Poštovane dame i gospodo, otvaram sednicu Drugog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2011. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 109 narodnih poslanika. Da bismo tačno utvrdili kvorum, molim da ubacite kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutan 101 narodni poslanik, odnosno da nas je prisutno više od nas 84, pa ima uslova za rad. Da li neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje u skladu sa članom 286. Poslovnika. (Da) Gospodin Riza Halimi.
Hvala, gospođo predsednice. Dame i gospodo narodni poslanici, u policijskoj stanici u Preševu prošle nedelje, 31. maja, saslušan je predsednik Odbora za ljudska prava Belzim Kamberi. On je tom prilikom ispitivan na temu postavljanja bilborda, tokom uredno prijavljenog protestnog skupa, u vezi poznatog problema nepriznavanja diploma Prištinskog univerziteta. Ovaj informativni razgovor u policiji obavljen je na osnovu pokrenutog postupka za krivično delo povrede ugleda, zbog rasne, verske, nacionalne i druge pripadnosti, od strane Osnovnog tužilaštva u Vranju. Upravo, zbog tog famoznog bilborda, u kojem je pisalo da je –na Pravnom fakultetu Univerziteta „5. oktobar” u Beogradu, student Milan Marković dobio opštu ocenu 10 za nepoštovanje ljudskih prava građana Preševa, Bujanovca i Medveđe. [[Predsednik: Dame i gospodo narodni poslanici, uopšte ne čujemo gospodina Halimija. Ja vas molim, da…]] Nakon medijske aktuelizacije ovog slučaja, ministar Marković je izjavio da ga ta rečenica ne vređa i da ne želi da se ovaj postupak vodi. Onda se s pravom postavlja pitanje – ako ministar nije uvređen, što se uostalom potvrđuje i činjenicom da krivični postupak nije pokrenut njegovom privatnom tužbom, ko je onda zadužen, u okviru tužilaštva i po kom zakonskom osnovu, da procenjuje navodnu povredu ugleda javne ličnosti, u ovom slučaju ministra za ljudska i manjinska prava, državnu upravu i lokalnu samoupravu? Takođe, postavlja se pitanje – po kom osnovu se smatra kao povreda ugleda javna kritika upućena ministru Markoviću, koji je ujedno i predsednik Koordinacionog tela, zbog nerešavanja pomenutog veoma osetljivog problema diploma, koje ima za posledicu uskraćivanje prava na rad mladim Albancima ovog područja? Ako se pokreće krivični postupak protiv predsednika Odbora za ljudska prava, koji, kao prva nevladina organizacija, već 12 godina uspešno radi u ovoj oblasti i za taj rad ima niz domaćih i međunarodnih priznanja, onda je to veoma jasna poruka drugima da ne smeju da kritikuju državne institucije, pa ni Koordinaciono telo, koje je Vladin organ za Preševo, Bujanovac i Medveđu, pa čak i kada se Koordinaciono telo neovlašćeno drastično meša u zakonske kompetencije lokalnih vlasti, pa i Nacionalnog saveta Albanaca. Zapravo, ova drastična inkriminacija ukazuje na diskriminaciju, koja, nažalost, još uvek postoji u ovoj državi, jeste samo vrhunac prakse koja se čitavo vreme odvija preko prakse Osnovnog i Višeg tužilaštva u Vranju. Naime, već sam preko poslaničkih pitanja tražio objašnjenja, prvo, za pokrenut krivični postupak protiv novinara TV „Bujanovac”, zbog izveštavanja sa jednog manifestacionog skupa u Bujanovcu, a zatim, drugo, i za krivični postupak protiv lekara „Doma zdravlja” u Bujanovcu, zbog optužbi da su vakcinisali decu za koju je navodno neizvesno da li su rođena u kućnim uslovima ili u porodilištima Kosova. Bujanovački lekari su optuženi da su oštetili državu za iznos koji je primalo nekoliko porodica iz Bujanovca preko dečijeg dodatka za njihovu rođenu decu. Ostvarivanje dečijeg dodatka, vakcinacija odojčadi, sloboda izražavanja i informisanja, kao i osnovano pravo na rad, zbog čega je i održan protestni skup, na kojem je istaknut diskriminisani bilbord, pripadaju korpusu osnovnih ljudskih prava, koji se, nažalost, još uvek ne ostvaruju na ovom području. Rešenje ovih problema sigurno se ne može postići preko navedenih krivičnih procedura Tužilaštva u Vranju. (Predsednik: Vreme.) Zapravo, ova životna pitanja mogu se rešiti samo kroz demokratski postupak. (Predsednik: Gospodine Halimi, vreme.) Zato postavljam pitanje, da li će neko da preduzme odgovarajuće mere da se spreči dalja destruktivna aktivnost Tužilaštva u Vranju? [[Čuje se jedan aplauz]]
Reč ima narodni poslanik Jovan Palalić.
Moje pitanje upućujem Vladi Republike Srbije i Ministarstvu odbrane Republike Srbije. Od 13. do 15. juna u Beogradu se održava Strategijska vojna konferencija za partnere, koju organizuje Savezna komanda za transformaciju NATO-pakta. Održavanje ove konferencije u Beogradu je za DSS neprihvatljivo, zbog nekoliko vrlo spornih, problematičnih pitanja. Prvo, Republika Srbija je Rezolucijom koja je doneta u Narodnoj skupštini vojno neutralna država i zaista je neprihvatljivo i neobjašnjivo da mi bivamo domaćini jednog skupa koji organizuje jedna od dve najvažnije savezničke komande za transformaciju i to u Beogradu, pod odlukom da smo vojno neutralni. Ovakva odluka jeste faktički izlazak iz vojne neutralnosti, jer smo mi jedina država koja u procesu Partnerstva za mir nije rekla da ima nameru da stupi u NATO-pakt, nego formalno želimo da ostanemo vojno neutralni. Druga sporna stvar jeste tema o kojoj će se raspravljati. Navedeno je – nakon Lisabona, sprovođenje transformacije. Na Samitu NATO-pakta u Lisabonu u Strategiji NATO-pakta i u Deklaraciji koja je tamo doneta utvrđeno je niz pitanja koja se direktno tiču teritorijalnog integriteta i suvereniteta Republike Srbije i našeg nacionalnog interesa. Tamo NATO-pakt direktno govori da je podržavao obuku „kosovskih bezbednosnih snaga” i da je zahvaljujući toj podršci na Kosovu uspostavljen mir, sigurnost, kako se tamo kaže, za pripadnike etničkih manjina. Dalje, u tom dokumentu, ni na jednom mestu, ne poziva se nijedna zemlja da podrži suverenitet i teritorijalni integritet Republike Srbije, kojoj je to ugroženo, ali se traži podrška za suverenitet i teritorijalni integritet svih onih zemalja koje imaju sporna teritorijalna pitanja i nerešene probleme, počevši od Moldavije, od Gruzije, od Jermenije, itd. Ovaj dokument pozdravlja opredeljenost Republike Srbije za evroatlantske integracije i definiše novu ulogu NATO-pakta kao nekog ko će intervenisati, kako se kaže, izvan svojih granica, kada proceni da su njegovi interesi ugroženi, a rukovodeći se iskustvom intervencija na zapadnom Balkanu. E, o tim stavovima treba da se raspravlja usred Beograda i da Beograd tome da podršku. I nadasve, NATO-pakt je, kao vojni savez, bombardovao Republiku Srbiju, naneo ogromne ljudske žrtve i materijalnu štetu i ovaj događaj treba u stvari da pošalje poruku da je to sve zaboravljeno, da su „oni nama oprostili što su nas bombardovali” i da idemo dalje. Možda je ova vlast zaboravila, ali građani Srbije sigurno nisu! Ove tri važne i sporne tačke razmimoilaženja između nas i NATO-pakta nikako ne mogu biti nešto preko čega treba preći i pristati da jedna vojno neutralna država bude domaćin ovakvog skupa. Zato postavljam pitanje Vladi i ministarstvu – zašto se krši Rezolucija Narodne skupštine Republike Srbije po kojoj je Srbija vojno neutralna zemlja?! Drugo pitanje, zašto se produbljuju odnosi sa ovim vojnim savezom u situaciji kada on svojim delovanjem i svojim politikama direktno narušava teritorijalni integritet Republike Srbije i ugrožava naše vitalne i nacionalne interese?! Ovo je događaj koji niko u Srbiji neće podržati, ovo je događaj koji vređa sve one koji su pretrpeli štetu i koji su pretrpeli patnje za vreme bombardovanja. Najbolje bi bilo da se to odloži, ali, u svakom slučaju, teško da može da se očekuje takva jedna odluka od ove vlasti, koja, jedino, što radi,jeste da Srbiju, sigurno, gura u NATO-pakt. Hvala.
Reč ima narodna poslanica Marija Bugarčić.
Uvažena predsednice, poštovane koleginice i kolege, htela bih da postavim pitanje ministru zdravlja. Ovaj problem datira još iz 2006. godine, stupanjem na snagu Zakona o zdravstvenom osiguranju. Studenti Beogradskog univerziteta su sakupili blizu 15.000 potpisa za peticiju da se izmeni Zakon o zdravstvenom osiguranju. Od 2006. godine počela je borba studenata i stomatologa sa Studentske poliklinike, slati su dopisi i predsedniku Republike, i nadležnom ministru i Republičkom zavodu za zdravstveno osiguranje sa istim zahtevom – da se studentima ukine participacija na stomatološke usluge. Poliklinike u Beogradu, u Novom Sadu i Nišu postale su prazne, jer studenti nemaju sredstava da plaćaju ovu vrstu usluga. Ova pojava je izazvala dalekosežne posledice, stomatolozi su poniženi, studenti su očajni. Apsurdno je da u jednoj zemlji istu cenu plaćaju i studenti i obični građani za istu vrstu usluge. Trenutno stanje je da studenti sve manje dolaze u studentske poliklinike, da sve više pate od bolesti zuba. Najčešće dolaze kada je već kasno i kada mora da dođe do vađenja. Postavljam pitanje – gde to vodi ovu zemlju, da li intelektualna elita ovog društva treba da bude krezava da bi ovo društvo i ova država preduzela neke mere? Ukinuta su savetovališta za mlade u studentskim poliklinikama, naplata stomatoloških usluga je trenutno stanje u Srbiji i opet dolazimo do načela jednakih šansi koje toliko pominjemo ovih dana u Zakonu. To načelo je skandalozno, jer će se lečiti studenti koji budu imali novac, a studenti koji ne budu imali novac neće se lečiti. Stomatolozi, njih oko 15 u Studentskoj poliklinici u Beogradu, četiri u Novom Sadu, sedam u Nišu, postali su socijalni slučajevi, jer oni platu primaju isključivo od realizacije, tj. od učinka. Što se tiče uporednog prava i okolnih zemalja, u Hrvatskoj, u BiH, drugačije je stanje. Ova vrsta usluga se studentima ne naplaćuje. Pre godinu i po dana je ovim studentima rečeno iz nadležnog ministarstva da je došlo do propusta. Moje konkretno pitanje za resornog ministra glasi – da li će da uputi u parlament izmene i dopune Zakona o zdravstvenom osiguranju i oslobodi studente od plaćanja stomatoloških usluga, pre svega da ih oslobodi od poniženja i bola koji trpe, a stomatolozima da omogući normalan rad i da mi kao društvo jednom počnemo da brinemo o mladima? I, kao što je rekao Pikaso – ko hoće nešto da učini, nađe način, ko neće, nađe opravdanje. Hvala.
Zahvaljujem. Dajem reč narodnom poslaniku Jovanu Damjanoviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući, želim samo da skrenem pažnju određenim institucijama da se u poslednje vreme pojavljuju česti napadi na romsku nacionalnost. Mi imamo u poslednje vreme napade na Rome u Požegi, Čačku, Knjaževcu, Zrenjaninu, Banatskom Karađorđevu i Beogradu. Znam da su to pojedinci. To ne može, kao što neki pišu, biti rasizam. Srbija nikada nije bila rasistička zemlja. Zato apelujem i molim institucije, osobito MUP Republike Srbije, jer imamo vrlo sposobno Ministarstvo, da spreči ovakve napade. Ali, ako se desi još ovakvih napada, onda će to stvarno otići u nekom drugom pravcu, pa nećemo moći tako da govorimo. Ovaj parlament je doneo prvi zakon o antidiskriminaciji. Verujem da ovo nije Srbija, ovo su pojedinci koji žele destabilizaciju Srbije i njen ulazak u EU i koji žele da spreče demokratizaciju Srbije, koja je već započela. Ali, to me ne zabrinjava toliko spolja koliko sam malo iznenađen sa određenim narodnim poslanikom, koji je ovde u parlamentu, koga izuzetno cenim i poštujem, pre neko veče u emisiji „Upitnik”, gospodin Velja Ilić, ne znam odakle mu to, govori o nekoj poslastičarnici, nekoj trgovini i o glasanju. Ja sam narodni poslanik i glasam po svojoj etici, po svom moralu, po svom ubeđenju! Niko meni nije ni ponudio pare, niti sam tražio, niti ću ikada to činiti, niti je ko meni davao opremu za poslastičarnicu! To sam činio i radio, jer sam digao dva kredita koja plaćam ovoj državi mesečno oko 100 hiljada dinara. I, ne treba tako da se daje etiketa jednom predstavniku romske zajednice ovde u parlamentu od pojedinaca, jer to ne odgovara činjenicama, niti istini, a svi znamo kakva je bila haranga pre nekoliko meseci, kada je žuta štampa pisala o meni! Uskoro ću izneti odluke i presude određenih pravosudnih organa koje su donete u moju korist, jer je to sve bilo laž i neistina na račun mene i romske zajednice. Hvala lepo. [[Aplauz]]
Narodni poslanik Velimir Ilić.
Gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, hteo bih da postavim pitanje Vladi Republike Srbije, premijeru – zašto se više, posle tri godine ove vlade, evo, sada je i četvrta godina, manipuliše jednim problemom i stalno se pominje u svim mogućim medijima, u svim javnim nastupima ljudi iz vladajuće koalicije, da bi sve moglo da se radi u Srbiji, ali da nema projekata, da prethodne vlade nisu uradile projektnu dokumentaciju, na primer, za „koridore”? Nije tačno da nema projekata. Projekti su urađeni. U ovom parlamentu je bila koncesija „Niš – Dimitrovgrad”, nije mogla da bude koncesija „Niš – Dimitrovgrad” na javnom tenderu, s obzirom na to da je to neprofitabilan posao i niko se nije javio na taj tender, a da nema projektne dokumentacije. „Horgoš – Požega” je isto bio međunarodni javni tender i javili su se najveći svetski giganti za tu koncesiju, i nemoguće je da nije urađena projektna dokumentacija. Isto tako za „Obilaznicu” oko Beograd, isto tako „Beška – Novi Sad” i niz drugih projekata koji su kompletno urađeni, ispitivanja završena, urađeni idejni projekti, geomehanička ispitivanja, geodezija, itd, sve je završeno, obeleženi koridori itd. Međutim, sada se pojavljuju privatne firme u koje su prešli čelni ljudi iz nekadašnjih preduzeća i Direkcije za puteve, pokrali dokumentaciju i projekte i preneli u privatne kuće koje se bave izradom projekata, pa se sada javljaju na tenderima da te iste projekte ponude na nekim tenderima koje traže da se objave. Tražim odgovor na pitanje – kako je moguće da Vlada Republike Srbije ne zna da su projekti urađeni, ako su Građevinski fakultet i Arhitektonski fakultet uradili reviziju projektne dokumentacije, postoje o tome i ugovori i tome slično? Molim vas da se to razreši i da se jednom zasvagda prekine. I da se ne priča više priča – mi imamo pare, a nemamo projekte. Nije tačno! Imamo projekte, koji su, nažalost, negde sklonjeni, ali nemamo pare da radimo izvođački deo projekata. Tačno je da nisu urađeni izvođački projekti, ali izvođački projekti se rade tek kada se dobije projektna dokumentacija i kada se odredi izvođač na tenderu. Onda on radi postupno, deonicu po deonicu projektne dokumentacije, zavisi od same tehnologije koju će izvođač primeniti na određenim delovima, kao što su nadvožnjaci, tuneli, podvožnjaci, mostovi i tako dalje, on će to sam isprojektovati. Prema tome, projekti postoje, projekti su ostali, projekti su sklonjeni i sada neke privatne kuće čiji su direktori ljudi koji su bili direktori i u prethodnih nekoliko generacija, a neki od tih direktora, koji su sada prešli u privatni sektor, jeste iz vladajuće koalicije, pa sada nude projektnu dokumentaciju da se radi ponovo, što nije nimalo opravdano. Zamolio bih resorne ministre, a i samog premijera, da preduzmu određene korake, da vide da li su određene institucije uradile reviziju projektne dokumentacije, da li je urađena projektna dokumentacija i gde se ta projekta dokumentacija nalazi?
