Poštovana predsednice, uvažene kolege narodni poslanici, kada smo pravili novi poslovnik, koji je proistekao iz obaveza nakon usvajanja Ustava i donošenja Zakona o Narodnoj skupštini, tim poslovnikom smo, uočavajući prethodne nedostatke, predvideli i postupke i procedure u vršenju nadzora nad radom onih organa i tela koje Narodna skupština bira, kao i neke druge postupke koji ranije nisu bili definisani, između ostalog zbog toga što mnoga od tih nezavisnih regulatornih tela i državnih organa koje smo birali od 2000. godine naovamo nisu ni postojala ranije. Kada smo utvrđivali proceduru za kontrolu nad radom ovih organa i tela koje bira Narodna skupština hteli smo da u punoj meri ispunimo ustavnu obavezu i pravo Narodne skupštine da vrši nadzor nad njihovim radom, sa jedne strane, i, sa druge strane, da preciziramo na koji način se razmatraju izveštaji koje su ta tela i organi obavezni da podnose Skupštini. Podsetiću samo da smo imali problem da razmatramo izveštaje nekih nezavisnih regulatornih tela zbog toga što nije bilo utvrđeno na koji način Narodna skupština te izveštaje razmatra i koja je to vrsta akta koje Narodna skupština nakon razmatranja tih izveštaja donosi zato što to, prosto, nije bilo definisano. Kada smo definisali član 237. naša namera nije bila da uspostavljamo bilo kakav prostor u kom bi se mogao vršiti bilo kakav politički pritisak na nezavisna regulatorna tela. Naprotiv, kada smo birali nezavisna regulatorna tela, posebno ona koja imaju za zadatak kontrolu i nadzor nad radom državnih organa i organa uprave, i zaštitom prava građana, u zakonima u kojima smo definisali rad tih nezavisnih državnih organa ugradili smo pre svega sve one instrumente koji bi onemogućili bilo kakvu mogućnost političkog pritiska na njihov rad, jer smo polazili od činjenice da je nezavisnost u njihovom radu pretpostavka da mogu da rade posao za koji su nadležni na najbolji mogući način. Ispostavilo se da je definicija u članu 237. bila protumačena, ili je ostavljala mogućnost, da u nekom trenutku neko zloupotrebom dela ovog člana može da vrši pritisak na nezavisna regulatorna tela. Kako bismo otklonili svaku mogućnost da se u bilo kom trenutku razmatrajući izveštaje tih nezavisnih regulatornih tela vrši bilo kakav politički pritisak na njih predložili smo izmene ovog Poslovnika u članu 237, tako što smo predložili, da se u stavu 5, briše alineja 5, koja je na neki način dala prostora za tumačenje da se razmatranjem izveštaja i neprihvatanjem izveštaja pokreće automatski i pitanje odgovornosti nezavisnih regulatornih tela. Ono što smo predložili jeste da se posebno utvrdi procedura za razmatranje izveštaja nezavisnih regulatornih tela koja se bave borbom protiv korupcije, zaštitom ravnopravnosti građana, zaštitom prava građana, Državne revizorske institucije, dakle, onih nezavisnih državnih organa koji treba da vrše nadzor nad radom organa vlasti i u toj proceduri mi smo ovim predlogom predvideli da se razmatranje izveštaja, kako bi se izbegla svaka mogućnost eventualnog političkog pritiska, sprovodi po proceduri u kojoj nadležni odbor razmatra izveštaj, predlaže Narodnoj skupštini zaključke, a smisao tih zaključaka jeste da se predlože mere i preporuke kojima bi se unapredilo stanje u tim oblastima. To ne znači da, kao što su neki mediji potpuno pogrešno interpretirali, time Skupština nema pravo da vrši nadzor nad radom tih organa. Ustav Republike Srbije jasno definiše, u članu 99, da Narodna skupština vrši nadzor nad radom tih organa i da istovremeno Narodna skupština, osim što bira te organe, ona ih i razrešava po posebnim procedurama i na način koji se utvrđuje zakonom kojim su formirani ti organi. Ono što je naša namera jeste da ovom izmenom Poslovnika otklonimo svaku sumnju, ali i svaki mogući prostor za eventualnu zloupotrebu kojom bi se u nekom trenutku moglo pokušati da se političkim pritiscima, prilikom razmatranja izveštaja ovih nezavisnih regulatornih tela, utiče na njihovu samostalnog. Zato vas pozivam da u danu za glasanje svi zajedno glasamo za Predlog ove odluke o izmenama i dopunama Poslovnika, jer mislim da nemamo nikakve sumnje da i oni koji su birali i glasali za ova nezavisna regulatorna tela, ali i oni koji nisu glasali a danas vide pun smisao njihovog postojanja i potrebe da oni budu nezavisni i sačuvani od bilo kakvog političkog pritiska razumeju da ovaj naš napor ide u pravcu u kom su čak i oni koji su bili naši kritičari kada smo donosili ove odluke, a kasnije se pozivali na rad tih nezavisnih državnih organa, tvrdili kako mi želimo da uspostavimo političku kontrolu, mi ovom odlukom želimo da otklonimo svaku mogućnost da bilo kad i bilo ko vrši politički pritisak na ova nezavisna regulatorna tela. Hvala vam. [[Aplauz]]
Zahvaljujem gospođi Kolundžiji na izuzetno kvalitetnom obrazloženju. Da li izvestilac Administrativnog odbora želi reč? (Ne) Da li izvestilac Zakonodavnog odbora želi reč? (Ne) Da li predsednici, odnosno ovlašćeni predstavnici poslaničkih grupa, žele reč? (Da) Gospođa Judita Popović ima reč. Izvolite.
Poštovana predsednice, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici...
Gospodine Krasiću, molim vas da ne ometate rad.
Nema sumnje sa naše strane da ćemo mi podržati svaki napor koji je usmeren ka jačanju integriteta regulatornih tela. Mi nemamo dilemu oko toga, mi iz LDP, da podržimo ove izmene u Poslovniku i to je sasvim u redu. Čini mi se da smo svi svesni toga kakav značaj imaju državna regulatorna tela, da je njihova osnovna funkcija kontrola vlasti. A, kako se vlast kontrolisala u poslednje vreme, i do sada, mislim da smo svi svedoci kako se ta kontrola odvijala. Prema tome, očigledno da nedostaje jedan od segmenata za jačanje integriteta tih državnih regulatornih tela, a to je nezavisnost, što je inače i Ustavom predviđen deo opisa tih državnih regulatornih tela. Samo bih kao jedan primer navela na koji način državna regulatorna tela rade u Srbiji. Uzmimo, recimo, Državnu revizorsku instituciju. Od formiranja te institucije, pa do 2010. godine, kada se ona prvi put ozbiljnije oglasila, prošlo je nekoliko godina. Mi smo tek prošle godine imali, prvi put od 2001. godine, ''završni račun budžeta''. Mi smo tek prošle godine imali neku vrstu kontrole, od strane Državnog revizora, načina trošenja budžeta, od strane ministarstava. Mislim da je nedopustivo da državna regulatorna tela imaju određeni otklon, imaju određene rezerve kada treba da obavljaju tu svoju osnovnu funkciju, kontrolu vlasti. Dakle, mi imamo potrebu za tim, da naša regulatorna tela rade objektivno, da rade nezavisno i da rade bez rukavica, jer je to u stvari prava kontrola vlasti. Mislim da je jasno da su potrebne ove izmene u Poslovniku i to je fakat. Mi nemamo problem sa tim izmenama. Mi ih podržavamo, međutim, problem nastaje u tome što je ovaj poslovnik donet pre manje od godinu dana. I, postavlja se pitanje, šta se to toliko promenilo u načinu funkcionisanja vlasti i kontrole te vlasti da je bilo potrebno da se ove izmene predlože, a koje načinom funkcionisanja rada parlamenta i njegovog odnosa prema regulatornim telima nije moglo da se predvidi još prošle godine tokom izrade Poslovnika? Dakle, to je generalno problem sa svim našim propisima. Zašto je u stvari nama potrebno da nam neka evropska komisija ukaže na to da ne dostižemo određene standarde u različitim segmentima funkcionisanja države, bilo da se radi o ljudskim pravima, o funkcionisanju institucija ili o kontroli vlasti. To je, u stvari, glavni problem sa ovim izmenama i dopunama Poslovnika, jer za manje od godinu dana mi pravimo ozbiljan otklon i ozbiljnu promenu u odnosu parlamenta prema nezavisnim državnim regulatornim telima. Čini mi se da kada uzmemo u obzir rad Agencije za borbu protiv korupcije, Poverenika za ravnopravnost, Ombudsmana, Državne revizorske institucije, onda možemo da vidimo da im je potrebna pomoć od strane izvršne vlasti, kao i pomoć i podrška od strane parlamenta. Dakle, sve grane vlasti su u obavezi da daju svaku vrstu podrške ovim regulatornim telima, ukoliko zaista želimo da imamo vladavinu prava. Prema tome, ukoliko očekujemo i zahtevamo od ovih regulatornih tela da obavljaju svoju osnovnu funkciju, a to je, ponovo podvlačim, kontrola vlasti, u tom slučaju moramo dati ovakvu podršku, kao što je između ostalog, i izmena Poslovnika. Složićete se da i to nije dovoljno, da ne može samo parlament da promeni odnos prema državnim regulatornim telima. Taj odnos mora da promeni izvršna vlast, jer je ona, utom slučaju, taj faktor, ta snaga koja u velikoj meri može da ograničava rad tih državnih regulatornih tela. I onda nam se dešava da kontrola bude nedovoljna, da kontrola bude nejasna, da se kontrolišu neke marginalne stvari, da se ne vide veliki propusti, velike zloupotrebe koje se obavljaju prilikom trošenja budžetskih sredstava. Prema tome, LDP mora da podrži svaki napor koji je usmeren ka jačanju integriteta regulatornih tela, ka jačanju pravne države. I, iz tog razloga mi ćemo podržati ove izmene i dopune Poslovnika. Mislim da svako od ovde prisutnih poslanika, ukoliko dobro razmisli o tome da li je nama potrebno da imamo jednog nezavisnog državnog revizora, da li nam je potrebno da imamo jednu nezavisnu agenciju za borbu protiv korupcije ili ombudsmana, da će isto tako da reaguje i da će na isti način da potvrdi bar pokušaj parlamenta da promeni taj odnos prema regulatornim telima. Ali i regulatorna tela kada dobiju ovakvu vrstu podrške imaju obavezu i prema parlamentu i prema građanima koji su birali ove poslanike, koji čine ovaj parlament, da svoje poslove, svoje dužnosti, a napominjem glavnu funkciju i glavnu obavezu kontrole vlasti, do kraja sprovode i realizuju.
Zahvaljujem. Narodni poslanik Milisav Petronijević ima reč. Izvolite.
Poštovana predsednice, narodni poslanici, Poslanička grupa SPS-JS podržaće predložene izmene Poslovnika i u danu za glasanje ona će glasati za tu odluku. Poslanička grupa SPS-JS je i potpisnik Predloga za promenu Poslovnika. Zbog javnosti i ja ću se zadržati, u nekoliko minuta, na pitanju, zbog čega se vrši ova izmena Poslovnika? To je samo jedan razlog, ali je važan razlog. Naime, ovom izmenom želi se precizirati odnos Narodne skupštine prema nezavisnim državnim organima. Želi se otkloniti bilo kakva sumnja u mogućnost narušavanja Ustavom i zakonom utvrđenog položaja nezavisnog organa. Na taj način, između ostalog, želi se dati podrška nezavisnim organima, želi se pružiti sva pomoć u jačanju njihovih kapaciteta. Predloženo je da se u članu 237. Poslovnika, stav 5, briše alineja 5 – da Skupština može na predlog odbora da ne prihvati izveštaj i pokrene postupak za utvrđivanje odgovornosti funkcionera u državnom organu, organizaciji, odnosno telu, jer je bilo mišljenja u javnosti da to može da se zloupotrebi. Mislim da je čak i ovakva formulacija mogla da ostane, iz prostog razloga, zato što je u stavu 5. pisalo, da ovo može da se preduzme, ''ako zakonom nije drukčije uređeno.'' Ako je zakonom drugačije određeno, ne može. Uzmimo primer Zaštitnika građana, jedne institucije koja je veoma značajna, koja je veoma važna i kojoj Skupština daje punu podršku,dakle, jedan nezavisan samostalan organ, tamo vrlo jasno i precizno kaže da se može razrešiti, da to čini Skupština, ali, ako su ispunjeni tačno precizirani uslovi i po jasnoj proceduri. Prema tome, samo se tako može razrešiti. Međutim, da bismo izbegli bilo kakvu sumnju, treba izvršiti ovu ispravku i ja ću to obrazložiti iz još jednog ugla, u odnosu na onaj koji smo čuli ili čitali u obrazloženju Predloga odluke. Ova skupština veoma poklanja pažnju nezavisnim državnim organima, odnosu sa njima i smatra veoma važnim uspostavljanje dobre komunikacije između Narodne skupštine i nezavisnih držanih organa. Nezavisni državni organi podnose godišnji izveštaj Skupštini. Podnose izveštaj o aktivnostima, o rezultatima, o stanju u tim oblastima, podnose, kako bih rekao, predloge, uočene nedostatke, itd. Mislim da ta komunikacija treba još više da se unapredi, pa da se po potrebi dostavljaju i periodični izveštaji ili posebni izveštaji, zavisno od potreba. Smatram veoma značajnim izveštaje nezavisnih organa. Prvo, razmatranjem izveštaja nezavisnih organa Skupština, u stvari, vrši svoju funkciju, jednu od osnovnih funkcija, a to je nadzorna funkcija. Dakle, izveštaji nezavisnih državnih organa pomažu Skupštini da vrši nadzornu funkciju. S jedne strane, i to je pomoć i podrška Narodnoj skupštini da ostvari svoju funkciju. S druge strane, i Skupština ima pravo da čini, da razmatra da li institucija ispunjava svoju svrhu, da li je odgovorna. Dakle, značajno je pitanje izveštaja o radu koje podnose nezavisni državni organi, s jedne strane, kao podrška Narodnoj skupštini, kroz posao koji obavljaju, da ona izvrši svoju nadzornu funkciju, a, s druge strane, da se i oni ne zaborave. Još jednom bih da napomenem, značajna je ova izmena i treba je prihvatiti da bi se otklonila bilo kakva sumnja da može da se zloupotrebi, ali i napominjem, za razrešenje nezavisnog državnog organa nije dovoljan samo izveštaj i tu se mogla primeniti ona odredba – ako zakonom nije drugačije određeno. Dakle, otklanjanje bilo kakve sumnje, puna podrška nezavisnim organima i, između ostalog, što su oni podrška i pomoć Narodnoj skupštini da vrši svoju nadzornu funkciju. Ali, i još jedna poruka, nezavisni državni organi jesu i treba da budu nezavisni i samostalni, ali to njih ne oslobađa odgovornosti. Oni jesu nezavisni i samostalni, oni rade po posebno donetim zakonima, međutim, to ne znači ako su nezavisni i samostalni, da su i odvojeni od Narodne skupštine. Oni su nezavisni i samostalni u radu i delovanju, autonomni u tom delovanju. Kada bi bili nezavisni od Narodne skupštine, onda bi doveli u pitanje Narodnu skupštinu i njenu centralnu ulogu u demokratskom društvu u Srbiji. Prema tome, treba imati u vidu da ovaj oblik nezavisnosti i samostalnosti državnih organa ne oslobađa odgovornosti nezavisne državne organe i odnosa prema Narodnoj skupštini. Na kraju, Narodna skupština ih postavlja, Narodna skupština ih razrešava, Narodna skupština kontroliše njihov rad i, opet ponavljam, u skladu sa uslovima, procedurama koje su predviđene posebnim zakonima od osnivanja tih organa. Ali, kontrola, nadzor nad radom tih organa ne narušava nezavisnost i samostalnost nezavisnih državnih organa. Uz ove dve poruke, želeo sam da naglasim da su državni nezavisni organi i Skupština na istom poslu, imaju isti zajednički cilj, a to je: zaštita prava građana i, naravno, zakonit rad organa uprave. Upravo iz tih razloga i iz razloga da želimo da damo punu podršku nezavisnim organima, od čega vajde ima i Narodna skupština, mi ćemo u danu za glasanje glasati za ovaj predlog odluke. Hvala vam. [[Aplauz]]
Zahvaljujem. Narodni poslanik Miloš Aligrudić ima reč. Izvolite.
Predsednice, poštovane kolege narodni poslanici, ovde smo suočeni sa jednom vrstom naknadne pameti. Pre oko godinu dana donet je Poslovnik, tako što je nametnut, tankom skupštinskom većinom, ostalim narodnim poslanicima i građanima Srbije. Danas imamo izmenu Poslovnika, koja treba da spase nešto što je crno i najcrnje moguće bilo napisano pre godinu dana na ovom mestu u članu 237. Inače, nikada do ove promene ne bi došlo, niti bi vladajućoj većini ikada palo na pamet da izmeni bilo šta u Poslovniku da nije bilo vršenja pritiska. Ovde postoji nekoliko interesantnih stvari u ovom predlogu i vrlo zanimljivih u načinu na koji se reaguje, a na to moramo da ukažemo prosto zbog javnosti, a i zbog svih nas koji sedimo ovde da malo razmislimo o svemu tome. Prema tome, nesumnjivo je da je promena koja je izvršena da je izvršena na pritisak Evropske komisije. Da je bilo koji "pritisak" ili sugestija, dakle, da je to došlo od strane bilo kojeg poslanika koji ne pripada vladajućoj većini, pa čak i neko ko pripada toj vladajućoj većini, ne bi postojala politička volja da se bilo šta ovde promeni. To je suština. Dakle, ono što je ovde nesporno, imali smo lošu odredbu i što je, takođe, nesporno, ova odredba koja je sada predložena, od strane vladajuće većine, popravlja stvar. Prema tome, to je ono što je nesporno. Al, 'ajmo sada da vidimo šta se ovde menja i šta je suština svega ovoga. U članu 237. Poslovnika, važećeg, koji je nametnula tanka vladajuća većina celom parlamentu, u stavu 1. stoji: ''Predsednik Narodne skupštine dostavlja izveštaje koji su državni organi, organizacije i tela, u skladu sa zakonom, podneli Narodnoj skupštini, narodnim poslanicima i nadležnom odboru.'' Pa se, onda, tu objašnjava šta sada radi nadležni odbor i Narodna skupština sa tim izveštajima, i na kraju tog člana 237, u nekim pobrojanim tačkama, stoji, još uvek – da nadležni odbor može da ''ne prihvati izveštaj'', između ostalog, stoje i druge stvari šta sve radi, ali može i ovo, da ne prihvati izveštaj tog regulatornog tela, kako ga mi zovemo, ili nekog drugog nezavisnog tela ''i pokrene postupak za utvrđivanje odgovornosti funkcionera u državnom organu, organizaciji, odnosno telu.'' To "i" podrazumeva kumulativnu radnju, neprihvatanje izveštaja, kumulativno podrazumeva i pokretanje postupka odgovornosti. To je, praktično, likvidiranje nezavisnog položaja tih tela, koji su zamišljeni kao nezavisno telo. Sada moram nešto o samim regulatornim telima. A, sada moram da kažem nešto o nezavisnim regulatornim telima. Pojava nezavisnih regulatornih tela ili drugih posebnih državnih organa ili organizacija u društvu je novijeg datuma, a kada to kažem, mislim na nekoliko decenija iza nas, jer to je jedna nova tradicija i evropskih sistema i nekih drugih sistema u svetu, koja praktično ustanovljava nešto što malo izlazi iz okvira vizije – tri nezavisne vlasti. Imamo zakonodavnu, izvršnu i sudsku, i sada imamo jednu posebnu pojavu organa i organizacija, koje nisu ni izvršna vlast, niti su prosta produžena ruka zakonodavne vlasti, odnosno Skupštine koja ih bira. Naravno, sistem podele odgovornosti i potpune nezavisnosti ne postoji nigde u svetu, to je jedna fikcija, ali tendencija da određena tela deluju nezavisno jeste vrlo važna i mora da se čuva do kraja, upravo zbog zamišljene funkcije tih tela. Da bih bio jasniji o čemu se radi, da kažem, vrlo prosto, Skupština kao takva, istorija je pokazala, nikada nema sama po sebi dovoljne mehanizme kontrole da bi kontrolisala izvršnu vlast u određenim segmentima ili određene delatnosti od izuzetnog javnog značaja, kao što je informisanje. Nema dovoljno mehanizama, zato što po svojoj prirodi kako su skupštine konstituisane, pa i naša, šta god ovde da preduzmemo, šta god da napišemo u Poslovniku, ne postoji dovoljno elemenata koji bi mogli da izvrše tu vrstu kontrole i zaštite. I novija istorija parlamentarizma i demokratije pokazuje da je neophodno da postoje takva tela. Da bi ona, ta tela, imala nekog smisla, neophodno je da zaista poseduju visok stepen nezavisnosti u radu, sa jednim jedinim izuzetkom, da onaj ko je birao to telo – može i da postavi i da razreši rukovodioca tog tela, a, pri tom, odredbe o postavljenju i razrešenju, moraju sa aspekta samovolje Parlamenta biti vrlo restriktivne. Dakle, ne može svaki put kada kome padne na pamet ili se neko nekome ne sviđa, da bude razrešen, nego smisao formiranja tih tela mora biti drugačiji. Postoje različite mogućnosti za formiranje tih tela. Mi smo odabrali jedan sistem koji po meni nije najbolji. Zašto nismo odabrali sistem da regulatorna tela, ovo je neko vajkanje, ovo je, možda, neki predlog za ubuduće, za neka kasnija vremena, budu birana nekom kvalifikovanom većinom u Narodnoj skupštini, koja bi podrazumevala da se za izbor tela mora postići konsenzus između vlasti i opozicije. To bi onda imalo punog smisla. Nema to svuda, ali ima primera. Dakle, šta je ovde glavni problem? Problem je u tome što ta nezavisna državna tela, ako nisu slobodna, i ako rade pod pritiskom, ne mogu da obave svoju osnovnu funkciju. Daću vam jedan prost primer, imamo Državnu revizorsku instituciju koja ima obavezu da nadgleda ispoljavanje određenog segmenta izvršne vlasti, koji se pre svega tiču utroška finansijskih sredstava i budžetskih sredstava. Kada uoči nepravilnosti, Državna revizorska institucija reaguje i u javnosti i prema određenom državnom organu i, naravno, obaveštava Skupštinu o tome. Zamislite, pošto se svaka državna vlast formira tako što postoji vladajuća većina koja uvek obrazuje tu državnu vlast, pre svega, izvršnu vlast, ako je Državna revizorska institucija nezavisna i dostavi negativan izveštaj o radu određenih državnih organa, pre svega, ministarstava, to se po političkoj prirodi stvari neće svideti vladajućoj većini. Po toj nekoj inerciji, vladajuća većina bi onda mogla da se svaki put naljuti na državnog revizora, da ne usvoji njegov izveštaj o tome da jedno ministarstvo radi naopako i da smeni državnog revizora; prosto kao pasulj. Šta nas sprečava da to uradimo? Možda malo blama od takvog postupka, možda bi bilo bolje da razmislimo, da se ne svađamo sa državnim revizorom tek-tako, jer ne gledamo mi sami sebe, nego nas gleda još neko sa strane, pogotovu neko do kome je ovoj vladajućoj većini mnogo stalo, a to je Evropska komisija. Prosto, ne možemo imati neodržive odredbe u našem zakonodavstvu, pa ni u Poslovniku, koje stimulišu takav naopak odnos prema tim nezavisnim telima. U tom smislu, ova izmena je povoljna, zato što jednu prethodnu lošu odredbu stavlja van snage. Ali se postavlja pitanje, odakle naknadna pamet, kako to tada neko ko je pisao Poslovnik nije video, a mi iz opozicije ga nikako nismo pisali, niti smo učestvovali u glasanju, kako je moguće da je potrebno da neko iz Evropske komisije nekome signalizira da tu postoji problem?! Ja čak i ne verujem da se ova izmena vrši iz dubokog uverenja onih koji sede na strani vladajuće većine da je ovo korektno i neophodno, nego to rade zbog toga što im je rečeno da to mora da se uradi. To što obrazloženje pije vodu, ne znači da je neko ko organizuje posao vlasti u Srbiji duboko i u srcu saglasan sa tim obrazloženjem, nego zna da to mora da uradi. Interesantno je da u Predlogu ovog propisa, u obrazloženju, negde, na kraju, V glava, Usklađenost odluke sa propisima Evropske unije, stoji: ''Ne postoji obaveza usklađivanja Poslovnika, kao internog akta Narodne skupštine, sa propisima Evropske unije.'' Pri tome, u Upitniku, koji je došao od strane EU, postoje pitanja koja se tiču uređenja rada Parlamenta i direktno Poslovnika. I kada smo dobili primedbu od Evropske komisije, dobili smo primedbu u odnosu na ovaj deo koji se upravo tiče sadržaja Poslovnika. Dakle, to jeste formalno tačno što je napisano, ali suštinski nije tačno i govori o potpunoj neodgovornosti onih koji većinom glasova u ovom Parlamentu donose propise, pa makar to bio interni akt, i njihovom načinu razmišljanja, generalno. Kada smo upozorili da je Poslovnik akt koga valja uvek, ako je moguće, doneti konsenzusom, a ne bežati od toga, takav argument je ovde dočekan sa nipodaštavanjem. Znam ja da vladajuća većina uvek može sve, ko god da je u njoj, pa da je i moja politička stranka u nekoj vladajućoj većini, ali postoje određene odluke, postoje određeni akti za koje se zato i traži da budu donete širim konsenzusom, upravo zbog toga da bi se ovakve situacije izbegle. Neka nije ova priča, neka je neka druga priča, pa ćete videti koliko tu propusta i nedostataka ima. Mi smo, recimo, dobili ovaj spisak ko će da govori u Narodnoj skupštini, redosled prijavljenih diskutanata, i u tom redosledu prijavljenih diskutanata pored imena i prezimena stoji zagrada u kojoj treba da piše "za" ili "protiv", što znači da se izjasni prijavljeni diskutant da li će biti "za" ili "protiv" predloženog teksta odluke, jer Poslovnik predviđa kriterijum po kome se diskusije smenjuju, jedna "za", druga "protiv", kako bi se napravio balans u toku rasprave. Onda je svojevremeno utvrđeno, od strane onih koji su pisali ovaj sadašnji poslovnik, da ima situaciju da neko ne napiše da li je "za" ili "protiv". Onda je nađemo solomonsko rešenje da ti koji se nisu izjasnili da li su "za" ili "protiv" budu stavljeni na kraju liste. Neko je pomislio u jednom trenutku kako je to genijalno rešenje i to sad imamo objavljeno u "Službenom glasniku Republike Srbije" i taj poslovnik imamo na snazi – i, evo do čega to u praksi dovodi. Imate ovde imena iz različitih političkih stranaka, imate imena iz stranke koja je predlagač teksta ove odluke. Piše ime narodnog poslanika koji pripada ZES-u, koji predlaže ovu izmenu Poslovnika, a u zagradi stoji bez oznake "za" ili "protiv". Zašto? Zato što su čuli ili videli da su ostali podneli predlog bez oznake "za" ili "protiv", pa da ne bi došlo do koncentracije broja poslanika na jednom mestu koji su bez "za" ili "protiv", onda i oni koji su za ovu odluku, očigledno, jer sami predlažu, napišu da ne znaju da li su "za" ili "protiv", prosto, da se ne bi poremetio redosled i balans. Da li je to normalna odredba Poslovnika? Evo, vidite da u praktičnoj primeni to nema veze. E, o tome se radi. Kada je reč o ovoj odredbi člana 237, i naknadnoj pameti, ovaj primer pokazuje, samo vam na ovo Evropska komisija još nije skrenula pažnju, recimo da ih ne interesuje, koliko je loše kada se jedna odredba Poslovnika ili Poslovnik uopšte donosi bez ozbiljnog razgovora, prijatnog tona u tom razgovoru, jer je ovo nešto što se ostavlja za kasnije, za buduća vremena, između ne onih koji sebe smatraju ili jesu vladajuća većina i ostatka poslanika u parlamentu. Zato je važno da se o ovim stvarima ozbiljno razgovara. Mi iz Demokratske stranke Srbije nismo učestvovali u radnim grupama za izradu Poslovnika, zato što je od početka manir ili način na koji je htela da se nametne rasprava o promeni Poslovnika bio naopak. Ne kažem, druge grupe možda jesu učešćem htele da pokažu, eto, kako, ulažemo napor, pa nismo u tom naporu uspeli, pa je na kraju došlo do preglasavanja. Naša metodologija je bila sasvim druga i pokazalo se da smo u pravu. Da je i jedna opoziciona grupa glasala za ovaj poslovnik, nakon učestvovanja u radu te grupe, pokazalo bi se da DSS nije bila u pravu. Onda bi neko mogao da kaže – DSS nije bila u pravu što nije učestvovala u grupi za izmenu Poslovnika, jer je, eto, neka druga poslanička grupa opozicije učestvovala i došla je do zaključka da je tamo nešto napravljeno što je prihvatljivo. To se nije dogodilo. Vladajuća većina je sama, dogovorom između sebe samih, postigla ovaj Poslovnik i mi nismo u tome učestvovali. Dakle, ovo što je ovde napisano jeste mnogo bolje od onoga što je pisalo, ali i sada kada je napisan ovaj predlog i on je nemušt, loš i ne zaslužuje pažnju kao prema predlogu koji ima neku ozbiljnu zasnovanost, pre svega, u pravničkom znanju, u znanju pisanja propisa ili jezika kojim se tekst piše. Sada ću vam to dokazati na prostom primeru. Na početku sam vam pročitao 1. stav člana 237, koji kaže: ''Predsednik Narodne skupštine dostavlja izveštaje koji su državni organi, organizacije i tela, u skladu sa zakonom, podneli Narodnoj skupštini, narodnim poslanicima i nadležnom odboru'', pa se dalje razrađuju te odredbe. Onda se dodaje član 237a, nakon brisanja ove sporne odredbe, da bi se objasnilo šta se zapravo sada dešava sa tim izveštajem, konkretnije, tih tela. Onda se navodi, kaže: ''Izveštaj koji, u skladu sa zakonom, Narodnoj skupštini podnosi nezavisni državni organ'', pa se navode njihovi poslovi, ''koji štiti prava građana i kontroliše rad organa državne uprave, organa nadležnog za pravnu zaštitu imovinskih prava'', zatim, ''obezbeđuje pravo na dostupnost informacija od javnog značaja'' i tako dalje, ''obavlja reviziju javnih sredstava'', što je DRI, i tako dalje. Zašto se to piše? Zašto nekom treba da napiše u odredbi Poslovnika navođenje poslova državnih nezavisnih revizorskih tela? Zašto se to radi? Postoji način nomotehničke prirode kojim je to rešeno u članu 237. vrlo ispravno. Ovde treba samo razraditi te odredbe, a ne pisati svašta, jer to prvo i načelno u nomotehničkom smislu nije ispravno, može sutradan, za dva meseca, da dođe do izvesne promene u toj oblasti, povećanja broja poslova, njihovog smanjenja ili drugačijeg regulisanja ili drugačijeg preimenovanja, nakon čega treba verovatno opet da izvršimo izmenu Poslovnika da bi se to popravilo. Poslovnik nije zakon koji reguliše odnos tih organa i Narodne skupštine, to treba da se čini u određenim propisima koji regulišu izbor i obrazovanje takvih institucija. Tome nije mestu u Poslovniku, Poslovnik sadrži minimalne odredbe koje regulišu ponašanje naših skupštinskih tela u odnosu na svoje obaveze. Ovde dolazi do preterivanja. Ovo, takođe, nije normalno što je napisano, premda je intencija i ono što je urađeno daleko bolje od onoga što piše u postojećem tekstu. Dakle, i ovu odluku o promeni i izmeni Poslovnika dobili smo tako što se napravila komisija, opet parlamentarna komisija gde je trebalo da budu uključeni predstavnici različitih političkih stranaka, da bi se došlo do ovog rešenja. To se uvek desi tako što vladajuća većina dobije pritisak ili neku strašnu čežnju da napravi određenu promenu, da bi legitimisala sebe sa odlukom koju donosi pozove sve da dođu, moje kolege iz drugih stranaka koje ne vide začkoljicu natrče, dođu i učestvuju u radu, od onoga što oni tamo kažu verovatno neće biti ništa na kraju u realizaciji same odluke. Stvori se privid zajedničkog posla i idemo dalje. Ovo nije kritika konkretnog teksta koji je pred nama. Nadam se da smo se tu razumeli. Može se i on kritikovati, može se bolje napisati ovo što je napisano, ali ovo je kritika manira ponašanja, pogrešnog načina rada koji je ovde zastupljen od strane vladajuće koalicije. Dakle, to je nešto što je apsolutno neprihvatljivo i to je razlog zbog čega mi formalno ne učestvujemo u poslovima koji se tiču izmene Poslovnika, sem kada bismo bili uvereni da će se odnos prema ovoj stvari postaviti bitno drugačije. Nas očekuje, što zbog nekog pritiska, što zbog pritiska realnosti, još ko zna koliko izmena ovog poslovnika koji je pre godinu dana donet, ne zbog toga što će se stvari i okolnosti promeniti, nego zbog toga što neko ko je navrat-nanos nešto pisao, prosto kada je pisao nije video, a nije video zbog toga što nije hteo da razgovara. To je suština priče o svemu ovome. Hvala. [[Aplauz]]
Gospođa Nada Kolundžija ima reč.
Poštovana predsednice, uvažene kolege narodni poslanici, naravno, uvek bih bila za to da sve što možemo donosimo punom saglasnošću svih političkih činilaca, ali ne znam nijednu zemlju u kojoj je to moguće, čak i u onima u kojima postoji zaista visok stepen međusobnog podržavanja kada su neke opšte stvari i opšti interesi u pitanju. Dakle, tamo gde postoji višepartijski sistem najčešće se akti donose većinom. Da li to neko zove tanka većina, a pri tom je donosio zakone bez tanke većine, nego u manjinskoj vladi, onda je to pitanje da li razume kako funkcioniše parlament ili ne razume kako funkcioniše parlament?! Dakle, ako je akt donet većinom, on ima pun legalitet i mislim da oko toga nema smisla mnogo raspravljati. Naravno da sam za to da radimo zajedno na stvarima koje su od opšteg interesa, ali nemam iluziju da je moguće u ovakvoj političkoj situaciji ozbiljnog političkog sukobljavanja donositi odluke opštim konsenzusom. Osim toga, Ustav je donet tako kako je priželjkivano da se donese – širokim političkim konsenzusom i upravo pokazuje da ima ozbiljne nedostatke. Dakle, činjenica da se nešto donosi širokim konsenzusom ne otklanja mogućnost da se u takvom aktu ne sadrže i nedostaci koji kasnije postaju evidentni. Između ostalog, činjenica da je Ustav definisao ovakav sistem, a da neki poslanici ovde tvrde da nismo izabrali najbolji sistem, dokazuje da onda nismo Ustavom izabrali najbolji sistem. Ono što je važno napomenuti jeste da zakoni kojima se formiraju nezavisna državna tela ili drugi državni organi uglavnom definišu i način na koji se vrši izbor i razrešenje nosilaca funkcija u tim državnim organima. Istovremeno, u tim zakonima se, takođe, definiše na koji način i kakva je obaveza tih državnih organa vezano za odgovornost prema Skupštini i podnošenje izveštaja. Istovremeno, neki državni organi imaju obavezu, odnosno Skupština Srbije ima nadležnost da izveštaje nekih državnih organa razmatra, usvaja ili ne usvaja. Zakoni nekih nezavisnih regulatornih tela, kojima smo definisali njihovu nadležnost, definišu da se njihovi izveštaji ne usvajaju, odnosno usvajaju, dakle, da se oni razmatraju i da Skupština usvaja predlog mera i zaključaka za unapređenje oblasti za koju su oni nadležni. Upravo je to razlog zašto su ovom odredbom Poslovnika sada, na osnovu zakonskih rešenja, izuzeti oni nezavisni državni organi koji imaju obavezu da dostavljaju izveštaj Narodnoj skupštini, ali njihov izveštaj nije nešto što Skupština usvaja ili ne usvaja, već Skupština, na predlog Odbora, usvaja zaključke i predlog mera. To je razlog zašto smo neke od ovih državnih organa izdvojili i napisali proceduru koja je u skladu sa zakonima koji su definisali na koji način se njihov izveštaj razmatra. Da li je neko imao dobru nameru ili nije imao dobru nameru, da li je neko pritisnut ili nije pritisnut da nešto menja, mislim da je to nedovoljna politička argumentacija. Ako ova parlamentarna većina donosi sve zakone kojima formira ta nezavisna tela, ako definiše njihovu nadležnost i samostalnost do kraja, ako bira ljude koji pokazuju kasnije da, poštujući zakon, zaista rade kao nezavisni i samostalni, ako daje podršku svemu što dolazi čak i kao prigovor od njih, dakle, prihvatam, ovo je stiglo i od nezavisnih regulatornih tela koja nemaju obavezu da njihov izveštaj bude usvojen u Skupštini i samim tim ne bi smeo da se uspostavi automatizam da, ako se ne usvoji izveštaj, može da se pokrene pitanje odgovornosti. Naravno da smo ih čuli. To je, takođe, jedan od razloga. Ako je loše priznati grešku i ispraviti tu grešku, zaista gradeći sistem u kome će postojati organi i tela koji će imati pun stepen nezavisnosti, neće biti izloženi političkim pritiscima, onda prihvatam da smo mi i ubuduće spremni da svaku grešku te vrste, koju napravimo, otklonimo u najkraćem roku. Hvala vam. [[Aplauz]]
Zahvaljujem. Narodni poslanik Miloš Aligrudić, replika.
