Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, dobar dan. Otvaram Sedmo vanredno zasedanje Narodne skupštine Republike Srbije u 2006. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 156 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 99 narodnih poslanika, odnosno da je prisutno više od jedne trećine narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da je narodni poslanik Veroljub Stevanović sprečen da prisustvuje sednici. Saglasno članu 84. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, obaveštavam vas da sam ovu sednicu sazvao izuzetno za ponedeljak, kao i u roku kraćem od roka utvrđenog u članu 84. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, zbog potrebe da Narodna skupština što pre razmotri predloge akata iz dnevnog reda, koje je u svom zahtevu za održavanje vanrednog zasedanja Narodne skupštine utvrdila Vlada. Zahvaljujem novinarima na načinu na koji prate sednicu i sada vas molim da omogućite da počnemo rad. Hvala na razumevanju. Poštovani poslanici, uz saziv Sedmog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2006. godini, koje je sazvano na zahtev Vlade, saglasno članu 79. stav 3. Ustava Republike Srbije i članu 166. Poslovnika Narodne skupštine, dostavljen vam je zahtev za održavanje Sedmog vanrednog zasedanja, sa utvrđenim dnevnim redom. Za Sedmo vanredno zasedanje Narodne skupštine Republike Srbije u 2006. godini utvrđen je sledeći Dnevni red: 1. Razmatranje Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetskom sistemu, koji je podnela Vlada; 2. Razmatranje Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetu Republike Srbije za 2006. godinu, sa predlozima odluka o davanju saglasnosti na: a) Odluku o izmenama Finansijskog plana Republičkog fonda za penzijsko i invalidsko osiguranje zaposlenih za 2006. godinu, b) Odluku o izmenama i dopunama Finansijskog plana Republičkog fonda za penzijsko i invalidsko osiguranje poljoprivrednika za 2006. godinu, v) Odluku o izmenama i dopunama Finansijskog plana Republičkog fonda za penzijsko i invalidsko osiguranje samostalnih delatnosti za 2006. godinu, g) Odluku o izmenama Finansijskog plana Republičkog zavoda za zdravstveno osiguranje zaposlenih za 2006. godinu, d) Odluku o izmenama i dopunama Finansijskog plana Nacionalne službe za zapošljavanje za 2006. godinu, koji je podnela Vlada. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O BUDžETSKOM SISTEMU Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada. Pre otvaranja načelnog pretresa, podsećam vas da, prema članu 94. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju poslanika članova poslaničke grupe. Pošto ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, konstatujem da je vreme rasprave po poslaničkim grupama sledeće: Srpska radikalna stranka - jedan sat, 36 minuta, Demokratska stranka Srbije - jedan sat, tri minuta, 36 sekundi, Demokratska stranka - Boris Tadić - 43 minuta, 12 sekundi, G17 plus - 37 minuta, 12 sekundi, Socijalistička partija Srbije - 26 minuta, 24 sekunde, Poslanička grupa Nova Srbija i samostalni poslanici 9+9 - 20 minuta, 24 sekunde, za Evropsku Srbiju, pet narodnih poslanika - 6 minuta, i poslanici koji ne pripadaju nijednoj poslaničkoj grupi, tri poslanika SPO-a, dva poslanika SDP, šest nezavisnih poslanika - po pet minuta, na osnovu člana 93. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 140. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram načelni pretres. Pre nego što pitam za reč, obaveštavam vas da su ovlašćeni predstavnici poslaničkih grupa, za SRS - narodni poslanik Veroljub Arsić, za DSS - narodni poslanik Slavoljub Matić, za G17 plus - narodni poslanik Vesna Raca-Radisavljević, a za poslaničku grupu Nova Srbija i samostalni poslanici 9+9 - narodni poslanik Miodrag Stamenković. Da li predstavnik predlagača magistar Mlađan Dinkić, ministar finansija, želi reč? (Da.) Izvolite. Reč ima ministar Mlađan Dinkić.
Poštovani narodni poslanici, izmene i dopune Zakona o budžetskom sistemu su sledeće. Najpre, mi želimo da uvedemo višegodišnje budžetiranje u naš budžetski sistem, imajući u vidu da smo u Vladi usvojili nacionalni plan koji bi trebalo da se uvede od 2006. do 2011. godine. U tom smislu, želimo da, po prvi put u našoj praksi, uvedemo više godišnjih planiranja budžeta, što jeste standard u većini razvijenih zemalja. Dakle, uvodimo i programski deo budžeta. Takođe, ovim zakonom pomažemo realizaciji jedinstvenog sistema trezora, pojačavamo odredbe koje se odnose na budžetsku inspekciju i reviziju. Imamo tu i nekih dopuna vezanih za finansiranje lokalne samouprave. Što se tiče višegodišnjeg planiranja, ideja je da se sredstva za određene namene u budžetu rasporede za jednu ili više godina, da se ne mogu preusmeriti s jedne na drugu namenu, da se sredstva iskazuju prema programima, odnosno projektima i da je predlog finansijskog plana direktnog korisnika ujedno i zahtev za dodelu ovih sredstava. Kad je reč o programskom budžetu, ovaj budžet se sastoji od opšteg dela, posebnog dela i programskog dela budžeta. Iskazivanje sredstava se vrši po programskoj klasifikaciji, a klasifikacija se iskazuje po strateškim oblastima i glavnim oblastima. Izmenama i dopunama Zakona o budžetskom sistemu doprinosimo da se učvrsti jedinstveni sistem Trezora, kroz različite odredbe ovog zakona. Takođe, ovaj zakon i jedinstveni sistem Trezora doprinosi povećanju budžeta, jer se realizacija rashoda prvo vrši iz istoimenih prihoda korisnika, a po realizaciji ovih prihoda, za određene namene vrši se prenos sredstava iz budžeta. Time se sprečava kumuliranje sopstvenih sredstava na računu korisnika. Verovatno najznačajnije izmene u ovom zakonu odnose se na budžetsku kontrolu i budžetsku inspekciju. Naime, formira se centralna jedinica za harmonizaciju finansijske kontrole u javnom sektoru, pri Ministarstvu finansija, čime se usaglašavamo sa standardima Evropske unije. Ova jedinica vrši centralnu harmonizaciju i koordinaciju metodologije, kontrole i revizije u javnom sektoru, definiše standarde, metodološka uputstva, vrši izdavanje sertifikata i obučava rukovodioce i zaposlene u javnom sektoru iz oblasti finansijske kontrole i upravljanja. Mi sada ovim zakonom vršimo razdvajanje nadležnosti i preciziranje funkcija interne kontrole, interne revizije i budžetske inspekcije. Uvodimo u sistem javnih finansija internu kontrolu, koju uspostavljaju direktni i indirektni korisnici budžeta, organizacija obaveznog socijalnog osiguranja i javna preduzeća osnovana od strane Republike, odnosno lokalne vlasti. Dakle, sada postoji obaveza na svim ovim nivoima da se uspostavi interna kontrola. Za uspostavljanje interne kontrole odgovoran je rukovodilac, odnosno lice koje je on ovlastio u ovom sektoru. Što se tiče interne revizije, interna revizija se uvodi kao obaveza za direktne i indirektne korisnike organizacija obaveznog socijalnog osiguranja i za javna preduzeća na republičkom nivou i na nivou lokalne samouprave. Kad je reč o kaznenim odredbama, pojačavamo kaznene odredbe za slučaj nepoštovanja rešenja budžetskog inspektora, obustava prenosa sredstava iz budžeta se može vršiti do visine nenamenski utrošenih sredstava. Prvi put se uvodi krivično delo za nenamensko trošenje budžeta. Do sada su to bile samo prekršajne prijave. Dakle, ukoliko neko od budžetskih korisnika, bilo u Republici, bilo u lokalu, stvori obaveze i plati preko iznosa odobrenog budžetom, to povlači krivičnu odgovornost i ovaj zakon daje jasne smernice tužiocima i sudovima o tome koliko može iznositi ta odgovornost. Povećavaju se i prekršajne kazne za privredne prestupe. Rekao bih da su ovo ključne promene u Zakonu o budžetskom sistemu što se tiče kaznenih odredaba. Za lokalne vlasti ovde se pojačavaju kaznene mere za slučaj nepoštovanja rešenja budžetskog inspektora u kontroli lokalnih vlasti. Moguća je privremena obustava pripadajućeg dela poreza za teritorijalne autonomije do visine nenamenski utrošenih sredstava, privremena obustava prenosa sredstava jedinicama lokalne samouprave. Takođe, onim lokalnim samoupravama koje se zaduže suprotno Zakonu o javnom dugu, za veći iznos od onog koji Zakon dozvoljava, mogu biti privremeno obustavljeni transferi. Moguće je i privremeno obustaviti prenos sredstava ukoliko se njihovo plasiranje ne vrši u skladu sa Zakonom. Dakle, dame i gospodo, ne bih više ovde uzimao reč, jer ključna tačka koju ćemo imati u narednim danima jeste rebalans budžeta. Što se tiče izmene Zakona o dopunama budžetskog sistema, ovo bi bile ključne promene, koje omogućavaju još snažniju kontrolu upotrebe narodnog novca. Hvala vam.
Hvala vam. Da li predsednici, odnosno, predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Ne.) Obaveštavam vas da su, saglasno članu 93. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja načelnog pretresa, prijave za reč u pisanom obliku, sa redosledom narodnih poslanika, podnele poslaničke grupe Srpske radikalne stranke i Nove Srbije, samostalni poslanici 9+9. Reč ima narodni poslanik Milorad Belić. Hajde, hoćete li da Vas premestim? Pošto sam obavešten da je za drugu tačku dnevnoga reda prijavljena lista Nove Srbije, samostalni poslanici 9+9, reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, a neka se pripremi narodni poslanik Mita Avramov.
Građani Republike Srbije treba da znaju da je ovo, praktično, sedma promena Zakona o budžetskom sistemu. Prvi je donet 2002. godine, tada je ministar finansija bio onaj što je trenutno u jednoj banci, pa je preko banke reklamirao sebe i želi da uđe ponovo u politički život, kao perspektivni lider Evrope, a i šire. Znači, šesti put menjamo najdemokratičniji propis koji reguliše budžetski sistem. Šta se menja u ovom predlogu zakona? Menjaju se čak i polazne definicije, na kojima je sazdan ovaj zakon, ali se ne menja, recimo, definicija šta znači aproprijacija. Evo, sada da vas podsetim šta znači aproprijacija u režiji Božidara Đelića, koja je ostala netaknuta. Kaže da je aproprijacija kad Narodna skupština, odnosno lokalna skupština, Zakonom o budžetu Republike, odnosno odlukom o budžetu lokalne vlasti, da ovlašćenje Vladi Republike Srbije, odnosno nadležnom izvršnom organu lokalne vlasti, za trošenje javnih sredstava do određenog iznosa i za određene namene za budžetsku godinu. Znači, aproprijacija je vezana za ovlašćenje koje se tiče izvršne vlasti. Ona je definisana kao Vlada ili izvršni organ lokalne vlade. U okviru druge tačke dnevnog reda, imaćete zakon o rebalansu budžeta gde se pod naslovom aproprijacije iznosi sve i svašta i za direktne i za indirektne korisnike budžetskih sredstava. Samo u načelnoj raspravi ukazujem na ovaj problem. Mi ćemo povodom amandmana detaljnije to da obrazlažemo. Ubacuje se programski deo budžeta zbog epohalne stvari koja je izmišljena, jer se ide u susret predstojećim izborima. Ona se zove Nacionalni investicioni plan. Ako neko priča o legalizmu, samo bih podsetio one koji su na talasu legalizma došli na vlast, osvojili glasove birača, legitimno, da je, sudeći po ovome što se danas predlaže u okviru prve i druge tačke dnevnog reda, taj nacionalni investicioni plan nešto za budućnost. Ta budućnost počinje od dana stupanja na snagu ova dva zakona. Pročitajte novine, pa ćete da vidite da je Nacionalni investicioni plan već počeo da se realizuje. Sudeći po novinama, malo je falilo da padnu i batine u Nišu, u okviru Nacionalnog investicionog plana. Šta je Nacionalni investicioni plan? Da nije to, možda, nešto što već postoji u našem budžetskom sistemu? Samo da vas podsetim, kada se priprema nacrt budžeta Republike Srbije i nacrti budžeta jedinica lokalne samouprave, a to reguliše postojeći član 19. Zakona, onda tačka 3) u stavu 2. sadrži zahtev za osnovna sredstva za nabavku opreme, dodatna sredstva za kapitalne projekte započete u prethodnim fiskalnim godinama i za nove kapitalne projekte. Šta je onda Nacionalni investicioni plan? Da li se Nacionalnim investicionim planom pokrivaju stavke nečega što se desilo proteklih godina u Republici Srbiji, a tiče se promene izborne volje građana na lokalu, na dopunskim izborima, kada krene jedna grupa iz Vlade, mada nije Nova godina, pa obećavaju, kao Deda Mraz, dele poklone, transferišu sredstva, pa je potrebno nešto da se promeni u Zakonu o budžetskom sistemu i u Zakonu o budžetu, kako bi se pokrilo ono što je isplaćeno, a tiče se onih noćnih asfaltiranja ulica u lokalu, kako bi se prevarili, i to jeste prava reč, prevarili birači, da na dopunskim izborima pobedi, kako beše, Saša, glasajte za Sašu itd. Svi vi koji budete glasali za Zakon o izmenama i dopunama Zakona o budžetskom sistemu, znajte, vršite naknadnu legalizaciju nečega što je već ranije učinjeno, jer zdrav razum ne bi mogao da nađe opravdanje za to da na dopunskim izborima dođe ekipa iz Vlade i kaže - ako glasate za Sašu, dobićete toliko i toliko. To što je na raspolaganju na lokalnom nivou, već je definisano budžetom. Kako se to može učiniti sa strane? Čitav je niz odredaba koje se menjaju. Ne samo što se uvodi rigorozna kontrola namenskog korišćenja sredstava budžeta od strane Vlade Republike Srbije, izvršne vlasti, bez obzira na to da li je to ministarstvo ili neko od nadležnih državnih organa, nego se uvodi paralelna vlast, jer će Ministarstvo finansija biti u prilici da kontroliše i javna preduzeća od lokalnog značaja, paralelno s osnivačem tog javnog preduzeća, a onda će se podaci i izveštaji o poslovanju javnih preduzeća selektivno koristiti. Još jedna odredba je interesantna, a to je odredba gde se uvodi novo krivično delo. Postavlja se pitanje - zašto se uvodi novo krivično delo? Zar to krivično delo do sad nije postojalo? Izgleda da nije postojalo. Zašto se to krivično delo uvodi ovim zakonom o budžetskom sistemu, zašto to krivično delo nije propisano Krivičnim zakonikom? Nema ni godinu dana kako je usvojen Krivični zakon. I tada je mogla da se izvrši ta intervencija. Nije urađeno. Da vas podsetim, predstavnici one vlasti od 2000. godine su preko novina optuživani, podizane su krivične prijave po nalogu Đinđića i ovih njegovih zbog nenamenskog korišćenja sredstava budžeta. Šest godina te krivične prijave tamo stoje. Sada se uvodi novo krivično delo, znači da nije do sada postojalo. Kako ste mogli da proganjate nekoga za nepostojeće krivično delo? A vi ste, proganjajući za nepostojeće krivično delo, prevarili birače, pa dobili i neke glasove. Da li sada to priznajete ili šaljete neku drugu poruku? Da se podsetimo, u ovoj skupštini već nekoliko godina nije usvojen nijedan završni račun budžeta Republike Srbije. Hajde, onaj završni račun od 2000. godine sa gnušanjem odbacujete i gledate, sve je bilo kriminalno. Šta je to bilo kriminalno u budžetu za 2001, 2002, 2003. i 2004. godinu, sad već mogu da pomenem i 2005. godinu? Zar se demokratija prepoznaje u tome što kada demokratski blok dođe na vlast nijedan propis ne važi? U šestoj godini vlasti priznajete da nije postojalo krivično delo na kome ste zasnovali izbornu pobedu u prvoj godini. Verovatno nije moralno da se u jednoj budžetskoj godini menja osnovni propis o budžetskom sistemu, da bi se odmah po stupanju na snagu tog propisa on ugradio u rebalans budžeta za tekuću godinu. Obično se budžetski propisi materijalne prirode donose u jednoj godini, a primenjuju se tek u budžetu za sledeću godinu. Međutim, ovde ne važi to pravilo. Kaže se - višegodišnje budžetiranje, programski deo budžeta, harmonizacija i taj tzv. jedinstveni sistem, pa se čak u obrazloženju navodi da taj deo, čini mi se da se odnosi na član 15, to su zahtevi EU u oblasti finansijske kontrole u javnom sektoru. Zašto to nije urađeno 2001, 2004, 2005. godine? Samo da vas podsetim da kada ste pre nekoliko meseci, takođe, menjali ovaj zakon, možda to nije bilo baš pre nekoliko meseci, možda je bliže da se kaže godinu dana, takođe je priča bila o epohalnim promenama koje imaju za cilj harmonizaciju sa propisima EU. Kako vam je to tad promaklo? Sad se to ponovo pojavilo. Možete da zamislite odredbu u kojoj se definiše da ukoliko izvršni organ lokalne vlasti ne dostavi skupštini jedinice lokalne samouprave predlog budžeta jedinice lokalne samouprave, onda skupština jedinice lokalne samouprave može da usvoji budžet. Kako? Kako da ga usvoji ako nema predlog? Kako možete da zaobiđete loš zakon o lokalnim izborima i loš zakon o lokalnoj samoupravi? Da vas podsetim koliko su to loši propisi. Sada su raspisani izbori za opštinu Barajevo. Da li vi znate da su izbori u gradskim opštinama definisani Statutom Grada Beograda? Kako je moguće da se tamo raspišu ti izbori? Šta je jedinica lokalne samouprave? Ubili ste se dokazujući, pa kako ste raspisali izbore za gradsku opštinu, na osnovu kog propisa, koji zakon ste poštovali? Mislim da ste poprilično preterali u ovim stvarima. Daju se velika ovlašćenja Ministarstvu finansija, bez obzira na to kako se ono pojavljuje. Ono se pojavljuje, verujte, u obliku oktopoda, jer toliko je razgranato, tako da oni koji misle da su vlast, da čine Vladu, oni su, u stvari, servis Ministarstva finansija. Lokalna vlast je servis Ministarstva finansija. Sva ministarstva su servisi Ministarstva finansija. Zašto? Jer apsolutnu kontrolu svih sredstava namenjenih javnoj potrošnji vrši Ministarstvo finansija. Sad pogledajte, Zakonom o prekršajima je propisan rok zastarelosti od godinu dana za ove propise. Ako se prekršaji tiču budžeta, a tiču se budžeta, predviđa se opšti rok zastarelosti od tri godine, a postoji interna revizija, interna kontrola, budžetska inspekcija, svi mogući instrumenti preventivne kontrole trošenja budžetskih sredstava. Zašto je to tako urađeno? Obrali ste bostan vi iz opozicije koji držite vlast u lokalnoj samoupravi. Sad će budžetska kontrola i ovi drugi iz Ministarstva finansija u svemu da pronađu nenamensko trošenje, pa će opet kao 2001. krivične prijave zbog nenamenskog trošenja, a nije ni postojalo krivično delo. Znači, da se prevare građani. Jedan ih vara, kao Jovanča Micić, na putovanjima po svetu, mirovnim misijama, ovaj bezemljaš, drugi ih nekom drugom pričom zamajava, a vi u lokalu, građani, koji za koji dan treba da izađete na izbore, vi ćete morati da gledate „Palmu“. Što reče ona žena, „da nije „Palme“, ne bismo znali kako izgleda majmun u Jagodini“, zbog zoološkog vrta, naravno. To su te prevare koje se nude građanima. Lako je prevariti građane. Dođe neko od predstavnika vlasti da podrži tamo nekog kandidata koalicije stranaka koje sačinjavaju Vladu Republike Srbije, obećaju se sredstva, krene preko noći asfaltiranje, neki pomak da se vidi, sa malim brojem birača koji izađu na izbore, neko od predstavnika stranaka na vlasti pobedi, ali tako se menja izborna volja. Očigledno da dopunskim izborima stranke koje su na vlasti u Republici Srbiji stvaraju dobru startnu poziciju za buduće parlamentarne izbore, a ovaj zakon o izmenama i dopunama Zakona o budžetskom sistemu treba da ispegla sve ove propuste i nenamenska trošenja sredstava koja su se desila u toku izborne kampanje u lokalu. I to je cela priča. Pogledajte kako se to radi. Priča se o budućem nacionalnom investicionom planu, a već se u nekim mestima obećava - toliko vam je odvojeno, toliko ćemo da završimo, biće ovako, biće onako. Čuli ste, ovi iz kulture već vrište - sve je otišlo za Beograd, nije otišlo na stranu, ali javlja se jedna grupa ljudi, kao mađioničari, dele kapom i šakom, oni odlučuju o svemu i svačemu. Samo da vas podsetim, u okviru druge tačke dnevnog reda, razmišljajte o tome. Postoji razdeo za Ministarstvo spoljnih poslova, postoji razdeo za Ministarstvo odbrane i postoji, u skupštinskoj proceduri, zakon o izmenama Zakona o ministarstvima. Kako možete da planirate sredstva za Vuka Draškovića? Kažem za Vuka Draškovića, jer ministarstvo ne postoji. Kako možete da planirate pare za Nacionalni savet za saradnju sa Haškim tribunalom, a pobegli ste u mišju rupu? Vojislavu Šešelju je oduzeto pravo da se sam brani. Vi pozivate građane da tamo dokazuju svoju nevinost. Je li neko od vas digao glas zato što se krši elementarno ljudsko pravo?! Jeste li postavljali pitanje da li važi u Evropi evropska Konvencija o ljudskim pravima? Ne. Vi ste u priči o lokalnim izborima, vi ste u drugim pričama. Koga vi štitite? Čije interese zadovoljavate? Samo da podsetim građane Republike Srbije, povećale su se godine starosti za odlazak u penziju, a ljudi su proterani s posla. Šta da rade oni sa 45 i 50 godina? Niti mogu da ostvare penziju, niti ih zapošljavate na neka druga mesta, niti bilo ko hoće da ih zaposli. Ja ne znam o čemu vi razmišljate, ne znam koliko će ove nevladine organizacije da vam pomognu, ne znam koliko će da vam pomognu novi lideri nevladinih organizacija i ona druga grupa, oni što se u teoriji zovu "korisni idioti", kao što su ovi koji su jutros duvali ovde, ali građani Republike Srbije treba da znaju. Imate problem sa DOS-om, sa izvornim DOS-om. Ovo njihovo amebiranje, deobe, te ove koalicije, te one koalicije, evo ga zakon koji treba da pokrije te gluposti, njihovo nenamensko trošenje sredstava. Zapamtite, uzimajte isečke iz novina, napravite pres-kliping, pa vidite. Oni su već potrošili Nacionalni investicioni plan, pa što to onda nama donosite na dnevni red? Idite, kao Jovanča, ali on je dobio na lutriji putovanje oko sveta, a ko vama plaća putovanje oko sveta, čije to pare trošite, za šta ih trošite, za svoje pozicioniranje. Što niste nešto usmerili za socijalnu zaštitu i nešto za ove puteve što radite? Evo ga ovaj Bogdanović, pet puta jednu istu ulicu buši u toku godine. Hoćemo li da otvorimo papire da vidimo kako se to radi, zašto se to radi? Prošle godine, u vreme evropskog prvenstva, namerno je 120 ulica otvoreno. Sada se, takođe, u nevreme otvaraju. Zašto? Da bi se plašili građani? Pozivam građane da hitno izađu iz ove depresije. Treba da veruju prvo sebi i onima kojima je stalo do istine i do pravde. Da vi ne dignete glas zbog kršenja elementarnog ljudskog prava u Hagu, već da trljate ruke?! Sprečili ste zakon o saradnji i pomoći porodicama. Zašto? Zato što ste vi tražili da Vojislav Šešelj bude u Hagu, da biste duže bili na vlasti. Preko svakog zakona želite da legalizujete ono što ste prljavo uradili. Nećete imati saglasnost Srpske radikalne stranke.
Reč ima narodni poslanik Milisav Petronijević, a neka se pripremi narodni poslanik Nataša Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, imajući u vidu da je posebna rasprava o izmenama i dopunama Zakona o budžetu i o rebalansu budžeta, ja ću se vrlo kratko zadržati samo na ovom predlogu izmena i dopuna Zakona o budžetu. Kad bude bilo reči o rebalansu, imajući u vidu da tu ima dosta povezanih stvari, tada ćemo detaljnije govoriti. Želim da se zadržim samo na jednom pitanju kada je u pitanju izmena i dopuna Zakona o budžetu. Da podsetim, u razlozima za donošenje zakona stoji da se predlažu izmene, u delu koji se odnosi na programski deo budžeta i srednjoročno planiranje, da bi se u najvećoj meri opredeljivala sredstva za investicione programe, koji bi doprinosili bržoj realizaciji ciljeva ekonomske politike, kroz brži privredni razvoj, veću zaposlenost. Dakle, suština je da se u zakonu o budžetu obezbede sredstva koja se usmeravaju za Nacionalni investicioni program. Naravno, kada bude bilo priče o rebalansu budžeta, detaljnije ćemo govoriti i o Nacionalnom investicionom programu. Za sada samo nekoliko opaski. Kao socijalisti, naravno da podržavamo svaki investicioni program, sve ono što omogućuje brži razvoj, brže zapošljavanje itd. Bojim se da se ovde pošlo obrnutim redom. Bio bi pravi nacionalni investicioni program da ga je Skupština usvojila i da ga Skupština usvaja, da je on zasnovan na prethodno donetoj nacionalnoj strategiji razvoja u Skupštini Srbije. Ali, o tom potom. Po mom mišljenju, ova pitanja vezana za Nacionalni investicioni program imaju pomalo prizvuk kao da žele da legalizuju nešto što se već radi. U tom slučaju, nisam spreman da podržim tako nešto. Evo i konkretnog primera. Izbori su raspisani za 1. oktobar u nekoliko opština, između ostalog, i u Opštini Barajevo. Stvarno se postavlja pitanje, imajući u vidu da je jedinica lokalne samouprave Beograd, na osnovu čega su raspisani ti izbori. Drugo pitanje jeste koji su razlozi da se raspišu izbori četiri meseca ranije, ko to procenjuje, ko odlučuje o tome kada treba to uraditi. Treće pitanje. Svedoci smo da se barajevski sokaci svaki dan i noć asfaltiraju, Velja je tamo sa bagerima, buldožerima itd. Da li je to finansirano iz Nacionalnog investicionog plana? Ako nije, koja su to sredstva? Znamo da će, kada prođu izbori, otići i bageri itd. Ali, detaljnije o tome kada bude bilo reči o rebalansu budžeta. Ono što želim i ovog puta da kažem, a tri godine ponavljam, jeste sledeće. Znate, Zakon o budžetu jeste zakon kojim Narodna skupština Republike Srbije za svaku godinu odobrava rashode i druge izdatke, prihode i druga primanja, zaduživanja i druge finansijske transakcije Republike itd. U onom lancu pripreme budžeta, utvrđivanja nacrta, predloga, donošenja i izvršavanja budžeta, postoji i jedan deo priče koji je najvažniji, a sada nikako da proniknemo u to, a to je kontrola izvršavanja budžeta, kontrola upotrebe budžetskih sredstava. Vraćam se na prethodno pitanje. Zašto je, ponovo postavljam to pitanje, ova vlada vrlo uspešno za ove tri godine uspela da sakrije sve marifetluke prethodne vlade? Nije želela da ih ovde u Skupštini objavi. Umesto toga, čitali smo u štampi koliko je koji ministar oštetio državu. Ovde to nismo mogli da čujemo. Drugo, ova vlada raspolaže ogromnim parama. Red je da i javnosti i Skupštini redovno podnosi izveštaj o tome kako se te pare troše. Ova vlada ne sme da bude upamćena, i mi koji je podržavamo ne treba da je podržavamo u tome, po tome što će sakriti sve ono što se zove zloupotreba itd. Ponukan sam jednim amandmanom koji je Vlada predložila na sopstveni predlog izmene zakona. Prema zakonu koji je do sada važio, budžetska inspekcija je vršila kontrolu, kako ovde stoji, primene zakona u oblasti materijalno-finansijskog poslovanja i namenskog i zakonitog korišćenja sredstava korisnika budžetskih sredstava, organizacija, preduzeća itd. Stajalo je u zakonu do sada, bilo je predviđeno i da ostane, ali se naknadno pojavio jedan amandman da čak ni to ne ostane. Pisalo je da budžetska inspekcija i revizija dostavlja ministru izveštaj o izvršenoj inspekciji i reviziji, sa nalazima, merama i odgovarajućim preporukama. Molim vas da ovo zapamtite precizno, jer je pisalo i da takav izveštaj ministar podnosi Vladi, a Vlada, dva puta godišnje, Skupštini. Pitam, kada je Skupština imala takav izveštaj na dnevnom redu? Što je još gore, u predloženom amandmanu na sopstveni predlog izmena zakona nema čak ni toga, već se kaže da budžetska inspekcija dostavlja ministru izveštaj o izvršenoj inspekciji, sa nalazima i merama, kao što je bilo propisano, ali ne lezi vraže, ministar dostavlja godišnji izveštaj o radu budžetske inspekcije Vladi, koja ga podnosi Narodnoj skupštini. Dakle, nema, nestalo je usput ono o tome kako se vrši kontrola, koji su nalazi, koje su mere itd. Ne znam zašto bi ova vlada bežala od toga da javnosti uvek podnosi jasan izveštaj. Verujem da nema razloga da ona pobegne od toga. Ako je preuzela na sebe odgovornost da sakrije sve marifetluke prethodne vlade, ne vidim razlog da to čini za sebe. Dakle, najtanji, najslabiji deo Zakona o budžetu je upravo ova kontrola, podsećam, ogromnih finansijskih sredstava, jer su ogromna finansijska sredstva bila na raspolaganju. Nemojte da se lažemo, ta sredstva svakodnevno i te kako služe u političke svrhe, političke kampanje, počev od ovih lokalnih izbora, pa nadalje. Dakle, zašto budžetska inspekcija izveštaj sa svim nalazima dostavlja ministru, ministar Vladi, a ne dostavlja se ovoj skupštini, zašto ga Skupština nije razmatrala? Drugo, zašto se predlaže da se sada i to briše? Umesto izveštaja o nalazima i merama, izveštaj o radu. Pustite izveštaj o radu, on se sastoji samo od brojki, koliko je inspekcija izvršeno, gde, kada, kako itd. Ova vlada nosi veliki teret odgovornosti, da skine sa sebe ono što je prati svih ovih godina, a to je neizveštavanje Skupštine o tome da li se budžetska sredstva zakonito i namenski troše. Upozoravam da će ova vlada morati to da uradi da bi skinula sa sebe taj teret. U suprotnom, preuzela je na sebe teret da i za onu prethodnu vladu i za ovu sada nema odgovor na pitanje otkud sada te priče po svim sokacima u Srbiji, samo tamo gde su izbori. Da ne nabrajam dalje. Otkuda tolike priče po opštinama da se nenamenski troše sredstva? Skoro je bio jedan slučaj u Obrenovcu da je potpredsednik opštine prodao sopstveno zemljište opštini za pet miliona državnih para. To narod zna, a mi nemamo odgovor od Vlade kako se vrši kontrola izvršenja budžeta i kako se vrši kontrola namenskih sredstava. To je moje glavno pitanje i glavni nedostatak, ne ovih izmena zakona i ovog zakona, nego funkcionisanja na relaciji Vlada - Narodna skupština.
Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović, a neka se pripremi narodni poslanik Rajko Baralić.
Dame i gospodo narodni poslanici, kada je pre nekoliko meseci Mlađan Dinkić, ministar finansija u Koštuničinoj vladi, napustio sednicu Narodne skupštine usred rasprave o paketu zakona koji su veoma loši i protiv kojih je glasala SRS i otputovao u Irsku, kako nas je obavestio njegov tadašnji partijski kolega Predrag Marković, pomislili smo da je to još jedan u nizu nekih njegovih neformalnih ili formalnih sastanaka i susreta od kojih država neće da ima nikakve koristi. Međutim, kada se na sajtu istog ministarstva pojavilo prvo obaveštenje o nacionalnom investicionom planu, saznali smo, jer smo tokom letnjih meseci morali na taj način da se informišemo, da je u pitanju irski model finansiranja raznoraznih projekata, koji nam je, sa svojom slikom, ovako lepo uslikan ko upisan, što bi rekli moji Šumadinci, ministar na skupoj brošuri dostavio u vidu Nacionalnog investicionog plana. Time se dešava još jedan skandal, da ministar finansija, po ko zna koji put, ponižava narodne poslanike i Narodnu skupštinu Republike Srbije, jer tek danas dolazi s ovim dnevnim redom pred Skupštinu, a Nacionalni investicioni plan i novac koji je inkorporisan u rebalans budžeta, što je druga tačka dnevnog reda, Vlada Republike Srbije je već, uz saglasnost, naravno, Mlađana Dinkića, rasporedila po projektima, koje su pojedine opštine, što bi se popularno reklo, aplicirale. Bilo je jasno u startu, kada su prvi upitnici poslati predsednicima opština, da su u pitanju politički projekti, da je ovo politički projekat, da je u pitanju marketinški potez ove vlade, ovog ministra, koji će već 1. oktobra da bude ili da ne bude ministar u ostavci, svejedno. Kamo te lepe sreće da se još ko zna kada desio taj 1. oktobar koji vi najavljujete za „dan D“ vašeg povlačenja, da se skinete sa narodne grbače i da s ovakvim projektima, kojima sami sebi pravite kampanju i promociju pred izbore, i tu se biju koplja od opštine do opštine, ne izlazite pred Narodnu skupštinu. S tim u vezi, moram da obavestim danas celokupnu javnost, i vas narodne poslanike, da se mnogobrojne zloupotrebe već sada dešavaju od strane zaposlenih u Ministarstvu, pod blagoslovom ministra finansija. Pre nego što će na dnevni red ovog zasedanja da dođe izmena Zakona o budžetskom sistemu, to je onaj zakon koji je doživeo jednu izmenu pod Dinkićevom vlašću, osnovni tekst zakona je pisao Božidar Đelić, zakon je pun nedorečenosti, zakon omogućava lokalnim samoupravama da se kroz stavke: specijalizovani ugovori, ugovori po uslugama i raznoraznim nekontrolisanim, o čemu je i malopređašnji kolega govorio, milionskim iznosima, u najmanju ruku, operu ili ukradu ili volšebno nestanu stotine miliona dinara, što nikada niko ne može ni da sazna, jer nema izveštaja budžetske inspekcije. Sve ih pozivamo po ko zna koliko puta, a i onda, kada ne dolaze, uprkos mnogobrojnim dopisima koje šaljemo ministru finansija, ministar finansija kaže - pa, nema dovoljno zaposlenih, znate, njihova plata je negde oko 20 i nešto hiljada, ljudi nisu motivisani da rade taj posao. A onda nam se u predlogu ovog zakona i Nacionalnog investicionog plana, koji nije ništa drugo nego politički projekat grupacije na vlasti, daje telo, odnosno predlog kontrolnog organa koji će da kontroliše kako će ova sredstva od milijardu i šesto i nešto miliona da budu potrošena. Prvo, kada su predsednici opština koji su iz Srpske radikalne stranke tražili da njihove opštine dobiju nešto od ovih projekata, to je sve ostalo u izmaglici, jer dok se nešto konkretno ne desi i dok novac ne legne na račun, niko ne zna da li će to i zaista da se realizuje. Projekti su odobravani, ali, eto, tako sporadično. Ozbiljni ljudi su u opštinama gde Radikali vrše vlast te projekte podnosili, međutim, ostali su bez odgovora na mnoge od njih zato što, jednostavno, nisu oni ti koji podržavaju ovakvu politiku Koštunice i Mlađana Dinkića, tako da su selektivno ta sredstva dobijana. Nedavno je Grad Kragujevac, rebalansom budžeta za tekuću 2006. godinu, napravio novo zaduženje za siromašne građane grada u kome živim i gde je Srpska radikalna stranka najžešća opozicija Stevanovićevoj vladavini, od 245 miliona dinara. Kada ste spomenuli da će sada oštrijim merama da budu tretirani nosioci vlasti u lokalnoj samoupravi koji se zadužuju preko dozvoljenog limita, onda je o tome trebalo da razmišljate, gospodine Dinkiću, kao i vaši saradnici, kada ste slali Stevanoviću dopis pre nešto više od 15 dana, o tome da li može ili ne može da zaduži dodatno grad Kragujevac, koji je u ovom trenutku zadužen sa 14 i po miliona evra. Gornji limit od novih 245 miliona, koji su odbornici ove Stevanovićeve grupacije, sa pomagačima iz Demokratske stranke Srbije i ove fantomske Karićeve stranke, izglasali, govori o tome da bi, ako se poštuje ovo što vi zagovarate ovde, i ako se usvoji ovaj zakon, istog momenta gradonačelnik Kragujevca morao da odgovara zbog zloupotrebe službenog položaja. Jer, za 245 miliona, koliko ste mu vi odobrili, novo zaduženje ne znamo, ni pod kojim kamatnim uslovima, ni kod koje banke, pretpostavljamo, jer dil svakako postoji za sve te poslove od ranije, kamata bi morala da bude 0,014 odsto na mesečnom nivou da bi se taj kredit realizovao. Onda dajete to ovlašćenje, odnosno odobrenje da se uradi nešto što je nemoguće, jer smo toliko prezaduženi kao grad, a dostavljate dopis zbog kojeg ćete morati danas da nam odgovarate, i ja to hoću da postavim i kao poslaničko pitanje. Načelniku uprave za budžet i finansije Grada Kragujevca Ratku Jovanoviću poslali ste dopis iz Ministarstva finansija u kome ste ga obavestili da se sva sredstva od privatizacije na području grada Kragujevca, onih 5 odsto koji po Zakonu o privatizaciji, članom 41 i 61 stav 4, treba da idu direktno za namene koje su zakonom predviđene u budžetu grada Kragujevca, obustavljaju, a da se ubuduće sva sredstva od privatizacije, jer nas očekuju tamo neki programi u toku ove godine, pre svega, mislim na fabriku „Zastava kamioni“, koja se priprema za tako nešto, neće dobijati direktno. U budućnosti, verovatno će biti programa i za „Zastava automobile“, ali, svakako ne pod vašom vlašću, jer ne želite da im nađete obećanog strateškog partnera. Dakle, resorni čovek u Stevanovićevoj vlasti je od vas, odnosno od Ministarstva, dobio pisani odgovor da ubuduće ne može direktno da računa na ta sredstva, već će kroz projekte koje podnosi za Nacionalni investicioni plan sredstva biti vraćena. Zar to nije direktno kršenje Zakona o privatizaciji? Razmislite malo, bez obzira na to ko ste vi koji vršite vlast u pojedinim opštinama, kako će ubuduće da izgleda kad Dinkić, kao i do sada, a sada još i više, sve stavi pod svoju šapu. Jer, to znači da bilo koja privatizacija u Srbiji sada zavisi od vas i da ćete vi tim procentom, koji bi trebalo da služi namenski za komunalnu infrastrukturu i za ono što stoji u Zakonu o privatizaciji, da raspolažete kako se vama ćefne? Koji su bili uslovi, osim ovih, navodno nabrojanih, da bi ljudi dobili projekte, za šta su se kandidovali? Hoćete da nam kažete da je ravnopravna utakmica i da građani Srbije, koji u najvećoj meri veruju Srpskoj radikalnoj stranci i, pojedinačno, političaru gospodinu Tomislavu Nikoliću, treba da budu srećni zbog toga što vi vodate jednog i drugog ministra i po jednog kandidata za predsednika opštine, Sašu, Dobricu, ne znam kako im sve tepate, i dajete im šakom i kapom u predizbornoj kampanji. Šta je u onim gradovima gde su radikali na vlasti? Šta je u onim mesnim zajednicama gde ljudi već 20 i 30 godina nemaju ni vodovod ni kanalizaciju? Za šta je ova brošura, ministre, da biste se vi slikali i da biste opravdali vaše putovanje u Irsku, irski projekat do 2011. godine? Znate, kako ste počeli da kršite zakon, kolike vam krivične prijave tek slede, koliko toga imate u onoj „beloj knjizi“ koju je sastavila SRS, pre će biti da ćete vi 2011. godine da budete u nekoj ustanovi zatvorenog tipa koja će morati da se bavi ispitivanjem svega onoga što ste do sada radili. Kako je moguće da dostavite obaveštenje i kažete da nećete da dajete zakonska sredstva lokalnoj samoupravi? Samo nam to objasnite, ili recite da vi niste znali i da neko proveri ko se od vaših saradnika potpisao ispod tog dopisa. Drugo, što se tiče lokalne samouprave i veće zaduženosti, o tome bi svakako morale one same da povedu računa, iz razloga koji sam navela. Kada je reč o životnom ciklusu projekata Nacionalnog investicionog plana, iako je ovo samo spisak lepih želja, mnogi od ovih projekata ne mogu da se realizuju zato što nema pratećih zakona. Ako ste već napisali da je potrebno da imate zakon o direktnim stranim ulaganjima, ovo što imamo u nacrtu sada i što nije došlo pred poslanike Narodne skupštine Republike Srbije, govori nam o tome da će u podređeni položaj da se stave domaći investitori. Da li je tako, gospodine ministre? Vi brižljivo pratite i beležite i očekujem da mi date odgovore i da utičete na vaše partijske kolege ili sledbenike da poštuju red i poredak u Narodnoj skupštini Republike Srbije, dostojanstvo, pre svega. Ako je u pitanju vaša namera da ulažete u određene projekte, objasnite nam onda danas, jer ovde nema objašnjenja pojedinih pojmova, a sve pod pretpostavkom da ne znam šta oni znači, recite šta je to neprofitabilno stambeno ulaganje? Kako ste to uspeli do sada da uradite u gradovima gde ste odobravali iz projekta, na osnovu nacionalne korporacije, vašim partijskim, pre svega, istomišljenicima i miljenicima, te povlašćene kredite? Da li je tu bilo ravnomerne zastupljenosti, da li su sasvim obični ljudi, građani koji jedva preživljavaju, mogli da konkurišu za tako nešto? Ne znam nijedan takav primer. Na primer, kad je reč o kreditu za poljoprivredu, a znam da su vaši partijski sledbenici dobijali kredite od 13 - 14 miliona dinara. Nijednog jedinog seljaka u Šumadiji nisam našla ni u jednoj opštini da mi je rekao da je dobio kredit za poljoprivredu u toku 2006. godine. To je sramota i to je nešto što će da se dešava i ubuduće sa ovim sredstvima iz Nacionalnog investicionog plana. Smatramo da sve odredbe Zakona o budžetskom sistemu koje ste nam predložili moraju da se brišu, zato što ne daju sigurnost budžetskim korisnicima ni u lokalnoj samoupravi, a ni građanima uopšte, za pravedno i zakonsko trošenje para. Biće još većih zloupotreba nego što ih je bilo do sada i opet se vraćam na vaš odgovor od pre godinu i po dana, kada ste nam rekli da nema dovoljno ljudi da vrše budžetsku inspekciju. Mi ćemo da podnosimo naše predstavke i vašem ministarstvu i da tražimo kontrolu u gradovima za koje otvoreno sumnjamo, a nemamo izveštaj o završnom budžetu, da su lokalni moćnici muljali i prali pare sa računa, a naročito kada su u pitanju stavke specijalizovanih ugovora i ugovora po uslugama. Njih i u budžetu za Republiku i u lokalnoj samoupravi ima mnogo. Vaši budući ili sadašnji, formalni ili neformalni koalicioni partneri dobijaju takvu mogućnost da skidanjem onog dela asfalta sa autoputa i njegovom preradom asfaltiraju puteve u svojim selima. Time dobijaju političke poene. To ne može da vam da niti političku sigurnost, niti poene kod građana na duži rok. Građani to vide, vide da je u pitanju jedna velika obmana. Na primer, u mestima gde su ljude prisiljavali da se učlanjuju u stranku Velimira Ilića da bi dobili par stotina metara asfalta, posle neispunjenih obećanja, a Velja je taj koji prednjači u davanju tih obećanja, uz vaše partijske istomišljenike i uz vas u svim ovim dopunskim izborima. To je bio slučaj u Ražnju, a pre toga u Smederevu, gde god hoćete, u Kraljevu, takođe. Ljudi su revoltirani, naravno, zbog toga što im je ministar obećao nešto na šta je zaboravio već sutradan. Oni traže da se putem budžetske inspekcije ispitaju malverzacije u tim mesnim zajednicama gde je došlo do velike pljačke i krađe para. Samo zagovaranje ovog zakona, bez konkretnih i žigosanih krađa i zloupotreba, ne znači ništa. Zbog toga, a naročito zbog činjenice da je Nacionalni investicioni plan, koji čine sredstva svih građana Srbije, čist politički projekat i marketing vas lično i pojedinih ministara iz Vlade, SRS neće i ne može da glasa za ovakav predlog izmena i dopuna zakona.
Reč ima narodni poslanik Rajko Baralić, a neka se pripremi narodni poslanik Mita Avramov.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. Gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, ovo je ozbiljna tema i ozbiljan zakon. Napisao sam nekoliko amandmana i o njima ću govoriti kada dođe vreme, a hteo bih da iskoristim prisustvo ministra da nešto pitam i da nešto prokomentarišem. Kod izmena člana 32. se kaže: "U roku od 15 dana od dana stupanja na snagu zakona, odnosno odluke o budžetu, direktni korisnici budžetskih sredstava koji su, u budžetskom smislu, odgovorni za indirektne korisnike budžetskih sredstava, vrše raspodelu sredstava indirektnim korisnicima u okviru svojih odobrenih aproprijacija", itd. Ovo je važna oblast, zato što se broj indirektnih korisnika budžeta i njihova struktura nedovoljno vidi. Ranije su, da podsetim uvažene kolege narodne poslanike, svi indirektni korisnici budžeta bili navedeni u zakonu o budžetu za jednu godinu. Primera radi, podsećam na, recimo, Srpsku akademiju nauka, koja je indirektni korisnik budžeta. Dakle, postoje veliki, važni nacionalni resursi u svakom smislu koji se na ovaj način finansiraju. Razumem šta je ovde poenta. Nisam siguran da će direktni korisnici budžeta uvek imati dovoljno razumevanja za potrebe indirektnih korisnika i da će moći, na način kako mi to želimo, da ostvare svoje osnovne funkcije, koje su često od nacionalnog značaja. Priznajem da sam ovo malo kasno video, inače bih napisao amandman u vezi s ovim, pisao sam neke druge. Molio bih, ako je moguće, da nam se objasni šta je ovde bilo preovlađujući stav i zašto smo na ovaj način sada pomalo netransparentni, da upotrebim jedan termin koji je vama veoma drag, zašto smo na taj način definisali indirektne korisnike budžeta. Smatram da su oni na ovaj način dovedeni u poziciju, da kažem, uslovne zavisnosti od dobre volje direktnih korisnika koji će ove aproprijacije deliti kako smatraju da treba. To je jedno pitanje. Drugo pitanje. Samo ću spomenuti ovo što je predmet mojih amandmana, a govori se o članu 1. u tački 32. Postoji jedna praksa, a ona je na nivou načela, koju je uvela ova vlada, koja nije dobra, da se o svakoj strategiji izjašnjava samo Vlada. Podsetiću vas, to je strategija o poljoprivredi, a sada su u toku strategije o turizmu, trgovini i neke druge strategije. Kako ja razumem funkcionisanje parlamenta, ako u nečemu grešim, ispravite me, mesto u kome se govori o bilo kakvoj strategiji trebalo bi da bude upravo parlament. Da je to tako, onda ne bismo imali muku da se o jednoj važnoj oblasti, kakva je čitav sektor, recimo, turizma, trgovine, poljoprivrede, izjašnjavaju samo ministri. S tim u vezi i polemišući s ovim stavom Vlade, koji je za mene, inače, neprihvatljiv, napisao sam amandman koji ima dva člana, i jedan i drugi idu u prilog ovome. To znači da sam predložio da se tamo gde se kaže: „Strategiju raspravlja Skupština ili Vlada." brišu reči „ili Vlada“, jer pitanje strategije je pitanje o kojem se raspravlja u Parlamentu. To je prvo.. Drugo pitanje je inicijativa koju sam podneo na poslednjoj sednici Odbora za finansije, koju je taj odbor prihvatio u formi svog zaključka. Znači, zamolio sam da Odbor za finansije Narodne skupštine Republike Srbije jednom mesečno raspravlja o dinamici i sumi utrošenih sredstava iz Investicionog nacionalnog programa. Taj zaključak postoji. Verovao sam da je važnije da se to uvrsti u zakon i zbog toga sam sada podneo amandman - da se ovaj član menja na taj način što bi se Vlada obavezala da pred Parlament, najmanje dvomesečno, izađe s analizom utrošenih sredstava. Smatram da je ova rasprava u načelu i prilika da kažem te stvari ovde. Molim i ministra za podršku u vezi s tim, jer smatram da nikome ovo ne može da smeta. Pomenuću milijardu i po evra, jer smatram da je to iznos koji se pominje u vezi sa sredstvima vezanim za Nacionalni investicioni program. Struktura tih sredstava je sledeća - međunarodni finansijski krediti međunarodnih finansijskih organizacija, privatizacija nacionalnih dobara i budžetska sredstva. Dakle, prethodno navedeno sam napisao u obrazloženju svog amandmana. Ne postoje kvalitetnija sredstva u jednoj državi od ovih sredstava. Smatram da je Odbor za finansije Skupštine Republike Srbije dovoljno motivisan, odnosno kompetentan, da ako se usvoji amandman koji sam predložio, jednom u dva meseca dobije analizu tih sredstava, da se o tome informiše Odbor, a i javnost Republike Srbije. Dakle, smatram da su ovo važna pitanja i mi nećemo biti često u prilici, kada kažem „mi“, mislim na ovaj parlament, kao što je ova, jer svake godine imamo nova sredstva za Nacionalni investicioni plan, da imamo ovoliko investicionih sredstava, jer tih izvora neće biti ili ih neće biti u ovom obimu. Zbog toga bih molio, ponavljam, da se ovi amandmani prihvate, a takođe molim i za odgovor na pitanje koje sam postavio u vezi s indirektnim korisnicima budžeta. Druga pitanja ćemo raspravljati kada dođe zakon o budžetu, jer i tamo postoji nekoliko ozbiljnih primedaba. Smatram da nije dobro da se deo Nacionalnog investicionog programa troši na način koji su pomenuli moji prethodnici - za krečenje nekih prostorija i druga pitanja. Takva pitanja, po mom shvatanju, ne bi mogla da se nađu u dnevnom redu, kada se radi o ovim troškovima. Na primer, kada jedan seljak proda njivu, ako sredstva utroši za to da sebi kupi nove opanke, prezreće ga celo selo. Može da proda njivu da bi kupio mašinu alatljiku, ili da bi uradio nešto važno, da bi se njegova supstanca uvećala. Moram da kažem da se deo Nacionalnog investicionog programa svodi na oblast investicionog održavanja, što je trošenje nacionalne supstance na neodgovarajući način. Hvala lepo.