Zahvaljujem. Narodni poslanik gospođa Jorgovanka Tabaković.
Zahvaljujem. Ceneći da ovaj institut traženja objašnjenja i postavljanja pitanja, koja su nam neophodna za rad, još uvek ima smisla, želim da podsetim Vladu i nadležne da još uvek kao poslanička grupa nismo dobili odgovor na pitanje – otpremnina za državne sekretare i slične, uslovno rečeno, funkcionere, za koje je u sredstvima javnog informisanja najavljeno da će imati pravo na otpremninu, otprilike njih oko 80, od toga je 30 državnih sekretara i šefova kabineta, a u stvari, reč je o licima koja po zakonima ove države nemaju pravo na otpremnine, i da pokušamo da sprečimo štetu, koja može da nastane u nezakonitoj isplati rekonstrukcije Vlade, koja je imala za posledicu oslobađanje jednog broja viška zaposlenih. Želim, takođe, da podsetim da MUP duguje odgovor na pitanje – na osnovu čije naredbe je naloženo da vlasnici već registrovanih motornih vozila moraju da izvrše zamenu registarskih tablica koje sada poseduju prilikom produženja registracije, iako ih na to nijedan zakon ni bilo koji drugi propis ne obavezuje? Tražili smo da se dostavi akt po osnovu koga su građani Srbije obavezni da se izlože tom maltretiranju i trošku. Tražili smo odgovor na pitanje – šta će MUP da preduzme u vezi sa produženjem registracije vozila koja se obavlja uz dugo čekanje u velikim redovima i da se saobraćajne dozvole izdaju odmah, u vrlo kratkom roku, bez tog i takvog čekanja? Osnovno pitanje, na koje još uvek nema odgovora, jeste – na osnovu kojih merila i propisa je Vlada odredila troškove koje plaćaju vlasnici vozila za izdavanje i zamenu registarskih tablica i dokumenata, a koji su po izjavi samog ministra unutrašnjih poslova oko četiri puta veći od stvarne cene koštanja tih tablica? Čak smo i preko Poverenika za informacije tražili informaciju o propisu ili drugom aktu kojim se vlasnici vozila obavezuju da izvrše promenu registarskih tablica, odnosno tražili smo obaveštenje da li takav akt uopšte postoji. I, tražili smo kopije navedenih ugovora kojima je uređeno pitanje isporuke registarskih tablica i obrazaca dozvola, a i na ta pitanja još uvek nemamo odgovore. Takođe, jedno poslaničko pitanje za gospodina ministra Mrkonjića, koje dugo čeka na odgovor, jeste – zbog čega Ministarstvo za infrastrukturu do danas nije preuzelo vršenje inspekcijskog nadzora u vazdušnom saobraćaju? (To je prvo.) Zbog čega nisu izvršene četiri presude Upravnog suda kojima su poništena rešenja o oduzimanju dozvola za rad avio-kompaniji „Kosmos Er” iz Beograda, iako je rok za izvršenje istekao pre više meseci i da li ministar namerava da pokrene postupak protiv nadležnih rukovodilaca Direktorata civilnog vazduhoplovstva zbog neizvršenja presuda i zbog donošenja nezakonitih rešenja, ali i zbog štete koja je time prouzrokovana Republici Srbiji? (To je drugo pitanje.) Treće pitanje vezano za ministra Mrkonjića, ovim povodom, jeste – da li ministar ima podatke o tome koliki je iznos štete koji će Republika Srbija iz državnog budžeta morati da plati zbog nezakonitog oduzimanja dozvole za rad aviokompaniji koja zbog toga nije mogla da obavlja aviosaobraćaj više od tri godine? Da bi ova pitanja i ovaj Poslovnik i ovaj rad imao smisla, molim one koji nisu dostavili odgovor na postavljena pitanja da ih dostave i ujedno da zahvalim gospodinu Ćiriću koji mi je dostavio u propisanom roku, doduše, deo odgovora na pitanje koje sam postavila, ali za koje je on nadležan. Hvala. [[Aplauz]]
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Boris Aleksić.
Hvala, gospođo predsednice. Postavljam pitanje premijeru Cvetkoviću, ministru pravde Snežani Malović i ministru unutrašnjih poslova Ivici Dačiću – zbog čega nadležni organi nisu još uvek obelodanili pozadinu incidenta na protestnom mitingu SRS povodom sramnog hapšenja i izručenja generala Ratka Mladića, koji je održan 29. maja?! Takođe, zbog čega su mladi ljudi izvlačeni iz autobusa i prebijani od strane policije, iako nisu učestvovali u izgredima, jer, kao što znate, ukoliko je neko osumnjičen, policija može da ga privede, a nema pravo da ga bije? Nisu ljudi krivi zbog toga što su mladi i zbog toga što se nalaze u gradskom prevozu, na primer. Međutim, izgleda da su incidenti dogovoreni i da su organizovani prethodno, i to, na relaciji šef kabineta Borisa Tadića, Miodrag Rakić i Aleksandar Vučić. Pogledajte ove detalje. Nakon sat i 15 minuta mitinga ubačena je manja grupa ljudi koja je nakon određenog signala počela da lomi autobusku stanicu preko puta doma Narodne skupštine. Čak su napadali ljude koji su došli na miting SRS i neke poslanike SRS. Postavlja se pitanje zašto? Da li su incident organizovali Aleksandar Vučić i šef kabineta Borisa Tadića, kome je Tadić nedavno dodelio još jednu značajnu funkciju, pa je sada predsednik Biroa za koordinaciju tajnih službi. On je i sekretar Nacionalnog saveta za nacionalnu bezbednost. Reč je, naravno, o Miodragu Rakiću. Rakić je čovek koji je predvodio tim za pronalaženje bivšeg komandanta Vojske Republike Srpske, a direktorka Odeljenja za jugoistočnu Evropu američkog Stejt departmenta, Dženifer Braš, napisala je da joj je Dejan, šef njihove beogradske Kancelarije haškog tribunala, rekao da sastancima Akcionog tima, kojima zvanično predsedavaju Rasim Ljajić i tužilac Vladimir Vukčević, zapravo, rukovodi Miodrag Rakić, šef predsednikovog kabineta i sekretar Saveta za nacionalnu bezbednost. Sa kim je u stvari svih ovih godina sarađivao Miodrag Rakić? Kao što znate, Florens Artman, desna ruka Karle del Ponte, javno je iznela sledeće podatke, da su 22 specijalista Pentagona i CIA organizovala rad Haškog tužilaštva, da je Džefri Najs, agent britanske obaveštajne službe, tužilac u predmetu protiv Slobodana Miloševića, da je Bil Stubner, glavni pomoćnik glavnog tužioca haškog tribunala Ričarda Goldstona, agent američke vojne obaveštajne službe. Dakle, sve ovo vreme režim Borisa Tadića sarađuje sa britanskom obaveštajnom službom i sa američkom obaveštajnom službom, a ne sa UN. Inače, Rakić je privatno jako dobar prijatelj sa Aleksandrom Vučićem. Poznato je da su njih dvojica šetali obalom mora u Ševeningenu. Treba, takođe, ispitati ulogu parova u narušavanju bezbednosti Srbije: Vučić – Rakić, Nikolić – Tadić u vezi projekta dvopartijskog sistema, tužilac Vladimir Vukčević i Serž Bramerc, koji su u snažnom emotivnom naboju počeli da se dodiruju ispod stola na Brionima 26. maja. Postavlja se pitanje vezano za miting SRS – ko je to zadržan, ko je prekršajno, a ko je krivično gonjen iz ove grupe kojom su rukovodili Tadićev šef kabineta i Aleksandar Vučić? Niko, svi su oni vrlo brzo pušteni, zadržani su samo oni koji su mirno protestovali, a koje su usput priveli, tukli, koji im služe za obmanjivanje javnosti, da pokažu kako će navodno izgrednici biti kažnjeni. Sledeće pitanje je veoma interesantno, istim funkcionerima. Kada je uhapšen Ratko Mladić?! Koliko je držan u pritvoru i gde je držan?! Da li je mučen?! Prema prvoj javno objavljenoj fotografiji, Mladić je u jakni, ispod nje ima džemper i nosi podignut kačket. Na toj fotografiji on je kratke kose bez zulufa. Međutim, na kasnijoj fotografiji, posle nekog vremena, iz „Specijalnog suda” jasno se vidi iz profila da ima dužu kosu i zulufe. Kako je to moguće? Da li to znači da je general Mladić neko vreme držan u izolaciji? Da li je mučen? Ko ga je držao, agenti britanske obaveštajne službe ili američke obaveštajne službe, kojima je režim Borisa Tadića dozvolio da budu u centrali BIA ili sama BIA?! Podsećam vas da je prema Izveštaju Evropskog parlamenta 2006, o tajnim otmicama CIA, navedeno da je Istražnoj komisiji Evropskog parlamenta jedino bilo zabranjeno da pristupi američkoj vojnoj bazi ''Bondstil''. Takođe, uoči samita NATO-pakta, koji organizujete, postavljam pitanje – zbog čega do dana današnjeg nije demontirana bomba NATO-pakta koja se nalazi u „Zvezdarskoj šumi”, u Beogradu, koja je teža od dve tone, koja ukoliko eksplodira može da nanese ogromnu štetu i da ubije građane Republike Srbije? Toliko godina je prošlo, a vi niste razminirali bombu NATO-pakta koja je bačena u agresiji NATO-pakta 1999. godine usred Beograda. Hvala. [[Aplauz]]
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Nenad Čanak.
Zahvaljujem. Želeo bih da uputim pitanje predsedniku Vlade, jer mi neki događaji u zemlji nisu jasni, pa mi je potrebno objašnjenje. Dobio sam jednu pozivnicu za proslavu 200 godina Ministarstva unutrašnjih poslova Republike Srbije, što je lep praznik, i održaće se 12. juna ove godine, ali imam jedno pitanje po tom osnovu. Ovde se kaže: „Pozivaju vas da prisustvujete proslavi „Dana Ministarstva”, „Dana policije” i „Slave policije”. Kako može državni organ u sekularnoj državi da ima slavu? Sa druge strane, kako je moguće da sveštenstvo SPC na Kosovu dobija plate, doprinose i ostale prinadležnosti iz budžeta Republike Srbije, a ostale verske zajednice na Kosovu ne? Kako to može u sekularnoj državi? Kako može da se Ustav Republike Srbije krši i to masovno u domenu sekularnosti, s obzirom na to da niz javnih preduzeća u Republici Srbiji ima svoje slave, iako je Srbija, ponavljam, sekularna država, i da to nikome ne zasmeta, a da se, istovremeno, svaki put kada se spomene decentralizacija poziva na Ustav i nemogućnost njegovog, čak ni slobodnijeg tumačenja, a kamoli kršenja, dok je ovo direktno izmena karaktera države u kojoj živimo? Drugim rečima, ko će da odgovara za to što je Srbija potiho prevedena iz sekularne u teokratsku državu? Hvala lepo.
Zahvaljujem. Da li još neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predsednika poslaničkih grupa želi reč? (Ne) Saglasno članu 86. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam ovu sednicu sazvala u roku kraćem od roka utvrđenog u članu 86. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine zbog potrebe da Narodna skupština što pre razmotri predloge akata iz dnevnog reda, koji je određen u zahtevu 128 narodnih poslanika za održavanje vanrednog zasedanja. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam, pored predstavnika predlagača Snežane Malović, ministra pravde i Milana Markovića, ministra za ljudska i manjinska prava, državnu upravu i lokalnu samoupravu, pozvala da sednici prisustvuju i Slobodan Homen, državni sekretar u Ministarstvu pravde, Zlatko Petrović, načelnik u Ministarstvu pravde i Jovan Ćosić, šef Odseka za normativne poslove u Ministarstvu pravde. Uz saziv Drugog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2011. godini, koje je sazvano na zahtev 128 narodnih poslanika, saglasno članu 106. stav 3. Ustava Republike Srbije i članu 248. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, dostavljen vam je Zahtev za održavanje Drugog vanrednog zasedanja, sa određenim dnevnim redom sadržanim u tom zahtevu. Kao što ste mogli da vidite, za Drugo vanredno zasedanje Narodne skupština Republike Srbije u 2011. godini određen je sledeći D n e v n ir e d 1. Predlog zakona o finansiranju političkih aktivnosti, koji je podnela Vlada, 28. aprila 2011. godine i 2. Predlog zakona o izmenama Zakona o akcizama, koji je podnela Vlada, 20. maja 2011. godine. Pre otvaranja načelnog pretresa, podsećam vas da, prema članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničkih grupa. Pošto je ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe pet časova, konstatujem da je vreme rasprave po poslaničkim grupama sledeće: Poslanička grupa Za evropsku Srbiju –jedan sat, 33 minuta i 36 sekundi; Poslanička grupa SRS – jedan sat, osam minuta i 24 sekunde; Poslanička grupa Ujedinjeni regioni Srbije – 28 minuta i 48 sekundi; Poslanička grupa Napred Srbijo – 25 minuta i 12 sekundi; Poslanička grupa DSS-Vojislav Koštunica – 24 minuta; Poslanička grupa SPS-JS – 18 minuta; Poslanička grupa LDP – 14 minuta i 24 sekunde; Poslanička grupa Nova Srbija – 10 minuta i 48 sekundi;Poslanička grupa manjina – osam minuta i 24 sekunde i Poslanička grupa PUPS – šest minuta. Saglasno članu 96. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanici koji nisu članovi poslaničkih grupa imaju pravo da govore svako po jednom do pet minuta. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmahpodnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Obaveštavam vas da će po ovoj tački dnevnog reda predstavnici poslaničkih grupa biti: narodni poslanik Milisav Petronijević – Poslanička grupa SPS-JS, narodni poslanik Miroslav Petković – Poslanička grupa DSS-Vojislav Koštunica, narodni poslanik Zoran Krasić – Poslanička grupa SRS i narodni poslanik Elvira Kovač – Poslanička grupa manjina. Predlažem da sačekamo predstavnika predlagača i da u 11.00 časova počnemo sa radom. Obaveštenje predsedavajuće Narodne skupštine, 11.10 časova (Predsedavajuća Gordana Čomić: Dame i gospodo narodni poslanici, u skladu sa članom 27. i 87. obaveštavam Narodnu skupštinu da će današnja pauza biti određena u ovom trenutku i da ćemo rad u prepodnevnom delu nastaviti u 12.00 časova. Razlog za relativno neuobičajeno određivanje pauze sada, a ne u 14.00 časova je obaveza predsedavajuće da obezbedi prisustvo predstavnika predlagača koji će izložiti svoju viziju o tome koliko je zakon pred nama dobar. Dakle, vidimo se u 12.00 časova. Zahvaljujem.) [[Posle pauze – 12.15]] Nastavljamo sa radom. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O FINANSIRANjU POLITIČKIH AKTIVNOSTI Da li predstavnik predlagača, ministar Milan Marković, ministar za ljudska i manjinska prava, državnu upravu i lokalnu samoupravu želi reč? (Da) Izvolite, gospodine ministre.
