Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, otvaram sednicu Desetog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2004. godini. Obaveštavam vas da, prema službenoj evidenciji, današnjoj sednici prisustvuje 95 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja kvoruma za rad Narodne skupštine, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema utvrđeno da je u sali prisutno 88 narodnih poslanika i da postoji kvorum za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da prisustvuju sledeći narodni poslanici: Leila Ruždić-Trifunović, Dušan Petrović, Čedomir Petković, Marko Đurišić, Vladan Vučićević, Velimir Stanojević i Miroslav Markićević. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, uz saziv Desetog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2004. godini, koje je sazvano na zahtev 84 narodna poslanika, saglasno članu 79. stav 3. Ustava Republike Srbije i članu 162. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, dostavljen vam je zahtev za održavanje Desetog vanrednog zasedanja, sa utvrđenim dnevnim redom sadržanim u tom zahtevu. Pošto su podnosioci zahteva za održavanje Desetog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2004. godini, pisanim putem, obavestili da povlače predlog da se na ovoj sednici razmatraju Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o finansijskom lizingu (tačka 1.), Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o založnom pravu na pokretnim stvarima upisanim u registar (tačka 2.) i Predlog odluke o imenovanju predsednika i članova Odbora za obnovu i razvoj Sremskih Karlovaca (tačka 5. pod b), koje je podnela Vlada Republike Srbije, za sednicu Desetog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2004. godini utvrđen je sledeći Dnevni red: 1. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o radio-difuziji, koji je podnela Vlada Republike Srbije; 2. Predlog odluke o izboru sudija, koji je podneo Visoki savet pravosuđa; 3. Izbor i imenovanje predsednika i članova organa i tela utvrđenih zakonom: a) Predlog odluke o izboru predsednika i članova Komisije za hartije od vrednosti, koji je podnela Vlada Republike Srbije, b) Izbor članova Republičkog odbora za rešavanje o sukobu interesa sa liste koju je podnela Srpska akademija nauka i umetnosti. Pošto je predloženo da se Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o radio-difuziji i Predlog odluke o izboru predsednika i članova Komisije za hartije od vrednosti razmatraju po hitnom postupku, nadležni odbori, ukoliko to već nisu učinili, podneće izveštaje u toku trajanja sednice. Rad po dnevnom redu. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O RADIO-DIFUZIJI Primili ste Predlog zakona, koji je podnela Vlada Republike Srbije. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Žarko Obradović, Ljiljana Nestorović, Aleksandar Lazarević i Skupština Autonomne Pokrajine Vojvodine. Amandmani koji budu podneti do otvaranja načelnog pretresa biće vam uručeni u toku sednice. Primili ste izveštaje Odbora za kulturu i informisanje i Zakonodavnog odbora. Pre otvaranja načelnog pretresa, podsećam vas da, prema članu 90. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi 5 časova. Ovo vreme raspoređuje se na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Pošto ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, konstatujem da je vreme rasprave po poslaničkim grupama sledeće: Srpska radikalna stranka – jedan sat, 38 minuta, 24 sekunde; Demokratska stranka Srbije – jedan sat; Demokratska stranka – Boris Tadić – 44 minuta, 24 sekunde; G17 plus – 37 minuta, 12 sekundi; Srpski pokret obnove – Nova Srbija – 26 minuta, 24 sekunde; Socijalistička partija Srbije – 26 minuta, 24 sekunde; poslanici koji ne pripadaju nijednoj poslaničkoj grupi, a to su tri poslanika Socijaldemokratske partije i tri poslanika NDS-a, po pet minuta, na osnovu člana 89. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 136. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram načelni pretres. Da li predstavnik predlagača Dragan Kojadinović, ministar kulture, želi reč? (Želi.) Izvolite.
Dame i gospodo, dobar dan svima. Narodna skupština Republike Srbije usvojila je, kao što znate, Zakon o radio-difuziji jula 2002. godine. Posle više od dve godine važenja Zakona, predlažemo izmene i dopune iz sledećih razloga. Navedenim zakonom osnovana je Republička radiodifuzna agencija kao samostalna i nezavisna organizacija, koja vrši javna ovlašćenja u skladu sa ovim zakonom. Organ Agencije je Savet, koji ima devet članova, a koji se biraju po proceduri utvrđenoj Zakonom o radio-difuziji. Međutim, već prilikom prvog izbora Saveta, kod izbora dva od devet članova, kao što i sami znate, nije do kraja ispoštovana Zakonom predviđena procedura, što je dovelo do blokade u radu Saveta i nemogućnosti primene velikog dela odredbi Zakona o radio-difuziji. Da bi problemi vezani za rad Saveta bili prevaziđeni, da bi se članovi Saveta ubuduće birali na racionalniji i efikasniji način, kao i da bi se skupština rasteretila poslova koje mogu obavljati i njena stručna tela, predlažu se izmene člana 23. i 24. Zakona. Potrebno je usaglasiti odredbe Zakona o radio-difuziji koje se odnose na izbor i razrešenje članova Saveta Agencije, konkretno član 23. stav 10. i stav 12. i član 31. stav 4. Pojedine odredbe ovog zakona, član 25. stav 1. tačka 1) i član 78. tačka 6) član 87. stav 4. i član 96. stav 9, treba usaglasiti sa Ustavnom poveljom državne zajednice Srbija i Crna Gora. Iz ovih razloga predložene su izmene i dopune Zakona o radio-difuziji, koje su, u osnovnom, sledeće. Da bi se ubuduće operativnije, racionalnije, ekonomičnije i stručnije birali članovi Radiodifuznog saveta, predlaže se izmena strukture ovlašćenih predlagača članova Radiodifuznog saveta. Umesto Narodne skupštine Republike Srbije, Vlade Republike Srbije i Izvršnog veća Vojvodine predloženo je da ovlašćeni predlagač bude nadležni odbor Narodne skupštine Republike Srbije, član 1. zakona o izmenama i dopunama Zakona. U cilju rasterećenja Skupštine od poslova koje mogu i treba da obavljaju njena stručna tela, predloženo je da umesto Narodnoj skupštini, ovlašćeni predlagač podnosi listu kandidata za članove Saveta nadležnom skupštinskom odboru, kao i da nadležni skupštinski odbor, a ne Skupština, vrati predlog ovlašćenom predlagaču, ukoliko je predlog podnet suprotno odredbama ovog zakona, dakle, član 2. stav 1. i 7. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona. Takođe je predloženo da nadležni odbor Skupštine, umesto Skupštine, kako je to do sada regulisano, može pre odlučivanja o izboru članova Saveta organizovati javnu raspravu sa predloženim kandidatima radi sticanja uvida u njihove sposobnosti za obavljanje poslova iz nadležnosti Agencije; član 2. stav 9. zakona o izmenama i dopunama. Radi usaglašavanja odredbe Zakona o radio-difuziji, koje se odnose na izbor i razrešenje članova Saveta Agencije sa Ustavom Republike Srbije, predloženo je brisanje odredaba kojima je predviđena posebna većina kod izbora članova Radiodifuznog saveta. Naime, važećim odredbama Zakona, konkretno članom 23. stav 2. i članom 29. stav 4, ustanovljena je posebna većina, to jest većina od ukupnog broja narodnih poslanika potrebna za donošenje odluke Narodne skupštine. Međutim, u Ustavu Republike Srbije utvrđeno je da Narodna skupština odlučuje većinom glasova na sednici na kojoj prisustvuje većina od ukupnog broja narodnih poslanika, ako Ustavom nije predviđena posebna većina. Prema tome, potrebna posebna većina ne može se ustanoviti zakonom ni za izbor članova Saveta radiodifuzne Agencije, član 4. zakona o izmenama i dopunama. U članu 5. predloženog zakona rok u kome je Narodna Skupština dužna da izabere novog člana Saveta, u slučaju prestanka mandata člana Saveta pre isteka vremena na koje je izabran, produžava se sa 30 na 60 dana. Na ovaj način otklanja se kolizija sa drugim odredbama Zakona koje propisuju rokove za izbor članova Saveta. Predloženim izmenama i dopunama odredbe Zakona o radio-difuziji usaglašene su sa Ustavnom poveljom Državne zajednice Srbija i Crna Gora, čl. 3, 7, 8. i 9.Zakona o izmenama i dopunama. Zakon o izmenama i dopunama utvrđuje i nove rokove i nadležne organe prilikom prvog izbora članova Radiodifuznog saveta u skladu sa ovim zakonom, član 10. zakona o izmenama i dopunama. Napominjem da se odredbe člana 10. zakona o izmenama i dopunama Zakona o radio-difuziji primenjuju samo prilikom prvog izbora članova Saveta, u skladu sa ovim zakonom. Zakonom o izmenama i dopunamaZakona o radio-difuziji utvrđeno je da danom izbora članova Saveta, u skladu sa ovim zakonom, prestaje mandat članovima Saveta, izabranim u skladu sa Zakonom o radio-difuziji, kao i da se prilikom prvog izbora članova Saveta, u skladu sa ovim zakonom, ne primenjuje odredba Zakona o radio-difuziji, po kojoj isto lice ne može uzastopno dva puta biti birano za člana Saveta. To praktično znači da sadašnji članovi Radiodifuznog saveta mogu biti ponovo birani, član 12. zakona o izmenama i dopunama Zakona o radio-difuziji. Toliko za početak. Hvala.
Zahvaljujem. Podsećam istovremeno da su ovlašćeni predstavnici grupa za ovu tačku: poslaničke grupe Demokratske stranke Srbije Vukosav Tomašević, Demokratske stranke Milan Stanimirović, Socijalističke partije Srbije dr Žarko Obradović i G17 plus Aleksandar Lazarević. Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? Odbora za kulturu i informisanje, Aleksandar Lazarević? (Ne). Zakonodavnog odbora, Miloš Aligrudić? (Ne). Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Ima reč gospodin Obradović, a zatim gospodin Nikolić.
Poštovane kolege narodni poslanici, gospodine ministre, poštovano predsedništvo, mi danas raspravljamo o izmenama i dopunama Zakona o radio-difuziji. Podsećam da je Zakon o radio-difuziji usvojen jula 2002. godine uz veliku pompu, sa tada izrečenim ocenama, da je savremen, proevropski, da na novi način uređuje radiodifuznu politiku u Srbiji, da je u skladu sa iskustvima zemalja članica Evropske unije i sa mnogo drugih pozitivnih ocena. Nije uvažena nijedna ocena ili amandman poslanika Socijalističke partije Srbije da zakon nije dobar, da je u pojedinim odredbama suprotan Ustavu Republike Srbije da sadrži nejasne, neprecizne odredbe, da je u pojedinim delovima, članovima, odredbama kontradiktoran, konfuzan itd. Zanimljivo bi bilo pomenuti da je pomenuti zakon imao zdušnu podršku u javnosti Srbije, elektronskim i štampanim medijima, i od različitih nevladinih organizacija i medijskih udruženja, kako u pripremi donošenja, tako i prilikom usvajanja ovog zakona u Skupštini Srbije. Sve je bilo u najboljem mogućem redu do trenutka izbora članova Saveta radiodifuzne agencije. Tada su počele stvari da se menjaju, najpre prikriveno, a posle izbora članova Saveta i otvoreno. Počela je kritika Zakona i članova ponaosob, i to najpre od nazovinezavisnih medija, koja je imala i personalni karakter, a ponekad je bilo reči o samom zakonu. Vremenom stvari su isplivale na površinu. Suština cele priče je bila da je navodno Zakon dobar, ali nisu dobri ljudi koji su u Savetu, jer ne mogu ili ne žele da obezbede da se određeni interesi realizuju, naravno, interesi kritičara, bilo da su ti interesi esnafski, bilo da su politički, a gotovo sigurno finansijski interesi. Dakle, jedan loš zakon, uz personalni sastav Saveta, uz podnošenje ostavki pojedinih članova i neizbor novih članova, stvorili su haos u radiodifuznom prostoru Srbije, koji, naravno, najbolje koriste medijski i finansijski mešetari, jer se pod firmom slobodnog, demokratskog, istinitog, transparentnog informisanja plasiraju informacije finansijske oligarhije, određenih interesnih grupa, uz eliminisanje bilo koje kritičke reči ili suprotnog opozicionog stava u odnosu na takozvanu uređivačku politiku. Zato u izborima nema prostora za sve kandidate ili stranke. Jedni se besomučno prate i medijski promovišu, a drugi skoro i da ne postoje. Najbolji primer su predsednički izbori koje smo imali pre nekoliko meseci. Da ne pominjem da druge brojne odredbe Zakona o radio-difuziji i posle dve godine od usvajanja Zakona nisu sprovedene, jer u tom haosu neki vrlo dobro plivaju i usput stalno u medijima kukaju da im je loše. Najbolje bi bilo kad bi se usvojio novi zakon o radio-difuziji, to je stav Socijalističke partije Srbije, i kada bi se precizno utvrdili svi elementi koji uređuju ovo složeno pitanje. Ali, od toga se za sada odustalo. Zato je dobro, po našem mišljenju, što smo dobili ovaj predlog izmena i dopuna Zakona, predlog koji ima određenih nedostataka, reći ću koji su kasnije, ali i takav kakav je, on predstavlja jedan mali korak napred u odnosu na postojeće stanje i pokušaj da se deblokira rad Saveta izborom novog saveta. Oko izbora članova Savetavredi pomenuti ovde u Skupštini Republike Srbije kakva su iskustva drugih zemalja, kakva je uloga država u određivanju članova Saveta i prilikom određivanja strukture Saveta, jer smo imali permanentnu priču tokom donošenja Zakona, i sve vreme od 2002. godine pa naovamo, da, kao, uticaj medijskih i drugih udruženja i nevladinih organizacija treba da bude dominantan. A država, eto, treba da stoji po strani i da gleda šta se zbiva pod navodnom firmom, obrazloženjem, da je to jedini osnov i uslov nezavisnosti medija. Primera radi, pomenuću neke zemlje Evropske unije i kakva su iskustva kod njih. Holandija, primera radi, ima Komesarijat za medije od tri člana; imenuje se kraljevskim dekretom na predlog državnog sekretara za medije. Italija – Italijanska komunikacijska uprava; četiri člana, koja predlažu oba doma parlamenta, a imenuje dekretom predsednik Republike. Austrija - Komunikacijski odbor; pet članova; članove i direktora imenuje federalni kancelar na osnovu uobičajenih pravila za civilne službenike. Grčka - Nacionalni savez RT; sedam članova bira posebno telo parlamenta, u kojem su predstavljene sve političke stranke. U Španiji - devet članova, koje imenuje Vlada na predlog ministra ekonomije i ministra za nauku i tehnologiju. Vreme mandata tih članova je različito - četiri, pet ili šest godina. U Velikoj Britaniji - devet članova, šest imenuju državni sekretariza industriju, kulturu, medije i sport, a tri člana imenuje ovih pomenutih šest članova. U Portugalu - 11 članova, pet bira parlament, ostali su članovi nekih drugih udruženja. U Ukrajini - osam članova, predsedavajući Vrhovnog saveta Ukrajine i predsednik Ukrajine imenuju četiri. Ove primere pominjem iz razloga što oni više nego bilo šta drugo pokazuju koliko je bila isprazna priča da država treba da ostane van sfere radiodifuzne politike u Srbiji, i da ostane van uticaja, i samim tim da ovo vrlo važno pitanje bude predmet rada, a naravno i interesa različitih medijskih grupa. Ovo možda više nego bilo šta pokazuje da država mora, da treba da ima važnu ulogu, jer smo imali da je u Srbiji način izbora članova saveta implicirao različito nepoverenje u organe vlasti i to je davalo tzv. civilnom sektoru ovlašćenja koja nisu poznata u zemljama Evropske unije, što najbolje pokazuje primer koji sam naveo. Rekao bih reč - dve oko većine potrebne za izbor članova saveta, s obzirom da se izmenama i dopunama Zakona o radio-difuziji i to pitanje stavlja na dnevni red. Dobro je što se ukida neustavno rešenje, a to je da većina od ukupnog broja poslanika Narodne skupštine jeste uslov za izbor članova saveta. Moram pomenuti da taj uslov - većina od ukupnog broja poslanika, Ustav Republike Srbije predviđa kod izbora predsednika Vlade i za opoziv Vlade, u članovima 92. i 93. Ustava, ili kod donošenja ustavnog zakona, a nigde nije, naravno, poznato da se ovako strog uslov postavlja. Mi smo lakše promenili Ustav nego što smo, na osnovu zakona koji menjamo, bili u situaciji da izaberemo člana saveta za radio-difuziju, što govori, samo po sebi, nonsensu pomenute odredbe. Dobro je što ima više kandidata, to je jedan od potrebnih uslova kod izbora članova Saveta. Ovaj predlog koji smo dobili ima i sam određenih nedostataka, pomenuću dva, i podnosim određene amandmane, mislim da su vrlo logični u odnosu na izmene i dopune pomenutog zakona i da mogu rešiti pojedina otvorena pitanja, koji ovakav tekst izmena i dopuna zakona rešava. Vezano za član Predloga zakona, koji predviđa praktično pravo veta pojedinim članovima saveta, u ovom slučaju iz Autonomne Pokrajine Vojvodine, što bi po mišljenju Socijalističke partije Srbije usporavalo, blokiralo, a time i onemogućavalo efikasan rad i Saveta i Radiodifuzne agencije u celini. Zadržavanjem predloženog rešenja ostali članovi saveta se suštinski stavljaju u neravnopravan položaj, što ne sme biti pravilo, pogotovu ne zakonsko rešenje. Davanje prava veta jednom od devet članova saveta za radiodifuzuju jeste suštinski stavljanje prepreke da se odluke donesu. Jedan interes jednog člana saveta, u ovom slučaju, dobija takvu snagu da poništava sve druge interese.