Zahvaljujem gospodinu poslaniku. Neka se pripremi poslanik Mita Avramov.
Gospodine predsedavajući, gospodo poslanici, pred nama je veoma ozbiljna tema. Na redu je budžet. Svakog od nas interesuje budžet, kako republički, tako i gradski, pa i opštinski. Svi mi od toga živimo i u svakom slučaju budžetska sredstva treba da budu pravilno raspoređena prema svim građanima Republike Srbije, prema svim opštinama, a ne na način kako se to radi. Ministar te stvari drugačije vidi i tako ne treba da se radi. Naime, u opštinama gde su pobedili čelnici njihovih stranaka, u transferu su dobili mnogo više nego tamo gde je bila opozicija na čelu opština. Ubeđen sam da će ovaj sistem i ovaj novi zakon o budžetu, koji predlaže ministar, biti takav da će ga leva strana u sali sigurno podržati i izglasati ga. Takođe, smatram da će to da im se obije o glavu u drugoj prilici, kada dođu u veliki procep, kada će ih kačiti isti zakon, a tada oni neće biti na vlasti. Zbog toga treba da glasaju protiv ovog novog zakona - da se ne bi uzurpirala vlast. Žao mi je što je ministar u svom kratkom ekspozeu, pri obraćanju Skupštini i narodu Republike Srbije, imao šturo obrazloženje, a uglavnom se obratio pretnjama i ucenama. Znamo da Zapad ucenjuje našu zemlju - ako ne isporučite tog i tog, nećemo vam odobriti kredite, a ako ga isporučite, otpisaćemo vam neke kredite i slične stvari. To je sve ucena. Ministar je ovde rekao slične stvari - ako neko pogreši na lokalnom nivou, dolazi budžetska inspekcija, odnosno ako nađe bilo kakvu grešku, doći će do toga da će se ukinuti transferna sredstva. Nažalost, mnoge opštine u Republici Srbiji danas jedva čekaju ta transferna sredstva, da im ih prebaci Vlada, kako bi mogli da poboljšaju školstvo, zdravstvo i ono što je najbolnije na terenu. Svi znamo da su sve opštine stare i znamo da je zdravstvo u krizi, odnosno da ljudi nemaju para ni za najobičniji lek, a kamoli za nekakve skuplje poduhvate. Znamo još neke stvari. Mi ćemo još govoriti sa ove govornice u vezi s tim da će tamo gde su na čelu srpski radikali biti ciljne opštine. Tamo gde je na čelu Srpska radikalna stranka - dr Vojislav Šešelj sigurno će doći budžetska inspekcija i sigurno će imati zadatak da iznađe bilo kakvu grešku, i najmanju, kako bi se ukinuo transfer, pa kako bi se kasnije govorilo, pošto se približavaju izbori - kako su radikali nesposobni da vladaju tim opštinama i kako ništa nisu uradili. Svesni smo svega toga i davno smo se okrenuli sami sebi, po onoj narodnoj „uzdaj se u se i u svoje kljuse“, i koliko imamo sredstava, toliko ih trošimo, odnosno domaćinski se vladamo. Mi se jednako ponašamo prema svim građanima koji žive na našoj teritoriji. Reći ću vam da dolazim iz jedne višenacionalne sredine, to je opština Šid, najmlađa pogranična opština, koja se graniči sa Hrvatskom, a ujedno je i najzapadnija opština u Republici Srbiji. Doneli smo odluku i na Skupštini Opštine, odnosno uveli smo taksu za teška teretna vozila koja prolaze kroz našu opštinu, kako bismo mogli da popravimo ionako uništenu, a i dalje se uništava, postojeću infrastrukturu. Mi nismo dobili i ne možemo da dobijemo odobrenje od Vlade za te stvari. Jednostavno se radi po sistemu, tamo gde je vladajuća koalicija na vlasti, sve može, sve se odobrava, nema problema, a gde vlada opozicija, ne može ništa. Jedan ministar, odnosno svaki ministar koji je izabran u Narodnoj skupštini, mora da se vlada prema svim građanima Republike Srbije jednako, da razvija apsolutno sve opštine podjednako, da se kolač od republičkog budžeta na ravne časti deli svima, a ne samo tamo gde su oni na vlasti da se dobija duplo, a tamo gde je opozicija, tek jedva nešto. Sistem ucena će vladati i dalje dok je ova koalicija na vlasti. Imao sam slučaj, evo vam primera, to je naša opština Šid, gde je isto tako bilo ucenjivanja - da se smanji za 10 posto broj zaposlenih, dakle, na našem lokalnom nivou, a u protivnom, to je bila preporuka Vlade, smanjiće se, odnosno ukinuće se transfer prema toj opštini. Šta smo uradili? Morali smo da smanjimo za 10 posto broj zaposlenih u upravi da nam se ne bi smanjio transfer. Međutim, upravni inspektor vrati tih 10 posto na posao, transfer se nije smanjio, i sada ne znam ko treba da bude kažnjen zato što su ovi vraćeni na posao, a mi nismo ispunili zadatak, odnosno preporuke Vlade. U svemu tome je dobro samo što nam nisu ukinuli transfer. Zamislite još da su nam ukinuli transfer, jer je u mnogim opštinama gde su oni na vlasti ukinuli tih 10 posto, čak i Vlada pomogla u otpremnini, dala je tim opštinama pare da isplate te otpremnine. Ima tih slučajeva, ministre, molim vas, proverite i videćete. Naša je želja da svaki ministar koji je izabran u ovoj skupštini mora da odgovara Skupštini, mora da odgovara narodu, jer samo tako mogu da opstanu i da traju, a ovim sistemom rada ne mogu da opstanu ni slučajno. Ovaj zakon vodi ka tome da se Skupština apsolutno ništa ne pita, da ministar ima odrešene ruke da može da radi kako hoće. Ministar se možda malo prevario, ili je mislio da će on biti doživotni ministar, pa će to tako moći da izvršava po svojoj želji, ali, nažalost, tu je Skupština i kritikovaćemo rad svakog ministra, bez obzira, a hvalićemo one koji dobro rade, ali takvih, nažalost, nema. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Ljubomir Kragović, oprostite, samo momenat, prvo ministar finansija, gospodin Mlađan Dinkić.
Samo jedna napomena za prethodnog govornika. Najduža obustava transfera bila je za Grad Niš u kome se na vlasti nalazi Nova Srbija, DSS i G17 plus. Tri meseca smo obustavili transfer Nišu, zato što su kršili odgovarajuće propise vezane za Zakon o budžetu. Drugim rečima, ne pravimo razliku prema partijskoj pripadnosti. Danas smo obustavili transfer Kovinu, gde su pobedile stranke demokratske opcije, gde je G17 plus osvojio preko 10 posto. Dakle, ne pravimo razliku. Isključivo se onom ko krši zakon obustavljaju sredstva.
Po Poslovniku, narodni poslanik Momir Marković.
Ministar Dinkić, dame i gospodo narodni poslanici, ovog trenutka izreče ogromnu laž. Šta je sa Borom, gospodine ministre, jer dva i po meseca predsedniku opštine Bor, gospodinu Rankiću, niste uplatili transfer. Pre tri ili četiri dana sam bio na promociji ove četiri knjige koje su poseban vid odbrane prof. dr Vojislava Šešelja i žali nam se predsednik opštine Rankić da mu se dva i po meseca zaustavlja transfer, verovatno zbog toga što je radikal, jer da je neko drugi, sigurno bi dobio. Molim ministra da izađe i da kaže šta je sa transferom za opštinu Bor. Možda je to zbog toga što je zaustavljen lopovluk oko prodaje Borskog rudnika, jer se debela afera pripremala tamo.
Ministar finansija, gospodin Mlađan Dinkić.
Transfer Bora je kasnio dvadesetak dana, dakle, ne dva i po meseca, već dvadesetak dana. Uplaćeno je pre nedelju dana ili pre pet dana, a razlog je bio taj što je opština Bor trošila budžetska sredstva za kampanju protiv privatizacije RTB Bor. Očito je da imaju novca i da ne moraju da se finansiraju iz republičkog budžeta, a ako su protiv privatizacije, koja je u nacionalnom interesu, i imaju novca da finansiraju TV kampanju protiv te privatizacije, šta će im onda novac iz budžeta? Dakle, kada su prestali, dobili su transfer.
Narodni poslanik Momir Marković, replika.
Ja sam očekivao, dame i gospodo, da će ministar Dinkić danas bar jednu istinu da kaže. Dva i po meseca nije uplaćen transfer opštini Bor. Kampanja na TV nije plaćena, a ono što su skupili oni jadni i gladni koje ste ostavili bez posla od «buldožer» revolucije naovamo, dakle, u centru Bora, htelo je da zaustavi pljačku onoga što su godinama sticali. Vi to možete da tumačite kako god hoćete, ali za mene je to narodni protest i muka ih je naterala. S druge strane, onemogućili su vas da Bor prodate budzašto, po burazerskoj privatizaciji, kako ste sve do sada radili. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Ljubomir Kragović, a neka se pripremi narodni poslanik Vjerica Radeta.
Dame i gospodo narodni poslanici, Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetskom sistemu, evo, već sedmi put je pred poslanicima Narodne skupštine Republike Srbije. Ono što je najbitnije, po mom mišljenju, jeste da je ovo samo jedna šminka Zakona, kako bi se sve one nepravilnosti koje su se dešavale unazad pet ili šest godina ispravile ovim predlogom zakona. U članu 1. stoji da se posle tačke 30) tačka zamenjuje tačkom i zapetom i dodaju nove reči, kao što su, pa ću vam otprilike nabrojati - programski deo budžeta, strateške oblasti, glavni program, program projekata aktivnosti, i to je nešto za šta mislim da je suvišno. Mislim da nema potrebe da to piše, jer to je jedan teoretski deo iz organizacije, iz upravljanja uopšte. Još je tragičnije ako piše da su strateške oblasti koje kao takve opredeli Narodna skupština ili Vlada, pa se postavlja pitanje kada je to pred ovom skupštinom bilo kao nacionalna strategija ili bilo kakav plan koji je Narodna skupština predložila Vladi Republike Srbije da realizuje. Ovde stoji samo na papiru, međutim, toga u praksi nema, jer znamo da je gola istina samo ona istina koju sprovodi ministar i ono što on smatra za shodno, to se realizuje i to je nacionalna strategija. Zatim, pod tačkom 37) uvodi se Nacionalni investicioni plan, koji se prvi put pominje u jednom predlogu zakona, ali svedoci smo da se ovaj zakon već više meseci eksploatiše i primenjuje, znači, van zakonskih okvira. Nije moglo da se dočeka da se prvo u Skupštini izglasaju odredbe ovog nacionalnog investicionog plana, a onda da se primenjuje, i to je proces koji traje unazad nekoliko meseci. Postoje mnoge odredbe koje ništa ne znače u ovom zakonu, već se ovim zamajavaju, kako narodni poslanici, tako i građani Srbije, kao što je to dosadašnji stav 6, koji postaje stav 7, a on se menja i glasi – «Korisnici budžetskih sredstava mogu stvarati obaveze i koristiti budžetske aproprijacije do iznosa utvrđenih za pojedinu namenu u budžetu, odnosno do iznosa aproprijacija utvrđenih u okviru programa». To je normalna stvar, jer nešto što je suvišno ne treba da stoji, nema razloga da stoji u ovom predlogu zakona. Dalje, ovim zakonom smo hteli da ojačamo funkciju ministra, i ona je veoma jaka. Tako se u članu 13. kaže da se u članu 62, posle stava 2, dodaje novi stav 3, koji glasi: „Ministar utvrđuje način izveštavanja o ukupnim primanjima i ukupnim izdacima za trezore lokalnih vlasti», što znači da će se ponovo okomiti na lokalnu samoupravu. Ujedno je to i čudno, jer ko je i do sada ove odluke sprovodio? Ove odluke je sprovodio, znamo svi, upravo ministar finansija i po njegovim nalozima se vršio transfer sredstava od republičke vlasti. Dalje, uvodi se i centralna jedinica za harmonizaciju budžetske kontrole i revizije, kao interna kontrola i budžetska inspekcija, koja verovatno ima za cilj da pooštri kontrolu sredstava i rashoda. A pred sam kraj ovog zakona uvodi se i novi pojam, tj. novi član koji definiše krivično delo gde, koliko sam ja shvatio, onaj ko prekorači ili nenamenski potroši sredstva podlaže krivičnom delu i krivično će odgovarati, što do sada nije bila praksa. Verovatno je potreban ovaj član, jer niko ne može da se ovako komotno ponaša kada su u pitanju sredstva građana Republike Srbije. Međutim, postavljam pitanje šta je sa uskraćivanjem onih prava građanima, odnosno budžetskim korisnicima gde Ministarstvo zataji i ne realizuje plan, onako kao što je nerealizovano ono što je bilo obećano za potrebe građana na Kosovu i Metohiji? Kada su u pitanju lokalna samouprava, zdravstvo, prosveta, obično se govori da nema sredstava, da nedostaju sredstva, a ovamo govorimo da je ovaj budžet u suficitu i da imamo sredstava. Nije mi jasno da li je to prekršaj, da li za to neko treba da odgovara, da uskrati budžetskim korisnicima ona sredstva koja su planirana budžetom. Nadam se da će ministar pokušati da na to odgovori. Ovom budžetskom sistemu nedostaje ono što je najveći problem građana Srbije, a to je upravo socijalni program. Nema nijedne jedine reči o socijalnoj zaštiti, a već danas možemo u štampi da pročitamo da ima 700.000 stanovnika mlađih od 18 godina koji žive u bedi i siromaštvu. To je ona populacija koja treba da obezbedi budućnost Srbije, a mi nijednom jedinom rečenicom nismo predvideli, niti ukazujemo na to kako tom stanovništvu da pomognemo. Na kraju bih želeo da postavim pitanje ministru. Ako možemo već sedmi put da menjamo ovaj zakon o budžetskom sistemu, kada ćemo da dobijemo završni račun za bilo koju godinu i da Narodna skupština Republike Srbije realizuje svoju funkciju? Naime, ova vlada je, kao i prethodna vlada, kršila Ustav, jer nije ni u jednoj kalendarskoj godini dostavila završni račun, tako da Narodna skupština Republike Srbije i njeni poslanici ne vrše zakonodavnu funkciju, nego su najobičniji servis Vlade Republike Srbije. Oni ne mogu da sprovode ono što je propisano Ustavom Republike Srbije. U ovom nacionalnom investicionom planu, vidim da su planirana i određena sredstva za Kosovo i Metohiju. To je samo marketinški potez Vlade Republike Srbije, jer do dana današnjeg od kako je gospodin ministar došao na vlast nije bilo nijednog jedinog dinara za investicije na Kosovu i Metohiji. Čak su i mnoga prava budžetskih korisnika, o kojima sam već govorio, uskraćivana korisnicima na prostoru Kosova i Metohije. Ne mogu ni da očekujem ništa od čoveka koji je, kao guverner Narodne banke, u poseti Americi, na pitanje šta ćemo sa Kosovom i Metohijom, odgovorio - mi ćemo Kosovo i Metohiju dati vama, Amerima. To ste vi izjavili, gospodine ministre, i zato nema nijednog jedinog dinara za Kosovo i Metohiju od kada ste vi ministar, zato je ovo sve što ste do sada planirali samo jedan marketinški potez, jedna prevara. Želeo bih da se ta sredstva plasiraju dole i da se poboljša, koliko-toliko, težak život Srba na Kosovu i Metohiji, ali mislim da je to još jedna vaša velika prevara. Toliko i hvala.
Gospodin Dinkić ima reč. Izvolite.
Samo da odgovorim na ovo pitanje. Što se tiče revizije budžeta, mi smo završni račun budžeta za 2002, 2003, 2004. i 2005. godinu dostavili vama poslanicima Skupštine Srbije još u junu ove godine. Sva četiri računa su dostavljena, ova tri su još prošle godine dostavljena, a 2005. godina je dostavljena do juna. Ako niste znali, Skupština bira revizora i ona je ta koja odlučuje o tome ko će da vrši eksternu reviziju. Ja sam obavešten pred ovu sednicu da je konačno, na osnovu javnog tendera, izabran eksterni revizor i nadam se da će on obaviti svoj posao. Mi smo, kao Ministarstvo finansija i Vlada, svoju dužnost izvršili, pa smo završne račune za prethodne tri godine dostavili još ranije, a za prošlu godinu - do zakonskog roka, a to je 1. jul ove godine. Sada očekujemo da će biti izvršena eksterna revizija sve četiri godine i da će se naći pred vama. Nikada nisam, naravno, u Americi rekao ovo što ste vi naveli. Zatim, trideset dva i po miliona evra je Vlada izdvojila za investicije na području Kosova i Metohije. To su, posle dužeg vremena, infrastrukturne investicije na ovom području. Bilo bi bolje da je to bilo ranije, ali mislim da je bolje da se i sada to radi, nego da se ne radi. Imajući u vidu da smo uspeli da uštedimo odgovarajući novac, da obezbedimo ta sredstva kroz privatizaciju, svakako ćemo investirati na području Kosova i Metohije taj novac o kome smo govorili. Ne želim sada da ulazim u polemiku oko ovih lažnih interpretacija vezanih za Ameriku. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta, a neka se pripremi narodni poslanik Mirko Četrović.
Dame i gospodo, Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetskom sistemu je, rekla bih, ključni dokaz da je Vlada - Koštunica, Dulić, neozbiljna, neodgovorna i da je sastavljena od notornih neznalica. Donositi zakon o izmenama već sedmi put, govori upravo u prilog ovome što sam rekla, jer ozbiljna, odgovorna i stručna vlada, kada predlaže Narodnoj skupštini neki zakon, to uradi tako da zakon traje bar onoliko koliko traje vlada, a ne da se svaki put setite nečeg novog što ste zaboravili u onom prethodnom tekstu. Onda idete sa predlogom novog zakona i onda imamo saopštenja, konferencije i skupštine o tome koliko smo stotina zakona doneli. O tome koliko se njih primenjuje i na koji način, koliko je zloupotreba proisteklo iz tih vaših zakona, govorićemo, verovatno, već za neki mesec u izbornoj kampanji, a bogami i još ozbiljnije posle narodnih izbora. Zašto donosite ovaj zakon? Da biste afirmisali ovo što ste nazvali Nacionalnim investicionim planom, i to ovako vrlo zvučno izgleda i sada treba građani Srbije da misle da Vlada nešto epohalno menja u svojoj dosadašnjoj politici. U odnosu na građane Srbije, naravno da, nažalost, od tog posla na taj način nema ništa. Taj nacionalni investicioni plan nije ništa novo, nije nešto što inače nije postojalo, samo se tako nije zvalo. Uvek su ministarstva imala svoje planove, ulaganja u Srbiju i radili su, naravno, u skladu sa budžetom, odnosno sa zakonom o budžetu koji se usvaja na Skupštini. Vama je sada sve nacionalno, vama je i Nacionalna štedionica nacionalna, ali nema veze sa nacionalnim. Dobro znate šta ste uradili sa Nacionalnom štedionicom, ali je ona jedno vreme bila aktuelna, pa su građani bili ubeđeni da kad kažemo - Nacionalna štedionica, to stvarno ima nekakve veze sa nečim što je od opšteg interesa za Srbiju i za građane Srbije. Mi smo amandmanima na ovaj predlog zakona reagovali tako što smo predložili da se svi članovi zakona brišu. Još jednom ću da objasnim, pošto vi iz skupštinske većine često zloupotrebljavate ovakve naše amandmane i kažete da je to opstrukcija. Mi tvrdimo da nije, već da je ovo principijelan odnos SRS prema jednom lošem predlogu zakona, odnosno prema predlogu zakona koji ne treba da postoji u pravnom sistemu. Naravno, sredstva iz budžeta treba da se koriste u skladu sa zakonom i naravno da je dužnost Republike, odnosno Vlade, kao izvršne vlasti, da ta sredstva koristi u skladu sa zakonom, ali to su materijalni propisi. Ovaj zakon o budžetskim sredstvima je samo tehnički propis i zato mislimo da ne treba da postoji. U zakonu o budžetskom sistemu su potrebne odredbe koje propisuju kako se ostvaruju sredstva, pod kojim uslovima, kada i za koje investicione namene, sa jasnim nalogom da se o tome donosi materijalni zakon, a da se sredstva po tom materijalnom zakonu iskazuju u zakonu o budžetu. To je jedini način kako bi trebalo da se koncipira zakon o budžetskom sistemu. Zašto vi ovo radite? Zato što su u toku izborne kampanje, predizborne kampanje u šest opština u Srbiji, a već ste završili jedan deo. Vi onda, sa Veljinom "šoder listom" krenete po Srbiji, sa par bagera i par kamiona, i obećavate kule i gradove. Ovde je neko od mojih kolega spomenuo Sašu, za kojeg je trebalo glasati u Smederevu. Prevarili se građani, glasali za Sašu i sada se kaju, a jedan od razloga zašto je trebalo glasati za Sašu jeste sređivanje puta od Grocke do Smedereva. Sad tamo više ne mogu ni traktorima da prođu, a kamoli automobilima, zato što na svakih deset metara imate izvađen jedan pravougaonik od nekoliko kvadrata, jer je to bila izborna kampanja "šoder liste". Naravno, prošli izbori, Saša izabran, zaboravljeno šta je obećano Grockoj, sad mora da se ide u Barajevo, Despotovac, Leskovac, Žabare, Žagubicu, gde će se održati izbori 1. oktobra. Vlada Republike Srbije i predsednik Republike Srbije, odnosno predsednik Demokratske stranke, koji se lažno predstavlja da je predsednik Republike i svih građana, aktivno su se uključili i u izbornu kampanju u Republici Srpskoj, a zapravo vode paralelnu kampanju ovde za predstojeće izbore, da bi ovde građani rekli kako su Tadić i Koštunica ljudi koji vode računa o Srbima u svim srpskim zemljama, a tamo predstavljaju Dodika i Čavića kao ljude koji će da nekako bliže povežu Republiku Srpsku sa Republikom Srbijom. Onda zaključujete nekakav sporazum o specijalnim vezama, kao da nam je to potrebno. Naravno, nemamo ništa protiv najbližih veza između Srbije i Republike Srpske, ali nema potrebe da se potpisuju bilo kakvi sporazumi. Treba da se čuva Dejtonski sporazum, jer, kakav - takav, on je sad najbolje rešenje za Republiku Srpsku. Obmanjuju Koštunica i Tadić i građane u Srbiji i građane u Republici Srpskoj. Pitala bih ministra, kada bi me slučajno slušao, iz kojih sredstava je izdvojeno ovih sto miliona evra koja su nekakva zajednička ulaganja sa Republikom Srpskom, koja će da se potpišu danas, čini mi se, taj sporazum, da se udruže ta sredstva? Da li je to samo izborni trik? Mi, srpski radikali ovde i SRS - dr Vojislav Šešelj u Republici Srpskoj tvrdimo da to jeste samo predizborni trik i da od tog posla neće biti ništa i da građani Srbije i građani Republike Srpske neće imati nikakve koristi ni od tog sporazuma, ni od obećanih sto miliona evra. Govorile su ovde moje kolege o budžetskoj kontroli, o tome koliko su ovde predsednici opština iz SRS, od samog konstituisanja lokalnih samouprava i ove skupštine, pozivali i prozivali vas, ministre Dinkiću, da uputite budžetsku kontrolu, da se vidi šta su vaši «žuti» prijatelji pre preuzimanja vlasti od strane srpskih radikala u tim opštinama uradili, koliko su krali. Nikad vam nije na pamet palo da prihvatite neku našu inicijativu odavde, vadili ste se pričom da nemate dovoljno budžetskih inspektora, pa smo onda mi po lokalnim samoupravama morali sami da preuzmemo taj posao, pa smo uključivali i javne tužioce, pa smo u opštini Zemun podigli krivičnu prijavu protiv bivšeg direktora Javnog preduzeća „Poslovni prostor“, nekog Simonovića, koji je tri i po miliona evra ukrao u Zemunu. Dakle, morali smo da preuzmemo ono što je bila vaša obaveza, ali dobro, naučili smo i taj posao, trebaće nam posle narednih izbora. Gospodine Dinkiću, nema nikog više iz Vlade Srbije, a ovo bi trebalo svi da čuju. Vi pričate o Nacionalnom investicionom planu koji se svodi na izgradnju puteva. Naravno, da ne budemo pogrešno shvaćeni, nemamo mi, srpski radikali, ništa protiv izgradnje putne infrastrukture, sve to Srbiji treba, loši su nam putevi, ali vi to radite samo zato što se na tom poslu najbolje peru pare, a ne pada vam na pamet da ova sredstva uložite u pokretanje neke proizvodnje, pa da onda ta proizvodnja pravi puteve. Tako bi radila ozbiljna vlada, vlada koja će raditi posle narednih izbora i koja će biti vlada srpskih radikala. Zahvaljujući vašoj vladi i onim prethodnim dvema, Živkovićevoj i Đinđićevoj, danas su to u Srbiji novine objavile, preko 800.000 građana živi ispod granice siromaštva, a postoji, takođe, statistički podatak da 30.000 dece u Srbiji danas nema treći obrok, odnosno da im roditelji nemaju sredstava za treći obrok. Juče su objavile novine za koliko je procenata pala kupovna moć. Ne znam čime se onda vi hvalite, osim tim prerađenim asfaltom, ne znam kako se to zove, kojim vozite sada, to je aktuelno kod Dragana Palme, jer se najbolje vidi na TV Palmi. Ništa drugo i ne radite, grdne pare na to trošite, odnosno ne trošite ih na puteve, nego na ono što reče Velja u jednoj kampanji, da li Dobrici, da li Saši, ne sećam se, kada reče - šta je za mene kao ministra da sa autoputa ukradem pet kilometra asfalta i da ga stavim tamo u neko selo. Međutim, nikad nije odgovorio koliko je puta po pet kilometara stavio u svoj džep. U ovoj brošuri koju ste nam dali – «Srbija, Nacionalni investicioni plan 2006–2007», između ostalog se govori o kontroli realizacije ovog nacionalnog plana. Predvideli ste da će kontrolu vršiti nadležno ministarstvo, a sad ne znam koje je to nadležno ministarstvo, pošto jedno veče izađe ministar kulture, pa on priča o ovom programu sa svog aspekta, pa onda izađe ovaj vaš partijski drug Tomica Milosavljević, pa on priča o tome kako će se trošiti ova sredstva, pa kaže - popravljaće Dom zdravlja na Paliluli. Onda se direktno u emisiju uključuje direktor Doma zdravlja Palilula i kaže - ja sam ovde direktor Doma zdravlja i naravno da bih volela i volim što će mi se popraviti uslovi, ali bi bilo mnogo pravičnije i mnogo korisnije da se popravi Dom zdravlja u Krnjači koji prokišnjava, koji maltene ne može da funkcioniše, takva je zgrada. A ministar Milosavljević kaže - neka se gospođa ništa ne sekira, doći će na red, mi sad radimo gradove, doći će na red i sela. Znači, ljudima u selima, em im je daleko grad, em nemaju pristojan dom zdravlja tu gde žive, znači treba da umru, dok se Tomica Milosavljević, Mlađan Dinkić, Vojislav Koštunica i Ivana Dulić sete da Srbija nije samo Beograd, da je Srbija i svi naši gradovi, da je Srbija i Kosovo i Metohija, i da svi moraju na isti način da budu tretirani od strane Vlade Republike Srbije. Sledeće telo koje će vršiti kontrolu realizacije Nacionalnog investicionog plana jeste Savet za upravljanje projektima. Nemam pojma šta je to, niti nam je ko to objasnio, možda će ministar kad se seti. Koordinaciono telo, ne znam na koje koordinaciono telo se misli, pa onda ide Vlada Republike Srbije, dakle posebno ministarstvo, a posebno Vlada Republike Srbije. Da li vi na ovaj način priznajete ono što mi pričamo već tri godine, da je Vlada skup neistomišljenika koje samo interesi drže na okupu, dogovor i kupoprodaja pred svaku skupštinu i pred svako izglasavanje u Skupštini? Onda imate biser, ovaj nacionalni investicioni plan kontroliše predsednik Republike Srbije. E sad, kako može neko ko ima takve tajkune oko sebe, kriminalce i lopove poput Đilasa, Šutanovca, ni on nije bolji od njih, po kom osnovu i gde mu to stoji kao ustavna kategorija - predsednik Republike? Taj Boris Tadić bi morao da nauči da može da se kreće isključivo u okviru onog što stoji u Ustavu Republike Srbije. Em je formirao tu Narodnu kancelariju i raširio se po Srbiji, gde god demokrate drže vlast tu imaju male narodne kancelarije, i to je uradio suprotno Ustavu, a sad ga gurate negde gde mu po Ustavu nije mesto. Što je najinteresantnije, u ovom redosledu je taj Boris Tadić ispred Skupštine Republike Srbije. To je pokazao i kada je ovde omalovažio i uvredio dostojanstvo Narodne skupštine, kada smo pričali o Kosovu i Metohiji, kada je poslednji govorio kao da je on tata svima nama, kao da ne razume da je Skupština najviše zakonodavno telo. Vi mu ovde dozvoljavate da on bude ispred Skupštine. Slobodno sve ovo možete da brišete, jer jedini kontrolor za ovaj nacionalni, kako ste ga nazvali, investicioni plan, koji je zapravo najobičnije trošenje sredstava iz budžeta, može da bude Skupština Republike Srbije. Vi posle Skupštine imate još jedno telo, to su nezavisne ličnosti iz javnog života. E, ovo je tek posebno interesantno. Od koga li su i od čega li su nezavisne te ličnosti, koje su to ličnosti, da li su to Keba, Paskaljević i ta družina koja prati ove tzv. demokratske opcije u njihovim izbornim kampanjama? Još nešto, malopre je gospodin Moma Marković pitao ministra nešto u vezi sa činjenicom da dva i po meseca SO Bor nisu dostavljena transferna sredstva, i vi ste ministre, vrlo drsko, pred Narodnom skupštinom i pred javnošću Srbije odgovorili nešto što zaista neko ozbiljan sebi ne bi smeo da dozvoli. Očekivala sam da ćete da objasnite nešto kao stručnjak, ako to slučajno jeste, ili bar kao ministar, jer to, nažalost, još uvek jeste, a vi ste, kao uvređena mlada ili kao dete koje se inati, pa kaže - ne dam ti svoju igračku, rekli - oni su tamo davali na televiziji reklame protiv privatizacije Bora i kada su prekinuli s tim reklamama mi smo im poslali sredstva. Ponašate li se tako prema Draganu Markoviću Palmi, jer svako veče, preko kablovske televizije, cela Srbija gleda igranke po selima u Jagodini i predstavljanje vaših ministara, koji nemaju pojma ni što su ih doveli tamo, ni šta treba da kažu. Sinoć, onaj ministar energetike, stao čovek, nema pojma ni što je došao, ni koga on tu predstavlja, i priča tamo nešto, samo ne reče koliko je poskupela struja. Hvali se kako kod Dragana Markovića Palme građani koji nemaju pare mogu da dobiju besplatne lekove, kako se on ne vozi državnim kolima nego vozi svoj neki džip. Pa, naravno kad bez Dragana Markovića Palme, ni onda, ni danas, ne može nijedan kilogram, nijedna tona uglja da se nabavi. Naravno, kad su sve privatizacije u okrugu pod njegovom šapom, kad se ugrađuje u svaku privatizaciju, naravno da mu ne treba državni auto, obezbedio je on sebi mnogo dobar džip da vozi i vas koji idete tamo kao privesci. Dakle, uložili smo amandmane. Konkretno, o ovom zakonu ima šta da se kaže, govorićemo o amandmanima. Kao što su i ostale moje kolege rekle, mi srpski radikali ne možemo da glasamo za ovaj zakon zato što ne želimo da obmanjujemo građane Srbije, zato što mi građanima Srbije kažemo da vode računa i sada, na lokalnim izborima u ovih svih šest opština, da ne nasedaju na Dinkićeve, Veljine i ostalih ministara laži i obmane koje im prenose iz jednog u drugo mesto, već da glasaju za one koji će sigurno biti borci protiv korupcije, da se ne plaše, iako su juče neki banditi iz DSS-a pištoljima napali aktiviste SRS, da bi ih sprečili da rade svoj posao, da lepe plakate, da obaveštavaju javnost Srbije o tome kakva nam je Vlada, kakva nam je skupštinska većina koja tu vladu podržava. Nadamo se, zapravo, ubeđeni smo da vam je još malo ostalo. Izdržaće građani Srbije još malo, ovaj budžet verovatno neće biti ni primenjivan.
Reč ima narodni poslanik Miljko Četrović, a neka se pripremi narodni poslanik Momir Marković.
Poštovani narodni poslanici, evo čuli smo od poslanika SRS da je ovo šesta izmena Zakona o budžetskom sistemu. Izmena koju sada predlaže Vlada, poslata je Narodnoj skupštini, odnosno narodnim poslanicima, 8. septembra kao Predlog za izmenu i dopunu Zakona. O ozbiljnosti Vlade, ministra finansija, jasno govori dopis ili amandmani koje je Vlada poslala 21. septembra 2006. na svoj predlog o izmeni i dopuni Zakona. Ovaj predlog izmena i dopuna Zakona ima za cilj, kao što je već ovde rečeno, da se reguliše ovo što se događa u poslednja dva meseca, od strane Vlade Republike Srbije, nadležnih ministara, sa tzv. Nacionalnim investicionim planom, jer su na sednicama Vlade koje su održane u Kragujevcu i Kruševcu već, navodno, raspodeljena sredstva po ministarstvima, po namenama, po opštinama, pa čak i po mesnim zajednicama. Narodna skupština Republike Srbije, kroz usvajanje izmena ovog zakona o budžetskom sistemu i izmenama i dopunama Zakona o budžetu za 2006, treba da to prihvati kao kukavičije jaje i da u dva dana ovde, navodno, raspravlja o Nacionalnom investicionom planu i da to posluži Vladi Republike Srbije, vladajućoj koaliciji, da u naredna dva ili tri meseca, na ovim dopunskim lokalnim izborima, izvrši pripreme za vanredne parlamentarne izbore, da prevari građane Srbije, da građani Srbije poveruju u ovaj tzv. nacionalni investicioni plan, da će teći med i mleko, da će sve biti savršeno urađeno u državi Srbiji. Građani treba da poveruju da će umesto hleba jesti asfalt, da će zažmuriti na ono što se do sada događalo, u nepune tri godine vladavine Vlade Vojislava Koštunice i njegovih ministara, kao i lokalnih vlasti, gde ova tzv. koalicija demokratskog bloka vlada, odnosno uništava mnoge opštine. Moram reći da dolazim iz opštine Kraljevo, najveće opštine u Srbiji, desete po broju stanovnika, sa 20.000 prognanih sa Kosova i Metohije. Ovo što se dogodilo na predsedničkim izborima u opštini Kraljevo i s ovim lažima i obmanama od strane ministra za kapitalne investicije Velimira Ilića, kao i dolaskom, ne svojom krivicom, za predsednika opštine dr Miloša Babića, jeste da su za ovih devet meseci građani jasno videli šta je istina od onoga što je govorio Velimir Ilić širom opštine Kraljevo, od sela do sela, od zaseoka do zaseoka, da je sve ono što je obećavao mesec i po dana bila sušta laž i obmana. Nema asfalta, seoski putevi su neasfaltirani, nema vodovoda, nema kanalizacije, nijedan infrastrukturni problem koji pritiska grad Kraljevo nije počeo da se rešava, uz navodnu pomoć Ministarstva za kapitalne investicije. Kraljevo, posle 20 i više godina, nema ni projekat obilaznice oko grada, a svedoci su i građani Srbije i narodni poslanici kako u nekim kampanjama gde se to sprovodi Velimir Ilić započne obilaznicu prenoseći sredstva u budžete tih lokalnih samouprava. Što se tiče samog teksta izmena i dopuna Zakona i ovih odredaba, osnovna zamisao ministra Dinkića je da pod svoju kontrolu, pored svega što je Ministarstvo finansija preuzelo u državi Srbiji, stavi sve i, kada je u pitanju novac, da Ministarstvo finansija i ministar Dinkić imaju glavnu reč i da on o svemu odlučuje sa svojom ekipom eksperata iz G17. Kad je reč o ovim organima koji su ovde predloženi za kontrolu trošenja budžetskih sredstava, bilo budžeta Republike Srbije, bilo lokalnih samouprava, koje treba sada da se formiraju izmenom ovog zakona (ode ministar, a postavio bih mu sada pitanje) - ko je do sada kontrolisao primenu zakona u oblasti materijalno-finansijskog poslovanja, namensko i zakonito korišćenje sredstava korisnika budžetskih sredstava, organizacija, preduzeća, odnosno pravnih lica u Srbiji? Ko je to do sada radio? Kao odbornička grupa SRS u Skupštini opštine Kraljevo, podneli smo dva zahteva za budžetsku inspekciju zbog osnovane sumnje da su kršeni grubo zakonski propisi kada su u pitanju korišćena sredstva budžeta za planiranje i izgradnju u opštini Kraljevo. Nažalost, prošlo je 10 meseci od podnošenja ta dva zahteva, budžetska inspekcija nije došla u Kraljevo, jer verovatno i ministar Dinkić zna kako se nezakonito raspolaže budžetskim i ostalim sredstvima u opštini Kraljevo. G17 sa svojom odborničkom grupom sačinjava tu većinu u SO Kraljevo, pa sa aktuelnim predsednikom opštine Kraljevo vode u sunovrat sve građane opštine Kraljevo. Sredstva budžeta Republike Srbije i sredstva svih lokalnih samouprava, to su sredstva svih građana koji pune te budžete. Većina tih građana izuzetno teško živi, ali, izvršavajući svoje obaveze i prema budžetima lokalnih samouprava i prema budžetu Republike Srbije, zauzvrat bi trebalo da dobiju rešavanje ključnih problema koji ih pritiskaju u sredinama gde žive, gde rade. Nažalost, toga nema širom Srbije, zahvaljujući ovakvoj vladi, ovakvim ministrima i čelnicima lokalnih vlasti. Članom 74. Predloga izmena i dopuna Zakona predviđa se i novo krivično delo. Kao diplomirani pravnik, ili pravnik sa dosta godina iskustva, mogu da vam postavim pitanje - kakva je uopšte priroda ovog krivičnog dela sa ovolikim rasponom zaprećene kazne - od novčane kazne od 30.000,00 do 300.000,00 dinara do kazne zatvora do godinu dana? Ko će opredeljivati tu kaznu? Da li će to ministar Dinkić da pošalje budžetsku inspekciju, pa će, zavisno od toga ko je odgovoran, navodno, za kršenje zakonskih propisa kada je u pitanju trošenje sredstava budžeta, dati nalog opštinskom tužiocu da zatraži ovu kaznu zatvora, ako je kao izvršilac budžeta u pitanju srpski radikal, predsednik opštine. Ako je u pitanju neko iz Nove Srbije ili iz ovog «žutog» preduzeća, DS ili DSS, ne mogu da definišem šta predstavljaju i na šta liče, onda će tu biti zaprećena minimalna kazna od 30.000,00 dinara, a to je džeparac, oni to potroše za jedan ručak, jer većina ima otvorene račune kod privatnika za reprezentaciju. Nacionalni investicioni program, Nacionalna štedionica. Za Nacionalnu štedionicu koja je prodata Grcima, prodao je Dinkić, građani Srbije ne znaju pod kojim uslovima je prodata, kao ni kako je prodata većina državnih banaka u Srbiji. Prodata je u poslednjih nekoliko dana i Vojvođanska banka. Ko prodaje banke u Srbiji? Verovatno Dinkić, sa najužim krugom ljudi, i onda se kaže, kada se ta transakcija završi - postigli smo odličnu cenu. Na osnovu kojih to kriterijuma je postignuta odlična cena? Prodata je Grcima Nacionalna štedionica, i dalje se zove Nacionalna štedionica, ali nije oduzet posao isplate stare devizne štednje. Izuzetno unosan posao, sredstava se prenose iz budžeta Republike Srbije, nikakvog rizika nema, dobra provizija i onda će ta štedionica dobro da radi i nastaviće dobro da radi. Javne nabavke u Republici Srbiji, i na nivou republičkih javnih preduzeća, i na nivou lokalnih samouprava, faktički su bez ikakve javnosti, bez ikakve kontrole. Mi smo kao odbornička grupa, samo jedan primer, u SO Kraljevo, unazad za dve i po godine tražili da se podnese izveštaj o javnim nabavkama koje su činjene u opštini Kraljevo iz sredstava budžeta, počev od Direkcije za planiranje i izgradnju i opštinskih javnih preduzeća. Lokalna vlast, ili čelnici lokalne vlasti odbornicima neće da daju na uvid izveštaj o javnim nabavkama. Ko sprovodi te javne nabavke, pod kojim uslovima? Jednostavno, to se skriva od odbornika, a samim tim se skriva i od građana opštine Kraljevo. Isto se događa i na nivou države Srbije, kod republičkih javnih preduzeća. Navodno, postoji jedan postupan proces kontrole ili praćenja javnih nabavki, ali, u suštini, većina javnih nabavki su, faktički, nameštene nabavke. Zna se ko će da postavi uslove i ko će da podnese ili se prijavi na tender, s uslovima koji su dogovoreni unapred. Sagledavajući ovih 350 strana Predloga zakona o izmenama i dopunama budžeta, kao i ovog zakona, s onim tzv. nacionalnim investicionim planom, neshvatljivo je, i građani Srbije to treba da znaju, da se Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetskom sistemu predlaže po hitnom postupku, a da se primena ovog zakona predviđa, članom 31, kao i zakona o dopunskom budžetu, narednog dana. O kakvoj se ovde jurnjavi i hitnosti radi? Isto tako, odredbom člana 29 stavlja se van snage onaj kalendar o izradi budžeta za Republiku Srbiju, koji je trebalo da se primenjuje od 1. juna, i kaže se da će se pripreme i predlaganje budžeta Republike Srbije za 2007. godinu izvršavati po sledećem kalendaru: 1. novembar – Vlada, na predlog ministra, usvaja revidirani memorandum o budžetu; 15. novembar - ministar dostavlja Vladi nacrt budžeta Republike; 1. decembar - Vlada usvaja predlog budžeta Republike i dostavlja ga, s memorandumom, Narodnoj skupštini. Ovde se jasno vidi ogromna prevara građana Srbije, kao i pokušaj prevare narodnih poslanika, ovakvom izmenom i dopunom Zakona o budžetskom sistemu. Poslanička grupa Srpske radikalne stranke, već ste je čuli, neće glasati za izmene i dopune Zakona o budžetskom sistemu, a sigurno ni za dopunu budžeta. Hvala.
Hvala Vam, gospodine Petroviću. Narodni poslanik Momir Marković ima reč. Izvolite. Imate 10 minuta na raspolaganju.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi gospodine počasni predsedniče G17 plus, danas imamo još jedan od onih zakona koji se u ovoj skupštini donose, za razliku od svih onih jalovih zakona, a od 250 bar 210 je takvih. Doneli smo zakone koji su direktno išli iz Skupštine na policu. Ovaj zakon ima posao koji će odraditi, zbog čega se i donosi. Zakon je sa retroaktivnim dejstvom. On ima za cilj da pokrije sve one investicije i kvaziinvesticije koje su vršene po Srbiji, u onim gradovima gde su bili raspisani lokalni izbori. Mene, doduše, čudi zašto se uopšte ministar Dinkić muči oko ovoga kada oni 1. oktobra izlaze iz Vlade. Vlada pada. Raspisuju se izbori na svim nivoima, a posle toga će sigurno neki drugi ministar finansija imati posla oko toga. Da prvo krenemo od ovog nacionalnog investicionog programa, koji je lepo štampan, na lepom papiru. Neću da vas zamaram mnogo, ali nešto što mi je palo u oko i što moram da pročitam, kaže: „Mnogo ljudi nema posao“. Pa, da podsetim ministra, 2000. godine, kada je „buldožer revolucija“ preuzela Srbiju, kada je „demokratura“ došla na vlast, bilo je 640 hiljada nezaposlenih. Danas je nezaposlenih preko milion i 200 hiljada. Za ovih 670 hiljada bila je nadležna upravo njegova vlada, u ovom ili onom obliku, nema veze. Da li je dolazio kao budući guverner, sa čarapom na glavi, s kalašnjikovim u Narodnu banku, ili je dolazio kao ministar ovde, sasvim je svejedno. Kriv je i odgovoran i on. Kaže: „U nekim područjima nema vode“. Pronašao je ministar Dinkić rupu na saksiji. Šest godina vi, gospodo, vladate. Šest godina ni krampom nije udareno da se bilo šta uradi, osim tamo gde ste imali svoje Dobrice, Saše, koje ste tapšali: „Ako glasate za našeg Sašu..." , pa je i tu pitanje koliko ste predizbornih obećanja ispunili. Da podsetim ministra Dinkića, 2000. godine je država Srbija bila dužna nešto ispod devet milijardi dolara. Posle šest godina njegove strahovlade i haračenja po Ministarstvu finansija i po Narodnoj banci, država Srbija je dužna preko 14 milijardi dolara - pet milijardi dolara više. Šta je to što je ministar Dinkić uradio? Nema puteva, kaže. Nema. Bio sam u predizbornoj kampanji u Blacu. Jedva smo prošli od građevinskih mašina na onoj relaciji Kruševac-Blace. Izašao je Velja. Doduše, napravili su jedan kilometar. To znači da su taj dan došli. Napravili su jedno kilometar puta. Dva dana - kampanja se završila, ono je ostalo onako. Tu je ministar Dinkić lagao građane Blaca. Doduše, možda ga je ministar Ilić povukao, jer ministar Ilić zna da tako obećava. Građanima Kraljeva je obećao aerodrom u Čukojevcu. Ministar Dinkić građanima Blaca obećava bazen, pa se bojim da nas sada svi građani Srbije slušaju, osim građana Blaca, jer su oni sada na bazenima. Cilj ovog zakona, dame i gospodo narodni poslanici, jeste da se pokriju potrošena sredstva. Tamo gde su pobedili, negde su ispunili ta obećanja koja su dali raznim Sašama i Dobricama, ali, u nekim gradovima nisu. Primer za to je, upravo, Bor, o kome sam maločas govorio, gde je ministar Dinkić sa ove govornice debelo slagao i građane Srbije i vas, gospodo narodni poslanici. U Bor je došla ekipa: osam tegljača, dovukli buldožere, bagere, valjkove. On dođe, tribina u selu, dva sata oni pričaju, siđe bager, dva sata ravna onaj put, diže se bina, diže se Velja Ilić, diže se Dinkić, dižu se i bageri, odlaze u susedno selo. Kada je tamo pobedio srpski radikal, više se ništa od onih obećanja nije ispunilo, pa pitam ministra Dinkića - da li je on ministar Vlade Srbije ili je ministar G17 plus? Pitam, takođe, ministra Dinkića, doduše ovo nije poslaničko pitanje, ali ja očekujem da će ministar Dinkić da dođe i da odgovori, jer kad god predsedavajući najavi Momira Markovića kao sledećeg govornika, Dinkić diže sidro i odlazi. Ne znam zašto me mrzi čovek, nikako da ostane tu i da sasluša šta imam da mu kažem. Pitam ministra Dinkića, čiji to budžet on troši tako, čije su to pare? Da li su to pare G17 plus, pa da znamo da im spomenik podignemo. Doduše, spomenik se podiže onima koji su pokojni, a ja mislim da će posle sledećih izbora i ta stranka biti bivša stranka, tj. neće biti parlamentarna, sigurno. Razlog za donošenje ovog zakona je da se izbegne krivična odgovornost za trošenje sredstava mimo zakona. Sada treba ovim zakonom da pokrijemo i ono retroaktivno što je potrošeno i, eventualno, ukoliko još neki lokalni izbori budu raspisani, dok konačno građanima Srbije ne dogori do nokata i ne nateraju ovu vladu da raspiše izbore na svim nivoima. Što se transfera tiče, činjenica je da se u svim gradovima u kojima su na vlasti srpski radikali kasni sa transferima. Evo, rekao sam maločas, za Bor se kasni dva i po meseca, čini mi se i za Leskovac. Uostalom, i gospodin Avramov reče da ima problema oko tih transfernih sredstava za pokriće. Svi drugi gradonačelnici dobijaju sredstva za pokriće troškova za višak zaposlenih, jedino u opštinama gde su srpski radikali na vlasti nema toga. Pitam ministra Dinkića ko njega ovlasti da kažnjava neprenošenjem transfernih sredstava? Ko je njega ovlastio da građanima Bora uskrati pare zbog toga što je, eventualno, u nekoj televizijskoj emisiji, izašao neko od čelnika opštine i rekao: ne možete opljačkati Bor? Bor niste pravili ni vi, ni mi, nego naši preci i ne možete toliko bogatstvo prodati nekom od tajkuna, bilo ko da bude, za sitne pare i debele provizije. Naš`o ministar da dva i po meseca ne uplaćuje pare, s osnovnim ciljem da se građani Bora, da se zaposleni u administraciji Bora podignu, jer tamo jedino još administracija radi, sve ostalo su ovi doveli do prosjačkog štapa, i da onda traže, eventualno, smenu gospodina Rankića. Pri tom, s obzirom da ne odlazi u Bor, ne shvata da su građani, kojima je, bukvalno, dogorelo do nokata, siti su svega, izabrali Rankića, srpskog radikala, zbog toga što jedino njemu veruju i zajedno s njim su pretrpeli ta dva i po meseca. Ovo što reče ministar da je pre neki dan uplaćeno, baš ću da proverim danas. Pozvaću gospodina Rankića, da proverim. Doduše, on danas nije tu. Verovatno raspoređuje ta sredstva koja mu je Dinkić preneo. Dame i gospodo narodni poslanici, kohabitacija debelo vlada. Primer, Grad Beograd. Grad Beograd ima preko 500 miliona evra, pola milijarde evra u budžetu. Gradske opštine su svedene na nivo mesnih zajednica. Opština Zemun ima, kada se isplate plate koje su obračunate, ne godišnjem nivou, pet miliona dinara za investicije. Onda će da dođe Velja Ilić i da se busa u grudi junačke, sve je ovde poplavelo od udaranja u grudi kako je on patriota, i da govori kako će on građanima Zemuna obezbediti i ulice, i kanalizaciju, i vodovod. Pre neki dan je otišao u Leskovac, govoreći - mi domaćinski poslujemo, ovo je domaćinska koalicija, a već ga širom Srbije zovu «gospodin 10 odsto». Najmanje 10 odsto od svakog tendera uzme, sveti Velja tenderski. Pre nego što pređem na ovaj zakon, hteo bih ministru da postavim poslaničko pitanje, gospodine predsedavajući.