Zahvaljujem, predsednice. Poštovana predsednice Narodne skupštine, poštovani narodni poslanici, finansiranje rada političkih stranaka i uopšte drugih političkih subjekata predstavlja svakako jednu od centralnih tema demokratije, čini mi se u našem društvu više nego u zemljama na koje se ugledamo, imajući u vidu česte sumnje koje sa više ili manje prava padaju na političke aktere. Zbog toga je neophodno doneti zakon o finansiranju političkih aktivnosti, kojim će se urediti finansiranje političkih aktivnosti i precizno propisati pravila koja će obezbediti da svi politički subjekti, prvo, pod jednakim uslovima mogu sticati finansijska sredstva, zatim, mora se uspostaviti striktna kontrola. Ta kontrola mora biti dvojaka, jedna je kontrola javnosti, što podrazumeva da zakon mora da uvede mehanizme potpune otvorenosti, transparentnosti u sticanju i trošenju finansijskih sredstava i drugi deo kontrole odnosi se na kontrolu državnih organa, što znači da zakon mora propisati jasna pravila i predvideti jasna ovlašćenja subjekata koji mogu vršiti kontrolu. Pored toga, imajući u vidu naša ranija iskustva, neophodno je da zakon sadrži instrumente prinude, odnosno kažnjavanja za slučaj da neko ne poštuje odredbe ovog zakona. Upravo važeći Zakon o finansiranju, koji je donet još 2003. godine, sadrži značajne normativne nedostatke koje se odnose na nedostatak efikasnog mehanizma finansiranja rada političkih subjekata, izbornih kampanja kontrole, dakle, finansiranje rada izbornih kampanja, kao i trošenja sredstava prikupljenih za tu namenu iz javnih i privatnih izvora. Taj zakon je, istina, menjan 2008. godine, kada su nadležnosti Republičke izborne komisije i Odbora za finansije Narodne skupštine prenesene na novoobrazovnu Agenciju za borbu protiv korupcije. Međutim, ova izmena nije bila dovoljna, budući da ne postoje adekvatna zakonska rešenja za kontrolu i sankcionisanje povrede zakona. To je, nažalost, konstatovano i u Izveštaju Evropske komisije o napretku Srbije za 2010. godinu, u kome je navedeno da je potrebno doneti novi zakon kojim se obezbeđuje transparentnije finansiranje političkih partija i bolja kontrola rashoda, kao i to da taj postojeći zakon ima ozbiljne nedostatke i da ne obezbeđuje Agenciji za borbu protiv korupcije da uspešno prati finansiranje političkih partija, posebno tokom izborne kampanje. Imajući u vidu ove razloge, Vlada je pristupila izradi novog zakona i u februaru 2010. godine formirala je Radnu grupu čiji uži sastav čine predstavnici resornih ministarstava, Agencije za borbu protiv korupcije, Službe Narodne skupštine i predstavnici nevladinih organizacija koje se u načelu i konkretno bave problematikom finansiranja političkih stranaka i borbom protiv korupcije, a u širem sastavu u ovoj radnoj grupi bili su predstavnici parlamentarnih političkih stranaka. Zadatak užeg sastava Radne grupe bio je da pripremi početni radni tekst zakona, nakon čega se u rad uključio širi sastav koji je razmotrio pripremljeni tekst i dao svoje predloge i sugestije u cilju poboljšanja predloženih rešenja. Prilikom izrade teksta Predloga zakona Radna grupa je imala u vidu zakone i praksu evropskih zemalja, preporuke Grupe država za borbu protiv korupcije Saveta Evrope, odnosno GREKO. Povodom ovog teksta održano je više javnih rasprava i okruglih stolova. Takođe, o tekstu ovog zakona pribavljena su mišljenja Venecijanske komisije, OEBS-a, kao i Evropske komisije, u dva navrata, u decembru 2010. godine i u martu ove godine, a primedbe iz tih mišljenja su unete u ovaj predloženi tekst koji se danas nalazi pred vama. Odbor za pravosuđe i upravu je 12. maja 2011. godine organizovao javno slušanje o ovom zakonskom predlogu. Sada ću vama predstaviti najvažnija rešenja sadržana u ovom predlogu zakona o finansiranju političkih aktivnosti. Sam zakon je podeljen u osam glava: Uvodne odredbe, Izvori i način finansiranja, Finansiranje redovnog rada političkih subjekata, Finansiranje troškova izborne kampanje, Vođenje evidencija i izveštavanje, Postupanje i odlučivanje u slučaju povrede zakona, Kaznene odredbe i, naravno, Prelazne i završne odredbe. U Uvodnim odredbama propisano je da se ovim zakonom uređuju izvori i način finansiranja, evidencija i kontrola finansiranja političkih aktivnosti političkih stranaka, koalicija i grupa građana. Predmet zakona postavljen je šire u odnosu na važeći zakon, budući da se njime uređuje pitanje finansiranja redovnog rada ne samo političkih stranaka, nego i koalicija i grupa građana koje imaju svoje predstavnike u Narodnoj skupštini, odnosno skupštinama autonomnih pokrajina, odnosno jedinica lokalne samouprave. Kada su u pitanju izvori i način finansiranja političkih subjekata zakon propisuje, kao i do sada, dve vrste izvora iz kojih se finansiraju politički subjekti i to: javni i privatni izvori finansiranja. Javne izvore finansiranja čine novčana sredstva budžeta Republike Srbije, budžeta autonomne pokrajine i budžeta jedinice lokalne samouprave, namenjena za finansiranje političkih aktivnosti, kao i drugim propisima određene usluge i dobra, data bez naknade ili pod uslovima koji odstupaju od tržišnih, a koje daju državni organi i druge organizacije čiji je osnivač Republika, autonomna pokrajina ili jedinica lokalne samouprave. Pod ovim drugim uslugama podrazumevaju se usluge izdavanja poslovnog prostora za potrebe političkih subjekata, pristup sredstvima javnog informisanja i druge usluge u skladu sa odgovarajućim aktom koji donose državni i drugi organi u vršenju javnih ovlašćenja. Posebno treba istaći obavezu da se ove usluge i dobra daju pod jednakim uslovima, bez ikakve diskriminacije, svim političkim subjektima. Privatni izvori finansiranja političkog subjekta kao i do sad čine članarina, prilog, nasledstvo i prihod od imovine. U odnosu na dosadašnji zakon novi privatni izvori su legat i zaduživanje kod banaka i drugih finansijskih organizacija, dok su ukinuti prihodi od promotivnih aktivnosti političkih stranaka. Posebnu novinu predstavlja ukidanje ograničenja iz važećeg zakona o visini sredstava iz privatnih izvora namenjenih za finansiranje političkih subjekata. Naime, važećim Zakonom propisano je da visina sredstava iz privatnih izvora koje politička stranka prikuplja za redovan rad može iznositi do sto odsto sredstava dobijenih iz budžeta Republike Srbije. Predlogom zakona ovo ograničenje je ukinuto, ali je zadržano rešenje o ograničenju koje jedno pravno ili fizičko lice može dati političkom subjektu, s tim što je taj ukupni iznos dupliran i prema Predlogu zakona iznosi najviše 20 prosečnih mesečnih zarada za fizičko, odnosno 200 prosečnih mesečnih zarada za pravno lice. U cilju efikasnije kontrole finansiranja političkih subjekata Predlog zakona propisuje da se novčana sredstva data u vidu priloga političkom subjektu vrše isključivo uplatom sa tekućeg računa davaoca priloga, a politički subjekat je dužan da evidentira svaki prilog, kao i da javno objavi davanje, čija je vrednost na godišnjem nivou veća od jedne prosečne mesečne zarade, na svom veb-sajtu. Posebnu novinu predstavlja uređivanje načina prikupljanja sredstava iz članarine. Predlogom zakona propisano je da se članarina uplaćuje isključivo sa tekućeg računa člana političke stranke, osim za iznos do 1.000 dinara na godišnjem nivou, kada se može platiti u gotovini ili putem uplatnice, o čemu se, naravno, izdaje priznanica o primljenoj članarini. Na taj način omogućava se efikasnija kontrola finansiranja političkih stranaka po osnovu članarine. Kao i u važećem zakonu, zadržana je zabrana finansiranja političkih stranaka od stranih država; stranih fizičkih i pravnih lica, anonimnih darodavaca; javnih ustanova, javnih preduzeća, privrednih društava i preduzetnika koji obavljaju usluge od opšteg interesa; ustanova i preduzeća sa učešćem državnog kapitala; drugih organizacija i pojedinaca koji vrše javna ovlašćenja; sindikata; udruženja i drugih nedobitnih organizacija; crkava i verskih zajednica; priređivača igara na sreću; uvoznika, izvoznika i proizvođača akciznih proizvoda; pravnih lica i preduzetnika koji imaju dospele, a neizmirene obaveze po osnovu javnih prihoda. Novinu predstavlja da se politička stranka može finansirati putem priloga međunarodnih političkih udruženja, s tim što se ovi prilozi ne mogu dati u novcu. Takođe, zabranjeno je davanje priloga političkom subjektu preko trećeg lica, kao i prikrivanje identiteta davaoca priloga ili iznosa priloga, a propisana je i zabrana vršenja pritiska, odnosno davanja privilegija prilikom prikupljanja sredstava za finansiranje političkih subjekata. Propisana je i obaveza političkog subjekta da uplati sredstva prikupljena suprotno odredbama ovog zakona na račun davaoca sredstava u roku od 15 dana, ukoliko to nije moguće onda na račun budžeta Republike Srbije. Predlogom zakona uređeno je finansiranje redovnog rada političkog subjekta. Predlogom zakona propisano je da se iz javnih izvora sredstava za finansiranje političkih subjekata koji imaju svoje predstavnike u predsedničkim telima određuje u iznosu od 0,15% rashoda budžeta Republike Srbije, odnosno autonomne pokrajine, odnosno jedinice lokalne samouprave. U cilju pravilnije raspodele ovih sredstava i unapređenja rada političkih subjekata nacionalnih manjina Predlogom zakona predviđen je drugačiji način raspodele sredstava iz javnih prihoda za finansiranje njihovog redovnog rada. U delu Predloga zakona kojim je uređeno finansiranje troškova izborne kampanje propisano je da se iz javnih izvora u godini u kojoj se održavaju izbori određuju sredstva u iznosu od 0,1% budžeta Republike Srbije, autonomne pokrajine, odnosno jedinice lokalne samouprave. Jednu od najznačajnijih novina svakako predstavlja i uvođenje polaganja izbornog jemstva od strane političkog subjekta. Politički subjekt koji namerava da koristi sredstva iz starih izvora za finansiranje izborne kampanje dužan je da, prilikom podnošenja kandidature, položi izborno jemstvo u visini sredstava koja treba da dobije iz javnih izvora. Izborno jemstvo se sastoji u polaganju gotovog novca, bankarske garancije, državnih hartija od vrednosti ili u stavljanju hipoteke na nepokretnu imovinu. Predlog zakona predviđa da politički subjekt koji na izborima ne osvoji 1% važećih glasova, odnosno politički subjekt koji zastupa interese nacionalne manjine a ne osvoji 0,2% važećih glasova, dužan je da vrati dobijena sredstva namenjena za finansiranje izborne kampanje iz javnih izvora, u roku od 30 dana od dana proglašenja konačnih izbornih rezultata. Na ovaj način postiže se veća odgovornost svih političkih subjekata koji učestvuju u izbornoj kampanji. Kao što sam na početku rekao, jedan od najvećih nedostataka važećeg Zakona jeste normativna neuređenost poslova kontrole i nadzora u ovoj oblasti, iz ovog razloga, odredbama glave V Predloga zakona precizno su uređene obaveze političkih subjekata koje se odnose na vođenje knjigovodstvene evidencije i podnošenje finansijskih izveštaja, kao i ovlašćenja Agencije za borbu protiv korupcije u poslovima kontrole finansiranja političkih subjekata. Kad su u pitanju kaznene odredbe novinu predstavlja propisivanje posebnog krivičnog dela. Ovim krivičnim delom sankcioniše se davanje, odnosno pribavljanje sredstava za finansiranje političkog subjekta protivno odredbama ovog zakona, u nameri da se prikrije izvor finansiranje ili iznos prikupljenih sredstava političkih subjekata, za osnovni oblik ovog krivičnog dela propisana je kazna od tri meseca do tri godine zatvora. Pored krivičnog dela propisani su i prekršaji političke stranke i prekršaji davalaca finansijskih sredstava, kao i odgovornih lica za povrede ovog zakona. Za ove prekršaje propisane su novčane kazne za političku stranku i pravno lice u iznosu od 200 hiljada do dva miliona dinara, a za odgovorna lica u iznosu od 50 do 150 hiljada dinara, kao i za preduzetnike u iznosu od 100 hiljada do 500 hiljada dinara. Takođe, propisan je maksimalni rok za pokretanje prekršajnog postupka, koji se dozvoljava našim Zakonom o prekršajima, a to je rok od pet godina kad je prekršaj učinjen. Predlogom zakona data je i mogućnost izricanja posebnih mera koje se sastoje u obustavi, odnosno gubitku prava na dobijanje sredstava iz javnih izvora za finansiranje političkog subjekta. Meru obustave prenosa sredstava iz javnih izvora donosi Ministarstvo finansija, odnosno nadležni organ autonomne pokrajine, odnosno jedinice lokalne samouprave, na zahtev Agencije, u slučaju kad je pokrenut postupak za krivično delo ili prekršaj propisan ovim zakonom. Prelaznim i završim odredbama propisano je da će podzakonski akti potrebni za sprovođenje ovog zakona biti doneti u roku od šest meseci od dana stupanja na snagu ovog zakona. Na kraju, nadam se da će nakon rasprave u Narodnoj skupštini ovaj predlog zakona biti usvojen, čime će se stvoriti normativne pretpostavke za transparentan rad i finansiranje političkih subjekata, što bi trebalo da doprinese daljoj demokratizaciji našeg društva i unapređenju našeg političkog sistema u celini. Hvala vam na pažnji.