Samo dve stvari. Prva, kada se definiše pitanje većine koje sam ovde postavio, potpuno je svejedno da li izvršna vlast ima manjinsku podršku u parlamentu. Važno je da se odluke u parlamentu donose većinom glasova, po proceduri koju Poslovnik predviđa i to definiše skupštinsku većinu. Kada govorim o vladajućoj većini mislim na skupštinsku većinu, tako da je ta primedba potpuno bespredmetna. Druga stvar, kada je reč o suštini ovoga oko čega se očigledno nismo dobro razumeli, kada kažem da postoji naknadna pamet, možda to malo rogobatno zvuči, možda nekome zvuči uvredljivo, prihvatam to, ali kada govorim o naknadnoj pameti u odnosu na dokument koji je donet i koji smatram lošim, a koji ne smatram samo ja lošim, nego i različite institucije, zaključno sa tom istom Evropskom komisijom koja očigledno vrši pritisak, neumesno je porediti tu situaciju i način na koji je taj dokument donet sa dokumentom koji je Ustav zemlje i koji je donet konsenzusom, kao što jeste ispravno rečeno maločas u replici predlagača, a da se pri tom te dve stvari porede i da se kaže – ovo je doneto konsenzusom, pa ne valja; ovo je doneto preglasavanjem, pa isto ne valja. Pa, nije tačno! Ono što je doneto konsenzusom, u osnovi valja, a ono što biste vi da menjate u aktu koji je donet konsenzusom i što vi tvrdite da ne valja, svodi se na rastakanje države, svodi se na objektivni strah od vaših postupaka koji treba da razore državno tkivo, da pretvore Vojvodinu u nešto što ne bi smela ni da bude ni po sadašnjem Ustavu, a i po zakonu, kakav ste vi doneli ''naopak'' u parlamentu, a tek šta ćete napisati u Ustavu, mogu da zamislim. Šta će biti sa KiM, šta će biti sa drugim stvarima? Da li vi mislite da Ustav Republike Srbije mora da poprimi neke druge razmere osim demokratskih? To je ono za šta se, takođe, na vas vrši pritisak, to je ono gde vi radite, takođe, pod spoljnim pritiskom…
Vreme. Zahvaljujem. Gospodin Tomislav Nikolić ima reč. Izvinite, gospođa Kolundžija, najpre.
…završavam, samo su dve opcije u pitanju.
Oprostite, izvinjavam se, zaista. Vrlo ću kratko. To što neko neće da prizna da i akt koji je donet konsenzusom može da bude loš, upravo sa stanovišta demokratskih kriterijuma i principa, to je njegov problem. To što neko, bežeći od toga, pokušava da optuži druge da hoće da menjaju nešto što neće da menjaju i da time ''rastaču'', kako se to kaže, državno tkivo zemlje, to je, takođe, nedostatak argumentacije i pokušaj da se odbrani ono drugo, što je neodbranjivo, navodno tvrdeći kako hoće da se menja nešto što niko neće ni da menja. Hvala vam.
Narodni poslanik Tomislav Nikolić ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, da nije ove medijske torture i mraka koji vlada Srbijom ova tema bi verovatno bila na udarnim mestima u svim medijima, zajedno sa reformom reforme pravosuđa, koju ste pokušali da obavite pre možda dva meseca. Dakle, nije meni to toliko problem što, kada vas Evropska komisija opomene da nešto nije u skladu sa opštim principima koji vladaju u demokratskim zemljama vi odmah potrčite da to ispravite, čak mislim da je dobro to što vi potrčite da ispravite, a nije dobro to što vi uopšte ne osećate šta treba da uradite da bi ova zemlja bila demokratska i da bi u ovoj zemlji živeli slobodni ljudi. I ono što prvo donesete, ''to ste vi'', a ovo što donosite kao ispravku, ''to ste pritisnuti vi''. Hoćete li, zaista, da dozvolimo da stotinama godina neko ko je dovoljno razvio demokratiju i slobode utiče na nas da menjamo ono što, valjda, nikada ne možemo da shvatimo? Vi pričate o konsenzusu oko donošenja zakona. Naravno da nije potreban. Ali, da li ste ikada prihvatili jednu primedbu, jednu sugestiju? Možemo mi ovde godinama da pričamo kako ste izvršili seču sudija i vi to nonšalantno da odbacujete, podsmešljivo, tobož' mi ništa ne znamo, a sami ste svedok da je gospodin File na jednom zajedničkom sastanku sa svim šefovima poslaničkih grupa upozorio na ova dva pitanja i da ste to promptno rešavali. Prema tome, ono što vam javnost Srbije zamera, ono što vam politički činioci zameraju, ja to nazivam opozicijom, a vi nazovite sukobljenim stranama, kako god hoćete, vas to ne interesuje jer imate većinu. A, toliko shvatate šta je većina da ste maločas rekli – zakone je ovde donosila i manjinska vlada. Ne donosi Vlada zakone, zakone donosi Skupština. Nema manjinske skupštine koja je donela zakon. Ako je imala većinu predviđenu zakonom taj zakon važi. Nisu važili samo zakoni koji su doneti pre vas, grubo ste ih poništili. Ovde se radi o tome da pokušavate da stvorite privid demokratije i slobode u ovoj zemlji. I kada vam piše tamo u svim programima da treba da postoje nezavisna regulatorna tela, vi ih činite nezavisnim od Skupštine i javnosti, a zavisnim od političke volje onih koji su na vlasti. Ovde kažete da se ovom izmenom i dopunom otklanja sumnja da bi mogao da bude Ustavom narušen položaj nezavisnih državnih organa. Čija sumnja? Ko vam to sumnja da ti organi nisu dovoljno zaštićeni Poslovnikom po kome se nije ni znalo da li Skupština treba da razmatra njihov izveštaj ili ne? Otkud može sumnja da bude povod da se donose ili menjaju Poslovnik i zakoni? Ako nešto nije u skladu sa Ustavom, o tome razmišlja Ustavni sud, pošto vama ovde ne vredi da prigovaramo da je nešto neustavno, uvek kažete – neka o tome odluči Ustavni sud. Ko je sada izrazio sumnju, a mi odmah moramo da menjamo ono što ste sami doneli? Sada me interesuje šta je vaša politička volja, šta je vaš osećaj za demokratiju i slobodu? Ono što ste doneli boreći se sa opozicijom u Skupštini ili ono što donosite boreći se sa shvatanjima EU? Inače, pretvoriti razmatranje izveštaja nezavisnih organa, izveštaje koje podnose Narodnoj skupštini, u razmatranje nadležnog odbora – nije u redu prema Narodnoj skupštini. Ne može nadležni odbor da razmatra izveštaj podnet Narodnoj skupštini, a da ga Narodna skupština ne razmatra. Tu sada postavljam sumnju u to da li povređujete Ustav time što jedan odbor, u kome, takođe, imate većinu, ali čije se sednice ne prenose, preuzima potpunu nadležnost Narodne skupštine. Šta onda može Narodna skupština?! Izbacujete stav da Narodnoj skupštini može da bude predloženo da ne prihvati izveštaj. A, ko može da odredi šta Narodna skupština može da uradi, a šta ne može, a posebno ako je dobila izveštaj, pa, može da ga prihvati ili ne prihvati ili uopšte da ga ne dobije? Neka nadležna regulatorna tela podnose izveštaj javnosti. A, to su vam ona nadležna tela koja još nisu smela da uđu u neka ministarstva ove godine, na primer Državni revizor. Što ne kaže zašto nema izveštaje za neka ministarstva? Nije stigao? Pa što prvo nije išao u najvažnija ministarstva? Zašto je išao po kafanama da broji ručkove, koliko su ministri pojeli i popili? To će, baš, da uzburka javnost. Zašto ne kaže gde je otišla četvrtina svih javnih nabavki u Srbiji, zašto ne kaže zašto je 30% svih radova u javnim nabavkama višak i neplanirani radovi? Hajde to da vidimo ko troši, a to, gde je ministar ručao i da li je ručao ili nije, to nas uopšte ne interesuje. I, rekli ste jako opasnu stvar, rekli ste da nam ne valja Ustav i da ima ozbiljne nedostatke. Pa, što ne pristupimo izmenama Ustava? Dokle će da postoji Ustav za koji svi tvrde da ima ozbiljne nedostatke i da se ponašamo kao da je dobar? Zamolio bih vas da ove što skrnave spomenike, članove upravnog odbora, opomenete da po Poslovniku nemaju pravo da dobacuju narodnom poslaniku.
Gospodo poslanici, molim da ne ometate gospodina Nikolića. Molim vas, nemojte me dovoditi u situaciju da reagujem u skladu sa Poslovnikom.
Nemojte, taman ste uspostavili dobre odnose, sad ih kvarite. Nemojte. Baš mi je lepo kada ste fini sa onima koji su na vlasti.
Gospodine Nikoliću, predlažem da se držite teme.
Pa, vi me sprečavate, ne vodite sednicu Narodne skupštine po Poslovniku. Dakle, ako ovo pomaže da regulatorna tela budu nezavisna, a ne postoji reč ''manje'' ili ''više nezavisna''', a do sada nisu bila nezavisna, onda su ove izmene dobre i dobro je što ih usvajate. Ali, ako time pokušavate samo da stvorite privid kako mi državu menjamo i činimo je boljom i uređenijom, pa makar i pod pritiskom Evropske komisije, i ako nas čekaju nove izmene i dopune onoga što u međuvremenu upropastite, onda to nije dobro. Neprijatno je sazivati sednice Narodne skupštine da bi se menjalo ono što nije dobro, a na šta su vas drugi upozoravali. Neprijatno je da imamo vanredna zasedanja na kojima ne rešavamo najvažnija pitanja u zemlji! Neprijatno je što ne znamo ko vodi zdravstvo od ponedeljka! Čitam kajron na televiziji da postoji ministar za rad, socijalna pitanja i zdravstvo. Da li je moguće da ste vi to nešto premandurili, a da Narodna skupština o tome ne zna ništa? Neprijatno je da ne znamo kako izgleda Vlada Republike Srbije, neprijatno je da ne znamo koje su stranke ostale u vladajućoj koaliciji, koje nisu, neprijatno je da nema predsednika Vlade u javnosti.
Gospodine Nikoliću, neprijatno je što se ne pridržavate dnevnog reda. Molim vas, pridržavajte se dnevnog reda. [[Aplauz]]
Bog mi je svedok da vas već dve godine upozoravam da činite zlo u Srbiji i da će to da vam se obije o glavu i neprijatno mi je zbog toga. Da sam imao prave sagovornike i da ste imali uši da slušate Srbija bi bila u mnogo boljoj situaciji nego danas. I neprijatno mi je što ćete u aprilu doživeti da odete sa vlasti. [[Aplauz]]
Izvestilac, narodni poslanik Nada Kolundžija ima reč.
Poštovana predsednice, uvažene kolege narodni poslanici, mi uopšte ne krijemo da su standardi koji važe u razvijenim demokratskim zemljama EU standardi koje mi želimo da primenimo. Svako ko pokušava da nam to pripiše kao da mi to otvoreno ne govorimo, zapravo, pokušava na neki način da prikrije sopstvenu potkupljenu svest, jer je spreman to da čini, ali neće javno da kaže. Mi slušamo one čije standarde želimo da primenimo, ne slušamo Montgomerija, niti ga plaćamo da nam bude savetnik u tome. (Neki narodni poslanici dobacuju sa mesta: Ooo, auu, auu!) Naravno, kada razmišljamo o tome kakvo demokratsko društvo želimo da izgradimo, sigurno nam dobar savetnik ne može biti četnički vojvoda koji je tvrdio da mu nije žao što je ubijen novinar, koji je tvrdio da Srbija treba da ostane rupa na zlatnom evropskom tepihu, koji je tvrdio i pretio svima kojima je pretio. Dakle, žao mi je, ne može da nam bude savetnik u našem procesu pridruživanja Srbije EU i ne može da nam bude savetnik u demokratizaciji društva. Najmanje, može da nam bude uzor čovek koji je rekao da će preispitati odluku suda na osnovu koje je osuđen ubica premijera, Legija, i da ako se on uveri da je on nevin, on će promeniti odluku. Hvala vam. [[Aplauz]]
Narodni poslanik Tomislav Nikolić ima reč, replika.
Gospođo Kolundžija, tu priču slušam već 10 godina i dok izgovarate te reči vi znate da naš ugled među građanima Srbije raste. Menjajte ploču, ta se izlizala. Nikada vam nisam nudio da vam budem saradnik u poslu koji obavljate. Od kada smo formirali SNS, ja vam govorim – promenićemo vas, bićemo mi sledeća vlast. Nikada vam nisam rekao – evo, formirali smo stranku, hoćemo sa vama da sarađujemo. Na čemu da sarađujemo, gospođo Kolundžija? Hajde da je sve ovo što ste rekli o meni tačno, hajde da me to sprečava da budem ugledan čovek, jesam li ja upropastio Srbiju?! Jesam li ja raskrčmio Srbiju?! Jesam li doveo belosvetske lopove da otmu sve što smo u Srbiji stvorili?! Jesam li otpustio radnike da više nemaju posao?! Jesam li ja slušao naloge od ambasadora?! Vi meni zamerate što sarađujem sa bivšim ambasadorom. Pa, kakva je to zamerka? Je l' on sada ambasador? Je l' to Amerika Vilijam Montgomeri ili je Amerika Meri Vorlik? 'Ajde da vidimo ko sa kim sarađuje, 'ajde da vidimo ko koga sluša, ko čije naloge ispunjava. Ako biste sudili o tome šta se sve sa čovekom u životu dešavalo, mogao bih da kažem da sa vama ne mogu da se družim jer ste nekad piškili u pelene.
Gospodine Nikoliću, ne možete tako govoriti. Molim vas, birajte termine kojima želite da izrazite sopstveno mišljenje. To zaista nije adekvatno i nemojte tako govoriti.
Je l' tako, gospođo. A, da li ste čuli kada je gospođa Kolundžija rekla da mi je pomućena svest?! Šta li je teže od ove dve reči – reći nekome da je radio ono što sam i ja radio kad sam bio mali ili reći nekome da mu je pomućena svest, samo zato što vas upozorava da nešto u Srbiji nije dobro. I, samo zato što vas kulturno i demokratski upozoravam i samo zato što ne ličim na vas od 5. oktobra, i samo zato što Srbija ne strahuje od toga šta će biti kad pobedi Srpska napredna stranka!
Vreme. Reč ima Nada Kolundžija.
Pre svega, bilo bi korektno ne stavljati mi u usta ono što nisam rekla, da li se vama muti ili ne od napora da znate šta mislite i šta zastupate, to je vaša stvar. To nisam komentarisala. Ono što želim da komentarišem, opet, istine radi, dakle, volela bih da se napravi jedna vrlo precizna analiza, pa da se vidi – onaj ko je zastupao rat, napravio je rat. Onaj ko danas upravlja ovom zemljom, doneo je i vodi ovu zemlju mirno. Onaj koji je branio srpske teritorije, izgubio je sve srpske teritorije. Ono što radi ova vlast od 2000. godine jeste da pokušava da uspostavi mir, da prevaziđe te teške traume prošlosti, da pronađe način da ljude međusobno opet poveže, da opet živimo u miru. Onaj ko je vodio politiku čiji je rezultat bio stotine hiljada izbeglih ljudi i ovi koji su te izbeglice udomili, koji su im dali državljanstvo, koji su im pomogli da se integrišu, koji im pomažu da se vrate tamo odakle su proterani, pa da vidimo ko je, onda, upropastio. Onaj ko je lepio plakate na ulice i tvrdio da je i ovaj dom sigurna kuća za Ratka Mladića, danas hoće nekoga da ubedi da je on spreman da tu kuću otvori policiji i da kaže – uhapsite Ratka Mladića i vodite ga iz te kuće. Onaj koji je zagovarao politiku u kojoj je mržnja bila temelj političkih odnosa sa svim zemljama u okruženju, sa našim susedima, komšijama, itd, sada je spreman da razgovara sa Tačijem. Nemam ništa protiv, ali ako je onaj koji je zaratio ( ja sam ovlašćeni predstavnik i imam vreme da govorim i moje vreme nije ograničeno kao vaše). Dakle, ako hoćemo da merimo politiku koja je dovela do toga da je penzionerima ukradeno 24 penzije i oni koji su nakon toga došli i sve te penzije vratili, da vidimo ko je upropastio. Oni koji su vodili politiku i zagovarali politiku u kojoj su 27 socijalnih davanja dugovali građanima i oni koji su došli i vratili tih 27 mesečnih dugovanja, da vidimo ko je veću štetu napravio. Oni koji su držali fiktivna radna mesta i delili nekakve plate za koje je u jednom trenutku moglo da se kupi tri kilograma hleba i danas, kada svi oni koji rade imaju sigurna primanja i imaju obavezu da im se uplaćuju doprinosi za penziju, da vidimo ko je onda veća šteta za ovu zemlju. Oni koji su navodno držali radna mesta, ali 20 godina firme nisu uplaćivale doprinose, pa sada ova vlast od 2000. godine vraća i uplaćuje doprinose kako bi ljudi mogli da idu u penziju, 'ajde da izmerimo ko je onda uništio Srbiju i ko je uništavao, a ko je onaj ko pokušava da sve te teške posledice takve politike sada ispravi. Čovek koji je ministra u ovom domu nazivao imenom, kojim nijedan čovek ne bi smeo nikad da se obrati drugom čoveku, ne zaslužuje da se na nivou pristojnosti komentariše ono što je on izgovorio, zbog toga što verujem da čovek koji je mogao tim imenom da se obraća ministru ne zna šta je pristojnost. [[Aplauz]]
Gospodine Nikoliću, nadam se da nećemo biti u vremeplovu u delu koji ćete vi sada ispuniti. Izvolite, imate reč.
Vremeplov je završen sa izlaganjem gospođe Kolundžije. Ja živim za budućnost, gospođo Đukić-Dejanović. Prvo, ovlašćeni predstavnik može da govori o temi koja je na dnevnom redu. Zaista, ako je na dnevnom redu Tomislav Nikolić, onda gospođa Kolundžija može da govori neograničeno, ako je podnela neki predlog u vezi mene. Ako nije, onda bolje da sa Ivicom Dačić, a pošto on nije tu, tu je Deki, neka raspravi to šta zamera u proteklih 20 godina, odnosno u godinama kada je SPS bio na vlasti i neka to kaže vama u oči. Što meni? Vama, vi ste bili oličenje ove sile koja je sve ovo radila. Mi smo bili ''štaka'' koja vam je pomagala godinu i po dana i mene je sad sramota zbog toga, ali gotovo, život ide dalje, to ne pominjem, ali odgovorite, gospođo Đukić-Dejanović. Ona je napala vaš život, ona je napala vaše uverenje …
Gospodine Nikoliću, čak i ako je tako, ne možete biti naš portparol. Nemojte vi na to ukazivati. Možda bi vama to bila čast, ali mi socijalisti to nikako ne bismo dozvolili. [[Aplauz]] Molim vas, ako želite repliku, držite se sadržaja vezanih za ono što je …
Ne bih mogao da budem vaš portparol, zato što vi nećete da slušate onoga ko je vaša savest.
Neću uopšte da komentarišem, zbog toga što bih vas sada zaista uvredila, a to ne želim. Reč ima gospođa Kolundžija i zatvaramo krug međusobnih komunikacija gospođa Kolundžija – gospodin Nikolić.
Poštovana predsednice, kada bi se narodni poslanik držao teme, naravno da bih polemisala o temi, ali pošto onaj ko smatra da tema nije važna ili možda misli da je tema previše važna, ali da joj on nije dorastao, pa se onda drži nekih drugih tema, mene obavezuje da u ime onih ljudi koji će glasati za ovu odluku i koji podržavaju onu politiku koja se na kraju krajeva i kroz ovu odluku vidi, da branim poziciju tih ljudi. Ne može mene neko pozivati da poštujem Poslovnik time što ću poštovati dnevni red, a pri tom da taj poslanik apsolutno ne priča o onome što jeste tema dnevnog reda i da očekuje da svi ljudi koji stoje iza ove odluke budu na neki način poklopljeni onim što on priča, a što nema veze sa dnevnim redom. Radi se o tome, politika koju je zastupao narodni poslanik jeste politika koja je zemlju gurala u rezultate o kojima sam govorila. Hvala vam. [[Aplauz]]
Narodni poslanik Aleksandar Martinović ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, prvo što pada u oči kada se govori o ovoj tački dnevnog reda jeste jedna ogromna količina neznanja koju smo mogli da čujemo i od gospođe Kolundžije, a i od ovog eksperta za spomenike, koji sa 7,5 hiljada dolara plaća bivšeg američkog ambasadora da njegovo veliko znanje o spomenicima promoviše u SAD. [[Aplauz]] Dakle, mi smo se danas naslušali priče o tome kako se ove izmene Poslovnika odnose na nekakva nezavisna regulatorna tela. Gospođo Kolundžija, niti je ombudsman nezavisno regulatorno telo, u stvari, evo, da idemo redom, na šta se odnosi izmena koju ste predložili u novom članu 237a. Dakle, ''…nezavisni državni organ koji se bavi zaštitom prava građana i kontrolom rada organa državne uprave'', to je Zaštitnik građana, a Zaštitnik građana, gospođo Kolundžija, nije nezavisno regulatorno telo; ''organa nadležnog za pravnu zaštitu imovinskih prava i interesa Republike Srbije'', to je Republičko javno pravobranilaštvo, Republičko javno pravobranilaštvo, takođe, nije nezavisno regulatorno telo; ''kao i drugih organa i organizacija, preduzeća i ustanova kojima su poverena javna ovlašćenja''. Prvo, ovo, takođe, nisu nezavisna regulatorna tela, a drugo, ne razumem zašto niste koristili sintagmu iz zakona o državnoj upravi koji jednim imenom naziva organe i organizacije, odnosno preduzeća i ustanove kojima su poverena javna ovlašćenja – imaocima javnih ovlašćenja. Dalje, "poštovanjem prava na dostupnost informacija od javnog značaja i zaštitom podataka o ličnosti", to je Republički poverenik za informacije od javnog značaja, gospodin Rodoljub Šabić, takođe, nije nezavisno regulatorno telo; "ravnopravnošću građana'', dakle, štiti ravnopravnost građana, to je Poverenik za zaštitu ravnopravnosti, gospođa Petrušić, takođe, nije nezavisno regulatorno telo; "revizijom javnih sredstava'', dakle, obavlja reviziju javnih sredstava, to je Državna revizorska institucija, koja, takođe, nije nezavisno regulatorno telo; ''i borbom protiv korupcije", mislim, sama reč kaže – državni organ, naravno da ne može da bude nezavisno regulatorno telo, to je Agencija za borbu protiv korupcije. Dakle, dame i gospodo narodni poslanici, ništa se od ovoga što ste predložili ne odnosi na nezavisna regulatorna tela. To je samo jedna uvodna napomena da bi građani Srbije mogli da znaju o čemu mi danas uopšte razgovaramo. Nezavisna regulatorna tela su javne agencije formirane Zakonom o javnim agencijama od 2005. godine. Gospođo Kolundžija, niti je Ombudsman javna agencija, niti je Republičko javno pravobranilaštvo javna agencija, niti je Agencija za borbu protiv korupcije javna agencija u smislu Zakona o javnim agencijama od 2005. godine. Prema tome, uopšte niste pogodili na koju kategoriju državnih institucija treba da se odnose ove vaše izmene Poslovnika. Što se tiče vaših famoznih nezavisnih regulatornih tela, to je jedan import iz SAD. U Americi je prvo nezavisno regulatorno telo nastalo 1887. godine i to je bila Savezna komisija za trgovinu. Od tada pa do danas u SAD nastalo je na desetine i stotine nezavisnih regulatornih tela. Ako uzmete bilo koji udžbenik američkog ustavnog prava i američkog upravnog prava videćete da, upravo, u SAD postoji jedan veliki intelektualni i teorijski pokret protiv nezavisnih regulatornih tela, jer su, kao što je dobro primetio gospodin Aligrudić, nezavisna regulatorna tela u sistemu organizacije državne vlasti, nešto što bi moglo da se nazove nekakvom četvrtom bezglavom funkcijom državne vlasti, kako neki američki teoretičari kažu, jer niti su zakonodavno telo tj. skupština, niti su klasična izvršna vlast, vlada, a nisu ni sudovi. To su neka tela koja imaju, s jedne strane, kvazizakonodavne, a sa druge strane, kvazisudske nadležnosti. Naravno, mi smo, kao i inače mnogo toga što smo uradili posle 2000. godine, krajnje nekritički prihvatili instituciju nezavisnih regulatornih tela. Danas ih ima u Srbiji na desetine. Sumnjam da bilo koji državni činovnik, uključujući i ministre, zna koliko tačno ima nezavisnih regulatornih tela, šta ta nezavisna regulatorna tela rade, kolike su plate direktora javnih agencija, to je već postalo opšte mesto u svim političkim raspravama. To je, takođe, jedan kuriozitet Republike Srbije, da bilo koji direktor neke nezavisne regulatorne agencije ima daleko veću platu nego što je plata predsednika Republike, predsednika Vlade, potpredsednika Vlade, ministara, narodnih poslanika, i tako dalje. Pozvaću se na jedan dokument koji za vas koji se zalažete za EU predstavlja, maltene, Sveto pismo, to je Izveštaj Evropske komisije o stanju u pojedinim oblastima društvenog života u Srbiji, i kada uzmete bilo koji izveštaj za 2008, 2009, 2010. godinu, i pre toga, videćete da se upravo najveća kritika kada je reč o državnim institucijama odnosi na rad nezavisnih regulatornih tela, odnosno tih takozvanih javnih agencija, iz sledećeg razloga – mnogo troše, a efekti rada su gotovo nikakvi. No, kao što sam rekao, izmene Poslovnika se ne odnose na nezavisna regulatorna tela, odnose se na neke kategorije državnih organa čije izveštaje treba da razmatra nadležni odbor, a nakon toga i sama Narodna skupština. Inače, to, takođe, želim da konstatujem, ovde se vrlo često koristi reč "nezavisan", pa se onda naglašava da je Ombudsman nezavisan, da je Poverenik za informacije nezavisan, da je Agencija za borbu protiv korupcije nezavisna, iz čega bih sada, kao razuman čovek, mogao da izvučem zaključak da je Narodna skupština zavisna, da je Vlada Republike Srbije zavisna, da su ministarstva zavisna, da su sudovi zavisni, a da su samo ovi organi koji su pobrojani u novom članu 237a Poslovnika nezavisni. Sada bih prokomentarisao koliko su oni zaista nezavisni. Agencija za borbu protiv korupcije je prošle godine objavila spisak poslanika vladajuće koalicije u Skupštini AP Vojvodine koji su u sukobu interesa, zato što istovremeno vrše dve, tri, a neki, bogami, i šest funkcija. Sada vas pitam, ako je Agencija za borbu protiv korupcija nezavisna, stručna, objektivna, nepristrasna, ako ste dužni da postupate po nalazima Agencija za borbu protiv korupcije, kako je moguće da više od godinu dana vlast u Srbiji i vlast u AP Vojvodini nije učinila ništa da postupi po nalazu Agencije za borbu protiv korupcije?! Kako je moguće da i dalje veliki broj poslanika u Skupštini Vojvodine bude u sukobu interesa zato što su istovremeno pokrajinski poslanici, a istovremeno su predsednici pojedinih vojvođanskih opština, predsednici skupština itd? Taj slučaj sukoba interesa postoji i ovde u Narodnoj skupštini Republike Srbije. I ovde imate narodne poslanike koji su istovremeno i predsednici pojedinih opština, odnosno gradonačelnici. Čemu onda služi ova izmena Poslovnika ako imate jednu, tobože, nezavisnu agenciju, koja, ponavljam, nije nezavisno regulatorno telo, a ne poštujete to što ta agencija kaže? Onda, šta će nam Agencija za borbu protiv korupcije? Mi se sada nalazimo na terenu dvostruke primene pravnih normi. Jedan sistem normi važi za obične građane, za građane koji nisu poslanici vladajuće koalicije, nisu predsednici opština, naprosto su građani. Na njih se primenjuju odredbe i zakona koji reguliše rad Agencije za borbu protiv korupcije. Na neke druge, koji su vlast, koji su moćni, koji imaju pored političke i ekonomsku moć, njih baš briga šta kaže Agencija za borbu protiv korupcije. Izvinite, to nije uopšte evropski standard. To nije civilizacijski standard da se isti pravni propis primenjuje na dva različita načina, u zavisnosti od toga na koga se primenjuje, pa, ako se primenjuje na poslanika, onda mi ne može niko ništa zato što sam vlast, a ako se primenjuje na običnog čoveka, onda, može da se primeni zato što taj čovek nije politički moćan i nema političkih uticaja, nije politički autoritet i na njega mora da se primeni pravni poredak Republike Srbije. Isti slučaj imali ste i sa čovekom koji je Zaštitnik građana. Nekoliko puta je ukazao na krupne propuste u radu državnih organa, a vlast u Srbiji ga je dezavuisala i nije postupila onako kao što je Zaštitnik građana rekao. Naravno, da ne govorim o smejuriji sa slanjem Zaštitnika građana na dodelu Nobelove nagrade za mir. Uzmite Ustav Republike Srbije, uzmite Zakon o zaštitniku građana i nađite mi jednu normu gde piše da Zaštitnik građana predstavlja Republiku Srbiju u međunarodnim odnosima i da je ovlašćen da prisustvuje dodeli Nobelove nagrade za mir. Umesto da čovek radi svoj posao, da zaista kontroliše rad organa državne uprave, kao što mu i stoji u opisu nadležnosti u Ustavu i Zakonu o zaštitniku građana, vi ga šaljete da prisustvuje dodeli Nobelove nagrade za mir, a prethodno je ista vlast u Srbiji rekla da neće da ide na dodelu Nobelove nagrade za mir, da se ne bi zamerila sa jednom velikom državom koja je prijatelj Republike Srbije, a to je Narodna Republika Kina. Koje su posledice ako se usvoje izmene ovog Poslovnika? Prvo, Narodna skupština će, bila ona zadovoljna ili nezadovoljna radom ovih organa koji su pobrojani u članu 237a, morati da prihvati njihov izveštaj i to je stavljanje Skupštine pred svršen čin. Mogu ja da budem nezadovoljan koliko hoću sa radom ljudi koju su funkcioneri i članovi ovih organa, ali moram da prihvatim njihov izveštaj. Izvinite, pa, kakva je to demokratija? Valjda kad god se glasa postoje najmanje dve opcije: ili da nešto prihvatim ili ne prihvatim. Vi ste izbrisali iz Poslovnika, iz člana 237, u alineji 5, rečenicu – da Narodna skupština može da ne prihvati izveštaj i pokrene postupak za utvrđivanje odgovornosti funkcionera u državnom organu, organizaciji, odnosno telu. To znači da Narodna skupština više neće biti u situaciji da eventualno ne prihvati izveštaj. Kakva je onda funkcija izveštaja, ako moramo da ga prihvatimo? Nikakva, onda izveštaj ne treba ni da se podnosi. Onda je to jedna formalna obaveza koja se ispunjava reda radi, ali, suštinski, izveštaj, rasprava o izveštaju i glasanje o izveštaju neće imati nikakve implikacije, jer će Narodna skupština po sili Poslovnika morati da prihvati izveštaj ovih organa, organizacija i tela koja su navedena u članu 237a. E, sad, jedna nomotehnička primedba koja govori o tome da ste ove izmene Poslovnika radili na jedan krajnje brzoplet način. Dakle, u novom članu 237a, u stavu 5, kažete ovako: ''Narodna skupština, po zaključenju rasprave, odlučuje o predlogu zaključka, odnosno preporuke sa merama za unapređenje stanja u tim oblastima, većinom glasova narodnih poslanika na sednici na kojoj je prisutna većina narodnih poslanika.'' To je formulacija stava 5. novog člana 237a. Poslovnika Narodne skupštine. Pri tom, vi vašim izmenama i dopunama Poslovnika uopšte niste tangirali član 238, i on će da ostane u ovom izmenjenom Poslovniku, a njegov stav 3. glasi: ''Narodna skupština po zaključenju rasprave donosi zaključak, odnosno preporuku, većinom glasova narodnih poslanika na sednici na kojoj je prisutna većina narodnih poslanika.'' Šta to znači? To znači da ćete imati dve pravne norme koje u suštini znače isto i regulišu istu situaciju. Umesto da ste ako ste već odlučili da menjate, odnosno da dodajete član 237a, onda ste obavezno morali da intervenišete i u članu 238. Ovako ćemo imati novi član 237a. koji u svom stavu 5, na gotovo identičan način reguliše situaciju koja je već regulisana u članu 238. stav 3. Doduše, vi ste ovlastili Zakonodavni odbor da sačini prečišćeni tekst Poslovnika, ali ne može se prilikom sačinjavanja prečišćenog teksta Poslovnika dati pravo Zakonodavnomodboru da on, a da Skupština to prethodno nije uradila, menja član 238. Imaćete, jedan za drugim, dva člana Poslovnika koji su u nekim svojim delovima manje-više suštinski, u stvari, potpuno identični. Ono što smo, takođe, mogli da čujemo, to je, da Ustav Republike Srbije ne valja. Valjao je 2006, godine, valjao je 2007, valjao je 2008, valjao je i 2009. godine, sada, odjedanput u 2010. i, evo, početkom 2011. godine Ustav ne valja. Ko kaže da Ustav ne valja? Isti oni koji su Ustav pisali. Ja ga nisam pisao. Pisali su ga neki drugi, isti oni koji traže da se Ustav danas menja. Ustav je donet 2006. godine. U nekim svojim odredbama još uvek nije ni zaživeo. Izvinite, kako možemo da budemo ozbiljna država koja menja Ustav posle četiri godine od njegovog donošenja, a da nije bila u stanju da do kraja primeni sve odredbe tog istog Ustava? Čim prođu četiri godine ovde se neki ljudi hvataju za glavu i kažu – znate li kada je to urađeno pre četiri godine, pre pet godina, pre deset godina. Belgija ima Ustav od 1831. godine, Holandija od 1815, SAD od 1787. godine. Pa, šta mislite, šta bi bilo sa tim državama da su svake četvrte ili pete godina menjale ustav kako je kojoj usijanoj glavi to palo na pamet? Bilo je dobro 2006. godine da Narodna skupština ima 250 poslanika. U 2010. i 2011. treba da ih ima 125, pa 62 i po, koja je sledeća proporcija? Šta se krije i šta je u pozadini ove namere da se promeni Ustav Republike Srbije? Da li je možda KiM? Da li treba obrisati iz preambule Ustava da su KiM sastavni deo Republike Srbije? Evo vam izjave jednog koji vodi mrtvu trku sa vama oko toga ko će biti više privržen EU – smatram da Srbiju očekuje suočavanje sa nezavisnošću Kosova. To je izjava koja je data neposredno pred početak akcije sakupljanja potpisa za promenu Ustava. I, da li su sada narodni poslanici, odnosno Narodna skupština samo dimna zavesa da bi se sakrilo nešto što je mnogo važnije – da postoje političke snage u ovoj državi koje su spremne da se dovede u pitanje suverenitet i teritorijalni integritet Republike Srbije na jednom delu njene teritorije? Što se tiče Poslovnika, gospođo Kolundžija, izvinite što vam se lično obraćam, ali vi ste ovlašćeni u ime vladajuće koalicije da govorite o izmeni Poslovnika, hvalite se kao vlast i time se pozivate na novi poslovnik koji ste doneli kako mi godišnje usvajamo po 200, odnosno 300 zakona. Malo sam proučavao to komparativno ustavno pravo i došao do podatka da, recimo, Francuski parlament godišnje donese između 60 i 70 zakona, a Parlament Velike Britanije otprilike isto toliko. Samo smo mi u Srbiji Narodnu skupštinu pretvorili u fabriku u kojoj se radi na normu i u kojoj se zakoni štancuju, otprilike, kao neki delovi u velikoj fabrici. Kakvi su nam zakoni? Zakoni su nam takvi da predsednik Republike neke od zakona neće da potpiše i tu ste prekršili Poslovnik. Morala je Narodna skupština na prvoj narednoj sednici ponovo da diskutuje i odlučuje o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o porezu na dodatu vrednost. To se nije desilo. Sutra ćemo imati jednu neverovatnu situaciju, a tiče se, takođe, ovog poslovnika koji ste vi doneli, a sutra ćete da ga prekršite. O čemu se radi? Evo, neka čuju građani Republike Srbije – sutra će, poštovani građani Republike Srbije, narodni poslanici da postavljaju poslanička pitanja o sledećim temama: definisanje politike Republike Srbije prema AP Kosovo i Metohija, a u kontekstu Izveštaja Dika Martija, izvestioca Saveta Evrope, to je predlog SRS, kao i poslovanje-problemi u upravljanju i transformaciji javnih preduzeća. Ako mi neko kaže kakva je veza između Izveštaja Dika Martija i problema u radu javnih preduzeća u Srbiji, evo, ja ću mu biti veoma zahvalan. Ovde se, takođe, radi o drastičnom kršenju Poslovnika Narodne skupštine. Poslovnik je sasvim jasan. Na osnovu člana 209. određuje se, tako i piše u uvodu ovog dopisa, dan za odgovaranje naposlanička pitanja u vezi sa aktuelnom temom. Dakle, imenica je u jednini "temom". Na završetku ovog dopisa stoji sledeća stvar – ministri i drugi funkcioneri u Vladi Republike Srbije odgovaraće na poslanička pitanja u vezi sa ovim ''temama''. Sada više nije jedna tema nego su teme i baš bih voleo da vidim, nažalost, imaću priliku da vidim sutra, kako će da izgleda tok sednice Narodne skupštine na kojoj ćemo naizmenično da postavljamo pitanja o trgovini ljudskim organima i problemima u radu javnih preduzeća. Ako i jedna skupština u EU, u bilo kojoj civilizovanoj zemlji na svetu, radi na ovaj način na koji vi nameravate da radite, onda, zaista, mi nismo neki poseban izuzetak, ali ne radi. Bićemo jedina skupština koja će da krši sopstveni Poslovnik i to ga krši iz dana u dan. I sada nam vi kažete da ove izmene Poslovnika, koje su inače traljave, ni vi sami ne znate na koju se kategoriju organa odnose, da se te izmene Poslovnika donose, eto, zato, da bismo mi, navodno, bili bliži EU, a da stvar bude potpuno konačna, u obrazloženju ovih izmena Poslovnika stoji, da u stvari ne postoje nikakvi propis EU sa kojima bismo mi morali da usklađujemo naš Poslovnik. Šta to znači? Da vi radite po diktatu, da vi radite po telefonskom pozivu. Zahvaljujem. [[Aplauz]]
Vreme. Pomenuli ste dve teme koje nisu neposredno u vezi sa današnjom temu, ali jesu značajne. Radi informisanja svih nas, a i javnosti, htela bih da kažem da je tačno da je predsednik Srbije vratio Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o porezu na dodatu vrednost na ponovno odlučivanje. Tokom ove sednice će i biti ponovnog odlučivanja o njemu. Takođe, pomenuli ste da poslanička grupa može dostaviti predlog vezan za tu temu. Član 211. našeg Poslovnika stav 2. reguliše ako je podneto više predloga poslaničkih grupa, predsednik Narodne skupštine određuje raspored tema, prema vremenu pristizanja urednih predloga, što je slučaj i već je bilo u praksi. Prema tome, ne možemo sada otvoriti raspravu. Prosto sam samo htela da vam dam, i vama i ostalim poslanicima, informaciju o tome da ćemo i te kako poštovati zakon i Poslovnik. Replika u odnosu na moje objašnjenje? Izvolite. Morate samo da se prijavite. Replika na nešto što su samo informacije, ali izvolite, da čujem kako to izgleda.