Imate 30 sekundi da završite izlaganje, a slažem se da posle toga postavite pitanje. Izvolite.
Podsetio bih, pošto mi je ostalo još tako malo vremena, građane i vas, gospodo narodni poslanici, na član 7, koji kaže: "Ukoliko nadležni izvršni organ lokalne vlasti ne dostavi predlog budžeta lokalnoj skupštini, u roku utvrđenom budžetskim kalendarom, lokalna skupština može doneti budžet". Šta će doneti ako se prethodno ne dostavi, to mi nije jasno. Dalje, u članu 62. se kaže: "Ministar utvrđuje način izveštavanja o ukupnim primanjima i ukupnim izdacima za trezore lokalnih vlasti". Ministar Dinkić bi trebalo da bude apsolutni vladar cele Srbije. Na kraju, još član 74, gde su one kaznene odredbe, samo trenutak da nađem ...
Tolerišem, naravno, zahvaljujem gospodine Periću. Izvolite.
Sačekajte još trenutak, a posle, kada se javim sledeći put, odbijte mi te dve sekunde. Član 74, ne mogu ga naći, gde su predviđene kaznene odredbe i gde će, takođe, ministar da kažnjava neposlušne. Sada koristim pravo na poslaničko pitanje.
Dozvoljavam, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, svi znate da je Lutrija Srbije bila državna institucija, institucija u kojoj ste vi uplaćivali sportsku prognozu, loto itd. Od toga je deo išao državi, a deo u humanitarne svrhe. Tako su se finansirale organizacije kojima je potrebna upravo ta vrsta pomoći. Pri tom mislim na domove za nezbrinutu decu, domove za hendikepirane, Crveni krst itd. Da li znate, dame i gospodo, da je preduzeće FUN ili FAN DOO Beograd, Uskočka 4, čiji su osnivači članovi G17 plus, a direktor Bojan Krištof, sredstvima u privatnoj svojini, a u skladu sa zakonom, to je 5000 dolara, organizovalo, odnosno, uz pomoć Vlade, preotelo Lutriju Srbije, a zatim je ugasilo. Zaposlene u Lutriji Srbije su otpustili i preimenovali se u "Lutrija Srbije". Prema tome, gospođa Radeta maločas reče - Nacionalna štedionica. Po istom principu je i Lutrija Srbije oteta. Danas oni organizuju igre na sreću, a vi znate da uvek kada je krizno vreme, građani više uplaćuju te igre na sreću, očekujući da će i njih sreća da pogleda, da će da dobiju pogodak i time rešiti materijalne probleme. Nijedan do sada nije dobio sedmicu. Uglavnom, te velike zgoditke dobijaju članovi G17, kompjuterskim programom su to definisali. Dame i gospodo, pitam ministra finansija da li je Lutrija Srbije DOO ili je to i dalje državna institucija? Ovakve priče i ovakvi papiri dolaze u Poslanički klub SRS, sa zahtevom da se to pita sa ove govornice. Pitam, da li je DOO Lutrija Srbije ili je Lutrija Srbije državna institucija, državno preduzeće? Dalje, da li se na zgoditke uplaćuje porez i gde on ide? Treće, da li je uplaćen ijedan dinar od uplata humanitarnim organizacijama? Naravno, ne tražim da mi odgovori usmeno, jer će opet slagati. Tražim da mi pismeno odgovori, i to u roku predviđenom našim poslovnikom.
Hvala, gospodine Markoviću. Tri su pitanja, ako sam dobro shvatio, i sutra će vam biti prosleđeno da proverite da li su dobro zabeležena u stenogramu, pošto će biti u pisanom obliku. Po Poslovniku se javila Snežana Stojanović-Plavšić, a javila se i gospođica Jovanović. Izvolite, vi ste se prvi javili.
Zahvaljujem. Zaista, ovoliki stepen neistina je teško saslušati a ne odgovoriti na njih, bar u jednom delu. Počeću od ovog poslednjeg, jer se, prvo, ne kaže pismeni, nego pisani odgovor. Pisani odgovor će, pretpostavljam, gospodin dobiti u toku sutrašnjeg dana, ali je jako važno da ovaj odgovor u usmenoj formi čuju i građani Srbije. Zaista možete da dobijete koje god hoćete pitanje, ali je jako teško na nedovoljno pametno pitanje, jer neću drugačije reći, odgovoriti pametno. Naravno da Lutrija Srbije postoji i naravno da ona funkcioniše. Želim da kažem da se po zakonu koji smo mi ovde doneli jedan procenat od igara na sreću odvaja za finansiranje osoba sa invaliditetom u Srbiji. Želim da naglasim da je u Srbiji veliki broj organizacija osoba sa invaliditetom već finansiran iz ovog fonda, preko Ministarstva za socijalna pitanja. Navešću primer svog grada, u kome se u jednoj organizaciji osoba sa invaliditetom, a to je Udruženje roditelja dece sa težim smetnjama u razvoju, finansira dnevni boravak, upravo iz Fonda igara na sreću, gospodo. Ne samo da se finansiraju programske aktivnosti, već će ovo udruženje dobiti i preko Nacionalnog investicionog fonda još dva miliona dinara za finansiranje građevinskih radova na objektu u kojem će ta deca biti smeštena, kao i za vozilo koje će, od kuće do kuće, da razvozi decu. Dakle, govorim o tome šta se dešava sa prihodom koji Lutrija Srbije ostvaruje. Želim da zahvalim celom parlamentu što je doneo ovakav zakon, koji je velikom broju osoba sa invaliditetom u Srbiji omogućio da njihove aktivnosti budu finansirane. Zahvaljujem.
Hvala vama. Molim vas, da razjasnimo, poslanik je postavio pitanje na način koji je moguć. Molim vas, ja vodim sednicu, budite ljubazni i vi ćete da odgovorite, naravno, zahvaljujući tome što je gospođica Jovanović dozvolila da prvo vi govorite. Zbog javnosti, da kažem da poslanici postavljaju pitanja tokom vanredne sednice kada predsedavajući da dozvolu, jer ako nije na početku sednice naglašeno, svi dobro znamo Poslovnik, onda to nije moguće. Dao sam dozvolu, poslanik je postavio pitanje, na koje neće dobiti odgovor sutra, jer sam javno obećao da će sutra iz stenograma biti pročitana i poslata tri pitanja. Pravo je poslanika da postavlja pitanja u formulaciji u kojoj on to želi, a naravno da je moguće otvarati polemiku o tome, jer postoje izveštaji svih institucija koje su dužne da te izveštaje podnose Parlamentu. Naravno, poslanik ne mora da proveri te izveštaje i nema potrebe da mu drugi poslanici odgovaraju. Izvolite sada repliku, gospodine Markoviću, a molim vas da ne razvijamo polemiku o ovome. Postavljeno je pitanje i dobićete odgovor. Izvolite.
Zahvaljujem. Smatram da je to zakonom predviđeno. Ja sam samo pitao jasno gospodina ministra, ako je uopšte on gospodin. Ovim nije izazvana gospođa koja je izašla i ispričala kako se deo odvaja za humanitarne organizacije. To je zakonom predviđeno. Ja to nisam pitao. Pitao sam - da li se odvaja i da li je Lutrija Srbije državna ustanova ili je vlasništvo Bojana Krištofa i grupe iz G17 plus? Hoću na to pitanje da mi se odgovori. Ako je to tako, onda hoću da mi se kaže koliko je do sada sedmica isplaćeno, odnosno nagrada, koje su milionske vrednosti. Ta suma je preko 60 miliona evra, dame i gospodo narodni poslanici, i to je suma koja je na ovaj način opljačkana. Molim da nepozvani ne izlaze da mi odgovaraju na pitanja. Očekujem da će Dinkić imati toliko hrabrosti da mi odgovori, barem kada ja odem na pauzu da izađe i kaže nešto o ovim stvarima. Primetio sam da čim mene najave gospodin Dinkić izlazi iz sale.
Zahvaljujem gospodine Markoviću, ali kao što sam štitio vas i vaša prava, štitim i prava drugih poslanika. Ima zahtev da govori po Poslovniku narodni poslanik Nataša Jovanović. Izvolite, gospođice Jovanović.
Ostajemo pri svom stavu, gospodine Markoviću, i reći ću da ćemo na kraju samo mi biti zastupljeni većinski u ovoj sali. Ipak ću ja ostati do kraja zasedanja ovde. Što se tiče Poslovnika, mogu da kažem da se ovde od jutros ne zna ni ko pije ni ko plaća. Vi uđete i izađete i ne zna se ko vas zamenjuje. Niste nas obavestili o tome ko je taj ko će vas zamenjivati u toku vašeg odsustva, a to je, takođe, bila vaša poslovnička obaveza. Sada će verovatno uslediti pauza, a popodne Narodna skupština raspravlja o izmenama i dopunama najvažnijeg zakona za jednu državu - zakona o budžetu. Morali biste, gospodine Markoviću, koristeći vaše pravo iz Poslovnika, da prizovete ministra i da ga naučite Poslovniku. Ovo govorim iz razloga što je ministar četiri puta za vreme prepodnevnog zasedanja prekršio član 200. Poslovnika. Predlažem da naučite vaše needukovane poslanike, koji su se edukovali za nešto drugo, na nekom drugom mestu, da je Poslovnik ono čega moraju da se pridržavaju i da ne pričaju svašta. Ako govore da poznaju Poslovnik, neka pročitaju član 200. do kraja. Najpre, hoću da kažem da se ministru postavlja pitanje, ako poslanik to želi, a to je u prvom stavu člana 200. i kaže se: "... u usmenoj formi» i «ministar je dužan da odmah da odgovor na postavljeno pitanje“. Ja sam postavila ministru dva poslanička pitanja, gospodin Marković jedno, a gospodin Petronijević jedno. Od jutros je to četiri pitanja, koliko sam mogla da registrujem, a bila sam 95 odsto prisutna i ne znam da li sam nekoga preskočila. Potrebno je više vremena, možda, ali činjenica je da je prenebregao to što su mu se poslanici obratili. Možda tada, gospodine Markoviću, niste bili u sali, ali to vas ne amnestira od odgovornosti - što ne prizovete ministra redu, da se drži Poslovnika. Drugo, kada se odgovor narodnim poslanicima daje u pisanoj formi, ne vrši se prepiska između Mlađana Dinkića i srpskog radikala Momira Markovića, odnosno između Gorana Živkova i Nataše Jovanović, jer je to uradio pre dva meseca. Zamislite, novoimenovani ministar poljoprivrede piše mi pismo. Neću da se dopisujem s ministrom, jer me on ne zanima. On je nasledio Dulićku i nema ništa gore od situacije koja je sada, kada je on na tom mestu, na čelu Ministarstva poljoprivrede. Daje se pisani odgovor svim narodnim poslanicima - onima koji su zainteresovani, a i onima koji to bace ispod klupe jer ih ne interesuje. Ne znam o čemu pričate, jer jednom za svagda mora da se naučite redu i da znate šta je Narodna skupština, kako se u njoj radi i da poslanik mora da se poštuje. Ovde nije dozvoljena nikakva bahatost, pa ni bahatost ministra finansija. On je po svojoj funkciji ispod narodnih poslanika i mora da se odnosi s uvažavanjem prema nama. Zahtevam da u toku popodnevnog zasedanja ministar Dinkić, koji je prekršio član 200, a vi ga na to upozorite, koristeći svoje pravo - saopšti, odnosno kaže da ne može usmeno da odgovori na ova naša postavljena pitanja i da mu je potrebno stručno mišljenje i mišljenje Vlade. To je očigledno, verovatno iz raznoraznih razloga. Tada ćemo moći da nastavimo rad. Smatram da su poslanička pitanja najvažnije pravo jednog narodnog poslanika i treba da ih postavlja iz bilo koje oblasti. Smatram da nosioce vlasti izvrgava ruglu svaki ministar, pa i ministar Dinkić. Vi ste nekoliko puta, gospodine Markoviću, u protekla dva ili tri meseca, na pitanja novinara o tome kada će biti poslanička pitanja i da li poslanici mogu da postavljaju ta pitanja, pošto ste vi nosilac ovog poslovnika, kazali da je to sasvim u redu i da mi na to imamo pravo, a ja sada pitam - na šta ovo sada liči? Lepo ga upozorite popodne, pa ako ne bude postupao u skladu sa Poslovnikom, javljaćemo se u vezi s povredom Poslovnika i nikakvu bahatost nećemo trpeti. Ovo je Skupština i ovde svi moraju da uvažavaju mišljenje poslanika, a pre svega onih najbrojnijih - srpskih radikala.
Zahvaljujem, gospođice Jovanović. U vezi s Poslovnikom ima reč Zoran Krasić, ali da ne bi bilo zabune, dozvolite mi da kažem sledeće. Predsednika Narodne skupštine, u slučaju privremene sprečenosti, zamenjuje jedan od potpredsednika Narodne skupštine koga on odredi, o čemu obaveštava sve potpredsednike i sekretara Narodne skupštine. Ja nisam bio privremeno sprečen, jer se ovo odnosi na član 31. stav 1, gde se kaže: "Potpredsednici Narodne skupštine pomažu predsedniku Narodne skupštine u vršenju poslova iz njegovog delokruga". U okviru toga, uvek zamolim, kao što je uobičajeno, jednog od potpredsednika da me zameni u ovom delu, dok radim poslove iz svog delokruga. Smatram da je to u redu. Svakako ću učiniti sve da se poštuju sva tri člana koja se tiču ove materije koju ste pomenuli, a to su čl. 198, 199. i 200. To sam upravo malopre uradio i pomenuo sam da treba da se poštuju ti članovi kada se radilo o gospodinu Markoviću. Tada sam rekao sledeće: Mada član 199. Poslovnika kaže: „Poslanička pitanja se postavljaju, po pravilu, pošto Narodna skupština okonča rad po svim tačkama dnevnog reda“, ja insistiram svaki put da poslanik uvek, kada je spreman, postavi pitanje. To pitanje se zabeleži i prosleđuje se. Samo bih još nešto rekao. Obavestio sam novinare da je u ovom sazivu postavljeno više pitanja od strane poslanika, za dve i po godine, nego u prethodnom sazivu za tri godine, a odgovoreno je, procentualno, na više poslaničkih pitanja nego u prethodnom sazivu. Ne smatram da je to dovoljno, ali je moja obaveza da obavestim javnost o tačnim podacima. Izvolite, gospodine Krasiću, i hvala vam na razumevanju. Da li hoćete da govorite o povredi Poslovnika ili po Poslovniku.
Po Poslovniku. Vi znate, gospodine Markoviću, da se retko javljam po Poslovniku, jer imam veoma tolerantan stav prema načinu kako vodite sednicu Narodne skupštine. Međutim, skrenuo bih pažnju na član 28. našeg poslovnika. Tu je povreda Poslovnika i ja to uredno najavljujem - jedan od članova grupe G17 plus je izašao, a nije naveo član Poslovnika po kome govori. Nisam zbog toga izašao, niti da kritikujem zloupotrebu Poslovnika, već zato što se prigovara na stil postavljanja poslaničkih pitanja. Smatram da ne treba da se raspravlja o ukusima. Takođe, ne prigovaram zato što je pitanje postavljeno ministru, a odgovara poslanik, niti zato što je pitanje upućeno muškarcu, a odgovara žena. Samo bih skrenuo pažnju, gospodine predsedniče, iako ne možete unapred znati ko će šta da priča za ovom govornicom, na sledeće. Dotična gospođa je uvek u prilici da napravi skandal kada izađe za govornicu. To se vidi iz stenograma, ako ih pogledate za protekle dve godine. Ne znam da li je u pitanju međusobno pozicioniranje u okviru G17 plus ili je u pitanju sujeta, konkurencija ili drugo, i neću to da razmatram, ali krivim interpretacijama gospođa dezavuiše Skupštinu i nameće neku drugu temu - uvek kada je neka važna tema na dnevnom redu naše skupštine. Tada je ona zadužena da usmeri raspravu i interesovanje na nešto periferno, nebitno, kako bi se spasio ministar koji je odsutan i koji, jednostavno, ne želi da bude u Narodnoj skupštini, jer smatra da u sledećoj fazi Narodna skupština treba da bude u sastavu Ministarstva za finansije. To je prva stvar na koju sam hteo da skrenem pažnju. Drugo, povodom poslaničkih pitanja neću ulaziti u statistiku koju ste vi izneli, verovatno je ona tačna, ali ću vam pokazati na jednom primeru kako se postupa sa poslaničkim pitanjima koja se čuju sa ove govornice. Pre godinu i po dana u Saveznoj skupštini jedan poslanik je postavio poslaničko pitanje koje se ticalo tadašnjeg predsednika Skupštine Državne zajednice i nekog njegovog rođaka koji je služio vojsku. Namerno izbegavam da pominjem imena. Dobio je odgovor da ne može da dobije odgovor na to pitanje. Ja sam pre nekoliko meseci ovde postavio isto to pitanje, a dobio sam odgovor - Vlada nije nadležna, jer u svom sastavu nema ministarstvo odbrane, ono je na saveznom nivou. Posle 5. juna, ponovio sam to pitanje i dobio odgovor - ti si bezobrazan, mešaš se u privatne stvari nekog lica. Vidite kako legalisti menjaju pravni osnov, tako da je taj institut poslaničkog pitanja, u suštini, promašen, ne zbog Poslovnika, nego zbog odnosa Vlade prema Narodnoj skupštini i prema narodnim poslanicima.
Završite, molim vas. Hvala vam. Član 28. se ne odnosi na to. Molim vas, kao što sam malopre, po završetku izlaganja, rekao, vi ste potpuno u pravu, gospodine Krasiću. Ne mogu da znam o čemu će poslanik da govori. Po završetku sam dao tumačenje. Isto tako, sada i vama kažem, nije to član 28, mislim da je to u redu i nema razloga da polemišemo. Molim vas, naravno da ste vi lično prozvani, dobićete repliku, svakako, ali molim vas, dakle, sve vas zajedno, da poštujemo sve članove Poslovnika, da doprinesemo tolerantnoj atmosferi, jer ovde nisu pominjana imena, svejedno što se prepoznaju ljudi, dakle, da malo opustimo atmosferu. Hvala vam, ovo je zbilja doprinos. Sve ćemo uraditi po Poslovniku. Obaveštavam vas da, saglasno članu 93. stav 4, na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pa, pre zaključivanja načelnog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 93. Poslovnika? (Da.) Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić, ovlašćeni predstavnik Poslaničke grupe SRS.
Dame i gospodo narodni poslanici, iz medija sam, kao i svi poslanici, saznao da postoji nekakav nacionalni investicioni plan. Dakle, pojedine članove Vlade viđao sam u tim istim medijima kako idu, kako se hvale kako je to nešto novo, kako će sve u Srbiji, čim se taj nacionalni investicioni plan usvoji, da bude bolje, i to čim počne da se primenjuje, a samo što nije počeo. To je ono što svako pomisli, pogotovo običan građanin koji ne zna i ne treba da zna, odnosno ne mora da zna kako funkcioniše budžet, kako se troše budžetska sredstva. Ovde je reč o najobičnijem marketingu stranke G17 plus i pojedinih stranaka iz ove vladajuće većine. Ono što zovu Nacionalni investicioni plan je najobičnije trošenje budžetskih sredstava za redovne delatnosti ministarstava, javnih preduzeća i drugih korisnika javnih prihoda. Nema tu nikakvog nacionalnog investicionog plana, jer se valjda i budžet zove budžet Republike Srbije, pa su to javna sredstva, nisu prikupljena sa Marsa, nego od ovih građana, i ta sredstva vraćate, kroz određene usluge, građanima Republike Srbije. Znači, ono što je najobičniji plan i program ministarstva, koji Vlada usvaja, sada ste krstili da to bude Nacionalni investicioni plan. Uz sve to, pojavljuje se, osim tog marketinga, još jedna činjenica, a to je da se baš taj nacionalni investicioni fond najviše koristi za promociju predizbornih kampanja. Prvo ste krenuli sa lokalnim izbornim kampanjama i, svesni približavanja vanrednih parlamentarnih izbora, sada to dižete na nivo čitave države, isključivo radi promocije stranke G17 plus i pojedinih stranaka iz Vlade Republike Srbije, pa smo u tim lokalnim izbornim kampanjama, kao prethodnicu svega onoga što se dešava, viđali razne ministre i članove Vlade koji dolaze i kažu - tamo pravimo aerodrom, tamo ćemo bazen, tamo ćemo put. Dođu mašine, odrade nešto od dan ili dva i, bez obzira na to da li njihov kandidat pobedi ili izgubi, mašine odlaze, a tamo gde su novi izbori raspisani, sada su tamo, a ono što je započeto ostavlja se tako i sve tako ide. Dakle, često znaju da ostave i goru situaciju nego što je bila u samoj predizbornoj kampanji. Dalje, sama priča oko ovih izmena i dopuna Zakona o budžetskom sistemu, da će se, navodno, usvajanjem ovih izmena i dopuna, sprečiti zloupotreba prilikom trošenja javnih sredstava, nije potrebna. Znate šta, postoje zakoni koji su dobri i zakoni koji su loši, zakoni koji se primenjuju, oni koji se ne primenjuju, ili se selektivno primenjuju. Kada se zakon ne primenjuje, ili se selektivno primenjuje, kriva je Vlada, jer niko drugi ne može da bude kriv, niti može neko da bude okrivljen za tako nešto. Sada već imate situaciju da ljudi bliski vlasti, pa čak i iz stranaka koje sačinjavaju Vladu, i pored važećih zakona, čine krivična dela, za koja postoje i materijalni dokazi, jer niko ne pokreće krivični postupak protiv njih, pa su same ove izmene i dopune Zakona, na određen način, marketing stranke G17 plus za predstojeće parlamentarne izbore. Sada ću u nekoliko primera da navedem šta se stvarno dešava na terenu i kako država funkcioniše, kako država štiti kriminalce, a postoje o tome materijalni dokazi. Prvo, 1. oktobra su raspisani izbori u opštini Žabari. Ja ću samo na neka krivična dela da ukažem, jer nijedan državni organ nije reagovao, iako je bio upoznat s tim. Znači, prvo, tamo je 11. juna Skupština opštine raspuštena. Pre raspuštanja SO, sama skupština je donela rebalans budžeta za Opštinu. Taj rebalans je predsednik opštine odbio da objavi u „Službenom glasniku“, iako je po zakonu i statutu na to obavezan. Šta se dešava dalje? Dešava se da Vlada Republike Srbije formira privremeni organ uprave koji će da upravlja Opštinom do završetka lokalnih izbora i formiranja neke nove skupštinske većine. Dešava se, zatim, da privremeni organ, dva meseca posle održane sednice SO na kojoj je izglasan rebalans budžeta, donosi odluku, pazite sada, o prvom rebalansu budžeta, iako su se Skupština i odbornici izjasnili o prvom rebalansu. Prvi rebalans je, u stvari, bio rebalans koji je odgovarao sadašnjem a i tadašnjem predsedniku opštine, da bi mogao sve one svoje zloupotrebe koje je imao u toku godine da kroz taj rebalans ozakoni i opere. Pazite, dalje, predsednik tog privremenog organa je iz DSS-a. On donosi odluku, odnosno on potpisuje odluku u ime privremenog organa, znači o prvom rebalansu, a datum na odluci je 11. maj, mesec dana pre nego što je raspuštena Skupština i pre nego što je formiran privremeni organ uprave. Niko na to nije reagovao, zloupotrebe koje su nastale u trošenju budžetskih sredstava, su pokrivene, zahvaljujući tom čoveku i tom privremenom organu, a tamo je G17 plus. Doduše, oni imaju člana privremenog organa i menadžera, mada tamo nikada odbornika nisu imali, ali Vlada ga postavlja. Menadžer je, inače, iz opštine Požarevac. Mora da bude na plati u opštini Žabari, koja je inače siromašna, a ima posla u Požarevcu, tako da čovek prima dve plate. Onda se postavlja pitanje, odakle ove sedmice, a možda i nameštate rezultate, možda neko otkupljuje dobitke da bi oprao novac. Da se vratimo Žabarima. U 2001. godini, iz Republičke direkcije za puteve uplaćeno je 16 miliona dinara za izgradnju lokalnog puta u dužini od 3,5 ili 4 kilometra. Tada su došle mašine, odradile 600 metara i sada ponovo to postaje aktuelno. Ministar za kapitalne investicije Velimir Ilić, zatim, iza njega ide Branko Jocić i obećavaju kako će sada put da završe i kako su obezbedili sredstva. Kako ste obezbedili sredstva kada je put plaćen još pre pet godina? Gde je novac? Zašto radovi nisu završeni? Dovlače mašine, pa rade jedan dan, pa ih prebace na drugo mesto, pa na treće mesto, samo da bi tih par mašina što više meštana te opštine videlo, da ih zavarate da nešto radite. Više puta je Skupština opštine tražila da se pošalje tržišni inspektor koji će da utvrdi nepravilnosti u radu predsednika opštine Žabalj. Na tako nešto se Ministarstvo nije odazvalo, niti je ikada bilo pozvano, niti je ikada taj inspektor došao, ali, gle čuda, predsednik opštine angažuje svog privatnog revizora da izvrši reviziju poslovanja opštine i to stavlja na izjašnjavanje i usvajanje privrednog organa, koji ga podrži u tome. Angažuje svog privatnog revizora da utvrdi kako su trošena budžetska sredstva! Tako to izgleda kada se zakoni selektivno sprovode ili se ne sprovode, a vi možete na ovim papirićima da pišete šta hoćete, jer zakon za vas ne važi, vi ste monarh, on zakon sprovodi i kroji onako kako to njemu odgovara. Postavlja se sada pitanje, kako to da se ovo u Republici Srpskoj dešava, da se sada, u toku izbora u Republici Srpskoj, odjednom spominje neki ugovor i potpisivanje tog ugovora u vrednosti od sto miliona evra? Prvo, da se razumemo, nemamo ništa protiv da se i programski Republika Srpska pomaže, ali postavljam pitanje - zašto to radite sada kada su tamo izbori? Od 5. oktobra 2000. godine, od kako ste došli na vlast, sve moguće veze sa Republikom Srpskom ste pokidali, i privredne, i političke, i vojne, i policijske. Ostavili ste da se sama snalazi, kako zna i ume, da sačuva ono što je u tom sporazumu iz Dejtona napisano. Sada odjednom, kada su izbori u Republici Srpskoj, veliki patriota Dodik, veliki patriota Dinkić, dogovaraju se kako će i tamo da se menja i kupuje volja građana. Tako je to kada se vlasti dohvati jedna grupica ljudi koji radi isključivo u svom interesu, a ne u interesu građana, grupa kojoj je jedini cilj da u propadanju države zaradi što više novca. Hvala vam najviše.
Da li još neko želi reč? (Ne) Zaključujem načelni pretres. Prelazimo na 2. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O BUDžETU REPUBLIKE SRBIJE ZA 2006. GODINU, SA PREDLOZIMA O DAVANjU SAGLASNOSTI Primili ste navedeni predlog, sa predlozima odluka koje je podnela Vlada pre otvaranja načelnog pretresa. Podsećam vas da, prema članu 94. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da je ovo vreme raspoređeno po poslaničkim grupama srazmerno broju narodnih poslanika, članova poslaničkih grupa. Pošto ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, konstatujem da je vreme rasprave po poslaničkim grupama uobičajeno. Zahvaljujem. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da podnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Otvaram načelni pretres o Predlogu zakona i jedinstveni pretres o predlozima odluka o davanju saglasnosti, istovremeno. Sve narodne poslanike koji su prisutni u sali obaveštavam da ćemo, prema članu 85, danas raditi samo do završetka načelne rasprave o drugoj tački dnevnog reda, ovoj koju smo sada otvorili. Sutra neće biti sednice, biće pauza, da bi se razmotrili još neki amandmani koji, eventualno, stignu tokom rasprave, pa će nastavak u pojedinostima biti u sredu u 10 časova, istovremeno, po članu 85. stav 1. Dajem pauzu do 16 časova i 10 minuta. Hvala vam najlepše i prijatno. Još jednom molim poslaničke grupe koje nisu predale listu govornika da je predaju. [[Posle pauze]] Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavićemo popodnevni rad današnje sednice. Kao što znate, na kraju prepodnevnog rada završili smo raspravu u načelu o 1. tački dnevnog reda i otvorili smo načelni pretres 2. tačke dnevnog reda, takođe po članu 85. Poslovnika, st. 5. i 6. Obavestio sam sve narodne poslanike da ćemo danas raditi do završetka načelnog i jedinstvenog pretresa tačke koja je na dnevnom redu, Predloga zakona i predloga odluka o davanju saglasnosti, a da sutra sednice neće biti, da bi se stvorili poslovnički uslovi da se razmatraju amandmani ili, eventualno, predaju amandmani tokom današnjeg dana. Nastavak će biti u sredu u 10 sati. Sada pitam da li predstavnik predlagača, mr Mlađan Dinkić, ministar finansija, želi reč o Predlogu zakona o izmenama i dopunama zakona o budžetu Republike Srbije za 2006. godinu, sa predlozima odluka o davanju saglasnosti? (Da.) Izvolite, gospodine Dinkiću.
Dame i gospodo, pred nama je Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetu Republike Srbije za 2006. godinu. Najpre ću da saopštim koji su razlozi za rebalans republičkog budžeta. Imamo nekoliko važnih razloga. Najpre, mi smo u prvih osam meseci ove godine ostvarili višak prihoda nad rashodima od 32 milijarde dinara. Ako se sećate, u Nacrtu budžeta bilo je predviđeno da suficit u 2006. godini iznosi 39 milijardi. Imajući u vidu da smo već u prvih osam meseci dostigli suficit od 32 milijarde, naše predviđanje je da će suficit biti povećan za dodatnih deset milijardi dinara, tako da očekujemo za deset milijardi dinara veći suficit od plana za celu 2006. godinu. Suštinski, budžetski suficit bi, bez Nacionalnog investicionog plana, trebalo da bude oko 49 milijardi. Osim toga, u procesu privatizacije ostvareni su daleko veći prihodi u odnosu na planirane. Očekujemo da će privatizacioni prihodi u ovoj godini dostići 131 milijardu dinara, što je 100 milijardi dinara više od planiranih. Sve zajedno, ukupan višak budžetskih i privatizacionih prihoda iznosi 2,1 milijardu evra. Dakle, Srbija se prvi put nalazi u situaciji da ima preko dve milijarde evra viška na svom računu. Vlada je zbog toga donela odluku da se kroz rebalans budžeta omogući investiranje kroz projekte Nacionalnog investicionog plana. Drugo, odlučili smo da ovaj višak upotrebimo za smanjenje našeg spoljnjeg duga. Dakle, imaćemo kombinaciju investicija, a, s druge strane, smanjenje javnog duga. Šta je novo u rebalansu budžeta u odnosu na sve budžete koji su prethodno donošeni u ovoj skupštini? Po prvi put imamo čak 12 odsto budžeta namenjenog investicijama u infrastrukturu, dakle u kapitalne rashode. Tri puta su veći kapitalni rashodi u rebalansu nego što su bili u originalnom budžetu. Naravno, bez velikih kapitalnih investicija nije moguće ni u jednoj zemlji imati snažan privredni razvoj i mi smo sigurni da će ovi kapitalni rashodi povoljno uticati na povećanje zaposlenosti. Imajući u vidu da prvi put u budžetskoj praksi uvodimo višegodišnje planiranje kapitalnih izdataka kroz Nacionalni investicioni plan, predviđamo da će sledeće godine kapitalni izdaci činiti čak četvrtinu srpskog budžeta. Primera radi, to je u prošlosti bilo daleko manje. Naime, 2001. godine, to je bila prva godina tranzicije, kapitalni izdaci su u rashodima budžeta učestvovali sa svega 3 odsto i taj iznos se nije bitno promenio do 2005. godine, kada su oni učestvovali sa oko 4 odsto. Dakle, sa prošlogodišnjih 4 odsto, mi povećavamo kapitalne izdatke na 12 odsto, što je tri puta više, a sledeće ih penjemo na 25 odsto. To je, na neki način, bio moj profesionalni san, da dođemo u situaciju da imamo budžet koji nije socijalni, gde ne dominiraju rashodi za transfere Penzionom fondu i za subvencije društvenim preduzećima, već da što veći deo budžeta čine kapitalni rashodi. Mislim da će ovaj trend morati biti nastavljen i u budućim godinama. Na ovaj način, po prvi put dobijamo budžet stabilnih uslova, gde kapitalne investicije čine značajan deo ukupnih budžetskih rashoda. Što se tiče projekcije prihoda i rashoda budžeta, ukupni prihodi budžeta u ovoj godini iznosiće 521,3 milijarde dinara, izdaci se očekuju u iznosu od 505,8 milijardi dinara. Od 505,8 milijardi dinara rashoda, 446,7 će biti upotrebljeno za redovno finansiranje rashoda budžetskih korisnika, a 33 milijarde dinara za projekte u okviru Nacionalnog investicionog plana. Dakle, Nacionalni investicioni plan čini sastavni deo tekućih, odnosno, u ovom slučaju, kapitalnih rashoda budžeta i prvi put imamo takav slučaj. Nakon toga, budžetski suficit će iznositi 15,5 milijardi dinara, pod pretpostavkom da se svih 33 milijardi dinara iz Nacionalnog programa potroše do kraja ove budžetske godine. Zakonom o budžetu je predviđeno da se do 50 odsto neutrošenih sredstava iz ove može preneti u narednu budžetsku godinu. Moja je pretpostavka, imajući u vidu dan kada mi razmatramo rebalans budžeta, a to je kraj septembra ove godine, da neće biti realno u naredna tri meseca potrošiti sav ovaj planirani novac, zbog procedure javnih nabavki i drugih faktora, tako da će verovatno dobar deo novca biti prenet u narednu godinu. I pod pretpostavkom da se sve potroši, svih 33 milijarde, suficit bi opet bio 15,5 milijardi dinara. Ponavljam, u praksi očekujemo da će na kraju godine biti veći suficit od ovoga. To čini 0,7 odsto bruto domaćeg proizvoda, dakle, Srbija će završiti ovu godinu s minimalnim viškom od 0,7 odsto bruto domaćeg proizvoda, ali opet kažem da mislim da ćemo na kraju imati znatno više od 1 odsto budžetskog suficita u odnosu na bruto domaći proizvod. Poređenja radi, 2002. godine, u ukupnom bilansu budžeta imali smo negativan bilans od minus 4 odsto. Drugim rečima, rashodi su bili znatno veći od budžetskih prihoda. Godine 2003, budžetski deficit se smanjio na minus 1,3 odsto bruto domaćeg proizvoda, a tek počevši od 2005, od prošle godine, Srbija ima po prvi put budžetski suficit. Ako se uporedimo sa drugim zemljama, čini mi se da je najbolji primer ono što se dešava poslednjih dana u jednoj od zemalja koja je ušla u EU, ali očito nije zadovoljila sve evropske standarde, bez obzira na to što je primljena, a to je Mađarska. Oni imaju hronični budžetski deficit između 6 i 8 odsto bruto domaćeg proizvoda, što ih je diskvalifikovalo za sadašnju pomoć EU, a vidite da imaju i velikih unutrašnjih problema. Mislim da će svi oni koji su pre dve godine bili skeptici, kada smo prvi put najavili budžetski suficit, u narednim godinama podržavati ovu politiku, ili uravnoteženog budžeta, ili blagog budžetskog suficita. Mislim da će Srbiji i u narednim godinama biti potreban ili blagi budžetski suficit, ili uravnoteženi budžet. Što se tiče prihoda od privatizacije, već sam pominjao da će 130,8 milijardi dinara biti ostvareno ove godine, to je preko milijardu i po evra privatizacionih prihoda. S druge strane, prošle godine je bilo rekordnih 31,4 milijarde. Ove godine je skoro 100 milijardi više nego u rekordnoj 2005. godini. Kada je počela privatizacija 2002. godine, privatizacioni prihodi su iznosili 114 milijardi dinara, tako da se sada zaista nalazimo u situaciji u kojoj nismo do sada bili. Ovo je nova situacija gde nemamo problem sa manjkom, nego moramo da razmišljamo o tome kako da oprezno i najefikasnije upotrebimo višak novca koji Srbija sada ima. Dakle, da zaokružimo ovaj ceo bilans. Kada se na budžetski suficit, pod pretpostavkom stoprocentnog trošenja novca iz privatizacionog plana, a to je 15,5 milijardi, doda očekivani višak privatizacionih prihoda, a to je 130,8 milijardi, i kada se dodaju krediti koji su u prethodnom periodu, pre nego što je završena privatizacija „Mobtela“, već povučeni od Svetske banke i od Evropske banke za obnovu i razvoj, u iznosu od 6,6 milijardi dinara, dobija se da je ukupan višak likvidnosti u ovoj godini 152,9 milijardi dinara. Od tih 152,9 milijardi dinara treba oduzeti novac koji je potreban za otplatu glavnice javnog duga, a otplata glavnice javnog duga se knjiži ispod linije, dakle, ne ulazi u tekuće budžetske rashode, to je 34,7 milijardi dinara, kao i novac koji se koristi za kreditiranje podsticanja privrednog razvoja, to su stambeni krediti, krediti za nedovoljno razvijena područja i neke druge kreditne linije, a to je 7,8 milijardi dinara u ovoj godini. Ukupan iznos koji ostaje na računu budžeta na kraju 2006. godine je 110,2 milijarde dinara, pod pretpostavkom da se svi ovi planirani rashodi realizuju, uključujući i rashode za Nacionalni investicioni program. Drugim rečima, Srbija će sigurno, i u slučaju da se, čak, sve ovo što smo rebalansom opredelili potroši, imati na kraju godine višak od milijardu i 300 miliona evra, koji prenosi u sledeću godinu. To je nešto što će sigurno najmanje biti preneto u narednu budžetsku godinu. Što se tiče stopa rasta prihoda i rashoda, prihodi su za 7 odsto veći u odnosu na originalni budžet, dok su rashodi, bez Nacionalnog investicionog plana, 5,4 odsto veći, a zajedno sa rashodima za investicije Nacionalnog investicionog plana – 13 odsto veći. Međutim, možemo reći, imajući u vidu realnu dinamiku trošenja novca iz NIP-a, da će veći rast prihoda koji očekujemo od Plana biti kompenziran, na neki način, većim rashodima od Plana. Što se tiče upotrebe viška novca, već sam rekao, planiramo da do kraja sledeće godine milijardu i 675 miliona evra investiramo u 2000 projekata Nacionalnog investicionog plana. Ti projekti su dati u ovoj knjizi koju smo štampali u Ministarstvu finansija i oni su predlagani od strane ministarstava, lokalnih samouprava, stručnih udruženja, a neki od strane pojedinaca. Više ću o tome govoriti kada budem govorio o Nacionalnom investicionom planu. Osim toga, planiramo da smanjimo naš spoljni dug. Narodna banka Srbije je već vratila pola milijarde dolara MMF-u. Sećate se da je od 2002. do 2005. godine Srbija povukla od MMF-a blizu milijardu dolara kredita za podršku deviznim rezervama centralne banke. Sada je doneta odluka i Narodne banke, a Vlada je to podržala, da se sav taj novac vrati MMF-u prevremeno i celokupna isplata biće završena do maja sledeće godine. Pola je već vraćeno, još dve tranše će biti vraćene do maja, i mi onda nećemo nijedan dolar dugovati MMF-u. Vlada je, takođe, dala ovlašćenje Ministarstvu finansija da krene u pregovore o vraćanju dugova i drugim poveriocima. Oko 560 miliona dolara planiramo da prevremeno vratimo Svetskoj banci ovih dana, odnosno nedelja. Dakle, pregovori su u završnoj fazi. Takođe, pisali smo Pariskom klubu poverilaca, odnosno kreditora Srbije u tom klubu, da smo zainteresovani da realizujemo jednu ugovornu mogućnost ugovora iz 2001. godine sa Pariskim klubom, da zamenimo do milijardu dolara našeg spoljnog duga za investicije u tri prioritetna sektora - u završetak Koridora 10 na jugu Srbije, za razvoj infrastrukture siromašnih opština Srbije i za ekološke projekte. To je tzv. „debt and investment swap“, mogućnost zamene duga za investicije, gde zemlja kreditor ima suštinski interes da otpiše jedan deo duga, ali uz obavezu Srbije da investira u neku oblast koja je dogovorena sa kreditorom iz svog sopstvenog budžeta. Daću jedan primer. Mi ćemo u sredu potpisati sa Nemačkom vladom dogovor o zameni 25 miliona evra duga koji imamo prema Nemačkoj za 5,5 miliona evra investicija u jedan ekološki projekat u okviru projekta poboljšanja sistema grejanja u Srbiji. Dakle, oni nam otpisuju 25 miliona, a mi se obavezujemo da 5,5 miliona investiramo u ekološki projekat. Na ovaj način možemo otpisati do milijardu spoljnog duga, u zavisnosti od konkretnih dogovora s poveriocima Pariskog kluba, a najveći poverilac nam je Nemačka, na drugom mestu je Francuska, zatim SAD i Velika Britanija. Od ove četiri zemlje, tri zemlje su već iskazale interes i ušle su u pregovore: Nemačka, Francuska i Velika Britanija. Takođe, interes je pokazala i Austrija. Što se tiče daljih mogućnosti za smanjivanje javnog duga, treba napomenuti da Srbija od 2001. godine plaća i tzv. kosovski dug, to je dug koji otpada na teritoriju Kosova i Metohije, gde od 1999. godine, zapravo, Srbija ne ubira nikakve prihode već to čini UNOSEK, organizacija UN koja ima ingerencije nad poreskim prihodima na najvećem delu teritorije Kosova i Metohije u ovom trenutku. Milijarda i 70 miliona dolara duga otpada na to područje, pri čemu je Srbija do sada već platila na ime kamata, ovih pet godina, 170 miliona dolara da bi taj dug servisirala. Krenulo se u pregovore o sudbini tog duga i po svemu sudeći, s obzirom na to da se porezi naplaćuju na teritoriji gde Srbija nema ingerencije, oni koji to naplaćuju, a to je UNOSEK, preuzeće i servisiranje ovog duga. Drugim rečima, na ovaj način će Srbija u kratkom roku, u periodu od nekoliko narednih meseci, smanjiti svoj spoljni dug za 2,5 do 3,5 milijardi dolara. U ovom trenutku naš javni dug, bez ovog duga centralne banke, već samo javni dug države Srbije, dakle Vlade, jeste 39,8 odsto ukupnog bruto domaćeg proizvoda, nakon što smo dobili otpis od Pariskog kluba, završetkom trogodišnjeg aranžmana u februaru ove godine sa MMF-om, da u narednih nekoliko meseci možemo da smanjimo ovaj javni dug na 31,2 odsto. Srbija na taj način postaje zemlja sa manjim nivoom javnog duga u društvenom proizvodu u odnosu na mnoge naše susede, zemlje Evropske unije. Nemci imaju preko 60 odsto, Grci čak preko 100 odsto duga, a Belgijanci, Hrvati oko 70, 80 odsto. Drugim rečima, Srbija onda ima mogućnost da prostor u budžetu koji se do skoro koristio za otplatu duga strancima, iskoristi da investira u infrastrukturu i u projekte koji povećavaju zaposlenost. Znači, s jedne strane ćemo relaksirati budžet, a, s druge strane, umesto toga ćemo imati neke potpuno druge rashode, koji idu u domaće svrhe, a ukupna javna potrošnja ostaje nepromenjena. To je strateški cilj Ministarstva finansija u ovoj oblasti. Sada bih želeo da nešto kažem o makroekonomskim kretanjima na osnovu kojih su napravljene ove projekcije koje imate pred sobom u Nacrtu rebalansa budžeta. Što se tiče privrednog rasta, u ovoj godini imamo vrlo solidna kretanja. Naime, procenjuje se da će privredni rast u Srbiji biti između 7–8 odsto do kraja godine, imajući u vidu da je planirano, kada je rađen ovaj budžet, da će bruto domaći proizvod Srbije rasti po stopi od 5 odsto do kraja godine. Ovo su kretanja iznad onoga što smo planirali i Srbija, mogu sada otvoreno reći, već treću godinu uzastopno beleži visoke stope rasta - od 2004, 2005, 2006, od kada radi ova vlada. Mi imamo prosek rasta od 7–8 odsto godišnje. U prve dve godine stopa rasta bruto domaćeg proizvoda iznosila je 7,9 odsto, a sada ćemo opet ostvariti, treću godinu uzastopno, stopu rasta od 7–8 odsto. Na ovaj način, Srbija će do kraja ove godine imati bruto domaći proizvod po stanovniku od 4.030 dolara, nešto preko 4.000 dolara, što, naravno, nije dovoljno i nas ne može zadovoljiti. Međutim, činjenica je da je to znatno više u odnosu na neke prethodne periode i da se polako, ali sigurno, približavamo Hrvatima. Hrvati imaju između 6–6,5 hiljada dolara po stanovniku, dok su Slovenci, nažalost, daleko ispred nas, sa preko 12.000 dolara po stanovniku. Međutim, Srbija na ovaj način beži Bugarskoj i Rumuniji, bez obzira na činjenicu što one ulaze sledeće godine u EU. Setite se, kada se govorilo o procesu tranzicije, svi ekonomisti su pričali da je Srbiji potreban godišnji rast od najmanje 5 odsto. Mi sada imamo tri godine uzastopno sedam i više procenata. Sigurno je da možemo da sustignemo po privrednom rastu Hrvatsku, koja je znatno ranije krenula u tranziciju i čini mi se da smo u stanju, kao nacija, da vratimo ponos našoj državi i time što ćemo imati bolji standard. Konačno, posle pet godina tranzicije, čini mi se da je ovo prva godina u kojoj se, makar u poslednjih nekoliko meseci, vide prvi pomaci, oseća se da ono što su bile nepopularne mere u prve četiri godine konačno daju rezultate i mi ulazimo sada u jednu daleko lakšu fazu tranzicije, gde će, suštinski, biti više pozitivnih rezultata nego potrebe za teškim merama, koje su po prirodi stvari bile nužne na početku samih reformi. Što se tiče strukture privrednog rasta, u prvih sedam meseci industrijska proizvodnja je rasla 6,5 odsto, od toga prerađivačka industrija čak 7,8 odsto. Što se tiče poljoprivredne proizvodnje, pšenice je rodilo oko dva miliona tona, što je nešto manje od prošle godine, ali ipak sasvim dovoljno za domaće potrebe. Imajući u vidu zalihe iz prošle godine, preostaće nešto malo i za izvoz. Imamo veće prinose voća, kukuruza, suncokreta, šećerne repe i soje, tako da će u poljoprivrednoj proizvodnji do kraja godine biti ostvaren sasvim solidan rezultat. U prvih sedam meseci imali smo rast u prometu robe u trgovini, sektor trgovine je rastao 9,6 odsto realno. U turizmu je rast ukupnih deviznih prihoda čak 21,6 odsto. Rast aktivnosti u sektoru saobraćaja je 16 odsto, a u građevinarstvu je vrednost rada u prvih sedam meseci ove godine, u odnosu na isti period prošle godine, zabeležila rast od čak 37 odsto. Drugim rečima, nalazimo se u pozitivnom trendu i bitno je to održati u jednom srednjem i dužem roku. Što se tiče spoljne trgovine, u prvih sedam meseci izvoz je porastao 26,2 odsto a uvoz 26,4 odsto. To znači da i dalje imamo visoku stopu rasta izvoza, što jeste važno za dugoročni održivi privredni razvoj Srbije. Već drugu godinu uzastopno imamo skoro 25–30 odsto stopu rasta izvoza i u julu je, prvi put posle mnogo godina, srpski izvoz na mesečnom nivou dostigao cifru od 500 miliona dolara. Dakle, u narednom periodu možemo očekivati mesečno preko pola milijardi dolara izvezene robe. Najveći izvoznici u ovom trenutku su multinacionalne kompanije, međutim, ono što je jako važno, najveći doprinos rastu zaposlenosti daju mala i srednja preduzeća. Drugim rečima, u narednom periodu ekonomska politika mora da balansira između potreba multinacionalnih kompanija i stimulisanja rada malih i srednjih preduzeća, jer iskustva iz Slovenije, Irske, koju ste pominjali i koju pominjem, govore da mala i srednja preduzeća daju veću zaposlenost i da su u svim zemljama upravo u tom sektoru ostvareni ti rezultati. Što se tiče nešto negativnijih podataka, Srbija u prvih sedam meseci ove godine ima deficit tekućeg računa platnog bilansa od milijardu i 700 miliona dolara. Međutim, imajući u vidu visoki priliv direktnih stranih investicija, ukupni saldo platnog bilansa je pozitivan 2,3 milijarde dolara. Dakle, ovim prilivima koje Srbija ima pokriva se celokupan deficit u trgovini i još ostaje 2,3 milijarde dolara viška u platnom bilansu. To je rezultiralo rastom deviznih rezervi NBS na preko 10 milijardi dolara. Trenutne devizne rezerve su oko 10,3 milijardi dolara. To je više nego što je imala bivša cela SFRJ 1990. godine. Doduše, imamo i veću teritoriju, više stanovnika, daleko više od svih naših suseda i bivših jugoslovenskih republika. Što se tiče stranih direktnih investicija, o kojima sam govorio, u prvih sedam meseci imali smo priliv od blizu milijardu dolara stranih direktnih investicija, tačno 961 milion dolara i to je bilo pre ovih velikih privatizacija, pre jedne od najtransparentnijih privatizacija od početka tranzicije, a to je privatizacija kompanije „Mobi 63", gde je ostvarena