Gospodine Obradoviću, da li koristite i drugih deset minuta?
Završiću brzo. Davanjem prava veta jednom članu saveta u odnosu na ostalih osam se suštinski uvodi neravnopravnost među članovima saveta. Drugi amandman mislimo da poboljšava izmene i dopune predloženog zakona. Ovim amandmanom se predlaže da za domaće nevladine organizacije, udruženje građana i profesionalna udruženja, koja predlažu listu sa više od dva kandidata, nadležni odbor utvrdi dva kandidata, u skladu sa odredbama Poslovnika. Zašto smo mi poslanici SPS ovaj amandman podneli? Rešenje koje je utvrđeno Predlogom zakona u vezi sa načinom utvrđivanja kandidata za Savet radiodifuzne agencije, koje predlažu domaće nevladine organizacije, udruženja građana, necelishodno je, jer može da uspori odnosno blokira postupak konstituisanja saveta. Amandmanom je stoga predloženo adekvatnije rešenje koje je u funkciji bržeg konstituisanja saveta, a time i u funkciji efikasnijeg rada Radiodifuzne agencije. Naime, malo je poznato, ali stoji da je u Republici Srbiji registrovano oko 25.000 nevladinih organizacija, a približno je toliko i profesionalnih udruženja i udruženja građana. Teško je očekivati da bi se ovoliki broj ovih organizacija mogao brzo i jednostavno dogovoriti oko kandidata za Savet radiodifuzne agencije, zato što je dogovor nešto što je predviđeno ovim zakonom, o kome mi danas raspravljamo. Postupak dogovaranja, u slučaju kada bi ostalo ovo predloženo rešenje u zakonu, trajao bi dugo i na taj način bi, po našem mišljenju, blokirao rad Radiodifuzne agencije, koja mora imati Savet, kao najviši organ upravljanja. Suštinski, ukoliko nevladine organizacije ne žele da se dogovore, a ta situacija je praktično moguća, Savet će biti blokiran. Ako je dogovor nešto što se podrazumeva kao jedini način izbora tog člana odnosno predlaganja, pa posle preduslova za izbor, onda u slučaju da neka nevladina organizacija ne želi da se dogovori, taj član Saveta neće biti suštinski izabran. Iz tog razloga smo predložili amandman, prema kome u slučaju da nevladine organizacije ne mogu da se dogovore, ne žele da se dogovore, tada nadležni odbor Skupštine Srbije može utvrditi predlog kandidata za člana Saveta za radio-difuziju. Iz tog razloga, smatramo da predloženim izmenama i dopunama Predloga zakona stvaramo zakonske pretpostavke za izbor novog saveta. Izbor novog saveta je, po našem mišljenju, jako važan i on će verovatno uslediti u mesecima nakon usvajanja izmena i dopuna zakona, jer bez konstituisanja Saveta nije moguće raspisati nijedan konkurs za dodelu dozvola za emitovanje, nije moguće sprovesti kontrolu zakonitosti rada elektronskih medija, niti u skladu sa zakonom imenovati organe radiodifuzne ustanove Srbije i radiodifuzne ustanove Vojvodine. Sadržaj rada Saveta je ogroman, pretpostavkom izbora članova stvaraju se pretpostavke da Savet može da radi. U tome je najveći kvalitet ovog predloženog teksta izmena i dopuna Zakona o radio-difuziji. Socijalistička partija Srbije smatra da ovim amandmanima rešavamo i neka pitanja koja su otvorena i da na taj način stvaramo uslov da Savet konačno dobije legitimno izabrane članove i da konačno počne da radi i da rešava pitanje radiodifuzne politike u Srbiji. Hvala vam.
Hvala. Da li još neko želi reč? Narodni poslanik Tomislav Nikolić.
Dame i gospodo narodni poslanici, kada god se u Srbiji stvori nova koalicija, eto prilike da se menja Zakon o radio-difuziji, kako bi novi partner dobio člana Saveta radiodifuzne agencije i drugi razlog za izmenu zakona ne postoji. Da sam na bilo koji način u ovo bio umešan, da sam bio ministar koji je trebalo ovo da potpiše, odbio bih da potpišem glupo objašnjenje, obrazloženje da zbog zastoja u radu Saveta radiodifuzne agencije treba menjati zakon. Jer, kaže tako, ne zato što se ne primenjuje zakon pa hajde da promenimo zakon. Dve godine mi imamo taj Zakon o radio-difuziji, ali da li se u Srbiji uopšte zna da imamo taj zakon. Da li su građani Srbije videli, posebno na primeru Radio-televizije Srbije, evropske televizije, kako ju je nazvala nova Vlada, a posebno po njenom ponašanju prema opozicionim političkim strankama. Izgovor za ovaj zakon, pre dve godine, jula 2000. godine, bio je Evropa, svet: svi regulišu medije, ponašanje o medijima, kontrolu medija i slično ovakvim zakonom. Ali, ne rekoste nam da je potpuno normalno u svetu da će državna radio televizija o svemu da izveštava korektno i da nikome iz opozicije ne pada na pamet da se bori da neki njegov član uđe u Savet radiodifuzne agencije, jer zna da kad god bude tamo izabran vodiće brigu o osnovnim demokratskim postulatima u jednom demokratskom društvu. Izabran je Radiodifuzni savet prevarama, na različite načine, i sada ispade da je kriva Skupština Republike Srbije zato što je ona predlagala nekoliko članova Saveta, pa hajde da promenimo zakon da ih više ne predlaže Narodna skupština već da ih predlaže nadležni odbor. Pri ovakvom stanju državnih medija, odbor koji bi bio nadležan da predloži članove je Odbor za rad, socijalna i boračka pitanja, jer on se bavi otklanjanjem terora, fašističkog terora, a da dodamo tu i medijski teror. Vi, gospodo, držite televiziju koja medijski teroriše ovo društvo. Žao mi je što svi vi iz vlasti ne možete da utičete na uređivačku politiku radio-televizije, ali ovi koji utiču napravili su od nje svoj partijski bilten. Ovo su pripreme za izbore. Grubim povredama Zakona o izboru narodnih poslanika potpuno ste eliminisali Nadzorni odbor iz procesa izbora. Njega nema. Ne može ni na šta da utiče. Niko ne kontroliše rad medija, a posebno rad državnih medija u predizbornoj kampanji u izbornom procesu. Trebalo bi, neki kažu, da to bude Savet radiodifuzne agencije, pošto se on bavi svim pitanjima u vezi radio-difuzije, trebalo bi, ali ne postoji i ne radi svoj posao. I sada kada bude postojao, ponovo će da obavlja taj svoj posao na isti način kako je radio Savet pre njega, na isti način kako je to činjeno kada uopšte nismo imali Zakon o radio-difuziji, Agenciju ili Savet radiodifuzne agencije. To ne zavisi od ministra, ministre, samo vi čitajte novine, ali vam predlažem da ih čitate kod kuće kada ste dokoni, jer može da se pomisli da ste i ovde dokoni i da jedva čekate da ova rasprava prođe. Ministre, znam da to ne zavisi od vas, koliko će biti demokratska televizija, koliko će biti dostupna svim građanima Republike Srbije, koja politička stranka ekipira Radio-televiziju Srbije pred izbore, kome su se oteli a kome nisu, u vreme kada ste vi, gospodine ministre, bili direktor jedne nazovinezavisne televizije. Imali ste jednog vlasnika i fokusiranog jednog političkog suparnika, i sve je bilo jasno: ko je bio protiv SPS-a, taj je bio slobodan, nezavisan demokrata, heroj, ali sada je drugo vreme. Sada vi koji ste na vlasti imate sve medije, a one koje nemate imaju bogataši koji se bave politikom. Sada nemate fokusiranog političkog suparnika. Jer, vaši politički suparnici, srpski radikali, nemaju prilike da se pojave na vašim medijima, nemaju prilike da budu zastupljeni na državnim medijima. I zato, baš vas je briga kako uređujete stanje u državnim medijima, jer ono što su državni mediji radili u kampanjama sada, pa čak i u vreme od kada ste vi ministar, nezamislivo je na zapadu na koji se inače pozivate kada pravite ovakav zakon. Zato, kada pravite ovakve zakone, pomislite i na to da će direktor televizije, da će glavni i odgovorni urednik televizije biti iz Srbije, a kada su iz Srbije oni rade za nekog političara ili nekog bogataša. To imajte na umu. Ako dovedete nekoga sa strane taj će da pobegne jer mu nećete dati da radi onako kako u toj oblasti treba da se radi. Znači, osuđeni smo da radimo sa ljudima iz medija, ima ih mnogo sposobnih, sve ih poznajete, znate im čitavu karijeru u novinarstvu, ali nađite mi jednog koji će objektivno da radi. Nema ga. Pitanje je samo šta želite da postignete izmenama i dopunama zakona - da funkcioniše Savet? Pa, koliko nam vremena treba da ga izaberemo? Nadležni odbor, pretpostavljam da će to biti Odbor za kulturu i informisanje, mada mu to ne piše u opisu poslova, jedino se kaže da se bavi i drugim poslovima iz ovih oblasti, jesu li te druge oblasti i poslovi da predlaže članove Saveta radiodifuzne agencije, mislim da nisu, ajmo na to da to predlaže predsednik Vlade. Kada već u ovom parlamentu zavisi od pogodbi, neka i to zavisi od predsednika Vlade, pa da vidimo ima li u parlamentu uopšte većinu, može li njegov predlog da prođe u Narodnoj skupštini Republike Srbije, ili mora sve da se dogovara ovde u klupama, na odborima, jer vi niste sigurni da bi Narodna skupština mogla dati predlog koji vama odgovara. A, mislim da ste se prebrojali u tom odboru koji ćete proglasiti nadležnim ili matičnim, pa kažete da tu imate većinu i da ćete tu da prođete. Već po nekim diskusijama, a biće mnogo diskusija o ovom zakonu, mislim da se sa dve-tri završava rasprava, dakle već po nekim diskusijama vidim i ko će da uđe u taj Savet radiodifuzne agencije, vidim takođe da će biti izglasan ovaj zakon, ali ne vidim da će se bilo šta promeniti nabolje. I dalje će favoriti zapada da budu protežirani na državnim medijima, i dalje će posle izbora biti lošije za Srbiju zato što su pobedili oni koje protežira zapad. I nikada neće biti sređen medijski prostor zato što vi to ne želite. Ne sređuje se on papirima nego ponašanjem. Kada ministar javno reaguje, pa kada pošalje javnosti pismo i kaže da nije zadovoljan šta radi taj i taj medij, ne želi da u tome učestvuje, potpuno drugačije zamišljam informisanje i demokratiju, onda ću shvatiti da se u Srbiji nešto promenilo. Ali, sada se u Srbiji ništa ne menja. Ne trebaju nam oni zaštitni znaci na televizijskim prijemnicima. Samo pustite ton, zatvorite oči i znaćete koja je stanica u pitanju, znate gde su joj jasle, gde je kasa iz koje se taj medij izdržava. Ne rešavate pitanje lokalnih medija, a na to vas obavezuje zakon. Baš vas briga za to. Tu vas je baš briga šta kaže Evropa za medije koji su pod kontrolom lokalne samouprave. Kaže se da je to nezamislivo, ali to vama ne odgovara. Sve tamo gde vaši vrše vlast može da bude primenjeno baš sve, jer Evropa neće da se buni kada kršite osnovne principe ustanovljene u Evropi. Ali, onda ne obećavajte građanima Srbije ulazak u Evropu. Ništa lepše za Evropu nego da vas pusti da radite šta hoćete i da ona kaže da zbog toga ne možete da uđete u Evropu. Vama lokalna samouprava finansira medije. Da li je to zadatak lokalne samouprave. Mi sada imamo ispred sebe izbore za odbornike, predsednike opština i gradonačelnike. Zato niste ukinuli medije lokalnih samouprava, jer će tamo da naprave tri okrugla stola za svoje kandidate, po jedno predstavljanje za svakog kandidata, a dan i noć će da protežiraju onog kandidata koji je na vlasti. (Predsedavajući: Da li koristite i sledećih deset minuta?) Ne, završavam. Kao što smo bili protiv zakona kada je donet, zbog toga sam ovlašćen da u ime poslaničke grupe kažem da nećemo glasati ni za ove izmene i dopune. Iza njih se ništa i ne krije. Vanredno zasedanje Narodne skupštine Republike Srbije da se menjaju odredbe Zakona o Savetu radiodifuzne agencije. U to vanredno zasedanje ubacite nekoliko finansijskih zakona, koje povučete pred samu sednicu. Mislite da se niko ne seća o čemu se radi. Možda ćemo imati još nekoliko vanrednih zasedanja i sve će biti povezano za izborima, jer vi u Srbiji počeste, kao i neki pre vas, da radite samo u vreme kada su raspisani izbori. Hvala.