Gospođo Slavice Đukić-Dejanović, uz sve poštovanje prema vama kao predsedniku Narodne skupštine i prema humanisti lekaru, ali niste u pravu. Vi imate pravo da odredite redosled tema o kojima će poslanici da postavljaju pitanja, ali ne možete da izvršite kumulaciju, da se u istom danu postavljaju poslanička pitanja na dve teme koje nikakve veze jedna sa drugom nemaju. Ima jedno načelo u pravu – prvi u vremenu, jači u pravu. Mi smo predlog za postavljanje poslaničkih pitanja dostavili 20. decembra. Valjda smo imali prioritet da se najpre odredi sednica na kojoj ćemo da postavljamo pitanja u vezi sa izveštajem Dika Martija. Kolege iz LDP su svoj predlog podnele 4. februara. Dakle, više od mesec dana posle nas. Vi ste, bez obzira na tu vremensku distancu, odredili jedan dan na kojoj će poslanici da postavljaju pitanja o dve teme. To po Poslovniku nije moguće. I, ne samo da nije moguće po Poslovniku, krajnje je nelogično i krajnje je nerazumno. Da ne kažem da ćemo od ove Skupštine da napravimo lakrdiju, ako budemo naizmenično postavljali pitanja o trgovini ljudskim organima i o radu javnih preduzeća. Izvinite, to nikakve veze jedno sa drugim nema. Sramota je da Skupština Republike Srbije raspravlja o izveštaju Dika Martija više od mesec dana nakon što je to učinila Parlamentarna skupština Saveta Evrope. Izvinite, Hašim Tači nije trgovao sa organima Nemaca, Francuza i Engleza, nego sa organima Srba! I, sramota je da se na ovakav način radi u Narodnoj skupštini! [[Aplauz]]
Uvaženi kolega, moram da vas podsetim da smo zajednički ocenili da je dobro da u februaru razgovaramo na ovu temu koju ste vi predložili, zbog vrlo značajnih događaja u Parlamentarnoj skupštini Saveta Evrope, vezanih, takođe, za ovu temu. Dakle, nas dvoje smo imali taj dogovor i shvatam da ga poštujete. U ovom parlamentu je bila praksa, da ako ima više tema u jednom mesecu, da se vreme deli i to je, molim vas, praksa koja je već ovde živela. Gospođa Nada Kolundžija ima reč. Izvolite.
Poštovana gospođo predsednice, ne znam kako je nastao nesporazum na osnovu kog su ovde izrečene tvrdnje o tome šta sadrži ova odredba ove odluke, pošto to prosto nije tačno. Prva sumnja je izrečena oko toga – da li postoji nezavisni državni organ ili ne postoji. Pozivam vas na Ustav, član 138, gde se kaže da je Zaštitnik građana ''nezavisan državni organ''. Istovremeno ste nabrajali i tvrdili kako sam pogrešila, tvrdeći da se ovde radi o nezavisni državnim organima i nezavisnim regulatornim telima, onda to, takođe, nije tačno, jer se ovo upravo odnosi i na jedan i na drugi organ koji smo ovde pominjali. Dakle, Agencija je nezavisno regulatorno telo, a ovo su državni organi i zaista se odnosi i na jedne i na druge. Istovremeno ste tvrdili da se u članu 237a u skladu sa Zakonom o izveštaju nezavisnih državnih organa koji se bave zaštitom građana i kontrolom rada državne uprave, da se tu radi o Zaštitniku građana, a da se nastavak rečenice odnosi na javno pravobranilaštvo. Opet vas vraćam na Ustav i Zakon o ombudsmanu, gde se jasno navodi da je: ''Zaštitnik građana nezavisan državni organ koji štiti prava građana i kontroliše rad organa državne uprave, organa nadležnog za pravnu zaštitu imovinskih prava i interesa Republike Srbije, kao i drugih organa i organizacija, i preduzeća'' itd. Dakle, ovo se sve odnosni na Ombudsmana. Možda, prosto, nije dovoljno jasno, ali se odnosi na Ombudsmana. Tvrdnja da je Skupština Republike Srbije fabrika koja proizvodi zakone, možda je tačna sa stanovišta starih demokratija koje godišnje imaju tu mogućnost da usvoje 50 ili 60 zakona. Ne treba zaboraviti da je Srbija zemlja u tranziciji, gde je, nažalost, za razliku od drugih zemalja koje su u tranziciju ušle 90-tih godina, Srbija je 90-tih godina bila u sasvim drugoj poziciji i da je tranzicija zakasnela, ali je, nažalost, neizbežna. I, u tom smislu, sva vajkanja da radimo previše neće nam mnogo pomoći, pošto je posao koji moramo da uradimo zaista ogroman. Hvala vam.
Gospodine Martinoviću, izvolite.
Gospođo Kolundžija, ono što sam rekao postoji i dalje. Zaštitnik građana jeste ''nezavisan državni organ'' po Ustavu, ali nije nezavisno regulatorno telo. Rekli ste da se vaš novi član 237a odnosi na nezavisna regulatorna tela. Ne odnosi se! Zaštitnik građana je, pa, pokušajte samo semantički da protumačite član Ustava, ako je nešto organ, ne može istovremeno da bude i nezavisno regulatorno telo. Inače, sve je onda u Srbiji nezavisno regulatorno telo. Onda je i Skupština nezavisno regulatorno telo. Nije! Nezavisna regulatorna tela su vam institucije na koje se odnosi Zakon o javnim agencijama i tačka. Ne može sve što ima predznak da je nezavisno, po vama, da bude i nezavisno regulatorno telo. Nije! Zaštitnik građana je samostalan državni organ koji ima svoje nadležnosti propisane Ustavom i Zakonom o zaštitniku građana. Ono što je, takođe, a sad ste mi dobro skrenuli pažnju na to, da sam sada prosto u jednoj dilemi – da li se radi samo o izveštaju Zaštitnika građana, koji se po članu 237a podnosi Narodnoj skupštini, ili se radi i o izveštajima onih institucija koje Zaštitnik građana kontroliše? Da li ćemo mi razmatrati izveštaje Republičkog javnog pravobranilaštva? Morali bismo. Da li ćemo mi razmatrati izveštaje ovih drugih organa i organizacija, preduzeća i ustanova kojima su poverena javna ovlašćenja? Dakle, sve njih kontroliše Zaštitnik građana, ili ćemo samo razmatrati izveštaj samog Zaštitnika građana? Iz stilizacije člana 237a proizilazi da ćemo mi razmatrati izveštaj ne samo Zaštitnika građana, koji, ponavljam još jednom, nije nezavisno regulatorno telo, nego da ćemo razmatrati izveštaje svih onih institucija čiji rad kontroliše Zaštitnik građana. Prema tome, i Republičkog javnog pravobranilaštva i javnih preduzeća, odnosno ustanova kojima su poverena javna ovlašćenja. Ono što, takođe, postoji, to je da će Narodna skupština povodom svih ovih izveštaja, mada još uvek ne znamo o kakvim će sve izveštajima Narodna skupština da odlučuje, moći da donese samo jednu odluku – da prihvata izveštaj. Sada se Poslovnikom briše mogućnost da Narodna skupština odbije da prihvati izveštaj. [[Aplauz]]
Vreme. Gospođa Nada Kolundžija.
Naravno da ne postoji nijedna odredba koja obavezuje Narodnu skupštinu da prihvati bilo šta, pa, ni izveštaj. U tom smislu, ne vidim da postoji bilo kakva mogućnost da je sada u Poslovniku to ostalo nejasno. Mislim da to nije nejasno. Samo smo otklonili jednu odredbu koja je uvodila automatizam u, između toga, da se izveštaj ne prihvati i da to automatski znači pokretanje pitanja odgovornosti. Ako sam napravila lapsus, pa sam govorila samo o nezavisnim regulatornim telima, onda se, zaista, izvinjavam. Dakle, ne mogu da se setim da li sam govorila samo o tome. Mi ovde govorimo o vrlo definisanim, dakle, jasno je precizirano na koje se to nezavisne državne organe i tela odnose ove odredbe. Naravno da se ne odnosi na izveštaje ovih koje kontroliše Ombudsman. Ako se to iz ove odredbe ne vidi jasno, onda se nadam da postoji nekakav amandman koji će to pojasniti. Prema tome, mi smo ovu odredbu usaglašavali, između ostalog, i sa Ombudsmanom. Ako je nejasno iz ovakve odredbe da li to znači da ćemo razmatrati izveštaje onih koje on kontroliše, dakle, ova odredba ne treba to da podrazumeva. Hvala vam.
Zahvaljujem, ali, zaista mislim da bi sada već bilo akademsko raspravljanje, a ne doprinos radu po tački dnevnog reda. Prelazimo na učešće narodnih poslanika prema prijavama za reč u jedinstvenom pretresu o Predlogu odluke iz tačke 5. dnevnog reda. Dajem reč narodnom poslaniku Đorđu Milićeviću.
Zahvaljujem. Uvažena gospođo predsedavajuća, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, najpre želim, na samom početku, da kažem ono što je, između ostalog, rekao i ovlašćeni predstavnik Poslaničkog kluba SPS-JS gospodin Petronijević u svom uvodnom izlaganju, dakle, Poslanički klub SPS-JS u danu za glasanje podržaće predložene izmene i dopune Poslovnika o radu, jer smatramo da je izuzetno važno regulisati odnos Republičkog parlamenta prema nezavisnim državnim telima, odnosno treba otkloniti sve one nejasnoće, sve one nedoumice kada je reč o izveštaju koji dostavljaju nezavisna regulatorna tela Republičkom parlamentu. Treba imati na umu i vreme, jer je zakonska obaveza nezavisnih regulatornih tela da svoje izveštaje podnose u prvom kvartalu tekuće godine. Ono što, takođe, želim da kažem jeste da prethodni poslovnik nije imao utvrđene procedure kada je reč o razmatranju ovih izveštaja. Novim poslovnikom o radu, koji je usvojen u julu 2010. godine, jesu predviđene procedure za razmatranje izveštaja nezavisnog regulatornog tela, ali naravno da namera nije bila politički pritisak ili bilo koja mogućnost zloupotrebe ili pokretanje postupka za smenu nekog od nezavisnih kontrolora. Prosto, zakonom o osnivanju je utvrđen postupak, utvrđene su procedure na osnovu kojih se pokreće pitanje odgovornosti nezavisnih regulatornih tela. Naravno da nezavisna regulatorna tela koja se bave zaštitom prava građana treba da imaju nezavisnost u odnosu na organe čiji rad kontrolišu. Osnovna funkcija nezavisnih tela kao što je, između ostalog, danas više puta rečeno je kontrola vlasti i tu funkciju ubeđeni smo da niko nije imao nameru, niti je ko želeo da obesmisli ni onog trenutka kada smo usvajali novi poslovnik o radu Republičkog parlamenta, ni danas kada razmatramo i razgovaramo o izmenama i dopunama Poslovnika o radu Republičkog parlamenta. Dakle, sa jedne strane, mora i treba da bude obezbeđena nezavisnost i samostalnost u radu nezavisnih državnih organa, ali, sa druge strane, mora da postoji i odgovornost nezavisnih državnih organa za ono što čine i rade, jer tu odgovornost danas u Srbiji treba da ima svako ko obavlja javnu funkciju. Želimo da izrazimo zadovoljstvo što danas govorimo o Predlogu izmena i dopuna Poslovnika o radu Republičkog parlamenta, koji je rezultat kompromisa, rezultat konsultacija i razgovora u kojima su učestvovali i predstavnici nezavisnih regulatornih tela. Šta zapravo ovaj predlog sadrži? Dakle, kao što je, između ostalog, više puta danas rečeno, briše se odredba kojom je predviđeno da nadležni odbor, kada je reč o izveštaju, može da predloži Narodnoj skupštini da ne prihvati izveštaj i pokrene postupak odgovornosti funkcionera u državnom organu, organizaciji, odnosno telu, i pored pomenutog rešenja, dodat je novi član u kojem se kaže da pomenute izveštaje razmatra nadležni odbor, postojeći izveštaj Skupštini, sa predlogom zaključaka, odnosno preporuke sa merama za unapređenje stanja u tim oblastima i upućuje ga Narodnoj skupštini na razmatranje, Narodna skupština razmatra izveštaje i na kraju rasprave donosi zaključak, preporuku sa merama za unapređenje stanja u tim oblastima. Ubeđeni smo da zaključci Narodne skupštine Republike Srbije mogu samo dodatno da osnaže ove preporuke. Ono što je suštinski jako važno jeste nekoliko važnih poruka koje treba poslati i koje će biti poslate usvajanjem ovih izmena i dopuna Poslovnika o radu Republičkog parlamenta. Prva je, podrška nezavisnim državnim organima i ona nijednog trenutka nije dovedena u pitanje, kada je reč o Republičkom parlamentu. Druga je, otklanjanje bilo kakve sumnje različitih tumačenja. Ono što je treće, i što je, takođe, važno, jeste da mora postojati odgovornost nezavisnih regulatornih tela, i to u realizaciji zajedničkog cilja i Republičkog parlamenta i nezavisnih državnih organa, a to je zaštita prava građana i, naravno, zakonit rad državnih organa. Na samom kraju, želim još jednom da istaknem da će Poslanički klub SPS-JS u danu za glasanje podržati predložene izmene i dopune Poslovnika o radu Republičkog parlamenta. Zahvaljujem. [[Aplauz]]
Pet minuta i pet sekundi iskorišćeno je od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Miroslav Petković, a posle njega narodni poslanik Zoran Krasić.
Gospođo Čomić, dame i gospodo narodni poslanici, Vlada Srbije, sa do sada neviđenom odlučnošću i sa nespornim autoritetom, gotovo tri godine ubeđuje građane Srbije kako smo mi lideri u Evropi po brzini sprovođenja reformi. Slična poruka dolazi i iz Narodne skupštine Republike Srbije, s obzirom na to da se ovde usvaja stotine zakona koji u praksi, nažalost, ništa ne znače. Ova današnja rasprava najbolje pokazuje koliki je besmisao svega ovoga što se dešava u Narodnoj skupštini, jer ovaj saziv Narodne skupštine je potrošio pola svog mandata, izgubio polovinu vremena koje smo proveli u ovoj sali ispravljajući greške koje je sam napravio, donoseći nove izmene i dopune zakona koji su usvojeni pre samo nekoliko meseci. Tako i danas raspravljamo o izmenama i dopunama Poslovnika, koji je podsećam vas, usvojen pre svega šest meseci. Drage kolege, ovo nije jelovnik da se menja svakog dana, već Poslovnik po kome bi trebalo da se ponašamo, koji utvrđuje naša prava, naše obaveze, i poslanika u Skupštini Srbije, ali i tela o kojima danas raspravljamo. Gospođo Čomić, niste bili malopre ovde, ali predsednica je rekla da ćemo Zakon o porezu na dodatu vrednost imati na dnevnom redu u toku ove sednice. Molim vas da nas obavestite da li je to u pauzi za ručak od 14.00 do 15.00 časova ili će to biti večeras. Pogledajte u stenogram šta je predsednica izgovorila malopre. Možda je to neka nova izmena Poslovnika, tako da može i u toku sednice da se ubaci takav zakon. Ne verujem da je to bio samo lapsus. Sledeće srede počinjemo redovno zasedanje Skupštine i na dnevnom redu su najnovije izmene i dopune zakona koji su usvojeni pre samo nekoliko meseci. To najbolje pokazuje prva tačka dnevnog reda, vezano za Zakon o planiranju i izgradnji. Malopre smo čuli da je, ukoliko se naprave greške, njih potrebno ispraviti, da je to u skladu sa evropskom praksom. Mislim da neće biti da je to, baš, tako. Doduše, u obrazloženju Predloga izmena i dopuna Poslovnika stoji, napisali ste, da ne postoji obaveza usklađivanja Poslovnika, kao internog akta Narodne skupštine, sa propisima EU. I to je potpuno u redu, ali radi se o izmeni jedne skandalozne odredbe kojom ste sami sebi u julu 2010. godine omogućili da razrešite funkcije rukovodioce državnih kontrolnih tela i organa, ukoliko nam se ne dopadnu njihovi godišnji izveštaji. Ovim članom 237. Poslovnika predvideli ste mogućnost da se pokrene postupak za razrešenje funkcionera u državnim organima, organizacijama i telima, odnosno, između ostalog, to se primenjuje na Zaštitnike građana, na Poverenika za zaštitu informacija od javnog značaja, na Agenciju za borbu protiv korupcije, Državnu revizorsku instituciju i niz drugih tela i organa. DSS je na vreme ukazivala na neodrživost ove odredbe i nije nam čudno, jeste nenormalno što nije to podržano kada je vršena rasprava o Poslovniku u julu mesecu, ali zašto niste poslušali primedbe koje su u tom trenutku iznosili i Ombudsman gospodin Janković i Poverenik gospodin Šabić? Izgleda da nije dovoljno što vlast kontroliše ove organe i ova tela kroz budžet, kroz sredstva koja im dodeljuje, uslove rada, kroz prostor u kome treba da sede i da rade, već je potrebno i na ovaj način ograničiti njihovo delovanje. Ništa vam to nije vredelo, na šta smo vam ukazivali u julu mesecu i vi ste tada glasali za takvo nakaradno rešenje, nismo dobili odgovor zašto, nismo dobili odgovor kakve su vam tada bile namere. Siguran sam da se na takav način ne sprovodi kontrolna funkcija parlamenta i to se najbolje pokazuje i danas. Ja to ne mogu da objasnim na drugi način, nego da ste pokušali da zastrašite i stavite pod kontrolu ljude koji rade svoj posao, ako se za to ukaže potreba, i ako vas u svojim izveštajima budu napali za ono što ste učinili, a da nije u skladu sa zakonom. Tek nakon primedbe Evropske komisije i nakon Rezolucije Evropskog parlamenta, u kojoj je jasno naglašeno da postoji problem odnosa vlasti prema nezavisnim kontrolnim institucijama, kod vas se pali crvena lampica i danas shvatate da je potrebno izmeniti Poslovnik i regulisati to na predviđeni način. Tek sada ste shvatili, kako u obrazloženju stoji, da treba da se otkloni sumnja u mogućnost narušavanja Ustavom, odnosno zakonom utvrđenog položaja nezavisnih državnih organa. Zaista je neverovatna ta nepodnošljiva lakoća sa kojom se, a da ne pocrvenite od sramote, posipate pepelom posle samo nekoliko meseci. Postavlja se prosto pitanje, da li ovde neki ljudi razmišljaju samo između dva hranjenja ili je naša obaveza, svih nas koji sedimo u parlamentu, da učinimo sve da građanima i ovom društvu, i ovoj državi sutra bude bolje kada ne budemo bili u ovom parlamentu, i kada neki drugi ljudi budu sedeli u Vladi Republike Srbije. Ponovo ste pokazali da je za vas demokratija kula od peska, koja može da se sruši kada to odgovara volji vladajuće većine. I, stvarno je došlo vreme da nas odmorite od vaše brige i od vaše dobrote. Ovih dana konkurencija za izbacivanje iz Vlade je veoma žestoka, nominacije su u toku, ali izbacivanje iz Vlade samo sada, samo ovaj put i nikada više, sprovodi gospodin Tadić, a izbacivanje iz Narodne skupštine, imaće priliku da sprovede narod. Kako, na koji način, videćemo u narednih nekoliko meseci. Hvala vam najlepše. [[Aplauz]]
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je pet minuta i 40 sekundi. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, posle njega narodni poslanik Srđan Milivojević.
Gospođo Čomić, na današnji dan, otprilike baš u ovo vreme, 1991. godine u Kragujevcu, Savić-Šumadija, krenula je sa nazivom SRS i jedna od najvažnijih odrednica programa SRS jeste borba za parlamentarizam. Dokazali smo ovih 20 godina da nastojimo da se politički život vodi u parlamentu, da parlament bude najvažnija institucija političkog sistema Republike Srbije. Danas moram da konstatujem da, teško onoj zemlji i onom narodu gde je poslovnik narodne skupštine najvažniji opšti pravni akt. U Srbiji više nikoga ne obavezuje ni Ustav ni zakoni, ali Poslovnik je nešto što se primenjuje, i oko Poslovnika svi diskutuju, svi ga tumače, pa, čak ga i službe tumače. Vidite, i kada je nešto potpuno jasno u praksi postane toliko konfuzno da se ukaže potreba za promenom. Tako je i nastala potreba da se ovaj poslednji Poslovnik, donet u skladu sa novim Ustavom i novim Zakonom o Narodnoj skupštini, menja posle ne znam koliko meseci. Tada ste se hvalili kako ste Poslovnikom sve regulisali, a sada vidimo da ima nekih problema. Problemi postoje u zavisnosti od toga kako se interpretiraju činjenice i šta se koristi kao dokaz za postojanje neke činjenice. Sada moram da vam kažem da se u predstavljanju tih činjenica koriste i laži ili se to na drugi način interpretira kako bi se kupilo vreme ili dalo značaja nečemu što realno nema takav značaj. Pošto smo se mi u SRS dogovorili, da ne ponavljamo naše diskusije, ja ću sada da obavestim građane kako to u praksi izgleda. Prošle godine je bio Izveštaj Državne revizorske institucije o reviziji Završnog računa budžeta za 2008. godinu. U skladu sa Zakonom o Državnoj revizorskoj instituciji i u skladu sa Poslovnikom Narodne skupštine Odbor je napravio svoj izveštaj sa predlogom da se otvori rasprava u Narodnoj skupštini povodom takvog jednog izveštaja, jer je to zakonska obaveza. Taj izveštaj nije došao do ove sale, do plenarne sednice i do rasprave, jer, prvo, niste podneli zahtev da to bude po hitnom postupku, pa, onda, vanredno, redovno zasedanje, i taj izveštaj ovde nikada nije razmatran. Međutim, to nije smetalo Ministarstvu finansija da preko jedne organizacije, navodno, iz inostranstva, koja prati stabilnost i pouzdanost javnih finansija, gde su dva stranca i dve gospođe iz naše zemlje, nisu čak ni bitna imena, naprave izveštaj koji će, otprilike, da parira Izveštaju Državne revizorske institucije. I, gle čuda, oni su konstatovali u tom svom izveštaju da je Narodna skupština razmatrala Izveštaj Državne revizorske institucije, u okviru jedne tačke kada su se postavljala pitanja predstavnicima Vlade. Eto, vidite kako zapadnjaci tumače propise. Bilo je ovde govora, jedno, pola sata o tom izveštaju i rešen je problem. Sada imamo drugačiju situaciju, to je sada nova varijanta jednog istog zadatka, dakle, od 16. decembra prošle godine pred Odborom za finansije nalazi se Izveštaj Državne revizorske institucije po reviziji Završnog računa budžeta za 2009. godinu. I onda se pojavio novi problem, da li je to izveštaj koji je podnet na predlog zakona ili na nacrt zakona, prema tome, uvek se nađe neka začkoljica kako da se nešto izbegne. Zašto se to izbegava, da, jednostavno, Skupština ne ispunjava svoje ustavom i zakonom propisane obaveze, a onda se ide sa stvarno lepim pričama, širokim pričama o humanizmu, o renesansi, o svetloj budućnosti, narod ima pravo da očekuje, i tako dalje i tako dalje, kreće tako neka priča, pričica za narod da se izbegne suština. Evo, mi nikako da završimo tu sednicu Odbora za finansije, zato što neki ne žele da dođu. Svaka čast izuzecima, ima koji dolaze, ali ima nekih koji ne dolaze. Mi ćemo za koji dan imati ponovo sednicu i još ne možemo da napravimo izveštaj. Ne znam da vam kažem zašto, iskreno. Kada budemo napravili taj izveštaj i ukoliko ga napravimo i pošaljemo Narodnoj skupštini, niko ne može da bude siguran da li će to biti na dnevnom redu. Priča se o vlasnicima mandata da su poslanici, pa te poslanike treba osloboditi, evo, oslobodite poslanike DS tih stega koje imaju unutar DS, neka slobodno ljudi ispričaju sve što imaju, šta im je na srcu, šta narod od njih očekuje, šta traži. Nemojte da ih držite da budu taoci, dajte primer kako se oslobađaju poslanici. Ono što me stvarno zaprepastilo u članu 2. Predloga ove odluke, šta vam je problem da napišete Zaštitnik građana, kada Ustav tako definiše taj organ, i šta vam je problem da napišete Državna revizorska institucija, kada je takav naziv iz Ustava i to ne može da se promeni zakonom. Što se mene tiče, ne bi bio problem ni da ste napisali Agencija za borbu protiv korupcije, Poverenik za ravnopravnost ili Poverenik za slobodan pristup informacija od javnog značaja, nikakav problem ne bi bio. Neću da otvaram dilemu šta znači njihov izveštaj, ali vidim da ste zaboravili da postoji neka logička celina – 237. i 238. pa, ako s neba padne 237a sa ovakvom formulacijom, onda nema te pravno-tehničke redakcije koja to može da otkloni. To smo vam unapred rekli svesni činjenice da ćete doći nekako do 126, pa ćete sve da izglasate, kao što ste sve izglasavali sa 126. Stekao sam utisak da jedini dokaz za normalno i za evropsko jeste 126, u tom trenutku, a posle dva meseca ponovo menjamo po evropskim standardima i sad je opet onih istih 126 evropski standard, svetski standard, standard za normalno. Kao što i ovde kada imate nešto protiv SRS vi napadnete Ivicu Dačića, Slobodana Miloševića ili Slavicu Đukić-Dejanović. Nemam ništa protiv, napadajte ih do mile volje. Slobodno ih napadajte. Ako ne možete da kažete njihovo ime, naziv stranke, kažite SRS, kažite Vojislav Šešelj, nikakav problem nije. Samo nemojte da potcenjujete građane, tačno se zna hronologija ko je kad gde bio, šta je radio, ko je palio Skupštinu itd. Sve se to zna. Ko je otpuštao sa posla, ko je izvršio privatizaciju, zašto građani ovako teško žive itd. Čiji su to tragovi? Nemam ništa protiv, raste vam popularnost. Kako otpustite nekog s posla, tako vam raste popularnost! Kako uskratite neka socijalna davanja, tako vam raste popularnost. Nema nikakvih problema. Samo se vi uljuljkajte s tim pričama o rastu popularnosti! Vrlo čudne stvari se dešavaju, znate, od kad je zavladala ova vrsta demokratije. Vidite, pre nekoliko godina, beše ono sa SRJ na državnu zajednicu ili, nije ni bitno koje godine, čoveka izbace iz savezne administracije i daju mu otpremninu 40 plata. Isplate ga da više ne radi u državnoj službi; da li je bio višak, da li je bio toliko loš, nemam pojma, ali ga isplate samo da ne bude više u državnoj službi – prođe dve godine, on se vrati i postane ministar odbrane. Sada, kada pogledate neki sukob interesa, pre nekoliko dana imali ste jednu gospođu koja je, takođe, primila otpremninu, pa se zaposlila u državnoj službi, e, to je sukob interesa, treba da se vodi postupak protiv nje. Znate, vodite računa kad se mnogo hvalite. Sinoć se jedan hvalio, kad, danas u novinama nema 370-380 tona nafte iz skladišta. Vodite malo računa kad se hvalite, aman, ljudi, makar neka ta pohvala traje dva dana. Nekako, stvarnost vas demantuje za tri sata. Nije ništa sporno, vi ovde sve možete da uradite, i da izbacite i da kaznite, i da kažete nije tako, i da krenete da snimate ovde neke nove priloge, i da pravite ankete, sve možete da radite, to nikome ništa nije sporno, ali potrudite se malo i da promenite ovu stvarnost. Malo da je promenite, pa da kažete – e, ovim potezom smo promenili, vidite, rezultati posle dva meseca su krenuli na bolje. Sećate se prošle godine, ceo narod vrišti – nema, problemi sa mlekom. Jedan kaže – kako da ne, evo, sad sam zvao iz mog kraja, tamo, ljude, kažu ne znaju šta da rade sa mlekom, zadovoljni, otkupna cena, itd. Kad, pre mesec i po dana počeo i on ovde da kuka za mleko. Dajte malo neka vaše rečenice izdrže neku proveru, makar neko minimalno vreme, da makar svi glumimo kako ste nas prevarili. Ova vrsta prevare koju vi nudite vređa dostojanstvo i jednostavno svako mora da se javi da obavesti javnost, mada je građanima i te kako dobro poznato sve ovo. Hvala, gospođo Čomić, što mi niste dali opomenu. [[Aplauz]]
Niste je zaslužili, ni zaradili, zato je i nemate. Narodni poslanik Srđan Milivojević ima reč, posle njega narodna poslanica Milica Radović.
Poštovana gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, hvala vama što ste dali opomenu onima kojima treba da date opomenu na izborima, pa nema potrebe da ih opominje bilo ko u ovoj sali. Ova rasprava otvorila je neke veoma interesantne teme i pitanja koja zaista mogu da daju nemerljiv doprinos razvoju političkih teorija u Srbiji i novoj doktrini političke misli. Mi smo prisustvovali diskusiji jedne političke stranke koja ima sasvim suprotno shvatanje šta je to većina u parlamentu, u zavisnosti od toga da li je u vlasti ili u opoziciji, ali i u zavisnosti od toga koliki je ''vodostaj Kolubare''. Što je ''vodostaj Kolubare'' viši, oni imaju suprotna shvatanja šta je to većina u parlamentu. I, dobra je ta naknadna opoziciona pamet kod tih političkih stranaka i dobro je što kad god krenu rasprave o nezavisnim regulatornim telima oni počinju da postavljaju pitanje koga će Boris Tadić da istera iz Vlade i koga će narod da istera iz parlamenta, ali bi bilo dobro da se zapitaju koga će Miljko Radisavljević da pozove na razgovor. I, vidim da ih nema u sali, otrčali su i oni. Hvala Đuri Mutavom što je uveo institut zaštićenog svedoka, pa vidim da je poveći red kod kancelarije Miljka Radisavljevića. Sa druge strane, neki se pozivaju na skupštinski restoran kad su govorili ovde o ovoj tački dnevnog reda. Meni je od skupštinskog restorana draža jedna druga prostorija u ovom zdanju. U ovom visokom domu postoji skupštinska biblioteka; tako je, bravo, tačan odgovor, pet poena, uložite ''kviska'' sledeći put. U toj biblioteci građani Srbije, ali i zainteresovani narodni poslanici, mogu da provere šta je ko i kako govorio kada je reč o nezavisnim regulatornim telima. Evo knjige koja je najbolji vremeplov, najbolji mozaik vremena i najbolji svedok o svima nama, to su stenografske beleške sa sednica Skupštine! Neki kada su bili na vlasti i kada su imali prilike da u ovoj zemlji formiraju nezavisna regulatorna tela, kada su imali prilike da formiraju Agenciju za borbu protiv korupcije, nije im palo na pamet da to urade. Oni su izmislili korupciju, implementirali korupciju u politički život Srbije. Oni su korupciju doživeli kao najprofitabilniju delatnost u Srbiji. To su oni koji danas kukaju nad sudbinom zapaljene Skupštine, iako znaju da je Skupštinu Srbije zapalila Služba Državne bezbednosti koja je unutra zatekla falsifikovane džakove listića sa zaokruženim Slobodanom Miloševićem pred drugi krug izbora. Ti koji danas najglasnije kukaju nad sudbinom Srbije najglasnije su kukali kada je Skupština Srbije rešila da donese zakone i odluke kojima je formirala nezavisna regulatorna tela, kojima je po prvi put u novijoj istoriji parlamentarnog života Srbije zatraženo da se donese budžetski izveštaj i da se formira revizor, da taj revizor radi svoj posao. Taj revizor je njima bila najstrašnija noćna mora, za vreme njihovog vršenja vlasti. Danas, naravno, i oni shvataju prednosti tih nezavisnih regulatornih tela. Dobro je da su se obratili, dobro je da su se preobratili, da sada i oni brane nezavisne institucije države Republike Srbije. Istine radi, imam ja još ovde knjiga i stenograma, i beleške sa raznih sednica Skupštine. I, zaista kada pročitate, bez namere da kršim Poslovnik o radu, a da govorim o temi, i kada govorite o tome kako je izgledala istorija Srbije, pa kad biste ovde sada samo izbrisali godinu i kada ne biste pročitali koje se godine dešava ovo, vidi biste, građani Srbije, da se politička rasprava u Srbiji nije mnogo pomakla. Evo, recimo, kako izgleda rasprava iz 1908. godine, kaže – mi iz Radikalne stranke, istine radi, tadašnje Radikalne stranke, smatramo da je najbolja radikalna opozicija i da će radikalna opozicija i te kako umeti da u stvarnost pretoči želje građana Srbije. A, onda Stojan Ribarac kaže, raspravljalo se, takođe, o nekim nezavisnim telima, sledeću rečenicu – i ta radikalna opozicija nije imala tada prečih, jačih i patriotskijih zadataka nego da traži da se ukinu načelstva, da se ukine savet, da se ukine žandarmerija, da se, pored svega ostalog, ukinu sve službe i sve agencije koje je formirala Kraljevina Srbija. Mi često imamo situaciju da u ovoj skupštini mnogi traže da se ukinu mnoge agencije, a nikada ne kažu da li misle na Agenciju za borbu protiv korupcije. Sa druge strane, imamo neke koji bi ovde svima nama da dele savete šta treba da radimo, kako treba da se ponašamo, na koga treba da se ugledamo, pa nam kažu – nikada niste prihvatili nijednu inicijativu opozicionih stranaka. Pogledajte ove zapisnike sa sednica Skupštine i pogledajte samo broj amandmana, opozicionih amandmana koji su prihvaćeni i videćete da niste u pravu. Pogledajte, kada govorimo o sednicama Skupštine, kada govorimo o onome što smo sve kroz zajednički dogovor probali da usaglasimo, koliko puta smo upućivali poziv na saradnju, koliko puta niste želeli da sarađujete. Setite se samo kako su izgledale sednice Skupštine u onom starom zdanju, dok nismo promenili Poslovnik. Nismo mogli danima da se mrdnemo iz rasprave o povredi Poslovnika. Danas, kad imamo jedan parlament koji brzo i efikasno radi, koji donosi zakone, mi se nikada nismo u tom parlamentu libili da kažemo da možda nešto nismo najbolje uradili, možda smo nešto brzo uradili, hajde da popravimo grešku, ali se nikada ovaj parlament nije bavio sam sobom i nikada se ovaj parlament nije bavio donošenjem izmena izmenjenih zakona. Ovaj parlament se bavi ozbiljnim parlamentarnim radom. Svi oni koji žele da degradiraju naš učinak u javnosti, pre svega degradiraju sami sebe i govore o sebi samima. Hoću da vam kažem da nisam mišljenja da vladajuća većina može sve, niti to ko misli u DS. Vreme kada je vladajuća većina mogla sve, od organizovanja dočeka Legiji u kancelariji ministra unutrašnjih poslova, pa, do čuvanja Radovana Karadžića, a da ne govorim o onom davno prošlom vremenu koje se nikada više neće vratiti, kada je zaista mogla sve, i da odlučuje o životu i smrti u ovoj zemlji. To vreme vladajućih većina je davna prošlost. Donošenjem ovakvih zakona, implementacijom ovakvih zakona u život građana Srbije, sprovođenjem ovih zakona, donošenjem zakona koji nisu mrtvo slovo na papiru, već donošenjem zakona koji žive među građanima, mi pokazujemo da takvo vreme više nikada neće da se vrati. A, to, što neki kažu "počistiće vas narod", ne plašim se ja da stanem na crtu i izađem na izbore i svestan sam teškoća u kojima se Srbija nalazi, kao što je svestan toga i svaki član DS, ali ako neko misli da može besplatno sve ono što nam se dešavalo tokom 90-ih, ako neko misli da 130 miliona evra iz "Kolubare" neće niko da plati, to ima svoju cenu i tu cenu plaćaju građani Srbije danas. I, ako neko misli da ovaj posao može bolje, uspešnije, pametnije, biće ili redovni, možda i vanredni parlamentarni izbori, apsolutno sam siguran redovni, neka kandiduje svoje ideje na tim izborima, neka stane na crtu i neka pobedi, ništa lakše od toga, neka upravlja ovom zemljom, ali ne da vlada, jer vreme vladanja Srbijom je davno prošlo vreme, Srbijom se danas upravlja. Kao što dobrom čoveku, građaninu Srbije, uvek preti opasnost od lošeg čoveka, tako i dobrom zakonu uvek preti opasnost od loših zakonodavaca. Apsolutno sam uveren da će ove promene Poslovnika biti urađene u skladu i duhu dobrih zakonodavaca i da će biti svedok vremena u kome su nastali, da će biti izraz stanja koje su proizveli, ali da će, pre svega, zakoni koje mi danas donosimo biti naše najbolje ogledalo u budućnosti, pred kojim ćemo mirno moći da stojimo i da se pogledamo u oči čiste savesti, neopterećeni bilo kakvih stega i da nikada neću ja, kao neki moji prijatelji i kolege ovde, da savijam glavu kada neko čita ove stenografske beleške, već ću moći da stanem iza svake svoje reči koju sam ovde izrekao i za šta je glasala DS u ovom parlamentu. Zahvaljujem. [[Aplauz]]
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je devet minuta i 30 sekundi. Reč ima narodna poslanica Milica Radović, a posle nje narodni poslanik Sreto Perić.