izuzetna cena pred TV kamerama, u aukciji koja nije do sada viđena kod nas u Srbiji. Ukupno milijardu 450 dolara je prihod koji je država ostvarila od te transakcije. Osim toga, imali smo i nemačku investiciju od 610 miliona dolara u preuzimanju „Hemofarma“, a za privatizaciju Vojvođanske i Panonske banke sklopljeni su ugovori - za Vojvođansku banku 485 miliona dolara, za Panonsku banku - 150 miliona dolara. Dakle, ukupne ove investicije, zajedno sa malim, koje sam već pominjao, već dostižu u ovom trenutku iznos od 3,6 milijardi dolara, što znači da do kraja godine možemo očekivati još povoljniji rezultat. Ovo su skoro dva i po puta veće strane investicije nego u prošloj godini, koja je inače bila rekordna. Srbija je po prvi put ostvarila značajan priliv stranih investicija. Kada ljudi pitaju da li je to moguće nastaviti u budućnosti, rekao bih da mislim da jeste, imajući u vidu da kroz Nacionalni investicioni plan imamo nameru da razvijemo infrastrukturu u onim područjima gde ona nije razvijena, kao i da će u narednom periodu najveće investicije biti u tri sektora. Prvi je saobraćaj, to je, svakako, područje velikih investicija, zatim energetika. Mislim da će biti izuzetnih investicija ne samo u sektoru naftne industrije, već, pre svega, u sektoru proizvodnje električne energije. Ako gledamo na srednji i dugi rok, Srbija sigurno mora značajnije da investira u kapacitete za proizvodnju električne energije jer to može da stvori takvu komparativnu prednost koju nema nijedna druga zemlja u regionu. Sve zemlje oko nas uvoze struju. Mi smo jedina zemlja koja ima šanse da nakon pet godina, ukoliko imamo odgovarajuće visoke investicije, bude neto izvoznik struje i da na neki način diktira i politički situaciju u čitavom regionu, da učini zavisnim od nas druge zemlje u pogledu snabdevanja električnom energijom. Moje je mišljenje, a siguran sam da će to podržati i Ministarstvo energetike, da u narednom periodu država treba da razmišlja o subvencionisanju onih kultura koje omogućavaju proizvodnju biogasa. To je uljana repica i čini mi se da će u narednom periodu sve više poljoprivrednih proizvođača ići na gajenje ove industrijske kulture, s obzirom na to da su obnovljivi izvori energije nešto što je naša budućnost. Što se tiče cena, inflacije, konačno od juna naovamo imamo pozitivne trendove i na tom polju. U junu je inflacija bila 0 odsto, u julu - 0,1 odsto. Znate da smo projektovali inflaciju od 9,3 odsto u Predlogu budžeta i ostajemo pri tome da će biti održana projektovana inflacija, posebno nakon povoljnih trendova na svetskom tržištu nafte. Tu sam potpuno objektivan, jer to nam sada doprinosi da, uz odgovarajuće mere monetarne politike i čvrst dinar koji imamo, kao i rigoroznu fiskalnu politiku, ostvarimo ovaj cilj. Naime, imali smo u poslednjih mesec dana dva pojeftinjenja cene naftnih derivata. Evo, mogu sada vama i građanima da najavim da nas već u petak čeka još jedno veliko pojeftinjenje naftnih derivata, što znači da oni koji se pripremaju za jesenje radove, govorim o poljoprivrednicima, ne treba da kupuju ovih dana gorivo. Od vikenda će biti daleko jeftinije, s obzirom na to da će pojeftiniti za preko 3 dinara po litru dizel gorivo. Videćemo koliko će biti na kraju pojeftinjenje, ali u četvrtak se stiču uslovi za korekciju cena naniže. To znači da je vrlo moguće da ove godine da inflacija ne samo bude jednocifrena, već da bude ispod 9 odsto. To je nešto što već daje ozbiljnu osnovu za stabilnost i u narednom periodu. Inače, devizne rezerve koje sam pominjao, u iznosu od preko 10 milijardi dolara, u ovom trenutku su 83 odsto veće u odnosu na kraj prošle godine. To je omogućilo da vratimo celokupan dug MMF-u. Mi smo sigurni da će čvrst dinarbiti održan na dugi rok. Dakle, ovo što se događalo i što je neke iznenadilo u poslednjih šest meseci, mislim da će biti daleko dugoročniji trend, jer su devizne rezerve pet puta veće u odnosu na dinarsku novčanu masu. Dakle, imamo pet puta više deviza nego ukupno dinara u opticaju, dok su trenutne devizne rezerve osam puta veće u odnosu na prosečni mesečni uvoz. Kad smo kretali u tranziciju, mogli smo deviznim rezervama Centralne banke da pokrijemo svega mesec dana uvoza, a sada možemo da finansiramo, pod pretpostavkom da ništa ne izvozimo, osam meseci uvoza. Da niko ništa ne radi osam meseci, osam meseci bi mogao da se finansira uvoz, a neki standard stabilnosti je kada vam devizne rezerve pokrivaju šest meseci uvoza. Dakle, Srbija tu ima zaista vrlo solidnu situaciju. Uspeli smo da obnovimo poverenje u bankarski sektor. Štednja stanovništva u bankama danas iznosi blizu tri milijarde evra. To je zaista respektabilan iznos, imajući u vidu da je pre par godina, kada su se menjale nemačke marke za evro, zamenjeno oko četiri milijarde nemačkih maraka u evre. Dakle, sada je tri milijarde evra već u bankama. Pretpostavljam da se u međuvremenu i štednja stanovništva u slamaricama povećala zbog doznaka iz inostranstva, jer to nije fiksna kategorija, već se stalno menja. Međutim, sa tri milijarde evra štednje građana u bankama, možemo reći da smo konsolidovali bankarski sistem. To je 800 miliona evra više nego krajem prošle godine. Što se tiče standarda, sigurno je da ne možemo biti zadovoljni, ali je činjenica da polako ali sigurno napredujemo. S druge strane, imamo nezaposlenost koja je visoka i to je, po mom mišljenju, najveći problem srpske ekonomije. Niko u Srbiji ne sme biti zadovoljan sve dotle dok se svima onima koji zaista žele posao ne omogući da ga dobiju. U prvih sedam meseci ove godine plate su realno porasle za 9,6 odsto u odnosu na isti period prošle godine. Imamo interesantnu strukturu tog povećanja, jer u privredi su plate porasle 11,8 odsto, a u vanprivredi 5,4 odsto. Dakle, znatno više u privredi nego vanprivredi, što je potpuno obrnuta situacija od uobičajene u srpskoj ekonomiji. Kada vidite strukturu rasta u vanprivredi, videćete da su u javnim lokalnim preduzećima, zahvaljujući Zakonu o budžetu koji je usvojila ova skupština, plate rasle samo 0,3 odsto realno u prvih sedam meseci, a u privatnom sektoru, čak 18,3 odsto. Dakle, privatni sektor je imao rast plata od 18,3 odsto, a lokalna javna preduzeća 0,3 odsto, zbog ograničenja. Međutim, to ograničenje je doprinelo obaranju inflacije i mi smo prilično zadovoljni efektima te mere. Što se tiče penzija, realne penzije su u prvih sedam meseci povećane za 7,9 odsto u odnosu na isti period prošle godine. Isplaćena je i druga rata javnog duga u iznosu od oko 4 milijarde dinara, ili oko 50 miliona evra. To je isplaćeno u julu ove godine i Vlada će nastaviti da uredno ovo servisira sve do kraja 2008. godine, kada će biti sve do kraja izmiren dug koji je u prethodnom periodu napravljen prema penzionerima. Što se tiče strukture rashoda, najveće povećanje rashoda je zapravo ovih 33 milijarde dinara koje su namenjene realizaciji projekata Nacionalnog investicionog plana. Takođe, veći su rashodi za plate za šest milijardi dinara i mogu da vam kažem kakva je struktura ovih rashoda. Najveće povećanje u ovoj godini u javnom sektoru (ne govorim o privatnom sektoru) imaće mladi koji rade u državnoj upravi. To su oni zaposleni do pet godina staža. Njihovo ukupno povećanje plata, koje su inače bile jako niske, biće 62 odsto u ovoj godini. Zatim slede zaposleni u zdravstvu i ustanovama socijalne zaštite, oni će na kraju godine imati 48 odsto veće plate u odnosu na kraj prošle godine. Zatim, za zaposlene u višem univerzitetskom obrazovanju i kulturi - 32 odsto iznosi rast plata, u MUP-u i u Vojsci - 26,7 odsto. Zaposleni u osnovnom i srednjem obrazovanju imaće rast plata od 22 odsto, a u državnoj upravi je najmanji rast – 15 odsto. Cilj je da u narednom periodu dodatno povećamo plate u osnovnom i srednjem obrazovanju, jer su oni ove godine imali manji rast plata, ali Ministarstvo finansija je stalo na stanovište da prvo moramo tačno da odredimo ko radi u našim školama, pa da onda možemo tim ljudima koji su stvarno zaposleni da damo veće plate. Mi smo to konačno utvrdili sredinom ove godine. Danas prvi put, to je paradoks, to je činjenica, Ministarstvo finansija zna tačno koliko ima zaposlenih, u kom statusu, u osnovnim i srednjim školama. I po nekoliko stotina miliona dinara mesečno se štedi na osnovu toga, jer su u prethodnom periodu same škole tražile i određivale koliko da im plati Ministarstvo obrazovanja. Ministarstvo obrazovanja je automatski prosleđivalo to našem trezoru i Trezor je plaćao jednu, đuture, sumu, a očito je da je to išlo i za neke stvari koje nisu bile samo plate, već su se verovatno i neki drugi rashodi pokrivali. Mislim da moramo da imamo čiste račune. Ako je potrebno, a jeste, da se škole i materijalno potpomognu, treba da znamo šta investiramo u materijalno održavanje a šta su plate. Kada znamo tačno koliki su rashodi za plate, e, onda imamo osnovu za njihovo povećanje, tako da ćemo u pregovorima sa sindikatima, koji će uslediti sada, u oktobru, dati prioritet obrazovanju u narednom periodu, pošto je zdravstvo imalo odgovarajuće povećanje plata u ovoj godini, zbog izvršene racionalizacije u prethodnom periodu. Pri tome, najveće povećanje plata u pregovorima sa sindikatom planirano je za septembarsku i novembarsku platu, dakle, za platu koja se isplaćuje u oktobru, odnosno u decembru. Tada slede i najveća povećanja plata koja će ići iz ovog budžeta. Naravno, kada govorimo o platama, mi ćemo na ovaj način sada izjednačiti plate i organa bivše državne zajednice sa svim organima Republike Srbije, tako da plate tu budu uravnotežene. Imamo i 5,5 milijardi dinara rashoda više za penzioni fond u odnosu na plan, imajući u vidu da, iako je naplata doprinosa porasla, nedostaje ovih 5,5 milijarde dinara, i to je obezbeđeno ovim rebalansom budžeta. Sledeće je redovna isplata penzija, a sada je redovno usklađivanje, odnosno povećanje penzija u oktobru mesecu. Povećane su naknade za socijalnu zaštitu za 5,6 milijardi dinara, i to najviše za tranzicioni fond, s obzirom na to da je u toku ubrzana privatizacija i da postoji interes radnika koji rade u preduzećima koja nemaju perspektivu da dobrovoljno napuste posao. Milijardu i po dinara će biti više obezbeđeno za tranzicioni fond do kraja godine. Zatim, za boračku i invalidsku zaštitu - milijardu i 100 miliona više, za zaštitu porodice i dece - 900 miliona dinara više. Povećali smo i davanja za Koordinacioni centar za Kosovo i Metohiju, kao naknadu za socijalnu zaštitu - za 750 miliona dinara, kako bismo ubrzanom dinamikom nadoknađivali dug koji je napravljen u prethodnom periodu i do kraja godine zaposlenima na Kosovu i Metohiji omogućili veće isplate od uobičajenih mesečnih isplata, jer želimo da do sredine sledeće godine u potpunosti vratimo i anuliramo svu razliku koja je bila pre dve godine napravljena. Takođe, povećana je stavka stalnih troškova za milijardu i 700 miliona dinara. To su, pre svega, troškovi kod Ministarstva odbrane, zatim u pravosuđu - za sudske veštake i drugi materijalni troškovi. Kod odbrane, znate i sami da je postojao dug koji je nasleđen iz prethodnog perioda od 5 milijardi dinara. On je u međuvremenu, zaista dobrim radom gospodina Stankovića, sveden na oko 3 milijarde dinara. Želimo da ga još smanjimo, a da ga u potpunosti anuliramo do kraja sledeće godine. Naravno, planirali smo i dodatne troškove za kopnenu zonu bezbednosti, u iznosu od 400 miliona dinara. Imamo smanjenje rashodne strane budžeta. Naime, Srbija će uštedeti zbog čvrstog kursa dinara 6,6 milijardi dinara na ime otplata kamata i glavnica po osnovu javnog duga, jer je na početku kurs bio veći nego što je danas. Danas imamo jači dinar nego što je bio na početku godine. To je uštedelo ukupno 6,6 milijardi dinara republičkom budžetu i na taj način smo omogućili da se to raspodeli na neke druge namene. Kada već govorimo o javnom dugu, javni dug je krajem jula ove godine iznosio 9,5 milijardi evra, od čega je unutrašnji dug bio 4 milijarde evra, a ostatak - spoljni dug, dakle 5,5 milijardi evra je bio spoljni dug. Kada govorimo o budžetskim prihodima, u prvih osam meseci ove godine ostvareni su prihodi od 324 milijarde dinara. To je 66,5 odsto u odnosu na ukupno planirane prihode u ukupnom budžetu i to je realni rast od 12 odsto u odnosu na isti period prošle godine. Najveći prihodi u okviru budžetskih prihoda su prihodi koji se dobijaju od poreza na dodatu vrednost i 44 odsto svih budžetskih prihoda su prihodi od PDV-a. Zatim slede prihodi od akciza. Neporeski prihodi čine 14,5 odsto ukupnih prihoda, a porez na dohodak građana - 12,3 odsto ukupnih prihoda. Neuobičajeno je da su u ovom periodu rasli neporeski prihodi, u koje spada i 320 miliona evra prihoda od prodaje druge licence. To je neporeski prihod i on zbog toga čini ovako veliko učešće, a, inače, nije uobičajeno da neporeski prihodi u jednom regularnom budžetu imaju ovakvo učešće. Na sreću, ovo verovatno neće biti slučaj samo ove godine, jer je u međuvremenu objavljen međunarodni tender za prodaju treće licence za mobilnu telefoniju, po početnoj ceni od 320 miliona evra. Da biste videli o kojoj se ceni radi, želim samo da napomenem, poređenja radi, da su Hrvati treću licencu prodali za 20 miliona evra, a da Slovenci nisu mogli ni 10 miliona evra da dobiju za treću licencu. Ovde se radi o izuzetno visokoj ceni, zbog toga što je druga licenca prodata po ogromnoj ceni, 12 puta većoj od referentne vrednosti, i to je zaista bila vest koju su objavili svi međunarodni časopisi, od Financial Times do Economist Magazine, mislim na londonski. U svakom slučaju, imaće Srbija do sredine novembra najmanje još 320 miliona evra prihoda koji će ući u sledeću godinu. Dakle, taj prihod će ući kao prihod budžeta u sledećoj godini, jer je Srbija po prvi put u malo lagodnijoj poziciji da može sebi da dozvoli da ne traži odmah novac, nego da se to uplati u januaru, kako bi ušlo u prihod sledeće godine, jer će tada verovatno biti nekih drugih potreba. Sada imamo sledeći problem. Mi ne smemo trošiti ovaj novac na tekuću potrošnju, na ličnu potrošnju, moramo voditi računa koji je balans, kako ne bismo pogurali inflaciju koju smo, moram priznati, dosta teško uspeli da ukočimo. Stoga je sada naša projekcija da će i naša i buduća vlada morati ovaj novac da investiraju uglavnom u kapitalne projekte, a da se i dalje vodi dosta oprezna politika što se tiče politike ličnih rashoda i ličnih primanja u javnom sektoru. Imamo mogućnost da sada snizimo i porez na plate. Zahvaljujući vama, narodnim poslanicima, u junu je izglasan zakon kojim će od 1. januara biti manji porezi na plate, uz uvođenje neoporezivog cenzusa od 15.000 dinara, a veliki broj firmi se već u septembru javio za oslobođenja koja smo omogućili tim istim zakonom, gde za pripravnike i mlađe od 30 godina imamo poresko oslobođenje i oslobođenje od plaćanja doprinosa. Veći je nego što je očekivano broj onih firmi koje su se javile, što znači da su poslodavci počeli da koriste te povlastice i očekujemo da će toga biti još više u narednom periodu. Konačno, želeo bih nekoliko reči da kažem i o Nacionalnom investicionom planu. Nacionalni investicioni plan je ideja koju je naša vlada dobila u martu ove godine, kada smo naslućivali da bismo u procesu privatizacije Mobtela mogli imati prihod na koji uopšte nismo računali, jer, kao što znate, kada smo usvajali budžet za 2006. godinu, ništa nije ukazivalo na to da bi ikada država mogla dobiti ijedan dinar od MOBTEL-a. To je bio novembar, a kasnije je usledilo oduzimanje licence, krajem decembra, od strane Republičke vlade, a zatim, pošto je preuzela potraživanja dve austrijske banke nad MOBTEL-om, u iznosu od 90 miliona evra i preko noći preokrenula situaciju, postala je većinski poverilac MOBTEL-a. To je bio presudan trenutak, to je januar ove godine, kada Pošta postaje većinski poverilac MOBTEL-a i diktira uslove austrijskim investitorima koji su imali nameru da po niskoj ceni otkupe državni paket. Ono što je ministrima koji su pregovarali, godinu dana ranije, nudio Šlaf kao neku ponudu bila je cena od 200 do 250 miliona evra za kompletan državni paket, što smo mi, naravno, odbili, iz dva razloga – prvo, što smo uvek insistirali na tenderu, javnom tenderu, a drugo što je cena bila izuzetno niska. Naravno, pokazalo se da je taj potez bio opravdan i danas zaista niko ne može da kaže ništa loše o onome što se desilo u tom procesu privatizacije. Po prvi put TV kamere su pratile ceo proces, Norvežani su bili ubedljivo bolji, više su platili, odneli su pobedu, a Srbija je zaradila čisto milijardu i 155 miliona evra. To je, zapravo, osnova na bazi koje je kreiran Nacionalni investicioni plan. Svi prihodi od privatizacije, koje sam pominjao, plus budžetski višak, i mi smo usvajanjem Nacionalnog investicionog plana odredili nekoliko ciljeva investiranja. Prvi cilj jeste rešavanje najvećeg problema Srbije, a to je povećanje zaposlenosti. Srbija mora da poveća zaposlenost jer smo u svim drugim pokazateljima uspeli da, koliko-toliko, poboljšamo situaciju, ili smo na pravom putu. Međutim, i dalje imamo dosta nezaposlenih i to je prioritet broj jedan. Drugo, moramo da održimo ovaj rast od 7 odsto godišnje i u narednih najmanje pet godina. Treće, vrlo je važno, i to je jedan od velikih problema naše ekonomije, moramo da imamo daleko ravnomerniji regionalni razvoj. Danas se najveće privatne investicije lociraju u velikim gradovima ili u Vojvodini, što je dobro za velike gradove i za Vojvodinu, ali ne ni u celoj Vojvodini jer ima delova Vojvodine koji su daleko od onoga što bi trebalo da bude. Moramo da nađemo način da dodatnim javnim investicijama nadoknadimo taj zaostatak koji stvara privatni sektor i da taj isti privatni sektor ili neki drugi privatni sektor motivišemo da uloži i u manje razvijena područja. Jedan način je da investiramo u razvoj infrastrukture, da investiramo u uslove za otvaranje novih fabrika tamo i, naravno, da poboljšamo obrazovanje i opštu poslovnu klimu u tim područjima. Zbog toga, u narednom periodu, država mora da preuzme inicijativu u uravnotežavanju privrednog rasta. To se pokazalo i na ovom, sada privrednom planu, koji je pred vama. Naime, moram da kažem, kao koordinator ovog nacionalnog privrednog plana od strane Vlade Republike Srbije, da su najbolji projekti stizali iz najviše razvijenih opština. Manje razvijene opštine su ili imale slabe projekte, ili ih uopšte nisu slale. To smo pričali i danas u Odboru za finansije, odnosno da će Ministarstvo za finansije ovih nedelja formirati projektni centar, u kojem će biti zaposleni odgovarajući inžinjeri, pravnici, ekonomisti, dakle, ljudi, pre svega, tehničke inteligencije, ali ekonomisti. Oni će, po nalogu Vlade, ići u manje razvijene opštine i oni će im praviti projekte. Jer, ako čekamo da same lokalne samouprave naprave odgovarajuće projekte, nećemo moći da utrošimo ova sredstva na odgovarajući način. Kada govorim o pravljenju projekata, ne govorim o idejama, jer svakako ljudi u lokalnoj samoupravi imaju ideje, ali, pored toga, treba napraviti dokumentaciju, i to u formi koja može da se realizuje. Najapsurdniji je primer Leskovca. Leskovac spada sigurno u manje razvijene opštine u Srbiji. Oni nisu poslali nijedan projekat za kanalizaciju, za vodovod i za lokalne puteve. Poslali su neki projekat koji nije u potpunosti primeren sadašnjem trenutku. Ima još takvih opština, koje ne želim da imenujem, ali Leskovac stvarno jeste opština kojoj treba daleko više para nego sada, ali je potrebno da se naprave odgovarajući projekti. Same mesne zajednice su konkurisale i na bazi tih projekata se obezbeđuju sredstva. Na primer, najsvežiji je slučaj kada smo za projekte vode i kanalizacije u mesnoj zajednici Ančiki, ili Bobištu, obezbedili sredstva i smatramo da će ti projekti biti realizovani. Što se tiče finansiranja Nacionalnog investicionog plana, najvažniji izvor su - privatni prihodi, budžetski suficit, donacije i krediti međunarodnih finansijskih organizacija, a u budućnosti će to biti i predpristupni fondovi Evropske unije. Primer su Irci, koji nisu imali velike prihode od privatizacije, a počeli su svoj nacionalni investicioni plan sa fondovima Evropske unije. Skoro 80 posto sredstava su dobijali od Evropske unije, iako su oni bili članovi Evropske unije i kod njih je bila druga situacija, dok su danas postali neto finansijeri Evropske unije. Primer Iraca pokazuje da je moguće, ukoliko se zaista složno radi, da se napravi ekonomsko čudo, jer su imali stopu nezaposlenosti preko 20 posto. Tu stopu su prepolovili za pet godina, a sada su je sveli na ispod četiri posto. Zaista, danas u Irskoj ne radi samo onaj ko neće da radi, a ne ljudi koji zaista traže posao. Ima dosta i naših elektromontera koji odlaze da bi radili tamo, jer ih nemaju dovoljno, odnosno nemaju građevinara i tehničara. S druge strane, pitanje je šta je važno da bi se ovaj plan ostvario. Potreban je nacionalni konsenzus i potrebno je da ono što počinje ova vlada nastavi buduća, odnosno buduće vlade, jer zaista ne vidim ko može u Srbiji, ako voli Srbiju, da ima bilo šta protiv toga da se u Srbiji izgrade putevi, vodovod i kanalizacija, tamo gde ih nema, telefoni i bazična infrastruktura. Istovremeno, tamo gde postoje odgovarajući uslovi, potrebno je da se otvore industrijske zone, da se daju potencijalna sredstva za otvaranje novih fabrika. To su projekti koje mi sada imamo. Dakle, dužnost je i budućih vlada da vode čvrstu budžetsku politiku i da dalje ostvaruju ovaj višak i, naravno, da investiraju u one oblasti koje će dati najveće efekte. Ovo je prvi put da imamo projektni pristup. Trezor Ministarstva finansija ima evidenciju o svih 2.000 projekata. Svaki projekat je priča za sebe, ne mogu ovde da ih sve pominjem. Mogu da kažem da u ovom sistemu neće biti mogućnosti da se prenosi novac sa jednog na drugi projekat u lokalnim samoupravama, već se direktno, na osnovu tendera, sklapa ugovor sa izvođačem i direktno se finansiraju izvođači, po izvedenim situacijama. U vezi s promenama koje smo imali u Nacionalnom investicionom planu, mogu da kažem da tendere za opremu održavamo na sledeći način. Koristićemo model koji je bio veoma uspešan u slučaju Mobtela. Na primer, kada se bude raspisao tender za kupovinu kompjutera za škole, jer imamo nameru da kupimo 30.000 kompjutera za osnovne i srednje škole i fakultete u Srbiji, ili tender za vozila, odnosno tenderi za neku drugu opremu, za krevete za bolnice, dakle, generalno za opremu, uradiće se sledeće. Biće suštinski utvrđeni kriterijumi i u tu konkurenciju ulaze sve firme koje su prijavljene. Onda se organizuje javna licitacija pred TV kamerama, gde se polazi od najniže ponuđene cene za isti kvalitet i obara se cena stepen po stepen - onaj ko da najnižu cenu, dobija. To će biti, takođe, pred TV kamerama. Sve veće nabavke će biti tako rađene, kako bi građani imali poverenja u ovaj proces. Na ovaj način, pošto je ovde neko pitao kako izgleda struktura kontrole trošenja novca, odnosno bilo je pitanje šta su to projektni saveti, biće to uređeno. Objasniću vam kako izgleda ova struktura. Dakle, Vlada je formirala Koordinaciono telo za planiranje, plaćanje i realizaciju Nacionalnog investicionog plana, sastavljeno od pet ministara - ja sam na čelu tog tima, ministar Ilić, ministar Aleksandar Popović, ministar Bubalo i ministar Bojan Dimitrijević. To je petočlano koordinaciono telo koje drži sastanak jednom nedeljno i razmatra odgovarajuće predloge projekata. Međutim, suštinske odluke donose projektni saveti. Formirano je šest projektnih saveta - jedan za oblast niskogradnje (putevi, gasovodi i dr.); zatim, za oblast visokogradnje, za nabavku opreme (celokupna oprema, nezavisno od toga kojem ministarstvu pripada neki projekat); projekti za edukaciju i projekti za podsticanje privrednog razvoja. Mislim da sam nabrojao svih šest projektnih saveta. Članovi projektnih saveta su imenovani od strane nadležnog ministarstva, od strane predsednika Republike, a u projektne savete ulaze i ljudi koji su iz struke i ljudi koji nisu uopšte iz Vlade, a koji učestvuju u radu ovih projektnih saveta. Sem toga, sredstva koja se troše iz Nacionalnog investicionog plana su predmet i eksterne revizije, što će biti tema za razmatranje i na narednoj Skupštini. Znači, krajnju reč u kontroli trošenja novca daju eksterna nezavisna revizija i Narodna skupština. Mi ćemo, na predlog poslanika Baralića, odnosno prihvatićemo njegov amandman, dostavljati jedanput kvartalno izveštaje Narodnoj skupštini o trošenju novca iz Nacionalnog investicionog plana. Na taj način ćete imati mogućnost da postavljate i pitanja, dajete kritike i inicijative, kao i predloge ovoj vladi i budućim vladama. Najveći je izazov u svemu tome je kako da se dođe do ravnomernog regionalnog razvoja. Mi smo već uspeli u ovom planu, koji je za 2006. i 2007. godinu, da imamo investicije u nerazvijenim područjima u proseku od 130 evra po stanovniku i po 117 evra po stanovniku u razvijenim područjima. Pri tome, na teritoriji Vojvodine i Beograda biće investirano 130 evra po stanovniku, u istočnoj Srbiji - najviše 265 evra po stanovniku, u južnoj Srbiji - 224 evra po stanovniku, a u zapadnoj Srbiji - 162 evra po stanovniku. Što se tiče okruga gde se ovog puta, odnosno gde su igrom slučaja najveće investicije u odnosu na ono što su normalno imali, to su dva okruga, dakle, Toplički i Raški, oni imaju najveće investicije po stanovniku u odnosu na one investicije koje su bile bez Nacionalnog investicionog plana. Inače, iz privatizacionih prihoda, za lokalne projekte u Beogradu će biti utrošena samo jedna šestina ukupnih sredstava. Imajući u vidu da je Beograd daleko veći po broju stanovnika, to znači da smo se rukovodili time da pet šestina ide van Beograda, i to je jako važno da se zna, jer je bilo nekih kritika da će dosta novca povući Beograd. U nekim sektorima, kao što je kultura, neko je pominjao, biće više novca za Beograd, ali to su nacionalne institucije, kao što je Narodna biblioteka, Narodni muzej, Narodno pozorište, dakle, institucije od nacionalnog značaja koje se nalaze ili u Beogradu, ili Novom Sadu, a neke od njih i u Nišu, ili Kragujevcu. Uglavnom su u Beogradu i to su nacionalni projekti, nisu projekti lokalnog karaktera. Naravno, kada se bude radio plan za 2008. godinu, počeće se od onoga što je planirano za 2006. i 2007. godinu i onim opštinama koje su manje razvijene biće dat veći cenzus za investicije u 2008. godini. Želimo da u periodu od tri godine, dakle, od 2006. do 2008. godine, imamo zaista distribuciju u korist manje razvijenih, odnosno još više nego što to imamo sada po ovom planu, iako, maltene, svaka opština ovde dobija investicije koje su makar u vrednosti njenog redovnog budžeta, a mnoge dobijaju znatno više. Međutim, jedno je odrediti novac, a drugo što mi moramo da napravimo, zajedno sa tim lokalnim samoupravama, i projekte koji će omogućiti da se taj novac troši u Trgovištu, Bujanovcu, Bosilegradu, u svim opštinama gde nema tog znanja za pravljenje projekata. Dame i gospodo, ubeđen sam da ovaj rebalans budžeta predstavlja makar korak napred u planiranju budžetskih sredstava. Nacionalni investicioni plan je sasvim sigurno nešto što je potpuno novo i ubeđen sam, bez obzira ne to ko će biti u narednim vladama, da će ovaj nacionalni investicioni plan nadživeti mnoge od nas koji smo taj plan napravili. Hvala vam i nadam se da ćete svi podržati rebalans budžeta, uključujući i ove projekte Nacionalnog investicionog plana.
Hvala vama, gospodine Dinkiću. Svi koji su mislili, odnosno koji su se kladili da će izlaganje trajati duže od sat vremena, mogu da isplate sada opklade, izgubili su, jer izlaganje je trajalo 59 minuta i 41 sekundu. Po Poslovniku? Izvolite.
Smatram da, kada se ministar obraća Skupštini, mora da vodi računa o dostojanstvu i mora da govori istinu i samo istinu, iako nismo pred sudom. Danas nije prvi put da u obrazloženju rebalansa budžeta pominje opštinu u kojoj sam ja odbornik i da izriče neistine, kao i da je dosta njemu Leskovca i Leskovčana, a ja potičem iz tog kraja. Mogli ste vi, gospođo Plavšić, ranije da mu šapnete to, nemojte sada, nije korektno.
Izvinite, molim vas, dozvolite poslaniku da se obrati...
Ma ne, molim vas, neka se dogovori G17 plus šta će da iznese ovde, jer mislim da je nekorektno da se kaže javno - nema projekata. To nije, naprosto, ministre, istina. Sticajem okolnosti radim u preduzeću koje ste pomenuli. Ukoliko ne trpite predsednika opštine, ne možete ceo Leskovac po tome da gledate, odnosno da osuđujete ceo grad. Mi tamo izvodimo glavne industrijske radove i to samo mi finansiramo, jer smo dobili milion evra od Evropske agencije za rekonstrukciju. Vaš kolega ministar, nažalost iz DSS, koga mi zdušno podržavamo, nije hteo da potpiše ugovor, zato što mu se ne sviđa predsednik opštine, pa kažnjava sve građane Leskovca, kažnjava preduzeće gde ja radim i sada mi moramo da nadomestimo taj milion. Vi možete nešto uvažiti ili ne uvažiti, ali što se tiče predsednika opštine, to morate poštovati, jer njega je narod birao. Skupštinu je narod birao. Ne možete vi da birate, ponajmanje vi. Idete sada na lokalne izbore, pa se izborite, ali ne znam ko se kandiduje, da li vi ili onaj koga vi podržavate od „žutih“, dr Marković, ili se Velja kandiduje umesto Abraša, jer vi ste non-stop tamo na televiziji i non-stop blatite lokalnu vlast. Ukoliko je predsednik opštine zloupotrebio budžet, mogli ste lepo, imate zakon, i pogača i nož su u vašim rukama, da presudite tom čoveku. Zašto dozvoljavate da se mi tamo svađamo? Projekti postoje i mi ćemo ih realizovati, da li vašim ili bez vaših para, a vi mene dovodite u situaciju da kažem, odnosno da se kaže - evo, Žika neće pare, naprotiv, malo se daje Leskovcu. I ova vlada, i prethodna vlada, i kada sam ja bio, mnogo više ste uzeli za Beograd nego što ste dole dali, ali nemate pravo da kažete da nema projekata kada ih ima. Oni su tamo u Agenciji dobili smo miliona evra, a vi ih ne date, jer ste vi gazda ove kase. Ne možete reći, to su vaše reči, gledao sam vas na TV - neću leskovačkoj opštini dati pare, jer ih nenamenski troši, već ću dati direktno izvođaču radova. S kojim pravom, gde vam je tender, jer malopre ste govorili o tenderima, gde su vam izvođači, kom izvođaču, tamo gde ćete vi više zahvatiti za svoju stranku?! To nije korektno i to nije pošteno. Znači, mi imamo projekte, mnogo više nego što je vama dostavljeno, ali, jednostavno, vi i gospodin Velja idete isključivo u političku propagandu sadašnjim rebalansom budžeta i sredstvima koja su izdvojena od nas poreskih obveznika. Ja sam taj koji je rekao javno na TV - tj. pozvao sam Leskovčane da ne plaćaju porez ovoj državi dok ste vi ministar, jer ova država ne zaslužuje takvog ministra, i zato kada treba da dođete pred ovu skupštinu, treba da znate pravu istinu. Ovi vaši koji šapuću ovde, neka to kažu dole, dakle, da li imamo ili nemamo projekte. Pouzdano i odgovorno tvrdim, idemo do kraja, ako hoćete na sud, da projekte imamo za tu kanalizaciju. Međutim, pošto vi na taj način podržavate, navodno, lokalnu samoupravu, tj. vi i Velja odlučujete, izvolite onda, lokalna samouprava vam ne treba, uvedite prinudnu upravu. Time ste pretili dve godine Leskovcu, ali da znate, uz sve te pritiske, zahvaljujući vama i Velji, Goran Cvetanović će biti predsednik Skupštine opštine, u to budite sigurni, a jedna od vodećih stranaka biće SPS, bez obzira na to koliko je vi budete rušili.
Hvala. Reč ima gospodin ministar, a potom se, po Poslovniku, prvo javila narodni poslanik Nataša Jovanović.
Pravilo je isto za sve, bez obzira na to da li se radi o Leskovcu, Beogradu, Bosilegradu. Projekti se rade tako što se pravi tender, bira se izvođač, zaključuje se ugovor, a onda se plaća direktno na račun izvođača iz republičkog trezora, jer to je projekat, ne jačanja lokalnog budžeta, već jačanja infrastrukture lokalne samouprave. Da nije bilo, posebno u Leskovcu, loših iskustava u prošlosti, možda bismo drugačije radili. U Leskovcu su već nenamenski sredstva trošena, što je naša budžetska inspekcija konstatovala i zbog toga je podneta krivična prijava protiv sadašnjeg predsednika opštine, zato što je novac koji je bio namenjen za jednu stvar korišćen za drugu stvar, a samo manji deo za to za šta je bilo namenjeno. Upravo zbog toga, svi građani Srbije, gde god odete, ne žele, odnosno ne pitaju da li ima para za njihovu kanalizaciju, oni pitaju da li ćemo mi to dobiti. Dobiće jedino ako im to neko izvede. Zašto uopšte plaćati opštini i zašto imati posrednika, kad to treba uplatiti direktno na račun izvođača. On ima obavezu da to završi u određenom roku, a ako ne završi, plaća penale državi i time se štede sredstva.
Po Poslovniku, reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović.
Dame i gospodo, narodni poslanici, vi znate da je nas srpskih radikala uvek najviše u sali, da se spremamo za svaku sednicu, za svaku tačku dnevnog reda podnosimo amandmane. Pozivam se na član 1. Poslovnika - prava i obaveze narodnih poslanika. Uvek imamo informaciju sa pravog mesta i u pravom trenutku, gospodine Dinkiću. Gospodin Aleksandar Vučić, koji se trenutno nalazi u mesnoj zajednici Vinart u Leskovcu, rekao mi je da, u najmanju ruku, izmišljate. Izmišljate zato što su ga sačekali svi meštani iz mesne zajednice Vinart. To je jedina mesna zajednica koja je dobila projekat iz Nacionalnog investicionog plana, odnosno konkurisala je i Vlada Republike Srbije je odgovorila pozitivno za projekat od 5 miliona dinara. To vam govorim zbog toga što je to mesna zajednica u kojoj su kompletno na vlasti, tj. ceo Savet mesne zajednice je iz redova Srpske radikalne stranke. Gospodin Vučić je, isto, utvrdio da ste vi izmišljali kada ste rekli da mesna zajednica i građani Leskovca nisu podnosili projekte u Brestovcu – u šest sati, i u 7 sati - danas u Pečenjevcima. Što se tiče svih drugih projekata vezanih za opštinu Leskovac, već unapred znam i zadovoljstvo mi je da to saopštim celokupnoj javnosti i građanima Leskovca, da će ovaj sistem vodosnadbevanja, bar ovaj o kome je govorio gospodin Stefanović, biti završen pobedom gospodina dr Gorana Cvetanovića na predstojećim izborima za predsednika opštine Leskovac. Biće mu zadovoljstvo da projekat, u koji je do sada uloženo 90 miliona evra, konačno preda kao gotov u ruke građanima. Što se tiče tog projekta, tačan je ovaj podatak da su dobijena ta sredstva od međunarodnog kredita za koji je opština ranije konkurisala, ali sama opština, i to na inicijativu gospodina Gorana Cvetanovića. Gospodin ministar Dinkić je izašao. Uvek kada ga uhvatimo u, da ne kažem laži, nego u neistini, on pobegne na neka vrata. Ali dobro. U svakom slučaju, projekat za koji je opština izdvojila 4 miliona evra, sa izuzetnim uslovima za korisnike, direktna je zasluga samog dr Gorana Cvetanovića, kao predsednika Skupštine opštine Leskovac. Mi smo uspeli i bez Nacionalnog investicionog plana, koji očigledno deli projekte po političkoj liniji i to su, u stvari, politički projekti. Evo, sada je, upravo, raskrinkan ministar Dinkić u pogledu Leskovca, u vezi s još jednim velikim projektom značajnim za zdravstvo u Srbiji, za nauku uopšte, a tiče se centra kojim će da rukovodi naš, srpski genije, dr Miodrag Stojković, svetski poznati genetičar. On je otvoren srpskim radikalima i dr Cvetanoviću govori upravo on o tome. Sve da se Dinkić i drzne, ali neće još dugo biti na vlasti, i da bude ministar, da ne da nijedan jedini dinar opštini Leskovac, ona će pod vlašću radikala i Gorana Cvetanovića uspešno da se razvije. Hvala.
Hvala vam, gospođice Jovanović. Molim da sada nastavimo diskusiju. Pitam da li predstavnici, odnosno ovlašćeni predstavnici poslaničkih klubova žele reč? (Ne.) Izvolite, gospodine Dačiću. Oprostite, nisam vas video. Pre vas se javio gospodin Matić.
Gospodine predsedniče, poslanici, pred nama se nalazi Predlog rebalansa budžeta i on jeste izazvan krupnim razlozima, pre svega, neočekivano visokim prihodima od privatizacije. To je nešto što je jako dobro i mislim da imamo slatku muku, a to je da taj višak, za šta je potrebna pamet i kreativnost, što je moguće bolje plasiramo za bolji život naših sugrađana. Međutim, ja ću podsetiti da su se tokom ove godine desile i neke druge stvari koje, svakako, iniciraju rebalans budžeta. Mi imamo raspad državne zajednice između Srbije i Crne Gore i to, naravno, iziskuje potrebu da se mnoga budžetska sredstva rebalansiraju, kako bi se obezbedilo funkcionisanje i onih organa koji su bili na nivou zajedničke države, a prelaze u nadležnost Republike Srbije. Potom, očekuje nas, takođe, primena novih zakonskih propisa, koji svakako iziskuju potrebu za budžetskim sredstvima. Podsetiću da je ovaj parlament u svom mandatu, do dana današnjeg, doneo preko 200 zakona i zakonskih propisa, da su formirane institucije koje su preko potrebne da bi država uopšte funkcionisala u skladu sa tim novim zakonima i propisima. To iziskuje potrebu da se određena sredstva preusmere. Ono što je jako bitno jeste, upravo, jedan komentar koji može da se čuje od ozbiljnih ljudi, a to je da je, upravo, izgradnja institucija obezbedila povećanje prihoda od stranih ulaganja i privatizacije. Podsetiću da je, recimo, najbolja, najkvalitetnija i najskuplja privatizacija u vreme prethodne vlade bila prodaja Duvanske industrije. Setite se da je to bila cifra od 500 miliona evra. Sada imamo situaciju u Srbiji da se jedna firma, koja je gotovo bila pokradena od strane jednog moćnika iz prethodnog doba, prodala za gotovo milijardu i trista osamdeset stotina evra. Naravno da će ogroman deo novca biti investiran u nova radna mesta i stvaranje uslova da se nova radna mesta otvaraju, kao i u ostale naše potrebe u okviru Nacionalnog investicionog plana. Želim da kažem da je preko potrebna društvena i politička stabilnost kako bi se realizovali oni resursi koje Srbija ima, a tu je doprinos i rada Republičke vlade. U tome je doprinos i rada ovog parlamenta. Mislim da je, prosto, neukusno da u ovom trenutku, nekim sitnim stranačkim potrebama vezanim za kampanje u nekoliko opština u Srbiji, narušavamo prekopotrebno jedinstvo i dogovor o tome na koji način da ovaj novac, koji nije novac, naravno, Republičke vlade, već novac svih građana Srbije, raspodelimo. To je jedna od osnovnih poruka i ovog nacionalnog investicionog plana. Podsetiću na neke dobre smernice samog predloga investicionog plana, a to je pokušaj da Srbija, koja ima neujednačenu razvijenost, na neki način to ispegla i uravnoteži. To jeste jedan podsticaj kako bi se i oni mrtvi delovi Srbije pokrenuli i kako bismo pokušali da sačuvamo stanovništvo i sve ono što je potrebno da bi Srbija bila na svim svojim prostorima na pravi način, kako bi omogućila svojim žiteljima da žive svoj život. Mislim da to iziskuje dodatni napor, a to je potreba da se manjim opštinama, koje kubure sa kadrovima, omogući da preko republičkih institucija projektuju ono što im je potrebno. Iskustva govore da su mnoge opštine neuspešno to radile. Moram da kažem da su moja iskustva sa teritorijom Braničevskog okruga, koji je u ovom investicionom planu dobio negde oko 16 miliona evra u okviru narodnog projekta, sledeća. Neke opštine su konkurisale pravim projektima i imaće mogućnosti da ih realizuju. Nažalost, najveća, centralna opština - Požarevac, nije imala sluha za Nacionalni investicioni plan i to treba da bude predmet naših diskusija na lokalu. Moram da kažem da je žalosno što centralna opština Braničevskog okruga nije smogla snage da na pravi način konkuriše. Molim vas da ne dobacujete, ja vam, svakako, neću dobacivati.Naravno da svako dolazi iz svog mesta i da ga ponajviše tišti ono što se tamo dešava, to je jedini razlog. Ne prebacujem gospodinu Arsiću ništa, mislim da je on jedan od značajnijih ljudi opštine Požarevac, ali to je timski rad i šteta je što mnogo širi krug ljudi nije bio uključen u izradu projekata. Mislim da se tu ljudi ne vezuju za političke stranke, već za struku i za ono što umeju da odrade na pravi način. Mislim da to treba da bude princip i kada sutradan budemo kontrolisali Nacionalni investicioni plan. Mislim da je pravo mesto za to Parlament i dobar je amandman gospodina Baralića koji će to i omogućiti. Ono što karakteriše sam predlog rebalansa budžeta, to je ostvarivanje visokog privrednog rasta zasnovanog na rastu izvoza i visokom prilivu stranih direktnih investicija. Razlog zašto je to tako sam već pomenuo. Ono što je, takođe, bitan momenat u samom predlogu rebalansa budžeta, to je pokušaj da se održi makroekonomska stabilnost. Mislim da je tokom ove godine Republička vlada u tome uspela. Podsetiću i gledaoce, i prisutne poslanike, i one koji posmatraju TV prenos, da su pitanja koja smo slušali ovde u holu od novinara tokom prošle godine, u ovo vreme ili u novembru mesecu, bila - kako cenite procene stručnjaka ekonomista i kako će funkcionisati srpska privreda kada nakon Nove godine, odmah u januaru, evro bude vredan oko 115 dinara. To je bila katastrofična procena ekonomista, to je bila procena koja je mogla da se čuje i u jednoj parazitskoj organizaciji koja se zove Privredna komora Srbije. Podsetiću i na napise nekih ekonomista koji se predstavljaju kao vrsni eksperti. Na njihovu žalost, a na našu sreću, imamo jak i stabilan dinar i mislim da je doprinos Narodne banke, Republičke vlade i Ministarstva finansija bio dobro usmeren i sačuvao je stabilnost. Stabilnost je preko potrebna. Mislim da kritičari jakog dinara silno greše. Mislim da treba smanjivati troškove i praviti konkurentnu cenu za izvoz, a nikako devalvacijom i nekom veštačkom inflacijom pokušavati da se izvoznici stimulišu. Naravno, s druge strane, možda to odgovara uvozničkom lobiju, ali mislim da je tu država koja treba strogo da kontroliše njihove marže i način na koji plaćaju državi dažbine. Ono što, takođe, valja spomenuti, to je nesmetan rad državnih organa čije su nadležnosti prenete sa institucija bivše SCG na Republiku Srbiju, kao i stvaranje uslova za nesmetani rad organa koji su formirani u cilju usaglašavanja našeg pravnog poretka sa propisima EU. Podsetiću da smo tokom ove godine doneli i izgrađujemo organe tipa državno-revizorska institucija, inspektorat za rad, ministarstvo, onda antidoping agencija, upravo za sprečavanje pranja novca itd. Dakle, to je uvršteno u rebalans budžeta. (Predsednik: Oprostite, koristićete i drugih deset minuta? Izvolite.) Da. Ono što u Nacionalnom investicionom planu možemo uočiti, to je pokušaj da se nerazvijena područja stimulišu, da se razvijaju. Međutim, mislim da su kritike da se selektivno sredstva plasiraju, da se odobravaju na politički način, kada gledamo krupne cifre, bez osnova. Naime, kada pogledamo strukturu samog nacionalnog plana, videćemo da se više od dve trećine plana odnosi na razvoj saobraćaja, zdravstva, podsticanje preduzetništva i zapošljavanja, privrednog razvoja i stanogradnje. Za sve ostalo možemo da kažemo da jeste momenat o kome možemo da se sporimo za pojedinačne projekte. Stvarno je velika dilema da li je jednoj školi potrebna popravka krova, drugoj krečenje ili novi prozori, ili da li je potrebno to uraditi u jednom ili drugom mestu. Međutim, zdravlje je potrebno svim građanima Srbije. Takođe, putevi su potrebni svima. Mislim da najveći deo novca, koji je upravo opredeljen za te investicije, na pravi način pokriva ono što se zove Nacionalni investicioni plan. Uslov za privredni napredak je otvaranje novih radnih mesta i prava je šteta, opet ću pomenuti svoju opštinu, što takve opštine, s ogromnim šansama i sa pravim potencijalima, nisu konkurisale projektima industrijske zone, projektima vezanim za gasifikaciju. Bez gasa nema jeftine proizvodnje, bez industrijski sređenih zona nema novih radnih mesta. Pozvao bih i one koji gledaju ove naše diskusije da upravo u tom smeru razmišljaju. Nadam se da će ovaj plan doživeti potvrdu u narednim mesecima i u narednoj godini i da će većina poslanika podržati rebalans budžeta. Naravno, on je s jedne strane iznuđen. S druge strane, ima, na osnovu uspeha u tekućoj godini, na osnovu jedne finansijske stabilnosti i neočekivano velikih prihoda, razvojnu šansu i zbog toga će DSS glasati za rebalans.
Hvala vam, gospodine Matiću. Prvo, narodni poslanik Ivica Dačić, pa narodni poslanik Veroljub Arsić, koji se javio. Izvolite, gospodine Dačiću. Ivica Dačić, predsednik Poslaničke grupe SPS.