Hvala. Da li još neko od predsednika, odnosno predstavnika poslaničkih grupa želi reč? Izvolite, narodni poslanik Milan Stanimirović.
Poštovane kolege narodni poslanici, uvaženi predsedavajući, poštovano predsedništvo, pred nama se nalazi Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o radio-difuziji. Kada smo 27. jula 2002. godine donosili Zakon o radio-difuziji, osnovni cilj ovog zakona je bio da depolitizuje ovu oblast, da je demokratski transformiše i da je reguliše u celini. U dve reči – zavođenje reda u ovoj oblasti. Da ne bih sada elaborirao šire šta se sve u međuvremenu događalo, sigurno je da je bilo nekih proceduralnih problema oko izbora članova Radiodifuznog saveta. Jedan sam od onih koji se zalaže za to da je poštovanje procedure conditio sine qua non ili neophodan uslov poštovanja, odnosno uspostavljanja demokratije. Međutim, bojim se da smo u ovoj situaciji bacili pod noge suštinu radi forme. Danas, uprkos tome što je pre dve godine donesen Zakon o radio-difuziji, faktički, u našoj državi deluje zakon o radiokonfuziji, kada se uzme u obzir da ima između 1.200 i 1.300 raznih emitera koji emituju radio ili televizijski program na teritoriji Srbije. Da se podsetimo još jednom nekih od ciljeva koji su bili u ono vreme kada je donošen Zakon o radio-difuziji. Nisu to bile u pitanju samo preporuke Saveta Evrope, OEBS-a itd, nego zaista potreba demokratskog društva u preobražaju da prilagodi jednu ovako izuzetno važnu oblast, kao što je medijska, funkcionisanju i delovanju, onako kako je to u razvijenim zemljama Evrope. Sprečavanje direktnog uticaja politike na elektronske medije, pre svega na način dodeljivanja dozvola za rad, privatnih radio i TV stanica, ali i na autonomno delovanje RTS i TV Novi Sad, koje je trebalo da se transformišu u javni servis. Bojim se da i u ovoj oblasti nismo postigli željeni cilj. Možda su i ove izmene i dopune Zakona o radio-difuziji jedini njihov cilj, kao što je bio slučaj sa nekim sudijama, da se promeni taj prethodni saziv Radiodifuznog saveta. Želeo bih da verujem da to nije istina. Da bi se postigao direktan uticaj politike na elektronske medije osnovana je nova institucija, koja je nazvana Republička radiodifuzna agencija. Stoga je vrlo važan ovaj način formiranja agencije, odnosno sastav i način izbora članova ove agencije. U nekim drugim zemljama, recimo u Hrvatskoj, vlada predlaže svih devet članova, u Bugarskoj predsednik predlaže pet, vlada četiri. Mi smo tu donekle bili šire demokratični, nego što je to slučaj u svih 11 zemalja tranzicije, gde sam upoređivao na koji način je rešavan ovaj problem. Da podsetimo, namera je bila da ova agencija ima svojstvo pravnog lica, što je čini nezavisnim pravnim subjektom, nadležnosti i ovlašćenja koje daje Zakon o radio-difuziji, kao i položaj i način izbora izvršnih organa obezbeđuje da ona deluje funkcionalno, u suštini nezavisno od bilo kog državnog ili nekog drugog uticaja. To su bile namere. Osnovni zadatak ove agencije je da daje dozvolu za emitovanje programa. Bojim se da ona nije nadležna da odlučuje o tehničkim pitanjima korišćenja frekvencija, jer je za to po Zakonu o telekomunikacijama zadužena Agencija za telekomunikacije, koja jednostavno ne funkcioniše. Ako mi izglasamo izmene i dopune Zakona o radio-difuziji, sprovedemo kompletan postupak, dakle, namera je da već posle 1. januara počne da deluje Radiodifuzni savet, bojim se da nećemo uspeti da do kraja omogućimo da Radiodifuzni savet ispunjava sve svoje nadležnosti predviđene Zakonom o radio-difuziji. Činjenica je ipak da moramo da zaboravimo sve ono što je bilo i da nakon dve godine postojanja Zakona o radio-difuziji omogućimo da Radiodifuzni savet počne da deluje i da u ovoj medijskoj sferi, pre svega elektronskih medija, zavedemo red. Trenutno je u kratkotalasnim frekvencijama haos. Rade radio i TV stanice ilegalno, na neadekvatnoj opremi, sve ono što je predviđeno zakonom, a to je minimum tehničkih standarda za emitovanje programa i minimum tehničkih uslova, ne poštuje se. Ako Agencija za telekomunikacije ne bude radila svoj posao, bojim se da neće moći ništa da uradi ni Radiodifuzni savet. Inače, zemaljsku radio-difuziju regulišu i međunarodni propisi, i međunarodno su usaglašeni, i mi smo sa te strane dužni da omogućimo normalno funkcionisanje na etarskom prostoru na teritoriji naše zemlje i da ne ugrožavamo naše susede u ovoj oblasti. U razgovoru sa nekim ljudima saznao sam da ta mreža repetitora i predajnika može da ugrozi čak i zdravlje stanovništva ako je postavljena onako na neadekvatan način, na soliterima, na zgradama, u stambenim zonama, umrežavanjem, a to će verovatno biti prilika da se donese i zakon o elektromagnetnom zračenju, kojim će i ta oblast biti regulisana. Kao što sam već napomenuo, nije formirana Agencija za telekomunikacije. U 11 zemalja u tranziciji ne postoji 5, 6 predlagača, onako kako je to predviđeno ovim zakonom. Umesto Skupštine Republike Srbije, Vlade Republike Srbije i Izvršnog veća Vojvodine predloge daje Odbor za kulturu i informisanje, šest predloga, od kojih će Skupština da odredi tri. Skupština AP Vojvodine predložiće dva kandidata, od kojih ova skupština treba da izabere jednog. Rektori univerziteta u Republici Srbiji, putem zajedničkog dogovora; hajde da prihvatimo da se rektori mogu dogovoriti. Dolazimo do Udruženja radiodifuznih javnih glasila u Republici Srbiji, Udruženja novinara, profesionalnih udruženja filmskih i dramskih umetnika i profesionalnih udruženja kompozitora u Republici Srbiji – putem zajedničkog dogovora. Za ova udruženja mora da se utvrdi ko je taj završni organ koji predlaže dva kandidata o kojima će odlučivati ova skupština, dakle, neka presudna instanca koja će odlučiti koja su to dva kandidata. Znate da u ovoj oblasti imamo Nezavisno udruženje novinara, imamo Udruženje novinara Srbije, imamo mnoga udruženja koja su direktno suprotstavljena po mnogim pitanjima i koja će po prirodi stvari želeti da baš njihov kandidat bude na neki način predstavljen u ovom radiodifuznom savetu. Zatim, domaće nevladine organizacije, udruženja građana, koja se prevashodno bave zaštitom slobode govora, zaštitom prava nacionalnih i etničkih manjina i zaštitom prava dece – putem zajedničkog dogovora. Takođe važi i za ovu situaciju, Zakon o nevladinim organizacijama omogućuje da deset istih ljudi može da osnuje nedogledan broj nevladinih organizacija i tu mora da se pronađe metod i način kako da se iskristališe da oni dođu sa dva kandidata pred ovu skupštinu. Možda postoji način da se neko rešenje prepiše iz neke zemlje gde ovo sve radi i funkcioniše. Crkve i verske zajednice, a mislim da je na neki način možda i pogrešno shvaćeno ovo da mora biti svešteno lice u Radiodifuznom savetu, pa je bio monah Porfirije, kome monaški položaj, faktički, i zabranjuje da gleda neke sadržaje na TV, odnosno elektronskim medijima, pa kako može da se izjašnjava o nečemu, što mu faktički njegov položaj monaha ne dozvoljava ni da ima uvid u to. Upravo to, gospodin Nikolić sada dobacuje – kakav je to monah koji gleda televiziju, pa mislim da bi crkve i verske zajednice mogle neki moralni autoritet unutar države da odrede koji je prihvatljiv za sve, za crkve i verske zajednice, koji bi bio njihov predstavnik u Radiodifuznom savetu i koji bi na adekvatan način mogao da obavlja svoju dužnost. Pošto se već približava kraj ovog, a koristiću prvih 10 minuta, Demokratska stranka ostaje na liniji da je depolitizacija medijskog prostora, koji se vrši kroz formiranje, a napominjem, nespornog Radiodifuznog saveta, naš strateški cilj kao DS-a. A svakako je i formiranje i izgradnja javnog servisa, koji podrazumeva temeljnu transformaciju RTS-a i Televizije Novi Sad, ali svakako i određivanje nove uloge lokalnih i radio i TV stanica, koje se nalaze pod ingerencijama lokalne samouprave. Poštujući, naravno, i preporuke Saveta Evrope i Organizacije za evropsku bezbednost i saradnju, DS želi da se uredi ovaj prostor, da ne vlada haos i da ne vlada zakon o radiokonfuziji na teritoriji Srbije, i stoga ćemo glasati za ovaj zakon, želeći da damo svoj doprinos uređenju ove oblasti.