Dame i gospodo narodni poslanici, posle ovako nadahnutog govora punog paušalnih ocena, sa mnogo marketinških izjava, jako je teško vratiti se temi, ali, za razliku od kolege koji je ovde govorio, ipak ću da pokažem da poštujem proceduru i da poštujem Poslovnik koji je, u krajnjem slučaju, danas i tema dnevnog reda. Vrlo me raduje tema o Poslovniku o kojoj mi danas ovde raspravljamo, iz više razloga: prvo, zbog toga što ćemo mi kao predstavnici opozicije moći još jedanput da ukažemo na njegovu manjkavost; drugo, zbog toga što su predstavnici vladajuće koalicije vrlo brzo uvideli koliko ovakav poslovnik nije izraz demokratske težnje, kakvoj se ovde svakodnevno stremi; treće, ono što je možda najvažnije, jeste i zbog samih izmena koje se predlažu u ovoj odluci o izmeni Poslovnika, a koje samo delimično otklanjaju nedostatke kada su u pitanju nezavisna tela. Mene ni najmanje ne raduje činjenica što se u ove izmene Poslovnika pristupa nevoljno, već samo isključivo po diktatu Evropske komisije. To je ono što je danas glavna tema kada govorimo o Poslovniku. Izmenama Poslovnika se ispravlja jedna greška, koja, da je svesti i znanja o tome kako demokratija u jednoj zemlji, posebno u zemlji bez preterano velikog parlamentarnog iskustva, treba da izgleda i treba da se razvija, nije smela da bude ni načinjena. Da se opozicija danas uvažava, ako ni zbog čega drugog, ono zbog činjenice da bez nje parlamentarna demokratija u Srbiji danas ne bi postojala, da joj se ne ograničavaju i uskraćuju osnovna prava govora u Skupštini Srbije, mi bismo danas verovatno o ovim izmenama Poslovnika vrlo brzo završili raspravu i nadam se da ona ne bi ovoliko trajala koliko traje već sada, ali u ovakvim okolnostima je to nemoguće. Podsetiću vas da su i ranije postojale vladajuće većine, da je i ranije postojala neka opozicija, ali da su odnosi između vlasti i opozicije bili bitno drugačiji. Mnogo se više raspravljalo, mnogo se više razgovaralo, što formalno, što neformalno. Jednostavno, obezbeđivao se konsenzus po najvažnijim državnim pitanjima, ne samo jedanput, nego, uvek kada su ta pitanja bila na dnevnom redu. Opozicija je imala mogućnost da svoj doprinos da u izgledu i kreiranju određenih zakona, ali od svega toga danas nema ništa. Jednostavno, bilo je utemeljeno jedno pravilo koje je bilo nepisano, a koje je predstavljalo pravi primer kako se opozicija u jednoj državi poštuje. To je pravilo koje je govorilo da su na čelu najvažnijih skupštinskih odbora bili predstavnici opozicije, najjačih opozicionih stranaka u ovom parlamentu. Podsetiću vas da je na čelu Administrativnog odbora, na čelu Odbora za odbranu i bezbednost uvek bio predstavnik opozicije. Šta se danas dešava sa tim pravilom? To pravilo je danas iščezlo, ono je potpuno nepostojeće, ono je, u krajnjem slučaju, do te mere devalvirano da je vladajuća većina, kako bi ostvarila pravu prevlast u funkcionisanju ovog parlamenta, išla toliko daleko da je čak donela odluku po kojoj u svakom odboru ima većinu, kako bi mogla da preglasava samu opoziciju i kako bi na taj način obesmislila rad svakog skupštinskog odbora. Nije samo opozicija ta čiji rad jako želi da kontroliše vlast i nije samo opozicija ta gde vlast zadire u njen rad. U ovom paketu, nažalost, nalaze se i nezavisna tela, ono o čemu mi danas ovde govorimo. Koliko je tek njihov rad devalviran, najbolje pokazuje odnos prema Agenciji za borbu protiv korupcije. Agencija za borbu protiv korupcije prinuđena je da primenjuje zakon koji je izglasan u ovoj skupštini, a kojim se ozakonjuje sukob interesa, kojim se legalizuje sukob interesa. Podsetiću vas da je sukob interesa i njegovo tolerisanje, u ovakvom obliku kako to danas imamo, temelj same korupcije. Onda ne treba da čudi situacija koju trenutno imamo u državi, a to je da je korupcija više nego rasprostranjena pojava, da je, uprkos gromoglasnom zalaganju, deklarativnom zalaganju za obračun sa korupcijom, Srbija i dalje na evropskom tlu i dnu, kada je u pitanju rasprostranjenost same korupcije. Na osnovu odnosa vlasti prema Agenciji za borbu protiv korupcije mi možemo potpuno jasno da zaključimo da je preslikan odnos i prema samoj korupciji. Vlast je, što svojim činjenjem što svojim nečinjenjem, faktički u ovoj državi podstiče. Da li treba da pominjem duple funkcije, da li treba da pominjem način kako se u Skupštini postiže većina, da li treba da pominjem ucenjivački kapacitet raznih ministara unutar Vlade? Zar sve to nije koruptivno delovanje? Hajde da vidimo sada kakva je situacija sa drugim nezavisnim telima. Recimo, za primer, uzeću Državnu revizorsku instituciju kao telo koje je pokušalo, takođe, da uvede red u do sada nekontrolisanu oblast javnih računa. I šta se dešava onog trenutka kada je Izveštaj sazreo, kada je o njemu trebalo da se raspravlja u ovom Parlamentu? Da li smo o tom izveštaju ikada raspravljali, zašto vladajuća koalicija nije imala hrabrosti da tu tačku dnevnog reda stavi na raspravu i zbog čega nikada o njoj nismo raspravljali? Na taj način je vladajuća koalicija pokazala kakav je njen odnos prema samom nezavisnom telu koje, napomenuću, treba prvenstveno da vodi računa o načinu na koji se državne pare troše. Hajde da vidimo, možda sam u krivu, kakva je situacija sa Komisijom za zaštitu konkurencije. Da li je ona imala bilo kakvog uspeha kada je u pitanju samostalni rad? Jedanput se samo desilo da je Komisija za zaštitu konkurencije pokazala da nezavisno posluje, odnosno deluje i to onog trenutka kada je proglasila jedan trgovinski lanac za lanac koji ima dominantan položaj u samom društvu. Šta se desilo nakon toga? Ministar koji je bio nadležan za tu oblast, za taj resor, pokazao je, brže bolje, kako to nije tačno. Pravila same Komisije inicirana su od strane Vlade, znači promena, i na kraju je došlo samo do izmene u sastavu Komisije. Zašto sve ovo govorim? Zbog toga što nezavisna tela, njihova mišljenja, preporuke, rešenja treba ipak da imaju nekog uticaja na one na koje se odnose, a ne da se na taj način devalvira njihov uticaj i samim tim se i obesmišljava njihovo postojanje. Tako da bi bilo bolje da je danas na dnevnom redu same Skupštine, pored ovih izmena o kojima danas raspravljamo, i nešto što bi se kvalitativno odnosilo na sam rad opozicije, na povećanja njenih prava unutar samog parlamenta, ali tih izmena ovde danas nema. Smatram da nama kao predstavnicima opozicije jedino preostaje da pribegnemo određenim merama pritiska, jer pritisak je jedino što vlast razume i to je jedino na šta ona reaguje, ako ništa, ono bar u ovom trenutku kada znamo da su odnosi unutar vladajuće koalicije prilično poljuljani i da je ona sama kao takva nestabilna. Hvala. [[Aplauz]]
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je devet minuta i deset sekundi. Reč ima narodna poslanica Nada Kolundžija, ovlašćena predstavnica.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, naravno da kada je izmena Poslovnika u pitanju ceo Poslovnik može u izvesnom smislu biti tema. Mi ne bežimo od rasprave i o Poslovniku kao temi, u širem smislu reči, od onoga što je Predlog ove odluke. Činjenica je da je donošenjem novog Ustava i Zakona o Narodnoj skupštini Skupština bila u obavezi da donese novi poslovnik, istina je da smo hteli da ga radimo i sa opozicijom, da neki delovi opozicije nisu hteli ni da učestvuju, neki su učestvovali, neki su čak davali i amandmane, neki od amandmana su i prihvatani, i na taj način opozicija je na različitom nivou učestvovala u izradi i usvajanju ovog poslovnika. Ali, sada prigovarati da je ovaj poslovnik uskratio pravo narodnim poslanicima, pre svega, opozicije i da je opozicija u nekom ranijem periodu bila u boljem položaju, onda treba govoriti o onome što su činjenice. Istina je da je vladajuća koalicija trgovala sa opozicijom, kako bi opozicija dopustila da vladajuća koalicija može da radi u skladu sa obavezom koju ima Skupština. Istina je da je dogovor, kako se to nazivalo, između opozicije, kada opozicija odluči da blokira rad parlamenta, pa kada se pristupi dogovaranju, činjenica je da je u osnovi tog dogovaranja bila korupcija. Ako je to istina i ako su sada pravila jasno utvrđena, dakle, prava opozicije ne idu dotle da može da onemogući rad parlamenta, prava opozicije idu do granice u kojoj parlament može da ostvaruje svoju osnovnu funkciju, s jedne strane, a, sa druge strane, opozicija ima dovoljno prostora da utiče na ono što se radi u parlamentu. I, to je mera koja pravilima procedure može da se uspostavi kako se ne bi, s jedne strane, potpuno devalvirala institucija kakav je parlament, i, sa druge strane, u osnovi onoga što su međusobni odnosi vlasti i opozicije ne bi stvarala korupcija. Kada smo već kod korupcije, onda želim još nešto da kažem. Činjenica da se Srbija opaža kao zemlja visoke korupcije jeste tačna i mislim da najmanje imaju pravo da nas na to podsećaju oni koji će, verujem, vrlo brzo, upravo, odgovarati za najveće koruptivne afere koje je Srbija ikada videla. Očekujem da će nadležni državni organi stvari dovesti do kraja i da "Kolubara", koja je sada sinonim za ogromne razmere korupcije, neće biti jedina koruptivna afera koja će biti razotkrivena do kraja i istovremeno očekujem, ne samo to, da će nadležni državni organi utvrditi odgovornost svih onih koji su bili na čelu institucija i koji su zaustavili procese od 2004. godine naovamo, na osnovu kojih bi se utvrdila korupcija i odgovornost onih koji su za nju bili odgovorni. Hvala vam. [[Aplauz]]
Narodni poslanik Miloš Aligrudić, povreda poslovnika. Izvolite.
Povređen je član 107. Poslovnika Narodne skupštine. Dvoumeći se pre toga da li da tražim repliku kao šef poslaničke grupe u odnosu na prethodno izlaganje, međutim, mislim da je povređen član 107. i povređeno je dostojanstvo parlamenta. Kada se izgovara nešto ružno o parlamentu i kolegama nije čak važno ni da li je u pitanju ovaj saziv ili prethodni, tvrdnja da komunikacija između poslaničkih grupa, pogotovu na relaciji vlast – opozicija, što je sasvim normalno u parlamentu, ima elemente korupcije u sebi, jer bez obzira na koji se saziv odnosi, vrlo je ružna stvar. Ono što pospešuje korupciju u sistemu ili u parlamentu, i završavam izlaganje koje neće biti duže od ovoga, jeste upravo ovo što se dešava u ovom sazivu, ali ne u komunikaciji između poslaničkih grupa, nego omogućavanjem političkih transfera koji se ovde dešavaju i zalaganjem bez ikakvog daljeg pokrića i priče za ukidanje određenog mehanizma zaštite koji u Ustavu postoji i kršenjem samog Ustava kada je reč, recimo, o tim čuvenim ''blanko ostavkama''. Dakle, to je mogući element za razgovor o korupciji, a pominjati korupciju u kontekstu dijaloga radi funkcionisanja parlamenta koji se ostvarivao u jednom periodu u koji, kamo sreće, da se i danas ostvaruje potpuno je naopako i pogrešno. Mislim da takve reči u ovom domu za tu vrstu aktivnosti ne bi smele da se upotrebljavaju.
Vi, naravno, imate pravo na stav ko i u kom kontekstu može da pominje korupciju, ali to nije povreda Poslovnika. Korupcija je tema koju koriste pripadnici svih poslaničkih grupa i u toku rasprave niko je nije pomenuo na uvredljiv način, tako da nema povrede Poslovnika. Razumem negodovanje, ali onda vas molim da za negodovanje tražite repliku, da ne zloupotrebljavamo Poslovnik. Nije moguće smatrati demokratskom atmosferom da je pravo samo opozicije da govori o korupciji i da je kontekst korupcije u slučaju promene mandata dozvoljen za govor, a tema i kontekst o kome govori pripadnik ili pripadnica vladajuće većine kada spominje opoziciju da nije dozvoljeno. Ili govorimo o korupciji ili ne govorimo. Pravo na repliku, narodna poslanica Milica Radović. Izvolite.
Poštovana koleginice Kolundžija, vrlo vas poštujem kao šefa jedne velike poslaničke grupe, ali sam u vašem nastupu očekivala da će ozbiljnost nadvladati nervozu zbog činjenica i zbog istine koje su upućene prvenstveno na račun vladajuće koalicije, a u pogledu onoga kako danas izgledaju odnosi između vlasti i opozicije. Smatram, takođe, da moram da odgovorim na ono što ste vi rekli, a konkretno odnosi se na to da opozicija ne želi da učestvuje u svim onim odborima, odnosno u predlozima koji su upućeni od strane vladajuće koalicije. Naravno da opozicija ne želi da učestvuje zbog toga što vaši predlozi idu u kontekstu – uzmi ili ostavi. To je jedino na šta možda možete da dobijete pozitivan odgovor od strane jedne nazoviopozicione stranke, a koja je debelo u samoj vlasti, bar po onome što radi u samom parlamentu. A, o tome kako danas izgledaju odnosi između vlasti i opozicije najbolje pokazuje činjenica da po amandmanu opozicija ima pravo da raspravlja samo dva minuta, o tome kako izgleda predlog za spajanje rasprava kada, recimo, konkretno 11 ili 17, bio je i taj radikalan primer, predloga zakona, mi imamo jedno vreme za raspravu i onda tu dolazi do izražaja ono što ne bi trebalo da dođe do izražaja ni u jednom parlamentu, a to je, kvalitet same rasprave unutar parlamenta. Na ovaj način, objedinjavanjem rasprave raznim predlozima za hitnost u postupku, vi direktno utičete na kvalitet rasprave unutar samog parlamenta i to nije sporno, nadam se da nećete u tome da se sporite sa mnom, jer je to više nego izraženo kroz samu činjenicu kolikom se brzinom zakoni u ovom parlamentu usvajaju. Hvala. [[Aplauz]]
Narodni poslanik Tomislav Nikolić, povreda Poslovnika.
Gospođo Čomić, učinili ste grubu povredu Poslovnika i na to vam ukazujem na osnovu člana 103. Povređen je član 107. stav 2. Gospođa Kolundžija je napravila skandal u Narodnoj skupštini, optužujući kompletnu opoziciju da sarađuje sa vlašću tako što se korumpira. I, pošto pripadam političkoj stranci koja tako ne sarađuje ni sa kim, molim vas, kada već to niste učinili dok je govorila, da sada tražite od gospođe Kolundžije da odmah kaže na koje je političke stranke mislila, na koje slučajeve, na koju vrstu korupcije, novcem, kako je sama rekla, kada je to i koja politička stranka vršila opstrukciju u radu, a onda je novcem prevaziđen problem opstrukcije, pa je ta stranka dozvolila onima koji su na vlasti da rade?! Smatram da je drastično povređeno dostojanstvo Narodne skupštine i da u očima javnosti ne sme da ostane priča da smo svi korumpirani, mi iz opozicije, tako što smo uzimali novac, a vlast, tako što je taj novac davala. Ovde je pala ljaga na 250 narodnih poslanika, pa i na samu gospođu Kolundžiju. Mislim da ne treba da nastavimo sednicu dok to ne raspravimo, dok ne ukažemo tačno o kome se radi.
Nema povrede Poslovnika. Niste naveli baš identičan član, kao i narodni poslanik Miloš Aligrudić, ali nije ni daleko. Poslovnik nije povređen ni u jednoj svojoj odredbi. Ponavljam da razumem negodovanje, ali Poslovnik ne razlikuje pripadnika opozicije ili pripadnika vladajuće većine. Ako je dozvoljeno i poželjno da se govori o korupciji, onda je dozvoljeno i poželjno da se govori o korupciji, jer ona jeste tema našeg društva. Ukoliko bilo koji narodni poslanik pri obrazlaganju uzroka, korena ili primera korupcije iznese neistine, na raspolaganju je pravo replike svim drugim narodnim poslanicima da taj stav opovrgnu, ali vas molim da ne zloupotrebljavamo odredbe Poslovnika Narodne skupštine. Pred Poslovnikom Narodne skupštine nema poslanika opozicija ili vladajuće većine i kao što je legitimno da poslanici opozicije ukazuju na primere korupcije, bez obzira da li se radi o primerima zakonodavne, izvršne, sudske, bilo koje vlasti i bilo koje sektorske politike, to isto pravo imaju i poslanici koji ovog trenutka čine vladajuću većinu. Te dve stvari ne treba da mešamo. Narodna poslanica Nada Kolundžija. Izvolite.
Poštovana gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, mogu da se saglasim sa konstatacijom da Narodna skupština često ima malo vremena da raspravlja o zakonima, zato što spajanjem rasprava o nekim zakonima, zbog činjenice da Srbija kasni u tranziciji, ostaje malo prostora, ali taj prostor je podjednak i za vlast i za opoziciju i u tom smislu isto tako mogu da se žalim, i potpuno smatram opravdanim svaki put kada opozicija, zbog činjenice da se spaja rasprava, smatra da je premalo vremena da se raspravlja o nekoj temi i oko toga neću da se sporim. Ali, kada sam rekla da je u osnovi onoga što se nežno nazivalo dogovor bila korupcija, a onda se neko javi i kaže – novac, onda verovatno tačno zna o čemu se radi. Nisam novac pominjala. Korupcija jeste ukoliko se nekakvim različitim nagađanjima i trgovinama jedna institucija devalvira tako što jedan deo ne može da radi zato što drugi deo to neće da dozvoli, a pravila procedure nisu takva da to mogu da spreče. Tada se javlja u osnovi onoga što je dogovor ili dijalog, ili kako god hoće da se nazove, korupcija. To što se neko prepoznao, pa se verovatno setio gde je tada bio tačno, to nije ono što sam rekla i nemam nikakvu potrebu nikom da se pravdam niti da obrazlažem. Ko se u čemu prepozna, on neka objasni zašto se prepoznao. Još nešto. Možda je ružna reč i konstatacija kada kažete da to nije bio uvek, naravno, nekada jeste, dogovor, nego je ponekad bila, zaista, u temelju toga korupcija, ali, nažalost, tačno je. [[Aplauz]]
Narodni poslanik Tomislav Nikolić, pravo na repliku.
Mislim da vi i dalje dozvoljavate gospođi Kolundžiji da grubo vređa narodne poslanike opozicije. Sa mnom razgovara isključivo na ličnoj osnovi. Meni to ne smeta. Vidim da dugim opozicionim poslanicima se ne obraća lično. Meni se obraća baš lično. Moguće, evo, ovde razgovaram sa poslanicima, da li je rečeno da je ''novac'' ili su ''kuće'', ''imanja''. Možda nisam čuo. Ne znam kako bi drugačije mogao da bude korumpiran poslanik, osim da mu neko da novac. Molim vas, gospođo Čomić, vi kažete da odobravate raspravu o korupciji. Odobravam je i ja. U toj raspravi treba samo da se kaže – ko i kada je dao, ko i kada je uzeo, kako je došlo do korupcije?! Kad opozicija počne da priča o korupciji, zaustavite nas ako ne govorimo konkretno, a predstavnika vlasti, koji govori da mi vlastima jedemo iz ruke i da kad god napravimo neki lom ili, u većini slučajeva, dovoljno je da nam samo nešto ponude na tacni, pa ćemo prekinuti, uopšte niste opomenuli i rekli – gospođo Kolundžija, izvinite, o čemu govorite, kad je bilo, koja to politička stranka, koji to poslanik, kada, konkretno za koju tačku dnevnog reda, kada je prestala ta opstrukcija koju ste vršili?! Stvarno nema smisla. Svi mi iz opozicije osećamo se ovde kao šugavi. Na ulici mislim da se najšugavije osećaju oni koji su se ovde prepoznali. Uopšte se nisam prepoznao, ali mi je teško da me na ulici neko zaustavi i kaže – koliko ti je Nada Kolundžija dala kada si nekad govorio loše o onima koji su na vlasti? Molim vas da ovo prekinete. Gospođa Kolundžija zaslužuje tešku opomenu zbog ovoga. Ne tražim da joj oduzmete reč, pošto mi je zadovoljstvo kad ona govori, samo prelazi tas na našu stranu. Ali vas molim, da ostane nekažnjeno ovakvo ponašanje predstavnika vlasti, pa to je sramota – ćutite vi tamo, kad god je trebalo vi ste bili korumpirani!
Dva minuta. Zahvaljujem. Narodna poslanica Nada Kolundžija, ima reč, predstavnik predlagača.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, naravno da nije posao nijednog narodnog poslanika ovde da sprovodi istragu, ali ono što jeste posao svakog narodnog poslanika da učini napor da ovu instituciju izdigne na onaj nivo na kom ona treba i mora da bude, kako bi joj verovali građani, ali kako bi ona istovremeno mogla da obavlja svoju funkciju. Onog trenutka kada se uspostave jasna pravila, u kojima nema izuzetaka, u tom trenutku prestaje i prostor za korupciju. Duboko verujem da od trenutka kada smo doneli novi Poslovnik i kada smo utvrdili vrlo jasna pravila, odnos u ovom parlamentu više nikada nije i ne može da bude utemeljen na korupciji, u smislu normalnog rada ove institucije. Da li pojedinac može da bude neko ko je korumpiran ili neko ko korumpira, mislim da to nije posao nikoga od nas ovde da utvrđuje.
Reč ima narodni poslanik Sreto Perić, a posle njega narodni poslanik Nenad Konstantinović.
Uvažene dame i gospodo narodni poslanici, da država Srbija nije duboko ušla u korupciju mi danas ne bismo ni imali ove izmene i dopune Poslovnika o radu Narodne skupštine. Ali, gospođo Kolundžija, nije jedina afera "Kolubara". Da li se sećate koliko je šećerana, koliko je cementara prodato po tri ili nešto više evra?! Da li se sećate nekih imena kao što su Janjušević i Kolesar? Da li se sećate sličnih imena i odakle to još stiže? A gospodina koji voli da posećuje biblioteku, naravno, i ja odlazim u biblioteku, da upitam, prvo sam zahvalan, posle 10 godina dali ste precizan odgovor ko je zapalio Narodnu skupštinu, ne sumnjam da podatak nije dobar, jer ste u dobrim odnosima sa onima ko sad vodi one koji su tad palili, a da li su ti isti, da li je DB krala slike, da li je ta DB nameštala tendere? I, još jedno pitanje zanimljivo za vas, rekli ste da se državom ''upravlja'', da li je Mirko Cvetković možda postao stečajni upravnik? Ne ide mu to, baš najbolje, od ruke. Njegove zarade, naknade za to plaćaju svi građani, pa i vi i ja. Ovom državom se ipak vlada i to na jedan nedostojan način kakav ne zaslužuju građani Srbije. Sada bih malo da pričam o ovim izmena i dopuna Poslovnika o radu Narodne skupštine. U momentu kada je predsedavala predsednik Narodne skupštine, gospođa Slavica Đukić-Dejanović, predlog ovog akta obrazlagala je Nade Kolundžije, kao ovlašćeni predstavnik predlagača, a predsednik je nakon obrazloženja ovog akta pohvalila gospođu Kolundžijuna opširnom i na kvalitetnom govoru. Prvo sam pomislio da se malo šali, međutim, kasnije sam shvatio ozbiljnost izrečene tvrdnje. Zaista, nešto što umanjuje pravo narodnih poslanika, a na osnovu svesnog prihvatanja izmena i dopuna ovog poslovnika i ko na tako bravurozan način uspe to da uradi, treba mu zahvaliti. Gospođo Kolundžija, možda bi bolji Poslovnik od vas napisao Montgomeri. Jer, ako mu neke političke stranke uplaćuju mesečnu apanažu od 7.500 evra, koje nisu bile na izborima, koje se ne finansiraju iz budžeta, nego verovatno od tajkuna, pa, vaše mogućnosti su veće, možete da nagrabite malo u budžetu, pa da platite takvima ako ste sigurni da će oni dobro da nam naprave Poslovnik o našem radu. Gospođo Čomić, slažem se sa vama, mi imamo vrsnih pravnika, i dobrih pravnika i među narodnim poslanicima. Evo, vi sa većom željom hoćete da budete narodni poslanik nego da budete neki činovnik u Vladi, zato što želite da razvijate ovaj parlamentarizam. To je i moja želja. Čitao sam detaljno naš poslovnik i hteo sam da vidim šta se to menja. Neko je od diskutanata rekao – Narodna skupština želi da ispoštuje nezavisna regulatorna tela. Da, treba da poštujemo sve činioce vlasti u Srbiji, ali, isto tako, zahtevamo poštovanje Narodne skupštine. Juče smo imali priliku da vidimo da se jedan predstavnik vlade ponaša u Narodnoj skupštini kao da je ovo bio neki koktel. Dok poslanici iznose svoje viđenje o vrlo ozbiljnoj temi, koja je juče bila na dnevnom redu, taj predstavnik Vlade je dobacivao, šalio se. Ono što važi za narodne poslanike, pa i za mene, naravno, važi i za sve učesnike na sednici Narodne skupštine. Zbog čega se uopšte formiraju nezavisna regulatorna tela? O prirodi, suštini, definiciji, ne bih da govorim jer je to na fantastičan način, stručno, temeljno izneo kolega Aleksandar Martinović, zamenik šefa Poslaničke grupe SRS, a zbog čega se formira toliko nezavisnih regulatornih tela, pa, je rečeno, evo, u poslednjih 10 godina uspostavili smo neka tela koja ranije nisu postojala. Pa naravno, za nekima ranije nije postojala potreba. Nikad vlast nije zavlačila ruke u džepove građana kao što to čini danas, ne na direktan način, već na indirektan način. One institucije koje treba da kontrolišu odnos građana prema državi i ispunjavanje njihovih obaveza, one funkcionišu vrlo efikasno. Tu su propisi vrlo precizni i tu u dan mora sve da bude izmireno, ali kada treba kontrolisati državne institucije, onda, to ne funkcioniše tako. Kada je uspostavljena Državna revizorska institucija, 2006. godine, nije imala nikakve uslove za rad, startovalo se sa četvoro ljudi, da bi upornim insistiranjem poslanika SRS Petra Jojića uspeo da se napravi jedan pomak, da im se obezbede nešto bolji uslovi za rad. Procenjeno je da je za normalan rad, a po organizaciji te institucije, potrebno oko 90 izvršilaca, pa onda ne bi bilo selektivnog pristupa državnim organima koje treba kontrolisati zbog trošenja ogromnih sredstava građana Srbije, nego bi mogli da se obuhvate svi. A mi sada imamo selektivan pristup – pa ćemo neke da iskontrolišemo, neke nećemo, i ovim izmenama i dopunama Poslovnika o radu želite da oduzmete prava, ne Sreti Periću kao narodnom poslaniku i Poslaničkoj grupi SRS, nego, parlamentu uopšte, da može na kvalitetan i zakonom definisan način da se izjašnjava o izveštajima koje te nezavisne regulatorne institucije podnose nama u Narodnoj skupštini, već ste to prebacili na nadležne odbore, kojih, da podsetim, ima 19 po Poslovniku o radu, a 20. je ovaj o pravu deteta, koji je posebno, ali stalno radno telo. Što se tiče broja članova odbora, u svim odborima, osim jednog koji je definisan sa devet, a Odbor za pravo deteta nije definisan tačnim brojem članova, ima po 17 u svakom odboru. Pošto skupštinska većina ima većinu u odborima onda tu neće biti nikakvih problema da i ocena o radu tih državnih regulatornih, odnosno nezavisnih tela bude onakva kako vama bude odgovaralo. I pomalo počinjem da verujem, iako se i u vođenju politike, u pristupu i u odnosu prema građanima Srbije, onome što je iznosio, kao i obećanje od 1.000 evra besplatnih akcija, pa je kasnije rekao da se samo šalio da bi pobedio Boris Tadić, on kaže – snaga vladanja i vladavine je izmeštena iz Nemanjine 11, ona se sada nalazi u nekim neformalnim institucijama, da je taj čovek bio u pravu. Naravno, i on je bio na onoj strani tamo odakle se vlada. Neće moći građani ovo dugo da trpe. Još jednom, kolega je ovde govorio kao da samo gleda televiziju, zato on puno i čita, ide u biblioteku, dva prsta, članska karta, ali on ovde priča kao da mi živimo u Švajcarskoj ili u nekoj drugoj državi i samo usput kaže – da, može se bolje. Ma, ko kaže da se dobro živi, da građani dobro žive od toga što smo mi u nekom sazivu neke godine doneli preko 300 propisa? Ne živi se od toga. Prvo, veliki broj propisa ne može praktično da se primeni. Drugo, samo je to obaveza za naše građane, a nikakve koristi. Gospođo Čomić, znam da vi štitite formu i svakako da moramo da imamo neka pravila kako bismo mogli da se ponašamo, ali ponekad ne treba da zatvaramo oči pred suštinom, da nam dozvolite ponekad i da iznesemo ono što tišti najveći broj građana, ne pojedinačne slučajeve. A, sada bi bilo vreme, u februaru mesecu, da mi malo pričamo o pripremi za prolećnu setvu, da pričamo o onome što boli građane. Da li vi odlazite u prodavnicu? Da li vidite koje su cene prehrambenih artikala? Ko to više može da izdrži i ko to može više da plati? Aplauzom ste nagradili nekoga ko je rekao da su Šarići dobili državljanstvo, ili jedan od braće Šarića, u vreme Vlade Vojislava Koštunice. Pa, za građane Srbije nebitno je ko je vladao kada su oni prevareni i kada su obespravljeni, kada su im zatvorena radna mesta i kada nemaju mogućnosti da se školuju, i kada nemaju mogućnosti da se leče na onakav način kako zaslužuju. Ovde sam mogao da uočim, prisustvujući nekim polemikama, da ste vi, gospođo Kolundžija, i još neki, puno slični, a građani će umeti to da prepoznaju. Naravno, naša olakšavajuća okolnost jeste povratak našeg predsednika koji će sigurno biti najbolji predsednik Srbije. Hvala vam. [[Aplauz]]
Iskorišćeno je osam minuta i 25 sekundi. Molim vas da se pridržavamo dnevnog reda, bez obzira na to što rasprava o Poslovniku podrazumeva da možemo da argumentujemo i šire, ali da ostanemo pri dnevnom redu. Reč ima narodni poslanik Nenad Konstantinović, a posle njega narodni poslanik Radojko Obradović. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, opet je danas bilo više reči o stvarima koje uopšte nisu na dnevnom redu, a u mnogo manje smo govorili o tome na šta se odnosi ova tačka dnevnog reda, a to su izmene Poslovnika Narodne skupštine koje treba da omoguće potpunu nezavisnost državnih organa koji imaju glavnu svoju ulogu da kontrolišu rad izvršnih organa, odnosno da kontrolišu Vladu. Nažalost, kao zemlja nemamo niti bogatu praksu niti iskustva sa nezavisnim državnim organima. Te nezavisne države organe smo, praktično, osnovali u poslednjih nekoliko godina. Ovaj saziv je izabrao i Poverenika za ravnopravnost. Ovaj saziv je formirao, konačno, i Agenciju za borbu protiv korupcije. Nismo imali nikakva iskustva u prethodnim poslovnicima vezano za razmatranje izveštaja nezavisnih državnih organa i prvi put smo prošle godine kada smo doneli novi poslovnik, na neki način, razradili odredbe o usvajanju i razmatranju izveštaja državnih organa. Tada je to radila radna grupa koja je bila sastavljena od predstavnika svih poslaničkih grupa u ovoj skupštini. Svi su imali mogućnost u toj radnoj grupi da učestvuju. Neki su učestvovali, a neki nisu svojom voljom. Svi su imali prilike da pogledaju tekst Poslovnika i niko nije dao amandman na član 237, koji danas menjamo. Tada je radna grupa dosta raspravljala o ovoj temi i mi smo se tada odlučili da sve izveštaje svih organa Skupština razmatra na isti način. Mislim da je to bila greška i tada je postojao predlog da se izdvoje izveštaji nekih državnih organa, nezavisnih državnih organa, i da se oni raspravljaju na jedan drugačiji način. Sada to ovom izmenom i činimo. Dakle, to je bilo opredeljenje radne grupe. Posle toga nismo imali nikakvih loših posledica i nijedan državni organ nije razrešen zbog toga što nije neki svoj izveštaj predao Narodnoj skupštini. Inače, kada je reč o razrešenju državnih organa,nezavisnih državnih organa i način kako se oni razrešavaju to postoji u zakonima po kojima su ti državni organi formirani. DS smatra da apsolutno ne sme biti posledica na usvajanje izveštaja nekog državnog organa razrešenje tog organa. Smatramo da treba omogućiti nezavisnim državnim organima da rade bez ikakvih uticaja političkih stranaka i zato predlažemo jednu ovakvu izmenu. Svako onaj ko ne bude glasao za ovakvu izmenu u Skupštini Srbije on direktno hoće da postoji uticaj politike na nezavisne države organe. Nezavisni državni organi u ovoj zemlji, još jednom da ponovim, jesu: Agencija za borbu protiv korupcije, Državna revizorska institucija, Poverenik za ravnopravnost, Poverenik za informacije i Zaštitnik građana. Njihove izveštaje će, prema našem predlogu, razmatrati nadležni odbor. Nadležni odbor jeste kompetentan da razmatra te izveštaje, mnogo više, nego Skupština u plenumu. Biće i mnogo više mogućnosti da se dobro ti izveštaji razmotre. Nadležni odbor će biti u obavezi da donese određeni zaključak izveštaja ili da preporuku da sa merama za unapređenje stanja u određenoj oblasti. Posle toga će Skupština Srbije po ovom predlogu razmatrati izveštaj odbora i izjasniti se i glasati o preporukama, odnosno o zaključku nadležnog odbora. Na ovaj način omogućavamo punu nezavisnost nezavisnih državnih organa, a sa druge strane omogućavamo da se izveštaji razmatraju i u Skupštini Srbije i zato će DS podržati ovaj predlog, a nadam se da će i opozicione stranke, ukoliko smatraju da nezavisni organi stvarno treba da budu nezavisni, glasati za izmene Poslovnika. Hvala. [[Aplauz]]
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je četiri minuta i 20 sekundi. Reč ima narodni poslanik Radojko Obradović. Imate još devet minuta i 30 sekundi.