Zahvaljujem, gospodine ministre. Pre nego što nastavimo sa radom, dozvolite da u vaše i svoje ime pozdravim grupu učenika i profesora Gimnazije iz Leskovca, koji se nalaze u poseti domu Narodne skupštine, a trenutno prate deo današnje sednice sa galerije velike sale. Prisutni su: Milica Ilić, Slobodan Nedeljković, Katarina Argirović, Jelena Jovanović, Nikola Stojanović, Milan Aranđelović, Stefan Stanković, Nikola Ranđelović, Smilja Gorčić, Miljana Stanisavljević, Milica Kostić, Emilija Živković, Emilija Stanković, Aleksandra Nikolić, Saška Kostić, Novak Stamenković, Maja Mitrović, Luka Petković, Julija Srećković, Sanja Stamenković, Anđela Stojmenović, Nađa Vukadinović, Lazar Cojić, Jovana Jovčić, Nikola Dičić, Mladen Janković, Stefan Mladenov, Marko Momčilović, Miroslava Spasić, Natalija Stamenković, Nikola Petrović, Marko Stanimirović, Aleksandra Sajtović, Emilija Mitić, Đorđe Spasić, Bogdan Stanković, Anđela Donević, Emilija Kostić, Jelena Todorović, Petar Bojović, Ognjen Plavšić, Lazar Mladenović, Jelena Jovanović i Kristina Živković. Takođe, prisutni su i profesori: Ivana Ilić, direktor škole, Saša Stojanović, Božidar Stamenković, Milica Dosev Stojanović, Blagica Trkulja i Nikola Stojiljković. Pozdravimo aplauzom drage goste. [[Aplauz]] Pitam, da li izvestilac Odbora za pravosuđe želi reč? (Ne) Da li izvestilac Zakonodavnog odbora želi reč? (Ne) Da li predstavnici, odnosno predsednici poslaničkih grupa žele reč? (Da) Reč ima Elvira Kovač. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovana predsednice, uvaženo predsedništvo, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, SVM i Poslanički klub manjina pozdravlja i podržava što danas raspravljamo i za nekoliko dana donosimo novi zakon o finansiranju političkih aktivnosti, naravno, kao jedan od uslova za dobijanje statusa kandidata, ali i kao jedan od uslova na putu evropskih integracija. Međutim, ne samo zbog toga. Smatramo da je potrebno doneti novi zakon koji reguliše ovu oblast zbog nas samih, da bi zaista finansiranje političkih stranaka bilo transparentnije i radi što bolje kontrole istog. Smatramo da je zajednički cilj svih nas razvoj političkog sistema, razvoj parlamentarizma, razvoj višestranačkog sistema i da je vrlo značajno da političke stranke imaju novac unapred, kako za kampanju tako i za svoje radne aktivnosti. Zanimljivo je i zahvaljujem ministru što je spomenuo rad, kako ''šire'' tako i ''uže'' Radne grupe. Lično sam bila član ''šire'' Radne grupe koja je radila na izradi ovog zakona, ali, želela bih da postavim vrlo zanimljivo pitanje. Radnu grupu su, kao što smo čuli, činili predstavnici Ministarstva za ljudska i manjinska prava, državnu upravu i lokalnu samoupravu, Ministarstvo finansija, Ministarstvo pravde i predstavnici Agencije za borbu protiv korupcije, a ''širu'' Radnu grupu činili smo svi mi, predstavnici različitih parlamentarnih stranaka, ja kao predstavnica SVM i nevladine organizacije, tj. predstavnici raznih nevladinih organizacija koje se bave ovom tematikom. Zanimljivo je da je Radna grupa radila celo prošlo leto i da je, zapravo, konačni tekst, koji je Radna grupa predložila Vladi, bio gotov pred kraj prošle godine. Prvobitni radni plan je bio da se on nađe pred Vladom u oktobru, novembru, onda su novinari, mediji, nekoliko puta spomenuli da će se on naći pred Vladom, pa da nije prošao Vladu, da bi konačno 28. aprila Vlada poslala delimično izmenjen Predlog zakona u skupštinsku proceduru. Za svaku je pohvalu, što je danas već praksa, da Narodna skupština organizuje javno slušanje, naročito kada se radi o temama koje su od izuzetne važnosti. Što se tiče ovog predloga zakona o finansiranju političkih aktivnosti, javno slušanje je bilo održano 12. maja. Zanimljivo je da danas, kada se nalazimo na plenumu i kada zaista treba da raspravljamo o nekim detaljima, nema ministarke pravde, ovde je vrlo malo ljudi iz Radne grupe koji su nekoliko meseci prošle godine radili na ovom predlogu i ne znam ko može da odgovori na neka naša pitanja. Ali, nadam se da ćemo, ako ne danas, bar u raspravi u pojedinostima, dobiti odgovore. Predlog zakona o finansiranju političkih aktivnosti je vrlo sličan, odnosno bazira se na Predlogu zakona o finansiranju političkih stranaka iz 2003. godine, uz manja ili veća proširenja obuhvata. Zašto kažem da je proširen obuhvat? Baš zbog toga što ovaj predlog zakona ne reguliše finansiranje samo političkih stranaka, već, kako se to naziva, političkih subjekata, odnosno grupa građana i koalicija koji imaju svoje predstavnike, kako u Narodnoj skupštini i Skupštini AP Vojvodine ili u skupštini jedinica lokalnih samouprava. U svom obraćanju najviše ću se bazirati na to šta smo mi kao Radna grupa uradili, šta je Poslanička grupa Manjina, a šta je SVM tražio i zašto i kako i koliko je to uključeno u ovaj predlog? Zbog toga ću se najviše bazirati na finansiranje iz javnih izvora. Što se tiče finansiranja iz javnih izvora ili iz budžeta i tzv. starog, odnosno trenutno još uvek važećeg finansiranja, odnosno raspodele sredstava, zanimljivo je da je na primer na prošlim parlamentarnim izborima učestvovalo više lista. Ali, šta se dogodilo? U parlament je ušlo svega pet lista posle proglašenih rezultata i tri manjinske liste. Međutim, bez obzira na to, u jednom trenutku se iz budžeta finansiralo 23 parlamentarne stranke, a to znači da je u većim koalicijama na većim listama ušlo jako puno manjih političkih entiteta, i oni su kod finansiranja iz budžeta, svi tretirani kao pojedinačni entiteti. Novi predlog donosi velike novine, samo radi javnosti da razjasnim, po trenutno važećem Zakonu, finansiranje, znači, tih 0,15% tada ne još rashodne strane, a sada je već predlog da bude rashodna strana, delilo se tako što je 30% sredstava ravnomerno išlo svim parlamentarnim strankama, a njih je uvek oko dvadesetak, odnosno trenutno 21 ili 22, i tih 30% sredstava se deli ravnomerno, a 70% sredstava se delilo na osnovu broja osvojenih mandata, što znači da je parlamentarna stranka koja ima samo jednog poslanika, odnosno koja je imala, dobijala mesečno blizu 900.000 dinara. Novi predlog, prvobitni, koji je bio pred Radnom grupom prošlog leta, predviđao je da se ukine linearna raspodela sredstava iz javnog izvora i da raspodela izgleda tako da se ceo iznos, sada 0,15%, sada već rashodne strane, deli na osnovu broja osvojenih glasova i da oni koji u parlament ulaze u koaliciji, bez obzira koliko ima posebnih političkih entiteta u koaliciji, taj novac dele na osnovu koalicionog ugovora. SVM podržava to da novac treba da se deli na osnovu koalicionog ugovora, a ne da se ti entiteti smatraju pojedinačnim, ali na ovaj način nije došlo ni do kakvih promena, ponovo bi se diskriminisale manjinske stranke, jer je do sada u praksi takva situacija da se skoro potpuno isto tretiraju manjinske stranke koje pojedinačno sa samostalnom listom ulaze u parlament, ili one male stranke koje sa nekom većom koalicijom izlaze na izbore. Zbog toga smo mi tražili da se primeni načelo pozitivne diskriminacije, rešenje koje se našlo i koje se, zahvaljujući nama, insistiranju manjinskih stranaka, sada nalazi u ovom predlogu zakona, jeste da se tih 0,15% rashodne strane deliti na osnovu broja osvojenih glasova na izborima, ali s tim da će se broj glasova do 5% množiti koeficijentom 1,5%. Još jednom želim da naglasim da Poslanički klub manjina i SVM samo žele da ukažu na specifičnost organizovanja manjinskih stranaka, na težinu samostalnog izlaženja na izbore, na samostalnom učestvovanju u izbornoj trci i tu bih želela da naglasim kako je izgledao predlog Radne grupe, a kako ovaj predlog koji se nalazi pred nama. Prema tome, finansiranje rada na ovaj način je dobro regulisano, međutim, kada pričamo o finansiranju kampanje, predlog Radne grupe i eksperata iz nevladinih organizacija koje se bave ovom tematikom bio je da svi učesnici na izborima dobiju jednak iznos sredstava posle proglašenja izborne liste, u zavisnosti od toga koliko ih ima, na koliko delova se deli 0,1% budžeta koji je pripremljen za izbore. Međutim, kada je ovaj predlog prošao na Vladi i kada je došao do nas, onda je ostao stari način finansiranja izborne kampanje, dakle, onaj stari, postojeći, a on izgleda tako što se 20% sredstava od ovih 0,1%, daje ravnomerno svim učesnicima u izbornoj trci, a 80% naknadno, posle proglašenih rezultata na osnovu broja mandata, na osnovu toga kako su prošli na izborima. Ne želim da ulazim u detalje da li je ovo dobro ili ne, ali moram da prenesem komentare stručne javnost, a to smo čuli i na samoj raspravi kada smo imali javno slušanje, direktorka Agencije za borbu protiv korupcije i određeni predstavnici nevladinih organizacija, kada su pokušali da odgovore na razna pitanja vezano za izborno jemstvo, da su rekli da Radna grupa, ni ''šira'' ni ''uža'', nema odgovor, zato što ovaj predlog nije predlog Radne grupe, već je on ušao u ovaj predlog zakona na osnovu kompromisa koji je postignut na Vladi. Kada sam već pomenula izborno jemstvo, želela bih da naglasim da je to jedna od najvećih novina i gospodin ministar je u svom obraćanju pomenuo isto jemstvo. Naglasio je da izborno jemstvo može da se da u formi gotovog novca, bankarske garancije, hartije od vrednosti ili stavljanja hipoteke na nepokretnu imovinu, on je samo kratko pomenuo da je izborno jemstvo vrsta garancije i da oni koji na izborima dostignu rezultat od 1% ili ako se radi o manjinskim strankama 0,2%, što je dobro, a na tome smo gospodin Riza Halimi i ja nekoliko puta insistirali na Radnoj grupi, da se ponovo napravi razlika, jer nije isto 1% za malu stranku i 1% za manjinsku stranku,, dakle, ako postignu taj rezultat, ne moraju da vraćaju novac koji su dobijali. Međutim, ukoliko ne postignu, moraće da vrate taj novac ili ako ne mogu da ga vrate on će se naplatiti iz te garancije, iz tog izbornog jemstva, što je dobro. Postavljalo se pitanje, čemu to izborno jemstvo, mi smo svi svesni činjenice da se dešavalo u prošlosti da bude jako puno proglašenih izbornih lista, da svi oni učestvuju, imaju kampanju, a posle na izborima ne dobiju ili jedva dobiju 10.000 glasova, koliko je bilo potrebno potpisa podrške da bi predali liste, a dobijali su novac iz budžeta za finansiranje njihove kampanje. Predlog Radne grupe je da se ovim uvođenjem izbornog jemstva, zapravo, izbegnu zloupotrebe i da zaista u izbornoj trci učestvuju oni koji mogu da postignu rezultat bar od 1% ili 0,2%, što se tiče manjinskih stranaka. Kao što je uopšte poznato, ja sam se najviše bazirala na finansiranje iz javnih izvora, ali politički subjekti mogu da se finansiraju kako iz javnih, tako i iz privatnih izvora. Prema ovom predlogu zakona, privatne izvore finansiranja čine članarina, prilog, nasledstvo, legat, prihod od imovine, ali najnovije što je uvedeno jeste da može da se uzme i kredit. Ono što bih još želela da naglasim i ono što se promenilo od prvobitnog predloga koji je izradila ''uža'' Radna grupa vezano je za korišćenje sredstava za finansiranje redovnog rada političkih subjekata. Prva formulacija je bila vrlo nejasna, ali kasnije se proširila, što je vrlo dobro i biće primenjivan član 19, koji se odnosi na ovu temu. A, ono što je zaista značajno ukazuje na to da sredstva dobijena iz javnih izvora u iznosu od 5%, treba da se koriste za obuku članstva i za stručno usavršavanje, osposobljavanje sa međunarodnom saradnjom, za obuku članstva i to je vrlo značajno. Smatram da svi koji učestvuju i rade po političkim strankama, treba da prođu obuke. Ono što smo, takođe, čuli u uvodnom predstavljanju Predloga zakona i o čemu se manje pričalo u javnosti jeste da je ovo predlog sličan prethodnom – što se tiče zabrane finansiranja od strane stranih država, ali ovog puta se napravila razlika, pošto je većina naših parlamentarnih stranaka koje su ovde predstavljene, u raznim međunarodnim asocijacijama, SVM je u Evropskoj narodnoj partiji. Značajno je da od tih udruženja možemo da dobijemo pomoć, ne u formi gotovog novca, već učešća na konferencijama, stručnog usavršavanja, saveta itd. U preostalih nekoliko minuta, koliko mi je ostalo, želela bih da se osvrnem na ono što sam rekla na samom početku. Donošenje ovog zakona je bitno, ne samo zbog EU i zbog toga što je to jedan od uslova za sticanje statusa kandidata, već zbog nas samih, da bi se rešilo transparentnije, vidljivije finansiranje političkih stranaka, političkih subjekata i zbog kontrole. Znamo da je donošenjem Zakona o Agenciji za borbu protiv korupcije kontrola finansiranja političkih subjekata sa Odbora za finansije Narodne skupštine Republike Srbije prešla na Agenciju za borbu protiv korupcije, međutim, u Agenciji su se žalili da nisu imali zakonsku osnovu, nisu imali uslove, novac itd. za vršenje ove kontrole. Ovaj zakon donosi nekoliko novina za Agenciju za borbu protiv korupcije, a konkretne novine su da Agencija može da izriče opomene i da podnosi prekršajne prijave protiv raznih političkih subjekata, ukoliko utvrdi da je došlo do određenih nepravilnosti u finansiranju. U ovom predlogu su konkretno, egzaktno regulisane visine raznih kazni i one su veće, kao što smo čuli, od 200.000 do dva miliona, ali regulisano je i pod kojim uslovima može da se izgubi pravo na finansiranje iz budžeta. Naravno, to može da se desi od 10% pa nadalje, čak može i 100%. Ono što je još značajno i što se tiče kontrole javnih evidencija, odnosno odgovornosti političkih subjekata, politički subjekti koji imaju predstavnike u predstavničkim telima dužni su da vode posebnu evidenciju o svim poklonima, prilozima, pruženim uslugama, bez nadoknade, dakle, bilo kojim uslugama koje su im pružene, bez određenih tržišnih uslova. Naravno, politički subjekti su dužni da vode evidenciju o imovini. Sve priloge i poklone koji su na godišnjem nivou veći od jedne prosečne plate, politički subjekat, stranka je dužna da objavi na svom sajtu. Politička stranka je dužna da predaje godišnji finansijski izveštaj Agenciji za borbu protiv korupcije, koja će ga objavljivati na svom sajtu, a tako i u "Službenom glasniku RS". Slično tome, ukoliko je izborna godina i politički subjekt dobija novac za kampanju, on je dužan da evidenciju troškova izborne kampanje dostavi Agenciji, koja je ponovo dužna da to objavi na svom sajtu. Mi smatramo da će se na ovaj način finansiranje učiniti transparentnijim i dostupnijim javnosti, jer često stižu kritike da se finansiranje, kako redovnog rada tako i troškova kampanje političkih stranaka, nekako uvek drži pod velom tajne i da javnost, članstvo, birači nemaju uvida u to. Ovaj zakon to treba da obezbedi. Pomenula sam da Agencija za borbu protiv korupcije može da izriče opomene i da pokreće prekršajni postupak. Prema ovom novom zakonu, ona može da izriče mere upozorenja političkom subjektu ukoliko u postupku kontrole utvrdi da je došlo do nekih nepravilnosti. Data je mogućnost da se do okončanja pravosnažnog krivičnog, odnosno prekršajnog postupka obustavi prenos sredstava iz javnih izvora. Nadam se da sam u ovom kratkom vremenu uspela sve da kažem i da će, kako ministar, tako i ostale kolege aktivno učestvovati u ovoj raspravi. Nadam se da ćemo u danu za glasanje dobiti jedan zaista kvalitetan i dobar zakon, kako zbog nas samih, tako i zbog građana Republike Srbije. Hvala. [[Aplauz]]
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Čedomir Jovanović.