Hvala. Da li još neko od predstavnika želi reč? Reč ima Aleksandar Lazarević, predstavnik G17. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovano predsedništvo, poštovani gospodine ministre, poštovani građani, u startu da kažem da će G17 plus podržati ove izmene i dopune Zakona o radio-difuziji, jer smatra da se ovim predlogom izmene i dopune zakona zaista jedna bitna oblast uređuje na pravni i valjani način. Sa svim svojim prethodnicima koji su govorili ovde mogu u jednome da se složim, a to je da vlada apsolutni haos u oblasti radio-difuzije i u oblasti elektronskih medija. Napraviću kratak pregled svega onoga što se dešavalo. Dakle, dobro ste rekli da je Zakon o radio-difuziji u ovoj skupštini usvojen 18. jula 2002. godine. Zašto se nije primenjivao i sprovodio do sada, to je možda i krucijalno pitanje, zašto, a odgovoriću vam: pa zato što je Narodna skupština prekršila odredbu člana 24. stav 12. Zakona, po kojoj je bilo nužno i bitno da biografije kandidata koji su predloženi budu 30 dana dostupne javnosti na uvid, jer javnost mora da zna ko će predstavljati u ovom odboru, i moguće da javnost može da utiče da se u Agenciji, a pre svega u Savetu ne nađu ljudi koji ne zaslužuju. Znate i sami da ovaj savet jeste jedno telo koje ima apsolutna ovlašćenja da bude nezavisno, nezavisno od politike, ali i nezavisno od vlasti, kao što je nezavisno i od ekonomskih uticaja. Dakle, kada biramo jedno takvo telo, koje je potpuno nezavisno, u tom telu moraju da budu ljudi koji imaju moralni kredibilitet i stručni kredibilitet. Elem, Skupština je prekršila Zakon, član 24. stav 12, i, naravno, da Savet nije mogao da dobije legitimitet. On je izabran, ali taj legitimitet dve godine nije postojao. Zbog toga postoji jasan predlog zašto bi trebalo da se usvoje ove izmene i dopune Zakona o radio-difuziji na jedino pravni način, a ne da bi se prekomponovao, ne da bi drugi politički faktori davali svoje ljude koji će određivati radio-difuziju. Znate jednu stvar koju moramo da ponovimo svi ovde, predlagači predlažu ljude koji ne moraju biti, a kada su narodni poslanici u pitanju, svakako ne mogu biti narodni poslanici, imenovana ili ovlašćena lica, ne mogu biti ljudi koji mogu da imaju bilo kakav konflikt interesa. To se odnosi i na druge, ali predlažu ljude koji ne odgovaraju onima koji ih predlažu, ne moraju biti iz tih redova, pa tako rešavamo problem i crkve. Ne mora da bude sveštenik u Radiodifuznom savetu, već onaj za koga crkva smatra da će na najbolji način učestvovati u rešavanju radio-difuzije, u sređivanju radio-difuzije, jer ima poverenja u njega. Još jednu stvar da vam kažem, član 26. kaže da članovi ne predstavljaju u Savetu organe koji su ih predložili, već obavljaju dužnost samostalno, po sopstvenom znanju. Očekujem, jer nemam razloga da verujem u suprotno, da će predstavnici koje bude predložila Narodna skupština, ali i svi drugi ovlašćeni predlagači, biti zaista moralni ljudi i zaista stručni. Ne vidim razloga zašto bi unapred razmišljali o tome da će neko biti izmanipulisan, da će neko biti potkupljen i da neko neće raditi u skladu sa zakonom, u skladu sa moralom. Vidim mogućnost da ovde svi zajedno izaberemo najkvalitetnije ljude, koji će srediti onaj haos koji ste vi pominjali. Dakle, moram da vas podsetim da su ovde neke poslaničke grupe ukazivale na to da se krši zakon prilikom izbora onog Radiodifuznog saveta, ali očigledno da se nije čuo. Moram vas podsetiti da su domaća udruženja novinara radio-difuzije ukazivala da se mora ponovo izabrati Savet, jer ovaj savet nema legitimitet, pa kao i mnoge međunarodne organizacije, poput OEBS-a i svih drugih koji, čini mi se, žele da pomognu da se ova oblast, koja je jako bitna, reši na pravno valjani način. Kakvo je stanje u medijima danas u Srbiji? Čini mi se da moramo da kažemo da oblast medija u Evropi danas regulišu preporuke dva jako bitna organa, dva jako bitna tela, kao što je Evropska unija i Savet Evrope. Taj Savet Evrope je 2000. godine, u decembru, napravio preporuku i tom preporukom svim zemljama članicama Saveta Evrope, a i mi smo u Savetu Evrope, predložio, ništa u formi moranja, da izaberu nezavisno regulatorno telo koje će rešavati sve probleme radio-difuzije. Moram vas podsetiti ili obavestiti da je Azerbejdžan 2000. godine usvojio ovaj zakon, da je Estonija 2000. godine usvojila ovaj zakon i da su mnoge druge zemlje, koje su sada u Evropskoj uniji, mnogo ranije usvojile zakon. Dakle, složili smo se da je Zakon potreban, složili smo se da se Zakon ne sprovodi i složili smo se da se ne sprovodi zbog toga što je Radiodifuzni savet izabran nelegalno, uz kršenje zakonske procedure. Dakle, ovim otklanjamo to. Dakle, kakvo je zatečeno stanje u medijima, stanje koje danas jeste radiofrekvencija, prirodni resurs i opšte dobro, ali su ograničeni ovim dozvolama koje će Agencija, tj. Savet radiodifuzni da se bavi, da dodeljuje samo po dva kriterijuma. Prvi kriterijum je programski, a drugi tehnički. O kriterijumima ću kasnije. Jako je bitno da su posledice nesređenog stanja u radio-difuziji ogroman broj emitera koji, kao što smo mogli da čujemo, rade bez dozvola, sa dozvolama koje su davali raznorazni organi, dakle, jedan potpuno nesređen pravni sistem. Ova agencija će srediti to da ljudi koji ispunjavaju uslove dobiju mogućnost da na pravi način izveštavaju ili obogaćuju, ili šta god vezano za medije, građane Srbije. U medijskom vodiču iz 2003. godine državne agencije za medije pobrojano je 456 radio-stanica. Nezvanično, 2002. godine je pobrojano 600, a 2003. više od 800 radio-stanica. Šta je posledica ovolikog broja radio-stanica? Posledica je previše radio-stanica, recimo, dolazi do zakrčenja, mešaju se mnogi na istoj frekvenciji, ali ono što je vrlo bitno za one koji se bave ovim poslom profesionalno, dakle za emitere, jeste mogućnost zarade. Ako imate ovoliki broj radio-stanica, od čega su mnoge džu-boks radio-stanice, pozdravi i želje slušalaca radio-stanice, vi ne možete da na pravi način parirate nečemu što je jeftino. Ako neko priveže kompjuter na predajnik, on ima radio-stanicu. Moraju da se ispune tehnički kriterijumi, da bi se omogućilo onom ko ulaže zaista u ovaj medij da može i da zaradi. Dakle, onaj ko ima dobre ljude koji rade, profesionalce koji rade, njegove reklame su skuplje i njemu se mora omogućiti da radi. Nema mesta u radio-difuziji, ali nema mesta ni u ekonomiji za ovoliki broj radio-stanica, obzirom na to da je ovo nelegalna i nelojalna konkurencija. Hoću da dam nekoliko primera koji će vam jasno i slikovito reći koliko je kod nas ova oblast potpuno neuređena. Na primer, u Novom Sadu je 247.000 stanovnika i oni mogu da čuju 39 radio-stanica. U Čačku je 24 radio-stanice, a u Beogradu su čak93 radio-stanice. Poređenja radi, u Londonu može da se čuje svega 17 radio-stanica, a u Budimpešti 18, u Sofiji može da se čuje 11 radio-stanica, u Ljubljani 10. Čini mi se da ovaj primer na pravi način govori da radio-stanice mogu da se izbore za svoj deo na tržištu, ali ako se ova oblast uredi. Još jedna paradoksalnija činjenica je da Srbija ima, uslovno rečeno, skoro 1000 radio-stanica, a da jedna Kina, sa onolikim brojem stanovnika, ima 2000 radio-stanica, s tim da Mađarska ima 160 radio-stanica. Ovi primeri govore o tome da je potpuno neuređen ovaj deo i da ova agencija ima zadatak da podeli dozvole. Na koji će način to raditi, to sam već rekao. To će učiniti tako što će strogo poštovati programske i tehničke kriterijume. Situacija sa TV stanicama uopšte nije drukčija od situacije sa radio-stanicama. Savezna agencija za istraživanje medija pobrojala je 2002. godine 176 TV stanica. Nezvanična istraživanja agencija Stratedžik Risrč i Stratedžik Marketing došla su do toga da danas ima između 300 i 350 televizijskih stanica. Zašto ne postoji mogućnost održanja tolikog broja TV stanica? Razlog je isti kao i kod radio-stanica: nemogućnost održivosti ovako velikog broja medija je čisto ekonomski, jer privreda i kupovna moć stanovništva i potrebe velikih oglašavača ne mogu da prate ovoliki broj medija. Dakle, kada uredimo ovu oblast, a nećemo je uređivati mi, već je uređivati Agencija koja bude izabrana, a već smo rekli na kojim principima, zaista će imati zadatak da na pravi način proceni sve emitere. Agencija ima zadatak da daje dozvole, ali ima i zadatak da kontroliše kako se te dozvole, koje su date, eksploatišu, na koji način se one eksploatišu. Naravno, kriterijumi se moraju ispunjavati programski, ali ste dužni da se držite toga, dok budete imali dozvolu. Veoma je bitno da nijedan organ vlasti ne učestvuje u davanju dozvola, jer je prošlo vreme kada su se dozvole davale zbog toga što ste bliski nekoj političkoj partiji, zbog toga što neka politička partija... (Predsedavajući:Da li koristite i drugih 10 minuta?) Da, koristim i drugih 10 minuta... ima dobre veze sa vama, pa će vam dati dozvolu. Prolazi vreme da vlast i predstavnici političkih partija mogu da utiču na rad emitera. Kada jednom organu, kada jednom telu date mogućnost da na pravi, na demokratski način izabere članove, onda su oni nezavisni. Zakonska procedura vrlo strogo definiše na koji način mogu biti zamenjeni ljudi koji su u Agenciji, odnosno u ovom savetu, a to je ovih devet ljudi. Ne može ni ova većina u Skupštini, niti u Vladi, niti bilo koja sledeća da ih menja. Možemo da se vratimo na početak: zašto se menja Zakon? Zakon se ne menja zbog toga da bi se promenio sastav Saveta, nego da bi se omogućilo Savetu da Zakon o radio-difuziji primenjuje. Šta nam vredi Zakon, koji smo usvojili 2002. godine, čak i da je najbolji, ako ga ne sprovodimo. Sada ima da ga sprovodimo kada budemo izabrali telo po jasnoj zakonskoj proceduri. Koji su tehnički kriterijumi da biste dobili dozvolu, ako ste emitor? Tehnički kriterijumi podrazumevaju dve stvari: da imate emisionu tehniku, dakle da ne ometate rad drugih medija, drugih emitera, da imate adekvatnu studijsku tehniku. Morate da imate sve ono što je propisano, sve ono što je normalno u svim zemljama, kao što su standardi tehnike koja se u medijima koristi. Naravno, potrebno je da imate i neke građevinske uslove da biste mogli da imate medije, jer je nemoguće u podrumu imati radio-stanicu ili u nekom neosvetljenom prostoru TV stanicu. Što se tiče programskih kriterijuma, oni su vrlo strogi. Morate da imate 50% programa koji je na srpskom jeziku, a od toga se mora imati 90% programa koji sami uređujete, što znači da ne možete samo program da preuzimate, nego morate imati i ljude koje ćete obučiti da sami prave televiziju, da sami uređuju, da ti zaposleni budu kvalitetni ljudi, da to budu novinari koji zaista znaju svoj posao i onda ćete, ako možete da zaradite, a moći ćete da zaradite uređujući ovaj sistem, te ljude moći i da platite. Dakle, ko ima koristi od sprovođenja ovog zakona? Pre svega, korist imaju građani Srbije, jer će građani Srbije u budućnosti gledati kvalitetnije televizije, nepristrasne televizije, objektivne televizije, one televizije koje štite njihove interese, a naravno postojaće i emiteri koji će moći, ako rade na pravi način, da zarađuju i, na taj način, omogućavaće izdržavanje programa, izdržavanje tehnike, da mogu da plate sve ono što su dužni da plate, da nema pirata na televiziji, znači, prema agencijama koje se bave zaštitom autorskih prava moći će da ispunjavaju svoje obaveze. Želim da kažem šta sve može da znači kada se ovaj zakon usvoji. Ovo što ću sada reći mislim da će odgovoriti na neka pitanja koja su postavili prethodni govornici. Kada se sprovodi ovaj zakon imate mogućnost,što je veoma bitno, osim dozvola koje će biti podeljene, dodeljene, kada se po jasno utvrđenoj zakonskoj proceduri bude javljalo na konkurs, jasno je zakonom definisano kako se formira javni servis u Srbiji. Dakle, javni servis nije državna televizija. Državna televizija je ona televizija koju plaća Vlada, iz novca koji se porezima uzima od građana Srbije. Građani Srbije su plaćali RTS, omogućili da RTS funkcioniše. Sada i mi možemo da budemo zadovoljni i nezadovoljni programom, možemo da kažemo da smatramo da bi ovoga ili onoga trebalo da bude više ili da bi ovoga ili onoga trebalo da bude manje. Javni servis je telo koje ima upravni odbor, a taj upravni odbor bira ovaj savet, koji ćemo mi izabrati. Dakle, to nije savet koji predstavlja političke partije, to je savet koji predstavlja građane Srbije u celini. Članovi Saveta će izabrati upravni odbor, a upravni odbor će imenovati direktora, naravno posle sprovedenog konkursa. Postojaće još jedno telo, veoma je bitno, a to je programski savet, koji će štititi interese građana Srbije, tako što će gledati i nadgledati da li se sprovode sve one programske koncepcije koje su nužne i bitne za javni servis. Javni servis mora da štiti interese građana Srbije u celini, mora da ima najsveobuhvatniji program, najozbiljniji program, koji će biti sastavljen i od programa koji je naučnog, kulturnog, umetničkog, sportskog, zabavnog, obrazovnog sadržaja. To je televizija koja će biti javni servis zbog toga što će je građani Srbije plaćati. Građani Srbije će ocenjivati kako ta televizija radi. Niko neće imati, pa ni političke partije, čega se ovde najviše bojimo ili čega se građani Srbije najviše boje, nikakav uticaj. To je kvalitet, opet govorim vezano za sprovođenje ovog zakona. Ovaj zakon će se sprovoditi samo pod uslovom da izaberemo na pravno valjani, na regularan način, ovaj savet, tj. ovih devet ljudi, koji će uređivati ovu nimalo laku oblast i koji će imati zaista ogroman zadatak u ovom prvom periodu, kada je sve to potrebno urediti. Verujem da će u tom savetu sedeti stručni, kompetentni i nepotkupljivi ljudi. Naravno, to zavisi od nas. Nadležni odbor Skupštine će birati troje ljudi koji će nas predstavljati, ali je Skupština ovde telo koje je zastupljeno i predstavnicima vlasti, ali i predstavnicima opozicije. Nemam ništa protiv, niti bilo ko iz poslaničke grupe G17 plus, da predstavnici opozicije učestvuju u biranju baš onog čoveka koji će na pravi način, na način za koji se svi zalažemo, zastupati interese pre svega radio-difuzije u Srbiji. Ono što mi se čini veoma bitnim jeste da razrešimo odnosno da probamo da razrešimo dve dileme. Neki od kolega su već govorili o tome. Kakvo je iskustvo zemalja u okruženju? Postoje dva tasa, postoje dva mišljenja, jedno mišljenje kaže da predstavnici vlasti imaju preveliki uticaj na formiranje ovog saveta, a drugi kažu da predstavnici civilnog društva imaju preveliki uticaj na formiranje ovog saveta. Čini mi se da se predlogom za izmene i dopune Zakona o radio-difuziji ta ravnoteža održava. Imamo četiri člana koje, uslovno rečeno, predlažu predstavnici politike, odnosno predstavnici države, oni koji su izabrani na najlegitimniji način od strane naroda, da zastupaju njihove interese. Ne vidim ništa loše u tome. Ne vidim zašto bi bilo koji predstavnik, uslovno rečeno vlasti, bio potkupljiv manje ili više od nekog drugog. Ali, imamo i onaj tas na vagi koji kaže, imamo četiri predstavnika civilnog društva. Dakle, imamo predstavnike crkve. Ovaj zakon je jedini u svetu, da budem precizniji, u Evropi, koji uključuje i ovako bitan segment društva. Imamo predstavnike nevladinih organizacija, koje se bave zaštitom prava i slobode govora, zaštitom prava nacionalnih i etničkih manjina, što je jako bitno za nacionalne i etničke manjine. Mogu imati svog predstavnika u tom savetu, kao i zaštitu prava dece. Naravno, u ovom savetu imate predstavnike univerziteta i organizacija koje se profesionalno bave ovom oblašću. Dakle, imamo apsolutnu ravnotežu. Ali, vratimo se na ono što smo rekli ranije. Svi oni zastupaju radio-difuziju. Oni zastupaju svoje predlagače. Njih osmoro dvotrećinskom većinom biraju devetog člana. Izvinite, ako se predsednik bira dvotrećinskom većinom, ako se deveti član bira dvotrećinskom većinom, naravno da će taj savet morati da se dogovori. Naravno da će taj savet raditi u interesu sređivanja onoga za šta je izabran. Mislim da smo otišli korak dalje. Možemo da uzmemo tri zemlje koje su u tranziciji. U Hrvatskoj Vlada predlaže svih devet članova Radiodifuznog saveta, u Bugarskoj predlaže parlament pet članova, a četiri predlaže predsednik Republike, u Rumuniji predlaže Senat, parlament, Vlada i predsednik. Znači, oni idu u Evropu, a to je naš konačni cilj. Ovo jeste evropski zakon, koji na pravi načinreguliše ovu oblast. Oni imaju predstavnike vlasti. Mi imamo predstavnike civilnog društva i čini mi se da pokazujemo veću demokratičnost u svemu tome. Hoću da kažem na kraju, i time završavam, da će G17 plus, kao što sam rekao na početku, podržatiovaj predlog izmena i dopuna Zakona. G17 plus će podržati sve ono što reguliše svaku oblast u kojoj je nesređeno stanje. G17 plus se ne plaši i ne boji da bude na bilo koji način neko ko će preuzeti odgovornost za sređivanje svega onoga što u ovojzemlji ne funkcioniše,ma koliko to građani Srbije na ovaj ili na drugi način cenili, ma koliko imali prilike da vidite kako jedna od televizija na najbesramniji, najneadekvatniji način, potpuno u suprotnosti sa ovim zakonom, može da napada jednu političku partiju, zbog toga što smo politički protivnici. To se danas može dešavati nama, sutra će se dešavati bilo kojoj drugoj političkoj partiji. Dakle, mi smo za sređivanje stanja u radio-difuziji, ali smo i za sređivanje stanja u celojdržavi. Stojimo iza svega onoga što je dobro. Dakle, G17 plus će glasati za ovaj zakon zbog toga što smatramo da će u Savetu sedeti nepotkupljivi ljudi, zbog toga što smatramo da ne može sve novcem u ovojdržavi da se kupi, i zbog toga što smo sigurni da kao predstavnici partije G17 plus jesmo oni koji mogu da predlažu, jer znamo da nismo potkupljivi i znamo da se borimo za prave stvari. Očekujem od Narodne skupštine da ono što je nesporno, a to je sređivanje stanja u radio-difuziji, prepusti legalno izabranom telu,koje će zaista na pravi način ovu oblast srediti i očekujem od svih poslanika da će ovo podržati. Hvala.