Gospođo Čomić, dame i gospodo narodni poslanici, svaka izmena Poslovnika za Narodnu skupštinu je izuzetno važna, jer definiše pravila procedure po kojima ova skupština funkcioniše. Svaki put treba istaći da se Poslovnik, koji nije zakon, donosi po potpuno identičnoj proceduri po kojoj se donosi i svaki zakon, i za nas u Skupštini, u mnogim segmentima, ima značaj važniji od zakon. Naravno da je važno da Poslovnik bude jasan, da bude nedvosmislen i da, koliko god je to moguće, jednoznačno definiše određene stvari. Ovaj naš Poslovnik je sve drugo samo ne to. Postavlja se pitanje – zašto se danas raspravlja o izmeni Poslovnika? Ova izmena ima svega četiri člana. Pri tom, član 4. je – da stupa na snagu osmog dana od dana objavljivanja. Član 3. je – da će Zakonodavni odbor utvrditi prečišćeni tekst. Važni su član 1. i član 2. Članom 1. briše se alineja člana 237. kojom se definiše da se u slučaju da se ne prihvati izveštaj nezavisnog tela pokreće postupak za njegovu smenu, iako ovaj član kaže da svaki zakon kojim se uspostavlja nezavisno telo posebno definiše proceduru. Tako da je ova odredba, uopšteno posmatrano, u suprotnosti sa tim pojedinačnim zakonima, odnosno ne bi mogla da se primeni. Sporno je što se uopšte našla ovde. Dodaje se novi član koji, sada, bliže uređuje proceduru. Međutim, pojavio se amandman gospodina Vlatka Ratkovića, nažalost, on nije sada u sali, predsednika Zakonodavnog odbora, i to jedan izuzetno važan amandman kojim se briše jedan od pet stavova ovog novog člana koji se predlaže. Obrazloženje je da se amandman podnosi da bi se Predlog Poslovnika uskladio sa Jedinstvenim metodološkim pravilima za izradu propisa. Te propise je usvojio Zakonodavni odbor. Oni su, takođe, važni. Oni definišu kako se podnose amandmani, kako se uopšte podnosi bilo koji propis o koje se ovde raspravlja. Briše se pasus koji kaže da – nakon rasprave većinom glasova narodnih poslanika, na sednici na kojoj je prisutna većina, usvajaju se zaključci. Potpuno je jasno da je ovo već definisano, a ako ništa drugo definisano je članom 238, koji je sledeći član. Šta onda nije jasno? Nije jasno kada se posmatra član koji je predložen. On sada ima četiri stava, pretpostavljam da će ovo što je predložio gospodin Ratković biti usvojeno. Stav 4. kaže: ''U radu na sednici nadležnog odbora i sednici Narodne skupštine, učestvuje predstavnik nezavisnog državnog organa čiji se izveštaj razmatra.'' To je potpuno identičan stav stavu 1. člana 237. Dalje, član 237a ima stav 3. koji je potpuno identičan stavu 4. člana 237. Član 237a ima i stav 2. koji je potpuno identičan stavu 3. člana 237. Imamo stav koji je potpuno identičan stavu 4. člana 238. Zašto se ne primene Jedinstveni metodološki propisi i na član 237a, pa ne obrišemo i ceo taj član? Zašto? Zato što bi onda cela izmena Poslovnika bila izmena alineje kojom se utvrđuje brisanje inicijative za opoziv i onda bi cela stvar bila potpuno jasna, potpuno nedvosmislena i pokazala bi o čemu se ovde tačno radi. Da li je ovakav predlog Poslovnika sada jasan ili nije jasan? Pa, vrlo je nejasan. Evo kako – ceo smisao je u podnošenju izveštaja i o njihovom raspravljanju. Svaki od ovih organa podnosi bar dva izveštaja Narodnoj skupštini. Na koji se izveštaj odnosi ovaj poslovnik i o kom izveštaju uopšte raspravljamo? Imamo Državnu revizorsku instituciju. Državna revizorska institucija ima obavezu da podnese minimum dva izveštaja svake godine. Jedno je izveštaj o svom radu, a drugo je izveštaj o završnom računu budžeta Republike Srbije, kao i izveštaj o završnom računu lokalnih samouprava i javnih preduzeća, što će tek početi da radi. Na koji se izveštaj sada ovaj poslovnik odnosi? Na jedno ili na drugo. Druga stvar, u plenumu, ako se zalažemo za rad i postojanje nezavisnih organa u našem sistemu, postoje sistemi koji te nezavisne organe nemaju, mi smo odlučili da hoćemo da ih imamo u našem sistemu. Ako hoćemo da organi budu nezavisni, onda o njihovim izveštajima ne možemo da raspravljamo. I, kada je reč o Državnoj revizorskoj instituciji postoje ta dva izveštaja, o jednom od tih izveštaja raspravlja nadležni odbor. On ne može ni da usvoji ni da odbaci taj izveštaj, jer to nije njegov posao. Nadležni odbor može samo da predloži Skupštini preporuke na bazi tog izveštaja. Šta možemo da uradimo da bi se stvari popravile? Ne može se raspravljati o izveštaju državnog organa na sednici plenuma iz vrlo jednostavnog razloga. Sednica Skupštine mora da se završi glasanjem. Sednica Skupštine ne može da se završi neglasanjem. Ako se raspravlja o izveštaju, na kraju rasprave mora da sledi glasanje. To glasanje se završava sa: izveštaj je usvojen ili izveštaj – nije usvojen. I u jednom i u drugom slučaju se direktno ruši koncept nezavisnog organa. Sa jedne strane, postoje propisi, a, sa druge strane, i te kako je važno da postoji odnos prema određenim propisima, kao i primena određenih propisa u praksi. Kakav je odnos Narodne skupštine prema nezavisnim organima? Sa jedne strane, imamo principijelno zalaganje da se ubace propisi, da se o tim izveštajima raspravlja. O tim izveštajima se do sada nikada nije raspravljalo. Sa druge strane, kada pogledamo neke od državnih organa, na primer, Komisiju za hartije od vrednosti, koji je, takođe, važan državni organi i koji reguliše hartije od vrednosti – da li znate da im je mandat istekao još 2009. godine? Istekao je 2009. godine i govorili smo milion puta o tome da je potrebno da se izaberu novi, ovi samo vrše dužnost dok se ne izabere novi sastav. Nema ni inicijative za njihovu promenu. Hajde da pričamo o drugom važnom državnom organu, to je Agencija za telekomunikacije, tek ćemo sada, sledeće nedelje, imati proceduru za izbor članova. Njima je mandat istekao, uključujući i predsednika, pošto je to bio Prvi saziv koji je imao ono – 5, 4, 3, 2, 1, još pre šest-sedam meseci, poslednjem od tih pet članova. Ni oni nisu imali puni mandat. Hajde da pričamo o Fiskalnom savetu. Fiskalni svet je najavljivan kao telo koje će da pomogne, kao i svi ovi, i u radu parlamenta i kako novo nezavisno telo koje postoji u našem sistemu, iako postoji, na primer, Državna revizorska institucija. Rok za dostavljanje kandidata je bio 90 dana od dana usvajanja zakona. Pošto je zakon usvojen u oktobru, rok za dostavljanje kandidata je bio 12. decembar. Kandidate dostavljaju Skupštini: predsednik Republike, guverner i ministar finansija. Predsednik Republike je dostavio, čini mi se, 20. decembra, osam dana po isteku roka; guverner 24. decembra, 12 dana po isteku roka; ministar finansija, koji je predlagao taj zakon, svog kandidata je dostavio 27. januara, dakle, mesec i po dana, 45 dana, nakon isteka roka. Možemo da se zalažemo za nezavisne organe koliko god hoćemo, dokle god u praksi ne budemo poštovali te organe, ne budemo poštovali rokove, nećemo daleko stići. Problem je što ovakva izmena Poslovnika ostavlja brojne nedoumice. Ne zna se na koje izveštaje se odnosi. Ponovo nas upućuje na dvosmislene odredbe i onda ćemo svaki put reklamirati kroz povrede Poslovnik ili, ne znam na koje načine, stvari koje su vrlo jasne, vrlo jednoznačne, oko kojih apsolutno ne bi trebalo da bude dileme, tim pre, kada predsednik Zakonodavnog odbora, a jedan je od potpisnika predlagača, ovako male promene propisa, ipak, priznaćete, ako se menja jedan član, to ne može da se podvede, bez obzira koliko je to suštinski krupna izmena, ipak je to mala izmena, dostavi amandman, onda je jasno, da je ovde, uz sve dobre namere, ponovo reč o brzopletosti, a brzopletost vrlo retko donosi dobar rezultat. Hvala. [[Aplauz]]
Reč ima narodni poslanik Mirko Munjić, posle njega narodna poslanica Jadranka Jovišić.
Najpre da kažem da potpunu nezavisnost nema apsolutno niko na ovom belom svetu, a ponajmanje oni koje vi pominjete u ovom članu, neki nezavisni državni organi. Tu potpunu nezavisnost, čak, nema ni predsednik SAD, koji na prvi pogled ima neko diskreciono pravo da uđe u onu malu sobu gde se nalazi ono crveno dugmence, ali i to njegovo diskreciono pravo je, čak, vezano nekim ograničavajućim stvarima i faktorima, pa kažem, čak ni on nema potpunu nezavisnost. Što se tiče konstatacije, samo kratko da se osvrnem, da ko ne glasa za izmene ovog što ste vi danas podneli, da u stvari podržava neke moćnike. Sa zadovoljstvom ću malo kasnije pokušati da objasnim i obrazložim da je to apsolutno zamena teza, da je to sasvim drugačije. Izmenama Poslovnika se predviđa u ovom famoznom članu 237. u stavu 5. da se briše alineja 5, kojom je bilo propisano da nadležni odbor u svom izveštaju o razmatranju izveštaja državnih organa može da predloži Narodnoj skupštini da ne prihvati izveštaj i da se pokrene postupak za utvrđivanje odgovornosti funkcionera u tom državnom organu. Odbor sada predlaže Skupštini da može doneti neki zaključak i neku preporuku, sa merama za unapređenje stanja u toj oblasti. Nakon usvajanja i ovakvih promena Poslovnika, ovde se ostavlja apsolutno diskreciono pravo imaocu javnih ovlašćenja, ili kako ga vi već nazivate ovde, da odluči da li postoji kršenje zakona ili ne od strane državnog organa, odnosno odgovornog lica u tom državnom organu i da odluči, da li će protiv tog lica pokrenuti postupak. I, tu se staje. Ne treba apriori, a nemam ni tu nameru, niti je to zaista tačno, sumnjati u stručnost i u pravničko znanje tih, kako ih vi nazivate, nezavisnih državnih organa, odnosno lica u tim organima, taj koji to radi, reči iz zakona verovatno ili sigurno zna. Ali, hipotetički, da li je dovoljno i da li se može u praksi dogoditi da taj zna samo reči iz zakona? Znate, onaj ko samo zna reči iz zakona, taj još ne zna zakon. A kada shvati smisao i suštinu, tek se onda može reći da poznaje zakon. Ova izreka naročito dolazi do punog izražaja ako je u pitanju neko diskreciono pravo, a ako tu još dođe i do političkog uticaja, onda je slika potpuna. Pokušaću sada da uporedim malo to diskreciono pravo sa jednim drugim diskrecionim pravom koje, na primer, imaju sudije, nosioci sudijskih funkcija o određenim činjeničnim stanjima u pretresu, ili diskreciono pravo koje ima isti taj nosilac sudijske funkcije prilikom odlučivanja o visini kazne. Dakle, u rasponu između zakonskog minimuma i zakonskog maksimuma. Tačno je da je nosiocima sudijske funkcije, ali i, kako ih vi nazivate, nezavisnim državnim organima, treba omogućiti to diskreciono pravo prilikom donošenja određenih odluka, bilo da se one odnose na radnje u postupku ili na meritorno odlučivanje. Tu, zaista, nema nikakvog spora i nikakve dvojbe. Međutim, postoje određene razlike u diskrecionom pravu u sudskoj odluci i diskrecionom pravu koje sada ima taj nezavisni državni organ, odnosno organ sa javnim ovlašćenjima. Koja je osnovna razlika? Svaka odluka sudije, nosioca sudijske funkcije da koristeći svoje diskreciono pravo donese odluku za koju lično smatra da je najispravnija, na neki način, jeste ograničena odlukom više instance. Drugostepeni sud ceni da li je nosilac sudijske funkcije u toku postupka uradio sve onako kako je trebalo da uradi u pogledu samog postupka i u pogledu meritornog odlučivanja. Međutim, to će biti osnovna sličnost između sudskog postupka i ovog postupka koji vodi državni organ u svetlu njihovog diskrecionog prava. Šta ovom izmenom Poslovnika vi činite? Prvo, svesno gurate nezavisne i državne organe pred lavlje čeljusti, ali je i to sada samo prividno. Drugo, ovde u stvari proširujete ambijent, jedan ambijent opasnog mesta za življenje. Pokušaću sada da obrazložim obe ove stvari. Ako analiziramo obe ove tačke, postavlja se pitanje kakav je bio položaj državnog organa koji Skupštini predočava izveštaj o radu pojedinog državnog organa ili tela, kada unapred zna da Skupština može neprihvatajući njegov nalaz, umesto njega, da pokrene postupak protiv odgovornog lica u tom državnom organu? A, sada, kada usvojite ove izmene koje ste predložili, kakav je njegov položaj sada kada zna da Skupština može samo doneti neku preporuku ili neki zaključak? Ovim ne samo što obezvređujete Skupštinu, nego gurate i taj, kako ga vi zovete, nezavisni državni organ u lavlje čeljusti. To je prvi aspekt ovog problema. Drugi aspekt je, rekao sam, što, u stvari, vi produbljujete taj negativni ambijent, što produbljujete to opasno mesto za življenje, a toga nam je i previše i premnogo u ovoj državi. U tom opasnom mestu za življenje, o tom takvom opasnom mestu, još je davno rečeno od strane velikog Ajnštajna, da je ovaj svet vrlo opasno mesto za življenje, ali ne zbog onih koji su zli, već zbog onih koji ništa ne čine, koji ništa ne rade u vezi toga i koji ništa ne preduzimaju u vezi toga. E, to je opasno. Vi upravo to činite, takvi ste vi na vlasti. Šta će se praktično dogoditi prihvatanjem ovih izmena i dopuna? Dakle, kada dozvolite da o jednom diskrecionom pravu nezavisnog državnog organa, kako ga vi nazivate, umesto njega odlučuje neko drugi, neki koji su možda sačinili ovu vladu ili uticali da se ona sačini, ovakva kakva jeste, onda će samo prividno ministri biti nedodirljivi, a u stvari, nakon ovoga nedodirljivi će biti oni koji su sačinili Vladu, nedodirljivi će biti oni šeici koji su kupili više od polovine ili gotovo celu Srbiju. Bojim se da ovim izmenama i dopunama, koje predlažete, vi u stvari to zaista i želite. Hvala. [[Aplauz]]
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je osam minuta i 40 sekundi. Reč ima narodna poslanica Jadranka Jovišić, a posle nje narodna poslanica Gordana Pop Lazić. Samo vas molim da se prijavite. Izvolite.
Hvala. Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, nikako ne delim mišljenje da je Srbija opasno mesto za življenje. Srbija je dobro mesto za življenje, a može da bude najbolje mesto za život svih građana i građanki, ukoliko radimo na tome da svi žive slobodno. Ovo je upravo jedan od koraka ka tome. Kada govorimo o nezavisnim regulatornim telima i kada posmatramo odnos parlamenta i nezavisnih regulatornih tela čini nam se da taj odnos nije u potpunosti regulisan i da možda možemo da napravimo određene napore da bismo otklonili nejasnoće, da bi taj odnos bio u potpunosti definisan. Kada smo pravili novi poslovnik, želeli smo da preciziramo na koji način se razmatraju izveštaji koje su nezavisna regulatorna tela obavezna da podnose Skupštini. Međutim, ispostavilo se da je definicija člana 237. ostavila mogućnost da neko zloupotrebom ovog člana može da vrši politički pritisak na tela koja treba da budu nezavisna i zato mi je zaista čudno kada čujem danas ovde svoje kolege koje se protiv ovog bune, koje u ovome pronalaze nešto sporno. Valjda nam je svima u cilju da ta tela budu nezavisna. Mi smo predložili da se posebno utvrdi procedura za razmatranje izveštaja nezavisnih regulatornih tela, to su tela koja se bave zaštitom prava građana i građanki, borbom protiv korupcije, itd. Prema tome, želimo da predložimo proceduru po kojoj nadležni odbor razmatra izveštaj određenog nezavisnog regulatornog tela, te izveštaje predlaže Narodnoj skupštini da ona razmatra, dakle, te zaključke. Treba da naglasimo da je smisao tih zaključaka upravo da se predlože određene mere i preporuke kojima bi se poboljšalo stanje i unapredilo stanje u tim oblastima. Namera jeste da se otkloni svaki mogući prostor zloupotrebe, svaka mogućnost da se političkim pritiscima utiče na nezavisna regulatorna tela. Demokratska stranka i poslanici DS će se uvek zalagati da jednom pravilnom procedurom zaštitimo tela koja treba da budu nezavisna. S toga vas pozivam da u danu za glasanje svi podržimo predloge koje smo ovde danas raspravljali. Mislim da nam je svima u interesu da otklonimo mogućnost da bilo kada, bilo ko vrši politički pritisak na nezavisna regulatorna tela. Hvala. [[Aplauz]]
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je dva minuta i 25 sekundi. Reč ima narodna poslanica Gordana Pop Lazić, a posle nje narodna poslanica Vjerica Radeta.
Dame i gospodo narodni poslanici, moguće je da će se građanima Srbije ova naša diskusija po pitanju Poslovnika učiniti izlišnom, u trenutku kada ih žuljaju mnogo veći problemi, ali moramo da se pozabavimo i ovim problemom, imajući u vidu pre svega to da je čitav naš pravni sistem u haosu, to je zaključak SRS, i da se mnoge odredbe, ne samo zakona, nego čak i Ustava, ne sprovode. Vidite, džaba nam ove odredbe Poslovnika, ako i njih nećemo poštovati, kao što ne poštujemo odredbu člana 99. tačku 11) Ustava Republike Srbije, gde nas Ustav obavezuje da usvojimo budžet i završni račun Republike Srbije, na predlog Vlade. Vi se vrlo dobro sećate, a i građani Srbije znaju, da smo mi od 2000. godine možda dva puta imali na dnevnom redu završni račun a nikome nije falila dlaka sa glave zbog toga. Možda je to bio razlog i za diskusiju o nepoverenju Vladi ili o interpelaciji za pojedine ministre, ali to nije učinjeno, iz prostog razloga, što nam je bilo jasno da od poslaničke većine zavisi sve. A poslanička većina je očigledno spremna da toleriše sve, kao što je i tolerisala i ovu situaciju da danas nemamo na dnevnom redu zakon o PDV, koji predsednik Republike nije potpisao, a trebalo je da bude toliko odgovornosti u onom broju poslanika poslaničke većine koji su tražili današnju sednicu, sednicu koja traje već tri dana, da i to stave na dnevni red. Razumem da se nalazimo u vanrednom zasedanju, ali to uopšte nije razlog da mi čekamo redovno zasedanje da bismo o tome raspravljali, jer Ustav nas obavezuje na to, a i naš poslovnik kaže – prva naredna sednica, ne kaže redovna, ne kaže vanredna sednica. Iako i ovo ima veze sa tačkom dnevnog reda, hajde da se vratimo na samu izmenu Poslovnika. Smatramo da je dodati član 237a samo maska za prethodni član ove izmene Poslovnika, gde se u stvari traži da se izbriše u članu 237. stavu 5. alineja 5, odnosno da nemamo više mogućnost da se, ukoliko se ne prihvati izveštaj, pokrene postupak za utvrđivanje odgovornosti funkcionera u državnom organu, organizaciji, odnosno telu. Zašto je to tako? Očigledno zbog toga što se želi da se parlamentu izvuče, da tako kažem, iz nadležnosti nešto što je nesporno njena nadležnost, iako su ta takozvana nezavisna, ali svakako regulatorna tela, kao nešto što smo usvojili iz anglosaksonskog prava, pa je to, nekako, prešlo u poslednjih desetak godina u praksu i država koje primenjuju kontinentalno pravo, broj tih regulatornih tela koja su i osmišljena zato da se pojedini poslovi ili pojedina ovlašćenja izvuku ne samo iz nadležnosti, nego i kontrole izvršne vlasti, mi nismo uspeli, moramo da priznamo, iako je formirano preko stotinu takvih agencija i ostalih tela, direkcija, uprava, ne znam čega sve, da to zaista i postignemo. Postoji, po nama, nekoliko vrsta tih regulatornih tela. Jedna su ona na koja Vlada ima isključiv uticaj. To su ona manje možda značajna, kao što je, recimo, Nacionalni savet za visoko obrazovanje, Nacionalni prosvetni savet itd. Postoji jedna grupa gde izvršni organi vlasti imaju ili mogu imati znatan uticaj, kao što je Agencija za energetiku ili Agencija za telekomunikacije. Postoji jedna grupa u koju spadaju tela koja se obrazuju sa nešto većim političkim uticajem, kao što je Savet Republičke radiodifuzne agencije, Poverenik za informacije, Savet DRI i Komisija za hartije od vrednosti. Upravo ove koje vi sada želite da izdvojite ovde u ovoj tački 237a. Poslovnika. Postoje i ona regulatorna tela u Srbiji u čijem je izboru politički uticaj najmanje prisutan, kao što je, recimo, Savet komisije za zaštitu konkurencije ili Republički odbor za rešavanje o sukobu interesa. Moramo da konstatujemo da postoji više vrsta tih regulatornih tela, međutim, moramo i da kažemo da su ona u teškoj situaciji da sprovedu čak i ono što smo im zakonom odredili da je njihova nadležnost. Jer, treba se prisetiti situacija da njihove preporuke, mišljenja i rešenja u izvesnim slučajevima nisu poštovana, pa je tako i svrha njihovog postojanja na neki način obesmišljena. Recimo, kada je, Poverenik za informacije naložio NIS-u da Administrativnom odboru Skupštine Srbije dostavi podatke o platama direktora, ovo javno preduzeće je tužilo Poverenika Vrhovnom sudu i tako izbeglo da od aprila, još 2008. godine, koliko se sećam, do danas obelodani kolike su zarade rukovodstva. Koliko su to nezavisna tela, ona donekle imaju nezavisan budžet, nekad da, nekad ne, ali od toga zavisi koliko su nezavisna ili nisu. Ako još ne možemo da imamo nikakav uticaj na to da li ćemo birati ili ćemo razrešavati one koji stoje na čelu tih regulatornih tela, onda se gubi svaki smisao kontrole parlamenta nad tim institucijama. Sam Ustav pominje ova regulatorna tela i kaže da svako ima pravo na pristup podacima koji su u posedu državnih organa i organizacija, kojima su poverena javna ovlašćenja u skladu sa zakonom, ali kako to može da se vrši? Ili putem sredstava javnog informisanja, ili tako što će to tražiti od Poverenika za informacije, ili što će parlamentarci, odnosno što će parlament raspravljati o njihovom radu i preko, kako se predlaže, nadležnih odbora raspravljati o tome kako su oni radili ili da li su ispunili ono što im je zakon i naložio kao njihovu osnovnu delatnost. Moramo da izdvojimo na neki način DRI, za koju Ustav kaže da je najviši državni organ revizije i javnih sredstava u Republici Srbiji, da je samostalna i da podleže nadzoru Narodne skupštine, kojoj i odgovara. Dakle, postoji direktna odgovornost Narodnoj skupštini. Ovde u Poslovniku, gde mi uređujemo svoj rad, idemo preko nadležnog odbora, iako u samom Zakonu o DRI naravno ništa o tome ne stoji. Tumačeći odredbe ovih izmena došli smo do zaključka da samo ukoliko se ne podnese izveštaj nekog regulatornog tela nadležnom odboru, a odbor to ne uputi Skupštini, postoji mogućnost da se utvrđuje odgovornost rukovodilaca te institucije. To do sada nije bio slučaj. Postavljamo pitanje – da li je to u stvari osnovna namera predlagača ove izmene Poslovnika, s obzirom na to da se čitav član 237a. već nalazi i u prethodnom članu 237. i u članu 238? Praktično su prepisane odredbe. Imamo tri gotovo identična člana Poslovnika, osim što smo izbrisali, naravno, ovu alineju 5, koja je očigledno najviše žuljala poslaničku većinu, tu postoji mogućnost najvećeg upliva i najvećeg pritiska izvršne vlasti na ta takozvana nezavisna regulatorna tela, jer onda su oni u mogućnosti da pozivaju na odgovornost ili vrše pritisak na rukovodioce tih regulatornih tela. Ovaj član 237a. u svom stavu 2. je potpuno isti kao član 238, samo se briše jedan deo koji se tiče mera za unapređenje stanja u tim oblastima. Da li ćemo ikada imati na dnevnom redu i koji broj izveštaja i kojih sve agencija, uprava, direkcija i drugih regulatornih tela, to mi iz ovoga ne možemo da vidimo. To će biti neka slobodna procena, pretpostavljam, ili nadležnog odbora ili poslaničke većine. Mi smo gotovo ubeđeni da nećemo imati ništa od toga na dnevnom redu sve do, a ubedićete nas da nije tako, onog trenutka kada budete stavili na dnevni red bilo koji završni račun od 2004. godine, čini mi se, pa do danas. Ako ne poštujete Ustav, što biste vi poštovali Poslovnik? Što je sad u ovom trenutku ovaj poslovnik toliko bio važan da se ovo menja? Kažete da to nema nikakve veze sa pridruživanjem EU, kojoj težite, ali je očigledno da preslikavate sve ono što postoji u zemljama EU, koja inače velikim delom primenjuje anglosaksonsko pravo i da želite da tako nešto postoji i u Srbiji. Naš odnos prema tim telima oduvek je bio jasan. Smatrali smo ih uglavnom suvišnim, barem ovaj broj preko sto, mislim da niko nije izbrojao koliko ih tačno ima, jer su oni veliki trošak, pre svega za državu, a ne uzvraćaju onoliko koliko je u njih uloženo. Nisu, dakle, kadre, niti sposobne, da li zbog toga što zaista nisu nezavisne, ili zbog toga što nemaju dovoljno sredstava, znamo da su neke čekale godinama da budu uopšte osnovane, iako je zakon donet tri ili četiri godine pre toga, ili da dobiju prostor gde će da rade, ali je na papiru moguće sve. Moguće je predvideti šta god želite, ali kad to nešto treba da zaživi, kad treba da neki efekat da, onda je to očigledno veliki problem. Dakle, ova tačka dnevnog reda bila je očigledno smišljena samo zbog toga da se popuni dnevni red ove sednice, a imamo mnogo većih problema, pa, evo i ova naredna sednica, koju ste nesrećno sazvali, sa dve tačke dnevnog reda, da pričamo i o Izveštaju Dika Martija i o zahtevu LDP, da se priča na sasvim drugu temu, govori o tome da niste spremni da razgovarate o onim krucijalnim stvarima koje se tiču svih građana Srbije i naravno države Srbije. Hvala. [[Aplauz]]
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je 14 minuta i 35 sekundi. Reč ima narodna poslanica Vjerica Radeta. Poslanička grupa ima na raspolaganju 25 minuta. Izvolite.
Dame i gospodo poslanici, slušajući danas poslanike skupštine većine, moram da kažem da sam baš ponosna što pripadam SRS, koja je uvek i u svemu dosledna i principijelna. Zašto ovo naglašavam? Zato što je prosto neverovatno da je neko pre sedam meseci, kada smo usvajali ovaj poslovnik, koji je toliko, i na snazi, govorio nešto potpuno suprotno od onoga za šta se danas zalaže. A, koliko znamo, ništa se u međuvremenu nije promenilo. Zaista ne znam kako se poslanici, nemam nameru da ovo kažem na način da bilo koga uvredim, ali ljudski ne razumem kako se neko bar ne zacrveni kada se seti šta je govorio nekada, a šta je govorio sada, u odnosu na isti problem. Mi u SRS smo i tada govorili kakvo je naše mišljenje o takozvanim nezavisnim regulacionim telima. I, zaista jesu takozvana. Uvek smo govorili, govorimo to i danas, da ne mogu postojati nezavisna regulaciona tela, da je nemoguće da skupštinska većina bira članove u takozvano nezavisno regulaciono telo, da ih predlažu isključivo iz skupštinske većine, isključivo iz režima, da su javno, na ovaj ili onaj način, pripadnici režima i da onda kažete da su nezavisni. Nikada niste hteli da budete potpuno iskreni i da kažete da ispunjavate nečije želje, pa iz tog razloga treba da formirate nekakva regularna tela, ali to su vaša regulaciona tela, isto kao što je Vlada, kao što ste svi vi, skupštinska većina, Borisovi, jer je opšte poznato da je on taj koji drži sve konce i takozvana nezavisna regulaciona tela, i skupštinsku većinu i Vladu Republike Srbije. Još ga jedino nisam srela kad uđem u gradski autobus, a očekujem, da možda naplaćuje karte. Dakle, čovek je svuda apsolutno u suprotnosti sa Ustavom Republike Srbije. To govori o tome koliko ste vi neprincipijelni i koliko ste se tada zalagali i tvrdili da je neophodno da Skupština usvaja izveštaj regulacionog tela i da Skupština, ako joj se ne dopadne taj izveštaj, treba odmah da razreši starešinu tog regulacionog tela. Tvrdili smo vam tada da ih na taj način apsolutno držite u šaci, da je to nedopustivo, da to ne smete da radite. Vi ste ubeđivali da je to u skladu sa nekakvim evropskim standardima, da je to jedino moguće. Tada ste to izglasali. U međuvremenu se nešto promenilo. Niko od vas nije rekao šta, osim što ste po nalogu menjali sopstveno mišljenje. Mi u SRS, ponavljam, isto smo govorili onda i sada. Nama za naše stavove nisu potrebna nikakva evropska mišljenja. Mi, hvala bogu, svi imamo svoju zdravu srpsku pamet, imamo zdrav razum i u svakom trenutku i u svim okolnostima delujemo isključivo u interesu Srbije i u interesu građana Srbije. Nažalost, vi ne možete time da se pohvalite. Da li su ova takozvana nezavisna tela nezavisna ili nisu, nesporno je svima da nisu. Najveći problem je što Skupština Srbije nije nezavisna, jer Skupština Srbije radi po nalogu iz Brisela i ne interesuje vas kakve su stvarne okolnosti i kakvi su interesi građana Srbije. Onda vam je rečeno da može ovako, pa se neko tamo predomislio i poslao neki faks i rekao – ne može, sad morate ovako. Vi slušate, trošimo ovde vreme na rasprave o Poslovniku, po onoj narodnoj "selo gori, a baba se češlja". Šta je suština? Vama Poslovnik i nije potreban. Mi vam to govorimo vrlo često, samo, nažalost, nismo baš često u prilici, jer upravo ne primenjujete Poslovnik onako kako govore odredbe Poslovnika i vrlo često nam ne dozvoljavate i da reklamiramo Poslovnik, ni da repliciramo, kada je očigledno da imamo prava na to…
Narodna poslanice, molim vas da ne ugrožavate ugled Narodne Skupštine i da ne iznosite neistine, i da ne zloupotrebljavate temu dnevnog reda koja vam je na raspolaganju. Optužbe koje iznosite, smatrajući da na to imate pravo u okviru rasprave, nisu istinite i omalovažavaju rad svih 250 narodnih poslanika. Upozoravam vas da se držite teme dnevnog reda i da svoju slobodu govora i argumentaciju upotrebljavate bez uvrede institucije Narodne Skupštine.
Jedan od predstavnika skupštinske većine danas je rekao da nisu u redu stavovi opozicionih stranaka, odnosno da nisu istiniti stavovi predstavnika opozicionih stranaka koji kažu da je odnos prema opoziciji u ovom Parlamentu isti kao što je odnos prema vladajućoj većini. Gospođo Čomić, zaista moram da kažem na nekoliko primera da to nije tačno. Nije tačno zato što, recimo, za nešto što predsedavajući proceni kao povredu Poslovnika, poslaniku vladajuće većine kažete, ne vi lično, govorim o predsedavajućem, da mu izričete upozorenje. Uzgred budi rečeno, tako nešto ne postoji u Poslovniku…
Narodna poslanice, sada vas upozoravam da govorite o temi dnevnog reda i da svaki pokušaj zloupotrebe prava na argumentaciju mene primorava da postupam po odredbama Poslovnika Narodne Skupštine. Lična kritika i razmena argumenata u replikama sa narodnim poslanicima dozvoljena je i poželjna. Omalovažavanje Narodne Skupštine rečenicama da se u Narodnoj Skupštini dešava nešto što se ne dešava, nije dopušteno, jer ugrožava ugled Narodne Skupštine.
Kako funkcionišu vaša takozvana nezavisna regulatorna tela? Evo nekoliko primera. Šta ste napravili od Državnog revizora i od njegovih izveštaja? Opštu lakrdiju! To je opšte mišljenje svakoga ko se ozbiljno bavi, ne samo politikom, nego uopšte ko ozbiljno razmišlja o stanju u državi Srbiji. Državni revizor pravi nekakve izveštaje, stotine hiljada stranica, nekog kontroliše, nekog ne kontroliše, kaže – onaj ministar je prekršio zakon, onaj ministar je možda zaslužio i krivično gonjenje. Šta imamo od toga? Nemamo ništa. Ministri i dalje, isti oni koje je označio u prethodnom izveštaju da su kršili zakon, pa predsednik Vlade Mirko Cvetković rekao da nisu oni kršili zakon nego su krivi šefovi računovodstva u ministarstvima, pa je rekao da će da ih šalje na neke seminare, ne znam da li ih je poslao, jer ove godine opet isti problemi u tim izveštajima, i nikom ništa. Dakle, pravite sprdnju od nečega što bi trebalo da bude važan državni posao. Kako vam funkcioniše Zaštitnik građana? Koga taj čovek štiti? Kakav je odnos imao prema porodici Nastić, kojoj su oduzeli decu i šta je uradio za njih? Zato je izvoleo da izigrava SANU i da pokuša da menja srpski rečnik, da zabranjuje da se nekome kaže da je gospođica, da izmišlja neke reči: vozačica itd. Ko je on da to radi? Vi to sve tolerišete, vi ste ga izabrali. Kad vam treba da vas nešto pohvali, onda ga stavite na TV da vas pohvali. Kad hoćete da ponizite Vuka Jeremića zato što, pametno, nije hteo da ide na dodelu sramne Nobelove nagrade, pošaljete njega, ne znam ni što je otišao, ni gde je bio. Dakle, za to vam služe takozvana nezavisna regulatorna tela. Za šta vam služi Agencija za borbu protiv korupcije? Prvo ste omalovažili Komisiju za borbu protiv korupcije, omalovažili ste sve ono što je Verica Barać radila, sa čime je upoznala više puta javnost, podnela ne znam koliko krivičnih prijava. Da se razumemo, Verica Barać nema nikakve veze sa SRS, niti smo ikada bili bliski po bilo kom osnovu, političkom pogotovo. Ne možemo da ne kažemo da žena nije radila dobro taj deo svog posla. Ali, i danas radi ta njena komisija, Savet, kako se već zove, a imamo, ovamo, paralelno sa tim Agenciju, pa direktor Agencije koja se zaklinjala, niste je skidali sa državne televizije, sa svih televizija u Srbiji, koja se zaklinjala da će uvesti red, ona će konačno stati na rep korupciji. Šta je uradila?! Nije uradila ništa! Da li je ispitala ta gospođa, odnosno ta njena Agencija za borbu protiv korupcije, odakle pare Mlađanu Dinkiću i Tomislavu Nikoliću za stanove, koji su, mediji su pisali, sami su priznali, plaćeni jedan 300 hiljada drugi 200 hiljada evra? Svaki laik kada izračuna to što su oni rekli da su imali od prodaje postojećih stanova i da su dobili kredite, mora da se zapita odakle vraćaju kredit, jer su im te kreditne rate veće od njihovih plata. Da li je tu nešto uradila? Nije! Šta je uradila kada je pročitala da je Tomislav Nikolić prijavio toj agenciji da vozi neku ''ladu-nivu", staru 12, 13 godina, kada svaki dan svako može da vidi Tomislava Nikolića da se dovozi besnim automobilima? Da li ga je bar pitala, pa obavestila javnost odakle mu to? Šta je uradila ta agencija i ta gospođa da objasni odakle naprednjačkoj stranci pare za vođenje skupih kampanja, za iznajmljivanje najskupljih lokacija u centrima svih mesta, a zna se da ne dobijaju iz budžeta Republike Srbije ni jedan jedini dinar? Ko upravlja nezavisnim regulatornim telima, dame i gospodo iz skupštinske većine, to je pitanje na koje mi tražimo odgovor od vas, a vi bi trebalo da ga potražite od Borisa Tadića, pa da ovde nama kažete i da kažete građanima Srbije? Nemate nezavisna regulatorna tela. I, ovo što sada radite u izmeni ovog poslovnika, ne znam da li ste vi ovo pročitali šta ste uradili? Šta ste promenili u odnosu na ono što ste imali u ovom izmenjenom članu? Samo to što sada morate da usvojite izveštaj, što je, takođe, neverovatno. Nemate drugu mogućnost, nego šta god napišu, predstave Skupštini preko nadležnog odbora, ovde mora da se usvoji. To jedino tako može da se tumači. Ali, zašto sam na početku rekla da vama zapravo i ne treba Poslovnik? Zato što, evo, pitam vas u ime SRS, zašto gospođa predsednik parlamenta nije postupila u skladu sa članom 153. Poslovnika, zašto na početku ove sednice nije stavljeno da se u skladu sa tim poslovnikom raspravlja o izmenama Zakona o PDV-u i Zakona o finansijskoj podršci porodica sa decom, koju je podnela Poslanička grupa SRS? To je neverovatno i nemate razloga da se ljutite kada vam kažemo ono što je očigledno i ono što je istina. Nego, 'ajde, poslušajte, pa se popravite malo. Ne valja vam Poslovnik, 'ajde postupajte bar po njemu i ako ste nekada raspoloženi da izričite opomene, izričite opomene, ali ne izričite upozorenja koja ne postoje. Hvala lepo. [[Aplauz]]
Od vremena Poslaničke grupe SRS iskorišćeno je 12 minuta. Na monitoru je stajalo 14.11, ali je kršenjem Poslovnika narodna poslanica iziskivala objašnjenja i neophodna usmeravanja u radu. Danas prepodnevni deo sednice završavamo u ovom trenutku. Pre nego što odredim pauzu, od uobičajenog jednog sata, na osnovu člana 90. stav 2, na osnovu člana 87, obaveštavam Narodnu skupštinu da ćemo popodnevni deo sednice početi u 15.00 časova, nastavkom rasprave po redosledu narodnih poslanika prema prijavama za reč. Reč će imati narodna poslanica Nataša Jovanović. Nakon završetka rasprave, odnosno zajedničkog jedinstvenog pretresa o Predlogu odluke o izmeni i dopuni Poslovnika Narodne skupštine, Narodna skupština će otvoriti pretres u pojedinostima o amandmanima koje su narodni poslanici podneli na prvu tačku dnevnog reda sednice koja je u toku. Taj pretres će početi časom i minutom u kome poslanici budu obavešteni o izveštaju Vlade, koja je u obavezi da podnese izveštaj o amandmanima, tako da u zavisnosti od toga da li će svi obaviti svoj posao, moguće je da pretres u pojedinostima bude otvoren odmah nakon završetka rasprave zajedničkog jedinstvenog pretresa koji je u toku, a moguće je da bude određena radna pauza dok ne bude iskopiran potreban broj primeraka. Član 87, rekla sam, to znači da ćemo raditi i posle 18.00 časova, a dok se ne završi pretres u pojedinostima na prvu tačku dnevnog reda. Hvala vam.
Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo sa radom. Dajem reč potpredsednici Nataši Jovanović. Izvolite.