Dame i gospodo narodni poslanici, tema o kojoj danas govorimo, Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetu Republike Srbije, ne može se odvojiti od teme ukupnih političkih i društvenih odnosa u Srbiji, u vremenu i mestu u kojima se Srbija danas nalazi. Ne može se odvojiti ni od pretpostavljenih i očekivanih teškoća koje će Srbija imati u narednom periodu, vezano za pokušaj nametanja konačnog rešenja za status Kosova i Metohije, odnosno za pokušaj nametanja nezavisnosti KiM od strane međunarodnih faktora. Imajući sve to u vidu, SPS na ovaj predlog gleda sa aspekta potrebe da se stvore svi preduslovi da Srbija ustavom istakne i podseti ceo svet i zauzme aktivnu poziciju kako bi narod Srbije, građani Srbije, još jednom rekli čitavom svetu da Kosovo i Metohiju smatraju sastavnim delom Republike Srbije. U tom smislu, imamo razumevanja za ponuđeni zakonski predlog. S druge strane, nemamo razumevanja za stav G17, koji i dan-danas ostavlja dilemu da li u ovom teškom vremenu i u teškom periodu Srbija, posle 5. oktobra, ima ili nema političku stabilnost. Moram da kažem da je Socijalistička partija Srbije danas o toj temi razgovarala i sa predsednikom Vlade, Vojislavom Koštunicom, sa predstavnicima Demokratske stranke Srbije. Mi ne želimo i nećemo glasati za ovaj rebalans budžeta ukoliko će on poslužiti samo stranci G17 plus da se predstavlja u javnosti kao stranka koja donosi ekonomski dobre vesti za građane Srbije, a ostatak perioda do sledećih izbora iskoristiti da opoziciono napada Vladu Republike Srbije i da obavlja državne funkcije s aspekta pozicija koje imaju. Nadam se i očekujem da će novi uslovi u kojima Srbija danas živi, aktivna pozicija koju Srbija danas ima u pregovorima i pokušaji svih stranaka da Srbija jedinstveno dođe do novog ustava, ne kao idealnog najvišeg zakonskog predloga, ne kao, možda, jedinog načina da se borimo za Kosovo i Metohiju, pokazati na jedan aktivan način celom svetu da Srbija i Srbi imaju jedinstven stav o tome. Nadam se da će ta nova društvena i politička realnost uticati na ovu stranku koja čini Vladu Srbije da dobro razmisli o svojim potezima 1. oktobra. Ne može hapšenje Ratka Mladića Evropskoj uniji biti važnije od Kosova i Metohije i političke stabilnosti Srbije. Ako će neko da ruši Vladu, nije sporno, ali niko nema pravo da ugrožava političku stabilnost Srbije, naročito kada za to imaju razumevanje i druge opozicione političke stranke, kao što su SRS i DS. Pošto smo ceo dan ovde u Skupštini, danas su se SRS, DS i SPS usaglasili sa DSS o osnovnim postavkama i načelima novog ustava Republike Srbije. Za nas je bilo neprihvatljivo, kao i za SRS, pretpostavljam i za druge stranke, pre svega za DSS, da se u pogledu Kosova i Metohije, možda, nametne pitanje neke šire i veće, ili suštinske autonomije za Vojvodinu, gde bi se stvorili uslovi da imamo problem sa Vojvodinom u narednom periodu. Znači, bez obzira na težinu i važnost referenduma i novog ustava, nismo spremni da zbog toga žrtvujemo Vojvodinu. Koliko smo iz ovih razgovora mogli videti, postoji politička spremnost i saglasnost da sve političke stranke u Srbiji učine još jedan korak ka tome da Srbija jedinstveno dočeka ono što će nas čekati u novembru mesecu. Ako neko ne zna šta će nas čekati, čekaće nas novi Rambuje, čekaće nas pokušaj Ahtisarija da nametne ili novu rezoluciju Saveta bezbednosti, u kojoj će se definisati status KiM kao nezavisne države, ili novu neutralnu rezoluciju na osnovu koje će mnoge države u svetu bilateralno priznati KiM kao nezavisnu državu, ili će postojati treći scenario - da se bez bilo kakve rezolucije, pošto Srbija odbije to rešenje, mnoge zemlje u svetu opredele da priznaju nezavisnost Kosova i Metohije. U takvim uslovima, Srbija taj novembar, 1, 2, 3, 5, 15, mora da dočeka jedinstvena i politički stabilna. Ne postoji tema koja je za nas u ovom trenutku važnija od ove. Ako neko misli da je SPS zaljubljen u ovu vladu, veoma se prevario. I mi bismo voleli da neki koji su u ovoj vladi ne budu u toj vladi, ali sam u ovom trenutku siguran da je za sve nas, ukoliko želimo dobro ovoj zemlji, najvažnije da, umesto nekih sporednih političkih pitanja, vidimo ono suštinsko, a to je da ako nemamo zemlju, ako nemamo otadžbinu, onda nemamo ni partiju, ni svoju, niti bilo koju drugu političku partiju. I zato apelujem na sve političke stranke koje čine Vladu Republike Srbije. SPS je, naravno, pokazala svoju konstruktivnost, ali sve ima svoje granice. Nećemo dozvoliti da neko svojim političkim postupcima zloupotrebljava aktuelnu političku situaciju dok, sa druge strane, SPS, u ime nacionalnih i državnih interesa, ponekad podržava i glasa i za nešto za šta nikad, možda, ne bi u drugim uslovima glasao. Mi ćemo i ovoga puta podržati ovaj predlog budžeta, zbog potrebe da Srbija spremno dočeka i taj referendum. Inače, da se razumemo, to nije ništa novo. Vi ste ovde malopre govorili, gospodine Matiću, npr. o Nacionalnom investicionom planu, o prodaji državnih preduzeća. Podsetio bih da je 49 odsto „Telekoma“ prodato za milijardu i po maraka. To je, otprilike, isto kao i evra danas – 49 odsto. Ta sredstva su iskorišćena preko Fonda za razvoj. Danas apelujemo na to da se sredstva koja se dobiju od prodaje i koja su dobijena od prodaje „Mobtela“ ne potroše za krečenje i farbanje, nego za stvaranje nove vrednosti.Nacionalni investicioni plan, javni radovi, veliki projekti, nisu izum ni DS, ni G17 plus, pošto je Ministarstvo finansija štampalo ovu brošuru, niti je to izum SPS ili Milutina Mrkonjića, to je izum koji postoji više od sto godina u svim svetskim ekonomijama. Ali, nećemo dozvoliti da se u ovom periodu, iza svih ovih velikih priča, radi na uskostranačkim interesima. SPS neće biti deo te političke podvale. Možemo glasati za rebalans budžeta ukoliko će u Srbiji biti političke stabilnosti, ali nećemo glasati za rebalans budžeta danas, ili za Ustav sutra, a da prekosutra G17 plus izađe iz Vlade. Da budete u Vladi, da koristite sva mesta, da koristite sve finansije koje imate, da koristite sva sredstva da dobijete političke poene, a da pri tome glumite opoziciju, taj luksuz vam, izvinite, dame i gospodo, nećemo dozvoliti. Prema tome, nadam se da do toga neće doći. Ima još vremena, SPS će pomno pratiti reakcije svih političkih stranaka. Spremni smo za dogovor svih političkih stranaka, za donošenje novog ustava, u ime Srbije, srpskog naroda, svih građana Srbije, ali nismo spremni da u ovom trenutku budemo moneta za potkusurivanje, kako bi jedna politička stranka ostvarila nešto što mi ne želimo. Mi ne podržavamo razloge zbog kojih vi hoćete da napustite Vladu, a to je zato što nije uhapšen Ratko Mladić. Mi zbog toga nikada nećemo srušiti Vladu. Možda bismo je srušili u obrnutom slučaju, i srušili bismo je u obrnutom slučaju. Znači, u svakom slučaju, ukoliko u ovom trenutku izađete iz Skupštine i iz Vlade, u trenucima kada Srbija bije svoju presudnu bitku za Kosovo i Metohiju, verujte mi, nikada se u nju nećete vratiti, jer Srbija vam to neće oprostiti. Što se nas tiče, mi ćemo još jednom biti konstruktivan politički faktor, učinićemo sve da Srbija, srpski narod, sve političke stranke budu jedinstvene, bez obzira na to da li nam se nešto u ovom ustavu sviđa i jedino iz tog razloga bismo mogli da podržimo ovaj rebalans budžeta. Hvala vam.
Hvala vama, gospodine Dačiću. Da li se slažete da, prema članu 85, napravimo pauzu od 10 minuta, pa da onda govori gospodin Arsić? Pauza do 18 časova i pet minuta. Prvi će, posle pauze, imati reč ovlašćeni predstavnik Poslaničke grupe SRS, Veroljub Arsić. [[Posle pauze – 18 časova i 20 minuta]] Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad posle pauze. Zahvaljujem na strpljenju gospodinu Arsiću, ovlašćenom predstavniku SRS. Imate reč, gospodine Arsiću, a potom, ako se ne javi, kao što se nije do sada javio nijedan predsednik ili ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe, preći ćemo na raspravu prema listi prijavljenih govornika. Prvi će imati reč narodni poslanik Milorad Belić, pa Zoran Krasić. Izvolite, gospodine Arsiću.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja bih morao prvo da kažem, i vama i javnosti, da neke od stvari koje su iznete za ovom govornicom nisu istina. Opština Požarevac je još pre nastanka nekog nacionalnog investicionog plana ili programa predala nadležnim ministarstvima određene projekte. Oni do dana današnjeg nisu bili prihvaćeni, sada vidim da se nalaze u ovom nacionalnom investicionom planu. Razlog zašto više projekata nismo predali jeste taj što je, s jedne strane, sam projekat koštao lokalnu samoupravu i ne možemo baš da trošimo novac na nešto što možda neće da se desi u skorijoj budućnosti. S druge strane, imamo loša iskustva sa Vladom Republike Srbije, konkretno, sa Ministarstvom za kapitalne investicije. Opština Gradište je konkurisala, određeni projekti su bili još u toku 2005. godine prihvaćeni od strane Ministarstva. Na osnovu odluka Ministarstva, Direkcija za izgradnju opštine Veliko Gradište raspisala je javnu nabavku, 50% finansira lokalna samouprava, 50% Ministarstvo, izvršila radove, a Ministarstvo do dana današnjeg ta sredstva nije prebacilo lokalnoj samoupravi, odnosno Direkciji, da izmiri svoje obaveze. Da stvar bude još gora, tadašnji menadžer a sada zamenik predsednika opštine u Velikom Gradištu, izvesni Šulović, trčkara po celoj opštini Veliko Gradište i priča kako isključivo investira Ministarstvo za kapitalne investicije sa Veljom Ilićem i NS. Zarad istine, nemam ništa protiv i da se građani opštine Veliko Gradište zadužuju, radi poboljšanja svoje infrastrukture, ali bi barem trebalo da znaju da su se oni sami zadužili, odnosno da ih je lokalna samouprava zadužila, da je te radove platilo Ministarstvo za kapitalne investicije. Inače, Požarevac je po ovom nacionalnom investicionom programu dobio oko 100 miliona dinara. Što se tiče samog rebalansa budžeta i uopšte ovih izmena i dopuna zakona koji su bili pre ove tačke dnevnog reda, reč je o jednom isključivom i čistom marketingu stranke G17 plus i pojedinih stranaka iz ove vlade. To je jedan od razloga. Drugi od razloga je namera da se ovim rebalansom budžeta na određen način operu sredstva, odnosno investicije koje su već ulagane u opštine onda kada nisu bile ni u kakvom planu i programu, niti su bila odobrena sredstva, tj. u toku predizbornih kampanja. To su razlozi zbog kojih se sada raspravlja o ovoj tački dnevnog reda i zbog čega ovaj rebalans budžeta izgleda ovako kako ga je ova vlada predložila. Voleo bih da ovaj rebalans budžeta, na određen način, ne bude usvojen, jer će tada i pojedini ministri iz Vlade Republike Srbije morati da odgovaraju zašto su nenamenski trošili sredstva, na čelu sa Veljom Ilićem, pa onda redom, jedan za drugim. Da biste videli da je to najobičniji marketing, ja ću da pročitam samo nekoliko stavki iz ovog nacionalnog investicionog plana, jer kod građana se stvara utisak da se, kada neko kaže Nacionalni investicioni plan, radi o određenim investicijama koje će ne samo poboljšati sredinu u kojoj oni žive, nego i da će uticati na povećanje broja radnih mesta, povećanje njihovih plata itd. Pročitaću, recimo, da je u Nacionalnom investicionom planu za MUP odvojeno oko 574 miliona dinara. Nemam ništa protiv da sve ovo bude završeno ovako kako jeste, ali to nikako ne može da bude nekakav nacionalni investicioni plan, već običan plan i program MUP-a, posao koji i dan-danas radi to isto ministarstvo bez ovakvog plana. Tu je stavljena Uprava granične policije – nabavka i instalacija opreme telekomunikacionog sistema, za potrebe obezbeđenja veza na stanicama, za šta je predviđeno 1.445.000. Za Upravu granične policije – preuzimanje poslova od Vojske itd. - 70.125.000. Za Upravu za zaštitu od požara i spasavanje – unapređenje operativnog dejstva vatrogasno-spasilačkih jedinica, predviđeno je 170.000.000. To jeste posao Vlade Republike Srbije. O kakvom Nacionalnom investicionom planu vi pričate? Nabavka opreme?! Kada kažete Nacionalni investicioni plan, valjda ste hteli da građani pomisle da ćete da otvarate fabrike, nova radna mesta. Toga nema. Od kada ste vi na vlasti, fabrike se zatvaraju. Od kada ste na vlasti, broj nezaposlenih se povećava. Ili, recimo, u Nacionalnom investicionom planu se kaže – rekonstrukcija i adaptacija poslovnih prostora Poreske uprave Regionalnog centra Novi Sad, pa se nabrajaju filijale - Ada, Apatin, Bačka Palanka, Bačka Topola, Vrbas, Vršac, Žabalj, Inđija, Irig, Kikinda itd. Adaptaciju, krečenje prostorija poreske uprave nazivate Nacionalnim investicionim planom?! Rekonstrukcija, adaptacija poslovnih prostora Poreske uprave Regionalnog centra Niš, Aranđelovac, Aleksandrovac, Bor, Varvarin, Vlasotince, Vranje, Zaječar, Ivanjica, Knjaževac, Kragujevac, Leskovac, Merošina, Negotin, Nova Varoš, Pirot, Prijepolje, Prokuplje, Ražanj itd, da ne nabrajam. Vama je Nacionalni investicioni plan krečenje i adaptacija poreske uprave. Kada smo već kod toga, da vidimo kako se to do sada radilo, gospodo, od kada ste vi na vlasti. Sticajem okolnosti, baš u Beogradu se radila adaptacija jednog poslovnog prostora koji pripada poreskoj upravi. Znači, raspisana je javna nabavka, po toj javnoj nabavci određen je izvođač radova, koji je ponudio cenu kakvu je ponudio, kvalitet usluga kakav je ponudio, angažovano je lice za nadzor nad izvođenjem tih radova. Od trenutka od kada je to lice pokušalo, neću namerno da spominjem ime i prezime, da izvrši pravi nadzor, da se ne odstupa od projekta, od kvaliteta materijala koji su bili opisani u samoj ponudi, ne samo da je izgubilo nadzor nad tom poreskom upravom, nego je i kasnije, u svom daljem radu, bilo šikanirano, baš od poreske uprave. Izbacivana je iz prostorije, imala je neprestane kontrole itd. Tako vi radite javne nabavke. Čini mi se da gospodin ministar, kada su u pitanju javne nabavke, ovde hoće da reklamira serijal, na ovoj televiziji B92, „Veliki brat“, pa ćemo sada svi mi da pratimo kako neko pravi javnu nabavku. U suštini, i ako ima te transparentnosti, ne vidi se ono iza, a to je: kako će ti radovi da budu izvedeni, kakav će da bude nadzor i ko će još tu da zaradi, osim samog izvođača, a sve na štetu građana Srbije. Kada su u pitanju poreske uprave, ne mogu a da se ne zapitam, jer ovde se ne vidi, da li će ikakva sredstva biti uložena u poresku upravu za opštinu Žabari. To moram da spomenem, pogotovo zato što ne vidim da je u Nacionalni investicioni plan upisan otpis dugova opštine pojedinim poreskim obveznicima opštine Žabari. Uslov za otpis dugova jeste da budu kandidati na lokalnim izborima 1. oktobra ispred stranke G17 plus. To im je lično obećavao predsednik Opštinskog odbora te iste stranke, koji je ujedno i poreski inspektor u Žabarima, izvesni gospodin Boban Milošević, predsednik Opštinskog odbora Žabari. E, sad, pazite ovo, u toj poreskoj upravi nikada nije postojao portir, nikada. Od kada je on postao predsednik Opštinskog odbora i od kada se zaposlio u Poreskoj upravi, dobili smo i portira u Žabarima, a portir niko drugi nego njegov rođeni otac. Tako vi to radite, gospodo, iz G17 plus! Inače, tetka mu je direktor doma zdravlja, a teča prvi na listi G17 plus. Gospodo, da li vi stvarno hoćete da od države napravite porodično preduzeće?
Koristićete i drugih 10 minuta?
Da. Ne samo što ste išli u kampanju da otpisujete porez, nego je sada kandidatu Srpske radikalne stranke, baš danas, u predizbornoj kampanji, upala inspekcija, baš u njegovu radnju. Čudom nekim, baš njegovu radnju da kontrolišu, a prekjuče su pripadnici Ministarstva unutrašnjih poslova privodili aktiviste i kandidate Srpske radikalne stranke na informativni razgovor, držali ih u policijskoj stanici par sati, niko ne zna zašto. Dame i gospodo iz G17 plus, tako nešto nije bilo ni za vreme Juge. Ja sam se ovde naslušao ministra Dinkića i zapitao sam se da li stvarno živim u Srbiji, u ovoj državi, ili negde u nekom raju, finansijskom, poslovnom, u kojem je sve fantastično i gde teče med i mleko. Nama reče ministar da smo zadovoljni rastom izvoza. Slažem se. Zadovoljan je rastom izvoza, ali taj rast izvoza još uvek nije nadmašio rast uvoza. Znači, naš dug se povećava i procentualno, iz godine u godinu. Šta se izvozi – multinacionalne kompanije. Ovde je velika priča i velika hvala ministra Dinkića o tome kako smo napravili stabilan dinar i kako smo napravili malu inflaciju. Što ne kaže koji su razlozi za stabilan dinar i malu inflaciju? Sigurno nije razlog njegova monetarna politika. Na određen način, to može da se pripiše kao uspeh Vlade Republike Srbije, a to je pad kupovne moći građana. Jednostavno, naša domaća privredna ekonomija se zasniva na uvozu. Nemamo više šta da plasiramo na domaće tržište, u smislu da to nema više ko da kupi. Onda dolazi do pada stranih valuta. Cene, naravno, ne padaju. Kome to odgovara? Najviše uvozničkom lobiju. Sada će imati manja davanja prilikom uvoza robe itd, a razlog pada kupovne moći jeste taj što, maltene, u državi više ništa ne radi. Radi, nešto malo u naftnoj industriji, nešto malo u elektroprivredi, i to je sve. Naša država živi bukvalno na devizama koje donose naši radnici koji su zaposleni u inostranstvu, a ne zbog neke uspešne monetarne politike itd, i, eventualno, od nekih menjačkih poslova koje obavlja Narodna banka. Toliko je bilo hvale o suficitu u budžetu Republike Srbije, a ne kažete odakle taj suficit. Odakle se to odjednom, na istu količinu proizvedene i prodate robe, pojavljuje višak poreskih prihoda? Višak poreskih prihoda se pojavljuje zato što ste, uvođenjem poreza na dodatu vrednost, uveli porez i na meso, i na mleko, i na hleb, i na brašno, i na dečije pelene. Na sve živo ste uveli poreze. Gde se plasira taj višak novca? Višak novca se ne plasira u privredu, jer, navodno, ako se plasira u privredu, ne daj bože, doći će do inflacije. Višak novca se plasira kao garancije i kontragarancije za dalje zaduživanje države i nema potrebe da se time hvalite. S jedne strane, pričate kako uspevate da smanjite stari dug, a, s druge strane, višestruko pravite nove i veće dugove. Pa, je li to uspeh? Bilo koja vlada da dođe, nije njoj problem da zaduži državu, da se prikaže kao uspešna, naravno. Izgleda mi da će pojedini članovi Vlade, a i neki bliski toj vladi, zaraditi dosta novca na tom zaduživanju. Kad zarade, kad se obezbede, evo, sada, građanima država, pa neka odlučuje nova vlast šta će da radi sa našim starim dugovima. Da se vratimo na taj famozni Nacionalni investicioni plan. Već sam rekao u jednoj diskusiji da građani Srbije ne moraju da znaju kako funkcioniše država i kako se troše budžetska sredstva. Ali, evo, zarad njih, budžetski korisnici dostavljaju planove i programe ili nadležnim ministarstvima ili Vladi Republike Srbije. Da li su to direktni ili indirektni budžetski korisnici, apsolutno nema nikakve veze. Na osnovu tih planova i programa predlaže se budžet Republike Srbije, odnosno oni planovi i programi za koje se u budžetu obezbede sredstva. To je do sada tako funkcionisalo. Država je na taj način funkcionisala. To se nije zvalo nacionalnim investicionim planom. Zamislite, u Nacionalnom investicionom planu piše: «remont pet borbenih aviona MIG-29». To je dalje održavanje, investiciono ili tekuće, ali je održavanje. Jedan transportni avion i dva ili tri helikoptera, eto, to je vama investicioni plan. Ili, za lokalne puteve, i toga ima. Znači da se u pojedinim opštinama u Nacionalni investicioni plan stavljaju lokalni putevi. Pa, svaka lokalna samouprava, manje ili više, ima problema s održavanjem lokalnih puteva i obraća se državi za pomoć u vezi s izgradnjom i rekonstrukcijom tih lokalnih puteva. I do sada je to tako funkcionisalo, ali se nije zvalo Nacionalni investicioni plan. Sada ste svojim velikim koalicionim partnerima, recimo u toj istoj opštini Žabari, priznali u rebalansu budžeta, prvo, navodno, da je utrošeno 12 tona asfaltne mase za krpljenje ulice, Karađorđeve, za krpljenje rupa na asfaltu, a ulica nikada nije ni bila asfaltirana. Hajde bar da ste napisali asfaltiranje, pa nije prošlo. Niste stigli da uradite to u rebalansu, nego ste utrošili sredstva na ulicu koja nije asfaltirana. Tako to izgleda kada se uhvati predizborna kampanja Velje Ilića, Mlađana Dinkića i ostalih. Izmišlja se nekakav nacionalni investicioni plan ili program, a jedini cilj jeste promovisanje političkih partija koje su na vlasti. Navodno, od 2006. godine se prave planovi koji će se realizovati do 2011. godine. Znate šta, mislim da je srpski narod jednom, 1945. godine, tu „Prvu petoljetku“ prihvatio kao laž i nemojte sada dva puta jednu istu stvar da prodajete građanima Srbije. Možda ovi mlađi ne znaju za to, ali, hvala Bogu, ima još dosta građana koji se sećaju kakva je bila ta „Prva petoljetka“. Pogotovo je bila dobra na Golom otoku, gde su te iste građane Srbije vaši prethodnici stavljali samo ako se pobune. A ovo što se dešava u opštini Žabari svedoči o tome kakve ste demokrate i da ništa niste bolji od jednopartijskog sistema Josipa Broza.
Da li još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika želi reč? (Ne) Obaveštavam da su, saglasnu članu 93. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja pretresa, prijave za reč u pisanom obliku, sa redosledom narodnih poslanika, podnele sve poslaničke grupe, izuzev Demokratske stranke. Reč ima narodni poslanik Milorad Belić, potom Zoran Krasić.
Dame i gospodo, sasvim je prirodno i razumljivo da opozicija i pozicija drugačijim očima posmatraju Predlog rebalansa budžeta. Međutim, teško je oteti se utisku, posle onoga što smo čuli od ovlašćenog predlagača, ministra finansija, ali mnogo više iz onoga što smo pročitali u obimnom materijalu koji smo dobili, da se zaista ne radi o ohrabrujućim pomacima u prethodne dve godine, što je, naravno, najveća zasluga Vlade kao tima, ali i određenih ministarstava. Naš narod je davno rekao da je najgori drug veliki dug ili najmanji dug. Ako možemo danas da govorimo o tome da naša deca, ili naši unuci, ipak neće živeti u prezaduženoj Srbiji, onda je to svakako ohrabrujuće. Ako danas možemo da kažemo da se dug prema MMF-u i prema svim drugim poveriocima znatno smanjuje, to je, takođe, ohrabrujuće. Ako kažemo da se beleži privredni rast i da je obuzdana inflacija, i to zvuči ohrabrujuće. Zar treba podsećati u kakvom smo periodu živeli, bar mi stariji smo to dobro zapamtili, bez obzira na to kojom smo se profesijom bavili. Bilo je i te kako mučno i prava nauka preživeti od jednog do drugog dana, a ne od meseca do meseca. Ovaj ostvareni suficit, koji je značajan, svakako da uliva ohrabrenje. Kao što smo čuli i od ministra, zaista moram da kažem da se mi u Novoj Srbiji apsolutno slažemo, bez obzira na to koja će vlada biti posle ove ili u nekoj bliskoj budućnosti, da zaista nema nimalo rezona da se odustane od Nacionalnog investicionog plana. Slažem se da to nije ničiji izum, niti Ministarstva finansija, niti ove vlade. Znamo da je velika ekonomska kriza u Americi od 1929. do 1933. godine, zahvaljujući new deal-u, prebrođena, da je vlada, pre svega, kroz javne radove, kroz podsticajne mere, naravno domaćem proizvođaču, kroz zaštitne carine, to ekonomisti veoma dobro znaju, uspela da obuzda onu enormnu krizu, veliku svetsku krizu i da se američka privreda oporavila. Naravno, to je u domenu teorije. Postavlja se jedno prosto pitanje - ako je to bilo u udžbenicima, ekonomskim priručnicima, zašto ranije nije urađeno? Druge pretpostavke su morale da budu ostvarene da bismo mogli da pričamo o suficitu, kao što smo pričali prošle godine u ovo vreme, usvajajući budžet za 2006. godinu. A, evo i sada, u jednoj prijatnoj atmosferi, možemo da govorimo o onome šta nas čeka u 2007. godini. Naravno, veliki problem je, i tu se svi slažemo, nezaposlenost i nizak životni standard. Bojim se da je veliki jaz između onih 1.000 bogataša, koliko smo juče u medijima videli, tj. multimilijardera, ili velikih bogataša u Srbiji, i onog najvećeg sloja stanovništva, i to jeste problem i za ovu i za buduću vladu. Međutim, kao što znate, Nacionalni investicioni plan je, pre svega, donesen da bi se smanjila distanca ili raspon između pojedinih regiona i da bi se pokrenule praktično sve privredne i društvene oblasti, a najviše u infrastrukturi, zatim u poljoprivredi i prosveti, odakle dolazim i znam kakav je to hleb, kolike su plate bile u prethodnom periodu i koliko je opravdano nezadovoljstvo ljudi koji rade jedan izuzetno odgovoran posao, a veoma potcenjen što se tiče ličnih dohodaka ili plata. Sada je velika odgovornost na lokalnim samoupravama da blagovremeno, kroz Nacionalni investicioni plan, kroz velika sredstva koja su planirana, kroz programe i projekte, kroz finansijsku i kadrovsku strukturu koju imaju, uspeju da povuku ta sredstva. Naravno, imaće podršku Vlade, kao što smo čuli u Odboru za finansije, kroz edukativne skupove, kroz savete kako da se praktično taj posao odradi u interesu i jednih i drugih, Vlade i lokalne samouprave, ali, pre svega, građana. Moram da nešto kažem povodom sredstava opredeljenih za Direkciju Kolubarskog okruga, za otklanjanje posledica od zemljotresa, a vi znate da je to svake godine bolna tema u ovom domu, pre svega, zato što sam predsednik Saveta direkcije od 2004. godine, odlukom Vlade, a zatim i zato što imam veliku odgovornost prema svim građanima koji su u poslednje dve godine zakucali na vrata prostorije u kojoj primam u Valjevu, kao narodni poslanik, a imaju bilo kakav problem. Verujte da je najviše građana došlo zbog toga što im se nije još uvek uradio krov nad glavom. Imamo opravdane prigovore u smislu da je to od 1998. godine do dana današnjeg moralo da bude bar za nekih 20 do 30% bolje urađeno. Nažalost, ja sam od 2004. godine predsednik tog saveta i mogu da kažem da je dinamika sredstava koja su uplaćivana na račun Direkcije, u korist perioda od 1999. godine do 2003. godine, bila oko 4,4 milijarde dinara, da bi od 2004. godine, posle rebalansa budžeta, koji je usledio u septembru, Direkcija ostala uskraćena za nekih 300 miliona. Usvajanjem amandmana koji sam podneo, dobili smo još dodatna 83 miliona, ali je to prouzrokovalo kašnjenje isplate izvođačima radova, a naročito kašnjenje u realizaciji objekata od društvenog značaja, pošto je sama direkcija tako koncipirana. Dakle, to nije samo Direkcija za izgradnju i otklanjanje posledica od zemljotresa, već i Direkcija za razvoj Kolubarskog okruga. To je šest opština i šest opština očekuju ta sredstva od Vlade, tim pre što je Vlada Republike Srbije, 27. februara 2003. godine, praktično usvojila ovu informaciju o utvrđenoj šteti. Dakle, izvršena je revalorizacija i posle te revalorizacije, kojom je za 40% umanjena prvobitno procenjena šteta, ostala je obaveza države od oko još 13 milijardi i 988 miliona. Čuli ste koliko je do dana današnjeg uplaćeno, što je rezultiralo činjenicom da je oko 50% objekata urađeno, a isto tako, tačno 39 objekata koji su u društvenom vlasništvu. Tu mislim, pre svega, na škole, crkve, obdaništa, naravno, na infrastrukturu, što je takođe finansirano iz ovih sredstava. Moram da kažem da sam podneo amandman kojim sam tražio dodatnih 100 miliona, jer toliko u ovom trenutku Direkcija hramlje zbog rebalansa iz 2004. godine. Na Odboru za finansije sam dobio jedno razumno objašnjenje, ali ono neće zadovoljiti sve one koji gledaju ovaj prenos i koji očekuju da će moći makar do kraja 2006. godine, još mesec i po dana koliko traje sezona radova, da im se uradi objekat. Obrazloženje je da bi trebalo da se obrate Ministarstvu za kapitalne investicije. Očekujem i sa ovog mesta pozivam nadležna ministarstva, Ministarstvo za kapitalne investicije i Ministarstvo za finansije, da usaglase celu ovu proceduru oko dodeljivanja tih 100 miliona, makar iz budžetske rezerve. Smatram da je to obaveza, a kako će se država ubuduće nositi sa problemom, rekao bih, svog dogovora sa narodom, odnosno u vezi s prihvatanjem procenjene štete, to ostaje da se vidi. Moram da kažem da se Direkcija u više navrata obraćala sa jako konstruktivnim predlozima, odnosno Savet direkcije, Vladi i nadležnim ministarstvima, tj. predlagali smo da se, kroz povoljne kredite sa niskim kamatama, svim zainteresovanim građanima koji žele na taj način da reše svoje stambeno pitanje izađe u susret. Pokušavali smo, takođe, da se to pitanje reši ličnim učešćem, odnosno da se odobri lično učešće kojim bi građani rešili problem i došli do krova nad glavom. Bilo je i jedno rđavo iskustvo, o kojem neću govoriti, u periodu do 2004. godine, kada je bilo dosta nezakonitosti. Postoje odgovorni organi, kao što su MUP, tužilaštvo, pravosudni organi, budžetske inspekcije i svi ostali, koji treba da rade svoj posao. Pokušavali smo da se i dodelom građevinskog materijala urade sve lakše sanacije. Podsetio bih vas da je u ovom trenutku, po ovom ili po onom osnovu, da li za izgradnju novog ili za sanaciju postojećeg objekta, u svih šest opština Kolubarskog regiona evidentirano oko 4.500 građana. Prema tome, to je veoma ozbiljan posao i velika odgovornost za Vladu. Verujem da ćemo o tome uspeti da se dogovorimo, kao što smo to činili i do sada. Hvala.
Zahvaljujem i vama, gospodine Beliću. Reč ima gospodin Zoran Krasić, potom Jovan Todorović, dr Paja Momčilov. Izvolite, gospodine Krasiću.
Na početku bih se obratio građanima Republike Srpske i Republike Srbije, jer je identična situacija – i kod vas i kod nas. Vi imate onog Čavića i Dodika, a mi imamo Koštunicu i Tadića. Ova dvojica kod vas sad vas lažu malo, setili su se da su Srbi zato što su izbori, a i ovi ovde nas lažu, odnosno setili su se i oni da su Srbi pred izbore. Taktika je tu potpuno ista – kako prevariti, a da opstane DOS – DOS u Srbiji, DOS u Republici Srpskoj. Prezimena su različita, a mogu da budu i potpuno ista. Napokon su počeli da se ljube i vole, gledaju zajedno i utakmice. Gde god se zajedno pojave, mi izgubimo. E, sada bismo mogli da pređemo na budžet, odnosno na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetu Republike Srbije za 2006. godinu. Trebalo bi malo da se setimo kako je to izgledalo pre otprilike jedanaest meseci, kada je u ovoj zgradi usvojen budžet Republike Srbije za 2006. godinu i kada je izgovorena epohalna misao, čovek rekao, a ostao živ – u 2006. godini imaćemo suficit. Mi smo tada, otprilike, ovde govorili – kakav, čoveče, crni suficit? Mi imamo toliko otvorenih rupa u javnim finansijama, a imamo i prioritet da se to popuni, pa se postavljalo pitanje kakav je to onda crni suficit, jer kada se sve to popuni nema suficita. Tada je rečeno da moramo da se pohvalimo – da bismo prestigli druge. Naravno, na početku jednočasovnog izlaganja ministra Dinkića, računao je da mu je to poslednje izlaganje u Vladi, on nam je sve i svašta izneo, objasnio. Malo je trljao i ruke zbog ovih događaja u Mađarskoj. Meni je krivo što neko može da se veseli zbog takvih događaja kakvi su bili u Mađarskoj, jer je to njihov unutrašnji problem. Samo bih vas podsetio na ono na šta sam vas upozoravao pre godinu i po dana sa ove govornice, baš kad je reč o toj županiji 64. Nismo to shvatili ozbiljno, pa je posle šest meseci ta mečka zaigrala ovde u Vojvodini. Sada vidite gde su oni otišli. Bolje je da se ova vlada zamislila, pa da vidi da li je na onu vatru tamo, možda, otišla jedna grupa odavde da se ogreje, možda ovi iz CESID-a ili Otpora. Gde god se uništava parlamentarizam, oni idu kao sivi gavranovi. Ovde reče Mlađan Dinkić: „Nemačka treba da pukne“. Ne znam da li ovo sluša nemački ambasador. Dobićete, bogami, po labrnji zbog ovoga. Lako je gospodinu Dinkiću da priča, jer je on prodao sve, ostali su samo još traktori. Traktore, takođe, mora da proda, jer nema šta da obrađuje. Sada vam ovo deluje kao vic, ali epohalni rezultati se ostvaruju – rasprodajom. Ja ću vrlo oprezno kritikovati i suficit i Nacionalni investicioni plan, ma šta vi podrazumevali pod te tri reči, iz prostog razloga što sam dve godine ovde upozoravao Vladu Republike Srbije – da mora da ima razvojne investicije. Ali, nikako nisam mogao da pretpostavim da ćete razvojne investicije tretirati kao – farbanje učionica, izgradnju prostorija za carinu, izgradnju nekog drugog objekta. Jer, nije nacionalna investicija i nije Nacionalni investicioni plan ono što ima, pre svega, za cilj ili osnovnu funkciju da izgradi objekat radi oblasti koja je u nadležnosti Republike Srbije. To nije investicija, jer tu nema oplodnje i ne donosi takva investicija nova sredstva. Ovo su samo ulaganja u osnovna sredstva, u nabavku opreme, a to je nešto što mora da bude sadržano u svakom budžetu ili, preciznije da kažem, u Zakonu o budžetskom sistemu kao opštem propisu, u kojem ćete navesti da u toku godine, od ukupnih prihoda, javnih prihoda u Republici Srbiji, 2, 3, 5%, odnosno izaberite koliko i napravite procenu, mora da ide u trajne investicije da bi država ostvarivala svoje funkcije i svoje nadležnosti. Ovde to nije slučaj. Ovde se pripremaju izbori. Ovde nam se priča da smo mi prebogati, prebogata država. Ako smo tako bogati i imamo takve suficite, bolji smo od Nemačke, bolji smo od Mađarske, onda šta tražimo u Evropskoj uniji – onda su oni tamo „sirotanovići“. Je li vam to jasno? Kako je moguće da jedna država bude bogata, a da građani budu siromašni? Tu nešto nije u redu sa logikom u vezi s uspešnosti takvog jednog slučaja. Ako baš postoji taj suficit, onda smanjite poreze i izdvajanja za državu, jer onda nam je skupa država. Nije to socijalni program ako smanjite porez. U tom slučaju, vi nama odgovarate da ne možete da smanjite poreze, jer su oni ispod nivoa u Evropi. Kada je takav slučaj, onda vas molim da nam date sve parametre kada se sa nekim merite, da ih pogledamo – visinu društvenog proizvoda, godišnji rast bruto društvenog proizvoda, kakva je struktura društvenog proizvoda, kakvo je ukupno učešće javne potrošnje u bruto društvenom proizvodu, kakvi su lični prihodi, kakvo je stanje zaposlenosti, kakva su lična primanja, kakav je realni standard. Tek tada stavite stope PDV-a i druga zahvatanja koja idu iz privrede i iz ličnih primanja. Vi to ne radite, već selektivno uzimate jedan kriterijum i kažete – tu smo ispunili uslove za Evropu. Postavlja se pitanje da li smo ispunili uslove za lična primanja. To nismo uradili. Mi nismo ispunili uslove ni u pogledu zaposlenosti. Vi kažete da Nacionalnim investicionim planom povećavate zaposlenost. O kojoj zaposlenosti govorite? Hoću da mi kažete da li je to broj zaposlenih u policiji, u kulturi, u kom ministarstvu. Ne, već ćete da angažujete samo one koji rade na izgradnji osnovnih sredstava i nepokretnosti, odnosno one koji možda treba da naprave neku opremu koja treba da se nabavi po ovom programu. Pokažite mi čime ste povećali zaposlenost. Kažete da po ovom planu možete da povećate zaposlenost za 50, 100 ili 200 hiljada ljudi. Ja vam kažem da ovo nisu javni radovi da tako govorite. Ovo je pozicioniranje. Ispriča čovek ovde, imamo veliku prednost, možemo da izvozimo struju... A koji to mi, Hamović, Lazarević, Abramovič? Dakle, tu vam je i Pedi Ešdaun, a zbog njega su ovde pohapšeni oni u vezi sa strujom, jer on je najveći trgovac strujom u Evropi. Koji smo to mi koji ćemo da povećamo izvoz, Srbija? Moguće je, a gde će da ide taj prihod od izvoza, ko će to da stavi u svoj džep? Pobeže ministar, nema ga, njega ovo ne interesuje. Građani, ako ga vidite negde, kažite mu, pitajte ga sve to. Dalje, kako možemo da donosimo zakon o rebalansu budžeta i da dajemo nove razdele 29 i 30, Ministarstvo spoljnih poslova i Ministarstvo odbrane, kada mi to nemamo? Mi to nemamo ni po Ustavu ni po zakonu. Ako mislite da lažem, ne laže predsednik Vlade, on je 21. jula podneo Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o ministarstvima, pa je rekao tamo, u onom prvom članu Predloga zakona, nova ministarstva – ministarstvo odbrane, pa i ministarstvo spoljnih poslova. Kako ste mogli da planirate sredstva za ta dva ministarstva? Dakle, kako ste mogli to da planirate? Sada ćete, građani, da shvatite kako se sve to priprema za sledeće izbore. Ja sam mnogo zahvalan ovim plaćenim analitičarima, jer oni kažu otprilike ovako: gubitnici u tranziciji glasaju za SRS, a dobitnici glasaju za demokratski blok. Dajte da vidimo ko su gubitnici - gubitnici su svi oni koji su nekada možda imali dobar posao i radili, a dobitnici u tranziciji, to su vam lopovi. Zašto tranzicija nije ravnomerno raspodeljena u pogledu tereta? Ne, malopre sam vam rekao, podigli ste godine starosti kao uslov za odlazak u penziju. Ljude ste izbacili koji nemaju ni 50, možda 45 godina, ne mogu da se zaposle, ne mogu da idu u penziju. Svetite se ljudima što nisu hteli da glasaju za vas 1992, 1993. i tako dalje. Sa ove govornice ministar kaže da će ovi koji imaju pet godina radnog staža dobiti 60 posto povećanje plate! A ovi što rade 20 ili 30 godina, šta će oni da dobiju – dugu devetku u glavu? Od njega mogu i to da očekuju. Znate, ako dođe jedan ministar, pa pobije 500 hiljada ljudi, on će imati fantastične statističke rezultate. Penzionere je već pobio. Pogledajte podatke o prosečnoj penziji, 10 hiljada, 12 hiljada, 13 hiljada i tako dalje. Ovamo diže cene, a uveli ste i plaćanje ove vaše televizije. Što moraju da vas gledaju i gde onda to ide? Sada slušaju ministra Dinkića, koji kaže – ma hajde, pare imamo, ne znamo šta da radimo s parama, i ovaj čovek koji nema ništa kaže - dobro, dajte malo za penzije, dajte malo za ovo i za ono. Penzije ste skroz skinuli po nalogu MMF-a. Dakle, mi da glasamo za rebalans, da glasamo za Vuka Draškovića i ovog bliskog saradnika Nataše Kandić, mi da amnestiramo vaše kršenje propisa, zakona i Ustava, vas koji se kunete u Ustav i zakon, koji ste građane prevarili da poštujete Ustav i zakon?! A ljudi su poverovali da se razlikujete od ovih „žutih“. Vi ste isti, nema razlike, pitanje je samo ko će da bude prvi u koaliciji, a ko će biti drugi. SRS ima za protivnika ceo DOS, sve političke stranke. Da vidite sada ko su dobitnici. Prvi dobitnik na osnovu ovakve raspodele je Razdeo – predsednik Republike. Predsednik Republike će u toku ove godine da potroši 171.478.000 dinara, a nigde u pozicijama nema Narodne kancelarije. Pogledajte tu stranu 8 i pola 9, nigde nema te dve reči – Narodna kancelarija. Samo mislim da ste planirali malo sredstava koje treba da dobije – naknadu u naturi, jer on treba mnogo više da dobije u naturi. Dakle, mislim na Tadića, u naturi treba da dobije, jer putuje o državnom trošku, voli čovek da putuje, voli da se slika, voli da putuje ko Jovanča, ali Jovanča je dobio na lutriji, a za ovoga kaže Koštunica - putuj, samo beži dalje, da te ne gledam, da mi ne praviš smetnje. Dalje, pogledajte još jednog dobitnika tranzicije. Vlada, Kabinet predsednika Vlade – 70.954.000 dinara, i to je samo njegov kabinet. Sećate se prošle godine, ovde je bio Balinovac koji je objašnjavao, Kabinet predsednika, Kabinet potpredsednika, oni se menjaju, plate kolike hoćeš itd. Dakle, 70 miliona će potrošiti Vojislav Koštunica, ne Generalni sekretarijat, ne Vlada, nego Kabinet. Dakle, Kabinet potpredsednika, izvinjavam se, mislim da je ovo 33.944.000 dinara, toliko košta Kabinet potpredsednika. Dalje, Kancelarija za saradnju sa medijima, mislim da je 96, ne vidi se zbog svetla, to je onaj Srđan Đurić, onaj što rasturi Ahtisarija, ubi ga saopštenjima. Zatim, Kancelarija za pridruživanje Evropskoj uniji, to je ona gospođa što stalno menja boje, gospođa Miščević, ona treba da potroši ove godine skoro 90 miliona. I to je dobitnik u tranziciji. Znači, vi koji ste izgubili posao, vi ste gubitnici sa gledišta demokratskog bloka, vi ste primitivni, prosti, glasate za SRS, neobrazovani ste, a da ste malo obrazovani vi biste bili dobitnici, glasali biste za demokratski blok. Ova žena se pravilno prestrojila i ona će potrošiti ove godine 90 miliona, a šta priča - da li smo isporučili Mladića ili ćemo da hvatamo priključak, a pošto nismo, i ona se namrgodi, naljuti se, eto, zašto niste isporučili Karadžića, jer da ste isporučili, sve bismo rešili. Idemo dalje, Savet za borbu protiv korupcije, to je ona što je Velja napada za stan, dakle, 15,5 miliona. Niti su nam potrebni, niti imamo koristi od njih, i to je izmislio G17 plus u jednom periodu kada je hteo da menja DS. Služba Vlade, mislim da je oko 5 milijardi i 300 i nešto miliona. Koliko bi to bilo penzija za građane Republike Srbije, koliko bi to bilo dečijih dodataka! Ako bi se ovaj iznos opcigovao, i još neki, za koliko biste mogli da smanjite stopu poreza na dodatu vrednost, za koliko biste mogli da smanjite stopu poreza na imovinu, na dohodak građana, za koliko biste mogli da utičete da se smanje komunalne naknade koje se naplaćuju građanima! Ne, vi ste dobitnici tranzicije i delite plen. Dakle, plen nije razvojna investicija, kao stalna kategorija. Ako neko misli, i drži nam ovde predavanja, da naš budžet treba da bude programski i da u sebi sadrži neke stavke koje će da ukazuju na ponašanja za nekoliko godina, mada to treba da sadrži memorandum o budžetskoj politici, ali ne ulazim u teoretsku raspravu, onda mora da postoji stabilan izvor sredstava za te vrste investicija države Srbije - u objekte, opremu i delatnosti iz nadležnosti Republike Srbije, a ona ima sve to prema građanima. Znači, mi ne sporimo da treba da se srede škole, da treba da se srede ulice, ne sporimo ništa što je u funkciji države, ali to ne može da bude svojevrsna manija na bazi toga – uzeli smo Kariću, hajde, braćo, da podelimo. Ne, nego napišite svake godine: ukupni prihod koji ostvari Republika Srbija, u odgovarajućem procentu ide za trajne investicije i razvoj državnih organa, kako bi Republika Srbija mogla da ispuni svoje zakonske obaveze prema građanima. Onda imate mogućnosti da unosite u sam zakon o budžetu još jednu kolonu, pa ćete da kažete, u ovoj godini, u sledećoj godini itd, a ne ovo što sada radite, pa kažete, pretežno, od privatizacije ćemo da finansiramo, pa 80 i nešto posto, pa 20 i nešto posto zaduženje, ali kakvo zaduženje. Jer, zašto se zadužujete ako imate suficit? Zar vi, stvarno, mislite da postoji toliko ludih ljudi u ovoj zemlji? Koliko će da potroši gospodin Vuk Drašković? Jer ne mogu da kažem - gospodin ministar, ne mogu da kažem ni ministarstvo, ne mogu da kažem ni za ovog Kandićevog. On se sam reklamirao, on je jutros u galeriji sam rekao: „Ja sam stručnjak za patologiju u celoj zemlji i moram ja da idem“. Bliski saradnik Karle del Ponte svuda se nalazi kao veštak. Da vam ne pričam o veštačenju koje je bilo u Zvorniku, napravio je incident ali dobro, to će nekada neko da izmeni. Naravno, postao je ministar zato što je ujka. On je ujka jednom iz DSS i to je bio glavni kriterijum da ga izaberu. To građani Srbije moraju da znaju. Našao sam taj razdeo 30, Ministarstvo spoljnih poslova. Skoro 4 milijarde će dobiti Vuk Drašković, zbog onoga što neko tamo kaže da je važno, hitno itd. To može da se plati iz tekuće budžetske rezerve, to nikakav problem nije, ali glasajući za rebalans budžeta vi produžujete i dajete svežu krv Vladi i Vojislavu Koštunici da ne izlazi ovde sa ova dva ministra, kobajagi. To je cela poenta ove priče. Naravno, Vuk Drašković je 4 milijarde na sebi svojstven način potrošio, vodeći računa da ne uvredi suprugu da ga ne bi izmlatila. Isto je i sa Ministarstvom odbrane, jeste, možete da se smejete do mile volje. Oni će da imaju 31 milijardu, to će da koristi neodgovoran čovek, koga nije izabrala Narodna skupština, koji ode u inostranstvo i obećava naše vojnike koji će da idu u inostranstvo, koji će služiti - za čije interese, ne za interes građana. Oni će te ljude, kao pojedince, koristiti, 1.000 evra mogu i ovde da zarade, kao topovsko meso nekome – kome? Onima koje ste vi jutros u 9 sati primili u Saveznoj skupštini. Gubitnici i dobitnici, ali gubitnici ne moraju da budu ubeđivani preko ove skupštinske govornice. Sat vremena je pričao ovaj što se predstavljao kao ministar finansija. Naravno, ovi drugi koji su tamo u Vladi mudro ćute, love na rezultate rada, dobra statistika, dobri rezultati, samo je problem što to građani ne vide. Građani to ne vide. Rasipnički koristite sredstva ovoga budžeta, dajete neovlašćenim ljudima neograničeno raspolaganje. Prosto se naježim kada Ivica Kralj krene na loptu i Vuk Drašković krene u inostranstvo. Onda Partizan dobije gol, a mi doživimo bruku u inostranstvu. To vam je to isto, pitajte bilo koga. Kada krene onaj golman – katastrofa, kada krene Vuk Drašković – katastrofa. Kad krene Tadić – dve katastrofe. Šta ko radi, on priča samo o tome kakva je politička scena u Srbiji, zašto oni treba da podrže dobitnički demokratski blok. Ko je u dobitničkom demokratskom bloku? Ceo DOS, nevladine organizacije itd. Ako se građani pobune, onda dođe neko od ovih eksperata iz novih koalicionih grupa koje se prave na lokalnom nivou, pa kaže - glasaj samo da dobijemo pare i da asfaltiramo ulicu, da dobijemo obdanište, da ofarbamo školu. Vi ste Investicioni program počeli da koristite i pre nego što je formalno-pravno izglasan ovde u Skupštini. Zašto? Pa, vama ne treba glasanje u Skupštini, vi imate sve. Jer ćete, računate, i u novoj raspodeli mandata, pojačani „žućkastom“ braćom, opet da dođete do 126, i da krene još jedan krug apokalipse za narod Srbije. U Republici Srpskoj je situacija ista, ako pobede Čavić i Dodik odmah sutradan imaju priču. Tako su se i ovi borili za legalizam, borili za javne finansije, za čiste ruke, pa su sve to zaboravili i, evo, sada hvataju priključak sa Demokratskom strankom za neku novu koaliciju. Gde je Bodrum, gde je ono što su Dinkić i njegovi isterali, vi ste sve to zaboravili. To je vaš „veliki brat“, nije onaj sa televizije nego onaj iz Amerike, koji je udario po ušima i rekao – ponovo svi da budete na istom mestu, još jedan krug pakla mora da se prođe i da se prevare građani Republike Srbije. To je cela priča našeg rebalansa budžeta Republike Srbije. Mi smo podneli poprilično amandmana, pa ćemo vrlo precizno da kažemo ko su dobitnici i ko su gubitnici tranzicije.