Hvala. Da li još neko od ovlašćenih predstavnika želi reč? Ima reč Vukosav Tomašević, ovlašćeni predstavnik Demokratske stranke Srbije. Izvolite.
Hvala vam. Dame igospodo narodni poslanici, imam izuzetnu čast da budem jedan od prvih govornika ispod novog Grba Republike Srbije. Moram da priznam da me to uzbuđuje, ali uprkos tome pokušaću da dam svojprilog ovojraspravi i da prenesem stavove Demokratske stranke Srbije o ovom pitanju. Još davne 1789. godine američki Kongres je ratifikovao, a dve godine kasnije i usvojio poznati prvi amandman na UstavSjedinjenih Američkih Država, kojim je tom kongresuoduzeto pravo da na bilo koji način bilo kojim svojim aktom ograniči slobodu govora. Taj primer je kasnije usvojen u svim zemljama koje danas smatramo demokratski uređenim državamai u tim društvima ovo pitanje slobode govora, slobode štampe, dakle i ovo pitanje radio-difuzije, odavno je stavljeno ad akta, odnosno tamo je to rešeno na način kako treba da bude rešeno. Kod nas, nažalost, ovo pitanje nikako da rešimo na pravi način, pa je učinjen niz pokušajada se radio-difuzija u Srbiji pravno reguliše, a da se zatim i praktično reguliše, ali nikako da to privedemo kraju. Poslednji takav neuspešan pokušaj desio se u prethodnom sazivu ove skupštine, u vreme prethodne Vlade Republike Srbije. To je bio dosta nesretan pokušaj u samom startu. Najpre se godinu dana kasnilo u mandatu prethodne skupštine sa donošenjem tog zakona, nepotrebno i neopravdano, pa je onda priprema tog zakona u potpunosti izmeštena izvan ove skupštine i svih drugih organa i nadležnih tela, koji su mogli da urade taj zakon; dakle, potpuno je predataonome što se u ovom trenutku u Srbiji naziva nevladin sektor. Kada je Zakon usvojen u ovojsali, jula 2002. godine, usvojen je bez prisustva, u tom trenutku, najveće poslaničke grupe. To je bilo u trenutku kada su poslanicima Demokratske stranke Srbije bili neopravdano oduzeti mandati. Mi smo tada na konferenciji za štampu i u stranačkim saopštenjima ocenili da ovajzakon nije dobar i tačno smo predvideli ono što se sada dešava i što možemo da potvrdimo, nažalost, da ovaj zakon neće zaživeti u praksi i da neće uvesti red u radio-difuziji u Srbiji. Kažem, nažalost, to se i desilo. Zatim, kasnilo se sedam mesecisa izborom Saveta Republičke radiodifuzne agencije. Naravno, kasnilo se neopravdano, izgubljeno je sedam meseci, a onda je ovaj savet izabran malo na način suprotan tom istom zakonu. Dakle, nije ispoštovana pravna procedura. Demokratska stranka Srbije i njeni poslanici u tom sazivu smo tada sa ove govornice, i prilikom izbora članova Saveta u maju prošle godine, a zatim i prilikom fingiranjanjihovog ponovnog izbora u junu prošle godine, ukazali na svu nezakonitost takvog postupka. Ukazali smo da je to ono što definitivno obesmišljavai ovajzakon i ovaj savet. Rekli smo da takvim činom tajsavet gubi u startu i legitimitet, i kredibilitet, i autoritet i da neće moći ništa da uradi, a kamoli da uradi ono što bi trebalo da bude glavni posao, da podeli na zakonit način frekvencije u Srbiji. Nažalost, to se tako desilo. Želim da ukažem na tajaspekt ovog problema, ne samo na pravni aspekt, nego i na taj moralni aspekt. Dakle, ovajsavet u svakom svom sazivumora imati kredibilitet i legitimitet, koji se mora izvući iz moralnog i stručnog autoriteta svakog njegovog člana pojedinačno, a onda i svih kao članovajednog organa. Ovajzakon se ne primenjuje u delu koji se tiče Saveta. Da ne ponavljam ono što su rekli prethodnici. Istovremeno se ne primenjuje ni u drugim svojim segmentima. Podsetiću da se ne primenjuje ni u delovima koji se odnose na Radio-televiziju Srbije, odnosno sadašnji javni servis, da se ne primenjuje u delu koji se tiče reklamiranja na televiziji i na radiju, da se ne primenjuje u delu koji se tiče privatizacije lokalnih medija itd. Na ta pitanja i probleme je ukazala Demokratska stranka Srbije u leto prošle godine u dve rasprave o ovom zakonu, ali, nažalost, ni tada nismo uspelida stvar promenimo. Otuda je potreba da se ovajloš zakon, koji se u praksi ne primenjuje, promeni. Da se promeni na način kako to danas činimo, kako bi se najpre deblokiraorad Saveta Republičke radiodifuzneagencije, jer to je ključni uslov da se uopšte nešto desi, da se desi bilo kakva promena u radio-difuziji u Srbiji. Predlog izmena i dopuna ovog zakona ima tri ključne promene. Prvo, menja se struktura ovlašćenih predlagača, pa se umesto Vlade Republike Srbije i Izvršnog veća Vojvodine, sada pojavljuje ova Narodna skupština kao ovlašćeni predlagač tri člana saveta. Dalje, uprošćava se, precizira i ubrzava procedura izbora članova Saveta. Treće, otklanja se neustavnost ovog zakona, nesaglasnost sa Ustavom Republike Srbije. Mi smo, takođe, na tu činjenicu ukazali prilikom donošenja novog zakona, da je zakon u jednoj svojoj odredbi apsolutno neustavan, jer je ovim zakonom predviđena kvalifikovana većina od 126 poslanika za izbor i razrešenje članova ovog saveta. Ustav Republike Srbije utvrđuje da Narodna skupština odlučuje na sednicama većinom glasova na sednica na kojoj je prisutna većina narodnih poslanika, osim ako Ustavom nije posebno propisano. Sada i ovu neustavnost otklanjamo - da se bilo ko obratio za zaštitu ustavnosti u prethodnom periodu, sasvim je sigurno da bi zbog toga srušio ovaj zakon. Na kraju, u tehničkom smislu, kroz izmene ovog zakona, usaglašava se Zakon o radio-difuziji sa Ustavnom poveljom državne zajednice, koja je doneta u međuvremenu. Ponuđena izmena zakona je fer i prema svim članovima sadašnjeg Saveta, bez obzira što su se neki od njih u prethodnom periodu pokazali nedostojnim rada u ovom savetu i bez razlike što neki od njih nisu prihvatili korektnu ponudu koju im je Demokratska stranka Srbije prošle godine nudila. Dakle, oni sami insistiraju da se tada savet raspusti, da daju ostavke, a da im onda kroz izmenu zakona, koji smo mi bili pripremili u tom trenutku, koja je bila slična ovoj izmeni, omogućimo da se kroz regularnu zakonsku proceduru ponovo kandiduju i da budu ponovo birani. Oni to, kažem, tada nisu prihvatili, ali evo, uprkos tome, fer je ponuda koju je predlagač ove izmene dao, dakle, da im se ne uskraćuje pravo da budu birani, s obzirom da im se mandat, posle jedne godine, skraćuje kroz izmenu zakona. Iz svih ovih razloga, Demokratska stranka Srbije podržava Predlog ovog zakona. Verujemo, ako se ovaj zakon bude poštovao, kroz ovu brzu proceduru će moći da se konstituiše novi savet do kraja godine najkasnije i onda će taj savet moći da počne da rešava probleme u radio-difuziji. Naravno, nije samo konstituisanje novog saziva Saveta ono što može dauredi ovu oblast, potrebno je uraditi još neke poslove da bi se napokon uveo red u Srbiji, a nešto opširnije ću govoriti u svom završnom izlaganju, koristiću onih drugih 10 minuta. U svakom slučaju, Demokratska stranka Srbije će, dakle, da podrži Predlog ovog zakona i pozivamo sve poslanike, sve političke grupacije u ovoj skupštini, da glasaju za Predlog ovog zakona. Hvala.
Hvala. Da li još neko od predstavnika poslaničkih grupa želi reč? (Ne.) Reč ima narodni poslanik Ljiljana Nestorović.