Gospođo predsednice, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Markoviću, 12 minuta za poštenje u srpskoj politici je previše malo. A, mislim da se ovaj zakon donosi kako bi stranke, koje društvo doživljava izvorom korupcije, obezbedile sebi jednu novu vrstu legitimiteta pred građanima. Pa, ako je ovaj zakon tako važan, ako je on jedan u nizu poslednjih zakona koji se nalazi kao prepreka na putu dobijanja kandidature za članstvo u EU, zašto nismo imali priliku da vidimo ovde predsednika Vlade? Bio je u petak, sastao se sa svojim privrednicima, pa su se dogovorili da promene privredni model do 2014. godine. U tom danu je "Dau Džons" na berzi u Njujorku pao za 200 poena zbog toga što je izveštaj pokazao da je u aprilu američka privreda zaposlila 6.000 manje radnika od predviđanja iz marta. Toliko vam govorim o sposobnosti premijera da razume prioritete ove zemlje i da im se onda posveti na pravi način. Mi smo stranka koja je ušla u Skupštinu 2007. godine i rekla da insistira, pri izboru predsednika parlamenta, na obećanju koje je uslov za našu podršku, da će formirati komisiju za lustraciju i tako poštovati Zakon o lustraciji i da će pokrenuti dijalog o odnosu politike i privrede, da će otvoriti tu, ne Pandorinu kutiju, nego, mislim normalnu debatu u društvu, koja će dati logične odgovore na jednostavna pitanja: zašto bi neko uložio novac u stranku i ko u društvu kao što je Srbija danas uopšte ima novac i kako se reguliše odnos između stranke i onih koji novac imaju, a imaju ga, po utisku većine, zahvaljujući kršenju zakona, privilegijama koje su im pružene, akumulaciji kapitala u vremenu 90-tih godina, što je, odmah, apriori neprihvatljivo za većinu kojoj se mi obraćamo i koju očekujemo da za nas glasa?! Dakle, važno pitanje, gospodine Markoviću, malo važnije od vašeg dugmeta, ali verujem da ćemo i kroz ovu raspravu ispuniti dva cilja: jedan je odgovoriti na zahtev Brisela i preći još jedan stepenik na putu ka Evropi, a drugi je zamazati oči našem društvu. E, da li može društvo zamazanih očiju da stigne tamo gde ga mi vodimo? Očigledno je da ne može. Ovaj zakon je zbog toga samo još jedna od imitacija i kulisa našeg političkog života koji pokušavamo da našminkamo, ono što se, prvo, šminkati ne može, a pri tom za tako nečim ne postoji potreba. Prva zamerka, naša kritika ovog zakona proizilazi iz nemoći i nesposobnosti predlagača, dakle, Vlade da odgovori na jednostavno pitanje: zašto bi u najsiromašnijoj zemlji Evrope, zemlji sa najvećom stopom nezaposlenosti, sa najnižom prosečnom platom, sa najvećom inflacijom, neko dao novac stranci? Možemo da kažemo da postoji 1% onih koji žele da na takav način doprinesu svome društvu. I, to je važan motiv. Tačno je da takvi ljudi postoje. Oni koji pošteno kažu "ja radim svoj posao, vi radite svoj, mislim da je moj dug prema vama i društvu u kojem živim da mu pomognem na jedini način na koji mogu, a to je tako što ću dati novac". To je jedan kriterijum. Da li postoji neki drugi, a da je opšte prihvatljiv? Mislim da ne postoji. Otkada postoje stranke, postoji i nastojanje biznisa da uticajem na stranke uradi ono što je priroda biznisa, a to je da ostvari neki dodatni profit, bude brži zato što je bliži, zato što je u prilici da više sazna jer mu je tako nešto omogućeno zbog bliskosti sa onima koje finansira. Tako je u Americi, tako je u Evropi, tako je u Briselu, tako je u Beogradu, tako je otkada postoji politika i tako će biti dok politika postoji. Da li mi sa tim treba da se pomirimo? Ne, mi protiv toga treba da se borimo. Najefikasniji način borbe protiv toga je transparentnost, otvorenost, jasni stavovi, a ne ono licemerno bacanje prašine u oči i pozivanje na anonimne donatore ili konstatovanje kako nema nikoga na listi stranačkih finansijera od onih koji jedini u Srbiji imaju novac, pa kampanje finansiraju neke STR radnje ili privredna društva koja su formirana tri meseca pred izbore. Ne Mišković, ne Beko, ne Lazarević, ne Kostić, ne Marković, ne Cepter, ne oni koji pare imaju?! Hajde da krenemo logikom vašeg zakona tako što ćemo se upustiti u raspravu rukovođeni članom 12. koji reguliše oblast zabrane finansiranja. Dakle, ko ne sme da finansira stranke u Srbiji? Stranke ne smeju da finansiraju strana fizička i pravna lica, anonimni darodavci, javne ustanove, javno preduzeće, privredna društva i preduzetnici koji obavljaju usluge od opšteg interesa, ustanove i preduzeća sa učešćem državnog kapitala, druge organizacije i pojedinci koji vrše javna ovlašćenja, sindikat, udruženje i druge nedobitne organizacije, crkve, verske zajednice, priređivači igara na sreću. Ko sme da finansira stranku? Hajde da tom formatu damo neko ime. Da li vidite kako se sužava izbor? Zašto bi taj neko dao danas novac stranci? Mi ne volimo zakone koji nas teraju da ih kršimo u startu. Mislim da ne možemo da regulišemo odnos politike i biznisa samo kroz Zakon o finansiranju stranaka. Nama je potrebna celovita reforma političkog života koja bi učinila mogućim ono što je normalno u čitavom svetu. Ako može u izbornoj kampanji Barak Obama da stane sa Vorenom Bafetom i američkim privrednicima i obavesti Ameriku kako je dobio njihovu podršku za svoju politiku, mi bismo želeli da takvo pravo omogućimo i Srbiji, recimo, u narednoj godini, jer je naredna godina godina predsedničkih izbora. Da li je tako nešto moguće u ovim okolnostima? Nije. Šta nam onda preostaje? Onda nam preostaje da se posvetimo izmirivanju one obaveze na koju možemo da odgovorimo, a to je obaveza koja proizilazi iz procesa kandidovanja za članstvo u EU. I ovaj zakon je dobio verifikaciju Evropske komisije i to je ono što je najvažnije. Zbog toga ćemo mi za njega glasati. Još jedna recka u poslovima evropeizacije Srbije, ali ne i odgovor na ono pitanje koje je najvažnije, a to je pitanje regulisanja odnosa biznisa i politike. Previše opštih mesta, gospodine Markoviću. Koji su to poslovi od opšteg interesa? Vi ste pravnik, imate višegodišnje iskustvo rada u lokalnoj samoupravi, potom u Ministarstvu. Da li je moglo to precizno da se definiše? Šta znači posao od opšteg interesa? Kako ćemo to da procenimo? Ovaj zakon mora biti jasan, on ne može da bude toliko rastegljiv da ga sada tumači svako kako mu padne na pamet. Pogledajte član 15 – novac koji je nezakonito stečen biće uplaćen u republički budžet. Mi mislimo da bi taj novac trebalo da bude uplaćen na račun Agencije za borbu protiv korupcije kako bi se ona još efikasnije borila protiv korupcije i kako bi, sa druge strane, ona imala interes da bude rigorozna u primeni ovog zakona. Ali, hajde da krenemo logikom kojom ste vi pošli, gospodine Markoviću. Da li postoji i jedna zemlja u Evropi ili, recimo, zemlja koja je članica EU u kojoj je na tako nerazuman način rešeno pitanje zloupotrebe novca koje država daje strankama u izbornoj kampanji. Reći ću vam zašto je nerazumno. Zbog toga što ste prvo predložili rešenje koje je bilo neodrživo, pa vam je na to tokom rasprave u parlamentu pažnju skrenuo Nenad Milić, naš poslanik, pa ste tako nešto izmenili sa manje trapavim, ali i dalje trapavim rešenjem, a to je onaj stav po kojem se izdvaja 0,1% republičkog budžeta za jemstvo u izbornoj kampanji.To je, ako imamo 10 lista, otprilike oko 26 miliona na početku izborne kampanje. Gospodine Markoviću, sada da vas pitam, pošto znamo kakav je profil ljudi koji rade u Vladi, oni nemaju ništa, nemaju stan, nemaju kola, ako nešto i imaju to im je ostalo od tate i mame – predlažem vam, gospodine Markoviću, da uđete u bilo koju banku i zatražite garanciju za 26 miliona, da se obratite, recimo, RISK-u banke pa ćete vidite kakve sve vrste obaveza morate da ispunite da biste dobili pozitivan odgovor. Morate da deponujete novac u iznosu garancije koju tražite, prema tome, da uplatite 26 miliona, sa računa stranke, koja sredstva dobija redovnim javnim finansiranjem, jer nije u izbornoj kampanji, da uplatite depozit u iznosu garancije koju tražite. Ako nemate taj novac, nećete dobiti ni garanciju. Ako uplatite novac, onda će vam tražiti hipoteku. Koliko ja znam, minimalan broj stranaka ima nekretnine koje su u stranačkom vlasništvu, uglavnom stranke koriste imovinu koja je u zakupu. I tako nešto gubite. Po kom osnovu stranka može da dođe do garancije u izbornoj kampanji u iznosu od 260 hiljada evra, a da je u skladu sa zakonom? Da li to nije dogovor sa direktorima ili je tako nešto zabranjeno zakonom?! Da li na pravo koje pripada stranci sutra može da se pozove neko privredno društvo, pa ono da zatraži za sebe proceduru po kojoj je stranka dobila jemstvo za izbornu kampanju? Jedan od problema koji je vrlo ozbiljan, posebno je ozbiljan zbog toga što vi stranke prisiljavate na tako nešto, što je, takođe, primer koji se ne može uporediti sa modernom političkom praksom u domenu finansiranja izbornih kampanja. Reći ću vam zašto, uopšte nije u našem interesu da se mrcvarimo u bankama zbog toga što smo dužni da vam položimo jemstvo od 260 hiljada evra, a dobićemo, ukoliko imamo 10 lista na izborima po tom osnovu 160. To nam se ne isplati, gospodine Markoviću. A ako bude 15 ili 20 dobićemo pola od tih 60. Evo, lako smo se složili. Znate u čemu je problem sa ovim zakonom? Što ga nisu pisali oni ljudi koji finansiraju vašu kampanju, a ni nas nisu uvažili oni koji su tražili naše mišljenje. Ovo je sutra ozbiljan problem u kampanji. Ukazali smo vam na nelogičnost u članu 9. Posle stava 5. predložili smo da se dodaju stavovi 6. i 7. Naime, vi ste tim članom, gospodine Markoviću, vrlo precizno utvrdili obaveze za onoga ko daje prilog stranci i vrlo precizno utvrdili obaveze za stranku. Dakle, stranka ne sme prisilom doći do novca i tako nešto se strogo sankcioniše. Sve mora biti transparentno i ni na kakav način naknadno ne može kontrauslugama stranka vratiti novac onome ko je dao novac stranci, a kontrausluga je sve. E, nas interesuje šta će se desiti sa onima koji daju novac stranci, stranka ostane u statusu opozicione stranke, a njihov najveći rival dođe na vlast, pa, šta radi onda sa pozicije rivala? Onda se obračunava sa onima koji finansiraju njegovu konkurenciju! Na primer, neko je platio miting SRS ispred Skupštine Srbije, kada ste protestovali zbog hapšenja Mladića. Ja sam bio za hapšenje Mladića. Evo, nemojte da potcenjujete, nemojte da zavisi budućnost ove zemlje od moje spremnosti da budem džentlmen, pa da sada kažem: evo, video sam, oni moraju da kažu ko im je platio miting, na kome su oni, između ostalog, rušili moju vlast, a ja neću biti onakav kakav je bio svaki drugi čovek, pa gledati da ostane na vlasti, nego ću biti džentlmen i reći – okej, neka se finansiraju oni i dalje tako, mi ćemo pomoći tome koji finansira njih da bi nas rušili. Nemojte da nam država počiva na takvim pretpostavkama. Kao što postoje jasne obaveze za stranke i za finansijere, jasna je obaveza države da štiti one koji poštuju zakon, koji učine javnu svoju vezu sa strankom i naknada štete za privredno društvo i pojedince koji su zbog toga što su učinili javnim svoj politički odnos tu štetu pretrpeli, mi mislimo da to mora biti. Ukoliko se utvrdi u skladu sa zakonom, ne ako neko procenjuje, nego dozvolite, podneli smo taj amandman, da finansijer DS sutra može da se obrati državi i da kaže da je pretrpeo štetu zbog toga što je poštovao zakon. Dozvolite našim finansijerima da pored sankcija kojima su izloženi, ukoliko ne poštuju zakon, oni kroz ovaj zakon dobijaju neka prava, da se, recimo, državi obrate i kažu da su pretrpeli štetu zbog svoje političke bliskosti ili činjenice da su finansirali neku stranku. Mislimo da je to važno. U suprotnom, još jedno opšte mesto koje će nas dovesti u poziciju da izvrgavamo ruglu zakon, da pronalazimo hiljade fizičkih lica koja će uplatiti priloge, jer nismo u stanju da logično odgovorimo na pitanje koje nam se postavlja – šta će biti sa nama ako vi sutra ne uspete, pa dođe neko drugi na vlast? Ako ste vi na vlasti, vi ćete nas štititi, ali ako niste na vlasti, ko nas onda štiti? Država! Država mora biti ta koja preuzima na sebe tu odgovornost. Insistiramo na toj promeni zakona. Šta je ono što je pored ispunjavanja evropskih kriterijuma dobro u ovom zakonu? Što je konačno pokrenuta rasprava o tom važnom pitanju. Mislimo da bi bilo logičnije da je otvoren prostor da se u postupku definisanja Zakona o finansiranju stranaka razgovara i sa onima koji novac imaju, da se oni konsultuju, da se vidi šta je prepreka na njihovoj strani i ako je ima, kako oni misle da to treba da se reši. Postoje privredna udruženja. Takođe, mislim da je jako važno i da to treba podržati, činjenica je da je, ipak, ovaj zakon rezultat velikog rada ljudi koji su izvan stranačke sfere politike. Tu, pre svega, mislimo na Agenciju za borbu protiv korupcije. I kao što postoji problem u činjenici da i nisu nikada bili akteri ovakvog posla, sa druge strane, ipak je ta agencija uspela da napravi prvi korak i to je ono što treba ceniti. Tako nešto podržavamo. Zbog toga, između ostalog, tražimo da se novac koji je nezakonito stečen uplati Agenciji na račun, a ne u republički, pošto je republički budžet ionako rupa bez dna, mislimo da je važno dati taj novac Agenciji za borbi protiv korupcije. Ili, izvinjavam se, on je rupa bez dna dok Dinkić ne pokrene inicijativu za decentralizaciju. Kad pokrene, onda će se nekako pronaći novac i u Beogradu. Naravno, pronašao se, iz šupljeg u prazno i nazad! Dakle, gospodine Markoviću, imate podršku LDP za ovaj zakon, ali ga mi ne smatramo rešenjem i krajnjim odgovorom na tu vrlo kontroverznu temu, a to je odnos politike i biznisa. Ona nije kontroverzna zbog toga što smo mi Srbi takvi ili što su građani Srbije takvi, nego je ona takva na svakom pedlju planete na kojoj živimo. Pokušajte da otklonite ove nelogičnosti. Mi smo predložili dva amandmana koje smo mogli, jedan na vreme i drugi u toku dana, kada smo videli ove nelogičnosti, a vezuju se za prosečnu zaradu. U aprilu je inflacija 14%. Zamislite da na kraju godine prosečna zarada padne u procentu u kom je pala u prethodnoj godini. Imaćemo raskorak između realnih troškova i prosečne zarade u Srbiji, a ona je kriterijum za ovih 20, odnosno 200 uplata fizičkog i pravnog lica. Prosečna zarada mora biti korigovana za procenat inflacije u godini. Tako ćemo realnim novcem raspolagati. Mi smo ušli prošle godine sa 380 evra u januaru, izašli sa 320. Za toliko nam je manji obim sredstava kojima raspolažemo, ali nisu smanjeni troškovi. Cene su porasle i zato moramo tako nešto uvažiti. Nadam se da će Vlada tu inicijativu prihvatiti. Još jedanput, podrška za zakon. Žao mi je što ovde nije gospodin Cvetković. Ovo je tema za predsednika Vlade, jer na ovim temama se pokazuje karakter društva koje želi da se suoči sa svojim slabostima, avi pokušajte da odgovorite na ovih nekoliko pitanja koje sam vam postavio.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Milisav Petronijević.