Reč ima narodni poslanik Jovan Todorović. Neka se pripremi dr Paja Momčilov.
Zahvaljujem. Gospodine predsedavajući, dame i gospodo, narodni poslanici, dame iz Ministarstva za finansije, mnogo toga je rečeno o Predlogu o izmenama i dopunama Zakona o budžetu za 2006. godinu. Ja bih u nekim elementima podelio optimizam sa gospodinom Dinkićem, ali bih u nekim delovima ovog predloga imao ozbiljne zamerke ili bar drugačije viđenje u odnosu na koncept rebalansa budžeta koji je predložen Narodnoj skupštini. Razume se da sve građane Srbije i sve narodne poslanike mogu da ohrabre neki podaci koji se tiču rasta bruto društvenog proizvoda i kontrolisane inflacije u planiranim okvirima od 9,3% na godišnjem nivou, kao i oni koji se tiču ostvarivanja prihoda u budžetu za prvih osam ili devet meseci 2006. godine. Ja sam jedan od onih koji misli da budžetski suficit treba da bude samo izuzetak i da ne sme da postane pravilo u javnim finansijama zemlje kakva je Srbija. Razume se da je Srbija siromašna zemlja i da zato ne treba tu činjenicu o budžetskom suficitu previše eksploatisati na način na kakav je to do sada činjeno. Dobro je da smo ostvarili višak prihoda u odnosu na ono što smo planirali, kada smo krajem prošle godine usvajali Budžet za 2006. godinu, ali se ovde otvara nekoliko pitanja. Krenuću od Nacionalnog investicionog plana. Nekome će se to učiniti malo unazad, ali videćete i zašto. To je, dakle, nešto što jeste razvojna komponenta budžeta za 2006. godinu, za ova tri meseca, a naročito onoga što ćemo imati 2007. godine. Ali, ako mi danas od gospodina Dinkića dobijemo obaveštenje da ćemo na kraju 2006. godine, 31.12. imati oko 110 milijardi dinara likvidnih sredstava na budžetskom računu i da ćemo ta sredstva preneti u 2007. godinu, ako pri tome dobijemo obaveštenje da ćemo teško do kraja 2006. godine utrošiti ili uložiti 33 milijarde namenjene za Nacionalni investicioni plan, onda se ozbiljno postavlja pitanje - gde smo mi to. Jesmo li mi kao društvo spremni da ovaj volumen novčanih sredstava apsorbujemo i uložimo u prave stvari i projekte? Kada kažem projekte, onda mi se čini da dolazimo do jedne činjenice koja jeste sumorna i tužna za sve nas, nije bitno odakle dolazimo, a to je da lokalne zajednice u ovom trenutku nisu bile spremne da prihvate ovaj deo sredstava zato što nisu imale odgovarajuće projekte. Kada govorimo o budžetskom suficitu, da sam na mestu gospodina Dinkića, odnosno ministra finansija, a daće Bog da budem, deo ovog budžetskog suficita upotrebio bih na nešto drugo, a ne na ono što je on predložio, pa bih u budžetu za 2007. godinu, kao značajnu stavku, predvideo sredstva za izradu projekata. Taj deo sredstava sa posebnom namenom usmerio bih lokalnim zajednicama, da bi 2007. godinu, ili polovinu 2007. godine, dočekali sa spremnim projektima za ono što zovemo kapitalnim investicijama. Ništa mi tu nije sporno, dobra je želja, dobra je namera, dobra je ideja da se deo privatizacionih prihoda konačno počne koristiti na pravi način, a ne za opštu ili javnu potrošnju, za kancelarijski materijal, telefonske troškove itd, nego upravo u investicije, ulaganja u novo zapošljavanje. Tu imamo jedan apsurd. Videli ste u odeljku koji se odnosi na Nacionalni investicioni plan da ćemo imati savete za praćenje realizacije ovih projekata. Onda kažu – ono ministarstvo koje pretežno bude zastupljeno u određenoj investiciji daje predsednika tog saveta, drugi daju članove itd, ali i predsednik Republike predlaže člana saveta za praćenje projekata. Ne razumem kakva je tu uloga predsednika Republike. Razumem državne institucije, razumem nezavisne eksperte, razumem predstavnike ministarstva, razumem mnoge druge, ali ne razumem šta ima predsednik Republike sa Investicionim planom u 2006. i 2007. godini, kada je to izričito ili isključivo posao Vlade. Šta ima gospodin Tadić sa njim i kakva je uopšte njegova uloga u tome, ko mu daje to pravo, koji zakon? Po Ustavu, ne vidim njegove nadležnosti u toj oblasti. Pomalo sam i začuđen, da ne kažem iznenađen. Šta bih ja uradio sa viškom od 15,5 milijardi, odnosno suficitom koji ćemo imati 31. 12, pod uslovom da se sve realizuje kako kaže gospodin Dinkić. Ne bih vraćao dugove, bar ne ove koji su ovde predloženi, možda bih neke druge, npr. ako već imamo višak sredstava, zašto deo tih sredstava, 20 milijardi dinara koje dugujemo poljoprivrednicima po osnovu neisplaćenih penzija, ne bismo isplatili do kraja godine. Mi smo 20 milijardi dužni poljoprivrednicima, tek ćemo sledeće godine početi da im pomalo otplaćujemo taj dug, a danas se plašimo da će poljoprivrednici ta sredstva nekorisno da upotrebe ili zloupotrebe, ili da će to napraviti nekakvu inflaciju, kao da će seljaci otići na more ili na Havaje, i da ta sredstva neće upotrebiti za jesenju setvu, za oranje, za nabavku đubriva, za nabavku naftnih derivata, za nabavku poljoprivredne mehanizacije itd. Zašto ne bismo vratili deo duga penzionerima po osnovu radnog odnosa, po ubrzanijoj dinamici nego što je to planirano? Zašto ne bismo vratili dug Narodnoj banci Srbije? Zašto ovo govorim? Zato što mi sada imamo jedan ciničan zahtev MMF-a da prvo vratimo neke dugove da bismo sredstva ostvarena po osnovu privatizacionih prihoda koristili za taj Nacionalni investicioni plan. Uzmite, recimo, Svetsku banku. Sećam se, o tome sam govorio 2001. godine kada je gospodin Labus, a onda i gospodin Đelić, kao ministar finansija, zahtevao saglasnost i Savezne vlade i Skupštine, pa i ove skupštine, da se zadužimo kod Svetske banke za tzv. konsolidacioni zajam u iznosu od oko 1,800.000.000,00 dolara. Zašto? Da bismo vratili prethodne dugove. Mi danas imamo takvu situaciju da je to najnepovoljniji mogući kredit kojim ova država raspolaže, odnosno koji duguje, jer imamo kamatu koja je 5,8% za prvu trećinu vremena, u drugoj trećini imamo libor plus 0,55, u trećoj trećini takođe ćemo imamo libor, ali na evro računato, ili na evro plus 0,55, a onda, od polovine 2009. godine, imaćemo 5,81%, što je vrlo nepovoljno u tim međunarodnim transakcijama. Prvo su tražili da se zadužimo da bismo vratili neke njihove kredite, potraživanja, a sad MMF kaže – e, sad to vratite. Ja to sad ne bih vratio, pogotovo što je pitanje visine duga iz tog vremena jako diskutabilno, s obzirom na kamate koje su obračunavane u vreme sankcija, a jako je poznato javnosti da nismo mi prekinuli platni promet sa inostranstvom, nego upravo oni i te međunarodne finansijske institucije. Dakle, prvo bih vratio dug koji dugujemo u domaćoj valuti poljoprivrednicima, po osnovu penzija i po osnovu radnog odnosa. Onda bih nešto pojačao penzioni fond, ne samo za 5,5 milijardi dinara, kako se to ovde predviđa, jer je činjenica da su penzije porasle, umesto planiranih 4,34%, za oko 8,5%, možda i 9%. To je samo usklađivanje sa rastom cena. Dakle, nema realnog rasta penzija, pri čemu valja imati u vidu činjenicu da su plate porasle za 20%. Ne bi ni tog povećanja bilo, hoću javnost da podsetim na tu činjenicu, da nisu upravo socijalisti insistirali na amandmanu koji je zahtevao ovaj način usklađivanja. Da je bilo drugačije, penzije bi zaostale u realnom iznosu. Šta je još zanemareno? Subvencije, 3,850.000.000,00 subvencija za velika preduzeća, ona koja se restrukturiraju. Mi pričamo, i slažem se s tom pričom, da su nam potrebna mala i srednja preduzeća. Ali, podsećam vas, nema malih bez velikih. Mora neko da odgovori na pitanje – kada ćemo završiti restrukturiranje firmi tipa „Viskoze“ u Loznici i mnogih drugih u Srbiji koje zapošljavaju, prema mojim saznanjima, preko 150.000 ljudi. Ima li tu neki plan? Zašto mi sad sa 3,850.000.000,00 pokušavamo da održimo tzv. toplo stanje u tim preduzećima, da bismo eventualno sačekali nekog atraktivnog stranog partnera koji bi bio potencijalni kupac? Koliko je potrebno sredstava da bi se napravila, recimo, jedna „Viskoza“ sa 2.500 radnika, koliko danas radi u tom nazovi toplom stanju? Dve i po hiljade ljudi puta 10.000 evra, lako je izračunati koliko jedna takva fabrika košta. Kome bi se, zapravo, isplatilo da to u ovom trenutku nestane, jer sa subvencijama od 3.850.000.000,00 to prosto nije moguće držati u toplom stanju i čekati nekog kupca? Imamo 910.000 nezaposlenih, kažu toliko, verujem da je milion nezaposlenih. Nemamo plan za njihovo zapošljavanje. Slažem se da će ove investicije direktno ili indirektno povećati broj zaposlenih. Ali mi nemamo plan za oživljavanje privrede. Nemamo ta podsticajna sredstva. Još jednom ću se vratiti na suficit. Ako ne znamo šta ćemo sa tih 15 milijardi, onda ih dajmo u Fond za razvoj da dokapitalizujemo Fond za razvoj, na način kako je predviđeno izmenama i dopunama Zakona o Fondu za razvoj. Učinimo Fond za razvoj sposobnim da emituje višak kredita privredi koja želi da pokrene neku proizvodnju, i malim i srednjim preduzećima, a i onima koji su se dali nekom razvojnom zamahu. Izvinjavam se, gospodine predsedavajući, zamolio bih vas da mi omogućite da koristim drugih deset minuta našeg predsednika Poslaničke grupe, gospodina Ivice Dačića, s obzirom na to da sam ja ovlašćeni predstavnik za ovu tačku, da ne bih trošio vreme mojih kolega narodnih poslanika koje pripada Poslaničkoj grupi. (Predsedavajući: Izvolite, samo da resetujem.) Kada smo usvajali budžet za 2006. godinu rekao sam, a danas ću ponoviti, Predlog budžeta, a i Predlog ovog zakona o izmenama i dopunama Zakona optimistima daje pravo da veruju da će se sve baš ovako desiti, a pesimistima daje pravo da ovaj budžet kritikuju. To je nešto što je normalno i uobičajeno za našu skupštinsku raspravu i proceduru i ja protiv toga nemam ništa. Ja sam i danas optimista, pod uslovom da nađemo rešenja za ovo što sam danas samo ovlaš pomenuo. Suficit mora biti izuzetak. Najbolji bilans je uravnotežen bilans. Ako iz godine u godinu pokazujemo suficit, pokazujemo nestvarnu sliku o sebi. To je isto kao kada bi čovek imao 1.000 evra u džepu, pri tom dugovao 10.000 evra i stalno se hvalio sa ovih 1.000: to mi je ostalo na kraju godine, imam ih ovde, ali nisam komšiji vratio dug, nisam platio elektrodistribuciji struju, nisam platio vodovod, nisam mnogo toga uradio, a trebalo je da uradim. Dakle, nema stvarnog suficita i to je ono što moramo razumeti, ali jeste za pohvalu da mi već dve godine uspevamo da uravnotežimo javne troškove ili javne rashode u odnosu na ono što ulazi u tu našu kasu. Dalje, zašto, recimo, samo za 500 miliona povećavamo izdatke za oblast turizma i trgovine? Mi smo doneli Zakon o turizmu i trgovini i usvojili smo da postoji budžetski fond za razvoj te oblasti. Iz toga bi trebalo da se finansiraju neki turistički projekti, jer turizam jeste neka komparativna prednost Srbije. To jeste i energetika, o kojoj govori gospodin Dinkić, ali primećujete da u budžetu nema povećanja sredstava za oblast energetike. Nema predviđene mogućnosti da se zajedničkim sredstvima, recimo, grade mini hidrocentrale na drinskom vodotoku, na mnogim drugim vodotokovima širom Srbije, čime kao država obilujemo. Tu gde smo mogli da steknemo komparativnu prednost upravo ovim sredstvima koja su ostvarena po osnovu privatizacije, pomalo neočekivano za javnost, mogli smo da izdvojimo znatno više sredstava nego što je to ovde planirano. Želim posebno da pozdravim opredeljenje da se za oblast prosvete i sporta izdvoje znatno veća sredstva nego što je to do sada bio slučaj. Uveravam vas, kao predsednik Odbora za sport i omladinu Narodne skupštine, da sam zajedno sa svojim kolegama iz Odbora, obilazeći čitavu Srbiju, ustanovio katastrofalno stanje na terenu: i kada su u pitanju otvoreni tereni, i kada su u pitanju sportske hale, i kada su u pitanju fiskulturne sale. Verujte da postoje mnoge srednje škole, sa preko hiljadu ili 1.500 učenika, koje uopšte nemaju nikakvu fiskulturnu salu, da su otvoreni tereni do te mere pohabani da prosto čovek ne može ni da zamisli bilo kakvu sportsku aktivnost na tom polju. Zato pozdravljam opredeljenje da se za izgradnju i rekonstrukciju tih otvorenih sportskih terena i dečijih igrališta do kraja godine izdvoji 240 miliona, u 2007. godini još 700 miliona, ukupno 940 miliona. Dakle, malo manje od milijarde, ali sam siguran da to nije ni približno dovoljno da se taj problem sportskih i fiskulturnih sala reši. Zoran Anđelković, koji je predsedavajući ove skupštine, bio je ministar za omladinu i sport i mnoge hale je završio, ali neke je započeo a nije ih završio dok smo mi bili na vlasti. Ja ne vidim u ovom predlogu rebalansa, niti u onom koji se koncipira za 2007. godinu, da ćemo bar neku od tih hala, započetih u prethodnoj deceniji, završiti u ovoj deceniji, i to je velika šteta. Tamo su uložena značajna društvena sredstva. Mogli bismo da ih završimo sa relativno malim iznosima, koji ne bi uticali i ne bi opteretili budžet, a učinili bismo veliku uslugu mladim ljudima koji se bave sportom, i ne samo mladima, nego i drugima koji dolaze na te sportske priredbe i takmičenja koja se organizuju u tim objektima. Mikrokrediti za samozapošljavanje biće povećani za 212 miliona u odnosu na planiranih 637 miliona u narednoj godini, ukupno 850 miliona. Koliko je to para? Koliko razumem, 850 miliona dinara je 10 miliona evra. Koliko može ljudi da se zaposli sa 10 miliona evra? Malo. Mi imamo u Srbiji, bez KiM, a ne smemo ni njih da zaboravimo, sredstva za preko 150 opština, pa, ako podelimo tih 10 miliona evra na 150 opština, videćemo da su to jako mala sredstva. Ne možemo očekivati samozapošljavanje samo s ovako nisko formiranim sredstvima u budžetu. Industrijske zone i parkovi - milijardu i 380 miliona do kraja godine, šest milijardi i 350 miliona u 2007, to je 7 milijardi i 700 miliona. Potrebne su nam te industrijske zone, potrebne su nam uređene lokacije, potrebna nam je infrastruktura, sve ono što bi privuklo eventualno te strane investitore. U Loznici postoji dobar primer: Italijani su kupili jednu lokaciju, sad su se pojavili drugi, itd, to je sad jedan pelcer koji treba da posluži kao putokaz mnogim drugim stranim investitorima koji hoće da dođu tamo gde je uređena lokacija, gde imamo industrijski dovedenu električnu energiju i druge preduslove da bi se pokrenula neka proizvodnja ili usluge. Program kreditne podrške početnicima - 170 miliona ove godine, dogodine 425, ukupno 595 miliona. Razvoj lokalne komunalne infrastrukture - 264 miliona do kraja godine, 571 milion u 2007, ukupno 836 miliona dinara. Izgradnja i sanacija lokalnih puteva - dve milijarde i 500 miliona do kraja godine, dogodine još 4 milijarde i 705 miliona, ukupno 7 milijardi i 239 miliona. I, stvarno sve ovo treba. Znaku to oni koji idu našim putevima. Iako se ovaj Velja, da kažem, aktivirao, razradio, nijedan put nije dovršio: put Loznica – Valjevo krene s rekonstrukcijom, stane tamo negde na petom kilometru, pa se premesti na drugu lokaciju; Loznica – Šabac ili Šabac – Loznica, kako hoćete, krene iz pravca Loznice, dovrši do Lešnice ili do Prnjavora, ono od Prnjavora do Šapca ostaje, premesti se na treću lokaciju. Verovatno tako mora, upravo iz ovih finansijskih razloga i nestašice, ali bismo morali da napravimo neki plan koji bi omogućio da putevi Loznica – Šabac, Loznica – Ljubovija, odnosno Loznica do granice s užičkom opštinom, budu zaista do kraja rekonstruisani, da se ne preseljavamo s lokacije na lokaciju i da u međuvremenu ono što je urađeno propada, jer to jeste neracionalan pristup u svemu. Za Ministarstvo odbrane imamo povećanje subvencija, koliko sam razumeo budžet, za oko jednu milijardu, i to će se uglavnom odnositi na povećanje zarada, za oko 20%, zaposlenih u tom ministarstvu. Za železnicu je predviđeno 850 miliona, za poljoprivredu oko 600 miliona, Upravu za sport - 580, a za Ministarstvo trgovine i turizma, kao što rekoh, samo 500 miliona, a moglo bi to ministarstvo da apsorbuje i preko milijardu dinara, možda i nekoliko milijardi, da bi stvorilo odgovarajuće uslove na Goliji, na Staroj planini, da bi se takvi uslovi stvorili u nekim drugim turističkim krajevima i nekim drugim destinacijama koje su atraktivne za obavljanje turističke delatnosti. Mnogo je siromašnih u Srbiji, to je valjda poznata činjenica i o njoj nećemo da se sporimo. Kažu da preko 800.000 ljudi živi ispod granice siromaštva, a još 800.000 ljudi je na ivici siromaštva. Dakle, 1.600.000 ljudi, a mi ovde imamo činjenicu da su povećana sredstva za prava iz socijalnog osiguranja i neka druga prava sa 48,3 milijarde na 53,9, što ni izbliza ne može da spreči ili da umanji ovo siromaštvo. Najbolja socijalna politika u ovom trenutku, kako je ja vidim, kao i u 2007. godini, bila bi ona ekonomska politika koja bi dodatno stimulisala novo zapošljavanje i koja bi u nekom vremenu od dve ili tri godine ovaj broj od oko milion nezaposlenih prepolovila za 500.000 ili na 500.000. Iako je i to visoka cifra, onda bismo nekako mogli da izdržimo sve ovo uz ove poreske stope, uz ove stope doprinosa i uz ova ukupna poreska opterećenja. Ako se, ipak, na kraju pokaže da ne znamo da upotrebimo ovih 110 ili 120 milijardi dinara, onda ozbiljno moramo da se zamislimo nad pitanjem možemo li uopšte, na bilo kom nivou, da vršimo vlast kako je to primereno ozbiljnim ljudima ili kako to građani od nas očekuju. Sve u svemu, oko glasanja o ovom rebalansu budžeta ne bih hteo da se izjašnjavam. Predsednik naše poslaničke grupe je rekao naš stav. To će umnogome zavisiti od stava poslaničke grupe, odnosno političke stranke G17 plus, jer mi ne želimo da učestvujemo u nekim stvarima koje se ne tiču interesa građana, a koje se, eventualno, tiču samo interesa pojedine političke stranke ili grupe. Hvala vam.
Zahvaljujem gospodinu Todoroviću. Reč ima poslanik Paja Momčilov, a neka se pripremi Savo Urošević.
Dame i gospodo narodni poslanici, kao što ste čuli, SRS neće glasati za ovakav predlog budžeta. Mislim da je već dovoljno jasno iz izlaganja mojih prethodnika zbog čega mi to nećemo raditi, ali nije na odmet da se, možda, i sa aspekta jednog lekara analizira Predlog rebalansa koji je večeras pred nama. Kažu da je budžetski zakon najvažniji zakon za jednu skupštinu. Po interesovanju i odzivu poslanika u ovoj skupštinskoj sali i po broju govornika, to se baš ne bi moglo reći. Iskoristiću sam početak da ponovo uputim jednu formalnu zamerku predlagaču. Imamo ovde ovaj materijal, preko 300 strana, koji je prilično neuređen, koji ne liči na ozbiljnu tvorevinu jednog ozbiljnog ministarstva. Ako pogledate paginaciju, koja je pisana rukom, ako pogledate na šta sve ovo liči, to stvara sliku neurednosti. Za finansije to ne bi smelo da važi, ljudi barataju brojkama, a brojke su prilično egzaktne. Kad prođete pored Ministarstva finansija, ovog uzurpiranog našeg ministarstva, bivšeg Zavoda za statistiku SRJ, vidite kako je nalickano spolja i iznutra, a pred nas se stavlja ovakav dokument. Veliki je problem ako neko hoće da pronikne u ove brojke, jer su sitna slova i brojke, skoro nečitljivo, prljavo, neuredno, maltene, ovo liči na posleratnu šapirografiju, kada smo imali šapirografe. Pogledajte, ako nisam u pravu, kažite da nisam u pravu. Kada čovek vidi ko je potpisao, potpredsednik Vlade Ivana Dulić, onda nije ni čudo. To je gospođa koja je, kada je izabrana na mesto potpredsednika Vlade, izjavila da ima tri glavna cilja: prvi, hapšenje generala Mladića, drugi - objedinjavanje demokratskih stranaka da se suprotstave radikalima i treći cilj je nastavak pregovora sa Evropom. Na stranu to što među tim ciljevima nigde nema nešto što bi se normalnom čoveku učinilo da je primereno našoj sadašnjoj situaciji, kao na primer očuvanje teritorijalnog integriteta naše zemlje, bolji društveni standard, razvoj ekonomije. Nigde toga nema među prioritetima ove dame, pa onda nije ni čudo da se jedan ovakav materijal, koji ne služi na čast predlagaču, nalazi pred nama i mi imamo muke da ga iščitamo. Moram da ponovim da se često ovde, u Skupštini, govori da smo mi doneli mnogo zakona, a, s druge strane, opet se kaže da aktuelna vlada gospodina Koštunice hoće da zavede red, pravdu i da jača institucije. Već kod samog budžeta imamo kršenje zakona. Ukazivao sam i ranije na to. Ako pogledate Zakon o budžetskom sistemu, član 5. kaže –budžetska primanja i izdaci moraju biti uravnoteženi. To je aktuelni zakon, koji je donet 2002. godine. Vi kršite svoje zakone ovim fantomskim suficitom. I malom detetu je jasno da je suficit virtuelan, veštački i da je nestvaran. Da ne nabrajam koliko se duguje građanima za staru deviznu štednju, koliko se duguje poljoprivrednicima za penzije i ostalo, to je jasno svakom normalnom čoveku, u zemlji koja ima dugove narasle na skoro 15 milijardi dolara, a 2000. godine je imala 9 milijardi, tako da je ta priča o nekom suficitu sasvim smešna. Ono što smo mi kritikovali kod tog virtuelnog suficita jeste to kako je on stvaran. On je stvaran na oduzimanju prava našim pacijentima, našim bolesnicima, na oduzimanju subvencije, u zemlji Srbiji, gde vi u avgustu imate prosečan lični dohodak od 21.925,00 dinara i potrošačku korpu od 26.288,00 dinara. Da li je put da se kreše javna potrošnja uskraćivanje prava bolesnicima, penzionerima i drugim kategorijama građana? Da li je to pravi put, kada se kaže da je u tranziciji najvažnija briga, upravo od vaših mentora to čujete, socijalna politika, da se mnogo brine o adekvatnoj socijalnoj politici? Ova potrošačka korpa, iako kažete da ste Evropljani, nije evropska korpa, u toj korpi nema izdvajanja za kulturu i za sport. Sada čujemo da će da bude i ta stavka ubačena. Šta će da kaže onaj stanovnik Bele Palanke, koji nema platu ni ovaj prosek Srbije, nego ima 7.000,00 dinara? Nema ni za potrošačku korpu. Ako gledate Beograd, koji ima najviša prosečna lična primanja - od 27.000,00 dinara, videćete da, otprilike, ni u Beogradu nije situacija ista. Odete u Mladenovac, tamo je 16.000,00 prosečni lični dohodak. I vi sada ovde pričate kako imate para, kako je situacija dobra? Kako naši građani to osećaju? Da li se oni slažu s tim? Ako je dobro državi, moralo bi, kao što je rekao gospodin Krasić, biti bar malo bolje i građanima. Ove hvale koje smo čuli od gospodina ministra da ostavimo. Pogledajte samo šta vam je Savet Evrope rekao 2005. godine u svom dokumentu o reformskom stavu Vlade i o načinu kako ona to ostvaruje. Ja to neću citirati. Pogledajte samo to. Pogledajte šta je rekla Svetska banka i MMF. Od 2002. do 2005. godine korupcija je u porastu i cveta. To je naša realnost. To je realnost u zemlji Srbiji danas i oni lični dohoci od 21.000,00 prosečno za Srbiju, to je realnost. Tako se u Srbiji danas živi. Po onom što smo sada videli, krši se zakon. Krši se još na jedan način kada posmatrate ovaj budžet. Budžetsku raspodelu i potrošnju u ovoj zemlji niko ne kontroliše. Hajde da vas podsetim: u novembru 2005. godine donet je Zakon o državnoj revizorskoj instituciji, maja meseca je trebalo da zaživi. Ta institucija je trebalo da kontroliše direktne i indirektne korisnike budžeta, da ne nabrajam sada sve. To telo ne postoji. Gospodin ministar kaže – to je stvar Skupštine. Kao da mi ne znamo da je Skupština transmisija Vlade, umesto da je obrnuto. Ovde je skupštinska većina transmisija Vlade i Vlada kontroliše tu većinu. Nije obrnut slučaj. To je realnost. Ako hoćete da priznate, možete, ako nećete, ne morate. Hajde da nešto u načelu kažemo o ovom predlogu rebalansa budžeta. Imam ovde ekspoze gospodina Dinkića. On nam je lepo rekao kada smo usvajali budžet da ove godine očekujemo da će suficit na konsolidovanom računu svih korisnika javnih finansija u Srbiji iznositi oko 35 milijardi dinara. Šta imamo danas kao realnost? Petnaest milijardi, ali imamo i drugo. Imamo ekonomsku gimnastiku. Koju gimnastiku? Promenu budžetske metodologije. Sada se glavnica duga ne računa u rashodnu stranu. Imamo sada promenjenu situaciju. Svi su ukazivali da 55 milijardi, koje su išle na zajedničku državu Srbija i Crna Gora, sada treba preraspodeliti. Imamo, sigurno, ovu dobru prodaju. Socijalisti stalno kažu, mi smo bolje prodali pola, odnosno manje od polovine „Mobtela“ Italijanima, a vi se hvalite ovom prodajom Norvežanima. To su dodatni prihodi, to jeste realnost. Zašto je napravljena nova metodologija prikaza podataka? Stručnjaci iz Ekonomskog instituta, oko grupe MAT, kažu kratko - sakriti, poravnati, i izgleda da je istina to. Međutim, interesantna je još jedna stvar. U isto vreme naša NBS izlazi s novom strategijom ekonomske politike i zalaže se za ciljnu inflaciju. Svi se mi slažemo da treba očuvati makroekonomsku stabilnost zemlje. Izgleda da je Vlada svojim fiskalnim merama počela da vuče na jednu stranu, a NBS će, monetarnom politikom, da vuče na drugu stranu. Sada mi vidimo da su i jedni i drugi na neki način suprotstavljeni, da će vući suprotne poteze. Čemu to vodi u jednoj zemlji, nisam u stanju da predvidim. Nacionalni investicioni plan, nekoliko reči samo o njemu. To je jedna farsa, to je svima jasno. On nije postojao uopšte kada smo pričali o budžetu, kada smo usvajali budžet za 2006. godinu. Sada se neko čudi kako se neko nije snašao, pa nije aplikovao svojim programima, pa ga, eto, treba kažnjavati ili ne. Nigde nije bilo govora o njemu, sada se odjedanput pojavio. Jasno je, ja neću to obrazlagati, da je on instrument političke borbe, da danas imate najprimitivniju moguću kampanju koju vode izvesni lideri političkih stranaka po Srbiji, hajde da kažemo imena, gospodin Ilić, gospodin Palma, idu, obećavaju da će da daju državne pare, tobož, kao da iz svog džepa nude. Bukvalno tako govore, slušao sam svojim ušima i nisam mogao da verujem, u leskovačkom kraju, kada je došao gospodin Ilić u jedno selo i rekao: „Ao, što je ovde prašine, ljudi. Ja ću da vam dam da se izgrade putevi. Kod vas se ništa ne radi, evo, ja Palmi dajem, Palma ima programe“. Da, ima televiziju, celu. No, da se ostavimo i tog nacionalnog plana, o njemu je dosta govoreno, i drugi će sigurno govoriti. Kaže se nama, radikalima, da mi kritikujemo sve živo, a evo, sve što sam do sada rekao kao kritiku, sve su to rekli Međunarodni monetarni fond, Svetska banka, Savet Evrope. Evo da vam kažem još nekoliko stvarčica. Interesantno, u slovenačkom listu „Finans“ objavljen je komentar „Radikalno uništavanje Srbije“. Izvesni gospodin Miroslav Prokopijević, profesor javnog izbora i evropskih studija, iz Beograda, dao je intervju. Ono što je realnost, kada gledamo ove sumorne brojke o ličnim dohocima, potrošačkoj korpi, od 2000. godine, jeste da je Evropa dala oko četiri milijarde evra pomoći. Pet do šest milijardi evra je dato kroz zajmove, a investicije su oko pet milijardi evra. Mi se pitamo, ako je sve to stiglo ovde, a imamo ovakvu ekonomsku situaciju kod stanovništva i ako to uporedimo, tu nešto nije u redu. Evo šta kaže gospodin Prokopijević: „Demokratske snage su svoju osnovnu energiju potrošile na korupcijsko bogaćenje i sitničarske svađe, a, uprkos cvetajućoj korupciji, nijedna od korupcijskih afera nije dobila sudski epilog, jer među demokratskim snagama vlada saglasnost, jer svi kradu i krše zakon, nikog ne šalje u zatvor. To je među biračima napravilo utisak da su političari demokratskih stranaka nevaljalci i sitni profiteri." Nije napravilo utisak, to je verovatno istina. Znači, korupcija razjeda društveno biće ove zemlje i ona ovde galopira kao pošast. Šta kaže još taj gospodin? Kaže ovako: „Pošto nije bilo ozbiljnih reformi koje bi omogućile da većina državljana Srbije žive mnogo bolje, jasno je da većina živi loše jer je prosečna mesečna plata 250 evra. Što je još gore, neće biti bolja situacija za 10 do 15 godina“. Znači, to govori neko iz vaših grupacija evropejaca, čovek koji daje ovakve stavove, i to objavljuju Slovenci, pre dva-tri dana. Zatim, kaže ovako: „Iz privatizovanih preduzeća je otpušten višak zaposlenih. Zbog proračunskih ograničenja je porastao broj preduzeća u stečaju, a grinfild ulaganja, koja bi mogla da naprave nova radna mesta, bila su niska i posle 2000. godine nisu nijedne godine premašila 150 miliona evra." Znači, od temelja pa do krova da digneš fabriku, evo kako stoje investicije, a to je pravi put kako se može steći ekonomski prosperitet, neću da kažem blagostanje. Nacionalni investicioni plan bi trebalo time da se bavi a ne ovim čime se bavi. Moji partijski drugovi su jasno kazali da je to nešto što su već odradili, pa sad hoće njime da dobiju pokriće za ono što su obećavali, davali i radili. Nacionalni investicioni plan je, kaže ovaj gospodin, to je vaš drugar, „mrtvorođenče“. „Taj plan je kako privredno, tako i političko mrtvorođenče. Privredno je duboko promašen jer će zbog inflacije, potrošnje sredstava, rasta korupcije i crpljenja snage države doneti samo štetu. Poboljšanje će biti privremeno, a situacija, kada se potroši 1,5 milijarda evra, teža.‛' Jasno se uočava da korupcija ovde cveta, da će ona jesti i ova sredstva koja sada stoje na raspolaganju, koja se ulažu na ovakav način. Znači, ne u podizanje kapaciteta i snagu ekonomije, nego na potrošnju. Da se ostavimo ovih citata, da ne budu uvek krivi radikali, ovo govore tzv. Demokrate, i još to govore Slovencima. Nema tu nikakve zabune. Nekoliko napomena o zdravstvenom delu cele ove priče. Meni je jako teško da tumačim ove stavke. Stavke su nejasne i nerazumljive. Pitanje je zašto sada, rebalansom budžeta, usluge po ugovoru rastu za 170 miliona dinara. Ko će to nama da objasni? Evo, ovaj gospodin ovde koji izigrava ministra, otišao je. Ovde nema rasprave. Ovde ne možeš da pitaš, ovde ne možeš da dobiješ odgovor. Ovde se vodi svojevrstan razgovor gluvih. Ja, evo, pitam sa ovog mesta, ako će neko da se udostoji od ovih dama, ne znam šta je njihova uloga, sede ovako skrušeno, šta je to nagnalo zakonodavca da podigne za 170 miliona usluge po ugovoru? Koje su to usluge? Uopšte ne znamo. Nema tu ničeg objašnjenog. To je onako dato. Ima sad tu jedna stavka - donacije i transferi ostalim nivoima vlasti, pa, donacije nevladinim organizacijama. Kad napišete «nevladine organizacije», mi ne znamo šta su. Vidimo da je poslednja stavka - budžetski fond za finansiranje Crvenog krsta. Znači, Crveni krst otpada, možda Savez slepih, možda Savez gluvih, možda hendikepirani, ali mi to ne vidimo. Tu se kaže – nevladina organizacija. Nevladinih organizacija ima na stotine. Ne može neprecizno da se piše ovako ozbiljan dokument. Mi moramo da znamo tačno gde će pare da idu. Ako nećete da pišete, onda morate da izađete i da nam objasnite. Vi to ne činite. Ne interesuju vas ni poslanici ni narod. Imate „više interese“ - da se vrati dug Međunarodnom monetarnom fondu, i to je suština onog fiktivnog suficita kojim se ponosite. Kao što su i devizne rezerve nagomilane samo kao garant MMF-u i Svetskoj banci da će naši dugovi biti vraćeni, i ništa drugo. Vi cedite izmučeni srpski narod, i dalje ga osiromašujete, zarad interesa Zapada i to je suština ovoga dokumenta i budžeta. Nema tu velike perspektive, iskrene i prave, za dobrobit srpskog naroda. To treba kazati i to je istina. Kad iz vašeg tabora zamerke stižu na ovakav način, onda je to potpuno jasno. Hoću da ukažem na samo jednu stvar gde niste bili u pravu. Evo vam plan Fonda za osiguranje, koji je trebalo da obezbedi u suficitu 10 milijardi dinara. Šta se dogodilo, jer imamo sada, rebalansom, 6 milijardi? Znači, nerealno je, otimali ste se tamo gde nije trebalo, uzimali ste bubrežnim bolesnicima, uzimali ste nadoknade za bolovanje ljudima. Probijeni su troškovi. Ta nerealna priča, ta laž kazana ovde, da će biti 10 milijardi na račun zdravstva, pala je. Evo, sada ste jedva namakli 6 milijardi. Ali, šta je poraslo u troškovima? Ako se govori o reformama u zdravstvu, onda reforme treba da nose primarni zdravstveni sektor, koji je glavna okosnica zdravstvenog sistema, a on je i kroz ovaj budžet, i kroz prethodne budžete depresiran. Evo jednog primera koji nema veze sa budžetom. Danas na Kopaoniku više hiljada lekara opšte medicine ima svoj najveći skup i slavi 40 godina postojanja. Šta mislite, da li je neko iz vlasti otišao da tim ljudima čestita jubilej, da im zahvali za ono što su 40 godina mukotrpno radili, ili nije? Naravno da nije. Ne mora da ode ministar, ali postoje zamenici ministra. Niko nije otišao da ih pozdravi. Jasno je zašto, ne smeju, ne smeju da se pokažu. Nije sada mesto da se priča zbog čega i kako. To je ono što je naša tužna realnost. Hoću ovde da kažem da je sekundarna i tercijarna zaštita ponovo probila troškove, lekovi su ponovo probili troškove. Sa farmaceutskim lobijem moraš biti dobar i moraš slušati naloge. Zar nismo donosili džabe Zakon o agenciji za lekove, da omogućimo profit farmaceutskom lobiju. To se probija uporno, a, naravno, očekuje se smanjenje troškova primarne zdravstvene zaštite. Ovo krečenje i restauracija, to je tekuće održavanje, to nije reforma. Govori se o nekim automobilima. Prošle godine je trebalo 200 automobila da uđe za zdravstvenu službu, 78 za hitnu pomoć. Ministar se slikao sa prvim automobilima koji su došli. Šta je s njima? Kao da ne postoje. Gde je 200 automobila? Mogao bih da uputim pitanje dvema osobama iz Ministarstva, jednoj dami i jednom gospodinu koji su vodili taj projekat, gde se dedoše automobili. Neću da pričam o borbi protiv pušenja, odjednom se sedam milijardi dinara uzima od kredita. Sedam milijardi ide u stavku za fiktivnu borbu protiv pušenja, ogromne sume, nerazumljivo, neobrazloženo. Da ne bih dužio, hoću da kažem da je ovo o čemu priča Ministarstvo fingiranje reforme. Ono se ne bori sa kardiovaskularnim bolestima, mi ovde bukvalno ginemo i najgori smo u čitavoj Evropi, imamo drugu epidemiju karcinoma, o tome se ne govori, a priča se o reformi. Izgleda da je centar korupcije u zdravstvu, te krupne tenderske korupcije. Više stranaca je ponovilo tu činjenicu i vi sada imate situaciju da se za ove radove koji su najavljeni Investicionim planom ide na jednog izvođača na tenderu koji će da ima podizvođače. Šta to znači? Ministar raspisuje tender, ministar bira, određuje ko će dobiti tender i sve nabavke u zdravstvu, u medicini, idu preko Ministarstva. Potpuno je jasno da je reč o ugrađivanju, kada biraš jednog koji je već naslikan, nagađa se ministar s njim, a posle, kada se podizvođači rašire, onda će da se nagađaju sa lokalnim moćnicima i gardom ministra. Kako izgledaju radovi? Prođite Nemanjinom, pa pogledajte asfalt koji su onako dugo radili. Svuda gde je zanavljan asfalt, za godinu dana će se ponovo vršiti reparacije. Zbog svega toga, srpski radikali neće glasati za ovaj rebalans budžeta, jer nije zamišljen da bude za dobrobit naroda, da omogući narodu da mu bude lakše, nego je koncipiran da bude u službi stranih ekonomskih faktora.
Reč ima narodni poslanik Sava Urošević, a neka se pripremi Milan Stevović.
Poštovani predsedavajući, poštovani predstavnici Ministarstva, dame i gospodo poslanici, Poslanička grupa G17 plus će glasati za ovaj predlog rebalansa, a ja ću ukratko da objasnim razloge zbog kojih se Poslanička grupa G17 plus odlučila na ovakav potez. Imali smo iscrpnu elaboraciju ministra, a ja ću da probam da posvetlim neke stvari o kojima ministar nije dovoljno govorio. Za dve i po godine koliko traje ovaj saziv, odnosno koliko traje ova vlada, ovo je šesti zakon o budžetu. Usvojili smo tri budžeta i ovo je treći rebalans. Ako bismo sve te zakone hronološki poređali, mogli bismo da uočimo jedan trend poboljšanja kvaliteta, počev od budžeta za 2004. godinu, preko rebalansa, pa do ovog rebalansa za 2006. godinu. Ukratko bih se osvrnuo na ranije predloge budžeta i rebalansa, s tim da vas podsetim da smo u tim budžetima videli puno stvari koje su bile potpuno zaboravljene u javnim finansijama Srbije. Govorio bih o suficitu kao kategoriji koja se posle ko zna koliko godina prvi put pojavila u budžetu za 2005. godinu. Govorio bih o smanjenju javne potrošnje, koja se isto tako pojavila i omogućila suficit budžeta. Ono što je, takođe, pozitivno i novo to su ne samo zakoni o budžetu, nego i ostali zakoni koji su doneti iz oblasti finansija, na predlog Ministarstva finansija, to su zakoni koji su omogućili rasterećenje privrede, a samim tim i proširenje baze za prikupljanje poreza, jer je poznato da su u svim budžetima poreski prihodi procentualno najveći prihodi. U srpskom budžetu je to preko 80%, najčešće i blizu 90% otpada na poreske prihode. Šta je omogućilo ovaj rebalans budžeta? Ovaj rebalans budžeta omogućilo je ostvarenje budžeta za 2006. godinu. Mi smo pre budžeta za 2006. godinu doneli budžete za 2004. i 2005. godinu i pokazalo se da su to bili održivi budžeti, a ostvarenje u prvih osam meseci budžeta za 2006. godinu je bilo proporcionalno vremenskom periodu, tako da su prihodi budžeta ostvareni sa 66%, što je, otprilike, dve trećine protekle godine, odnosno tačno, jer za osam meseci je proteklo dve trećine godine. Poreski rashodi su isto tako ostvareni proporcionalno vremenu, a u skladu sa Predlogom budžeta. Razlika se pojavila, 32 milijarde suficita, na osam meseci. Ako se to projektuje na celu godinu, biće oko 49 milijardi, što je povećanje u odnosu na projektovani suficit za 10 milijardi dinara. To je nešto što je omogućilo da se razmišlja o suficitu. O suficitu je moglo da se razmišlja i na osnovu toga što su makroekonomski parametri u Srbiji postali stabilni. Došli smo do toga da su devizne rezerve u Srbiji 10,5 milijardi dolara, došli smo do toga da će najverovatnije inflacija biti jednaka projektovanoj, odnosno jednocifrena, a iz izlaganja ministra danas smo čuli da postoji mogućnost da inflacija u ovoj godini bude i manja od 9%. Došli smo do toga da su realne plate u Srbiji porasle za oko 9% i, ono što je posebno karakteristično u svemu tome, to je da je rast plata u privredi brži nego rast plata u vanprivredi. Već je druga godina kako se to dešava, a inače, za neki period od ranije to nije bilo karakteristično. Porast prihoda u rebalansu budžeta iznosi 33 milijarde i 369 miliona, što je 6,84% više u odnosu na prihode projektovane Predlogom budžeta. Najveća stavka porasta je ekonomska klasifikacija 74, to su neporeski prihodi i njihovo povećanje je 44 milijarde i 700 miliona. To je neusaglašeno, a neko bi mogao da pomisli da je javna potrošnja porasla za toliko. Ako pogledamo strukturu porasta rashoda po rebalansu budžeta, utvrdićemo da se na rashodnoj strani pojavljuje jedna nova kategorija, a to su – kapitalni izdaci za realizaciju Nacionalnog investicionog plana, u iznosu od 33 milijarde i 31 milion dinara, što je 57% i malo više od ukupnih povećanja rashoda. Pažljivom analizom, utvrđujemo da rashodi koji su standardni u budžetu rastu za 5,4%, ili 24 milijarde, što je manje od prihodne strane. Mišljenja sam, u našem narodu se to kaže, da je mnogo teže napraviti prihodnu stranu, a lakše stranu trošenja. Zato bih ja svoju elaboraciju i jedan deo svog vremena posvetio prihodnoj strani i strukturi prihodne strane. Već sam kazao da stavka koja je najviše porasla u prihodnoj strani jesu – neporeski prihodi. Inače, ako gledamo poreske prihode, koji u rebalansu budžeta iznose 87%, utvrdićemo neke promene u odnosu na Predlog budžeta za 2006. godinu. O čemu se radi? Radi se o tome da se poreski prihodi u Predlogu budžeta i Predlogu rebalansa razlikuju za nekih 2,5%, odnosno odnos između Predloga budžeta i rebalansa je 97,6%, što se tiče poreskih prihoda. Ako uđemo u strukturu svega toga, onda vidimo ono što je posebno interesantno – da se PDV, odnosno da se planira da prihodi od PDV-a budu za 7,3% manji nego što su planirani u Predlogu budžeta. Šta se desilo? Poznato je u svetu, iz zemalja koje su ranije od nas uvele PDV, da je druga godina njegove primene karakteristična po tome da prihodi od PDV padaju i njihovo učešće u bruto društvenom proizvodu se smanjuje u odnosu na prvu godinu primene PDV. Takođe, poznata je i činjenica da PDV u Srbiji koji proističe od uvoznih proizvoda ima ukupno učešće od 60% u ukupnom PDV, a učešće od domaćih proizvoda je u vrednosti 40% ukupnog PDV. Pošto smo u ovoj godini imali jačanje dinara, onda je jasno zašto se prihodi PDV jednim delom smanjuju – jer je nivo cena uvoznih proizvoda niži zbog promene kursa. Imamo apresijaciju dinara u ovom periodu. Akcize će biti uvećane za neku malu vrednost, a carine se smanjuju. Zašto se smanjuju carine? Carine se smanjuju jer se smanjuje carinska osnova, iako već drugu godinu imamo konstantan rast izvoza. To je veoma bitno za makroekonomsku stabilnost i u evrima taj rast iznosi 26,2%. Ali, smanjio se kurs dinara prema evru, pa su se i carine smanjile za nekih 4,5%. Ono što raste je porez na dohodak građana. U vezi s tim bih istakao o čemu se radi. Zna se da ova vlada, odnosno Ministarstvo finansija, koje vode ljudi iz G17 plus, ispunjava svoja predizborna obećanja time što smanjuje opterećenja na lična primanja. Logično, iza toga bi sledilo da se smanji i porez za dohodak građana. Međutim, mi imamo, doduše, minimalno ali jedno povećanje poreza na dohodak građana, što je posledica veće osnovice koja je obuhvaćena tim porezom na dohodak građana. (Predsednik zvonom opominje poslanike.) Porez na dobit preduzeća je prihodna stavka koja je najviše porasla. To je posledica poslovanja preduzeća u znatno stabilnijim uslovima, smanjivanja sive ekonomije i toga što su preduzeća, praktično, prinuđena da iskazuju svoj pravi poslovni rezultat, jer sa lošim bilansima kod banaka više ne mogu da dobiju kredite, a privreda je u takvom stanju da bez kredita ne može da se razvija dalje. Na kraju, šta bi moglo da se kaže o svemu ovome? Do sada smo imali razvojne budžete, budžete sa suficitom. Novina kod ovog rebalansa jeste što ovoga puta imamo programski budžet i, praktično, imamo planiranje za dve godine, dok Ministarstvo teži da to planiranje bude za pet godina. Zato će na računu budžeta na kraju 2006. godine biti 110 milijardi, jer su to sredstva planirana za potrošnju u idućoj godini. Uvođenjem kapitalnih izdataka za realizaciju Nacionalnog investicionog plana od 33 milijarde i onim što je bilo planirano u budžetu za 2006. godinu, imamo učešće kapitalnih investicija u društvenom proizvodu, ove godine, za 3%. Poznato je da je potrebno da kapitalne investicije budu, otprilike, oko 5% društvenog proizvoda da bismo imali održiv razvoj. Ove godine je to 3%, a za iduću godinu je planirano 6% i očekuje se da će taj trend biti zadržan i u narednim godinama. Smatram da sam izneo dovoljno razloga da, pored Poslaničke grupe G17 plus, koja će sigurno glasati za ovaj zakon, i druge poslaničke grupe glasaju za rebalans budžeta. Hvala. [[Aplauz.]]