Hvala vam, gospođo predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, gospođo Kolundžija, mi nastavljamo priču o izmenama Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, koja se tiče člana 237. i nezavisnih takozvanih državnih organa i tela. Za građane Srbije koji nisu pratili našu prepodnevnu diskusiju, želim samo da ponovim nešto od stavova SRS i ono o čemu je govorio magistar Aleksandar Martinović, a to je naš stav da, pre svega, ova tela nisu, po svojoj funkciji i po Ustavu Republike Srbije, pošto su ustavna kategorija, od 2006. godine trebalo bi da imaju funkciju nezavisnosti. Ali, mi smo i kasnije nizom primera, ilustrujući kako to izgleda u praksi, pokušali da građanima Srbije objasnimo da je u pitanju jedna obična farsa. Morali bismo i sada, pošto smo najviši zakonodavni organ u zemlji, da podsetimo građane Srbije da je taj princip podele vlasti za nas srpske radikale, od obnavljanja višestranačja i uvođenja višepartijskog sistema u Srbiji, najvažniji aspekt funkcionisanja društva. Uostalom, na to sve nas obavezuje Ustav Republike Srbije i ta najbolja takozvana horizontalna podela vlasti na: zakonodavnu, izvršnu i sudsku, jeste nešto što bi u svakom demokratskom društvu i u društvu u kome se poštuju te ustavne kategorije trebalo da funkcioniše na najbolji mogući način. Sećate se i vi, gospođo Đukić-Dejanović, da je još pre 20 godina, pa čak i pre osam godina, evo, sutra je osam godina otkako je dr Vojislav Šešelj otišao u ''haški kazamat'', naš predsednik uvek govorio da Narodna skupština Republike Srbije mora da ima ulogu supervizora i da zakonodavnu vlast treba da vrši kontrolu pre svega nad izvršnom vlašću. Kako je lepo mr Martinović i sa naučnog i sa političkog stanovišta jutros primetio, ovo je neka četvrta grana vlasti, kako bismo drugačije mogli da nazovemo sva ova takozvana nezavisna tela, odnosno organe. A, da oni nisu nezavisni u obavljanju svojih funkcija i da nemaju taj, kako ste i vi sami mislili kao entuzijasta i predsednik Skupštine u samom početku, gospođo Đukić-Dejanović, jer, evo, ja pred sobom imam, Narodna skupština Republike Srbije je štampala ovu knjigu koja je posvećena upravo radu tih organa, jednostavno, sve ovo što smo mogli da pročitamo u ovoj knjizi ''uporedna praksa iz drugih zemalja'', što bi se reklo ovde u Srbiji – ne pije vodu. Kada govorimo o Zaštitniku građana, kako ga nazivaju Ombudsman, moram da vam kažem da moje iskustvo sa tom kategorijom takozvanog nezavisnog tela seže nekoliko godina pre donošenja novog Ustava, a to i vi znate, jer smo mi u gradu Kragujevcu na osnovu Zakona o lokalnoj samoupravi još 2004. godine ustanovili Ombudsmana, odnosno Zaštitnika građana. Šta se promenilo od tada kada je to ustanovljeno tamo ili od kada je počeo Ombudsman, odnosno Zaštitnik građana da radi u Srbiji? Apsolutno ništa, jer tradiciju i zaista obavezujuću ulogu, ne u formalnom smislu, jer u mnogim zemljama gde on postoji preporuka Zaštitnika građana nije obavezujuća, ali gde to zaista institucionalno postoji i gde je velika tradicija, kao u Švedskoj, gde je on ustanovljen još 1809. godine, služi i u funkcije takozvane države blagostanja i zaštite građanina pojedinca, a mi smatramo, mi srpski radikali, da svaki građanin treba da ima podjednako važnu ulogu u ovom društvu. Međutim, to danas nije tako. Mi ovde imamo građane prvog i drugog reda, oni koji su na vlasti, kako je to Monteskje već odavno primetio, ne da su kvarljiva roba, nego pozicije vlasti, pa čak to dolazi do apsolutističkog ponašanja pojedinaca, kao što je predsednik Republike Boris Tadić, koji poziciju predsednika Republike zloupotrebljava i radi sve ono što nije propisano Ustavom Republike Srbije, mi dolazimo u jednu situaciju da građani misle da ti ljudi, agencije, navodno, rade svoj posao, da istražuju neki kriminal, korupciju, a jednostavno ništa se u tom smislu ne dešava. Čak i nekadašnji naš kolega, gospodin Šabić, koji je Poverenik za informacije od javnog značaja, nekoliko meseci posle donošenja zakona, sećate se, pojavljivao se u svim medijima, nije imao kancelariju gde da sedi, nego je tumarao nekim hodnicima, ne možete da nam kažete da je kao u ovoj knjizi koju smo mi dobili i on u mogućnosti da kroz svoje obavezujuće rešenje tim rešenjem naloži, da je to stvarno tako i da zakon funkcioniše, pojedincu ili organu da izvrši tu ulogu ili da mi znamo da je on pred upravnim sudom pokrenuo zbog nepoštovanja na desetine tužbi. Jednostavno, to nije tačno, zato što je sve farsa i zato što je to trebalo samo da služi kao maska ili kao uslov briselske administracije, na vašem nesrećnom putu priključenja Srbije Evropskoj uniji, protiv čega je izričito SRS, a vidimo iz meseca u mesec, i sve veći broj anketiranih građana Srbije. I, ta nezavisna takozvana tela i organi nisu u funkciji da tako nezavisno, kao što ste vi to zamislili i napisali na papiru, rade taj svoj posao. Zašto? Pa, evo, setimo se primera, i to je jutros pominjano, ljudi koji su narodni poslanici, koji imaju funkcije i pokrajinski su poslanici, AP Skupštine Vojvodina, koji imaju po 10, 15 funkcija, nijedne se nisu odrekli zbog toga što ih zakon na to obavezuje. Zašto? Dobili su javno upozorenje, opomenu, jedan ili dva medija, štampana i elektronska pričali su dva-tri dana o tome i nikom ništa. Mi ovde imamo kolege koji su narodni poslanici, a u isto vreme i predsednici opštine i gradonačelnici, nije im palo na pamet da podnesu ostavke na te funkcije, već akumulacijom funkcija i po upravnim odborima i na svim tim mestima oni pokazuju da je baš tako. Ne može da se spozna čovek dok ne dođe na vlast, jer ga vuče da zloupotrebljava. Naravno, imamo praksu celokupnog DOS-a da to radi. A što se tiče osnovne funkcije postojanja SRS i našeg učešća u vlasti, bilo kada i bilo gde, disciplina, odgovornost prema funkciji, tome nas je oduvek učio dr Vojislav Šešelj, jeste nešto što je osnovni pravac našeg delovanja da budemo u funkciji građana. Da to vladajuća koalicija nije i da nije u mogućnosti zakonodavno telo, na čijem čelu vi predsedavate, da kontroliše izvršnu vlast, pokazuju i sve ove afere koje su isplivale u javnost i na kraju krajeva, i sve ovo što vam se desilo sa jednim od koalicionih partnera, zato što je vlast sastavljena iz Vašingtona i Brisela, s' koca i konopca, i niko nikoga tu više ne može da kontroliše, odnosno samo vaši zapadni mentori vas, u funkciji izvršavanja tih naloga. Koleginica Radeta je pominjala Agenciju za borbu protiv korupcije. Volela bih da se na nekim konkretnim primerima zadržim ovde, najpre zbog naše zakonske obaveze svih nas i svih izabranih funkcionera u Srbiji, da do kraja januara meseca, tekuće godine, prijavimo svoju imovinsku kartu, eventualne promene, ako su se one desile. Ove godine nas je direktor Agencije obavestio da ako nema promena, mada smo to ranije radili i bez toga da ih je bilo, pogotovo kod nas srpskih radikala, mi smo ljudi iz naroda, živimo, neki od nas tako što su zaposleni na ovoj funkciji, neki na nekim drugima, ali najlakše je sada ove godine onima kojima je poručeno – ne morate da prijavljujete ako nemate nikakve izmene, a ne da su se desile promene u njihovom imovinskom stanju i članova njihovih porodica, nego jednostavno oni će to da prećute, Agencija neće da ide nekim drugim tragom, jer to nije radila ni do sada. Imamo slučaj, pre svega, Tomislava Nikolića kome se enormno uvećalo imovinsko stanje, odnosno bogatstvo, i članova njegove porodice, svih povezanih lica, otkako je pokušao puč u SRS, do pre dve i po godine, i kolega Nemanja Šarovića je lepo izračunao da je to oko milion i po evra. Vi vrlo dobro znate, pošto je i on zaposlen u Narodnoj skupštini Republike Srbije, koliko se sećam već 19 godina ili sada će već 20, da od poslaničke plate ne mogu da se kupe stanovi od 800.000 evra, da se prave dvorci u rodnom selu od 400.000 evra, voze skupoceni automobili itd. Gde ste vi bili, gospodo iz DS, koji ste napravili tu novu fantomsku političku stranku u trenutku kada vam je trebalo da se na najprljaviji način obračunavate sa srpskim radikalima, da sada ispitate poreklo tog novca i finansiranja SNS? Ta stranka mesečno plaća sedam i po hiljada evra usluge bivšem američkom ambasadoru Montgomeriju za savete, videli ste, pošto je to objavljeno, i Montgomeri to nije poricao, već je samo rekao – upućujem vas na svoje klijente, odnosno na SNS, da ih savetuje kako dalje da vrše destrukciju Srbije, kao što je i vas savetovao i doveo vas na vlast posle 2000. godine, odnosno 5. oktobra. I, gde je, onda, tu pravda za običnog čoveka? Kako da se ponaša jedan građanin Kragujevca koji u sedam ili osam hiljada slučajeva, pred Gradskim zaštitnikom građana ima primedbe na proces legalizacije, na proces u oblasti rada i zaštite na radu, invalidi rada, koji su ostali bez posla jednostranim raskidanjem ugovora od strane "Zastava automobili", jer im nisu obezbeđene zaštitne radionice, pa su sada poslati u neko novo preduzeće, bez preuzimanja prava iz radnog odnosa za sve ono što im sleduje?! Ako vi ne možete, odnosno ako vladajuća većina i mi kao najviši zakonodavni organ ne možemo da sprovodimo tu striktnu podelu vlasti i da vršimo kontrolu, pa, to je, onda, zaista farsa i postojanje ovakvih takozvanih nezavisnih regulacionih tela ne pije vodu i promena Poslovnika i ono što vi sada radite, to je nemogućnost Skupštine da odbije njihov izveštaj za period za koji ga oni podnose, dovoljno govore u prilog tome da se još više unižava Skupština i da se nama daje uloga nekoga ko će da aminuje i da prihvata sve ono što dođe iz kabineta, pre svega predsednika države, pa svih onih drugih koji u vrhu vlasti kanališu sve tokove, od novčanih, finansijskih, i tako dalje i političkih mešetarenja na političkoj sceni Srbije. Kada je prvi put taj institut zaštitnika građana, kao što rekoh, pominjan u Zakonu o lokalnoj samoupravi, mi smo bili oštro protiv toga, kao i kasnije. I, kao što je lepo danas primetio kolega Martinović, oni koji su pisali Ustav, nije on, niti sam ja, već je to radio zajedno sa vama Tomislav Nikolić 2006. godine, danas je vaš najveći kritičar. Dali ste mu mogućnost, ukrali mandate SRS, šurujete sa njim iza kulisa, što bi se reklo, jer je poželjan i dobar partner, i za Amerikance i za Zapad, DS, a ovde vam drži slovo o tome kako vi niste demokratsko društvo, što u suštini i niste, ali to vam govori neko ko je na najgori mogući način došao do te pozicije, otimanjem, odnosno prekrajanjem izborne volje građana. Ta nezavisna regulaciona tela u svim zemljama, kao što Srbija nije, gde to postoje, i gde imaju, kao što rekoh, višedecenijsku tradiciju, ili više vekova, kao što je to slučaj u Švedskoj, bore se da kroz partnerski odnos sa Narodnom skupštinom, odnosno sa najvišim zakonodavnim telom imaju i ulogu nekog medijatora, zato što Narodna skupština Republike Srbije, svedoci ste i vi toga, verujem i da vi lično kao predsednik Skupštine to ne podržavate, da nas Vlada Republike Srbije štancovanjem zakona i svojim nahođenjem kako treba Skupština da radi, bombarduje, diktira nam tempo na osnovu onoga što dolazi od Evropske komisije, direktno iz Brisela. Oni to u nekim zemljama mogu da budu, kao neki medijator, odnosno neko ko će da se postavi između Vlade i zakonodavnog tela. U ovom slučaju to je apsolutno nemoguće. Videli ste i primer našeg zaštitnika građana i one bruke koja je Srbiju zadesila, kada je otišao na dodelu sramne Nobelove nagrade, a sve zbog toga što je ministar inostranih poslova, Vuk Jeremić, imao u tom trenutku drugačije mišljenje. Što se tiče DRI i gospodina Sretenovića, zaista ste njegovu ulogu i sve ono što je on radio u proteklih godinu dana i prošlogodišnjem izveštaju i ovom sada, doveli na najniže moguće grane. On je bio prinuđen i da se obrati javnosti, a premijer nam je dao, kao i svaki put, neki nemušti odgovor, da će inspekciju, odnosno kontrolu rada tih ministarstava, koja su kao negativna navedena u Izveštaju revizora, da pošalje u ta ministarstva, da vidi da li su poštovali Zakon o budžetskom sistemu. Zakon o budžetskom sistemu koji ste nekoliko puta menjali od trenutka kada ga je Đelić 2001. godine predložio i on usvojen u Narodnoj skupštini Republike Srbije i dalje je pogodan prostor za manipulaciju svake vrste. Možete da pričate šta god hoćete i da se pravdate i u jedinicama lokalne samouprave i po ministarstvima i da balansirate u godišnjim izveštajima završnog računa budžeta, ali ste ostavili dva ključna konta 422 i 423 – specijalizovane usluge ili usluge po ugovoru i možete da perete koliko god, odnosno da pljačkate koliko god para iz budžeta, to da radite i preko javnih preduzeća i svugde gde vršite vlast. Uostalom, ovaj apel i upozorenje javnosti koje su mediji u poslednja dva dana korektno preneli koje je izneo gospodin Nemanja Šarović o pljački opštine Zemun i opštine Voždovac od strane Aleksandra Vučića, Nebojše Stefanovića i svih Vučićevih saradnika, preko tog preduzeća gde on ima svoje učešće, Stefanovićeva žena i cela ta klika iz SNS, treba da bude signal onima koji vrše budžetski nadzor i inspekciju, kao i ovim takozvanim regulacionim nezavisnim telima da rade svoj posao i da na uvid javnosti dostave sve ono što tražimo, a mi ćemo i kolega Šarović, koliko već sutra, da nastavimo da razotkrivamo sve te njihove afere. A, opet ponavljam, ne bi bili u poziciji to da rade, i da na takav način sada pljačkaju i građane gde su na prevaru i kupovinom glasova i kampanjama koje su plaćali srpski tajkuni da dobiju vlast, da nije bilo DS i vaše pružene ruke onima koji vam sada i danas dobro služe. Uostalom, mi ćemo i videti na kraju i u toku ove godine, da ovi ljudi koji vrše ove funkcije u ovim agencijama i u ovim telima neće biti u mogućnosti da se bore protiv kriminala i korupcije, jer imaju zaštitu svih onih u vrhu vlasti, odnosno u vrhu režima, koji danas u Srbiji, na žalost građana Srbije, izuzetno loše vlada. Hvala. [[Aplauz]]
Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja jedinstvenog pretresa, pitam, da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili bilo ko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika? (Da) Reč ima narodni poslanik Milisav Petronijević.
Uvažena predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, u ime SPS-JS izneo sam jasan stav kada je u pitanju Predlog odluke o izmenama i dopunama Poslovnika. Želim taj stav da ponovim samo iz jednog razloga, što se danas, pored rasprave o izmenama i dopunama Poslovnika, mnogo toga čulo u raspravi. Da ne bi to ostalo nezapaženo, želim jasno da potvrdim da SPS-JS podržava izmene i dopune Poslovnika samo iz jednog razloga – ne želi ili želi da se otkloni svaka sumnja da Narodna skupština Republike Srbije vrši politički uticaj na nezavisne državne organe. Naprotiv, želimo da ih podržimo, želimo da ih afirmišemo i smatramo da su oni podrška za pomoć Narodnoj skupštini da bi ostvarila jednu od osnovnih funkcija, a to je nadzorna funkcija Narodne skupštine. Dakle, samo iz tog razloga, da se otkloni sumnja da to neko može da zloupotrebi mi smo podržali izmene i dopune Poslovnika. Primetili ste da nismo učestvovali u raspravi u kojoj se Srbiji nameće prošlost. SPS u tome ne želi da učestvuje, iz prostog razloga što je prošlost nešto što je prošlo, Srbiji danas treba ko će da rešava pitanja danas, ko će da rešava pitanja sutra. Mi želimo da damo naš pun doprinos da Srbiji pomognemo da se danas njeni problemi reše, da otvorimo mogućnost da se u Srbiji sutra bolje žive. Zato i iz tih razloga mi nismo učestvovali i nećemo učestvovati nikada u tome kada se Srbiji nameće kao glavno pitanje kako je bilo u prošlosti. Uostalom, ne želimo kao partija da nam samo prošlost bude budućnost. Hvala vam. [[Aplauz]]
Zahvaljujem, gospodine Petronijeviću. Reč ima predstavnik predlagača, narodni poslanik Nada Kolundžija.
Poštovana gospođo predsednice, uvažene kolege narodni poslanici, iz ove rasprave nisam mogla da steknem zaključak da je bilo ko u ovoj sali protiv toga da se otkloni svaka mogućnost da se vrši politički uticaj na nezavisne državne organe i po tome bih mogla da zaključim da će u danu za glasanje svi poslanici glasati za ove izmene i dopune. Dakle, verujem da će svako pokazati da li je ovde zastupao stavove iza kojih stoji tako što će glasati za ovaj predlog odluke ili je prosto popularno da se podržavaju rešenja koja smo predložili, a da se u danu za glasanje o tome ne izjašnjava. Žao mi je svaki put kada se vraćamo u prošlost i zaista mislim da ono što jeste najvažnije – da u ovom trenutku nalazimo rešenja za budućnost koja će zaista biti suštinski različita od prošlosti u ovoj zemlji i zaista smatram da svi oni koji podržavaju te napore istinski žele da Srbija iskorači u budućnost u kojoj će njenim građanima biti bolje i zato svi oni koji podržavaju ovu vladu i koji čine ovu vladajuću većinu iz dana u dan nedvosmisleno pokazuju da je budućnost ono zbog čega činimo svi zajedno napore kako bismo je učinili izvesnijom, sigurnijom, mirnom i perspektivnom za generacije koje dolaze. Hvala vam. [[Aplauz]]
Zahvaljujem. Zaključujem jedinstveni pretres. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O DAVANjU GARANCIJE REPUBLIKE SRBIJE U KORIST SRPSKE BANKE A.D. BEOGRAD ZA OBAVEZE JP "JUGOIMPORT – SDPR" (pretres u pojedinostima) Primili ste amandman koji je na Predlog zakona podneo narodni poslanik Milorad Buha. Primili ste mišljenje Vlade o podnetom amandmanu. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Milorad Buha. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Milorad Buha. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi građani Srbije, ponovo SRS upozorava ministra finansija i Ministarstvo finansija, kao predlagača ovog zakona, i Narodnu skupštinu Republike Srbije da se radi o protivzakonitom aktu. Već smo to u načelnoj raspravi ukazali i ponovili u više navrata. Međutim, očito da sa druge strane nema sluha. Još jednom ću zbog javnosti ukazati gde je protivzakonitost ovoga. Ne osporavamo sve ono što se tiče pomoći, što se tiče proizvodnje, što se tiče razvoja, što se tiče izvoza itd, govorimo isključivo o pravnom aspektu ovog zakonskog projekta. Naime, da bi Republika Srbija ratifikovala jedan ugovor mora da ima verifikovan ugovor, s duge strane, mora da postoji u formalnom smislu pripremljen akt koji se dostavlja zajedno sa predlogom zakona. Mi nemamo taj akt. Druga protivzakonita radnja je sledeće. Odredbama Zakona o javnom dugu predviđeno je u članu 16. davanje garancije, propisani su uslovi, postupak i u tri stava utvrđeni su način i uslovi davanja garancije. U stavu 3. kaže se sledeće – Republika može dati garancije iz stava 1. i 2. ovog člana, u skladu sa zakonom kojim se uređuje budžet Republike Srbije za tekuću godinu. Kada pogledamo budžet za tekuću godinu, 2011. godinu, u članu 3. govori se o garancijama Republike Srbije za 2011. godinu i tačno su pobrojani osnovni korisnici tih garancija – ''Svetska banka'', ''Ekonomska banka za obnovu i razvoj'', ''Evropska investiciona banka'', zatim, pojedinačno banke, strane vlade i ukupno poslovne banke, ali nigde ne postoji ''Srpska banka''. Prema tome, nemamo uporište u budžetu onako kako nalaže odredba Zakona o javnom dugu. To je materijalni propust. To je formalni propust i ovo kao takvo ne može proći, ali očito da kod vas to može proći i prolazi. Postavljam pitanje ministru finansija – šta će se dogoditi kada pored tri milijarde evra garancija koju će Republika Srbija dati raznim međunarodnim finansijskim institucijama, poslovnim bankama i drugim finansijskim institucijama, koje ste naveli u članu 3. ovog zakona, sada ste ubacili ovu garanciju, sledeća sednica će biti sa dve ili tri garancije, posle toga ko zna koliko i tako dalje – dokle to ide? Ide u nedogled. Kršenje propisa ide u nedogled, ali sve to jednog trenutka mora stati. Ali, za to neko mora odgovarati. Ponovo naglašavam, SRS nema ništa protiv da se sve to napravi, ako postoji dobra analiza. Šta će proisteći iz ove garancije? Koji su to benefiti za Republiku Srbiju itd? Ne ulazimo u proizvodni aspekt, izvozni aspekt, pozitivne efekte te proizvodnje, ali prvi uslov je pravni uslov. Mi kreiramo pravne propise Republike Srbije i moramo gledati na sve ovo što govorimo. Kada govorimo o davanju garancija i svega onoga, o čemu je bilo reči u načelnoj raspravi, osvrnuću se na određene izjave ministra finansija koja je na kraju sumirala sve ono što su poslanici prigovarali ili afirmativno govorili o garancijama i o zaduživanju, jer je druga tačka dnevnog reda bila zaduživanje. Gospođo Dragutinović, govorite u završnoj reči o javnim nabavkama pa kažete dve rečenice – jedna od tih čuvenih reči ili brojeva koje sam često čula i od vas dragi poslanici jeste da se na javnim nabavkama može uštedeti milijardu evra i da ova rasipnička vlada troši milijardu evra na javne nabavke, otprilike 100 milijardi dinara da rasipa toliko i eto mi u stvari ne bismo imali deficit da tu postoji neka odgovorna vlada. Za običnog građanina to stoji. Sa finansijskog aspekta to stoji. Međutim, propisi o javnim nabavkama leže na vašem ministarstvu. Gde je tu kontrolna uloga Republičke budžetske inspekcije? Trošenje javnih nabavki, trošenje sredstava po osnovu javnih nabavki kontroliše budžetska inspekcija u jednom delu. Pitam vas – koliko je intervencija budžetska inspekcija napravila? Danas možemo videti šta se dešava u ''Kolubari''. Nema neke bitne vitalne razlike između ''Kolubare'' i drugih javnih preduzeća. Zloupotreba je na svakom koraku. Gledajte šta je problematično. Problematično je to što određeni mentori koji sede ovde i u ovoj vladi, počevši od stranih ambasadora, sećate se prethodnog britanskog ambasadora koji je otvoreno rekao na jednom skupu u Beogradu da su njegove službe koje postoje van zvaničnih državnih institucija, čitao sam tu njegovu izjavu, nemam je ovde ali je ona opšte poznata, mediji su to preneli, po svojim analizama utvrdile da se kroz javne nabavke opere između 400 i 600 miliona evra. Vensan Dežer, to je visoki predstavnik Evropske komisije, izjavio je da se to kreće do milijardu evra. Kada vam govorimo o tome da postoje zloupotrebe ne kažemo da je to milijarda koja je višak u budžetu, nego su to zvanične javne nabavke i problemi koji nastaju u procesu provođenja javnih nabavki i kontroli koje nema. To prigovaramo. Javne nabavke, posebno državnih organa, gde su direktni i indirektni budžetski korisnici, ne kontrolišu se. To jako dobro znate. Kada dobijemo analizu rada budžetske inspekcije onda vidimo da od hiljadu i nešto direktnih i indirektnih korisnika koje kontroliše utvrdi prekršaje i privredne prestupe za svega nekoliko. Nedovoljno je i nema kontrole. Zbog toga se javljaju ove deformacije na koje nam ukazuju strani faktori. Oni ne smeju to da rade. U normalnim državama takva izjava ambasadora je nedozvoljena. Ta ličnost je ''persona non grata'' i mora biti kao diplomatski predstavnik strane države uklonjen iz političkog života, a i mora otići ako nije u pravu. U ovom slučaju je u pravu. Oni vam prigovaraju već oko godinu dana. Otvoreno ukazuju na problem javnih nabavki. Mi smo inovirani zakon usvojili u ovoj skupštini pre otprilike godinu i po dana. U praksi imamo stravično mnogo primedbi na administriranje u javnim nabavkama. Nedovoljan je broj komisija koje sprovode javne nabavke u kontrolnom smislu u prvostepenom ili drugostepenom postupku itd. Šta čini aktuelna vlast da se otklone ti deformiteti i da se dođe do zakonskih rešenja, da se taj postupak ubrza i da nemamo ove probleme koje imamo sa otuđivanjem državne svojine? Šta je vaše ministarstvo u tom pravcu učinilo? Gotovo ništa. Nemamo nijedan zakonski propis koji bi na to ukazao. Sa druge strane, dobićemo analizu rada budžetske inspekcije pa ćemo videti šta ste napravili. Dalje, kažete, citiraću vašu rečenicu – znamo da u ovoj državi radi na ovaj ili onaj način oko dva miliona ljudi. Zvanična statistika je ono u šta možemo da verujemo, podaci iz PIO ili nekih drugih državnih institucija su da je to, negde, oko 1.800.000. Kažete – grubo ćemo reći da pola miliona ljudi radi u javnom sektoru i oni nisu otpušteni. E, gledajte, u tome je problem. Pola miliona ljudi, u ovako maloj državi, finansira se iz budžetskih sredstava koja su sada premala da bi se finansirao taj broj. SRS godinama kaže da štedimo. Hajde da napravimo racionalnu upravu, da javne službe odgovaraju potrebama – aktuelnom privrednom, ekonomskom, finansijskom životu. Bez prave analize, a vi je nemate, uzalud ćemo finansirati 500.000 ljudi i u budžetu će za njih biti sredstava. A, za nezaposlene, za samohrane majke i sve ostale druge korisnike koji ne mogu doći u tu poziciju da se finansiraju iz budžeta neće biti dovoljno sredstava. Kažete da je garancija koja je dobijena od ''Svetske banke'' bila daleko više kritikovana nego garancija koja se davala ''Srpskoj banci''. Garancija koja je dobijena od ''Svetske banke'' nije dobijena da bi se unapredila ili poboljšala poslovna klima. Suština je da se unapredi poslovna klima itd, itd. Dalje, ističete – znam da se nikome od vas, a bogami ni meni, nije dopalo to što smo morali da platimo za ovaj čuveni ''satelit''. Tačno je to da je oko dve milijarde i 800 miliona dinara dato za tu namenu. Mi smo, dragi poslanici, izgubili spor, i to kao država moramo i da platimo. Nije sporno, izgubili smo spor. Ko je kriv za ovo? Spor traje sedam godina... (Predsednik: Gospodine Buha, samo bih htela da malo vašu pažnju fokusiram ka temi, odnosno amandmanu. ) Pa, to je tema. (Predsednik: Pa, nije, govorite o satelitima i tako ...) Gledajte, pričamo o garanciji. Pričamo i tamo je dao neke garancije. Bivša Savezna vlada je dala garancije, učestvovala, spor traje sedam godina. Mi i dalje ne znamo ko je krivac. Država će platiti ta sredstva. Od gladnih usta dece, invalida, staraca, itd, odvojićemo sredstva, dati za ovo i ne zna se ko je krivac! Pa, dalje, vi ističete – stara devizna štednja itd, četiri milijarde evra. Pitam vas – ko je odgovarao za staru deviznu štednju? (Predsednik: Dobro, znate šta, vaše učešće u raspravi po amandmanu se svodi na potrebu da komunicirate sa gospođom ministar, koju ja uopšte ne mogu ni da zabranim ni da isključim. Ali, nije zaista ni prostor, niti vreme, niti mogu to dozvoliti.) Gledajte, samo citiram ono što je ministar rekao i dajem svoj komentar, vrlo konstruktivan. (Predsednik: Imamo raspravu o amandmanu. Molim vas da se usmerite na taj sadržaj.) Što se tiče mog amandmana, amandman je odbijen, kao što se odbijaju i svi drugi zakonski predlozi i amandmani SRS. Što se tiče amandmana, on je stvarno nepotreban. Nepotreban je i ovaj zakon u ovoj formi. Nemamo uporište, nemamo zakonsko uporište za ovaj zakon. Nemamo pravno uporište. To je suština. Ne može se naći jedan zakon u obliku, kao što je predložen, a da ga nemamo u budžetu za 2011. godinu. Nemamo! Imamo ovde predviđenih, u raznim osnovama, preko tri milijarde evra, planiranih garancija, a ove garancije nema. Nemamo pred sobom formu ugovora između korisnika, odnosno subjekata, u kojem je, između ostalog, Skupština Srbije jedan od subjekata, jer ona daje garancije. Nemamo tu formu. Šta mi ratifikujemo? Ratifikujemo jedan dopis Ministarstva ili jedan zakonski propis u formi nacrta, predloga, ili ne znam više šta, ali nemamo šta da ratifikujemo. Skupština ratifikuje akte. Mi nemamo akte. Ovo je običan dopis. U tome je suština. Evo, toliko. Hvala. [[Aplauz]]
Narodni poslanik Vladan Jeremić ima reč. Izvolite.
Koristiću ono vreme ovlašćenog predstavnika. Moram da priznam na samom početku da mi je ovo malo nelogično, s obzirom na to da se već hvalimo da smo postali najveći izvoznik naoružanja i vojne opreme u jugoistočnoj Evropi, i ako se već time hvalimo, kako i zašto to da baš država ponovo preuzima obavezu garanta. Što se tiče nas u Poslaničkoj grupi SRS, već smo se izjasnili zašto je za nas neprihvatljiv jedan ovakav predlog zakona, davanje garancije Republike Srbije za obaveze "Jugoimport SDPR", i sa pravnog aspekta, i kolega Buha je govorio, kosi se sa Zakonom o javnom dugu i sa Zakonom o budžetu za 2011. godinu, a sa ekonomskog stanovišta, naravno, to je ona naša priča koja traje već duže vreme, jer i ovih novih 42 miliona evra za posao koji možda i ne bude realizovan, za budžet koji očigledno vapi za novim kreditima kako bi se deficit ublažavao. Na kraju krajeva, jedno osnovno pitanje koje bi moglo da odgovor da na ovu današnju priču jeste – zašto baš SDPR? Pretpostavljam da je javnosti manje poznata činjenica da pored "Jugoimport SDPR", koji je prvi izvoznik naoružanja i vojne opreme, na našem tržištu ima još oko 80 takvih firmi. Očigledno da je "Jugoimport SDPR-u" potreban monopol, da se u Vladi Srbije ili poslovnoj javnosti protura nekakva ideja kako izvoznici oružja i vojne opreme pokušavaju da koriste već ostvarene poslovne kontakte SDPR-a kako bi se i oni uključili u te poslove. Upravo se i tu javljaju problemi, tako da je, upravo radi blagovremenog eliminisanja konkurencije, na predlog "Jugoimport SDPR-a" i podneta inicijativa za zakonsku regulativu, da se sve firme koje se bave izvozom naoružanja i vojne opreme licenciraju, kako bi se u određenom periodu merio njihov uspeh u poslu. Naravno, tako bi se uspostavila direktna ili indirektna kontrola Ministarstva odbrane i države nad svim kompanijama koje su registrovane na takve poslove. To bi praktično obezbedilo kontrolnu poziciju SDPR-a ili monopolske položaje. Javnosti je i te kako dobro poznat stav srpskih radikala vezano za monopolski položaj u bilo kom delu privrede Srbije. Mala caka, šta se krije iza svega toga, očigledno, svedoci smo u poslednje vreme i ono frenetičnog zagovaranja ulaska Srbije u NATO itd, iako je,, istini za volju, podrška građana iz dana u dan manja, ali u osnovi, kao što je i ovde očigledno reč, očigledno je da je u pitanju jedan veliki posao. Dakle, ogroman biznis gde se za velike privatne, pre svega američke i evropske korporacije završavaju određeni poslovi. Nema tu nekakve velike priče. U svetu se danas za vojnu opremu i oružanu silu dnevno troši oko četiri milijarde dolara, i to, ne računajući najvećeg kupca oružja Narodnu Republiku Kinu. Od bombardovanja Srbije i 1999. godine, pa, onda, onog 11. septembra, krenuo je novi porast i masovna privatizacija vojne industrije. Ona je sada, uglavnom, u privatnom vlasništvu. Tako da je za sve te vojne poslove doneto pravila zbog privatnog biznisa. Drugim rečima, o ratu i miru odlučuju privatne korporacije, a države i vlade su tu samo da javnosti daju određena objašnjenja i izgovore. U prilog ovim podacima i onoga o čemu smo govorili na samom početku, sa tog stručnog dela, neekonomskog, mogla bi da se dovede u vezu priča o dokumentima i zaključcima koji su usvojeni na nedavnom samitu u Lisabonu, to je takozvani ''Strateški koncept NATO za narednih deset godina''. Zarad javnosti, samo da kažem da taj koncept u osnovi nije ništa novo. On se oslanja na ono što je na brzinu uobličeno još 1999. godine, tokom bombardovanja Srbije. Doduše, na ovom konceptu je radila posebna radna grupa na čelu sa Madlen Olbrajt, koja valjda najbolje zna šta se zbivalo te 1999. godine. Važnija je činjenica da su u toj radnoj grupi bili i neki ljudi koji nemaju nikakve veze sa vojskom ili političkom strategijom, kao što su, na primer, vodeće ličnosti iz najveće osiguravajuće kompanije – britanskog "Lojda", naftnog giganta "Šela", itd. Prema tom konceptu, jasno je da je NATO postao jedna globalna kompanija. Sada je sve jasnije zašto se ovakve stvari rade kod nas, zašto država preduzima obavezu da bude garant, itd. itd. Što se ekonomskog dela tiče, tu smo blagovremeno upozoravali na opštu ekonomsku situaciju u državi Srbiji. Ne znam koliko puta smo pominjali da je jedan od osnovnih problema bio taj što u Srbiji dominiraju inostrane banke, čiji je nekakav osećaj prema tim lokalnim ekonomijama znatno manji nego prema interesu koje imaju u svojim matičnim državama. Upravo, tu smo i najranjiviji, i to je upravo razlog što, malo, malo, pa, evo, ovde u parlamentu ratifikujemo, odnosno usvajamo raznorazne kredite, zajmove, itd, itd. Ono što je za SRS i možda posebno crno poglavlje u sveopštoj ekonomskoj politici jeste Sporazum koji je država postigla sa MMF. To je, po našem mišljenju, samo bilo priznavanje poraza ekonomske politike. Što se nas tiče, dakle, prioritet bi trebalo da bude ne, naravno, ovo zaduživanje, ''zajmovanje'' i ostalo, nego, upravo bi fokus trebalo da bude na niskoj stopi zaposlenosti, kakva je danas u Srbiji, jasno je da je takvo stanje neodrživo, ali za ispravljanje jednog ovakvog sivila ili crnila u kojem se nalazimo država Srbija pre svega treba da ima odgovornu vlast, koja bi morala da napravi jednu dugoročnu i realističnu strategiju razvoja i da se zapravo jedan deo paketa posveti i sanaciji postojećeg stanja. Međutim, kada je kriza onda se vuku iznuđeni potezi. Sve ovo što se danas u Srbiji dešava samo je posledica decenijske loše politike. Dakle, i u godinama pre izbijanja ekonomske krize ona je samo ubrzala da se svi mi, nažalost, suočimo sa stvarnošću, a nevolja je što je, evo, već, deset, jedanaest godina protraćeno i što je, istini za volju, ogroman novac koji je ulazio i u prethodnim godinama u Srbiju, i na osnovu privatizacije i drugih stvari, i na osnovu kredita i zajmova, očigledno, uzalud proćerdan. Zahvaljujem. [[Aplauz]]
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne) Pošto smo završili pretres o jedinom amandmanu, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 2. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O ZADUŽIVANjU REPUBLIKE SRBIJE KOD SOCIETE GENERALE UZ GARANCIJU SVETSKE BANKE (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici Lidija Dimitrijević i Dragan Stevanović. Primili ste mišljenje Vlade o amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 3. amandman je podnela narodni poslanik Lidija Dimitrijević, koja želi reč. Izvolite.
Hvala, gospođo predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, Poslanički klub SRS podneo je ovaj amandman i pretpostavljam da je i očekivano da ovakvu amandmansku intervenciju imamo, jer prilikom rasprave u načelu veći deo naših primedbi odnosio se upravo na to što piše u članu 3. stav 1. tačka 3). Postoje i druge primedbe, kao, recimo, ona da, prvo što će u ovoj godini uraditi Narodna skupština jeste povećanje duga, kako bi se nadomestio nedostatak novca u budžetu. Prilikom usvajanja Zakona o budžetu govorili smo da je planirani deficit na visokom nivou, da su rashodi planirani, takođe, na visokom nivou. Svi su znali na kolike prihode se može računati, mada je njihov priliv uvek neizvestan, ali i pored toga, većina je takav zakon o budžetu usvojila. S druge strane, zaštitili ste se izmenama Zakona o budžetskom sistemu, onim delom koji se odnosi na fiskalnu odgovornost i predvideli smanjivanje budžetskog deficita, ali ne sada, već postepeno, do 2015. godine. Prema tome, preporuke koje dobijate od onih čije vam je mišljenje bitno, trudite se da sprovedete. Donosite zakone, ali da se primenjuju kasnije. Nedavno smo imali prilike da čujemo i izjavu nemačkog ambasadora koji je, govoreći o srpskoj Vladi, rekao da ona donose neke dobre zakone, ali da ima problema kada ih treba primenjivati. To je očigledni problem u Srbiji. Neke stvari urade se namerno, tako da se obaveze odlože za kasnije. Tako je i u slučaju ovog predloga zakona o zaduživanju. Poslanički klub SRS i u raspravi u načelu okarakterisao ga je kao krajnje nepošten. Ovog puta neću upotrebiti neki grublji izraz, mada to zaslužuje ovakav predlog. Zašto je ovaj predlog štetan? Zato što su se sa predumišljajem još u novembru 2010. godine, kada je pokrenut postupak za javnu nabavku finansijskih usluga, definisali uslovi – koje će obavezne elemente da sadrži Ugovor o zaduživanju. Jedan od njih, i istovremeno najnepošteniji, jeste otplata glavnice jednokratno, po isteku trajanja kredita, nakon šest godina. Dakle, novac će se uzeti sada i iskoristiti za pokriće budžetskog deficita, za izmirenje obaveza koje pristižu. U narednih šest godina otplaćivaće se samo iznos kamate. Po isteku narednih šest godina, u prvoj polovini 2017. godine, mora se odjednom vratiti čitav iznos od 400 miliona američkih dolara. Sada se nameće pitanje – zašto baš nakon šest godina? Da li je neko od stručnjaka predvideo da će Srbija te 2017. godine biti ekonomski toliko snažna da će moći da finansira normalno funkcionisanje i da će istovremeno moći da otplaćuje sve kredite koji će stići na naplatu? Već se dugo godina uzimaju razni krediti koji, inače, imaju dug period počeka. Kada dođe vreme da se svima otpočne sa plaćanjem dospelih obaveza – da li će moći država redovno da funkcioniše, da otplaćuje rate kredita, a da se, pri tom, ne zadužuje? Samo u toku ove godine Zakonom o budžetu, članom 4, predviđeno je da će Republika Srbija odobriti zajmove u iznosu od 409,3 milijarde dinara. Ponovili smo više puta. Da bi se bilo koji projekat u Srbiji realizovao, mora da se uzme kredit. Nijedan ne može da se realizuje bez dodatnog zaduživanja. To nije slučaj samo sada, u uslovima ekonomske krize. To se ponavlja iz godine u godinu. To se dešavalo i u vreme kada je imalo šta da se privatizuje, ali poznato nam je kako je taj proces sproveden, po kojim cenama se prodavalo sve što je vredelo. Istovremeno se rasprodavalo to što se imalo, uzimali krediti, a povećala nezaposlenost. Kada se sve to uzme u obzir, teško je shvatiti koji su to ekonomski stručnjaci i kojom su računicom predvideli da Srbiju 2017. godine očekuje blagostanje, da nas očekuje toliko toga dobrog, da ćemo biti sposobni da finansiramo normalno funkcionisanje države, da izmirujemo obaveze koje se stvaraju u ovom trenutku, kao i one koje su već stvorene i one koje će se u narednih nekoliko godina stvoriti, jer unapred već bi se moglo predvideti kakav je plan. U stvari, plan se može zaključiti na osnovu Zakona o budžetskom sistemu. Njime je predviđeno postepeno smanjenje budžetskog deficita od ovog koji imamo sada, pa sve do ciljnog do 1% BDP. Ako se želi da se poštuje ovaj zakon, nakon 2015. godine fiskalni deficit moraće da bude toliki, a s obzirom na to da će dugovi doći na naplatu pitanje je – da li će zakon moći da se ispoštuje ili će, kao i neki drugi, morati da se krši? Za ovaj zakon, dakle, o zaduženju, miiz SRS kažemo da je nepošten i smatramo da bi, ako se već uzima kredit, barem trebalo da postoji malo drugačija dinamika otplate. Obrazloženje za neprihvatanje amandmana jasno priznaje da postoji predumišljaj da se novac potroši sada, a dug vrati jednokratno kroz šest godina, što u stvari predstavlja period počeka. Ipak je bilo potrebno prihvatiti ovaj amandman i primeniti malo drugačiju dinamiku otplate. Jasno je da je još 2010. godine, u novembru, kada je otvoren javni poziv za dostavljanje ponuda bilo evidentno kakva je namera, dakle, da se novac uzme sada, a vrati 2017. godine. Ponavljam, to je nepošteno i ovaj naš amandman trebalo je prihvatiti. Zahvaljujem. [[Aplauz]]
Zahvaljujem. Po ovom amandmanu se javio i narodni poslanik Zoran Krasić. Izvolite, imate reč.