Poštovani predsedavajući, uvaženi gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, pre svega moram da iskažem svoje žaljenje što se ovako bitan zakon donosi po hitnoj proceduri, a ne u redovnom postupku, jer smatram da je, s obzirom na važnost oblasti koju uređuje, a bez čijeg uređivanja mi nikada nećemo moći do kraja da se nazovemo demokratskim društvom, zaslužio redovni postupak. To je načelna primedba. Međutim, bilo bi mnogo bolje da je i ceo zakon pretrpeo promene, s obzirom da je ideja predlagača u suštini da deblokira upravo rad tog radiodifuznog saveta, ovaj predlog izmena i dopuna Zakona može da bude podržan i podržaću ga, kao poslanik ove skupštine, i kao neko kome je stalo upravo da se ova medijska sfera sredi konačno u ovoj državi. Podsetiću vas da niko od nas ovde verovatno ni ne pamti vreme kada je rad elektronskih medija bio ovde uređen, posebno je to iskomplikovano, po mom dubokom ubeđenju, donošenjem moratorijuma na dodelu frekvencija još 2001. godine, kada je bukvalno legalizovan rad onih koji su apsolutno monopolski radili do tada i kada je stvorena jedna nelojalna konkurencija odnosno, bukvalno rečeno, oni koji su krali nacionalno blago do tada dobili su legitimitet da to rade i od tada, i mi apsolutno imamo nesređenu medijsku sferu. To je u načelu. Međutim, bojim se da predlagač nije do kraja proceduru definisao onoliko precizno koliko je neophodno, da ponovo ne dođemo u situaciju da konstituisanje ovog saveta bude blokirano. O čemu se konkretno radi, pošto nemam vremena, kao ostali poslanici, trudiću se da budem kratka i da vam skrenem pažnju upravo na ono za šta smatram da je krucijalno važno. S obzirom da mi ovde imamo tri predlagača, zakonom predviđena, koja se sastoje od više pravnih subjekata, zakonodavac je predvideo stavom 4. člana 24. da ovlašćeni predlagači utvrđuju svoje predloge samostalno, a ako se jedan ovlašćeni predlagač sastoji od više pravnih subjekata, predlog se utvrđuje sporazumno međusobnim usaglašavanjem. Sada tu dolazimo do krucijalnog pitanja - kako međusobnim usaglašavanjem i ova do kraja nedorečena procedura nas dovodi u situaciju da se to može bukvalno blokirati i da nikada savet ne bude izabran. Kroz amandmane, koje sam dostavila nadležnom odboru i ovoj skupštini, predložila sam da, kada mi usvojimo, ako usvojimo ovaj zakon, predsednik Skupštine uputi javni poziv svim pravnim subjektima koji se smatraju zakonski ovlašćeni da budu predlagači odnosno da učestvuju u predlaganju, da u roku od 15 dana dostave svoju pisanu saglasnost, dakle, da žele uopšte da učestvuju u izboru članova Radiodifuznog saveta, kao naravno i potvrdu da su registrovani. I, na primeru, recimo, nevladinih organizacija, kojih ovde ima, čuli smo - nekoliko desetina hiljada, pokušaću plastično da objasnim. Kada u roku od 15 dana zainteresovane nevladine organizacije dostave svoju pisanu saglasnost da žele uopšte da učestvuju u izboru članova Radiodifuznog saveta, tog trenutka vi, u suštini, tačno dobijate broj tih nevladinih organizacija koje će moći da učestvuju u radu oko imenovanja onog predstavnika koji je u njihovoj nadležnosti. Dakle, tog trenutka oni mogu da organizuju sednicu u kojoj će se znati koliko njih učestvuje, šta je kvorum, šta je većina i nećemo doći u opasnost kao što dolazimo, ako se to ne uvrsti, da nam se pojavi u Skupštini više lista sa predlozima, gde se oni međusobno prepucavaju i da nikada neće da se usaglase. Ovako imate mogućnost da prosto dobijete u prvom cugu dva člana koja treba ovde da dođu pred nas narodne poslanike da o njima glasamo. Znači, procedura je tu potpuno jasna i nedvosmislena. Mislim da se tu smanjuje mogućnost i za ono mešetarenje i za raznorazna ispoljavanja interesa, kako su neki izrazili bojazan da bi moglo da se desi. Ono što je, takođe, problem jeste što je zakonodavac predvideo da je nadležni odbor, čiji sam i sama član, dakle Odbor za kulturu i informisanje, taj koji će da primi na sebe ogroman deo onog administrativno-tehničkog posla koji uopšte nije u njegovom opisu. Ne možemo mi članovi Odbora da se bavimo pitanjima kao što je: da li su u skladu sa zakonom dostavljena dokumenta koje zakon predviđa? Zbog toga sam, kroz amandmane, predložila da to radi nadležna skupštinska služba, koja inače priprema sednice, kako odbora, tako i same Skupštine. Dakle, da se deo ovlašćenja prenese i na Radiodifuznu agenciju koja je, po mom dubokom uverenju, dakle postoji, i jedina je i kadrovski, i tehnički osposobljena da bukvalno hiljade prijava i dokumenata obradi u relativno kratkom vremenu. Svi amandmani koje sam podnela, njih tri, odnose se na to da se precizira procedura, da bi se do kraja izbegla mogućnost da se blokira rad i onemogući izbor članova Radiodifuznog saveta. Ovde apsolutno ničeg nema što bi na politički način bilo asinhrono onom što je Vlada želela, što je predlagač želeo, samo smatram da se mojim amandmanima dodatno obezbeđujemo da izbor članova Saveta Radiodifuzne agencije bude do kraja izvestan. Toliko u ovom javljanju i hvala vam.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Rajko Baralić, a neka se pripremi narodni poslanik Milka Silajev.
Gospodine potpredsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, nisam ushićen time što je iza mojih leđa, na osnovu preporuke i na neustavan način ustanovljen grb, ali čuvam vizitkartu sa legitimnim grbom, pa kada se budem legitimisao imaću ih dovoljno. Takođe, molim stolare koji su bili najefikasniji u parlamentu da na skupštinsku govornicu stave to isto što se zove grb ili da skinu ovo iza predsedavajućeg, jer nema smisla da nam jedna i druga vrata liče na šalter "deset s lukom". Dakle, da se vrati onaj grb ili da se vrati ono što zovete novim grbom, ili da se dovede sve u prethodno stanje. Razumeo sam i nema problema što reagujete, izgleda da vam se najviše svideo ovaj deo "deset s lukom". Što se tiče teme dnevnog reda i ko pažljivo prati šta se događalo 2002. godine, i ko je pratio amandmane koje su podnosili narodni poslanici moje poslaničke grupe, mogao je onda a i sada da zaključi, ukoliko želi, da je onda Narodna skupština propustila priliku da jedan Galimatijas, koji je tada narodni poslanik gospodin Rade Veljanovski ovde nazvao predlogom zakona, na brzinu, koji je proizveo posledicu koja se danas naziva haosom, dakle, ko je želeo da prati mogao je i može da ustanovi da je prihvaćeno nekoliko amandmana tada, a nekoliko njih su podnosili narodni poslanici, Bata Živojinović i Jovica Arsić, poslanici SPS-a, ne bismo danas imali izmene i dopune ovog zakona. Zašto je važno da danas o ovome razgovaramo i zašto je važno da zakon bude usvojen, možda ne baš kako je predložen, ali svakako da se usvoji. Važno je zato što u ovoj oblasti zaista postoje veliki problemi, oni nisu nastali tako što je jedan režim koji ste vi okarakterisali demokratskim ušao u razvoj medija, već upravo što je omogućio i preko mere, i nekritički dao šansu svakome ko je našao stranog sponzora da bude vlasnik elektronskog medija. Navodio je to kolega Lazarević, imamo primere u susednim zemljama, na primer Austrija je do 2001. godine imala isključivo elektronske medije u državnom vlasništvu, a danas ima elektronske medije koji jesu u privatnom ili mešovitom vlasništvu, samo ukoliko mogu da pokriju prostor koji gleda više od milion i po građana, pri čemu je limitirana snaga predajnika, što praktično znači da onaj u Beču može da gleda, a ko nije, ne može. Ovde je, naravno, bilo različitih varijanti. I ranije sam podsećao, podsećam i sada, dogodilo se u Čačku 1996. godine, da oficijelni ambasador Češke Republike, gospodin Ivan Bušnjak, donese kodirani risiver jednoj privatnoj radio stanici, koja može da reemituje samo Slobodnu Evropu i Radio Dojče Vele. Oni rade i danas i mnogi takvi rade i danas. To što oni danas rade je manji problem, veći je problem što njihove asocijacije danas žele da učestvuju u raspodeli frekvencija, da se izjasne o svom pravu zato što jesu vlasnici ovih elektronskih medija, koji funkcionišu na način koji nije u skladu sa zakonom. Već je bilo reči o tome da nevladin sektor pokušava, pokušavao je to i ranije, na način koji nije primeren, da ostvari politički uticaj na jednu od najvažnijih oblasti u jednoj zemlji. Eterom jedne zemlje treba da upravlja država - tako je u celom civilizovanom svetu, tako mora da bude i u našem. U Srbiji, inače, postoji patološki strah od narodnih poslanika, pa je onda neko za koga nikako ne možemo da ustanovimo kakav mu je rejting, ko ga podržava i koga predstavlja, često na spisku onih o čijem se imenovanju izjašnjava Skupština Srbije, Vlada Srbije, nadležni skupštinski odbori, ministarstvo ili neko drugi. U takvoj situaciji ne bi bilo potrebe da se različite specifičnosti izražavaju kroz nevladin sektor, kroz udruženja novinara itd, valjda svako od nas predstavlja, između ostalog, i sve njih zajedno. Ali, pošto su ovo izmene i dopune, nažalost, to ne može da bude tema. Tema može da bude ono što je obuhvaćeno u ovih nekoliko članova za koje se ministarstvo i Vlada odlučilo i o kojima mi danas ovde razgovaramo. Ovde je bilo reči i o tome, napominjem da je narodni poslanik Žarko Obradović podneo amandman kojim se pokušava da se reguliše da ne može jedan član Radiodifuznog saveta biti ravnopravniji nego što su drugi, pa u vezi s tim moram da kažem nekoliko rečenica: šta to praktično znači? U članu koji to reguliše praktično se kaže da Radiodifuzni savet ne može doneti nikakvu odluku, a odnosi se na teritoriju AP Vojvodine ukoliko se za nju ne izjasni i član koji je biran iz AP vojvodine. To praktično znači da jednog dana taj čovek kaže: ne želim da se signali RTS-a protežu preko Dunava, ne želim da dođu do Pančeva, i, ako on to kaže, onda se predajnici RTS-a, Radio Beograda i drugih radio-stanica u Srbiji moraju podesiti tako da ne mogu tamo da pređu. Bojim se da je ovo veoma krupno pitanje i bojim se da izaziva različite posledice koje nisu samo medijske, one su i nacionalne, i državne, i političke, i insistiraćemo da amandman koji je podneo dr Radojević bude prihvaćen. Takođe, želim da kažem, kada je u pitanju odredba koja govori da crkva i verske zajednice imaju pravo na jednog člana, a jutros na Odboru za kulturu i informisanje sam govorio slično, naime smatram da u jednoj državi koja je ustrojena kao naša to nije neophodno, ali kada to u zakonu piše, a očigledno će tu i ostati, onda sam dužan da kažem i nešto drugo, a ponoviću ono što sam rekao i na Odboru. Naravno da Srpska pravoslavna crkva ne može biti ovde ravnopravnija od drugih, ali ne bi bilo normalno ni da drugi budu ravnopravniji od Srpske pravoslavne crkve. Meni je o tome lako da govorim, za mene nikada nije glasao ni jedan sveštenik, niti neki zvaničnik crkve, jer me ne doživljavaju kao svog advokata u Narodnoj skupštini Republike Srbije, ali ovde govorim sa stanovišta nečega što jeste interes građana Srbije, onih odakle dolazim, kao i svih ostalih. Mi nismo definisali šta su to verske zajednice. Postoje one koje nazivamo tradicionalnim, postoji nekoliko stotina i hiljada drugih, pa neće valjda biti da svi oni mogu da po ovom zakonu ostvare pravo da izvrše uticaj na to ko će imati pravo na frekvenciju i na druga pitanja koja jesu predmet ovog zakona. Ali videćemo kako će stvari da se razvijaju. U svakom slučaju smatram da će Narodna skupština uvek imati na umu da je Srpska pravoslavna crkva, crkva matičnog naroda ove zemlje, i da će imati snage da donese takvu odluku, ako već treba ovde da bude predstavnik verske zajednice. Ne bih više o tome. Zbog toga što zakon praktično nije sprovođen, došlo je do velikih komplikacija u ove dve godine u pogledu nadzora i kontrole nad onim što rade elektronski mediji u Srbiji. Potpuno nekritički, potpuno nesaglasno državnim i nacionalnim interesima, neki mediji radili su stvari koje samo zbog dobrog ukusa ne bi trebalo da čine, da ne govorimo o nekim drugim razlozima. Molio sam na celoj sednici odbora da se vrlo precizno analizira rad, to jest nadležnost Agencije i Saveta, rad elektronskih medija u toku izborne kampanje, jer mi imamo ljude koji su vlasnici medija i vlasnici stranaka, namerno ne govorim predsednici stranaka, ima ih nekoliko u Srbiji. Imamo potpunu zloupotrebu tih medija, imamo izveštaje od sinoć da je jedna televizija u informativnom programu jednu trećinu ukupnog vremena posvetila svom lideru, radi se o BK televiziji, koji je vlasnik i stranke i televizije. Moraćemo da povedemo računa i valjda će povesti računa o tome ovaj savet kada bude dodeljivao nacionalne frekvencije. Osim toga, ne poštuje se Zakon o autorskim pravima, ništa nismo učinili da sprečimo pirateriju, ništa nismo učinili da veliki elektronski mediji, koje gleda nekoliko desetina, stotina, hiljada ljudi, nemaju programe takvog sadržaja u onim satima kada je jednog oca sramota da to gleda sa svojom ćerkom. Dakle, mora da postoji mnogo stvari koje treba da se urede i ako ovaj savet treba da izaberemo, treba da omogućimo da bude izabran na osnovu izmena i dopuna ovog zakona, onda treba, između ostalog, i zbog toga, jer danas je u Srbiji, praktično svako ko skupi 50 hiljada evra u mogućnosti da ima elektronsku radio i TV stanicu, a da pri tome nije u stanju niko da ga kontroliše. Poslednja stvar, izmenama i dopunama zakona ništa se ne menja u pogledu onih medija čiji su osnivači lokalne samouprave, opštinske, pokrajinske, republičke, a odredbe Zakona iz 2002. godine kažu da moraju biti privatizovani za najmanje četiri godine, to je za još dve godine. Ima onih koji su za, ima onih koji su protiv. Koristim priliku da kažem da su ti mediji uglavnom nastali tako što su izdvojena najkvalitetnija budžetska sredstva, što su izdvojena sredstva samodoprinosa i donacije, ne uključujući ove strane, već one koje su davali privredni subjekti u lokalnim samoupravama gde ti mediji postoje. Danas se u Srbiji spremaju velike gazde da pokupuju ove elektronske televizijske i radio stanice. Imaćemo sledeći problem: kada se to dogodi, praktično će građani koji su uložili velika finansijska sredstva da imaju pravo da budu korektno informisani o onome što ih zanima, biti u prilici da ponovo imaju vlasnike ovoga ili onoga, vlasnike medija koji će to činiti onako kako njima odgovara, a ne onako kako odgovara interesu građana. Sa druge strane, lokalne samouprave izdvajaju ogromna finansijska sredstva. U Čačku to iznosi više nego što je neophodno za finansiranje troškova svih srednjih škola u gradu, to je oko 500 hiljada evra, da znate o kojim parama se radi, za godinu dana. Mislim da se mora učiniti nešto da se ovo koriguje ili da se na neki drugi način reguliše. U protivnom, građani će ostati bez onoga što su sami finansirali, a neće moći da kontrolišu šta se u vezi sa tim dešava u narednom periodu. SPS će podržati izmene i dopune zakona i insistira da bude prihvaćen amandman gospodina Žarka Obradovića, koji se odnosi na sprečavanje glasanja konsenzusom, odnosno veta koji se odnosi na predstavnika iz AP Vojvodine. Hvala.