Zahvaljujem, gospodine Uroševiću. Reč ima narodni poslanik Milan Stevović, a zatim Dragoljub Vojinović, pa Nataša Jovanović. Izvolite, gospodine Stevoviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, zaista sam pažljivo slušao celokupno izlaganje ministra finansija, kao i izlaganja svih narodnih poslanika. Neki moj lični utisak mogu da sažmem samo u jednu rečenicu – ko nas je kleo, nije dangubio. Čuo sam mnogo pozitivnih i mnogo negativnih stvari. Ako sve ovo slušaju građani Republike Srbije, niti će znati šta je pozitivno, niti će znati ša je negativno. Želeo bih da kažem samo nekoliko rečenica. Celokupan suficit, o kome pričamo celo popodne, treba da posmatramo u svetlu naših dugovanja, pre svega domaćeg duga, zatim, spoljnog duga i duga koji smo preuzeli u 2006. godini kao tekućoj budžetskoj godini. Napomenuo bih samo da od domaćih dugovanja imamo tzv. staru deviznu štednju, zajam za privredni razvoj, državne zapise, dug prema Narodnoj banci, dug prema penzionerima, koji smo pretvorili u javni dug. Što se tiče spoljnih dugova, imamo dugove prema Londonskom klubu, Pariskom klubu, kao i najnovija zaduženja u ovoj 2006. godini. Smatram da nema mesta velikoj radosti u vezi s ovim rebalansom budžeta, niti preteranom optimizmu, nego sve ovo treba staviti u stvarne okvire, odnosno u kontekst onoga kako se u državi Srbiji danas živi. Posebno bih istakao činjenicu da je Nacionalni investicioni plan, tzv. NIP, samo odskora Nacionalni investicioni plan. Doskora je on bio „Nacionalni ilegalni plan“. Sa tim planom su bili upoznati mnogi članovi vladajuće koalicije, mnogi poslanici te vladajuće koalicije, mnogi načelnici okruga i mnogi predsednici opština, a to se sakrivalo i krilo od poslanika opozicije, bez obzira na funkciju na kojoj su se trenutno nalazili. Smatram da građani Srbije te stvari moraju da znaju i to je osnovni razlog što smo mi došli u ovakvu pat-poziciju. To mogu da argumentujem. Nije tačno da su ovo sredstva koja su dobijena prodajom „Mobtela“. Vi znate da su se problemi u ovoj skupštini i u ovim klupama javili polovinom 2005. godine, a da su dostigli svoj vrhunac pred samo glasanje o budžetu za 2006. godinu. Neću vas podsećati šta se sve dešavalo i neću vas podsećati na to da je tada vladajuća opcija zauzela određene stavove kako će i šta će sa Karićima, odnosno sa tom kompanijom. Već tada su računali na ovaj prihod; tada se znalo da će to biti prodato i da će cena biti visoka. Dakle, slučajnosti nije bilo, a pogotovu je nije bilo među onima koji su u samom vrhu vlasti u ovoj državi. Želeo bih da kažem još nešto, o čemu su govorile kolege iz SRS, naime, da su pojedini ministri išli širom ove Srbije u predizbornim kampanjama i da su obećavali. Dakle, obećanja su morala da budu ispunjena, a ispuniće se kroz ovaj nacionalni investicioni plan. Niko nije pomenuo da su se, pre glasanja o budžetu, u ovoj skupštini uslovljavali poslanici vladajuće koalicije oko ovih iznuđivanja sredstava i Nacionalnog investicionog plana. Nažalost, ministar Dinkić nije tu, ali hteo bih da ga pitam da li je ovo istina ili nije. Ako nije istina ovo što sam rekao, onda su me možda obmanule kolege poslanici vladajuće koalicije sa kojima sam na tu temu pričao. Ono što je u tom momentu bilo važno, bilo je glasati za budžet za 2006. godinu. Nije se biralo i probiralo u obećanjima šta će pojedinim poslanicima biti dato u njihovim sredinama, odnosno šta će se graditi tamo odakle oni dolaze. Da li je to opravdano ili nije opravdano, da li je strateški ili nešto drugo, to je posebno pitanje. Važno je da je obećano i da je glas dobijen. Tada počinje taj tajni ili ilegalni nacionalni investicioni plan i on je bio u nekoj ilegali sve dok sredstva nisu obezbeđena i dok nisu pozvani svi od strane Stalne konferencije gradova, ministar Dinkić, predstavnici Ministarstva finansija, državne uprave i lokalne samouprave, u „Sava“ centar, kada smo počeli polako da ponešto saznajemo o Nacionalnom investicionom planu. Na tom sastanku sam pričao sa kolegama i saznao da su njima sredstva odobrena. Obrasci za Nacionalni investicioni plan nisu postojali, to je tek kasnije. Prošao sam kroz jedno gradilište, radujem se svakom gradilištu u Srbiji, na kome već stoji tabla – Nacionalni investicioni plan. Mi se ubismo danas ovde raspravljajući o Nacionalnom investicionom planu, a to su sredstva koja se već troše. Ko je raspisao tender, na koji način, ko je izvođač radova, po kom osnovu, na to nam treba odgovor. Ja to ne znam. Voleo bih da mi neko kaže iz ovih poslaničkih klupa ili da se neko obrati javnosti i da kaže: to je moralo, Srbija je navikla na moranje. A ako je i ovo moranje, mi to možemo da razumemo. S jedne strane je predizborna kampanja, a, s druge strane, obzir prema narodnim poslanicima. Hajde da budemo još jednu godinu tu gde jesmo itd. Voleo bih, kada govorimo o tom Nacionalnom investicionom planu, da nam neko objasni kriterijume po kojima su određivane kvote, sume novca u njemu. To mi je toliko zadalo problema da, bez obzira na to koliko se time bavio i analizirao, ne mogu da pronađem nijedan modus koji je, inače, javno izgovoren, a predstavljen je kao kriterijum. Prvo je površina teritorije i to se, pre svega, odnosi na lokalne samouprave. Molim vas, lokalne samouprave su ovde u pitanju. Drugo, broj stanovnika. Treće, razvijenost. Ovaj treći faktor uveden je upravo kao jedna varijabila koja je pogodna za manipulaciju po tim političkim osnovama. Ko će danas da kaže koji je region ili koja je lokalna samouprava razvijena, nerazvijena itd, ko to ima pokazatelje. Garantujem vam da ih nema niko. To je vrlo lepo za dodavanje političkim istomišljenicima, jer tu su raznorazne trgovine. Te trgovine su već istrgovane i rezultati se već znaju. Ovo što mi radimo, to je retroaktivna rasprava. Mi raspravljamo unazad. Mi treba da živimo unazad. Ono što je već zaživelo, mi to treba da odobravamo. Mislim da ovde postupak i redosled stvari apsolutno nisu na mestu. Molio bih predstavnike Ministarstva finansija da poslanicima dostave uporedni pregled odobrenih sredstava Nacionalnog investicionog plana po opštinama. Nemojte da se brinete za okruge, jer okrug je mnogo širok pojam, a mi živimo na nivou lokalnih samouprava. Kada bude postojao zakon o okruzima, onakav kakav je Zakon o lokalnoj samoupravi, tada prihvatam da se raspravlja o ovome o čemu vi pričate, ali ne prihvatam sve dok se život odvija u lokalnim samoupravama ili opštinama. U opštinama se život meri dužinom puta, dužinom kanalizacije, meri se brojem stanovnika koji to koriste, meri se dohotkom koji se tu ostvaruje. To je ono o čemu mi možemo da pričamo ovde, a ne o okruzima. Lično, za svoj okrug, mogu da budem zadovoljan projektovanim sredstvima iz Nacionalnog investicionog plana, ali pogledajte opštine u okruženju - ko je koliko dobio, i onda će vam biti jasno šta se sve dešavalo u prvoj polovini ove godine ili u leto 2006. godine. Sve dolazi na svoje. Ne kažem da od nekoga treba oduzeti, to nije politika SRS, nego svima ravnomerno dodeliti. U tom smislu, mislim da Ministarstvo finansija nije imalo dobru metodologiju u izradi Nacionalnog investicionog plana, niti je imalo sistematiku. Zbog čega? Prvo, zbog toga što mi ovaj nacionalni investicioni plan nismo digli na nivo ove skupštine i na nivo Republike. Zbog čega? Zbog toga što Republika nema strategiju razvoja i nema taksativno nabrojano šta su to srpski prioriteti u razvoju privrede, u razvoju lokalnih samouprava, u razvoju života itd. To je jedan problem. S druge strane, poslanici ove skupštine nisu raspravljali o nekim prioritetima koji su bitni za državu Srbiju. Neko je tamo konkurisao sa nekim projektom i to se smatra da je od državnog interesa. Gospodo, ne možemo mi to tako raditi. Znači, manjkavost je što ni lokalne samouprave nisu imale mogućnosti da raspravljaju o ovim sredstvima Nacionalnog investicionog plana. Sada pogledajte u kakvoj je situaciji Srbija. Imamo određeni deo sredstava kojima možemo da raspolažemo. S druge strane, nemamo jasno definisano niti izraženo mišljenje poslanika o tome koje su to kapitalne investicije koje Srbiju mogu da podignu sa nivoa na kome je sada, da to stvarno bude investicija i oplođavanje sredstava iz dana u dan. To je uskraćeno poslanicima. Naterali ste lokalne samouprave, odnosno opštine da se o ovome ne pitaju. Zamislite jednu opštinu, bilo koju u Srbiji, koja treba da dobije određena sredstva koja su ovde planirana, a da o tome nijedan jedini odbornik nije raspravljao u odborničkim klupama lokalne samouprave. Ko je taj ko je oduzeo osnovno pravo poslanicima - da o ovome raspravljaju i, drugo, ko je oduzeo legitimno pravo ljudima u lokalnoj samoupravi, odbornicima, odnosno onima koje je narod neposredno izabrao, da oni o tome raspravljaju? Mislim da je ta metodologija apsolutno izostala i da su to propusti i Ministarstva finansija, ali i celokupne Vlade Srbije. Ovo što je rađeno, brzopleto je urađeno. Mogu da kažem da se ovde krije još jedna opasnost, a to je Predlog nacionalnog investicionog plana za 2006. i 2007. godinu. Tamo gde su sredstva dodeljena za 2006. godinu, dodeljena su u nekom procentu, otprilike 30% za 2006. godinu, a 70% za 2007. godinu. Sada postavljam pitanje – kako da potrošimo ova sredstva koja su predviđena i koja budemo izglasali do kraja 2006. godine? Lepo je rečeno, ako se ne potroše do 2006. godine, 50% od tih sredstava mogu se utrošiti u 2007. godini. To je ta kalkulacija Vlade i Ministarstva finansija koja za lokalne samouprave znači podmetanje kukavičjeg jajeta. Ne sme to da radi Ministarstvo finansija, niti Vlada Republike Srbije. Ja garantujem da se u Ministarstvu finansija već sada operiše cifrom koja se neće utrošiti u 2006. godini, već će se 50% toga utrošiti u 2007. godini. Onda će ovaj investicioni plan objektivno biti realizovan sa mnogo manje sredstava na terenu. To Ministarstvo ne sme da dozvoli sebi. Hoćemo li mi da čekamo sada projektne timove dok se oni ne konsoliduju u Ministarstvu finansija, pa da dođu u lokalnu samoupravu da pogledaju tamo neki dom zdravlja, pa da pogledaju poresku upravu, pa da pogledaju neku saobraćajnicu ili već ne znam šta? Neka oni naprave projekat. Gde nam je onda tu odobrenje za gradnju svega toga, koliko to vremena treba da prođe? Mi treba da budemo par excellence uprava da sve to iznesemo do 31.12.2006. godine, odnosno 2007. godine. To se, objektivno, ne može očekivati. Vlada treba da preuzme na sebe odgovornost da ova sredstva ne budu utrošena u 2006. godini. Znam da su predsednici opština i oni kojima će biti ovo dodeljeno savesni i da imaju poverenje naroda, daće sve od sebe da to urade i da iskoriste, ali, objektivno, i Ministarstvo finansija i Vlada znaju da oni to neće uraditi. Onda kada se to ne uradi, biće to opšta kritika – mi smo vam to naznačili a vi niste iskoristili ta sredstva. Ne može tako da se radi. Ako smo se dogovorili ovde da sredstva budu doznačena, onda tim sredstvima treba da raspolažemo ili mi u lokalnim samoupravama ili da vi odredite tačnu dinamiku rada kako treba ta sredstva da se utroše. I, neće biti smetnje u lokalnim samoupravama da se ova sredstva utroše. Napomenuo bih dve stvari. Prvo, u ovom nacionalnom investicionom planu je totalno zaboravljena imovina Vojske Republike Srbije, koja se nudi lokalnim samoupravama radi dogovora. To su vrlo interesantne investicije i za lokalne samouprave, ali i za državu, Republiku Srbiju. Niko o tome nije vodio računa. Oni nama to nude i čak govore da može i na neke rate itd, ali bitno je da je to sklonjeno od Vojske i stavljeno u zapećak, da se ne finansira. S druge strane, moram da kažem da se nije vodilo računa ni o predškolskim institucijama, niti uopšte o ulaganju u najbolju srpsku investiciju, a to je porod. Nema novih investicija kada su u pitanju dečiji vrtići, kada su u pitanju institucije koje život znače. Ako tako budemo radili, sve ove građevine koje budemo gradili, sve ove mostove i puteve, možda će neko drugi koristiti. Dakle, paralelno moramo voditi računa i o investiranju i o rađanju. Hvala vam.
Hvala vama, gospodine Stevoviću. Reč ima narodni poslanik dr Dragoljub Vojinović, potom Nataša Jovanović. Izvolite, gospodine Vojinoviću.
Zahvaljujem, gospodine predsedniče. Dame i gospodo kolege, imao sam zadovoljstvo danas da se naslušam govora o materiji u koju se ja slabo razumem. Pitate se, zašto sam se onda javio? Zato što sam mislio da danas raspravljamo o rebalansu budžeta. Međutim, iz velikog broja izlaganja se videlo da neko kaže šta o tome misli, šta iza toga stoji, da bi to, na kraju, rezultiralo i jednim veoma indikativnim govorom, govorom šefa poslaničke grupe. On je nagovestio da ministar iz stranke iz koje dolazi želi da predstavi ovaj rebalans budžeta kao evropski i kao jedan model ponašanja, a da iza toga, maltene, kako bi rekli moji susedi - levi bek na desno krilo, ide u opoziciju itd. Ovde sam čuo dobar deo govora gospodina Todorovića, koga veoma cenim i kao poznavaoca ekonomskih nauka, iz koga je provejavalo njegovo opredeljenje, reklo bi se, opredeljenje pravog socijaliste, koji hoće da taj budžet i rebalans budžeta budu socijalni, sa čime se i ja slažem kao penzioner, ali se ne slažem kao pripadnik političke stranke koja ima drugačiji, pomalo konzervativni pogled na to kako treba sredstvima raspolagati. Da kažem zašto sam se ja javio, javio sam se iz tri razloga. Prvi razlog je što prvi put nailazim na, kako kažu pravnici, institut - nacionalni investicioni program. Sve vreme se govorilo ovde o tome a manje o rebalansu budžeta. Meni se dopao taj naziv i dopao mi se način na koji se misli, kao i sredstva koja će se slivati u taj fond, čime će taj nacionalni investicioni projekat moći da ostvari neke svoje zahteve. To su sledeća sredstva: prvo, budžetski suficit, koji je najviše naplatio. Ja o tome neću da govorim. Drugo su privatizacioni prihodi, ali za mene je najinteresantniji ovaj četvrti deo, a to su predpristupni fondovi Evropskoj uniji. Gospodo, ako smatram da ovo nije loš naziv, ja mogu da ga opravdam. Prvo, on želi da izjednači pojedine delove Republike i ovde se navodi da negde oko 80 opština ima svega 70 odsto investicija po glavi stanovnika u odnosu na prosek Republike. Znači, to bi bio jedan nacionalni pokušaj da se to izjednači. Drugo je namera da se za ove predpristupne fondove angažuju nacionalni ljudski resursi koji su u stanju da naprave te projekte. Svi su govorili o tome da li te projekte treba da napravi lokalna samouprava, ili to treba da pravi Vlada. Ja mislim da u pravljenju ovih projekata treba da učestvuju nacionalni resursi iz svih oblasti. Ne bih mogao da govorim o tome ako je reč o putnoj privredi, ali bih mogao da govorim ako je reč o zdravstvu ili obrazovanju, kao bivši profesor univerziteta. Još nešto, ovde je gospodin ministar pomenuo tzv. irski model. Čitajući skoro štampu, jedan izvanredan članak, primetio sam da su Irci imali 40 do 60 odsto nacionalnog bruto dohotka Engleza, a da su onda investicijama u obrazovanju, govorim sa mog aspekta, i, zanimljivo, malopre je to kolega pomenuo, povećanom populacijom Iraca uspeli da to povećaju. Kako je to moglo da utiče na njihovo povećanje, ne znam, najverovatnije sa obrazovanjem, sa predškolskim ustanovama. Star sam da drugačije razmišljam, a nisam ni u mogućnosti da nekim ekonomskim merama pomognem. To je jedan od modela. Mi sad ovde zagovaramo jedan model izgradnje puteva itd. Irci su počeli visokom tehnologijom. Ali, da se vratim našim problemima. Mene zanima kolike su to investicije u zdravstvu i kolike su investicije iz tog nacionalnog programa u školstvu. Ovim što je dato u ovom materijalu mogu biti relativno zadovoljan, jer 29,70 i nešto procenata tih sredstava odlazi u zdravstvo. Ne bi se moglo reći, kao što piše i u materijalu, da su to investicije koje donose neki dohodak, jer zdravstvo to ne donosi, sem što donosi zdravlje, pogotovo što smo mi stara zemlja po populaciji. Međutim, ovde je predviđeno nešto drugo, i ovo govorim da bih odgovorio ljudima koji se bune, a koji su u lokalnoj samoupravi. Pokušava Vlada da hitno osposobi veliki broj ruiniranih i devastiranih domova zdravlja, da ih, na neki pristojan način, uljuđene, preda lokalnoj samoupravi. Zato su potrebne velike investicije i mislim da je taj pokušaj Vlade i Ministarstva sasvim u redu. Druga stvar je da relativno mali deo, kako je rečeno, mala količina novca odlazi u investicije za školstvo, za prosvetu, svega 3,4 odsto itd. To se, uglavnom, prema mojim analizama, odnosi na studentski standard, što je dobro, ali nema sredstava koja bi pomogla osavremenjavanju nastave na univerzitetima, učenju samih studenata itd, čime bi se pomoglo da se taj dohodak vrlo brzo vrati, što i jeste cilj. Sve u svemu, ta dva elementa su, ipak, za mene prihvatljiva i mislim da bi, ako ih Vlada bude sprovela na način da ne bude ovih sumnji koje se ovde javljaju, oni dali rezultate. Tu bi trebalo da ih svi podržimo, jer i u lokalnoj samoupravi, kada se govori o zdravstvu i o školstvu, ima malo politike. Zdravlje i obrazovanje ne mogu da imaju nikakve političke primese, jer smo ideološke prošli u vreme komunizma. Sad takvih ideoloških primesa ne verujem da možemo da dobijemo. Treći razlog zbog kojeg sam se javio ovde, to je što se u budžetu uvek daje saglasnost i na Zavod za zdravstvenu zaštitu Srbije. Šta se tu dešava? Tu imam puno primedaba. Ministar je rekao da je za pola godine naplaćeno oko 67 odsto sredstava od poreza. Što se tiče doprinosa za zdravstveno osiguranje, oni idu na 47 i 42 odsto. Zašto je to tako? Ovde se kaže - prihodi zdravstvenog osiguranja bili bi značajniji da je u potpunosti obezbeđena finansijska poreska disciplina i da nije prisutna evazija, ne razumem šta je evazija, kod uplate doprinosa prilikom isplate primanja zaposlenih. Šta to znači? Da neko ne radi svoj posao? Šta se onda predlaže? Predlaže se stroga kontrola potrošnje lekova. Da ne bih dalje dužio, čime to rezultira? Rezultira da se meni lekari i medicinske sestre žale da im Zavod nezakonito uvaljuje svakodnevne poslove kontrole oko toga gde je šta potrošeno, kako je potrošeno, ono što narod naziva papirologijom, a da za osnovni svoj zadatak koji treba da rade, a to je da se posvete bolesnom čoveku, nemaju vremena. Mislim da bi o tome morali da povedu računa. Smatram da je ovakav pristup, ako bude iskren, raspodeli ovih sredstava apsolutno prihvatljiv sa aspekta DSS i mi ćemo za to glasati. Zahvaljujem.
Hvala vama, gospodine Vojinoviću. Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović, potom Vladan Vučićević, a zatim Vjerica Radeta. Izvolite, gospođice Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, rebalans budžeta, odnosno izmena Zakona o budžetu za 2006. godinu je posledica rasprave o Zakonu o budžetskom sistemu Vlade Republike Srbije, ministra Mlađana Dinkića, koji je otišao, tragom nestao usred diskusije o ovom zakonu, u trenutku kada smo ga raskrinkali još u jednoj neistini koju je izgovorio, a tiče se opštine Leskovac, kako tamo nema projekata. Kroz nekoliko primera i uz direktno javljanje gospodina Vučića i budućeg predsednika opštine dr Gorana Cvetanovića, rekla sam mu da je nekoliko mesnih zajednica podnelo projekat. Od toga je jedna dobila sredstva iz ovog formiranog fonda, o kome se javnost upoznaje putem medija, izjava ministara, direktnog gostovanja na televiziji, u Dnevniku RTS-a, kao što je sinoć bio slučaj sa Draganom Kojadinovićem, pre nekoliko dana s ministrom Tomicom Milosavljević, o tome šta će država da uradi sa sredstvima od privatizacije «Mobtela», odnosno državne kompanije koja je dugo godina bila pod patronatom dinastije Karića, odnosno Bogoljuba i članova njegove porodice u izbeglištvu. Kako se desila ta privatizacija? Putem javne licitacije, kako nam je to danas objasnio ministar, kao da mi to nismo gledali, i ova sredstva se inkorporišu u Fond, kao i sredstva od prodaje Vojvođanske i Panonske banke i svega onoga što će u budućnosti da se privatizuje u zemlji. Taj nacionalni investicioni plan je stvoren, da bi građani znali, po uzoru na državu, odnosno na irski model, onako kako su to Irci uradili. Taj model i način na koji se dolazi do sredstava najbolje znaju predsednici opština, i o tome su danas govorili i poslanici SRS. U najvećoj meri, to su politički projekti. To ću da vam objasnim na primeru, recimo, jedne mesne zajednice u opštini Aranđelovac. U Aranđelovcu je na vlasti, odnosno izabrani predsednik opštine je srpski radikal, a skupštinska većina - neka pučistička većina, koja je, naravno, zbog grabljenja funkcija i, pre svega, direktorskih i upravnih mesta učinila mnogobrojne zloupotrebe i kršenja zakona, uz blagoslov ministra Lončara, opstruisala je rad, i to radi i dan-danas, pa, evo, i ovih dana kada se priprema rebalans budžeta za tu opštinu, izabranog predsednika. Kada su sam predsednik i članovi saveta, u kojima učestvuje u većinskom broju SRS, u pojedinim mesnim zajednicama podneli, na osnovu ovog upitnika koji je pre nekoliko meseci stigao u svaku opštinu, određene projekte, odgovoreno je, recimo, jednoj mesnoj zajednici koja je jedna od većih nadomak Aranđelovca, da će ta sredstva možda biti odobrena, a možda neće. Vidim sada da ih ovde nema po stavkama, znači - nisu, jer je, očigledno, u pitanju animozitet prema svim radikalima koji su na vlasti. Srpskim radikalima se, u najvećoj meri, na kašičicu to daje, pod izgovorom da nije dobar elaborat, nisu dobri projekti, da nemate timove, nemate ljude. Evo, npr. u jednoj opštini, opštini Zemun, vi vidite da je nemoguće da do jednog dinara dođete iz ovog famoznog i fantomskog nacionalnog investicionog plana. U opštinama i u gradovima kao što je Kragujevac, gradonačelnik je specijalno za tu namenu doveo, na mala vrata, jednog člana iz ove organizacije, stranke G17, izvesnog Nebojšu Zdravkovića, za člana Gradskog veća zaduženog za saradnju sa Vladom Republike Srbije. Znači, to je onaj koji je, po kuloarskim pričama, dobar prijatelj sa Mlađanom Dinkićem i ima na njega institucionalni i vaninstitucionalni uticaj. On će Stevanovića za ruku, pa u Vladu Republike Srbije, i sada se mojim sugrađanima u gradu Kragujevcu, umesto izabranog gradonačelnika, koji je potpuno nesposoban da bilo šta pametno i razvojno uradi za grad koji ima budžet od preko četiri milijarde evra i za toliki broj stanovnika opterećenih tolikim problemima, pre svega, problemima nezaposlenosti i nerazvijene komunalne infrastrukture u prigradu i selima, obraća Zdravković, koji gostujući u medijima i u raznoraznim lokalnim tv-studijima govori o tome kolika će sredstva biti odobrena za Kragujevac iz Nacionalnog investicionog plana. Tu se licitiralo od 10 do 36 miliona evra. Da vas podsetim da je taj tako uticajan Zdravković, onaj isti promoter koji je po državnim ustanovama sakupljao potpise, posle ih je, verovatno, sve pojeo za doručak, za zabranu SRS, došao do iznosa od 18 miliona. Onda on kaže: „Ja sam garancija“, on, zamislite. Pa, ta stranka nije osvojila 1,5 odsto glasova u Kragujevcu, nemaju jednog jedinog odbornika. Imaju tog Zdravkovića koji je sada Stevanovićev privezak, koji kaže: „Ja sam vam garancija, građani Kragujevca, da će doći taj novac, po projektima kojima su Kragujevčani, odnosno nadležni iz gradskih uprava tražili da dođe“. Niko nije garancija ni za jedan jedini dinar koji treba kao milostinju Mlađan Dinkić da deli građanima Srbije, zato što građani sami po sebi treba da budu garancija državi - da su lojalni građani, da uredno plaćaju porez, ako imaju odakle da ga plate, posle ovolikih i ovakvih dažbina unazad šest godina. Oni, naravno, s pravom očekuju da im se sredstva iz republičkog i lokalnog budžeta vrate kroz uređenje, kroz komunalnu infrastrukturu, kroz sve ono što im je potrebno, i za zdravstvo, i za obrazovanje, i za privredni razvoj, za preduzetništvo, za sve što stoji ovde, ali od toga nema ništa. To su načini obmane u predizbornim kampanjama i vešte manipulacije pojedinih vlastodržaca. Odavno je narod pročitao Dinkićeve namere, jer je on još kao guverner Narodne banke Jugoslavije, posle onog petooktobarskog puča, napravio jedan spot u kome je sve lepo i šareno, deca idu u inostranstvo, putuju, neki se školuju, imaju nove automobile, stanove, kuće, letovanje, sve je lepo, još, onako, muzička podloga uz cvrkut ptica. Gde smo mi danas, a gde su Dinkić i društvo? Gde živi on, gde živi guverner Jelašić, a gde žive drugi građani Srbije, koji, možda, poveruju, ali teško da će nešto od ovoga da se ostvari, zato što na stranama koje govore o projektima za Kosovo i Metohiju, gde su najugroženiji građani, koji žive sedam godina pod okupacijom, niko na osnovu ovih priloženih, odnosno, navodno, odobrenih projekata ne može da poveruje da će jednog dana to da bude istina. Osim toga, mogu da zamislim kako će da izgledaju manipulacije koje će da se dese ako sredstva planiranim korisnicima ikada budu prebačena. Evo, recimo, planirana su sredstva za razvoj preduzetništva, to je jedna od, da sad ne tražim tačno koja je to pozicija, ali to stoji ovde, na razdelu KiM, u južnoj srpskoj pokrajini, za koju danas ministar Dinkić kaže da je opterećenje za republički budžet, tačnije, da za Srbiju imamo opterećenje od milijardu i, koliko reče, 600 miliona evra za Kosovo i Metohiju. Šta je to? Je li to južna srpska pokrajina i kolevka srpstva, za koju svaki normalan i častan građanin, svaka politička stranka i svaki odgovoran čovek mora da se bori do kraja? Zar to nije ono oko čega se traži nacionalni konsenzus? Lako vam je da pričate, obraćam se baš ovima, odnosno ministru koji je pobegao, kada su na dnevnom redu deklaracije ili rezolucije gde postoje neki vaši govori koji možda pozivaju na tako nešto. Ali, kada se dođe u konkretnu situaciju, u kojoj ti ljudi iz budžeta ništa nisu dobili od onoga što im je obećano, mi moramo da se suočimo s tim i da vidimo ko to obmanjuje i laže te ljude. Pre dve i po godine, tragičnih noći 17, 18. i 19. marta 2004. godine, na pet kilometara od Kosovske Mitrovice, u selu Svinjare, 53 porodice su ostale bez svojih kuća. Zar nije obećano, brzopotezno, od strane Mlađana Dinkića i ovog kapitalca Velje, da će tim ljudima da budu brže-bolje napravljene kuće? Nema tih kuća, nema ničega. Pitajte samo ove ljude, pitajte našeg kolegu Kragovića, koliko njih se vratilo tamo. Da zlo bude veće, ljudi su u strahu i panici zbog jutrošnje odluke okupatora da otvori most na Ibru i da nesmetano može da se prelazi sa jedne, odnosno iz južne na severnu stranu Kosovske Mitrovice. Da ne govorim o svim dokumentima koje smo donosili ovde i o raskrinkavanju zloupotreba iz ranijeg perioda. Na primer, izgradnja nepostojećih septičkih jama, pa je tamo stajao iznos od 550.000 dinara, pa nepostojećeg doma zdravlja, i svuda tako, malo po malo, svako otme koliko mu treba od onih koji su na vlasti, pre svega onih koji su poslušni Dinkiću, a građani ne dobijaju ništa. Onda nam još govori o tome da lepo živimo, kako je država u blagostanju, kako raste društveni proizvod, a u ovom budžetu, dame i gospodo narodni poslanici, i vi koji ste malo više veseli, znate, pojelo se tu i popilo, može da se smeje i da se veseli. Na 64. i 65. strani imate razdele koji se tiču dva organa za koje morate da objasnite ko su i šta su, jer, kaže se - Ministarstvo odbrane i Ministarstvo spoljnih poslova, a toga u Srbiji trenutno nema. Posle separatističkog referenduma 21. maja ove godine, koji je održan u Crnoj Gori, mi nemamo ta dva ministarstva. Postoje dvojica ljudi koji će zbog toga, naravno, ako bude pravde, ona je možda spora, ali dostižna, da odgovaraju, jer se lažno predstavljaju. Jedan kao ministar inostranih poslova, to je ovaj kome noge i kolena klecaju od žene već toliko godina, i ovaj drugi, koji kaže da je ministar odbrane. Za to vreme, Vojislav Koštunica tu dvojicu ljudi, NN lica, rekli bi neki u krivičnoj prijavi kada se neko lažno predstavlja, ali oni imaju imena i prezimena, poziva da dolaze na sednicu Vlade Republike Srbije koja se održava u Kragujevcu. Ministar koji se lažno predstavlja, odnosno „ministar“, posećuje vojnu fabriku. Vi idete korak dalje, mislim na vas, gospodo iz Ministarstva, pošto nema ministra finansija, i za još uvek nepostojeće ministarstvo odbrane, u razdelu koji se zove Nacionalni investicioni plan, za Ministarstvo odbrane, i pored činjenice da nam je, po svim obaveštajnim strukturama i nalazima stranih agentura, država u izvesnim segmentima izbušena kao švajcarski sir, pišete šta će da se remontuje u Vojsci parama Nacionalnog investicionog fonda. Meni čast i moral nalažu da ne pročitam bilo šta od ovoga što stoji ovde, u zvaničnom dokumentu. Svako od vas, a svi narodni poslanici su, pretpostavljam, rezervisti i služili su vojsku, zna da je to vojna tajna i da to niko normalan ni u jednoj državi ne bi napisao. Koje su tačne oznake opreme i postrojenja koji treba da se remontuju iz Nacionalnog investicionog plana? Da li vam je to taj lažni ministar odbrane dao da napišete? Da zlo bude još veće, mi se danas suočavamo s tim da se nastavlja (baš me interesuje gde je ministar finansija, a vi ste bili dužni da nas obaveštavate, gospodine Markoviću, zašto on nije ovde) hajka i haranga na sve časne i poštene ljude i na srpske patriote, sve pod nekim izgovorom da moramo da poštujemo ovo ili ono. Vi klečite, vi puzite, radite šta god hoćete, ali ostavite narod na miru i skinite mu se sa grbače jednom za svagda. Govorim, pre svega, ovakvom ministru koji ne poštuje Narodnu skupštinu. Večeras je u svim informativnim emisijama, počev od ovih sa B92, koji su prvi zakukali, pa preko Dnevnika RTS i drugih televizija, objavljeno kao udarna vest da se desilo nešto što oni ne mogu da prihvate, zapravo, klecaju im kolena od njihovih nalogodavaca, naime, da je danas jedna dnevna novina objavila jedan poster, koji imam u rukama. To je zaista lep poster, sa divnim ljudima, s podoficirima, budućim oficirima, pitomcima, sa vojne parade koja je održana nedavno u Beogradu. Na tom posteru jedan građanin drži sliku ili poster, ne znam da li je ovo na platnu ili na papiru, svejedno, sa likom slavnog generala Ratka Mladića. Mladići, podoficiri, koji idu u vojnoj paradi, odnosno jedan od njih, prolazeći pored te fotografije, gotovo u prirodnoj veličini, generala Ratka Mladića, salutira. Vi svi koji ste ovde, na sednici, i vi iz ove poslaničke većine, treba to da znate. Ne bi me začudila ni vanredna sednica Vlade, a možda je sada i u toku, jer se već oglasio portparol onog zlikovca, Karle del Ponte, pa se direktno u Dnevnik javio ovaj koji je na čelu akcionog plana za hvatanje generala Mladića, pa se oglasilo i Ministarstvo odbrane, sa lažnim ministrom Zoranom Stankovićem, koji kažu da je to neverovatno, videće šta se desilo. Uplašili se Karle i onih koji su njihovi nalogodavci, a ovaj mladić ovde, koji je častan oficir i koji predstavlja primer za buduće generacije, uradio je najčasniju stvar. Mladići u Srbiji, ova deca koja tek treba da stasaju za vojsku i oni koji se vaspitavaju u patriotskom duhu znaju da je on postupio ispravno. To znaju i njegovi roditelji i neka su srećni što imaju takvog sina, ali to ne znate vi i ne znaju zlikovci poput Stankovića, koji je brže-bolje potegao da ispita celu stvar, i to je večeras, kao udarnu vest, javila i ova televizija koja se naziva B92 i RTS, jer će takvi mladići i takvi ljudi, pre svega oni koji znaju da cene prave vrednosti, predstavljati budućnost Srbije. Ovaj mladić, koji je, sudeći po vestima pomenutih televizija, suspendovan ili će protiv njega da se sprovede istraga, nije salutirao ni Džejmiju Šeju, ni zlikovcu Havijaru Solani, nego srpskom oficiru i generalu koji je želeo da brani nacionalne interese. Toliko o vama i onima koji kroje takve planove za Srbiju. Sve ovo što predstavljate kao Nacionalni investicioni plan je samo još jedna obmana, a ovo što radite večeras i ova hajka na srpske patriote, koja ne prestaje, vama će da ide na dušu, a narod to neće na izborima da vam oprosti.
Da li sam dobro shvatio? Pošto gospodin Vučićević nije tu, a naizmenično idete, prvo reč ima narodni poslanik Toma Bušetić, zatim Milan Škrbić, Vladimir Homan i, najzad, Vjerica Radeta. Izvolite, gospodine Bušetiću. Po Poslovniku, oni koji podržavaju i oni koji osporavaju predlog naizmenično dobijaju reč. U slučaju da neki poslanik nije tu, vrši se rotacija, o tome je samo reč. Izvolite, gospodine Bušetiću, 15 minuta za vašu poslaničku grupu, a tri su govornika, da vam kolege ne bi nešto zamerile.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi predsedniče, za SPS najvažnije pitanje u ovom rebalansu budžeta jeste pitanje izdvajanje sredstava za održavanje i sprovođenje referenduma, a sve povodom donošenja novog ustava. Novi ustav ne treba da usvojimo zato što je važeći ustav loš, naprotiv, važeći ustav je odličan, on je rešio sva pitanja, važeći ustav je ujedinio Srbiju, ali kroz novi ustav želimo da potvrdimo naše opredeljenje da je Kosovo i Metohija sastavni deo Srbije i da niko nema pravo da nam otima našu teritoriju. To je jedan pozitivan, aktivistički potez i naroda i svih političkih partija. Da li ćemo tim novim ustavom sačuvati Kosovo i Metohiju, to je veoma neizvesno, jer međunarodni faktor, oni koji žele da nam otmu Kosovo i Metohiju, to rade neumoljivo, odlučno, nezavisno od toga ko je na vlasti u Srbiji, da li je Slobodan Milošević, Koštunica ili neko treći. Milošević je odlično branio Kosovo i Metohiju, odlično branio srpski narod preko Drine i zato je napadan iz svih oružja, i spolja i iznutra. Spolja je napadan upravo od ovih istih predstavnika međunarodne zajednice koji danas čine sve da nam uzmu našu teritoriju, a unutra je napadan, pre svega, od tadašnje opozicije, koja je zarad komada vlasti bila spremna da rasproda svaki nacionalni i državni interes. Uostalom, kako danas branimo Kosovo i Metohiju? Kosovo i Metohiju branimo, pre svega, Rezolucijom 1244. Rezolucija 1244 je jedini garant opstanka Kosova i Metohije u okviru Srbije i zato nisu u pravu oni koji kažu da je Rezolucija kapitulacija, a mnogi su govorili o tome. Rezolucija je jedina slamka spasa u ovim našim pregovorima. Ko je tvorac Rezolucije 1244? Tvorac je upravo pokojni predsednik Slobodan Milošević. Mnogi analitičari u Srbiji, čak i ministar Dinkić, često su govorili ovih meseci, pa i godina, da je Kosovo izgubljeno, da ga je izgubio Milošević. Naravno da to nije istina, ali zašto oni to pričaju? To govore zato što im stranci nalažu da tako govore. Jednostavno, stranci su želeli da satanizuju onoga ko je najviše branio Srbiju, ko je najviše branio Kosovo i Metohiju, a to je bio Slobodan Milošević. Zato ja i danas želim da kažem da je Milošević odlučno branio zemlju u svakom trenutku, i neka mu je večna slava jer je bio najveći srpski državnik i na kraju je položio život u odbrani Srbije. Šta se danas dešava, šest godina posle puča i revolucije koja se desila u Srbiji? Šta se to promenilo kod međunarodnog faktora, kod međunarodne zajednice? Sve ovo govorim iz razloga što ćemo mi, najverovatnije, glasati za rebalans, jer je važno doneti ustav, ali samo u smislu da se još jednom potvrdi srpsko opredeljenje da ćemo Kosovo po svaku cenu braniti i da nećemo pristati, bar najvažniji politički faktori, ni na kakvo otimanje teritorije. Ništa nismo dobili danas, toliko godina posle. Evo, predsednik Evropske komisije, pre nekoliko nedelja, reče za Kosovo i Metohiju da Kosovo treba da uđe u Evropsku uniju. Pa, kako to Kosovo može da uđe u Evropsku uniju ukoliko nije država? Znači, već i neki predstavnici Evropske unije ciljaju na to da Kosovo i Metohija treba da bude država i da uđe u Evropsku uniju, da ne govorim o Martiju Ahtisariju, koji je rekao kako je srpski narod kolateralno odgovoran. Mi smo stalno govorili - neće biti individualne odgovornosti posle Haga, sve će to oni prebaciti na kolektivnu odgovornost i sve će to debelo naplatiti, jer taj projekat razbijanja Srbije, otimanja teritorije, nije završen i taj projekat je i dalje na snazi. Uostalom, i danas je Dinkić ovde govorio, a ja sam to već čuo na još nekim skupovima, da svi hvale Rumuniju i Bugarsku da su one dobre, pa su tu rezultati veliki, pa one ulaze u Evropsku uniju. I Bugarska i Rumunija su daleko od Srbije po svakom parametru. Ali, očigledno je da kod Evropske unije ne postoje kriterijumi, ne postoje pravila, postoje ćefovi. Jednostavno, svi oni imaju prednost nad nama. Kada je reč o Predlogu izmene i dopune Zakona o budžetu, pored ovog ključnog pitanja koje je za nas iz SPS-a važno, želim da kažem još nekoliko stvari. Pre svega, nema razloga za neku veliku hvalu, bez obzira na to što je ministar Dinkić govorio kako je sada sve dobro, kako mnogo para ima. Deficit u spoljnoj razmeni je i dalje veliki i on iznosi više od tri milijarde dinara. Pokrivenost uvoza izvozom je svega 43 odsto. Devizne rezerve jesu velike, ali moramo da znamo da te rezerve nisu iz proizvodnje, iz izvoza. Uglavnom, ili bar nekoliko milijardi je vezano za štednju ovog našeg naroda. Znači, pare su izvučene iz slamarica, a izvučene su velikom propagandom koja se svakog dana vrši na svim televizijskim stanicama u Srbiji: nemojte u slamarice, dajte u ove banke, a kako se te banke ponašaju svi dobro znamo. Kamate na ta srpska sredstva, ili sredstva naroda Srbije su 3–5 odsto, a kad se uzme kredit kod njih, onda su te kamate 30 odsto. Šta je to do jedna vrsta pljačke ovog naroda. U samom nacionalnom planu se predviđaju značajna sredstva i za saobraćaj i za privredni razvoj. Naše je mišljenje da apsolutni prioritet treba da ima privredni razvoj. Sve polazi od privrednog razvoja. S druge strane, postavlja se još jedno pitanje. Ako su te pare uglavnom od prodaje Mobtela, raznih banaka, Panonske, Vojvođanske, šta će biti kada sve to prodamo? U Srbiji je još ostao NIS, EPS, Telekom. Kada se sve to proda, šta ćemo dalje i kako ćemo dalje? Jer, i kada ministar Dinkić govori o društvenom proizvodu, pa kaže - sada je društveni proizvod porastao, pa ne znam koliko imamo po glavi stanovnika, postavlja se pitanje - ko deli taj proizvod? Ako to dele stotine tajkuna, 10 ili 50 hiljada bogatih ljudi, šta je sa masom koja nema ništa? Danas u Srbiji imamo milion nezaposlenih lica koji nemaju neku veliku perspektivu da nađu posao, jer, jednostavno, država ne stoji iza glavnog projekta, a glavni projekat jeste privredni razvoj. U rebalansu budžeta imamo i dodatnih 5,5 milijardi vezanih za penzijski fond. Ja želim ponovo da istaknem, te pare su vezane, pre svega, za naš amandman, amandman SPS-a podnet ovde, u Skupštini, gde smo rekli da prosečna penzija u Srbiji ne može da bude niža od 60 odsto prosečne plate. Da nije bilo tog amandmana, sada bi penzije bile još manje, a one su ionako veoma male, negde oko 13 hiljada dinara, i, naravno, sa tim parama se, bukvalno, ne može ni preživeti. Na kraju, posebno pitanje je vezano za finansijski plan zdravstvenog osiguranja. Ako u zdravstvenom osiguranju imamo ovaj suficit o kome ministar Dinkić govori, suficit od šest milijardi, zašto su onda plate veoma niske? Prosečna plata lekara je negde oko 35 hiljada dinara. Dostupnost lečenja je veoma loša. Danas se za brojna dijagnostička sredstva čeka tri meseca, pet meseci, šest meseci. Posebno bih želeo da ukažem na neodrživost stanja u stomatološkim službama. Videli smo da je u finansijskom planu za stomatološke službe predviđeno negde oko dve milijarde 900 miliona dinara. Tri hiljade stomatologa i zubara je preko noći, tako reći, ostalo bez posla. Oni primaju neke minimalne plate od 8000 dinara, a s druge strane smo debelo oštetili građane. Znate, za mnoge ljude su 500 dinara, 1000 dinara velike pare za lečenje zuba, za vađenje zuba. Jednostavno, ovo pitanje se moralo rešiti na drugi način jer stotinu miliona, koliko je potrebno da se reši pitanje tri hiljade zaposlenih u stomatološkim službama, nisu nikakve pare, imajući u vidu i suficit i ove velike pare o kojima govori ministar Dinkić. I, na samom kraju, želim još da kažem da izbori u Srbiji mogu da se dese i za 15 dana, i za 20, i za mesec, ali ne smeju da se dese u decembru. U decembru je predviđena formalizacija otimanja Kosova i Metohije od strane inostranog faktora i samo oni koji su u službi stranog faktora, ili oni koji ne razumeju političku situaciju u Srbiji, mogu da raspišu izbore u decembru. Posebnu odgovornost za sve to nosi predsednik Vlade Vojislav Koštunica.
Hvala vam, mada izbore raspisujem ja, gospodine Bušetiću, nemojte mi pretiti, molim vas. Poslanik Milan Škrbić ima reč. Izvolite, gospodine Škrbiću.
Dame i gospodo narodni poslanici, slušali smo mnoga izlaganja danas popodne, nekih koji hvale budžet, nekih koji ga kritikuju. Naravno, mi iz Srpske radikalne stranke nećemo glasati za ovaj budžet i zato se na njega osvrćemo kritički. Kada govorimo o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetu Republike Srbije za 2006. godinu, imam potrebu da govorim o nečemu o čemu nismo do sada govorili. Moram da spomenem nešto veoma važno. Naravno, odnosi se na Nacionalni investicioni plan. Moj dobar prijatelj, predsednik opštine Požega, gospodin Milan Stevović je govorio veoma dobro i kvalitetno o tome, a ja ću da dodam da, kada govorimo o moralu onih koji su bez skupštinskog razmatranja, što je velika greška, napravili taj plan raspodele ovih sredstava, ne možemo reći da je to neka krivično-pravna krivica ili tome slično. To je, u stvari, društveno-politička i, pre svega, moralna krivica i odgovornost, a odgovornost je pretpostavka za krivnju. Siguran sam da će se i narod Srbije složiti s ovom mojom konstatacijom, a i vi ovde prisutni. Nacionalni investicioni plan i privatizacija Mobtela o kojoj je govorio i danas ministar Dinkić, Vlada se hvali time na sva usta, usko su vezani. Siguran sam, pošto sam ceo život proveo u privredi i bavio se odgovornim poslovima, da privatizacija državne svojine nije uslov uspešnog razvoja, pa zato, gospodo iz Vlade, takav cilj nema smisla ni postavljati, a vi ga postavljate. Evo jednog primera koji bi građani Srbije trebalo dobro da poslušaju, mada je 21 čas i 10 minuta, da bi shvatili o čemu se zapravo radi. Govorim o privatizaciji Mobtela. Nedavno je norveški "Telenor" kupio kompaniju Mobtel u kojoj je većinski vlasnik bila Vlada Srbije. Većinski vlasnik kompanije "Telenor" je Vlada Norveške. Njeno učešće u "Telenoru" je, prema podacima sa interneta od 9. avgusta 2006. godine, bilo oko 54 odsto, dakle, veće nego učešće Vlade Srbije u Mobtelu. Pitanje koje se samo po sebi nameće i koje se s tim u vezi može postaviti jeste zašto bi poslovanje kompanije Mobtel bilo uspešnije ukoliko je njegov većinski vlasnik Norveška vlada, a ne Vlada Srbije? Zašto Norveška ne pomišlja na privatizaciju «Telenora», dok se u Srbiji prodaja Mobtela tumači kao veliki uspeh aktuelne državne vlasti i administracije? Niko to danas nije pitao, a ova vlada se hvali time. Ima i drugih mišljenja, a ne samo da je ova privatizacija izvanredno dobro urađena i da je priliv sredstava veliki. Ta sredstva su vezana za Nacionalni investicioni plan. Kada govorimo o raspodeli tih sredstava, ne mogu a da ne pitam šta je sa sredstvima onih koji su ih dobili ovim planom, a ne mogu da ih iskoriste jer nisu bili spremni, nemaju projekte, nemaju čak ni trenutne ideje na koji način ih utrošiti? Ima mnogo opština koje su takve. Prosto su bili iznenađeni izveštajem koji su dobile opštine o dodeli tih sredstava iz Nacionalnog investicionog plana. Pitam, bez obzira na ono što je ministar Dinkić danas rekao, da li će ta sredstva biti vraćena u fond Nacionalnog investicionog plana, pa kasnije preusmerena tamo gde će biti efikasnije upotrebljena, da ne stoje, u nešto gde postoje projekti, ili neće? Ministar Dinkić je rekao da neće biti prebacivanja sredstava iz oblasti jednog projekta u drugi. Pitam, da li će iz istih projekata, iz iste oblasti, ono što ne bude utrošeno biti prebačeno tamo gde postoje investicije? Zašto ovo govorim? Najbolje je na primerima pokazati. Projekat investicije iz oblasti sporta. U ovom delu IV, kada se govori o sportskim halama i fiskulturnim salama, u Apatinu, odakle dolazim, opština se hrabro zadužila kreditnim linijama, pre ideje o Nacionalnom investicionom planu, i sa preko 150 miliona evra ušla u investiciju koja je skoro završena, otvaranje dve sportske hale u dve mesne zajednice, plus, iz budžetskih sredstava, 30 miliona dinara za finansiranje sporta i omladine, kako bismo imali zdravu naciju, kako bismo decu iz kafića odveli u sportske dvorane. Uredno smo podneli dokumentaciju, na vreme, pratili sajt, a nismo dobili nijedan jedini dinar, a mnoge druge opštine treba da dobiju sredstva, ali u ovom momentu nisu spremne, jer nisu imale zvanične projekte ni mogućnost da te projekte proslede u Ministarstvo finansija, a dobili su na časnu reč ova sredstva. Bili su iznenađeni time što su dobili. Drugi primer. Kada govorimo o Razdelu 12, vide oni koji prate to danas, a malo ih je, sem srpskih radikala, o funkciji 410, ekonomska klasifikacija 551 govori o finansiranju industrijskih zona i parkova. Zaista me je iznenadila podela tih sredstava. U opštini iz koje dolazim, robno-transportni centar, gotovi projekti, pozitivne studije izvodljivosti, opština investirala puno toga, projekat vredan 210 miliona evra, ima zainteresovanih stranih ulagača, a Vlada je do sada pomogla samo u jednom delu - oko izgradnje puteva. Naravno da smo i tu dostavili kompletnu dokumentaciju i nismo dobili ništa. Zaista je to čudno, jer je Vlada već jednim delom za puteve investirala u taj put koji treba da povezuje taj robno-transportni centar sa industrijskom zonom. Nismo dobili nikakva sredstva. Možda zato što SRS tamo učestvuje aktivno u vlasti. Možemo i dalje da navodimo primere, da pričamo i pitamo zašto sredstva Nacionalnog investicionog plana nisu usmerena na razvoj preduzetništva i preduzeća kako bi se što više ljudi zaposlilo, kako mladi stručnjaci ne bi odlazili u inostranstvo, a stalno smo spremni da kritikujemo to, kako mladi, tako i oni stariji koji su ostali bez posla. Statistika kaže - 10.000 preduzeća i 20.000 radnji jednako 50 do 60.000 zaposlenih. Budžet se ne dotiče toga. Svakome je valjda u ovoj Srbiji jasno da je osnovni problem što privreda ne radi i što sve više i više ljudi ostaje bez posla. Danas smo čitali u novinama anketu o tome gde treba uložiti sredstva Nacionalnog investicionog plana. Kaže se da 36 odsto ispitanika smatra da su to investicije u privredu, a toga ovde nema. Kada govorimo o naplati poreza, ministar Dinkić se dotakao i te teme i kaže da je naplata poreza dobra, da je povećana, pa ipak fali nekih 5,5 milijardi za podelu penzija. To će se rebalansom nadomestiti kako bi se dodvorili penzionerima, a, na drugoj strani, iste te penzionere šikaniramo, ne mi nego ministarstvo pod čijim su resorom inspekcijske službe, nekim drugim stvarima, i ovo je prilika da nekoliko reči kažem i o tome. Ministarstvo finansija je formiralo tzv. mobilne ekipe Poreske uprave. Da li ste do sada čuli za takve ekipe? Oni se tako predstavljaju na terenu, mobilne ekipe Poreske uprave. Evo jednog dopisa koji sam dobio da pročitam, neću ga ceo čitati, samo ukratko. To je dopis vlasnika tih prodavnica, ljudi koji imaju jednu ili dve male prodavnice mešovite robe, koji, jednostavno, preživljavaju, ali zapošljavaju još troje, četvoro ljudi. Te mobilne ekipe su bile kako u Apatinu, tako i u drugim mestima. Pričao sam sa kolegama poslanicima iz drugih opština, zatvaraju te prodavnice. Bila je mobilna kontrola i neće da pravi inventar, bez obzira na to što trgovci koji su zatečeni u tom momentu tvrde da je sve u redu, da je sve ispravno i što traže da se napravi inventar. Odgovor je da ovi, jednostavno, nemaju vremena, neće da se bakću s tim. Kontrola je izvršena, potpuno su ispoštovali odredbe Zakona o fiskalnim kasama, što je vidljivo iz zapisnika sačinjenog prilikom iste kontrole. Išao sam lično tamo da se uverim, pošto je ovaj dopis došao u opštinu, od određenog broja tih vlasnika malih objekata koji preživljavaju, jer nisu znali šta da rade. Zamerena nepravilnost odnosi se na deo prodaje na dug, a svi znamo da zbog hronične besparice pojedinih kategorija stanovništva, na svoju štetu, ti trgovci izlaze u susret potrošačima koji u momentu kupovine ne raspolažu platežnim sredstvima, odnosno kupuju robu na čuveni dug, koji se izmiruje prilikom sledeće isplate penzija ili plata. Znači, to se uglavnom odnosi na taj najniži, siromašni deo stanovništva, a to su penzioneri. Napominje se da se svaka takva kupovina evidentira preko fiskalne kase, odnosno plaća se PDV, premda nije naplaćen od kupca.Neko bi mogao da proveri i da prekontroliše ovo što ja govorim. Sve je veći broj trgovaca i vlasnika prodavnica i preduzeća za koje postupak i rešenje ministra Dinkića znači sledeće - prodavnice se zatvaraju, a moraju pri tome da plate i velike kazne. Mislim da je logično u današnje vreme krize, kada je siromaštvo veliko i kada ljudi ne rade, ako se već sprovodi neka poreska disciplina, a slažem se da ona mora da postoji – da se ne mogu primeniti duple mere. Preduzeća se mogu ili zatvoriti ili će se kazniti, ali ne i jedno i drugo. Mogu da se otvore prodavnice, da se puste da rade, kako bi mogle da plate kazne. Ne može i jedno i drugo.