Poštovana predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, u ime Poslaničke grupe SPS-JS izneću stav naše poslaničke grupe o Predlogu zakona o finansiranju političkih aktivnosti. Želim odmah na početku da kažem da će Poslanička grupa SPS-JS podržati Predlog zakona o finansiranju političkih aktivnosti, a da će za vreme dok traje ova rasprava i za vreme rasprave o pojedinostima, imati predloga, sugestija i zahteva, kako da se još više poboljša ovaj zakon, da bi bio još primenljiviji i jasniji, jer smatramo ga veoma značajnim zakonom. Zato sada koristim priliku da pozovem i predlagače da dobro obrate pažnju na predloge svih poslanika, bez obzira iz koje grupe to dolazi, sve sa jednim osnovnim i zajedničkim ciljem – da dođemo do najkvalitetnijeg zakona koji je veoma važan u ovoj oblasti. On je važan, pre svega, za građane Srbije, jer će biti u prilici da saznaju kako se troše sredstva koja država izdvaja za političke stranke, kako politička stranka učestvuje u pribavljanju i raspodeli sredstava. On će biti značajan i za nezavisna tela, jer im ovaj zakon omogućuje ovlašćenja da mogu da vrše efikasnu kontrolu sprovođenja ovog zakona. Ovaj zakon će imati značaja i za političke stranke, jer, jednostavno rečeno, u poslednje vreme kod građana Srbije je prisutno mišljenje da su političke stranke te koje su, maltene, izvorište korupcije. Veoma važno jeste da se upravo uspostavljanjem jasnih pravila, uspostavljanjem jednakih uslova i, pre svega i najvažnije, javnosti u radu to demantuje. Dakle, političke stranke ovim zakonom imaju priliku dademantuju jedno takvo razmišljanje građana Srbije. On je važan i za Srbiju, jer njegovim donošenjem Skupština izvršava svoju obavezu prema pre svega Srbiji, a onda, tek, prema EU, stvaranjem uslova i činjenjem još jednog velikog koraka ka sticanju statusa kandidata kome ova zemlja teži. Smatramo veoma važnim zakonom i zato mislimo da treba dobro iskoristiti priliku. Ima i vremena, ima i potrebe da se još oko mnogih detalja dogovorimo detaljnije, da on bude u celini prihvatljiv, da bude jasan, da bude sprovodljiv. U jednoj bih rečenici rekao za ovaj zakon šta je njegov cilj, šta je njegova želja – da se napravi jedan pravni okvir koji omogućava političkim subjektima, upotrebljavam izraz "politički subjekti" jer je i to jedna promena u ovom zakonu, do sada je to bio Zakon o finansiranju političkih stranaka, sada je to Zakon o finansiranju političkih aktivnosti političkih subjekata, u koje ubrajamo, pored stranaka, i koalicije i grupe građana, dakle, svih onih koji učestvuju na izborima ili imaju aktivnosti između izbora, prema tome, on stvara mogućnost, da stranke, odnosno politički subjekti pribavljaju sredstva, ali po jasnim pravilima, po jednakim uslovima. Jednostavno rečeno, stvara im se mogućnost da to čine. Ograničava ih jedino nedozvoljen politički utucaj svih onih koji to mogu. Ono što treba posebno istaći, a to je, ističem u prvi plan, transparentnost, odnosno javnost uvida u sva sredstva koja troše političke stranke i efikasna kontrola. To bi bila, neka, suština ovog zakona. Pri tome mislim, smatrajući sva pitanja važnim, da je najvažnija u stvari transparentnost ili javnost u radu. Jednostavno, to je najbolji način da građani, javnost može da vidi, može da sudi i presuđuje kako se to čini, a nema boljeg sudije od javnosti. Ukratko ću se zadržati na nekoliko pitanja za koja smatram da su važna, ali isto tako da ih treba još detaljnije pogledati. Prvo, kada su u pitanju izbori i način finansiranja, taj deo je dosta sličan prethodnom zakonu, ali ipak ima i dosta preciziranja u vezi s tim. Ponavljam, politički subjekti mogu se finansirati iz javnih i privatnih izvora. O javnim izvorima ću nešto kasnije, a kod privatnih zadržao bih se samo na dva pitanja. Jedno je članarina, a drugo je prilozi. Članarina nije ograničena, ovim zakonom. Ostavljena je mogućnost da stranke, politički subjekti, svojim statutima, odnosno svojim aktima regulišu njenu visinu. Prema tome, nema ograničenja, ali ima ograničenja u načinu prikupljanja. Dakle, mora se uplata vršiti sa tekućeg računa na račun političke stranke, osim ako je ona na godišnjem nivou manja od hiljadu dinara. U tom slučaju data je mogućnost da se može prikupljati i u gotovini ili putem uplatnice. Mislimo da je to dobro regulisano. Čini mi se da u ovom delu u ovom članu moramo dati i obavezu političkog subjekta da tako prikupljena sredstva uplati na žiro račun u skladu sa Zakonom o platnom prometu ili, već, u nekom roku od sedam dana itd. Kada je u pitanju prilog, definisan je i od strane za prilog koji daje pravno lice i način na koji to čini, kao i za fizičko lice i način na koji to čini, dakle, nema ograničenja u prilozima za političke subjekte, ali ima ograničenja za onoga ko daje, tako da fizičko lice može u toku godine dati do 20 prosečnih zarada, a pravno lice do 200. Šta je tu još, takođe, karakteristično? Za razliku od prethodnih zakona gde su postojala ograničenja u tom delu, nema ograničenja za politički subjekat koliko će primiti sredstava, već ima ograničenje za onoga ko daje i ne samo u maksimalnom iznosu, nego ispunjavanje i drugih kriterijuma, što je navedeno ovde; ko to, kako i na koji način može da uradi. Ovde je obaveza da se to čini sa tekućeg računa i obaveza je da se to evidentira. A ono što je najbitnije to je obaveza da ako je preko jedne prosečne zarade da se javno objavi. Mislim da treba istaći ta pitanja, jer su značajna i razlikuju se od prethodnog zakona. Naravno, bilo je reči o zabrani finansiranja, kao što je ovde precizirano, nedozvoljeno prikupljanje sredstava, to je nešto što je bilo u prethodnom zakonu. Želim posebno da ukažem na ovaj deo koji govori o nedozvoljenom prikupljanju sredstava. Za razliku od prethodnog zakona, koji, takođe, nije dozvoljavao vršenje pritiska, davanje privilegije itd, ovde upozoravam na poslednji stav: ''Zabranjeno je prikrivanje identiteta davaoca priloga ili iznosa priloga.'' Zašto upozoravam da se na taj stav obrati pažnja? Zato što se taj stav sankcioniše kao krivično delo. To je nešto što je novo, veoma važno u ovom zakonu, da se uvodi kao krivično delo, da se kažnjava zatvorom za delo koje se ''nakačinje'', da tako kažem, na ovo, a to znači, da onaj ko ima nameru da prikrije identitet i iznos sredstava podleže krivičnoj odgovornosti. Želim kratko da se osvrnem na sredstva iz javnih izvora, to sam malopre napomenuo, za redovne delatnosti i za izbore. Tu imamo nekoliko sugestija i predloga da se do kraja razjasni da ne bi bilo dileme. Čuli smo već da se izdvaja 0,15% od budžeta Republike, autonomne pokrajine, odnosno lokalne samouprave za redovan rad političkih subjekata, dakle, ne više političkih stranaka nego političkih subjekata. Politički subjekata je taj koji učestvuje u raspodeli. Ako postoji više političkih subjekata, oni se međusobno prethodno dogovaraju kakav je način raspodele. Na šta želim da ukažem? Način raspodele sredstava je drugačiji nego što je bio u prethodnom zakonu. Prethodni zakon je poznavao sistem da 30% dobijaju sve stranke u jednakom iznosu, a 70% prema broju mandata. Ovde se ide na varijantu da se sredstva raspodeljuju srazmerno broju glasova. Doduše, uveden je jedan, po našem mišljenju, dobar korektiv tako da se političkom subjektu koji osvoji do 5% važećih glasova množi sa koeficijentom 1,5, svima, a preko toga množi sa 1. To je, na neki način, pravljena neke ravnoteža i podsticaj manjim strankama. Ono što ovde može da izazove zabunu, molim da dobro pogledate, a to je, pitanje 5% važećih glasova. Čijih važećih glasova? To može biti svih birača koji su glasali, to može biti političkih subjekata, to može biti svih birača koji su glasali samo za one koji se nalaze u parlamentu itd. Smatrajući da je to važno pitanje dali smo jedan amandman u vezi s tim, imajući u vidu da je predlagač mislio na 5% važećih glasova birača koji su glasali na izborima. Zato smo tražili u vezi sa tim pojašnjenje. Kada je u pitanju finansiranje troškova izborne kampanje, već je ovde rečeno, 20% sredstava se deli pre izbora, svima ravnomerno koji učestvuju, a 80% posle izbora, prema broju osvojenih mandata. Molim još jednom da se dobro obrati pažnja baš na taj deo pre izbora. Ovo rešenje koje podrazumeva 20% sredstava svim učesnicima ravnomerno, nije sporno, ali šta može da bude sporno? Može da bude sporno izborno jemstvo koje kao želja predlagača da se eliminiše bilo kakva zloupotreba da onaj ko učestvuje na izborima mora da ima makar 1% podrške da bi mogao da koristi sredstva, da se ne pretvori u problem, jer ovde se kaže – prilikom predaje kandidature podnosi jemstvo. Kada predaje kandidaturu on ne zna koliko njih učestvuje. Dakle, to može da se zna posle proglašene liste. Tada može da se dostavlja i jemstvo ili, možda, neki drugi način, ali suština jeste da izborno jemstvo treba da bude i nije sporno, rešenje mora da bude jasno i da zadovolji cilj koji smo želeli ovim zakonom, a istovremeno da ne omete učesnike u postupka da ne mogu na odgovarajući način da ga ostvare, prema tome, rešenje koje će mnogo jednostavnije i jasnije rešiti ovo pitanje. Mislim da u vezi toga isto ima amandmana, treba ih dobro pogledati i prihvatiti ono koje je jasnije. Još nešto, može da se pojavi kao pitanje, kaže – ukoliko namerava da koristi sredstva za izbornu kampanju. Šta ako politički subjekt neće da koristi samo onih 20% sredstava? Ako osvoji mandate, zašto ne bi koristio onih 80%? Dakle, ima tu još dosta pitanja. Molim vas, pozivam, da ih dobro razmotrite, sve s ciljem da izborno jemstvo bude, ali da bude precizno definisano, jer ono u stvari treba da bude garancija da će onaj ko ne osvoji 1% glasova vratiti sredstva koja je dobio, ovde je i rečeno u roku, mada na vidim zašto ovde nema rok i kad ste vi obavezni da vratite jemstvo ako je on prošao to? Mislim da i to treba da bude, takođe, definisano u ovom delu. Dakle, da ne dužim, imajući u vidu da su dalje u ovom postupku preciznije navedena ovlašćenja onih koji treba da vrše kontrolu, a što je bio problem u prethodnom zakonu, jasno su propisani postupci kako se to radi i jasno se na vreme stavlja do znanja da slede sankcije koje nisu do sada bile. Ponovo podsećam na sankciju koja predviđa za onoga ko daje, kao i onoga ko pribavlja suprotno odredbama zakona, a želi da sakrije identitet i iznos, kazna zatvora. Još jednom vas molim da obratimo pažnju na sve te odredbe, naravno, u želji da donesemo zakon koji će jasno propisati pravila, jasno utvrditi ovlašćenja, kontrolu, nadzor itd, i dati priliku, završiću sa onim sa čime sam počeo, političkim strankama da promene jednu sliku u Srbiji o njima. U Srbiji u poslednje vreme političke stranke su na veoma velikom udaru, maltene, kao da su najveće štetočine. Političke stranke su subjekt političkog sistema u Srbiji, ustavna kategorija koja je ovlašćena da utiče na javno mnjenje i svoju politiku. Treba i sama da čini dovoljno, da ne dolazi u situaciju da bude predmet javnosti samo kao nešto ružno, nešto što je zlo, već naprotiv, nešto što na najbolji način, uz jasna pravila, oblikuje javno mnjenje u Srbiji. Ponavljam, Poslanička grupa SPS-JS podržaće ovaj zakon, ali i dalje traži da se sva ova pitanja razjasne, sve sa ciljem da dođemo da najkvalitetnijeg zakona. Hvala lepo. [[Aplauz]]
Zahvaljujem. Dajem reč narodnom poslaniku Tomislavu Nikoliću.
Dame i gospodo narodni poslanici, ne sporim da predlagači žele da urede jednu oblast koju je teško urediti u svetu, a ne samo u Srbiji. Ali, sporim da se došlo do novina. Sporim da je ovaj zakon, izuzev pojedinih odredbi, bolji od prethodnog ili da će da omogući da finansiranje političkih aktivnosti bude potpuno dostupno javnosti i bude potpuno pod kontrolom, i da sav novac koji politički subjekti potroše bude novac koji su ostvarili, isključivo, evidentirajući javne prihode ili prihode iz sopstvenih izvora. Ako je zakon imao za želju da uredi finansiranje svih političkih aktivnosti i u članu 2. je naveo šta podrazumeva pod pojmom ''politička aktivnost'', interesuje me zašto ovde nije regulisana čitava jedna oblast, oblast izbora predsednika Republike? Zašto ne znamo koliko će novaca biti izdvojeno u kampanji? Kakva su prava i obaveze predlagača lista? Ima li jemstva za kandidate koji ne osvoje određeni broj glasova? Pa bih voleo bih da znam zašto je to sklonjeno od nas, pošto SNS računa da će pobediti na izborima za predsednika Republike, na izborima za Narodnu skupštinu? I želimo da znamo pod kakvim uslovima ćemo da se takmičimo na tim izborima, tim pre, što su zakonodavci još pre nove ere propisivali da se od momenta raspisivanja izbora do održavanja ne menjaju izborni uslovi, a savremena demokratija je to proširila na izbornu godinu? Već ulazimo u redovnu izbornu godinu, a mislim i za izbore za predsednika Republike ulazimo u izbornu godinu, pošto će oni sigurno biti održani pre roka. Ne mogu da verujem da bi predsednik Republike, kome stranka bude katastrofalno poražena na izborima, ostao na toj funkciji. Pokušaću ukratko da se osvrnem na mnoge članove ovog zakona zato što su svi skoro neodređeni i biće podložni tumačenju. Na primer, u članu 6. u grupi Usluge i dobra iz javnih izvora, predviđa se u stavu 2. sledeće: ''Usluge i dobra iz stava 1. ovog člana obavezno se daju pod jednakim uslovima svim političkim subjektima.'' Moram da vas pitam – da li će organi Republike Srbije, autonomne pokrajine i jedinice lokalne samouprave imati dovoljno usluga i dobara iz javnih prihoda za sve političke subjekte? Ako smo uveli neravnopravnost političkih subjekata, pa ste u daljim odredbama predložili da se polaže jemstvo i da onaj ko ne osvoji 1% glasova na izborima gubi pravo na položeno jemstvo, odnosno iz jemstva vraća novac, onih 20% koji se unapred dodeljuju, otkuda sada izjednačavate u redovnim aktivnostima sve političke subjekte, pa i one koji nisu prešli ni taj 1% glasova? Ako je jemstvo određeno za granicu ozbiljnosti političke stranke i ako ste rekli da politička stranka koja ne osvoji 1% glasova na izborima nije ozbiljna, otkuda sada nalažete državi, autonomnoj pokrajini i jedinicama lokalne samouprave da je poštuju kao i onu stranku koja je osvojila 40% glasova, da joj obezbede materijalne usluge i materijalna dobra iz javnih izvora baš kao da to zaslužuju? Ako ne zaslužuju, po ovom predlogu zakona, onda ne zaslužuju ni u jednoj oblasti. U vezi članarine, propisujete da se članarina do 1.000 dinara uplaćuje u gotovini ili putem uplatnice, a preko 1.000 dinara sa tekućeg računa. U čemu je razlika? Ako želite da kontrolišete uplaćene članarine, pa, mi knjižimo i te uplatnice. Zašto mora da ide sa tekućeg računa? Zašto ne može u banci da uplati taj novac, u pošti ili na bilo kom drugom šalteru? Zašto niste napisali za uplate preko 1.000 dinara da moraju sa tekućeg računa da ih obezbede samo oni koji su u ''Registru funkcionera'' na osnovu člana 43. Zakona o Agenciji za sprečavanje korupcije? Onda bih to shvatio. Agencija prati finansiranje, život određenih lica na osnovu zakona. Otkuda joj sada pravo da se meša u život drugih građana i da propisuje za njih pravila mimo Zakona o Agenciji, mimo ''Registra funkcionera''? Građanin koji hoće da uplati 2.000 dinara ne mora imati tekući račun. To samo mora da bude evidentirano, to samo mora da bude knjiženo, to samo mora da bude dostupno kontroli, a nikako da ga naterate da otvori tekući račun da bi uplatio svojoj političkoj stranci 1.001 dinar. Zašto onda postoje službe koje se bave platnim prometom i koje su, takođe, pod kontrolom? Predvideli ste i priloge od pravnih lica. Gde ste to našli u uporednoj praksi? U kojoj državi u svetu pravna lica finansiraju političke organizacije, političke subjekte, kampanje? Može fizičko lice, moje pojedinac za koga se vezuje pravno lice. On ga je osnovao, on je predsednik