Hvala vama. Reč ima narodni poslanik Milka Silajev, a neka se pripremi narodni poslanik Zoran Anđelković. Izvolite.
Hvala. Poštovani narodni poslanici, poštovano predsedništvo, poštovani gospodine ministre, mogu da vam kažem da sam izuzetno srećna danas što stojim sada ispod ovog grba, staro-novog grba, i što smo juče imali snage da većinom donesemo ovaj zakon koji smo doneli. (Predsednik: Oprostite, jednoglasno. Zahvaljujem.) Uvek se radujem kada se radi nešto što je dobro za ovu državu, radujem se i što je ovaj zakon, što su primedbe, odnosno ovi amandmani napravljeni, i što se nastojalo da se napravi popravka ovog zakona, da bi na kraju bilo bolje i da nešto u Srbiji bolje funkcioniše. Sada bih govorila o tehničkim resursima koji će podržati ovaj zakon. Oni, nažalost, nisu sjajni, ali to je naša stvarnost. Aktuelno stanje sistema, tehničkih sistema radio-difuzije, zvuka i slike, u Srbiji je izuzetno nepovoljno. U frekventnim opsezima namenjenim za radio-difuziju osim srednjotalasnog i kratkotalasnog područja, ultrakratki talasi su apsolutno nesređeni i tu je haos. Postupak međunarodne koordinacije frekvencija je utvrđen i dugi niz godina u Srbiji nije sprovođen. Veliki broj radiodifuznih stanica radi potpuno ilegalno i na neadekvatan način. Više stotina radiodifuznih stanica, vi ste svedoci toga, radi bez dozvola i nema predviđenu dokumentaciju, a tehnički uslovi, onako kako rade, čak su nekad i nezdravi za stanovništvo. Juče smo govorili o tome da se radio predajnici i TV predajnici postavljaju na mestima koja su i po zdravlje ljudi štetna. Verovatno će ova skupština imati pred sobom, vrlo brzo, i zakon o zaštiti od elektromagnetnog zračenja. Nesređeno stanje u radio spektru je posledica lošeg upravljanja frekventnim spektrom kao prirodnim resursom jedne zemlje. Značajan doprinos tome je dalo baš ovo neprimenjivanje zakona i ostale regulative i podzakonskih akata, koje treba da rezultira kao rad Agencije za telekomunikacije, koja još uvek nije proradila. Nacionalni radiodifuzni sistem je za vreme bombardovanja, kao što znate, mnogo oštećen. U tehničko-tehnološkom smislu on je poprimio katastrofalne razmere. Posebno su razoreni kapaciteti širom Srbije na istaknutim radio relejnim sistemima, a posebno i televizijski studio kapaciteti. Situacija je dodatno pogoršana zato što je nemoguće koristiti kapacitete na Kosovu i Metohiji. Emisiona tehnika vezuje radio-televizije Srbije sa vrlo redukovanim emisionim kapacitetima i pod vrlo improvizovanim rešenjima, pa ovakvo stanje rezultira nepovoljnim efektima na polju pokrivanja područja Republike TV i radio talasima. Trenutno u smislu radiofrekvancija zemaljsku radio-televiziju regulišu međunarodni propisi, koji su doneseni 1961. godine u Štokholmu, 1975. u Ženevi, 1984. ponovo u Ženevi i one su teritorijalno usklađene sa svim zemljama u Evropi, sa zemljama u okruženju i sa bivšim jugoslovenskim republikama. Kako bi se uredilo stanje u korišćenju navedenih radio opsega potrebno je imati međunarodno usaglašen frekventni plan raspodele za te opsege, uzimajući u obzir i nove korisnike koji, a kako smo svedoci svakog dana, niču sve više, ali bez dozvola, i neopravdano i neregularno. Dakle, radio frekvencija i njihovo korišćenje treba u potpunosti da bude realizovano prema zakonskoj regulativi. Potrebna je obnova i izgradnja radio-frekventnog telekomunikacionog sistema i u tu svrhu je ITU – international telecommunication union donelo deklaraciju, to telo broji 126 članova, u Marakešu 2002. godine. Da li je rađeno po tome nešto ili ne, to ne znam, nemam tu informaciju, ali to je bila šansa da naša zemlja obnovi svoje resurse. Za pripremnu fazu, kako tehnologija ide strašno brzo napred u ovoj oblasti, naša zemlja će morati da se spremi za tzv. digitalni plan radiofrekvencija. Isto tako, da uskladi analogne postojeće veze sa digitalnim planom. Ako ne postoji zakonska regulativa, ako ne postoji telo koje o tome vodi računa, mi to nećemo moći dobro da uradimo. Naša zemlja je dužna da do 2006. usvoji ovaj digitalni plan, mora prethodno da ga spremi i da ga normalno usvoji resorno ministarstvo, a na predlog Agencije za telekomunikacije. Postojeći Zakon o radio-difuziji i o telekomunikacijama, ma kako mi sada ovo predstavljali lepo, ipak ima potrebe da se dalje usaglašava sa ostalim evropskim zakonodavstvom i tu sam optimista da će se to tako dogoditi, a sprovođenja, planiranje i usklađivanje sa tehničkim uslovima isto tako mora da bude vrlo brzo regulisano. Agencija za telekomunikacije mora pod hitno da bude oformljena, jer uređivački odbori, savet, sve je to dobro, ali ako ne postoje fizički resursi, čitav sistem neće moći da radi dobro. Ako ne postoji regulativa da se tačno zna koja radio-stanica ima dozvolu za upotrebu frekvence, koja radio-stanica i televizija ima kapacitete koji su po propisima montirani, jer za čitavu ovu oblast, znači, postoje strogo definisani tehnički uslovi koji moraju da se poštuju. Svaka stanica mora da zadovolji uslove da ne smeta drugima. Njeno područje mora da je definisano, a što sad nije slučaj. Imamo ogromna preslušavanja i probleme u prijemu. Optimista sam i nadam se da će naša vredna ministarstva da vrlo brzo na tome rade. Hvala.
Hvala vama. Reč ima narodni poslanik Zoran Anđelković, a on je poslednji prijavljeni govornik.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedniče, ova današnja diskusija pokazuje, a verovatno ne bih se ni javio da nisam shvatio da mi u stvari diskutujemo o Zakonu o radio-difuziji, a ne o izmenama i dopunama zakona. Moram da vas podsetim da smo ovde diskutovali nedelju dana o Zakonu o radio-difuziji i tada smo kao SPS bili protiv Zakona o radio-difuziji, a mislim da je i SRS bila protiv zakona, sa sijaset amandmana koji su tada bili podneti na Zakon o radio-difuziji. Tada smo ukazivali tadašnjem potpredsedniku, gospodinu Koraću, da je ovaj zakon neprimenljiv, da ne može biti sprovodljiv i da mnoga pitanja nisu regulisana ovim zakonom. Jedno od tih pitanja smo čuli i malopre, a toje pitanje rešavanja kablovske mreže, digitalizacije i uopšte prelazak sa analogne na digitalno funkcionisanje radio-difuzije uopšte i radio i TV stanica. Ova današnja diskusija pokazuje potrebu da što hitnije Vlada i Ministarstvo preuzmu obavezu da rade ozbiljnije na izmeni Zakona o radio-difuziji kompletno, a današnje pitanje je samo stvaranje uslova da se izabere savet za radio-difuziju. Ova druga pitanja koja su ovde bila na dnevnom redu i o kojima se pričalo, govore o tome da je neophodno temeljito uraditi zakon. Tada je ideja bila, tačno je da ima tu mnogo nedostataka, tačno je da ima problema u tom zakonu, ali je neophodno zbog Evropske unije, zbog ovoga, zbog onoga, da zakon usvojimo odmah danas i juče, što bi rekli, i tako smo usvojili. Tako je dve godine prošlo i ispada da nije tačno ništa, i danas i sutra da mora da se uradi, nego da mora da se uradi dobro, jer je onda jedino vredno. Prema tome, tada smo ukazivali da nije moguće po postojećem zakonu izabrati savet za radio-difuziju. Pokazalo se tačnim. Jednostavno, moramo da saopštimo da je Vlada tada uradila i predlog za izbor saveta koji nije bio moguć da počne da funkcioniše. Nije bilo pitanje samo što su ta dva člana saveta izabrana bez kompletne procedure, a mi smo, kao što se sećate, ta dva člana saveta birali po nekoliko puta, pa i u ponovljenom postupkuitd. Ovde je bilo pitanje pokušaja jednog lobija, ako mogu tako da kažem, iz ovog bloka budimo iskreni, iz bloka onih radiodifuznih organizacija koje su finansirane dobrim delom iz inostranstva, da oni imaju pretežan uticaj i da imaju većinu u savetu radio-difuzije. Kažimo to pošteno našim gledaocima, kažimo pošteno našim biračima da je to suština problema bila u nefunkcionisanju ovog saveta za radio-difuziju. Nadam se da su ovim izmenama stvoreni uslovi da se izabere savet za radio-difuziju, a bez takvih uticaja, pa da sada ima na neki način pretežni uticaj u izboru saveta i Odbor za kulturu i ova skupština, i da ćemo dobiti savet koji će početi da funkcioniše. U tom smislu, mislim da je saglasnost postojećeg saveta za radio-difuziju ili, bolje reći, njihovo iniciranje da se dođe do promene ovog zakona, sasvim sigurno u tom pravcu i u prilog toga da se uredi odnos svega ovoga. Ima mnogo pitanja nerešenih, danas smo čuli ovde da je pitanje javnog servisa i problem funkcionisanja javnog servisa samo u tome da li će savet da izabere upravni odbor. To nije tačno, neće funkcionisati javni servis samo tako što će umesto Vlade da upravni odbor RTS-a bira Savet radiodifuzni, već onda kada se kompletno sprovede zakon, a to je da se ne finansira iz budžeta. Ne možete vi da imate i da Vlada Srbije iz budžeta građana Srbije, znači, od prihoda građana Srbije finansira RTS, sa jedne strane, a da upravni odbor bira Radiodifuzni savet. To nije moguće. Nije moguće da jedan bira članove upravnog odbora RTS-a, a da drugi daje pare, da građani daju pare, da uticaj i upravljanje RTS-om ima neko drugi. To onda nije javni servis. Državni mediji su to priznali i mi smo i tada govorili, i sada kažemo, mi nismo protiv javnog servisa, ni protiv državne televizije, ali i u jednoj i u drugoj varijanti moraju da budu čisti računi. Ako je državni medij, onda upravni odbor bira Vlada, a ako je javni servis, onda i finansiranje i sve ostalo bira neko drugi, tačnije rečeno ovde je predviđeno zakonom – to čini Radiodifuzni savet. Naravno, zakon je predvideo da se u roku od dve godine privatizuju svi lokalni mediji, i mislim da je namerno izbegnuta ta mogućnost da se završi privatizacija lokalnih medija, zato što su se čekali lokalni izbori, zato što je postojeća tadašnja vlast imala apsolutnu kontrolu nad lokalnim medijima, pa im trebali lokalni mediji sada za septembarske izbore kako bi završili izbore, a onda posle toga može. To su činjenice. Ako to treba da završimo, završimo i stavimo ravnopravne uslove za sve medijske kuće u ovoj zemlji i onda ćemo znati ko ima uticaj, ko nema uticaj, i ko može da se izdržava na ekonomskom principu, a ko ne može.Ne sprečava nas ni sada da rešimo pitanje medijskog prostora u Srbiji, ukoliko bismo poštovali neke druge zakone. Ne može da postoji nijedan medij ukoliko nije registrovan po postojećem Zakonu o radio-difuziji i da mu samo to bude opseg posla, a ne da mu to bude neki rezervni posao ili da kao usput ima televiziju ili radio. Ne može da funkcioniše neka radio-televizijska stanica a da nema zaposlene. Prema tome, ako rešimo ta pitanja, sasvim je sigurno da ćemo rešiti i ova druga pitanja. Nije broj radio-televizijskih stanica problem. Problem je da li ta televizijska stanica ima program. Ako ta televizija ima samo muzičke spotove, onda to nije televizijska stanica. Kakva je televizija ova beogradska "Palma" ili "Info 24", kada imaju samo spotove ili puste satelitski program. Prema tome, ta televizija ne postoji, objektivno, već samo zauzima jedan opseg u radio-difuziji, a kao takva ne postoji. Naravno, takve televizije nisu postavljene na ekonomsku platformu. Ne postoje takve televizije na ekonomskoj računici, ako ne postoji neko drugi, a ne da Radiodifuzni savet interveniše tako što će reći da neka stanica ne postoji, da mora u stečaj, da će prestati. To ne treba da se radi po Zakonu o radio-difuziji, već po Zakonu o stečaju. Ipak, neka ovo bude početak. Moram da kažem da mi i dalje osporavamo Zakon o radio-difuziji. Smatramo da taj zakon nije dobar. Ali, glasaćemo za ovu izmenu, kako bi se stvorili uslovi da se izabere Savet i da nešto u toj oblasti počne da funkcioniše i da nešto u toj oblasti počnemo da rešavamo, pored svih problema koji postoje. Hvala.
Hvala. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja načelnog pretresa, da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa? Izvolite, gospodine Tomaševiću.