Na početku bih morao da podsetim da SRS neće da podrži ni onaj prethodni zakon, ni ovaj zakon, a svesni smo i činjenice da gotovo ne možete da usvojite ovaj amandman, a i kad biste ga usvojili verovatno se ništa značajnije ne bi promenilo. Ovaj amandman, kao i oni prethodni, jednostavno, treba da nam omogući da pokušamo da ubedimo parlamentarnu većinu koliko je pogrešan koncept, pristup problemu javnih finansija. Kad pogledam ovde u sali, verovatno je mali broj ljudi koji bi se setio šta se to dešavalo kod nas, recimo, u privrednim odnosima 1982, 1983, 1984, 1985. godine. Pravi hit za uspešnog finansijskog direktora nekog preduzeća je zavisio od toga koliko može da popije i koliko je sposoban da ode do neke banke, da obezbedi avaliranu menicu. Kasnije se to prebijalo, kako primarnom emisijom itd. Sećate se Fikreta Abdića u to vreme i onih afera. Stičem utisak da otprilike sada država preuzima tu funkciju da svoju uspešnost u javnim finansijama dokazuje svojim kapacitetima da se zadužuje. To enormno zaduživanje krenulo je već krajem 2000. godine, kada je švajcarska vlada omogućila da putem jednog kredita SRJ dobije dobre pozicije da bi mogla kreditno da se zadužuje. Radi prisutnih moram da kažem da praktično od 1989. godine do 2001. godine, bez obzira kako to zvali, Savezna Republika Jugoslavija, državna zajednica, odnosno Republika Srbija, jednostavno nije postojala mogućnost da se država zaduži. Tada je glavni hit bila primarna emisija, pa se preko primarne emisije peglalo sve. Sada zamena za primarnu emisiju jeste bankarski sistem u kome se, takođe, pegla sve. Peglanje se vrši po sistemu što država putem svojih finansija plaća nešto što joj ne treba ili što nije efikasno, ni racionalno, a putevi izlaska iz krize u javnim finansijama nalaze se u nedefinisanoj privatizaciji. Još uvek nismo dobili odgovor koja je bila svrha privatizacije. Da li da se sa društvenog preduzeća "n.n." pređe na akcionarsko društvo "Pera ložač a.d"? Ili je svrha bila prodati pa ubaciti sredstva u budžet? Ili je svrha bila od prodatih sredstava napraviti neke investicione fondove, fondove za razvoj? Jednostavno, sve se to izdelilo na neke trećine, a rezultat je vrlo slab. Teško mi je da pričam koliko je to sve crno i slabo, jer ne bih mogao nikome bolje da opišem koliko je teško od načina na koji svaki pojedinac to danas preživljava. Onda dolazimo u situaciju da kada se istroše ili ograniče resursi zaduživanja kod ''Svetske banke'', MMF-a, kod sistema evropskih banaka, onda nam predstoji jedina mogućnost da se zadužimo u komercijalnim aranžmanima kod poslovnih banaka. Tako smo došli u ovu situaciju da se ovde sada jedna banka javlja kao kreditor. Naravno, mi ovim amandmanom ne možemo da promenimo tender. To je valjda svima jasno. Naravno da mi amandmanom ne možemo da promenimo ni ugovor koji je zaključen između Republike Srbije i banke koja obezbeđuje kredit, ali to je prilika da se otvori pitanje da li mi i dalje možemo na ovaj način da dolazimo do ovakvih zakona i sve ono što prethodi zakonu? Da li Narodna skupština toliko mora da bude neobaveštena povodom svih predradnji pre nego što dođe ovakav zakon na dnevni red? To je sada tema za Zakon o javnom dugu, Zakon o budžetskom sistemu, verovatno i Poslovnik, kao i neke druge propise. Ali ne želim to da otvorim kao temu, zato što znam da to ne može da se reši. Ne postoji volja da se to reši. Otvoriću temu – zar je potrebno zaduživanje? Zašto se u stvari mi zadužujemo 400 miliona? Zašto? Šta želimo da pokrijemo sa tih 400 miliona? To je prvo pitanje. Budžetski deficit, ma, budžetski deficit je imaginarna kategorija. U okviru budžetskog deficita nalaze se javne nabavke: i gorivo i mazivo, i kafe, i "oktavija" i maramice i papiri i kompjuteri i angažovanje preko Studentske zadruge ljudi da rade dve godine, pa, onda, naprasno preraste to u radni odnos na neodređeno vreme. Sve se može podvesti pod budžetski deficit. Pod budžetski deficit može da se podvede i veliki broj paradržavnih organa, u narodu od milja zvanih ''agencije''. U budžetski deficit mogu da se smeste i savetnici i saradnici i državni sekretari. Sve to može da bude u budžetskom deficitu, ali je to budžetski deficit za sve građane, a prihod za sve one koji se maste nad pričom, prosto epopejom o budžetskom deficitu. Slažem se, skočiće neki ko nema planinarsku dozvolu, a voli da se penje, pa da kaže da to potiče još od 1991. godine kada je SRS bila na vlasti, pa 1992. godine kada su radikali bili na vlasti, pa 1993. godine, 1995. kada smo bili na vlasti, pa 1997. godine. Sve smo mi bili na vlasti, nema veze što su tu i Veljko i Slavica, oni nikad nisu bili na vlasti. Sve to može da prođe, ali može da prođe samo u ovoj sali ovde, ne može da prođe van sale, jer ljudi čitaju novine, gledaju malo, znaju ko je kada bio i pamte neke stvari. Nemoguće je za ovaj epohalni rezultat koji se desio od kada je jedan ministar napravio suficit, sećate se, dobio je ''evropsku nagradu''. Pazite, nemamo mi prava da sada osporavamo odlikovane. Gospođo Dragutinović, nemojte ovo da shvatite kao ličnu kritiku, i vi ste odlikovani kao najuspešniji ministar. Prošle godine ste proglašeni za uspešnog državnog funkcionera. Tako su mediji objavili. Ne znam da li se vi tako osećate ili se ne osećate, ali moram da kažem šta je činjenica objavljena u novinama. Sada ako svi uspešni treba da dođu da zadužuju državu, onda nešto nije u redu sa kriterijumima na osnovu kojih se određuje uspešnost. Verovatno onaj ko nas zaduži u cugu za pet milijardi evra jeste najuspešniji. Onaj koji nas zaduži za dva miliona je manje uspešan. Dakle, onaj što nas je zadužio pet milijardi dobiće odlikovanje, a ovaj što nas je zadužio za dva miliona da se stidi, da se kaje i da gleda da u sledećoj raspodeli bude što uspešniji u zaduživanju. Sada u toj igri iluzija, a vrlo lepo jedna radio-stanica koristi te izjave, pa kaže – narod ima prava da veruje, narod ima prava da očekuje. Evo, već 10 godina neprekidno očekuje. Sada očekuje za pet godina da se desi to što je rečeno 2004. godine. Dobro, očekivanja, nemam ništa protiv lepih osećanja i verovanja ljudi. Ja taj problem nemam. Svako može da veruje u šta god želi i ja to ne osporavam, to je legitimno pravo svakog čoveka, znate, kao mala deca kad stave šaku na oči, na lice i kažu – nema. Eto, može tako, nije nikakav problem. Nije ni problem što zbog toga dobijate veliku popularnost u narodu. Uopšte to nije problem, to je činjenica. Vi to predstavljate kao nekom realnom činjenicom. Ja to ne mogu da kritikujem. Ne mogu sada da kritikujem nekoga što voli neku stranku. Onda kad idemo sa tim reklamama, kaže – mi ćemo u EU pod našim uslovima. Sećate se one gospođe, koriste je za reklamu, sada vodi taj put, zajedno sa Đelićem, prema EU. Tamo je ambis, ljudi! Koliki je ambis? Mnogo veći nego ovaj ambis koji traje 10 godina. Mi živimo u Evropi, mi živimo po evropskim standardima, mi svake godine po 200 puta promenimo evropske propise. Sećate se dok je bio predsednik Narodne skupštine Predrag Marković, 200 i nešto propisa i sve uslove smo ispunili. Mi smo uvek ispunili sve moguće uslove i živimo po evropskim standardima. Nije problem, nemojte pogrešno da me shvatite, samo želim da iznesem činjenice, da to ljudi shvate. Mi smo u Evropi. Ovako se u Evropi živi, milijardu agencija, raspasana komanda, što bi se reklo, ''niti ko pije, niti ko plaća''. Tako i u Evropi, parlamenti dođu pred svršen čin, ponudi im se predlog zakona o zaduživanju prosperitetne Belgije, Holandije itd. Nemam nikakvih problema sa njihovim načinom života. Ako je njima lepo, meni je još lepše. Stvarno nam je drago kad je nekom lepo. Uopšte nam nije jasno što vas pritiskaju ovi iz Brisela. Kako ih nije sramota da vas pritiskaju? Sada vam šalju u četiri etape posmatrače da vas kontrolišu šta radite. Odakle njima pravo da vas posmatraju? Vi ste njihovi. Što ne posmatraju svoje? Ne pada im na pamet u Belgiji da posmatraju svoje. Vas moraju da posmatraju. Dobro, to je neka vaša koprodukcija sa njima. U potpunosti se slažem. Molim vas, mi se zadužujemo. Nekada će doći vreme da se to vrati. Sećate se, ''Londonski'' i ''Pariski klub'' star 20 i nešto godina, deset godina je to bilo maltene zamrznuto, 2001. godine se na neki način rešilo. Na koji način? Po meni loš, ali se rešilo. Posledice snosimo. Desila se sukcesija, loša, posledice snosimo! Desila se privatizacija, loša, posledice snosimo! Desile su se besplatne akcije od hiljadu evra! Rekosmo da nema od toga ništa, nemojte da lažete – samo što nas niste pobili. Pre nekoliko dana ili meseci izađe čovek koji se kleo da to mora tako da bude, on garantuje i kaže – morao sam da vas lažem da bi Tadić bio izabran za predsednika. Pitam vas, koliko će godina da prođe kada će neko od vas da izađe i da kaže – sećate se 23. februara 2011. godine, u Skupštini se donosio taj zakon, tad smo vas prevarili? Znam da danas nećete to da kažete i nema potrebe to da kažete, ali sam siguran da će za nekoliko godina neko da se odvaži i da kaže tu rečenicu. Sećate se gospodina Ilića – proevropski, proevropski, proevropski, e, pa, pre dva meseca reče kako je u postavi donosio pare iz inostranstva. Niko ga nije prozivao za to. Ranije smo pričali, ali priznao je čovek, proradio je neki crv kod njega. Njegov problem, nije moj problem. To pričam neprekidno, konstantno. Dakle, nema investitora. Nekada smo slušali da investitori jedva čekaju da dođu u Srbiju. Sećamo se onih šest i po milijardi koje su na granici, pred paljenje ove zgrade, samo što nisu ušle, samo da se pomeri Slobodan Milošević, naravno i Slavica Đukić, Ivica Dačić, Veljko Odalović, Zoran Krasić, Vojislav Šešelj. Samo da se oni pomere i šest i po milijardi je na granici, ulaze, rešeno! Čuli smo – nema! Da vas podsetim, jedino SRS je bila protiv plana Ahtisari-Černomirdin. Izglasan je. Na bazi tog plana donet je Kumanovski sporazum i Rezolucija 1244. Veličali su 1244, napokon naši prijatelji na Kosovu i Metohiji, UN i NATO pakt, to su naši prijatelji, mi ćemo to da završimo. Dobro, vaši prijatelji, završili ste toliko da tražite promenu Ustava da se izbriše Kosovo i Metohija. To je činjenica. Prema tome, samo je pitanje trenutka kada će neko da nas obavesti da je ovo loš posao. Mi vam na vreme kažemo – smanjite neke pozicije u budžetu Republike Srbije i rešićete ovaj problem. Vi kažete – ne možemo. Da li šaljete poruku da bez ovih para nema isplata penzija, da li bez ovih para nema mirovnih misija, da li bez ovih para nema avionskog prevoza do Brisela, da bi se odbranio onaj rebus što je doneo pre nekoliko meseci File? Za šta vam su vam potrebne ove pare? Kada se ovoliko zadužujete, vi stvarate jedan neprekidni krug. U čemu se ogleda neprekidni krug? Vi dokazujete da smo mi zemlja sa visokim stepenom rizika i da ove poslovne banke iz inostranstva ovde dižu kamatu i kad ih pitaju – kamata je mnogo viša nego inflacija, oni kažu: ali, visoki rizici. Šta je dokaz za visoki rizik? Dobro, bruto društveni proizvod, ali vi se zadužujete. Bankari neće nikada da izgube. Oni trenutno vedre i oblače u Srbiji, ne trenutno, već godinama. Oni drže naše finansijsko tržište. Oni se iz nekog prikrajka pitaju za sve i svašta. Možete da zamislite koja je to nacionalna bruka da se sa dva gradonačelnika ministar i državni sekretar svađaju oko toga gde će slovenačka firma da preseli mašine? Pazite, gde će slovenačka firma da preseli mašinu, posvađaste dva regiona. Oko slovenačke mašine da se svađaju ljudi u Srbiji? Da li vam to deluje normalno? Dokle vi možete da idete sa tim, ne samo zaduživanjem, nego i tom vrstom ponižavanja? Šta to radi od naše privrede? Vi ne možete da obezbedite jednu televizijsku reklamu za neki proizvod od Ražnja do Vranja. Ako meni ne verujete, pitajte ove ljude koji se bave marketingom po televizijama. Kažu – ne možemo da obezbedimo reklamu. Ne računam ove lokalne televizije, gde ''baba Stojana'' čestita rođendan itd. Nema ozbiljne reklame, nema firme koja treba da se reklamira, nema sa čime da se reklamira. Ja to, teška srca, ali konstatujem. Nije to moje zapažanje, to su mi rekli ljudi koji se tim poslovima bave. Mislim da je najbolje za ovu državu, bez obzira na budžet, da se ovi zakoni povuku iz procedure, da se ide na rebalans da bi se smanjila ta sredstva. Znam da imate velikih problema kako da povučete pare iz inostranstva, ali morate da shvatite jednu stvar: sva ta devizna sredstva koja dolaze na vrlo interesantan način, nisu u funkciji privrede, nisu u funkciji budžeta nego neke virtuelne stabilnosti evra na ovom prostoru. Ma, mi smo svesni situacije ako bi se pustio evra, 99% građana Srbije ne bi moglo da otplati drugu ratu kredita, jer su prezaduženi, jer ona lepa očekivanja od pre nekoliko godina, što se tiče lizinga, stambenih kredita, da mogu to da otplate za 10-15 godina, bilo je realno pre nekoliko godina, a danas su se smanjili lični prihodi građana. Neki su u međuvremenu izgubili posao. Otvara se pitanje, kad se podvuče crta, da li je plus, da li je minus? Ma, Zapad više voli svoj evro i svoje devize nego bilo kog građanina ove Republike. Sada ste vi na vlasti, sutra će da izmisle neke druge. Njima je važno samo da slede evroatlantske integracije. Ma, šta su bili juče, prekjuče, to ih uopšte ne interesuje. Njima je bitan taj smer prema Zapadu. Šta će da bude, ma njih to ne interesuje, oni su toliko jaki da mogu da kontrolišu krizu kad god žele; u novinama i na televiziji, i na granici, i na carini, ma, ko se više pita u državnim organima, molim vas. Vlast naših ministara se završava na onoj kvaki sa unutrašnje strane, već, sa spoljne strane one kvake ne važi ono što je dogovoreno. Kapilarni je sistem. Taj kapilarni sistem neko drugi kontroliše. Pogledajte ljude koji su u ministarstvima, koji pričaju koje muke imaju sa unutrašnjom opstrukcijom u svojim ministarstvima. Kada bi nešto hteli najbolje da urade, nailaze na zid. Nikoga ne želim da prozivam, ali znam za gospođu Dragutinović da ima te probleme. Dokaz za te probleme da se državni sekretar mimo ministra pojavi, pa to je skandal, pa to je bruka. Ko je državni sekretar? Onaj što je psovao pre dve godine poslanike na sednici Odbora za finansije. Ostalo zabeleženo, pa morao da se izvinjava. Nije ni to bitno, ali ovde nema kompasa. Ovde ne znamo šta je vrednost kada idemo sa građanima da pričamo. U šta građanin treba da veruje? U lepe reklame, ''početak za imetak''. Molim vas, država je komplikovana stvar, ozbiljna stvar, ozbiljno treba da se radi, ali svako ko radi državni posao mora da voli Srbiju, pre svega, pa onda na drugom mestu struka, sposobnost, i ove treće i četvrte stvari. A, ne, vole ga ovi iz Brisela, podržavaju ga ovi iz NATO-pakta, hvale ga ovi ovamo, daju mu neka odlikovanja, šetaju ih tamo po nekim konferencijama, prikazuju ih kao dobar primer da je Evropska unija nešto uradila kod nas. Šta je to urađeno sa ovom politikom, ljudi? Šta je urađeno?! Vidite koje je zadovoljstvo ili nezadovoljstvo kod ljudi. To što ljudi nisu orijentisani u vremenu i prostoru zna se i zbog čega. Kad udari ta sirotinja, obnevide ljudi. U svemu mogu da pronađu spas. Mi želimo malo lepšu Srbiju, ali svakog dana malo lepša da bude, nego što je bila juče, ali ne vidimo da vlast to želi, vlast ne vidi ljude. Vlast vidi upitnik, rebus, pohvale, slikanje, snimanje, DVD, CD. Zato mi ne želimo da glasamo za ove zakone kojim se samo produbljuje kriza i povećava zaduživanje. Znam, naći ćete neku reč da mi odgovorite. Krenite, nema problema, možete da nas izbacite. Pre dve godine ste nas izbacili iz Skupštine. Da li je bilo nešto bolje? Ništa nije bilo bolje. Možete da nas kaznite. Znam da možete da nas kaznite. Da li će biti bolje građanima? Neće! Možemo da se ljutimo, jedni na druge, do mile volje, koliko hoćemo, ali da li je nešto dobro, da li se vidi taj put kojim treba da idemo, da nema više trnja? Jeste da je mali put, ali da se probijemo, da ga širimo. Izvinjavam se što sam možda malo produžio. Ako sam nekoga uvredio, to nisam uradi namerno. Izvinjavam se. Molim sve, dajte, Srbija je jedna. Ne valja da je gubimo. [[Aplauz]]
Narodni poslanik Srđan Milivojević ima reč. Izvolite.
Poštovana predsednice, uvažena gospođo ministarko, dame i gospodo narodni poslanici, pažljivo sam pratio izlaganje prethodnog govornika čitavih 25 minuta. Nisam shvatio o kom amandmanu je govorio i nisam shvatio koje su bile poruke i pouke koje je hteo da pošalje da li biračima, da li svom partijskom lideru, da li je govorio ili se greškom zbunio, pa je mislio da je na sednici ''Centralne otadžbinske uprave'' ili je možda mislio da je u svojoj spavaćoj sobi, pa da govori sam sebi i da nema nikog drugog da ga čuje. Jako sampažljivo čuo šta je govorio i uzalud su bile njegove reči na kraju izlaganja, jer sam razumeo da on kritikuje zaduživanje, da kritikuje namere Republike Srbije da obezbedi bankarske garancije za posao koji će raditi "Jugoimport SDPR". Zapazio sam da nije bio na poslednjem izlaganju ministarke finansije u ovoj sali, kada mu je obrazlagala zašto će biti namenjeni novci iz ovog kredita. Znate, nekada se u osnovnim školama za loše đake organizovala dopunska nastava. Mi, baš, nemamo vremena da ovde organizujemo dopunsku nastavu za one koji nisu u stanju da zapamte ono što ministri kažu sa ove govornice, ali imam obavezu zarad istine i zarad građana ove zemlje, koji pamte možda mnogo bolje i mnogo više nego ja, da odgovorim na neke postulate i neke teze koje smo čuli u prethodnom izlaganju. Ovde se mi optužujemo da ponekad ne iznosimo istinu i da istinu skrivamo od birača. Nikada nismo skrivali istinu od građana ove zemlje. Nikada nismo, recimo, u Kruševcu organizovali vatromet i kazali – mi smo pobedili NATO pakt, evo vatrometa. Stranka mog prethodnika je to uradila, organizovala. Nikada ni jedan lider DS nije izašao i kazao – ponosim se time što me zovu najveći manipulator srpske političke scene. Znam čoveka koji s ponosom izjavljuje da je srećan, ponosan zato što ga javnost Srbije pamti kao najvećeg manipulatora na političkoj sceni Srbije. Nikada nisam bio ministar i nikada nisam učestvovao u izvršnoj vlasti, ali znam neke koji su imali priliku, a njihova prilika je za većinu građana Srbije bila neprilika. Znam neke koji su imali priliku da svoj raskošni talenat u oblasti finansija i zloupotrebe poverenih sredstava prikažu kao svoj učinak na kraju svog mandata. Znam neke koji su se i te kako dokazali kao ministri i znam te koji su se i te kako dokazali kao ministri. Takvih je javnost sa rukama laktom do lakta zatekla u teglio s pekmezom, kako ližu te ruke i prste, pa kada su uhvaćeni, oni su kazali – ne možete da pravite pekmez a da ne ližete prste. Znam neke koji su i te kako zadužili ovu zemlju, ali ne za dobrobit građana ove zemlje, ne da bi građani ove zemlje imali neke koristi, ne da bi privreda ove zemlje radila, već da bi štampali partijske biltene, partijske knjige. Znam neke koji su uzimali novac iz državne kase, pa četa poreskih revizora nije uspela da utvrdi za koliko su olakšali budžet Republike Srbije. Znam i neke koji su na pitanje kako to, rekli ste da neće biti inflacije kada vi dođete na vlast, a onda je inflacija bila prvo 30, pa 130%, drsko kazali – pa, to vam je kao kad imate sto maraka u džepu, pa vam neko uzme 30, a vama ostane 70. Sada ti isti ovde nama dele moralne lekcije, predavanja. Čak se trude i ne stide se toga da nam ovde drže i predavanja iz osnova ekonomije, iz političke ekonomije. Zaista mislim da ovako visoko kreativno izlaganje ne zavređuje da se čuje samo ovde u ovom domu. Na fakultet vi da idete, i to ekonomski fakultet, a bogami i neke druge ekonomske institute, da svoj raskošni talenat tamo pokažete i da kažete – mi, svo ovo znanje koje imamo, pa čudi nas. Zaista se čudim da vam neko nije dao Nobelovu nagradu za ekonomiju. Ovakvo izlaganje, ovakvo znanje, to zavređuje ne poverenje građana Srbije, nego cele planete. Međutim, s obzirom na to da ni mene, a ni građane Srbije ne možete ubediti u istinitost svojih tvrdnji, najbolje bi vam bilo da smenite narod, pošto mene ne možete da promenite, mene je narod birao, vi lepo smenite narod i kažite narodu da to što vi pričate ovde u Skupštini Srbije i ono što radite kada imate priliku, očigledno ne odgovara jedno drugom, jer očigledno je da imate dve doktrine i dva morala, jednu doktrinu i jedan moral koga se pridržavate kada propovedate, a drugu doktrinu i drugi moral koga se pridržavate kada vršite vlast. Vaše vreme je za većinu građana ove zemlje bilo nevreme. Molim vas da nas ne pozivate na to vreme, već da zaista poverujete u vašu završnu rečenicu da želite dobro ovoj zemlji. Ako ste nekoga uvredili svojim izlaganjem, pa, pre svega, uvredili ste zdravu logiku građana Srbije, uvredili ste nas koji smo vaše vreme jedva preživeli. Za kraj, mogu samo da vam poručim da nisam razumeo na koji deo podnetih amandmana se odnosi vaše izlaganje, jer ovi amandmani kažu ovako: ''U članu 3. stav 1. tačka 3) menja se i glasi – "3) period otplate kredita u trajanju od 72 meseca" i ''U stavu 2. broj "30" zamenjuje se brojem "15". To su amandmani koji su podneti. "U članu 6. stav 2. menja se i glasi – Pravo na povraćaj sredstava iz stava 1. ovog člana Garant će ostvariti shodno odredbama Zakona o javnom dugu". Uz svo svoje naprezanje, uz sav svoj intelektualni trud i napor, uz završeni Poljoprivredni fakultet – smer stočarstvo, nisam vasrazumeo. Hvala. [[Aplauz]]
Da li još neko po ovom amandmanu želi reč i molim vas da fokusiramo pažnju ka sadržaju amandmana? (Ne) (Narodni poslanik Zoran Krasić, sa mesta: Replika.) Imate pravo na repliku, ali mislim da nema mnogo svrhe.
Gospođo Dejanović, najavio sam, pošto znam da postoji neka zakonomernost. Na početku sam rekao da ima onih koji nemaju planinarsku dozvolu a vole da se penju. Prepoznao se čovek i javio se, ali nije to problem. Gospođo Đukić-Dejanović, nemam nameru da branim više SPS, vas, Slobodana Miloševića zbog ovakvih napada, to je vaš koalicioni partner, pa sa njime dogovarajte to, ali bih vas zamolio jednu stvar, da sve vaše potencijale, mogućnosti kao predsednika Narodne skupštine iskoristite i sprovedete detaljnu istragu, može i Veljko da pomogne, da li sam ja odgovoran, kriv, da li imam neku mrlju, da li mi se stavlja na teret nešto što se, s vremena na vreme, spočitava u ovoj sali, a krenulo je još od maja 2001. godine preko novina. Tad su mi izmislili rođenog brata. Pretpostavljam da znate da sam jedinac. To je ta kuhinja. Znam ta kuhinja odakle dolazi, zašto dolazi itd. Molim vas radi javnosti, jer nemam namere da se pravdam nikome, nikada se u životu nisam nikome pravdao, pogotovo kada nema neko vozačku dozvolu, ali bih vas zamolio da iskoristite vaše potencijale i mogućnosti, obavestite sve poslanike da se jednom za sva vremena se prekine sa tom pričom. Ja sam ipak samo jedan mali jedinac, nemam ni rođenog brata ni rođenu sestru. Ako sam nešto kriv, kažite šta sam kriv, ali obavestite kompletno javnost zvanično, nemojte ovako sa insinuacijama koje se sporadično čuju.
Gospodine Krasiću, nisam uopšte razumela suštinu replike koju ste tražili. Ne bih mogla da doživim sebe kao organ istrage i nikakve istrage ne bih ni mogla da vodim, te ni da vas obavestim, ali razumem vašu potrebu da se u ovom parlamentu, tu vam se potpuno pridružujem, ne bavimo analizom prošlosti, nego da radimo po Poslovniku, odnosno u vezi sa dnevnim redom koji je tog dana aktuelan i tu vas potpuno podržavam. Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Dragan Stevanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, zaista moram i kao ovlašćeni predstavnik da se osvrnem na ovu malopređašnju diskusiju gde nam je poslanik DS, stranke koja je rekla da ćemo praviti iskorak napred, u raspravi pre podne, održao lekciju da je 25 minuta dobro slušao gospodina Krasića koji se buni protiv nekog kredita vezano za "Jugoimport SDPR". Gospodine Milivojeviću, da vas podsetim, rasprava o tom kreditu odnosno o garanciji je završena pre nekih 40 minuta, tako da ako ste slušali ne znam šta ste i koga ste slušali. Međutim, Zoran Krasić nije ni jednu jedinu reč progovorio o tom kreditu, odnosno o toj garanciji ili kontragaranciji, gospodin Krasić govori o novom zaduživanju države Srbije za 400 miliona dolara i o tome govori vrlo argumentovano i govori sa političkog aspekta, traži odgovore na pitanja gde ćemo trošiti taj novac. Znam da je za vas 400 miliona dolara na teret države kao i 400 dinara i ako ste nešto pokazali i manifestovali poslednjih 10 godina, onda je to to. Vi možete da skačete na 90-te godine koliko god hoćete, ali državu koju ste nasledili bila je tri puta manje zaduženija nego što je to ona danas, za isti period koliko ste bili na vlasti, koliko i ti iz 90-tih godina. Što se tiče ovih amandmana, gospođo Dragutinović, da su obrazloženja za njihovo odbijanje bila drugačija ja bih zaista imao sumnju da smo predložili nešto loše, međutim, ovo što ste napisali u obrazloženjima zaista nas drži u uverenju da delite naš stav u odnosu na ono što smo predložili. Ova obrazloženja su više nego formalnog karaktera. Čak ću biti slobodan da kažem da ih niste pisali niti da znate šta piše u njima. Pre nego što se dotaknem ovog amandmana na član 4, moram da se osvrnem i na vašu završnu reč u prethodnoj raspravi u pojedinostima. Rekli ste nekoliko stvari koje zaista ili ne mislite ili mislite. Ako mislite, ubeđeni smo da to nije dobro. Moram i ja da se pozovem na Lazara Pačua, ali vrlo s razlogom, zbog deficita. Rekli ste da su svi njegovi budžeti bili sa deficitom. To jeste tačno, ali niste rekli da je Lazar Paču finansirao Balkanski i deo svetskog rata, i niste rekli da je dinar tada bio u rangu francuskog franka, samo ste to zaboravili da nam kažete. Analizirajte gde je danas dinar, kakvu snagu on ima i šta smo mi finansirali sa deficitom koji Srbija ima. To je suštinsko pitanje SRS. Mi ne postavljamo samo pitanje da li treba ili ne treba da se zadužujemo. Ako se već zadužujemo, mi pitamo šta je struktura našeg duga i šta je struktura našeg deficita. Vi vrlo dobro znate šta je. Nemate političku slobodu da date odgovor na tako nešto. Dobijamo odgovore koji objektivno ne odgovaraju onome što predstavlja stvarnost i život u Srbiji. U završnoj reči sve mogli da nam kažete, ali niste mogli da kažete da Vlada Republike Srbije, po mišljenju MMF, vodi restriktivnu politiku. Restriktivnu politiku, sa ovakvom javnom potrošnjom, vi vrlo dobro znade da ne vodite. Ako smatrate da je restriktivna politika to što ste skupili hrabrost da kažete prosvetnim radnicima – ne možemo više da povećavamo, ili nekim drugim sindikatima da u ovoj godini nema povećanja, ili ste povećali plate i penzije na svega 1%, ako nam kažete i uverite nas da je to restriktivna politika, onda, ne znam šta nije restriktivna politika. U januaru mesecu, gospođo Dragutinović, od svih para koje su istrošene u budžetu, pedesetak milijardi, samo je 300 i nešto miliona dinara potrošeno na kapitalne rashode, sve ostalo je javna potrošnja i rashodi, od socijalnih davanja, plata, penala i kazni itd, itd. Ako nas ubedite da vodite restriktivnu politiku vi koji na godišnjem nivou platite tri milijardi penala i kazni iz budžeta Republike Srbije zbog neefikasne i neodgovorne države, onda ne znamo šta je restriktivna politika ili šta to nije restriktivna politika. Ono što ste, takođe, rekli, a to se tiče i ovih obrazloženja, i za amandman gospođe Lidije Dimitrijević, ali i za ovaj moj amandman, možda ste malo sa podsmehom rekli da i studenti ekonomije znaju kako se troši novac ili kako će se trošiti novac (to smo zabeležili) koji povlačimo. Jeste, jeste, to ste rekli. Uzmite stenogram. Sada vas pitam, a kada je to SRS rekla da se novac ne troši u skladu sa Zakonom o budžetu? Nikada nismo rekli. Svi ovi ministri koje je DRI detektovala kao neodgovorne i nesavesne ministre trošili su novac u skladu sa Zakonom u budžetu. Vi ste jedan od ministara koji je rekao da u Srbiji diskrecioni rashodi ministara ne iznose mnogo u okviru potrošnje. Možemo da se složimo da je tako. Pogledajte sa koliko malo novca su napravili veliku štetu ministri i vaše kolege u Vladi i to je otkriveno samo na delu ukupno potrošenog novca poreskih obveznika. Zamislite da je DRI radila punim kapacitetom, da se gledalo 80% budžeta kako je to praksa u razvijenim državama ili da su, daj bože, ušli u javna preduzeća, pa da ne mora novinarka jedne televizije da bude istražni organ i državni tužilac i sve ostalo, i da ne moramo sa televizije da se obaveštavamo kako se i koliko pljačka u javnom sektoru, nego da država pokaže razvijene mehanizme da štiti sebe, a da o aktivnostima države mediji samo izveštavaju. I još samo da ovlastite tu televizijsku kuću da hapsi i sve će biti super, da operete ruke i da ne morate da čačkate neke politički bliske ljude, ne mislim lično vama bliske, nego Vladi i politici koja je na snazi danas u Republici Srbiji. Govorili smo o dugovima i visini dugova. Da li je potrebno da Srbija uzme 400 miliona dolara i nikada nismo osporili mogućnost da finansirate deficit i zaduživanja, ali smo kroz naš amandman, naše dali konkretan predlog kako da se troši novac od 400 miliona dolara. Duboko sam ubeđen da ni u jednom od tri stava u ovom predlogu ne postoji nešto što je suprotstavljeno Zakonu o budžetu Republike Srbije za 2011. godinu, niti bilo kom drugom zakonu. I da ste napisali u obrazloženju – ne uklapa se amandman u naš politički koncept, mogli bismo to da prihvatimo, ali da nas ubeđujete u ovo što ste napisali zaista nije potrebno. Posle ću da pročitam jedan po jedan stav i recite mi šta je suprotno Zakonu o budžetu. Napisali ste – amandman se ne prihvata iz razloga što je članom 2. Zakona o budžetu Republike Srbije propisano da se sredstva za finansiranje budžetskog deficita obezbeđuju između ostalog iz kredita. Nismo tražili da se ne uzme kredit. Mi smo brisali članove Zakona. Da, povucite kredit od 400 miliona dolara pod nepovoljnim uslovima, dok je članom 3. predviđeno zaduživanje Republike Srbije kod poslovnih banaka i to je u redu. Takođe, pitali smo vas zašto ste tražili da kumulativno vratite 400 miliona dolara i za to nismo dobili odgovor. Za programsku podršku budžetu u različitim valutama, uz garanciju Svetske banke, nismo sporili. Ništa nismo sporili. Našim amandmanom uopšte nismo tražili da se nešto u tom smislu menja, ali smo od vas tražili, našim amandmanom, da sredstva koja ćete povući iz kredita, onaj deo koji ćete trošiti na budžetski deficit, ne za refinansiranje nepovoljnih kredita, trošite na lokalnom, regionalnom, nacionalnom nivou za putnu ili komunalnu infrastrukturu. I ne možete da me ubedite da nemate takvu mogućnost kroz Zakon o budžetu. Da li je moguće da država Srbija ne sufinansira takve projekte ili ste sada u problemu? Nema više u Vladi onih koji su taj novac delili kako su hteli: na osnovu političkih simpatija, sklonosti, slabosti ili opredeljenja. Pa, u jednoj školi gde jedna stranka iz Vlade ima interes imate tri đaka i potpuno renoviranu školu, a to je tako moglo tri godine i evo dokle je došlo. Došlo je dotle da jedni sa drugima u Vladi ne pričate, a mi poslanici koji sedimo u ovom parlamentu treba da verujemo da će u takvoj atmosferi u Vladi da se donose racionalne odluke da se troši 400 miliona dolara. Nećemo da vam verujemo. Zbog javnosti i zbog mojih kolega poslanika pročitaću šta smo predložili. ''Deo sredstava obezbeđenih iz kredita kojima će se finansirati budžetski deficit, koristiće se isključivo za kapitalnu potrošnju. Kapitalna potrošnja iz stava 2. ovog člana podrazumeva revitalizaciju lokalnih, regionalnih i nacionalnih projekata komunalne i putne infrastrukture.'' Ono što je sada najbitnije, gde smo hteli da damo na značaju i ovom telu, neka i ovo telo zaista pokaže kontrolnu funkciju, predložili smo: ''Kriterijume za kandidovanje i izbor projekata iz prethodnog stava, posebnom odlukom definisanje Odbor za finansije Narodne skupštine Republike Srbije u roku od 15 dana od dana stupanja na snagu ovog zakona.'' Da li bi neko mogao da mi kaže šta je ovde loše? Šta je ovde na štetu građana Republike Srbije? Šta je ovde u suprotnosti sa održivim karakterom razvoja? Gospođo Dragutinović, šta je ovde u suprotnosti sa novim modelom rasta koji promovišete u javnosti? Apsolutno ništa. Da li imate uvid kakvi se projekti kroz lokalne samouprave ostvaruju? Šta država Srbija sufinansira ili u celosti finansira? Duboko sam ubeđen da nemate predstavu. Znate li na šta se sve novac troši? Ne postoji kompetentnije telo u Srbiji koje bi moglo da napravi bolji i kvalitetniji skrining koji projekat da se finansira. Na jednom konkretnom primeru na regionalnom nivou ja ću to da vam obrazložim i predložim. Možda se do kraja rasprave i predomislite i prihvatite ovaj amandman. Duboko smo ubeđeni da bi svi u Skupštini na predlog SRS prihvatili da zajedno formiramo telo ili komisiju koja će kontrolisati svaki postupak javne nabavke koji će morati da se sprovede za trošenje ovog novca. Taj novac, gospođo Dragutinović, ne bi otišao u džepove onih koji će ga sutra izneti iz Srbije. Taj novac bi se platio radnicima, ušao u firme, pa kroz realni i stvarni put ušao u potrošnju iz plata radnika, i iz preduzeća, iz poreza ušao u potrošnju u Srbiji. To ima smisla, a ne povuci kredit i daj narodu. Kako će da vraća to ptice znaju, desetogodišnja praksa koju vi sada menjate. Da se ovom logikom, koju nameće SRS, država rukovodila 2001. godine pa naovamo, znate li gde bismo danas bili? Danas bi nas svi tražili za partnere. Ne bismo im u predvorju kevtali i pristajali na bolesne političke kompromise ne bi li pogledali blagonaklono na nas. Ne bi nam ovde kojekakvi, da se ne izražavam u ovom domu, delili lekcije ispred ovih mikrofona i na ovom tepihu. Očigledno je da ne postoji politička volja da se u Srbiji počnu stvari menjati. Očigledno je da ne postoji. Dug nam je 41% u odnosu na BDP. Limitirali ste nas zakonom 45%. Gospođo Dragutinović, nećemo da kažemo – mi smo visokozadužena država. Ne, mi to nismo, ali loše upravljamo našim javnim dugom. Nije fiskalna odgovornost to što ćete ga držati u granicama 45%. Mi smo ga za nešto više od godinu dana za 10% povećali, a bili smo u nezavidnoj situaciji kada je dug bio 31%, a ne 41%. Znate zašto? Zato što za taj iznos duga nismo imali niti vrednu niti kvalitetnu infrastrukturu. Imamo loš privatni sektor! Imamo ogromne regionalne razlike! Imamo starenje stanovništva! Šta je sa aktivom države? Da li sa njom možemo da se pohvalimo? U kakvom su stanju javna preduzeća, o čijim dugovima gotovo i da ne pričamo? Mesečno, samo ''Srbijagas'' plaća tri miliona evra kamate i dospele obaveze. Jedno javno preduzeće o čemu mi ne pričamo kroz ove podatke i cifre, a to je obaveza države. Da ne govorimo JATU, o ''Kolubari'', o nekim drugim ''Kolubarama'' i tako dalje. Vidite, mi nismo iracionalni. Francuska je visokozadužena država. Kada u Francuskoj uzmete jednu i drugu stranu i napravite odnos, Francuska je peta država po bogatstvu u svetu. Francuska je za svoj dug napravila puteve, napravila elektroenergetsku infrastrukturu, razvila nuklearni program, ulagala u nauku itd, itd, itd. Šta smo uradili mi? Šta smo mi finansirali? Koga smo mi finansirali u poslednjih deset godina? Kada kažem mi, mislim na vlast. Lako je nekima da se smeju, njih to ne dotiče. Baš njih briga. Protraćili su narodu deset godina, a vi i danas, ni krivi ni dužni, možda u jednom delu, trpite sve ovo, ali, vi ste izabrani. Šta smo hteli, gospođo Dragutinović? Bez obzira što je nivo, opet, zahvaljujući neodgovornoj i nesposobnoj vlasti, administrativnih kapaciteta, lokalnih samouprava, takav kakav jeste, verujemo da u bar u svakoj drugoj lokalnoj samoupravi postoji projekat koji možete da finansirate od ovih para. Ne postoji volja, samo vi dižite ruke, gospođo Dragutinović, gledaćemo se i za godinu dana. Znam da vam je teško, ali šta da vam radim. Postoje projekti koji su ozbiljni i koji treba da se finansiraju, apropo onoga za šta se Vlada zalaže, bar deklarativno. Na neki način ja ću biti lokalpatriota i osvrnuću se na jug Srbije. Gospođo Dragutinović, postoji na jugu Srbije projekat koji je vredan 10 miliona evra. Odnosi se na područje koje je država proglasila nacionalnim interesom. Projekat čijom bi realizacijom bilo zaposleno ko zna koliko ljudi, iz dva okruga, iz pet opština, angažovana operativa, obična radna snaga itd. itd. Naravno, projekat se odnosi na ''Vlasinsko jezero''. Spremna je dokumentacija i sve samo da se iznese pred Vladu, pa da Vlada pokaže volju da to finansira, zato što je projekat održivog karaktera. Zato što će u periodu, možda ne za šest godina, ali sa uspešnom realizacijom za sedam, osam ili 10 godina, taj projekat početi da vraća novac ili bar deo sredstava koji ćete vi da povučete, i za pet ili šest godina uopšte nećete razmišljati o njima. Možda će se stvarati uslovi da se kroz neko prihodovanje taj deo sredstava vraća ili daju učešće u kumulativnom servisiranju duga. Ubeđen sam, bez obzira što nemam dobar odnos i komunikaciju sa lokalnim rukovodstvom, da, recimo, o nečemu takvom možete i treba da pričate u Vladi, umesto što se svađate između sebe i optužujete jedni druge kakvi to neformalni centri vladaju, ko je kriv i ko nije kriv, ko je dobar i ko nije dobar, da uzmete i da se bavite ozbiljnim i korisnim stvarima za državu i za njene građane. Da ne pričate o decentralizaciji i regionalizaciji, a istovremeno, regionalne razlike iz dana u dan su sve veće i veće. Smatramo da bi amandman SRS bilo korisno prihvatiti. Ako cenite da nije koristan, ne možete da kažete da bi proizveo štetu. Bez ikakve štete je za budžet Republike Srbije. Kroz vreme ste pokazali, da li su to politički pritisci, da li su to vaše političke slabosti ili je takva vaša politička volja, SRS, s jedne strane, to uopšte ne interesuje, a, sa druge strane, za građane to uopšte nije bitno. Oni trpe štetu, oni imaju problema. Oni ne vide perspektivu sa vama. Oni veruju da vi niste sposobni da prave iskorake zajedno sa vama u budućnosti. Ili prihvatite ovo, ukoliko ne, neka je i vama i nama Bog na pomoći u narednim godinama. Hvala. [[Aplauz]]
Narodni poslanik Dejan Mirović ima reč.