upravnog odbora, on ima najviše akcija u toj firmi. Ali, kako može pravno lice da finansira političku stranku?! Ne može, u tome je stvar – hoćete da se borite protiv korupcije?! Zašto bi jedno pravno lice finansiralo političku stranku? Zašto?! Zato što niste predvideli sve ugovore koje ima pravno lice sa državom, lokalnom samoupravom ili autonomnom pokrajinom, kao ugovore čiji ugovarač više ne može da finansira političke stranke. Sva pravna lica imaju neki odnos sa državom. Svima je zabranjeno da finansiraju političke stranke. Neko je prodao kompjutere, to nije uopšte interes, ne može da finansira stranku. "Inter-kop" radi 90% građevinarstva u Srbiji. Ne može "Inter-kop" da finansira, pošto je sve dobio preko DS! Neka dođe taj gazda, pa neka finansira, a ne da se sad krije iza firme. To su radnici, to su zaposleni, oni su finansirali, je l da, finansirali? Ili, recimo, kad čovek ne ode na radno mesto nikada, pa mu isplaćuju plate i još dobija šest meseci otpremnine u lokalnoj samoupravi u kojoj je radio. (Zamolio bih mladoženju da me ne davi, malo. Auf, uplašen sam.) Davanje u zakup nepokretne imovine. Razumem da politička stranka izgradi imovinu i da je izdaje u zakup, ali vi imate političke stranke koje su nasledile neku imovinu. Imate milione građana Srbije kojima ne date imovinu koja im je oduzeta, a političkim strankama ne samo da dajete tu imovinu koja nije njihova, nego im dajete i pravo da tu imovinu rentiraju, izdaju, na osnovu toga da stiču određene prihode. Da se sad usredsredim na ono što je najteže za predsednike stranaka, o čemu ne vodite previše računa, to je finansiranje i redovnog rada i finansiranje izbornih kampanja. Lako vam je svima da se smejete i da dobacujete i baš vas briga, gospodo, i poslanici i članovi stranaka, vama su potrebni plakati, vama su potrebni mitinzi, vama treba sve i baš vas briga što predsednik stranke ide u zatvor, ako se ustanovi da se bavio nedozvoljenim radnjama. E, sada ima predsednika koji ne mogu da odu u zatvor, ima predsednika koji mogu. Sada vam govorim kao predsednik koji je svestan rizika da ga bilo koja druga vlast otera u zatvor zbog finansiranja političke stranke i koji je svestan toga da nikada nikoga neće oterati u zatvor zbog finansiranja političke stranke. Šta ste ovde uradili? Raspodela sredstava iz javnih izvora, lepo ste natovarili na građane Srbije, 0,15% rashoda budžeta Republike Srbije. Odakle vam ideja da se političke stranke finansiraju iz rashoda Republike Srbije? Zašto niste rekli – iz prihoda? Da li znate za pokrivanje rashoda, koliko se Srbija zadužuje? Pa, neka znaju građani Srbije da se Srbija zadužuje da bi finansirala političke stranke. Je l' vi čekate da se Srbija zaduži da biste dobili više novca za finansiranje političke stranke? Zašto niste prihvatili da to bude iz prihoda budžeta Republike Srbije, pa makar i 0,075%, a ne 0,5%, kao što smo nekad predlagali? Zašto ste prihvatili? Evo, prosta računice. Za ovu godinu, 2011, po postojećem zakonu, izdvojiće se 577.609.000 dinara. Po novom zakonu, izdvojili biste 1.270.000.000 dinara. A ako prihvatite naš amandman, za ovu godinu bilo bi izdvojeno 544.800.000 dinara, čak manje nego po postojećem zakonu. Pa, nije, valjda, da ovaj zakon donosite da biste povećali prihode političkih stranaka. Ako želite da povećate prihode političkih stranaka, recite javno i otvoreno: ''Želimo strankama da obezbedimo veće prihode!'' Onda bih to mogao da razumem. Stav 1, člana 17. kaže, kao da se ništa nije desilo u vezi Zakona o izboru narodnih poslanika – ''Sredstva za finansiranje političkih stranaka raspodeljuju se političkim subjektima koji su osvojili mandate u predsedničkim telima srazmerno broju glasova.'' Pa, šta smo rekli za slobodu narodnog poslanika? Narodni poslanik je slobodan da sam odluči šta će da radi sa svojim mandatom, a novac da ostane tamo gde je on osvojio mandat. Pa, kako se finansira narodni poslanik? Može da se desi, uskoro, da jedna velika poslanička grupa ostane na nekoliko poslanika, oni što se čuju najglasnije, a da dobija sredstva za osvojene glasove pre tri godine. Je l' vi mislite da je to u redu? Mislim da nije i da Zakon zbog toga ne valja, nego koliko ko ima poslanika tako da bude finansiran. Danas pet, sutra 15, prekosutra 100. Danas 100, prekosutra pet, ali to je jedini način da sprečite da se neko neosnovano ovde ponaša kao da je jak. Prema tome, koliko vrediš – toliko koliko imaš poslanika, a ne koliko si osvojio s Tomislavom Nikolićem, nego koliko imaš, to ti je. Možeš da imaš i više, evo, izbori, imaćete i više. I, kakva je sad ovo diskriminacija političkih stranaka koje nisu stranke manjina, čak i stranaka koje su politički entiteti koji osvoje malo glasova? Moram da vas pitam. Dakle, sredstva neće više biti raspoređivana prema broju osvojenih mandata, nego prema broju osvojenih glasova, s tim što će stranke nacionalnih manjina množiti sa 1,5 broj svojih osvojenih glasova da bi dobile novac, ne da bi dobile mandate, vas baš briga koliko ste ravnopravni u mandatu, nego vam treba novac. Zato ste izboksovali kod ove većine da vam daju 1,5. Ali, ajmo dalje. Zašto niste razradili po Dontovom principu, broj osvojenih glasova onih koji nisu ušli u ovu raspodelu? Šta biva sa strankama koje ne osvoje 5% glasova? Da li se njihovi glasovi raspodeljuju drugima, pa onaj ko je najjači da i od toga dobije najviše? Ne, vi ste se borili za sebe, za svoje džepove, baš vas briga za stranku nacionalne manjine ili za stranku većinske, uostalom, vidite i sami da jedan vaš glas vredi 1,5, a jedan naš – 1,0. Nije u redu! Moramo da budemo ravnopravni. Moramo da budemo potpuno ravnopravni! Obezbediće vam država novac za aktivnosti kojima se finansira kultura, tradicija, sve drugo, ali za političku aktivnost pojedinih poslanika, da vam damo više nego drugom poslaniku, pa to nije u skladu sa Ustavom. Što niste malo razmislili o tome do čega se ovde dolazi? Da pređemo na finansiranje troškova izborne kampanje. Vi znate koje probleme imaju političke stranke kada učestvuju na izborima. Najpre, ne možete da predvidite koliko će vam novca država dati za izbore, jer on zavisi od broja osvojenih mandata ili sada kod vas – od broja osvojenih glasova, s tim što sebi to moram da umanjim za 1,5 za neke političke stranke. A 20% se podeli učesnicima koji imaju proglašene liste, onih 80% morate da nagađate koliko će to da bude i da se tako zadužujete. Taj novac dobijate dva meseca posle održanih izbora. Recite mi – koja će novinska kuća, televizijska kuća, koji će oglašivač, koja će firma koja postavlja bilborde, koja će štamparija sa vama da ugovori posao i da vas čeka dva meseca da joj platite poslove na izbornoj kampanji, odnosno kakve ćete termine da dobijete na televizijama, koje ćete stranice novina da dobijete ako niste platili unapred, a vaš politički suparnik sve platio unapred?! Dalje, izborno jemstvo. Kome je ovo palo na pamet? Što se vi, gospodo, iz stranaka nacionalnih manjina niste izborili protiv ovog izbornog jemstva? Izborno jemstvo je protiv malih političkih stranaka. Samo što nisu stranke nacionalnih manjina, inače su male, mali politički subjekti. E, sad, to što nisu stranke manjina, sad ih to tera da imaju novac. Ko može da konkuriše za izbornu listu u lokalnoj samoupravi, pokrajini, Republici? Onaj koji ima novac. Kao što fakultet može da upiše onaj koji ima novac tako smo došli i do političkog organizovanja, a kako će to da se organizuje to uopšte ne znate, pošto kaže– da potvrdu o izbornom jemstvu predajete ministarstvu nadležnom za poslove finansija, odnosno nadležnom organu autonomne pokrajine, i lokalne samouprave. Ko vam daje tu potvrdu? Republička izborna komisija, pošto bi trebalo ona da proglasi listu. RIK će da procenjuje vaše jemstvo? Idete u banku i kažete – ja imam kuću i ta kuća će da mi bude jemstvo. I sve to obavite nakon raspisanih izbora, a vi znate kako se pravi redosled lista – po predaji potpune dokumentacije. Prema tome, sve političke stranke, osim stranaka vlasti, do sada je to uvek bio G17 plus, pošto je imao poresku upravu pa je znao ime svakog građanina u Srbiji i skupljao potpise u poreskoj upravi, ali sve političke stranke, osim Demokratske stranke, imaće problema da dobiju proglašenu izbornu listu, demokrati će već drugi, treći dan da budu prvi na toj listi. I vi to jako dobro znate. Jemstvo? Kakvo jemstvo za onoga ko želi da se takmiči? Da uloži kuću, da ostavite decu na ulici zato što čovek nije osvojio predviđeni broj glasova. Pa, šta ako nije osvojio?!! U ovoj državi svako ima pravo da se kandiduje. Po Ustavu kandidovanje nije određeno njegovom materijalnom sposobnošću i finansijskom sposobnošću, to je neprikosnoveno, osnovno pravo, da bira i da bude biran. E, sad ne može ni da bira ni da bude biran zato što ako mu nema liste neće da izađe na izbore, a listu mu ne proglašavate jer nije osvojio dovoljno glasova i nije vam dao jemstvo. Da li imamo u Zakonu o izboru narodnih poslanika da je uslov za proglašenje liste izborno jemstvo? Nema. Ima samo u ovom zakonu, Zakonu o finansiranju političkih aktivnosti. I šta se sad ovo dešava sa uvođenjem Agencije za borbu protiv korupcije, kojoj bi, recimo, odmah sada na izborima pripalo sedam miliona dinara. Za šta? Pazite za šta, za ovo ovlašćenje Agencije kojom se direktno utiče na tok izborne kampanje, za član 32. Po tom članu Agencija može da uđe u prostorije političke stranke koja se kandidovala na izborima i da tamo ostane za sve vreme izborne kampanje, i da smo svi mi dužni da Agenciji dostavljamo podatke koje zatraži, neke čak i u roku od tri dana. I zato će vlast da putuje širom Srbije, da ubeđuje kako je najbolja na svetu, kako je učinila mnogo za građane Srbije, a opozicija će da ubeđuje Agenciju da nije korumpirana i da nije kriminalizovana. I to će da budu ravnopravni uslovi za izbore, uz svu medijsku harangu koju vršite ovih dana, uz napade svih skoro u ovoj sali na onog koji jedini može da pobedi Demokratsku stranku. (Predsednik: Vreme.) Dakle, dame i gospodo, Agencija ima zakon po kome radi, ne može ovde da se kaže… (Predsednik: Gospodine Nikoliću, vreme.) Izvinjavam se, izvinjavam se, zaista… (Predsednik:Ne, završite rečenicu.) … evo, samo još jednu rečenicu. U članu 32. u stavu 5, kaže: ''U pogledu obaveze dostave podataka utvrđene u stavu 4. ovog člana ne primenjuju se zabrane i ograničenja utvrđene drugim propisima.'' Dakle, ovaj zakon potpuno derogira sve druge zakone, Agencija može da radi šta god hoće što joj nije propisano zakonom. Izvinite za prekoračenje vremena. [[Aplauz]]
Narodni poslanik gospođica Elvira Kovač, replika.
Hvala poštovana predsednice, uvaženo predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, član 76. Ustava garantuje da se ne smatraju kao posebne mere, odnosno diskriminacijom one mere koje dozvoljavaju ravnopravnost, ali želela bih samo da odgovorim ukratko, jer izgleda kao da mi ne čitamo isti predlog zakona, zato što u ovom predlogu zakona član 17. stav 2. stoji: ''Broj glasova političkog subjekta koji se uzima kao osnovica za raspodelu sredstava obračunava se tako što se broj glasova do 5% važećih glasova množi sa koeficijentom 1,5, a broj glasova preko 5% važećih glasova množi se koeficijentom 1.'' Dakle, svačiji, ne samo broj glasova koje osvoje stranke nacionalnih manjina i ovo želim da objasnim radi javnosti da ne misle da se naši glasovi drugačije obračunavaju. Svačiji glasovi do 5% množe se sa koeficijentom 1,5, a oni iznad 5% množe se koeficijentom 1 i ovo pomaže svima, a ne samo strankama nacionalnih manjina. S druge strane, želim da naglasim, da smo mi na ovom zakonu radili nedeljama, mesecima i da su sve parlamentarne stranke bile pozvane da učestvuju u ''široj'' Radnoj grupi. Vrlo malo njih je dolazilo redovno i problem određenih parlamentarnih stranaka jeste što nisu učestvovali, nisu radili na tome. Mi smo poslali čak i pismo GREK-u, gde smo tražili da se stranke nacionalnih manjina pozitivno diskriminišu i posle sastanka u GREK-u, jer do tada niko nije imao konkretno rešenje, došlo je do ovog rešenja koje nije diskriminatorno ni prema kome drugom i ne možete reći da mi uzimamo pare, prema tome, za nas, samim tim oštećujući nekog drugog. Dakle, zarad javnosti želela bih ovo da naglasim i trebalo bi da pročitate bolje član 17. stav 2. ovog predloga zakona. Hvala. [[Aplauz]]
Tomislav Nikolić, izvolite.
Pročitao sam ja sve to odlično, nisam ukazao samo Narodnoj skupštini, smatram da ste svi to već shvatili, da bi dobio poslaničko mesto moraš da osvojiš 5% glasova, a da bi dobio novac za finansiranje političke stranke možeš da osvojiš i manje od 5% glasova. U tome je problem koji vidim ja. Dakle, stranka koja osvoji 2% glasova, koja ne ulazi u parlament, praktično osvaja 3% glasova i finansira se sa 3% iz budžeta. Ne samo stranka manjina nego i politički entiteti. To ste izboksovali za sebe. Da vam pročitam odredbu Ustava za koji se vezujete. Član 76. kaže: ''Pripadnicima nacionalnih manjina jemči se ravnopravnost pred zakonom i jednaka zakonska zaštita. Zabranjeno je bilo kakva diskriminacija zbog pripadnosti nacionalnoj manjini. Ne smatraju se diskriminacijom posebni propisi i privremene mere koje Republika Srbija može uvesti u ekonomskom, socijalnom, kulturnom i političkom životu, radi postizanja pune ravnopravnosti između pripadnika nacionalne manjine i građana koji pripadaju većini, ako su usmerene na uklanjanje izrazito nepovoljnih uslova života koji ih posebno pogađaju.'' Izvinite, šta je to do sad vas posebno pogađalo? Šta mi otklanjamo time što vaš broj glasova množimo koeficijentom 1,5? Gde je to bila neravnopravnost manjina u odnosu na pripadnike srpske nacionalnosti? Koja je neravnopravnost otklonjena ovim? To me interesuje. Šta je to vas posebno pogađalo, gospođo Fekete, kad nema grada u svetu gde niste išli kao predstavnik ove skupštine i svuda ste izvanredno nastupali, uglavnom branili svoje interese i svoje grupe, smatram da je to u redu. Ali me interesuje, gospodo predlagači, koji je to nepovoljni uslov života koji posebno pogađa pripadnike nacionalnih manjina, otklonjen množenjem glasova pripadnika nacionalnih manjina sa 1,5, ne zaboravite cenzus je već smanjen. Cenzus za ulazak u parlament je smanjen.
Vreme. Narodni poslanik Elvira Kovač.
Ne želim da ulazim u diskusiju, samo ponovo da naglasim, ne množe se samo naši glasovi sa 1,5 već svačiji. Piše da se broj glasova ispod 5%, svačiji broj glasova, množi koeficijentom 1,5, a broj glasova iznad 5% samo koeficijentom 1, odnosno ostaje taj broj glasova koji je. To je rešenje koje je prihvatljivo za sve. Molim vas da pogledate, dakle, to nije naš broj glasova. Sa druge strane, na početku obraćanja rekli ste da mora da se postigne 5% glasova, cenzus je smanjen, odnosno za stranke nacionalnih manjina postoji prirodni trag zato što svi građani ove zemlje jesu ravnopravni, kako pripadnici mađarske, tako i bošnjačke, albanske itd. nacionalne zajednice imaju prava da njih predstavljaju autentični predstavnici, odnosno političke stranke nacionalnih manjina, možda neki glasaju za neke druge stranke, ali oni koji glasaju za te stranke imaju pravo da imaju svoje predstavnike ovde koji se zaista zalažu za njihove interese. Ja sam kao deo Poslaničke grupe manjina zamenik člana u jednoj od naših delegacija i tamo radim kao predstavnica Narodne skupštine Republike Srbije, stranke kojoj pripadam i Poslaničke grupe manjina, gde se u Savetu Evrope zalažem za prava manjina, najpre za prava nacionalnih manjina. Svako ima svoj politički program i taj politički program pokušava da realizuje, da se bori za te građane i za te ljude koji su glasali za tu stranku i trudi se da ih predstavlja na najbolji mogući način. Zaista ne želim da ulazim u diskusiju, ali, molim vas, da se prvo upoznate sa zakonskim predlogom. Hvala.