Molim vas, završite vaše izlaganje pošto je isteklo vreme za vašu poslaničku grupu. (Poslanik zahvaljuje i odlazi s govornice.) Zahvaljujem najlepše, gospodine Škrbiću. Reč ima narodni poslanik Vladimir Homan, zatim Velimir Simonović, pa Rajko Baralić. I vama bih rekao da na raspolaganju imate 25 minuta. Imamo još dvojicu kolega, a Socijalistička partija Srbije ima samo četiri minuta i dva prijavljena poslanika, dok DSS ima 52 minuta i jednog prijavljenog govornika. Izvolite, gospodine Homan.
Zahvaljujem, gospodine predsedniče. Dame i gospodo, danas je na dnevnom redu rebalans budžeta i ja bih se kratko osvrnuo na izlaganje mog kolege. Što se tiče mobilnih ekipa poreznika i poreza, nisam čuo ni video nijednog privrednika i trgovca koji se žalio na porez, a to su oni koji poštuju i primenjuju zakon. Žale se samo oni koji žele nešto da utaje. Da bismo uveli poresku disciplinu, za šta se i vi zalažete, dakle, moramo da poštujemo zakon. Što se tiče rebalansa budžeta, naša javnost je dugo godina bila navikavana da je jesen doba za rebalans budžeta, ali način da se obim tog budžeta povećava da bi se pokrio deficit je bio takav da je povećana javna potrošnja, zakrpljeni manjkovi tu i tamo, povećane plate državnih službenika i drugo. Što se tiče penzionih fondova, mnogi zaboravljaju da se poslednjih nekoliko godina i danas penzije redovno isplaćuju, a znate kako je bilo pre 2000. godine. Penzioneri to najbolje znaju. Zbog toga nije u redu pominjati te stvari koje se tiču penzionera. Rebalans budžeta koji je poznat nama odavno, nije bio nikome nikakvo iznenađenje, jer su građani navikli da državni funkcioneri nemilice troše novac na reprezentaciju. Oni su trošili na sve što je bilo potrebno njihovim službama, opštinama, javnim preduzećima i ministarstvima, tako da je to bilo odobreno i dodeljeno. Nije bila retkost da pojedina ministarstva celokupni budžet potroše do polovine godine, a do kraja godine potroše još toliko. Navešću primer jednog takvog ministarstva, koje je vodio zamenik zamenika predsednika jedne od opozicionih stranaka, koja je od 2000. godine, pa ubuduće, opoziciona. Mislim da je sada u Pečenjevcima, kako je rekla danas popodne jedna koleginica. Kada smo već kod pečenja, jedan novopečeni poslanik je, takođe, vodio ministarstvo, ali voleo je da državni novac troši u kafanama, pa sada u Skupštini, iza imuniteta, mora da se krije od ruke pravde. Danas je potpuno drugačija situacija kada se radi o rebalansu, što takvi ljudi ne mogu da shvate. Nema dodatnog novca za kupovinu stanova za razne zaslužne funkcionere i ostale, što je bila do sada navika. Nema dodatnih para za trošenje u ugostiteljskim objektima, na primer, „Želtursa“. Danas ministar finansija Dinkić predlaže da se novac, koji se slio i sliva u državnu kasu zahvaljujući rekordnim stranim investicijama, ali i mnogo boljoj i redovnijoj naplati poreza i doprinosa, jer je tu uveden red, uloži u sasvim nešto drugo. O jednoj stvari smo danas malo govorili, a to je otplata dugova. Malo smo govorili o tome, iz razloga što oni koji su se samo zaduživali, i to uglavnom kod građana, sada govore o deviznoj štednji, koju su krstili „starom deviznom štednjom“; nisu je nikada vratili, a mi je sada vraćamo. Oni ne mogu da shvate da moraju da se otplaćuju dugovi prema ljudima u zemlji i prema onima kojima dugujemo u inostranstvu. Drugo o čemu ću govoriti jeste projekat Nacionalnog investicionog plana koji je osmislio gospodin Dinkić, a Vlada ga jednoglasno usvojila. To je najbolji znak, koliko skeptici i zlonamernici budu pričali o tome, da je Srbiji konačno krenulo. Ovaj plan je rezultat svih onih teških odluka i poteza koje je pravila Vlada, a ministar finansija je u tome prednjačio. To je dokaz da ulazimo u završnu fazu tranzicije, gde će svaki građanin početi da oseća dobrobit od onog što je učinjeno. To je, takođe, rezultat i svih onih poslednjih, teških godina odricanja, na koja su pristali naši građani. Govorim o odricanjima iz razloga što se u prethodnim godinama budžet izvršavao racionalno i planski, a nije išao u jednokratno povećanje plata i penzija, pa onda sutra šta bude. Tako se ranije radilo i mislilo se na to sutra na takav način. Smatram da će to sutra, kada se budu ostvarivali svi oni veliki i mali projekti koji su odobreni na osnovu Nacionalnog investicionog plana, a njih je oko 2.000, stvarno doći. To je samo prvi krug. One opštine i pojedinci koji nisu dali na vreme ili nisu uopšte dali svoje projekte, imaće prilike za to. Ovi projekti i izvršenje Nacionalnog investicionog plana značiće zajedničku dobit i boljitak za sve građane Srbije, a mnogi od njih ostaće generacijama koje za nama dolaze. Do kraja sledeće godine će se investirati preko milijardu i 200 miliona evra. Takve stvari će i te kako biti primećene u ovoj zemlji koja decenijama nije videla ovakve investicije, a kad ih je viđala - u Titovo vreme, to je bilo zahvaljujući stranim kreditima. Ove investicije će dovesti, naravno, do privrednog rasta i razvoja, a samim tim do onoga o čemu se ovde mnogo priča, do povećanja zaposlenosti i životnog standarda. Pomenuću Beograd kao svoj grad. Projekti predviđeni za realizaciju do kraja sledeće godine vrede oko 550 miliona evra. Zamislite Beograd sa izgrađenom zaobilaznicom, sa izgrađenim novim mostom preko Dunava kod Vinče, sa sigurnim Pančevačkim mostom i Gazelom, koji će biti rekonstruisani, s novim i jeftinim stanovima, rekonstruisanim Kliničkim centrom i domovima zdravlja i zamislite Hram Svetog Save na Vračaru u punom sjaju. Zamislite sve to, jer uskoro nećete morati da zamišljate, pošto će sve to biti moguće videti kao ostvareno Nacionalnim investicionim planom i pomoću vlasti Beograda, koje će, takođe, učestvovati u finansiranju ovih projekata. Naravno, kritičara uvek ima i to su oni koji se hvale da ih je u sali najviše, a proporcionalno ih je 10 odsto od broja poslanika koje imaju. Oni, obično, znaju samo da pričaju, a ne i da rade. Kada iskreno pogledam, za sobom nisu ništa ostavili da bi nas ubedili u suprotno. Mi ćemo iza sebe ostaviti moderniju, lepšu i srećniju Srbiju, zahvaljujući napornom radu ministara iz G17 plus i radu cele Vlade Srbije. To će biti i zahvaljujući građanima Srbije, koji su nam dali poverenje da tako nešto ostvarimo i da njihov novac ulažemo, jer, podsećam, novac iz budžeta je novac građana Srbije. Sa tim novcem investiramo u budućnost svih nas i naše dece. Istorija će kritičare upamtiti po fenomenu da su mogli mnogo a nisu uradili ništa pozitivno, samo loše. Što se tiče G17 plus, taman da ništa drugo nismo uradili, ponosni smo što smo u ovom mandatu velikim delom zaslužni za ideju i za implementaciju Nacionalnog investicionog plana i što smo Srbiju, koja je toliko godina išla unazad ili stajala u mestu, ubacili u prvu brzinu i dodali gas, i nećemo se zaustavljati sve do Evrope. Zato, Srbijo, nema nazad, samo napred!
Hvala vam, a nema nastavka do pauze od pet minuta. Naredni poslanici će biti, molim vas, samo trenutak da dam obaveštenje, izvinite zbog tona, dakle, narodni poslanici Velimir Simonović, Rajko Baralić, Ištvan Takač, Milisav Petronijević, Ivan Živadinović su preostali na spisku prijavljenih poslanika, a pre toga će imati reč, po Poslovniku, narodni poslanik Vjerica Radeta. Ni za kakvu repliku nema osnova, ali po Poslovniku se javila Vjerica Radeta. Pre toga, pauza od pet minuta. Znači, u 21 čas i 35 minuta nastavljamo rad. Hvala vam. [[Posle pauze]] Dame i gospodo narodni poslanici, narodni poslanik Vjerica Radeta ima reč, potom Velimir Simonović. Izvolite, gospođo Radeta.
Iako nismo dugo radili u Parlamentu, odnosno nije bilo sednica, mislila sam da nije zaboravljen Poslovnik i zato vama, gospodine predsedniče, stavljam primedbu, jer nije večeras prvi put nego je danas, u toku dana, više puta prekršen Poslovnik. Ovde su se pojavljivali neki portparoli Mlađana Dinkića, koji to, bar zvanično, nisu. Znam da im nije bilo svejedno kada smo ovde ministra uhvatili u izricanju jedne neistine i obmane, kada je pokušao da građane Leskovca obmane tako što je tvrdio da Leskovac, odnosno opština Leskovac nije dala projekte za konkurisanje za ovaj nacionalni investicioni plan. Tom prilikom je ministar uvredio sve lokalne samouprave, sve građane lokalne samouprave, jer je pokazao na koji način bi on vršio decentralizaciju. Vršio bi je tako što, kako reče, oni tamo nisu sposobni, jedino je gospodin Dinkić sposoban da pravi projekte, jedino je on sposoban da organizuje tendere. Verujem da niko nije sposobniji od njega kada je u pitanju procenat od raspisivanja tendera, ali to je način na koji bi Dinkić regulisao ovo pitanje, jasno je večeras rekao. Onda se pojavi neko ko ne poznaje geografiju, ko ne poznaje ni srpske gradove, a kamoli sela, pa onda kaže da je neko u Pečenjevcu, umesto u Pečenjevcima. I onda spominje neko pečenje, neko je jeo pečenje. Ne znam da li se to gospodin podsećao na onaj sastanak odbora G17 plus u Aranđelovcu, kada je pod tačkom 3 dnevnog reda bilo pečenje, prasetine, jagnjeće pečenje, ili su se, u vreme velikog posta, na kraju setili ribe. Bilo je pod 4. tačkom i pića i igre itd, ali meni je interesantnije to što niko posle Nataše Jovanović nije komentarisao ovaj poster. Ja ga namerno pokazujem zato što je na servisu evropskog javnog servisa, namerno su razvukli sliku, ovaj portret, koji je Nataša pokazivala. Mi smo u međuvremenu dobili informaciju da je ovaj časni mladić, koji je salutirao slici generala Mladića, koji je pokazao da uvažava srpsku uniformu, srpskog heroja, oficira, mladić koji je sigurno od onih koji su bili spremni da brane Milicu Rakić i Sanju iz Varvarina, vodnik iz vojne policije i da je do večeras bio zaposlen na Vojnoj akademiji. Šta se večeras tamo dešava – ne znamo, ali znamo da je opšti haos, da se vodi sveobuhvatna istraga. Zaista ne razumemo zašto je tako strašno što jedan vodnik koji ima šapku na glavi pozdravi drugog oficira, koji je, takođe, uslikan sa šapkom na glavi. Ne da to nije strašno, nego je to normalno, uobičajeno, pa, to je patriotski čin. Za razliku od nekog ko je malopre rekao da će Srbija da zapamti poduhvate nekog ministra i njegove stranke i da će da ga nagradi sa celih 3 odsto, ja sam sigurna da Srbija ima budućnost uz Srpsku radikalnu stanku i uz ovakve oficire koji znaju da cene srpskog vojnika. Hvala vam.
Hvala vam. Velimir Simonović, narodni poslanik. Izvolite.
Samo da vas ohrabrim i da vam kažem da neću koristiti vreme koje mi stoji na raspolaganju, nekih 50 minuta, naprotiv, želim samo da se osvrnem na dve-tri stvari iz ovog rebalansa. Prvo, meni je jako drago da su konačno krenule investicije ka Staroj planini. Ovde se nalaze na dva mesta u Ministarstvu - regulacija puteva, daje se novac za opštinu Knjaževac, za opštinu Pirot, a ima je i u Ministarstvu trgovine i turizma. Tamo treba da se gradi skijalište, da se formira jedan veliki zimski sportski centar, kao i da se uloži u komunalnu i energetsku infrastrukturu. Da ne čitam brojeve, oni se nalaze u ovom budžetu, i da vas ne zamaram ciframa. Ono što je bitno jeste da se daje i za druge opštine u Timočkoj krajini i da ono što se daje iznosi 365 evra po glavi stanovnika za istočnu Srbiju. To je jako dobro, jer je taj deo Srbije bio prilično zapostavljen u ovim godinama, posebno nekih desetak godina kada se tamo nešto naročito nije ulagalo. Sada je to krenulo. Ne može se napraviti neki značajan sportski centar a da ga ne prati infrastruktura. Tu ima mnogo poslova za investitore, jer su putevi u veoma lošem stanju. Zatim, izgradnja hotela i drugih objekata koji obavezno prate takvu vrstu obaveza. Pošto se to sve odnosi na turizam, svi se, valjda, slažemo da je turizam vrlo značajna privredna grana. Postoji velika verovatnoća da će se znatan broj građana koji su napustili Staru planinu vratiti, jer će moći tamo da se bave nekim poslom, a pogotovu ako su ranije otišli u Zaječar, Knjaževac, Borski rudnik itd. Tamo su ostali bez posla, pa će imati priliku da se vrate na svoja radna mesta i na svoja imanja na Staroj planini, da se tamo bave nekim poslovima koji bi mogli da budu profitabilni. Osvrnuo bih se još na jedno ministarstvo koje je za mene posebno interesantno, ali pre toga, molim vas, da ne bi bilo da sam suviše orijentisan, pa samo govorim o Staroj planini, spomenuo bih jednu važnu stvar iz centralne Šumadije. To je ovaj deo oko Aranđelovca, Ljiga, Rudnika, Milanovca, Lazarevca, koji je vrlo interesantan. Tu postoji jedno selo koje se zove Trudelj, koje ima više od 50, možda čak i do 80 muškaraca starijih od 50 godina. Neki su čak i mlađi od 30 godina. Mnogi od njih imaju svoje porodice, a mnogi od ovih mlađih bi zasnovali porodice, ali njihov veliki problem je put, koji je nešto kraći od 9 km. To selo proizvodi do 1.500 litara mleka dnevno, ali ga je vrlo teško transportovati. Oko stotinu domova je neposredno pored puta, a još stotinak malo udaljeno od tog puta. Tu su prelepi krajevi, obronci Rudnika, mogli bi da se bave turizmom. Mnoga domaćinstva imaju dosta pristojne kuće i sa malo adaptacije bi mogli da primaju i vrlo zahtevne turiste. Ako uzmemo u obzir i Belanovicu i ta dva-tri sela okolo, kada neko dođe tamo da provede desetak dana kao turista, može da pravi jednodnevne izlete na više strana. S jedne strane je Bukulja, Orašac, Oplenac, Topola. S druge strane, veza preko Lazarevca ka Beogradu, banja Vrujci, Valjevo, manastir Ćelije u Lelićima, Brankovina, sve interesantna mesta, dalje, dole Rudnik i Milanovac, do Takova. U tom delu ima mnogo istorijskih mesta, spomenika, manastira, ali, razume se, da bi to turisti mogli da obilaze, morali bi da postoje jako dobri putevi, pošto se to najčešće čini sopstvenim kolima. Iako vidim da je Milanovac kao opština dobio, takođe, sredstva za obnovu puteva, smatram da bi tu moglo da pripomogne Javno preduzeće za puteve Srbije i da se taj put, ako ne može ove jeseni, ali do proleća uradi. To bi mnogo značilo ne samo za to jedno selo, nego za čitav taj deo Šumadije. Izdvojilo se nešto veoma važno u Ministarstvu za nauku. Tu postoji jedna stavka koja ovako glasi – «kapitalna oprema u fizici i astronomiji», približno 212 miliona. To je izuzetno važno, prvo, što je fizika vrlo značajna nauka, a što se astronomije tiče, imamo jednu od najstarijih naučnih ustanova u Srbiji, u njoj su učinjena vrlo značajna otkrića. Ona ima važnu službu, to je služba tačnog vremena, koja skoro 15 godina ne funkcioniše ili funkcioniše vrlo loše. Ne treba, valjda, da govorimo o tome koliko je za jednu zemlju važno da ima službu tačnog vremena – za telekomunikacije, za radio, televiziju, vojsku, hidrometeorologiju itd, izuzetno je važno da zemlja ima službu tačnog vremena. Njima je potrebna modernija oprema i nadam se da će iz dela koji je ovde predviđen da se to dogodi. U Zavodu za dragocene metale i mere imamo etalon vremena, ali taj zavod nije pozvan da vodi službu, to može da radi jedino astronomska opservatorija. Sa zadovoljstvom konstatujem da će verovatno iz ovoga budžeta moći sada da ostvare i to, da konačno, kao moderna država, dobijemo i jednu modernu službu tačnog vremena. Na kraju bih se osvrnuo na kritičare i na naše kolege koji su ovde, ali i na znatan broj kritičara koji su van ove sale. Takozvani ekonomisti ili kvaziekonomisti stalno kritikuju Vladu. Neke ekonomiste slušam više od 30 godina, pričaju iste priče, verovatno su naučili ekonomiju na "Kapitalu" Karla Marksa i ne mogu da shvate da je od Drugog svetskog rata naovamo ekonomska nauka veoma mnogo napredovala, a da oni, u stvari, nisu bili u stanju da je prate. Među tim kritičarima ima neznanja, zluradosti, zle namere, ima samo kritike i činjenice za njih nisu važne. Recimo, smeta im što ima suficita u budžetu. Kako bi reagovali da je deficit? Smeta im Investicioni plan. Šta bi bilo da investicija nema? Stalno strahuju da će zbog toga da se poveća inflacija, iako su neki ministri više puta izjavljivali da od toga ništa neće otići u zajedničku potrošnju. Navešću jednu anegdotu koja je vezana i za ime velikog filozofa - Kanta. Kada je on iznosio neke svoje hipoteze u nekom društvu, neko od sagovornika bi rekao - gospodine profesore, vaše hipoteze se ne slažu sa činjenicama, a on bi odgovorio - utoliko gore po činjenice. Dakle, tako se ponašaju i neki kritičari ove vlade, njima činjenice nisu važne. Među kritičarima ima i takvih ljudi koji tom poslu nisu dorasli uopšte, pa je zato njihova kritika često na neverovatno niskom intelektualnom nivou.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Simonoviću. Reč ima narodni poslanik Rajko Baralić. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. Uvažene kolege, uvaženi profesore Simonoviću, zahvaljujem što ste pomenuli Staru planinu, i to je lepo. Jedan vredan Čačanin, Bora Čorba, davno je napisao: „Ja se sećam da je bila praksa da čitaju Engelsa i Marksa, ja sam čitao Hegela i Kanta, to je bila teža varijanta“. Što se tiče Trudelja, zahvaljujem vam i na tome. Ja sam rođen u blizini, to je Kačerski kraj, to je granično selo opštine Gornji Milanovac. Dok ste vi ovde govorili o tome, upravo vaše kolege, Đurović i moj uvaženi sugrađanin Petković, narodni poslanici, u Gornjem Milanovcu objašnjavaju da će tamo sve propasti ukoliko baš oni ne budu u prilici da vrše vlast u narednom periodu. Dakle, predlažem da se zajedno dogovorimo i da se tamo formira normalna vlast i da Trudelj, odnosno Kačerski kraj dobro funkcioniše. Ovim sam želeo da kažem nekoliko stvari koje sam danas na Odboru za finansije izneo. Mene zaista čudi da u ovom rebalansu budžeta, u okviru Investicionog nacionalnog plana, ne postoji nijedan dinar opredeljen za regionalni vodosistem Rzava. Čudim se tim pre što u Narodnoj skupštini iz pet opština, dakle, iz Lučana, Čačka, Gornjeg Milanovca, Arilja i Požege, ovde sedi desetak narodnih poslanika; dvojica su predsednici opštine, jedan je zamenik predsednika skupštine opštine, jedan je generalni sekretar Nove Srbije, jedan je visoki funkcioner u nekoj drugoj stranci itd. Ja tako razumem Investicioni program. Podneo sam amandman u vezi sa tim. Uvažene kolege, narodni poslanici iz Odbora za poljoprivredu su jednom prilikom imali, rekao bih, čast da budu gosti regionalnog vodosistema Rzav. To je sistem u koji je do sada uloženo 137 miliona dolara. To je sistem čiji je kapacitet 1.200 litara u sekundi za korisnike, 350.000 stanovnika u ovih pet opština, to je sistem koji je od 1993. godine u eksploataciji. Završena je njegova prva faza, što znači da koristi sirovu vodu iz privremenog vodozahvata, dakle uzima vodu iz živog toka Rzava i neophodno je izgraditi drugu fazu ovog sistema, a to je brana na profilu Svračkovo, uzvodno od sadašnjeg vodozahvata, koji bi obezbedio još 1.200 litara vode u sekundi i do 2070. godine trajno rešio sve probleme ovih pet opština kada je u pitanju vodosnabdevanje. Postoji i treća faza, da o tome sada ne govorim, nije prilika, nije tema, ali se čudim zbog čega niko od ovih opština, pre svega Čačak, grad u kome živim, koji nosi odgovornost za ovaj sistem, jer je 61 odsto ukupne investicije finansirano iz Čačka, ovo nije ponudio kao projekat. Ja ne mogu da prihvatim da se iz Investicionog nacionalnog programa finansiraju sokaci po Čačku, mada je dobro da ljudi ne gaze blato, a da pri tom ne finansira jedan ovakav projekat. To je, molim vas, regionalni vodovodni sistem. Rzav je vodoprivredni objekat kakav ne postoji nigde u jugoistočnoj Evropi. Dakle, više od 50 sati putuje jedna kap vode od Arilja do Gornjeg Milanovca. Voda se sada tretira hlorom i ozonom i mi nemamo pravo da se na ovaj način razbacujemo, ne ulazeći u vrednost projekata koji su predloženi, nacionalnim blagom koje je ostvareno iz privatizacije, a to je izvor ovog plana, kao i iz međunarodnih kredita i budžetskih sredstava, dakle, iz najkvalitetnijih sredstava koja u jednoj državi postoje. Zato molim, s obzirom na to da sam podneo amandman u vezi s ovim, da kolege narodni poslanici to prihvate. Predložio sam da se, to je inače ogromna cifra, treba još 70 miliona evra, u narednoj godini iz Investicionog plana u ovaj sistem uloži 25 miliona evra, jer je potpuno neprihvatljivo da su (razumem šta su potrebe i vlasti i kampanje, mi smo ljudi koji se bave politikom) ogromna finansijska sredstva plasirana u investiciono održavanje velikog broja objekata. To mogu da reše lokalne samouprave na drugačiji način. Razumeće ljudi o čemu ja govorim, i ovi koji su do sada finansirali sistem, i ovi koji ga koriste. Da zlo bude veće, u knjizi koju smo dobili danas, koja je ovde predstavljena kao ključni dokument na osnovu koga raspravljamo, regionalni vodosistem Rzav nije pomenut u konkurenciji sa 25 sistema. Ja moram da kažem da oni koji su to radili ništa ne znaju o tome. Izvinjavam se samo zbog grubih reči. Dakle, pominjati sisteme u koje je do sada uloženo nekoliko stotina hiljada evra, ili dva-tri miliona evra, u poređenju s onim o čemu ja govorim jeste ili stvar neznanja ili rđave namere. Moram da kažem i da opštine nemaju interes da podrže ovo o čemu ja govorim, zato što bi onda sebi stvorile finansijsku obavezu u budžetima za narednih nekoliko godina, ali građani imaju interes, a oni predstavljaju građane. Želim da kažem, i time završavam, da regionalni vodosistem Rzav obezbeđuje za 350.000 stanovnika, u ovom trenutku, pet opština i dva okruga, najkvalitetniju vodu za piće u Srbiji. Sledeći, posle njega, jeste sistem Ćelije, pa onda možemo da govorimo o ovima koji su sada započeti a nisu završeni, kao što su Barije, Rovni i mnogi drugi. Ovde su predviđena samo sredstva za urgentno vodosnabdevanje Kikinde, Zrenjanina i nekih drugih mesta. Želim samo da pitam gde su ovi ljudi bili 100 godina? Kako je moguće da jedna lokalna samouprava za 100 godina nije obezbedila nijedan litar zdrave pijaće vode za svoje stanovnike? To im je osnovni posao. Ne može biti da sada treba da budu nagrađeni oni koji nisu uložili nijedan jedini dolar ili dinar u ovo, da sada očekuju da se tako elegantno ti problemi reše, isključivo iz budžetskih sredstava. To nije pošteno. Oni koji su to uradili kada je bilo vreme, treba da budu nagrađeni, zbog toga što su videli daleko, što su videli više i bolje od drugih, a ovima koji ništa nisu uradili treba da se pomogne da problem reše, ali to moraju da učine i na taj način da odvoje nešto od toga. Ovih pet opština o kojima ovde govorim u ovaj sistem su izdvajale punih osam godina iz sredstava samodoprinosa, 2 odsto komunalne naknade i takse, a vodoprivreda i elektroprivreda Srbije 45 odsto od svega što je u to uloženo. Još jednom vas molim za podršku kada budemo razgovarali o pojedinostima. Predložio sam amandman, ministar je danas rekao u Odboru za finansije da to nije moguće, ali da je moguće kada se bude usvajao novi budžet. Nije problem ni na taj način da razmišljamo, ali ja vas podsećam, ima ovde koleginica i kolega koji znaju da o ovome govorim pet godina, da se nijedno ministarstvo, ni finansija, ni vodoprivrede, ni poljoprivrede, jer tamo bi trebalo da se pronalaze ova sredstva, o ovom pitanju nikada nije izjasnilo. Ja vas pozivam da jedan dan dođete u Arilje, gde je smeštena fabrika vode, da vidite o čemu se radi, da vidite kako to funkcioniše i da zaista, bez ikakve dodatne argumentacije, razumete o čemu ovde govorim. Kao što je Andrić napisao u „Mostu na Žepi“: „Kao da je s neba jedna bela pahulja sletela tamo“, tako izgleda fabrika vode u nekadašnjem kršu, u Arilju. Sve smo učinili što je bilo moguće da ne ostanemo žedni i da naša deca piju zdravu vodu. I, sada očekujemo da država pomogne u meri u kojoj može. Predlažem amandman koji se odnosi na, otprilike, 13 odsto investicije koja treba da da još 1200 litara vode u sekundi. To je moj posao ovde, zbog toga su ljudi, između ostalog, glasali za ove druge stranke koje ovde imaju poslanike i od njih, takođe, očekujem da budu kooperativni i kolegijalni, a od vas, uvažene dame i gospodo, očekujem da podržite ovo, jer nema konkurenciju ni u jednom projektu koji se ovde nalazi, izuzimajući ove koji se tiču zdravlja dece i bezbednosti zemlje. Frapiran sam podatkom od pre neki dan da je nadležna služba Vlade Republike Srbije ustanovila da je prilikom nedavne poplave u Banatu izgrađeno 25 kuća za nepostojeće ljude. Dakle, to su kuće koje nema ko da preuzme, jer su ljudi, lažno se predstavljajući da su stanovnici tog dela gde je bila poplava, ni krivi ni dužni, dobili kuću u koju sada ne mogu da se usele, jer nisu zaista tamo nikada živeli. Na časnu reč je nekome izgrađena kuća. Mi smo, onda, veoma bogata zemlja. Ja sam rekao prošli put i insistiraću na tome, predložiću anketni odbor s tim u vezi. Kako je moguće da neko na taj način funkcioniše - časna reč, treba mi kuća, i neko mu napravi kuću, i tako 25 puta. Dakle, pričamo o ozbiljnim stvarima, ozbiljni smo ljudi i pred nama su ozbiljna finansijska sredstva. Milijardu i 500 miliona evra svima nama daje, pre svega, obavezu i zadatak da se prema tim sredstvima odnosimo kako treba. Nisu me kolege baš sa najvećom pažnjom slušale, ali nema veze, razumeli su o čemu govorim. Još jednom vas molim da u danu za glasanje podržite amandman koji sam s tim u vezi podneo. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, gospodine Baraliću. Replika.
U ime pet predsednika opština: Arilja, Požege, Čačka, Lučana i Gornjeg Milanovca, koji su pomenuti na indirektan način, želeo bih da zahvalim poslaniku Baraliću na ovoj velikoj brizi za vodosistem Javnog preduzeća Rzav, sa sedištem u Arilju. Ovo jeste jedna od najvećih i najznačajnijih srpskih investicija. Ja sam u isto vreme i član koordinacionog tela koji stoji na čelu ovog javnog preduzeća. Ono što bih želeo da kažem ovom prilikom to je da svi predstavnici opština zdušno podržavaju ovaj projekat i mnogo toga je urađeno na nivou Javnog preduzeća Rzav, na nivou koordinacionih tela svih predstavnika opština, ali još nije urađeno na nivou Republike Srbije. Pre svega, želim da kažem kolegi Baraliću da, evo, i u nacrtu budžeta moramo krenuti od toga ko je bio ovlašćen da podnosi predloge za Nacionalni investicioni plan, odnosno projekte. Bili su ovlašćeni lokalne samouprave i nadležna ministarstva. Dakle, to nije moglo da se podnese u organizaciji više lokalnih uprava, odnosno samouprava, jer bismo tada uskratili sve one ostale, nužne potrebe građana, ali je zatajilo nadležno ministarstvo. Ne može da se kaže da Srbija ne zna za najveći vodosistem –Rzav, i ne može da se kaže da Vlada Republike Srbije ne zna za brane u Svračkovu, jer je ta ista Vlada Republike Srbije usvojila Prostorni plan Republike Srbije i objavila ga u „Službenom glasniku Republike Srbije“, u kojem su predviđena tri vodozahvata i tri brane, dve na teritoriji opštine Požega i jedna ne teritoriji opštine Užice. To je bio jedan predposao o kojem je u potpunosti informisano nadležno ministarstvo, ako ne i kompletna Vlada. Iz tih razloga, bilo je mesta da to nadležno ministarstvo pokrene inicijativu, a mi bismo zdušno tu inicijativu podržali, i unapred vam kažem - sufinansirali tu ogromnu investiciju. Nemojte da zaboravite da smo mi prihvatili projekte i od strane Agencije za razvoj lokalne infrastrukture, koja nam je ponudila učešće u paritetu – 65 odsto lokalna samouprava, 35 odsto Nacionalni investicioni plan. Dakle, ako smo to prihvatili, sigurno bismo prihvatili i ovu investiciju, koja bi sutra bila na dobrobit ne samo ovih pet gradova, nego čak i Kraljeva i šire. Ono što je meni posebno drago, to je da informišem i javnost i sve vas ovde, u Skupštini, kao i Vladu Republike Srbije, da će ove i sledeće godine, iz ovog vodosistema, najčistiju vodu u Republici Srbiji piti svi građani na teritoriji opštine Požega, sam grad i svako selo, a teritorija je jako velika i razuđena. Prema tome, želeo bih da takvu vodu piju i svi oni kojima je to uskraćeno u ovom momentu. Zbog toga je trebalo da Vlada, odnosno nadležno ministarstvo prepozna ovaj vitalni interes i bar tu jednu investiciju označi kao kapitalnu i prioritetnu. Ako se sećate moje načelne diskusije, ja sam govorio upravo u prilog svemu ovome, da Srbija nema investicije, nema usvojene projekte, nema svoju strategiju, nema prioritete, ali, s druge strane, ona zaboravlja i ono što je već do sada uradila. Informacije radi, 18 knjiga projekata je već spremno i stoji elaborirano, samo se čeka investitor. Procena investicije je 61 milion evra. U to ime, još jednom zahvaljujem poslaniku Baraliću, a nadam se da ovo moje izlaganje podržati i svi ostali predsednici opština.
Nadam se da zahvaljujete i meni za četiri minuta i 46 sekundi. Sve je u redu, smatram da ćemo to nadoknaditi dobrom vodom u Požegi, kada dođemo tamo. Izvolite, gospodine Takač. Vi i gospodin Živadinović imate još 17 minuta i to su poslednji govornici sa ove liste prijavljenih govornika.
Dame i gospodo, pošto je već odmaklo vreme, hteo bih da vas informišem da mi danas raspravljamo o zakonu o izmenama i dopunama Zakona o budžetu Republike za 2006. godinu. Pošto često pokušavamo da razvodnimo diskusiju, Poslanička grupa G17 plus u celosti podržava ovaj projekat. U svakom slučaju, ovakve izmene budžeta se vrše, kao što je u svom ekspozeu i ministar finansija naveo, u situaciji kada se na strani prihoda budžeta ostvari veći priliv, što omogućava da se u ovoj fiskalnoj godini obavi korisno ulaganje. Vašu pažnju bih želeo da skrenem na nekoliko pitanja Prilikom usvajanja Zakona o budžetu Republike za 2006. godinu, na kraju prošle, 2005. godine, istovremeno smo razmotrili i usvojili Memorandum o ekonomskoj politici za 2006. godinu. Memorandum je utvrdio fiskalnu politiku, sa sledećim elementima: stabilnost, smanjenje javne potrošnje za 1,3 odsto bruto društvenog proizvoda, nastavak reforme privrede i društva, investicije, naročito inostrane, povećanje izvoza, regulisanje i smanjenje platnog deficita i obaranje javnog duga ispod 50 odsto društvenog bruto proizvoda. Zakonska regulativa koja je u ovoj oblasti donesena omogućava pozitivna kretanja privrednog rasta, naročito u oblasti tercijalne delatnosti, gde imamo i povećanje zaposlenosti. U Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetu, budžet Republike ima aktivnu ulogu pri kreiranju ekonomske politike, kako za tekuću godinu, tako i za više godina unapred. To je predviđeno u članu 1. pod tačkom 37), u vezi s Nacionalnim investicionim planom, koji sredstva ostvarena postupkom privatizacije, kreditima i međunarodnim finansijskim novcima, kao i drugim izvorima, raspoređuje za investicije koje podstiču rast zapošljavanja, modernizaciju infrastrukture, koje ubrzavaju privredni razvoj, kontrolišu i omogućuju ravnomerni regionalni razvoj, a istovremeno doprinose poboljšanju standarda stanovništva. Ideja koja je na početku tekuće godine predočena javnosti često je imala i negativne ocene, a javila su se i utopistička razmišljanja o takvom složenom pitanju. Međutim, život i osmišljena politika ove vlade i dosledno sprovedena fiskalna politika Ministarstva finansija, naročito u smanjenju tokova u sivoj ekonomiji, jednakom tretmanu svih učesnika, poreskih obveznika, kao i stalna kontrolna naplata utvrđenih obaveza, omogućili su da vizija o Nacionalnom investicionom planu bude pretočena u zakonsku formu, a zatim, u narednom periodu, bude i ostvarena. Želim istaći pozitivan trend u pogledu realizacije „Mobi 63", što je doprinelo da i ovaj projekat bude realizovan. U svakom slučaju, javno prikazivanje celog procesa prodaje daje legitimitet i garanciju da transparentnost privatizacije daje pozitivan rezultat. Istovremeno, ovim predlogom zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetu, deo sredstava ostvarenih privatizacijom državnog kapitala raspoređuje se za povećanje standarda u celoj Republici. Predloženim izmenama Zakona o budžetu, u vrlo kratkom roku će u opticaj ući velika količina novca. Poznato je i to da je prilikom odobrenja trošenja sredstava utvrđena neposredna namena, na šta je moguće trošiti. Međutim, u praksi je moguće određeno odstupanje i drugačije korišćenje sredstava. Zato smatram da je neophodna sveobuhvatna kontrola načina trošenja ovih sredstava, posebno, aktiviranjem državne revizorske institucije. Mi smo u prethodnoj tački dnevnog reda raspravljali o zakonu o izmenama i dopunama Zakona o budžetskom sistemu, gde je uvedena interna kontrola. Međutim, i nadležna ministarstva, svako iz svoje nadležnosti, vršiće poseban nadzor prema zakonskim ovlašćenjima. Isto tako, na osnovu Zakona o državnoj revizorskoj instituciji, koji je usvojen krajem 2005. godine i objavljen u „Službenom glasniku“ br. 101, preuzimanjem prakse drugih zemalja, mi smo prihvatili i regulisali kontrolu, reviziju subjekata, a to su indirektni i direktni korisnici budžetskih sredstava, pravna lica koja direktno ili indirektno koriste javna sredstva. Ova institucija je ovlašćena i osposobljena za kontrolu i reviziju trošenja sredstava predviđenih u delu budžeta za određene namene. To je samostalan, nezavisan državni organ. Za svoj rad odgovara neposredno Narodnoj skupštini Republike. Međutim, svoj rad ne može da otpočne dok Narodna skupština ne izabere savete institucije. Neophodno bi bilo da se taj postupak oko izbora što pre završi, da bi ovaj veliki program investiranja u celoj Republici odmah, na početku, mogli pratiti i blagovremeno reagovati. Što se tiče servisiranja unutrašnjih i spoljnih obaveza države, radi funkcionisanja države i njenih institucija, privrede i svih ostalih, moderno društvo koristi svoje resurse, a da bi sve to moglo funkcionisati, mora se imati kapital u funkciji. Naše društvo mora što pre da se aktivnije uključi u međunarodno tržište hartija od vrednosti, da aktivira svoje mogućnosti kroz intenzivan rad pri formiranju investicionih fondova, o čemu je ovaj cenjeni dom doneo zakon - Zakon o investicionim fondovima, radi obezbeđivanja što kvalitetnijih sredstava za nesmetani rad privrede i države. I pored takvih nastojanja, i dalje kao država imamo nasleđena zaduženja u vidu kredita i ostalih obaveza. U Predlogu izmena Zakona o budžetu taksativno su nabrojane obaveze države prema određenim poveriocima. Smatram vrlo značajnim istaći da je, prema Predlogu izmene Zakona o budžetu, predviđeno da se deo sredstava iz privatizacionih prihoda upotrebi i za otplatu glavnice javnog duga i za kredite za podsticanje privrednog razvoja. Izvršavanjem ove obaveze, država će postati nisko zadužena zemlja. Dame i gospodo, ciljevi ekonomske politike za 2006. godinu, koji su izraženi i u rebalansu ovog budžeta, nastavak su privrednog razvoja putem rasta izvoza i povećanja učešća stranih direktnih investicija. Realizacija ovih ciljeva doprinela bi poboljšanju strukture i broja zaposlenih, kao i poboljšanju standarda. Prema ekonomskim kretanjima, ove godine se očekuje stopa privrednog rasta do 8 odsto, kao što smo čuli od ministra finansija, i bruto domaća proizvodnja od 3,5 hiljade dolara po stanovniku, što je vrlo značajno pred pregovore za ulazak u Evropsku uniju. Smanjenje tokova sive ekonomije pozitivno utiče na kretanje prihoda budžeta u Republici, a to je moguće registrovati po visini ostvarenog poreza na dohodak građana u proteklih osam meseci tekuće godine. Statistički izveštaji, uporednom analizom, potvrđuju da se vrednost zarade povećava. Primera radi, u julu su povećane 7,7 odsto u odnosu na prošlu godinu, što je vrlo značajno, jer ukazuje na pozitivnu tendenciju privrednog rasta u Republici. Želeo bih da ukažem na naknadu za korišćenje licence kao neposredni prihod budžeta. Postojeći zakon o koncesijama omogućava široku primenu u slučajevima kada se neko prirodno blago ili druge prirodne pogodnosti ili resursi koriste u privredne svrhe; država ima pravo da traži nadoknadu putem naplate koncesije. Smatram to značajnim pomakom u ostvarivanju povećanja prihoda u strukturi neporeskih prihoda, kao što je prihod ostvaren izdavanjem licence za mobilnu telefoniju. Mišljenja sam da je i u drugim oblastima moguće ostvariti takav prihod, kao što je slučaj sa korišćenjem radio-frekvencije u komercijalne svrhe. Kao što je poznato, predložene izmene i dopune Zakona o budžetu Republike predviđaju za 7 odsto povećanje prihoda i 13 odsto povećanje rashoda, prestrukturiranjem unutrašnje raspodele sredstava. Na kraju, Poslanička grupa G17 plus podržava predložene izmene Zakona o budžetu za 2006. godinu i poziva i druge da to učine. Hvala.
Hvala vam. Pošto na listama poslaničkih grupa nema više prijavljenih za reč, pre zaključivanja načelnog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa? Izvolite. Reč ima ovlašćeni predstavnik Poslaničke grupe G17 plus, Vesna Raca-Radisavljević.
Gospodine predsedavajući, kolege poslanici, evo, ceo dan slušamo ono što je, pre svega, impresija za većinu građana Srbije, možda ne toliko budžet i rebalans budžeta, koliko ovaj nacionalni investicioni plan. Mogu odgovorno da kažem da ima izuzetno mnogo pozitivnih reakcija građana na celu priču o Nacionalnom investicionom planu. Zašto to kažem? Kao član Gradskog veća Skupštine grada Beograda, zadužena sam, ispred grada Beograda, za primenu Nacionalnog investicionog plana na teritoriji Beograda. Grad Beograd ima razumevanja za sveobuhvatnost ovog problema i formirao bi nešto što se zove koordinaciono telo, koje treba da pomogne da se projekti iz Nacionalnog investicionog plana na teritoriji Beograda, bez obzira na sektorsku pripadnost, bez obzira na investitora, odnosno nadležnosti, brže i kvalitetnije primene. Slušali smo ovde danas razne primedbe. Najčešće su se ticale investicionog održavanja. Teško da ćete u Srbiji naći građanina koji će da prihvati da nije stvar povećanja životnog standarda način kako mu se deca i na čemu mu se deca obrazuju. Teško da ćete moći da ubedite bilo kog građanina Srbije da budućnost dece, kroz ulaganje u obrazovanje, nije nešto što je ozbiljan i veliki interes. Teško da ćete građane koji treba da se leče ubediti da način kako konzumiraju zdravstvene ustanove nije značajan. Nismo ništa važno pominjali od stvari koje su obuhvaćene Nacionalnim investicionim planom. Pominjali smo samo neke stvari koje nisu dobre. Nismo pomenuli to da je, recimo, grad Beograd centar nekih zdravstvenih usluga, da se mnogo građana Srbije leči u Beogradu. Nismo napomenuli, na primer, koliko je važno to što će Beograd dobiti jedan izuzetno moderan dijagnostički centar koji će omogućiti otkrivanje malignih oboljenja u najranijoj fazi, u fazi kad je izlečenje vrlo izvesno i moguće. Nismo o svemu tome pričali. O značaju putne infrastrukture, o tome reče kolega primer iz Trudelja, koliko ima ljudi i koliko mleka isporučuju, radi se o malom lokalnom putu. Teško da možete mene i bilo koga da ubedite da to nema uticaja na povećanje zaposlenosti i uopšte na to kako ljudi u tom kraju žive. Nacionalni investicioni plan je instrument ekonomske politike Vlade kojim ona podstiče zapošljavanje, stabilan regionalan razvoj, odnosno uravnotežen regionalan razvoj, rast izvoza i nije, naravno, moguće u jednom zasedanju, čak ni u nekoliko rasprava oceniti značaj Nacionalnog investicionog plana. Preko 3000 projekata je bilo stiglo u projektni centar Ministarstva finansija, jer je tako bilo određeno, da bi projekti u toku juna, tj. do kraja juna mogli da se apliciraju, odnosno da se podnesu prijave. Šta znači podneti prijavu? Podneti prijavu, između ostalog, znači odgovornost svih učesnika u društveno-političkom životu, a imenovani su oni koji mogu prijave da podnose, da prepoznaju potrebe svog kraja i svog okruženja. Ne može država da zna šta se u svakom njenom deliću dešava, gde fali put, gde fali fabrika. Neko iz lokalne vlasti mora na to da je podseti. Otuda odgovornost svih onih koji su morali i mogli da podnesu ovakve projektne planove. Naravno da postoje planovi sa visokim stepenom projektne spremnosti, planovi na kojima su ljudi i stručnjaci mnogo radili. Postoje i oni koji su samo dobra želja i ideja, a zaista su realan zahtev lokalne sredine i u tom slučaju će se pomoći da ti planovi vrlo brzo dođu u ozbiljan stepen projektne spremnosti. Zbog toga imamo u okviru Ministarstva finansija, u okviru projektnog centra, više faza, zato su formirani saveti o kojima se ovde danas govorilo. Zato su formirani projektni timovi, da se od prispelih projekata koji su na Vladi prošli, od projekata koji su dobili zeleno svetlo i usvojeni su prvo sektorski, a zatim i kao ceo Nacionalni investicioni plan, u ovom trenutku, određuje projektna spremnost svih projekata. Znači, popisuje se dokumentacija koja već postoji, a odnosi se na sve projekte, a ona koja ne postoji, treba da se pribavi. Posle toga, projektni centar, odnosno projektni timovi koji postoje po sektorima i resorima, prave plan trošenja sredstava, plan povlačenja sredstava, plan javnih nabavki, i sve to prosleđuju projektnim savetima, koji u tom trenutku donose konačnu odluku o tome kojim redosledom će se projekti primenjivati. Verujte, u ovom trenutku je mnogo veće umeće imati stručnjake koji onako kako to ozbiljno investiranje i projektovanje nalažu – transparentno, troše novac. Radi se o tome da ima zaista nedovoljno projekata u visokom stepenu spremnosti i otuda mi je bilo veoma interesantno izlaganje vezano za ovaj sistem Rzav, jer verujem da ono što je možda propušteno, a ne tražimo greške - ko je propustio, nego tražimo ozbiljne projekte za koje postoji javni interes, može da se ispravi. Ovo je nešto od izuzetnog značaja i verujem da će u sledećem krugu, a govori se i o sledećem krugu, pričali smo o programskom budžetu danas, dakle, ovaj projekat, a vezano za nacionalno investiciono planiranje za 2008. i 2009. godinu, sigurno proći. Zbog izuzetnog značaja investiranja u Srbiji, zbog izuzetnog značaja koji Nacionalni investicioni plan ima za sve građane, pozivam sve poslanike da podrže Predlog rebalansa budžeta. Poslanička grupa G17 plus će glasati za.
Zaključujem načelni pretres o Predlogu zakona i jedinstveni pretres o predlozima odluka. Nastavićemo raspravom u pojedinostima, u sredu u 10 časova. Hvala svima koji su odgovorno učestvovali danas u raspravi.