Dame i gospodo, ministre, amandman kolege Stevanovića odražava suštinu naše politike. Formulacija koja je upotrebljena u amandmanu je više nego precizna, jer pokazuje da smo protiv organizovanog rasipništva. Smatramo da država koja se nalazi u ekonomskoj situaciji takva kao što je naša, mora da ima prioritete u socijalnoj, zdravstvenoj i prosvetnoj oblasti, a ne da ispunjava neke kriterijume koji se ne poštuju ni u EU, koja izgleda idealna i u kojoj nikakve nepravilnosti u odnosu na akikomuniter ne postoje. Naravno, to je fikcija i tako nije u stvarnosti. Vidimo da je ovaj kredit uzet u iznosu oko 300 miliona evra, da bi se pokrio budžetski deficit. S obzirom na vaša prošla izlaganja i opštu politiku Vlade, to se uzima da bi se nekakav imaginarni cilj iz Pakta stabilnosti, a koji se ne poštuje ni u EU, od 3% budžetskog deficita ispoštovao u jednoj zemlji koja ima velike probleme. Opet kažem, u prosveti, zdravstvu i u svim drugim oblastima. Sigurno znate da je još 2003. godine, kada je počela, da tako kažemo, da funkcioniše ta zona evra, da upravo Francuska i Nemačka nisu ispoštovale taj procenat od 3%. Ne vidim razloga zašto bi se ovde to tako ovde rigidno izvršavalo, i po cenu socijalnog mira, po cenu ugrožavanja onih kojima je pomoć iz budžeta najpotrebnija. Daću vam konkretan primer iz prakse koji će pokazati koliko je ovaj amandman kolege Stevanovića dobar i koji pokazuje šta može da uradi jedna politika, koja nema veze sa realnošću, već sa ovom deklaracijom o usklađenosti sa akikomuniterom, koji se upravo ne poštuje u EU, tačnije, u dve glavne zemlje EU – u Nemačkoj i Francuskoj. Sigurno znate i čitali ste u našim medijima skandalozne podatke, da Republički zavod za zdravstveno osiguranje, na čijem je čelu gospodin Aleksandar Vuksanović, ne želi više da finansira Institut za eksperimentalnu fonetiku i patologiju govora. Tačnije, 200 dece koji traže pomoć i kojima je potrebna pomoć u razvoju, a radi se o cifri od 140.000 evra godišnje. S druge strane, u budžetu je predviđeno da se povećaju izdaci za Kancelariju Vlade Republike Srbije za pridruživanje EU u visini od milion evra. Šta to znači? Milion evra je značajnije da bi se povećavala evrobirokratija, briselska birokratija u Republici Srbiji, nego 200 dece koji su na listi ovog Instituta za eksperimentalnu fonetiku i patologiju govora. Kako smo saznali u SRS, gospodin Aleksandar Vuksanović se čak nije udostojio ni da primi delegaciju roditelja. To je skandal. To je tako bahato i drsko ponašanje, da nemam reči. Smatram da je to potpuno u suprotnosti i sa frazama Vlade Republike Srbije, da se ovde gradi kao neka socijalna država, neko društvo budućnosti koje ulazi u EU itd. To je sramota, najblaže rečeno. Stvarno nemam reči. S druge strane, uzimaju se krediti koji su nepovoljni i znate da su pod patronatom ''Svetske banke'', upravo pod patronatom onih institucija čiji je i bivši predstavnik Sajmon Grej zahtevao da se smanje izdaci za zdravstvo, da se smanje izdaci za prosvetu. I posledica ovog bahatog ponašanja direktora Republičkog zavoda za zdravstveno osiguranje, gospodina Aleksandra Vuksanovića, jeste upravo to. Dakle, jedna ekonomska politika, socijalna i svaka druga koja je pod patronatom ''Svetske banke'', MMF i EU koja ne vodi računa o građanima, o socijalnim potrebama, nego o nekim imaginarnim ciframa od 3% budžetskog deficita, a takva se pravila, ponavljam, ne poštuje upravo u EU i u najznačajnijim zemljama, kao što su Nemačka i Francuska. Cilj ovog amandmana je, pre svega, da se prestane sa rasipništvom, da se ekonomska politika uskladi sa realnim potrebama naših građana kojima najviše treba pomoć, dakle, dece, studenata, penzionera i svih onih koji su na udaru takozvane EU ili briselske politike. Dakle, imajte u vidu da je ova fraza o akikomuniteru, koja se pojavljuje u Predlogu zakona, ipak u suprotnosti sa realnošću. Mi apelujemo, zato je ovaj amandman i podnet, da se prekine sa jednom dogmom, sa slepom poslušnošću i ispunjavanjem jedne politike koja je u neoliberalnom smislu doživela krah od SAD, pa do EU i nadalje. Ili ćete me možda ubediti da evro nije politički projekat i da evro ima budućnost, ili ćete me u tom smislu ubediti da su ekonomije Nemačke i Grčke nešto što se podudara, nešto što je isto? Ako me ubedite da je to, a ja vas uvažavam i smatram da ste ugledan profesor Ekonomskog fakulteta, mi ćemo onda reći da je ovaj amandman u suprotnosti sa realnošću. Međutim, nažalost, mislim da je ovog puta, kao i pre, istina na našoj strani. Zahvaljujem. [[Aplauz]]
Da li još neko od poslanika želi da govori po amandmanu? (Ne) Gospodin Buha želi reč. Izvolite. Imate 28 i po minuta.
Dame i gospodo, uvaženi građani Srbije, ovo je vrlo zanimljiva tema i o njoj moramo razgovarati, jer je ona aktuelna i za opoziciju i za vlast. Naime, mi smo danas u vanrednom zasedanju i vidimo po značaju tačaka koje nam se predlažu od strane vlasti šta je najbitnije ovog trenutka. Najbitnije je uzeti kredit, zadužiti se, jer su nam finansije prazne. Daleko je važnije, gospođo Dragutinović, da smo danas razgovarali ovde o stvarnom stanju u oblasti privrede, u oblasti finansija, da izgradimo sistem, ono što vam nalaže EU, održivih finansija, realnih finansija. Da vidimo šta je sa poreskom i fiskalnom politikom. Mi parcijalno ulazimo, evo, imaćemo na redovnom zasedanju dve izmene i dopune zakona, ali nemamo jedinstvenu fiskalnu politiku. Nemamo sve preduslove koje vi jako dobro znate, a koje nećete ovde da prezentujete i iznesete. E, zbog toga, moramo se zaduživati. Još jednom moram naglasiti, SRS od vas zahteva i traži –štednja, najstroža štednja! Kada sam vam u načelnoj raspravi ukazao na potrebu štednje i ukazao na Grčku, ukazao sam na Grčku samo zato što je ona došla u takve finansijske i ekonomske teške i krizne uslove privređivanja, rada i života, i ukazao šta će ona učiniti u godišnjem periodu i četvorogodišnjem periodu, kao i koje stabilizacione mere i mere štednje ona čini u 2011. i do 2014. godine, vi ste rekli – nemojte mi govoriti o Grčkoj. Ali, sada ću, imam ovde izvađene podatke o tome, možemo mi o Grčkoj pričati jedno i drugo, međutim, evo, (znam ih i napamet, da ne tražim sada) prosečna zarada je 1.150 evra. Njihov izvoz je 28, čini mi se, milijardi evra. Kod nas je izvoz 7,5 milijardi evra u 2010. godini. Četiri puta više, a otprilike je 1,5 veći broj stanovnika u Grčkoj. Neka nam samo ova dva parametra pokažu gde se mi stvarno nalazimo, i oni koji imaju i daleko veće plate i daleko više izvoze, imaju daleko veći bruto društveni proizvod po glavi stanovnika, itd, druge benefite daleko povoljnije nego mi, oni štede, a mi nemamo aktivne mere štednje u ovom budžetu, a to tražimo od vas, jer naše finansije nisu održive. To vam govori EU, to vam govori MMF, ''Svetska banka'', itd. Jedino vi smatrate, odnosno aktuelna vlast smatra da su naše finansije održive. A, kako su održive, kad sami kažete, u ovoj skupštini ste rekli u više navrata – mi deficit budžeta možemo rešiti samo na dva načina: kreditima i privatizacijom. Da li ste vi u vašim udžbenicima ikada naveli to što ste izgovorili u ovoj skupštini, da su to jedini elementi saniranja deficita u budžetu? Imate daleko veći spektar mogućnosti. Zašto ih ne primenite ovde? Ne možete to. Ova vlast to ne može učiniti. Zapetljani ste u koalicione neprincipijelne odnose, itd. Sve to kulminira deficitima; deficitom budžeta, deficitom tekućih plaćanja, deficitom u PIO fondu, i tako dalje. Pročitaću vam ovde koliko to sumarno izgleda kada vi u članu 2. budžeta za 2011. godinu kažete, da ćete za potrebna sredstva za finansiranje budžetskog deficita, pa, u iznosu od 93 milijarde, onda, za finansiranje otplate duga u iznosu od 410 milijardi, četiri milijarde evra, za nabavku finansijske imovine u iznosu od 30 milijardi, itd, i onda kažete da ćete to učiniti kroz obezbeđenje kredita u iznosu od 130 milijardi, odnosno otprilike milijardu i 200 miliona. Evo, jedna od tranši namirenja i pokrića deficita kroz kreditne linije jeste i ovaj kredit. Izneo sam stav SRS i govorimo stalno, bez štednje nema države. Privreda je dovedena na ivicu. I sami znate da je MMF, ako to stvarno nije, vi ste izašli sa određenim podacima, opovrgavali da je to 400 hiljada otpuštenih radnika, ono što je izneo MMF. Da li je to stvarno ili nije? Vi ste u govoru u završnoj reči po ova dva zakona u načelnoj raspravi rekli da verujete zvaničnoj statistici. Ona kaže da je to, negde, oko 30-ak. Pročitaću ovde, nemojte se mrštiti, imam tačno ovde ove podatke. Verujete zvaničnoj statistici. Naša zvanična statistika kaže da je to negde 30-ak hiljada radnika koji su izgubili posao. Da li možemo verovati svemu tome? Jeste li vi ubeđeni u neke druge podatke? Moramo gledati realno stanje. Ne možemo se sakriti iza podataka koje nam iznosi MMF. Ako to što je izneo MMF ne postoji, taj MMF mora otići iz Srbije, kao međunarodna finansijska institucija, jer je oterana iz svih zemalja gde je bila prisutna. Otišla je iz Rusije, otišla je iz Ukrajine, otišla je iz Argentine. Oterana je! Vi ovde u ovom predlogu zakona kažete da se ovaj kredit odobrava uz garanciju ''Svetske banke''. Gde je ta garancija? Garant je ''Svetska banka''. Gde je formalni ugovor između Srbije, banke kreditora i ''Svetske banke''? Nemamo ga. Šta piše u toj garanciji? Ne možete tako. Mi ratifikujemo ovde nešto napamet, na temelju lepe reči. Garancija ''Svetske banke'', ako nije potkrepljena adekvatnim pravnim aktom, to je lepa reč ili loša reč. S jedne strane, imamo MMF, koji kaže da je otpušteno 400 hiljada radnika u periodu krize, čak su oni, ja nisam pročitao u originalu njihove izjave, nego su prenete od strane predstavnika sindikata, pojedinih ministara, pojedinih lica koja su učestvovala u tim razgovorima, pomenuli cifru od četvrtog meseca 2008. godine, kada su krenule izborne aktivnosti, do 31. decembra 2010. godine, da je 500 hiljada radnika na crnom tržištu i u javnom sektoru i u privredi i neprivredi. Šta je sad tu istina? Ali, istina je da je budžet prazan. Vi sami znate da je od trenutka formiranja vaše vlasti u rashodnu stranu budžeta predviđeno za ove tri i po godine, dakle, za 2011. godinu, više od 200 milijardi evra. Povećanje rashodne strane je oko 200 milijardi, odnosno gotovo dve milijarde evra. Iz kojih sredstava? Gde je ta akumulacija? Gde su ti prihodi? Gde je ta dobit koja može namiriti ovako rastuće rashode u budžetu? Nema ih! To se mora nadomestiti ili privatizacijom ili kreditima, kako vi ovde govorite. Dokle to ide? Moram još jednom ovde pročitati uporednu praksu. Ako nam je Grčka loš primer, evo, 'ajmo krenuti do Velike Britanije, sa ozbiljnim zahvatom, u ozbiljnim rezovima i ozbiljnom štednjom – u periodu od 2011. do 2015. godine, planirane uštede kroz budžet biće u iznosu od 135 milijardi evra; spuštanje deficita sa 11%, premda pokazatelji govore, i ja sam došao do tog podatka, da je preko 12,5%, na 2,1%. Gledajte koji je to zaokret? Ali prate, ne samo da normativno predvide, nego prate, analiziraju i imaju set mera. Evo, gledajte šta će sve činiti. Povećaće PDV sa 17% na 20%. Idu sa dodatnim porezima na imovinu, ali ne imovinu kao što vi činite ovde, proporcionalno, nego progresivno oporezivanje. Onaj ko ima veću imovinu on će više i platiti. Onaj ko više zarađuje on će više i dobiti. Onaj ko ostvaruje veći promet, on će kroz PDV više dati. Uz ozbiljnu socijalnu skalu. Sada ću vam reći samo jedan primer, on je vrlo poučan i javnost mora da zna, razgovarao sam sa čovekom. Radi se o jednom izbeglici koji je došao u Englesku 2001. godine, dobija socijalnu pomoć tamo. Za dvanaesti mesec ove godine dobio je socijalnu pomoć veću za 40 evra. Sam se pitam otkud sada to, kad nije predviđeno nikako povećanje, niko ih nije obavestio itd? Kad je otišao na taj socijalni ured, rekli su mu – ova godina je bila daleko hladnija nego prosečne godine. U skladu sa nekim propisom vi dobijate, u odnosu na broj članova domaćinstva, više tih 40 evra. Vidite koliko je to socijalna država, koliko brine o svom građaninu. Istovremeno on je i građanin Srbije. Vidite koja je to socijalna politika kod njih. Nemačka itd, da ne govorimo sada o pojedinačnim državama i raznim uštedama. Ova država mora da štedi, da se mi razumemo. Da ne govorimo sada o katastrofalnoj privatizaciji itd. Šta nam je ostalo još sada u prihodnom smislu ono što možemo dodati? Kroz poreze možemo doći do daleko većih prihoda, ali vi niste napravili analizu fiskalne politike. Niste napravili. Zagovarali ste pre pola godine priču o tome da će se krenuti u oporezivanje "of šor" kompanija, jer je to predsednik Tadić rekao. I, vi ste sa nekoliko izjava rekli da će se krenuti u izradu zakona kojima će se oporezivati, a posle toga je sve to zamrlo. Samo ste jednom rečenicom obrazložili zašto niste ušli u to. Nemamo ljudskih kapaciteta da oporezujemo. U državnoj upravi radi 30 hiljada, a u administraciji 500 hiljada se finansira, i vi među tih 500 hiljada ljudi u državnoj administraciji, u državnom aparatu niste našli desetak ljudi koji će se baviti problematikom praćenja prihoda i oporezivanja "of šor" kompanija. Isto tako, neadekvatno pratite putem poreske uprave, koja je u vašoj nadležnosti, celokupan sistem prihoda, trgovine, rashoda itd. Poreska uprava vam je gotovo van funkcije. Razgovarao sam sa ljudima i rekli su mi otvoreno. (Poslanici dobacuju: tako je!) Ova država više štiti tajkune, nego što štiti nas u državnoj upravi. I sve ono što napravimo ozbiljno, gde god zapnemo interveniše Pera, Janko, Marko itd.(Poslanici opet dobacuju: tako je!) Mi se povlačimo iz svega toga. Neću da brinem o svojoj deci i svojoj sudbini. To je priča poreskih inspektora. Vide kako je nastradao ovaj, kako je nastradao onaj itd. Njihov život je ugrožen. Zbog čega? Zbog toga što iza sebe nema države. A, zašto nema države? Zbog toga što vi niste napravili adekvatnu zakonsku regulativu da se oporezuje shodno prihodima, sa druge strane da su oni zaštićeni, i da celokupan državni aparat stoji u zaštiti tog pojedinca koji se kao inspektor pojavljuje u preduzeću. Pre se štite vlasnici tih preduzeća, tajkuni i njima slični, nego što se štiti radnik državne uprave. E, to su problemi, i objektivni i subjektivni. Vi kao ministar finansija morate biti inovativni u smislu onih obaveza koje imate u Zakonu o ministarstvima, u delu koji se odnosi na Ministarstvo finansija. Morate zaštiti državne interese. Zaštitićete ih na taj način što ćete morati sagledati celokupnu strukturu prihoda, rashoda, sve ono što smatrate da je višak, to ćete predložiti, inovirati prihodno-rashodnu stranu i na taj način će se doći do one uštede koja je neophodna ovoj državi. Bez toga mi nemamo državu. Hvala vam. [[Aplauz]]
Reč ima gospođa Diana Dragutinović, ministar. Izvolite.
Poštovana predsednice Narodne skupštine, uvaženo predsedništvo, dame i gospodo poštovani narodni poslanici, zahvaljujem što nije bilo grubih reči, kao što je jedna poslanica izjavila. Dozvolićete mi da iskoristim ovu priliku da se osvrnem na neke od vaših komentara i kritika. Naravno, pokušaću da se fokusiram na amandmane, ali ću biti dovoljno slobodna da se osvrnem i na neke ekonomske koncepte koji su ovde pomenuti. Dakle, nije tačno da Narodna skupština usvaja zakone koji su svi sa odloženim dejstvom. Svi dobro znate da se Zakon o budžetskom sistemu, koji je usvojen krajem prošle godine, primenjuje za budžet koji je važio 2011. godine. I kao što smo usvojili budžet za 2010. godinu, koji je dozvoljavao deficit od 4,8% društvenog proizvoda, tako smo ovim budžetom za 2011. godinu usvojili budžet koji znači manji deficit, 4,1% društvenog proizvoda. Dakle, zakon primenjujemo i u 2011. godini. Bilo je kritika o tome da garancija koja se daje ''Srpskoj banci'' za iznos od 45 miliona evra nema svoj zakonski osnov. Znam da poslanik dobro zna i da svi poslanici ovde znaju da zakonski osnov postoji. Iznos garancija je određen u dva člana Zakona o budžetu za 2011. godinu. Dakle, ne samo članom 2. već i članom, mislim, 33. gde se daje fleksibilnost Vladi da u iznosu do 200 miliona evra pokrene postupak izdavanja garancije za projekte od posebnog značaja, pa se onda navodi koje su to namene, između ostalog, stimulisanje izvoza, ali i finansijska stabilnost, a bogami i minimiziranje negativnih posledica velikih katastrofa. Prema tome, upravo taj član daje zakonski osnov. Da li je iznos garancije veliki ili mali, o tome možemo diskutovati, ali hoću da kažem, ponovo, kao što sam rekla i prilikom odbrane Zakona o budžetu, da je sama procedura zaduživanja dosta dugotrajna, da poštujući striktno proceduru vi se ne možete zadužiti za period koji je kraći od četiri meseca, a u proseku ceo postupak traje najmanje osam do devet meseci. Ako bismo bili pošteni kada analiziramo podatke, pa gledali, recimo, budžete od pre tri-četiri godine, videli bismo da se iste garancije provlače. Dakle, u proseku od onog iznosa za koji kažemo da je maksimalni iznos za garancije koje može odobriti Vlada tridesetak posto se odnosi na jednu godinu. Da li je Ministarstvo finansija odgovorno za javne nabavke? Od 2003. godine, od kada počinje da se primenjuje Zakon o javnim nabavkama, sve javne nabavke koje se obavljaju na nivou svih nivoa države, plus javna preduzeća, naravno, uključujući i lokalnu samoupravu, vrlo se pažljivo registruju u Upravi za javne nabavke. Prema tome, Ministarstvo finansija može biti odgovorno za javne nabavke Ministarstvu finansija. Takođe, neosporno je da postoji budžetska inspekcija, ali je neosporno je da postoji interna revizija, a interna revizija je prvi nivo kontrole koji se u okviru određenog ministarstva brine da javne nabavke budu sprovedene po zakonu. Ako uporedimo kapacitet budžetske inspekcije i kapacitet DRI, dakle, kapacitet 15 ljudi u budžetskoj inspekciji, kapacitet DRI 150 ljudi, činjenica je da se sa formiranjem DRI i sa početkom njenog rada zapravo smanjuje značaj budžetske inspekcije i, prirodno, nezavisna revizorska institucija treba da vidi da li se troši u skladu sa zakonom. Hoću još jednom da podsetim i na nalaze DRI, dakle, svi mi dobro znamo, jednom godišnje da Uprava za javne nabavke, koja inače nije u sastavu Ministarstva finansija, nego nezavisni državni organ, dakle, ta uprava, u njoj se nalaze svi podaci i ona jednom godišnje radi izveštaj o javnim nabavkama. Sve ono što je nadležnost Ministarstva finansija to su direktni budžetski korisnici, dakle, javno nabavljaju 22 milijarde dinara. Vi znate da je budžet bio prošle godine 760, javno se nabavlja preko javnih nabavki tendera 22 milijarde dinara. Državni revizor je našao nepravilnosti u vrednosti od 300 miliona dinara. Dakle, 1,5% javnih nabavki, a da ne kažem koliko promila ukupnog budžeta Republike Srbije. Neko je osporio mogućnost uopšte, rekao da se radi o lošoj nameri, da se cela otplata jednog kredita, koji je podržan garancijom ''Svetske banke'' vrati samo u jednoj godini. Mislila sam da imate više poverenja u državu i Upravu za javni dug i da mora da postoji neki jako dobar razlog zašto se to radi. A, razlog je sledeći: kao što znate 2016. godine vraća se poslednja rata duga po osnovu stare devizne štednje. I zato je namerno izabrana ta 2017. godina da bi se vratio ovaj dug, jer su vrednosti približno iste. Jedna rata stare devizne štednje, odnosno ceo kredit uzet od poslovnih banaka, a koji je podržan garancijom ''Svetske banke''. Dakle, prosto, motiv nije nikakvo poštenje ili nepoštenje, motiv je upravljanje likvidnošću i javnim dugom. Naravno, bilo je i dosta komentara o različitim konceptima. O njima sam mnogo puta govorila, osećam potrebu da se osvrnem još jednom. Dakle, svrha privatizacije jeste veća efikasnost preduzeća, izlaganje preduzeća konkurenciji i privatna preduzeća jesu efikasnija od javnih preduzeća, i to ne samo u Srbiji nego svuda, a možemo da napravimo analogiju i sa nama, kao vlasnicima nekih stanova, kako se odnosimo prema vlastitom stanu, a kako prema zajedničkim hodnicima. Prema tome, drugačiji osećaj i drugačije se privatnik brine o svom vlasništvu, nego o nečemu što nije njegovo. Kome je potrebno zaduživanje? Pa, Kuvajtu nije, tu se slažem. Postoje primeri zemalja koje se ne zadužuju, ali je uloga finansijskog sektora, nadam se da niko ne spori da finansijski sektor treba da postoji, da obezbedi kredite dobrim klijentima, a država jeste dobar klijent. Bilo je i duhovitih opaski o tome šta to može da znači uspešnost ili neuspešnost. Uspeh je moguće meriti na razne načine. Neko meri uspeh brzinom zaduživanja. Mogla bih da odgovorim i da kažem da bih mogla da merim uspeh visinom inflacije i hiperinflacije ili možda nepoštovanjem zakonom garantovanih obaveza. Možda je neuspeh biti u krizi kada je ceo svet u krizi, možda je uspeh biti u krizi kada svet nije, ali ću time da završim o tome kako sve možemo da merimo – uspeh ili neuspeh. Takođe, podsećam da smo Zakonom o budžetu predvideli ove garancije. Prema tome, usvajanjem Zakona o budžetu zapravo mi smo, zapravo, dali podršku i ovim garancijama. Neko je, takođe, rekao da je država mnogo više zadužena sada nego što je bila početkom 2000. godine. E, to, zaista, nije tačno! Vi dobro znate da postoji bilten javnih finansija i možete to proveriti. Sigurna sam da znate da je 2000. godine učešće javnog duga u društvenom proizvodu bilo 150%, a danas je, uprkos svemu, zaduživanju u ove tri poslednje godine, učešće javnog duga u društvenom proizvodu četiri puta manje. Nikada nisam mogla da kažem da je MMF rekao da mi vodimo restriktivnu fiskalnu politiku. Između reči ''restriktivno'' i reči ''odgovorno'', moram da kažem da postoji velika razlika. Ne mogu da kažem da budžet koji se usvaja sa deficitom jeste restriktivan budžet. Prosto, to ne mogu da kažem, jer to ne piše ni u jednoj knjizi, ali mogu da kažem da je odgovorno voditi kontracikličnu politiku, a to podrazumeva da se u periodu krize reaguje deficitom. Molim vas da napravite razliku između restriktivnosti i odgovornosti. Imala sam utisak kao da jedan poslanik nije razumeo u mojoj završnoj reči šta sam htela da kažem, zašto postoji razlika između tzv. programskih i projektnih kredita. Imala sam utisak kao da jedan poslanik traži od mene da novac koji je dobijen na osnovu garancije ''Svetske banke'', tih 400 miliona dolara ili 300 miliona evra, označimo crvenom bojom, tako da znamo da se radi o tom novcu i da budemo sigurno da je on otišao za određene namene. Ne znam da li poslanik dobro zna šta je funkcija Trezora, a to je da novac, bez obzira da li od poreskih prihoda, da li od kredita ili emisija hartija od vrednosti, dolazi u jedan zajednički rezervoar. Dakle, rekli ste da vi podrazumevate da ne može da se troši više nego što je planirano budžetom, a budžet kaže – toliko odlazi za plate, penzije, socijalna davanja, pa, recimo, 70 milijardi dinara odlazi za podsticaj privredi i 30 milijardi dinara za investicije. Sada vi tražite od mene da vam kažem, pošto vidite da imamo deficit, recimo, od 120 milijardi, da će tih 30 milijardi što je predviđeno za investicije, biti iz kredita ''Svetske banke'', a onih 70 iz emisije državnih obveznica, a plate, penzije i socijalna davanja iz poreskih prihoda. Šta smeta da bude drugačije? Nama su potrebni i krediti ''Svetske banke'' i emitovanje trezorskih zapisa, naravno, poreski prihodi. Deficit je takav, novac kad dođe u Trezor on je neobojen. Do prve velike svetske ekonomske krize deficit je uglavnom bio rezultat finansiranja ratova. Tu se potpuno slažem sa rečima jednog poslanika. Međutim, takođe, moram da napomenem da nakon velike svetske ekonomske krize i, da kažem nakon čuvenog prvog Kenzovog dela, inače ne volim Kenza, zato što smatram da ima i drugih ekonomista meni bližih po prirodi, deficit postaje regularan instrument fiskalne politike i on je tzv. strukturne prirode. Dakle, upotrebljava se u zavisnosti od faze ekonomskog ciklusa. U vreme Laze Pačua bio je deficit i on jeste finansirao ratove, ali verujte mi, Srbija je i u to vreme bila mnogo udaljena od nekih evropskih zemalja po nivou razvijenosti. Sada je sigurno manje udaljena nego što je bila nekada. Interesantno je da jedan poslanik insistira na tome da se ''mastrihtski'' kriterijum ne treba poštovati, na primer, kada je u pitanju veličina fiskalnog deficita, zašto ne veći. Odmah zatim, drugi poslanik kaže – treba štedeti, treba imati manji deficit, ali definitivno mislim i pretpostavljam da ćete se svi složiti da je, bez obzira da li je deficit strukturne prirode, da li je deficit rezultat rata, uvek bolje da se deficit i njegovo finansiranje upotrebe za namene, kao što su zdravstvo, prosveta, investicije, nego za finansiranje ratova. I, možda još samo da se osvrnem na reči poslednjeg govornika. Da li verujem u statističke podatke? Ono u šta verujem jeste ozbiljna ekonomska analiza. Posumnjala sam u tačnost podataka da je smanjen broj zaposlenih za 400 hiljada. Zašto? Zato što postoje dva izvora podataka, iste institucije koja se zove Republička statistika. Prema jednom izvoru koji se zove Statistika zaposlenih – zaposlenost je smanjena za 200 hiljada. Prema drugom izvoru, koji se zove Anketa o radnoj snazi, zaposlenost je smanjena za 400 hiljada. Razlika između ta dva izvora jeste što Anketa o radnoj snazi obuhvata zaposlene u sivoj ekonomiji ili u nekoj sivoj zoni. Negde je meni prirodno da u vreme krize upravo broj ljudi koji su u neformalnom sektoru raste, da odlaze iz formalne u neformalnu ekonomiju. Zašto sam posumnjala u taj broj? Nisam vršila analizu i moji ljudi u Ministarstvu još uvek nisu, jer tih 200 hiljada razlike negde mora da se nađe. Ako ste radili u neformalnoj ekonomiji, vas 200 hiljada, izgubili ste posao, gde ste vi sada? Niste otišli u penziju, jer niste imali posao u formalnoj ekonomiji. Da li ste se iselili? Da li ste se pojavili na tržištu rada? Tržište rada kaže da niste. Da li ste aplicirali za socijalnu pomoć? Jer, vama je socijalna pomoć neophodna. Socijalna institucija kaže da nije. Ja, prosto, moram da vidim gde se pojavilo tih 200 hiljada ljudi. Ono što jeste neosporno to je da su ljudi u privatnom sektoru izgubili posao, da je i tih 200 hiljada mnogo, ali evo, najiskrenije sam rekla, zašto sam izrazila sumnju u ove brojeve. Kao i uvek meni je, bez obzira na ponekad izraženo negodovanje mojim licem, uvek prijatno što se družim sa vama. Zahvaljujem na tome, još jednom, što nije bilo grubih reči i videćemo se ponovo uskoro. Hvala. [[Aplauz]]
Uvažena gospođo ministar, zahvaljujemo i mi vama. Narodni poslanik Dragan Stevanović – neće. Zahvaljujem Pošto smo završili pretres o svim amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Obaveštavam vas da ćemo u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Pošto je Narodna skupština završila raspravu o svim tačkama dnevnog reda ove sednice, saglasno članu 87. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, određujem ponedeljak, 28. februar 2011. godine, sa početkom u 10 časova, kao dan za glasanje. Kako je 28. februar 20011. godine određen kao dan za glasanje, napominjem da će se Narodna skupština, u skladu sa članom 113. stav 2. Ustava Republike Srbije i članom 264. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, u tom danu izjasniti i o Zahtevu predsednika Republike Borisa Tadića da Narodna skupština ponovo odlučuje o Zakonu o izmenama i dopunama Zakona o porezu na dodatu vrednost. Podsećam, takođe, da ćemo se videti sutra u 10 časova i da ćemo imati predstavnike Vlade koje su predlagači aktuelnih tema predložili. Glasanje je u 10 časova, u ponedeljak. Vlada će nam biti popodne od 16 časova, tako da ćemo sutra imati intenzivan rad.