Hvala, gospodine predsedniče. Rekao sam da ću pokušati da sumiram diskusiju i da kažem šta bi još trebalo učiniti, pored ovog posla koji danas radimo. Ova izmena Zakona je samo jedan manji deo posla koji treba uraditi u oblasti radio-difuzije. Na ovaj način ćemo omogućiti da počne da funkcioniše Savet Republičke radiodifuzne agencije, kao organ koji je po Zakonu o radio-difuziji nadležan da rukovodi radio-difuzijom. Međutim, to neće rešiti sve probleme u radio-difuziji. Zbog toga, trebalo bi uporedo raditi više poslova i trebalo bi delovati na više frontova, ukoliko se želi da se u etar u Srbiji uvede red. Čuli smo u ovoj raspravi podatke o tome koliko i radio i televizijskih stanica u Srbiji radi, deluje bez pravnog osnova i bez zakonskog utemeljenja. Dakle, nakon usvajanja ove izmene Zakona, a verujem da u Skupštini imamo većinu da to prihvatimo, potrebno je da se ispoštuju oni rokovi koje ovaj predlog zakona daje, kada je u pitanju konstituisanje novog saveta za radio-difuziju, a zatim bi taj savet preuzeo nadležnosti iz svoje oblasti, kako nam se ne bi ponovila situacija koju smo imali u radu sadašnjeg saveta. Sadašnji savet je konstituisan sedam meseci nakon zakonskog roka, a nakon toga i nije počeo da radi poslove koje mu Zakon stavlja u nadležnost. Neophodno je da, paralelno sa konstituisanjem saveta, počne primena još nekih nespornih odredbi ovog zakona, koje se trenutno ne primenjuju a mogu se primenjivati, kao što su to odredbe Zakona koje se tiču reklamiranja ili privatizacije lokalnih elektronskih medija. Uporedo sa izborom ovog saveta, neophodno je započeti, a zatim i privesti i kraju, postupak izbora odnosno imenovanja Saveta Agencije za telekomunikacije. Dok se ne imenuje Savet Agencije za telekomunikacije, nezavisno telo, regulatorno telo u ovoj oblasti, nemoguće je, jer je tako propisano Zakonom, započeti postupak podele frekvencija u Srbiji. Dakle, čak da je i do sada funkcionisao Savet za radio-difuziju, čak i da je sa Zakonom o radio-difuziji do sada sve bilo u redu, konkurs za dodelu frekvencija nije mogao biti raspisan, niti će moći biti oglašen sve dok se ne konstituiše i Savet Agencije za telekomunikacije. Zbog toga, i sa ovog mesta, apelujem i na Vladu Republike Srbije, i na sve druge ovlašćene predlagače i sve druge faktore koji treba da učestvuju u ovom postupku konstituisanja sSaveta, da ovaj posao započnu što pre. Nakon ovoga ili uporedo sa ovim poslom, trebalo bi pristupiti donošenju novog zakona o radio-difuziji ili bi trebalo pristupiti jednoj ozbiljnoj, temeljnoj, celovitoj rekonstrukciji sadašnjeg Zakona. To je ono što je u svom stavu, vrlo korektno, konstatovao i sadašnji Savet republičke agencije. Svesničinjenice, u Savetu, i situacije u kojoj se nalazi radio-difuzija u Srbiji, svesni toga da je postojeća zakonska regulativa manjkava, predlažu donošenje novog zakona ili temeljnu rekonstrukciju postojećeg Zakona. U tom zakonu bi svakako, osim postojećih normi, trebalo ugraditi i poseban odeljak o finansiranju elektronskih medija u Srbiji. U sadašnjem Zakonu o tome skoro da se ne govori. To stvara ogromne probleme, dozvoljava da se ogroman novac u elektronskim medijima u Srbiji vrti na crno i da društvo i država nad tim novcem nemaju nikakvu kontrolu. Prema nekim procenama, 2002. godine u elektronskim medijima u Srbiji vrtelo se oko 100 miliona eura. Dakle, država treba i taj novac da stavi pod svoju kontrolu. Možda je za ovu oblast potrebno doneti i poseban zakon. Takođe, neophodno je status RTS-a, odnosno javnog servisa regulisati daleko preciznije nego što to čine odredbe sadašnjeg Zakona. Mislim da bi trebalo u Zakonu o radio-difuziji samo utvrditi način, dakle status javnog servisa, a zatim kroz poseban zakon detaljno regulisati njegov pravni, ekonomski i ukupan društveni položaj, i sve njegove obaveze. Ono što bi trebalo da bude predmet posebne pažnje novog zakona o radio-difuziji ili, opet, posebnog zakona iz ove oblasti, jeste medijska koncentracija. Neko od prethodnih govornika je rekao da je u Srbiji na delu nedozvoljena medijska koncentracija, na taj način što bogati pojedinci kupuju i stavljaju pod svoju kontrolu medije. Ta vrsta monopola je, po mom mišljenju, najopasniji monopol koji može zadesiti jedno društvo, a pogotovu društvo u tranziciji, kao što je naše. Svaki drugi ekonomski monopol, dakle monopol na tržištu, može se razbiti raznim antimonopolskim merama, ali ako neko ili ako neki moćni pojedinci preuzmu monopol nad medijima u Srbiji, to će biti kraj priče i o slobodi govora, ali i kraj priče o demokratiji u Srbiji. Sadašnji Zakon ima samo šest članova, to je u stvari poglavlje od šest članova, o sprečavanju nedozvoljene medijske koncentracije. Mislim da to treba uraditi na daleko sistematičniji i temeljniji način, čak i kroz novi zakon. Pored ovih poslova, neophodno je, da bi se stanje u radio-difuziji u Srbiji uvelo u red, doneti i dva šira, opšta zakona, dakle, doneti novi zakon o javnom informisanju, jer postojeći Zakon nije dobar, niti daje adekvatan okvir za regulisanje radio-difuzije. Zatim, potrebno je i doneti zakon o dostupnosti javnih informacija. Kada se donesu ova dva zakona, uz poslove o kojima sam prethodno govorio, mora se i kroz izmene Ustava Srbije, kroz donošenje novog ustava Srbije, dati čvršća ustavna i zakonska garancija za slobodu govora i slobodu medija. Moram da kažem da smo, nažalost, bili svedoci u vreme "Sablje" da ono što sadašnji ustav garantuje i što sadašnji zakoni daju nije dovoljno da se zaštiti sloboda medija u Srbiji. Bili smo svedoci kada je, u jednom periodu naše bliske prošlosti, medijska sloboda u Srbiji apsolutno bila suspendovana, a mediji bili stavljeni pod apsolutnu kontrolu jedne političke grupacije. Dakle, to se više ne sme dozvoliti. Kroz čvrste ustavne i zakonske garancije mora se utvrditi sloboda medija, a istovremeno se moraju utvrditi odgovornost i obaveze medija. Ono što se sada dešava na medijskoj sceniu Srbiji nije slučaj u ozbiljnim zemljama u svetu. To jestkod nas se, nažalost, te granice medijske slobodei te kako od strane medija zloupotrebljavaju. Apelujem na sve odgovorne, koji mogu doprineti da se ova oblast sredi, da počnu da rade na setu ovih poslova, a politička stranka kojoj pripadam, Demokratska stranka Srbije, spremna je da stavi sve svoje potencijale da se ova oblast uredi na valjan način. Još jednom sve poslanike pozivam da glasamo za Predlog ovog zakona. Hvala.
Hvala vam. Da li još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika želi reč? (Ne). Da li još neko ko nije iskoristio svoje pravo na osnovu člana 89.želi reč? (Ne). Da li ministar želi reč? (Ne). Zaključujem načelni pretres. Saglasno članu 136. stav 3. Poslovnika Narodne Skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Lazarević. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača prihvatili su ovajamandman. Da li neko želi reč? (Ne). Hvala. Narodni poslanik Ljiljana Nestorović, na sednici Odbora za kulturu i informisanje, povukla je amandman na član 1. koji je podnela 18. avgusta 2004. godine u 10,05 časova, a u 13,10 časova istog dana, podnela je novi amandman na član 1. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača prihvatili su ovajamandman. Da li neko želi reč? Ima reč narodni poslanik Ljiljana Nestorović.
Poštovane kolege, radi se o amandmanu koji sam podnela na član 23. Zakona o radio-difuziji, stav 2. tačka 6. Predlažem umesto rešenja koje se nudi u Predlogu zakona o izmenama i dopunama, da je jedan od ovlašćenih predlagača crkva i verske zajednice, drugačiju formulaciju. Predlažem da umesto "crkve i verske zajednice" stoji "crkve svih zvaničnih konfesija, pri čemu jedan od dva zvanična kandidata je kandidat Srpske pravoslavne crkve". Smatram da je ovo mnogo bolje rešenje. Kao što i sami znate, pod imenom crkve i verske zajednice registrovana su raznorazna verska udruženja i veliki broj sekti. Da ostavimo i to po strani. S obzirom na broj, može nam se desiti, recimo, da istu težinu imaju neke verske organizacije koje sumanje uticajne, nego što su zvanične crkve: pravoslavna, rimokatolička, muhamedanska, jevrejska i koje već postoje kao velike zvanične crkve. Ima ih sedam. Smatram da je u redu, s obzirom na to da je većinska crkva ovde Srpska pravoslavna crkva, da jedan od dva kandidata koji nama ovde dolaze poslanicima, da glasamo, da bude predstavnik Srpske pravoslavne crkve, a drugi da bude kandidat ustanovljenom dogovorom. U tome je suština ovog amandmana koji predlažem.
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne). Hvala. Na član 2. amandman je podnela Skupština Autonomne Pokrajine Vojvodine. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovajamandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne). Na član 2.amandman sa ispravkama podnela je narodni poslanik Ljiljana Nestorović. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača prihvatili su ovaj amandman. Da li neko želi reč? Ima reč narodni poslanik Ljiljana Nestorović. Izvolite.
Amandman koji sam predložila odnosi se na član 2. Predloga zakona. U članu 24. stav 1. umesto reči "nadležnom odboru Skupštine", po mom dubokom uverenju, treba da stoji odrednica "Službi Narodne skupštine". Smatram da je to celishodno što u principu skupštinski odbor, kome pripadam, nije nadležan da utvrđuje administrativne stvari, odnosno tehničke stvari. On je nadležan za sasvim druge stvari. Smatram da će u ovom slučaju pristići veliki broj raznoraznih prijava, koje će morati da prođu kroz skupštinske službe. Upravo nadležni skupštinski Odbor za informisanje i kulturu nije mestogde to treba da stiže, nego skupštinska služba, koja je mnogo bolje i na svaki način organizovana da sve to jednostavno obradi. Dakle, ideja je da skupštinska služba, koja priprema sednice Skupštine isednice odbora, na sebe preuzme ovaj posao. Što se tiče člana 4, i tu imam primedbu. Smatram da treba doneti novu rečenicu koja glasi: "Predlog se smatra usaglašenim kada se za njega izjasni većina pravnih subjekata u grupaciji ovlašćenog predlagača, koji su dostavili izjave da će učestvovati u predlaganju kandidata za članove Saveta Republičke radiodifuzne agencije, putem zajedničkog dogovora". Takođe i u stavu 5.bi to trebalo da se primeni, da pravni subjekti ili lica koja se nalaze u grupaciji ovlašćenih predlagača iz člana 1. Predloga zakona, odnosno stav 2. tačke 3), 4) i 5), znači odnosi se na predlagače koji su rektori univerziteta u Republici Srbiji, zatim udruženja radiodifuznih javnih glasila u Republici Srbiji i udruženja novinara u Republici Srbiji, profesionalna udruženja filmskih i dramskih umetnika. To je taj deo. Za domaće nevladine organizacije i udruženja građana, koja se prevashodno bave zaštitom slobode govora, zaštitom prava nacionalnih i etničkih manjina i zaštitom prava dece, propisuje seda oni putem zajedničkog dogovora iskristališu dva kandidata kao svoj predlog. To je ono što sam govorila kada sam govorila u načelu. Smatram da je zakonodavac ovde izostavio preciznije uputstvo za rad ovih predlagača, koji se sastoje iz više pravnih subjekata. Zato smatram da je vrlo važno da se to promeni, u smislu da se posle javnog poziva predsednika Skupštine odredi rok od 15 dana, da svi ti pravni subjekti dostavesvoju pisanu saglasnost da žele da učestvuju u radu. Tako će se, recimo, kod nevladinih organizacija, kojih imate desetine hiljada, dobiti tačno određeni broj nevladinih organizacija koje hoće da učestvuju. Kada imate određeni broj iks, kada se sazove sastanak znate šta je kvorum, znate šta je većina i kada to imate, lako je voditi legitiman sastanak. Takođe, nećemo doći u situaciju da nam, u nemogućnosti da se dogovore na način na koji je to propisano, dostave 50 lista sa po dva kandidata ili 5 kandidata, već ćete moći da organizujete, ako nema konsenzusa među njima, da se glasanjem dobiju dva kandidata koja imaju najviše glasova, tako da se apsolutno obezbeđujemo da proces mora da uspe i da nema blokade rada u odlučivanju o članovima Radiodifuznog saveta.
Hvala najlepše. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne). Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Žarko Obradović. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovajamandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne). Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Žarko Obradović. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača prihvatili su ovajamandman. Da li neko želi reč? (Ne). Hvala. Na član 10. amandman sa ispravkom podnela je narodni poslanik Ljiljana Nestorović. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača prihvatili su ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Hvala. Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača Dragan Kojadinović, ministar kulture, želi završnu reč. Izvolite.
Želim da se zahvalim svima onima koji su podržali ovaj predlog izmena i dopuna Zakona o radio-difuziju, jer to smatram kao najjasniji signal da je konačno došlo vreme da se ova oblast reši na najbolji mogući zakonski način. Bilo je primedaba da se menja zakon upravo zbog toga što se ne primenjuje i da to nije dobro. Reč je o tome da postoje neke odredbe zakona koje nisu bile dovoljno dobre odnosno dovoljno jasno definisane, to je očigledno smetalo sprovođenju ovog zakona. Jasno da je potrebno još nekoliko meseci da se ispoštuje cela procedura posle donošenja Zakona i da će se u međuvremenu haos u medijima odnosno u etru pojačavati. Da bismo smanjili to vreme, odnosno da bismo smanjili mogućnost daljeg umnožavanja radio i televizijskih stanica, mislim da je došlo krajnje vreme da svi budemo odgovorni, da se ovaj opseg radiodifuzni reši na najbolji mogući evropski i svetski način. Tačno je da se ugrožava i zdravlje ljudi, jer se predajnici velikih snaga nalaze na mnogim soliterima u ovoj zemlji i moramo da mislimo i o tome. Siguran sam, dakle, da će ove izmene naići na podršku većine u ovom parlamentu. Hvala vam.
Hvala i vama. Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Zahvaljujem. Na osnovu člana 94. stav 2. Poslovnika, prekidamo rad i nastavljamo sutra u 10,00 sati.