Narodni poslanik Tomislav Nikolić.
Samo da otklonim ovo podmetanje koje ste izvršili. Nemam ništa protiv toga da predstavnici nacionalnih manjina budu zastupljeni u Skupštini i da cenzus bude smanjen za vas, ali to nema veze sa novcem. Imam protiv toga da, kada je novac u pitanju, vaš glas vredi 1,5. Time se ne otklanja nijedna nepovoljna situacija za pripadnike nacionalnih manjina. Time samo vaše političke stranke dobijaju više novca, ako hoćete iskreno da vam kažem. Zašto bi jedna politička stranka dobijala više novca to ne znam. I nemojte da mi pričate o autentičnim predstavnicima, svi smo mi ovde autentični predstavnici i pripadnici mađarskog naroda koji su u drugim političkim strankama jesu autentični predstavnici svog naroda. Sigurno nisu predstavnici drugog naroda, to što nisu u vašoj stranci nemojte da im stavljate žig, nemojte da ih izdvajate iz populacije kojoj pripadaju. Ja vam to govorim u ime onih koji pripadaju Srpskoj naprednoj stranci, a pretpostavljam da će i drugi to isto da vam kažu. Dakle, za mene je dobar Mađar i Elvira Kovač i Oto Kišmarton, za vas izgleda nije.
Narodni poslanik Miroslav Petković ima reč. Htela sam da vas obavestim da ćemo danas raditi nakon 18.00 časova, do završetka tačke dnevnog reda. Izvolite, gospodine Petkoviću.
Gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, Predlog ovog zakona stigao je 28. aprila ove godine u skupštinsku proceduru, po hitnom postupku, i odležao je punih 40 dana. U tom periodu i narodni poslanici, a i javnost Srbije imali su priliku da se upoznaju sa odredbama koje se nalaze u Predlogu ovog zakona. Doduše, predsednik Poslaničke grupe, vladajuće koalicije, ZES, rekla je će on biti usvojen u toku redovnog zasedanja, očigledno da nije usvojen pre 1. juna. Danas imamo jedan predlog zakona, stavovima koje smo do sad čuli, trebalo bi da otkloni neke nejasnoće i neke nepravilnosti. Zato DSS s pravom sumnja da će to biti učinjeno. Dana 12. maja u parlamentu smo imali javno slušanje na kome se raspravljalo o ovom zakonu. Drago mi je što je tom prilikom prisustvovao predsednik Vlade. Da podsetim građane Srbije, on je ujedno i ministar finansija ove zemlje. Tad je bila prisutna i gospođa Malović, ministar pravde, mogu da pretpostavim razloge zbog čega danas nije ovde. Uveli smo očigledno jednu interesantnu praksu da se početak sednice odlaže dok se ne pojavi predstavnik vlade, a kad sprovede svoju diskusiju od desetak, dvanaestak minuta i pročita obrazloženje zakone, koje očigledno nije pisao, onda mu bude neprijatno i napusti ovu salu, tako i da i dalje raspravljamo bez predstavnika predlagača, odnosno predstavnika Vlade. Gospodin Cvetković je, podsećam još jednom, predsednik Vlade, ali i ministar finansija, na javnom slušanju je rekao da je ovaj zakon temeljno pripremljen, da je usaglašen sa rešenjima iz zakona država razvijenih demokratija, da će ovaj zakon sprečiti uticaj nekih neformalnih grupa na političke stranke i da je pribavljeno stručno mišljenje Venecijanske komisije, kao najvećeg autoriteta u ovoj oblasti. U javnosti je zakon predstavljen kao skup normi koje treba da uvedu red na političkoj sceni Srbije, to je korak u regulisanju tokova novca u politici i da predstavlja značajnu i snažnu antikoruptivnu meru. Onda se pitamo, u kakvoj državi mi to živimo kada će Tužilaštvo za organizovani kriminal biti nadležno za primenu određenih članova, da li, pre usvajanja ovog zakona, postoji politički život u Srbiji, odnosno političke stranke koje već decenijama obavljaju neki svoj rad? Na pomenutom javnom slušanju gospođa Zorana Marković, direktor Agencije za borbu protiv korupcije, koja je inače i predsednik Radne grupe za izradu ovog zakona, jasno je rekla da pojedine odredbe u Predlogu ovog zakona predstavljaju stvar političkog kompromisa, a ne predlog Radne grupe. Pokazalo se u praksi da važeći zakon, koji je gospodin Đelić predložio 2003. godine, a samo da kažem da pre toga nismo imali nikakve propise, pa je u tom trenutku verovatno to bilo nekakvo rešenje, nije dao očekivane rezultate, nije bilo moguće potpuno legalno sprovesti odredbe ovog zakona i, pre svega, prema ovom zakonu izostao je kontrolni mehanizam koji je stavljen u nadležnost Odbora za finansije Narodne skupštine Republike Srbije. Podsetimo se samo kako su izgledali izveštaji pojedinih političkih stranaka, od onih koje su saopštile da nemaju nijednog donatora, a neke političke stranke rekle su da ih finansiraju, odnosno priloge daju isključivo pojedinci, a neke druge stranke su u svojim izveštajima rekle da ih finansiraju isključivo firme, a nijedan pojedinac. Slušali smo obrazloženja kako se ljudi plaše zbog mogućnosti da imaju neprijatnost, određene represivne mere, progon, pa ne žele zbog toga da se pojavljuju u zvaničnim dokumentima ili na sajtovima političkih stranaka kao donatori. Da li mi živimo u nekom demokratskom mraku? Da li je, kako sam čuo pre neki dan izjavu predsednice Narodne skupštine, naše društvo konačno zrelo za donošenje ovakvog zakona? Pa, nismo mi banane, možda mi živimo u ''banana republici'', nažalost, u to ste pretvorili Republiku Srbiju, u takvu državu. Sad smo sazreli da vidimo kao se kreću i kakvi su tokovi novca u političkim strankama. Rezultat svega ovog, odnosno slabe primene važećeg zakona jeste Predlog ovog zakona, u čijem obrazloženju stoji da ne postoji odgovarajući propis EU sa kojim je potrebno obezbediti usklađenost ovog zakona, što znači da je predlagač imao svu slobodu da uredi ovu materiju na najbolji mogući način, ali očigledno je da je bilo važnije ograditi komentare Venecijanske komisije, koja prema premijeru Cvetkoviću predstavlja, izgleda, najznačajniji izvor prava u ovoj zemlji. U samom zakonu već kod Značenja pojmova postoji ''izborna kampanja'', pa kaže: ''izborna kampanja je skup aktivnosti političkog subjekta od dana raspisivanja izbora do dana proglašenja konačnih rezultata izbora'' i to nije sporno. Šta je ovo pre izborne kampanje? Da li se to zove predizborna kampanja ili sama kampanja, kad svakog dana imamo priliku da se sprovodi i u štampanim i u elektronskim medijima širom Republike Srbije. U članu 7. kaže: ''Privatni izvor finansiranja političke aktivnosti čine članarina, prilog, nasledstvo, legat, prihod od imovine i zaduživanje kod banaka i drugih finansijskih organizacija u Republici Srbiji.'' Da li ovo nabrajanje znači, gospodine Ćosiću, vas da pitam, znam da nemate potpunu mogućnost da odgovorite, ali možda će neko od ministara koji će se pojaviti danas ovde ili kad budemo raspravljali u pojedinostima, moći da nam odgovori, da je sve ostalo zabranjeno? Prema tome, samo ovo što je taksativno navedeno to su jedine mogućnosti. U član 8. kaže: ''Član političke stranke dužan je da uplatu članarine vrši isključivo sa svog tekućeg računa.'' Koji zakon u ovoj zemlji nameće obavezu fizičkom licu da ima otvoren tekući račun. To nisam pročitao u pravnom sistemu Republike Srbije. Zatim, član 9: ''Politička stranka stiče imovinu kupoprodajom, nasleđem i legatom.'' Da li i ova norma treba da bude upravo u ovom zakonu ili to može da bude regulisano nekim drugim propisom. Nisu političke stranke danas pale sa neke druge planete, već je njihovo delovanje regulisano i nekim drugim zakonima. Član 14: ''Politički subjekat ne može sticati prihod od promotivne, odnosno komercijalne delatnosti.'' Šta to znači? Dakle, koje su to delatnosti koje su zabranjene ili ćemo i dalje široko posmatrati to i na taj način naći mogućnost da se zaobiđe ona lestvica koju bi trebalo da preskočimo. U članu 16, vezano za sredstva iz javnih izvora, za razliku od do sada važećeg zakona, piše da su sredstva koja se obezbeđuju za finansiranje redovnog rada političkih stranaka 0,15% rashoda budžeta. E, da je sada ovde gospodin Cvetković kao ministar finansija, rado bih ga pitao da mi objasni – da li je deficit na rashodnoj strani, da li to znači da ukoliko se ova zemlja više zadužuje, da su izdvajanja za funkcionisanje i rad političkih stranaka veća i u kom je to procentu predviđeno da bude u narednom periodu? Član 17, upravo ovaj koji reguliše ovih 0,15% rashoda budžeta i način raspodele stupaju na snagu 1. jula 2012. godine, ako se ne varam. Dakle, ta obaveza je degažirana nekoj narednoj vladi da se ona time bavi. Poseban račun za finansiranje izborne kampanje, nije mi jasno ih ovoga, ukoliko se sprovedu u isto vreme republički, pokrajinski i lokalni izbori, da li se samo sa jednog računa, to jest na jedan račun uplaćuju i sa jednog računa isplaćuju ta sredstva, ili će biti odvojeni računi za sve ove kampanje. Što se tiče izbornog jemstva, da se ne zadržavam mnogo, mislim da je jasno razrađena čitava ta ujdurma koja je napravljena, jer potpuno je jasno da prilikom predavanja kandidature, stranka ne može znatina koji iznos sredstava može da računa. Samo očekujem, pošto je premijer rekao da je zakon temeljno urađen, da čovek koji je pisao ovu odredbu zakona bude smenjen i na taj način da se rastereti državna administracija. Vezano za kontrolu od strane DRI, DSS je predložila da se ova odredba briše iz zakona, jer nadležnosti, funkcionisanje i uloga DRI je jasno određena i Ustavom Republike Srbije i Zakonom koji reguliše njen rad, i ne može Agencija za borbu protiv korupcije naložiti DRI kako da se ponaša i koga da kontroliše. Ako hoćemo nezavisne i samostalne institucije, onda dajte da taj posao rade kako smo to i predvideli zakonom. Da li se ovo koje ste ovako predvideli zove krivično delo, a ja ga u Krivičnom zakoniku nisam video: ''Ko daje, odnosno u ime i za račun političkog subjekta pribavi sredstva za finansiranje političkog subjekta protivno odredbama ovog zakona u nameri da prikrije izvor finansiranja ili iznos prikupljenih sredstava političkog subjekta, kazniće se zatvorom'' itd. itd. Zašto ovo stoji ovako u ovom predlogu zakona? Obustava prenosa sredstava iz javnih izvora, pa, da li je moguće da posle pokretanja krivičnog postupka ili prekršajnog postupka, nadležno ministarstvo, nadležni organ uprave autonomne pokrajine i jedinice lokalne samouprave, donosi odluku o privremenoj obustavi prenosa sredstva političkoj stranci. Vi znate kako je sprovedena reforma pravosuđa u ovoj zemlji, vi znate kako funkcionišu naši sudovi. Dakle, samim pokretanjem postupka, vi zavijate slavinu političkoj stranci i kolike to ima mogućnosti za zloupotrebu od strane, pre svega, izvršne vlasti. Po meni, uz niz nedostataka koje sadrži ovaj predlog zakona, možda je najveći problem zloupotreba državnih funkcija u izbornim kampanjama i naravno, državnih resursa u toj kampanji. Šta je sa finansiranjem političkih stranaka od strane javnih preduzeća? Nećemo da se lažemo da ona ne postoje, ona posredna, prikrivena, od toga da direktor elektrodistribucije postavi bandere u određenom putnom pravcu, razvodi niskonaponsku mrežu, ''Telekom'' uradi telefonsku centralu, pa, znamo na kakve su sve ucene građani nailazili prilikom izrade puta, vodovoda, kanalizacije, imali smo priliku u protekle tri godine na lokalnim izborima, širom Srbije, da se uverimo u tako nešto. Šta je do sada sprečavalo Agenciju za borbu protiv korupcije da reaguje, koja je mera izrečena, ko je to kažnjen? Nisu imali određene instrumente, e, i sada će ovaj zakon da njima to da? Ali ne vidim da su oni reagovali na propuste koji su bili i u Boru, i u Aranđelovcu, i u drugim gradovima. Jedno je kada napišete članak u medijima, onda to neko pročita i kaže, da, da, nešto se tamo dešavalo, ali, nema veze, idemo dalje. DSS svakako smatra da je Srbiji potreban ovakav zakon, Zakon o finansiranju političkih aktivnosti, a koje su to aktivnosti kada ste izostavili ključne segmente u političkoj kampanji, pre svega, vezano za zloupotrebu od strane državnih funkcionera?! Smatramo da je uslov svih uslova, da bi ovaj zakon mogao da se primenjuje, da određene rezultate da, da se objedini, pre svega, medijska regulativa u ovoj zemlji. Zaista je neophodno uskladiti propise koji uređuju ovu materiju, pre svega u oglašavanju, kako u elektronskim, tako i u štampanim medijima. Svedoci smo da u toku izborne kampanje dolazi do strahovite zloupotrebe medija. Potrebno je, ako hoćemo stvari da menjamo nabolje, da onda svi budu jednaki, ne samo deklarativno da se u nekim raspravama za to zalažemo, ali u materiji zakona to nije jasno regulisano, ni ovog, ni pratećih četiri ili pet zakona koji treba da omoguće da se ovaj zakon normalno sprovodi. Ne znamo čak ni koji medijski zakon reguliše korišćenje državnih resursa i nemojte mi reći da u narednoj kampanji predsednik Republike, ministri, direktori javnih preduzeća, neće da se voze u crnim limuzinama, neće da dele farmerke, aparate za pritisak, naočare, otvarati puteve, seći vrpce, maziti crvene simentalke, gostovati u specijalnim emisijama, svega toga će biti. To je činjenica i od toga ne možemo da pobegnemo, jer nema zakona koji će to da spreči. Najveća sredstva u izbornim kampanjama upravo idu za oglašavanje i tada su astronomske cene. Pojedini mediji jedva čekaju da budu raspisani izbori da bi mogli da odrede svoju tarifu, jer bukvalno narednih godinu ili dve dana žive od tih sredstava koje su uzeli od političkih stranaka. Šta znači odredba člana 23. Predloga zakona: ''Na svako iznajmljivanje termina u medijima primenjuju se propisi i pravila kojima se uređuje postupanje medijima u izbornoj kampanji.'' To ne znači ništa. Da li sve stranke imaju ravnopravan tretman? Nemaju. Ko u ovoj zemlji ima pravo da kontroliše sekunde na ''Javnom servisu''? Očekujem odgovor od ministra. Ko u ovoj zemlji kontroliše 55% reklamnog prostora u elektronskim medijima? Čemu u Srbiji služi izborna tišina pred izbore? Tada su svi najaktivniji, neko igra košarku, neko peca, neko šeta svog kućnog ljubimca, i naravno da se na taj način vrši uticaj i na birače. Koje su sankcije već izrečene zbog učinjenog prekršaja i kome? Ne, kada se vidi da ne postoji odgovarajući odgovor države i nadležnih institucija, onda se to pravo još više zloupotrebljava i onda se ta priča još masovnije koristi uzloupotrebi političkih funkcija u samoj kampanji. Zakon o radiodifuziji se, nažalost, ne primenjuje, a ako grešim, vi mi recite u kom slučaju je izrečena sankcija i ko je bio sankcionisan. Savet RRA doneo je Preporuke za ponašanje u izbornoj kampanji, one postoje, u njima sve piše, ali se ne primenjuju. A, da li u tim preporukama piše da pojedine televizije svoju frekvenciju mogu da izdaju na određeni period političkoj stranci koja ima najviše novca i na taj način gledamo iste ljude do dva, četiri, šest, osam, deset uveče na televiziji i koji pričaju kako će Srbijom teći med i mleko. Stranke su u obavezi da svi podaci budu dostupni javnosti i mi se sa tim potpuno slažemo. Treba da bude sve jasno i otvoreno, transparentno, da svi građani mogu da se uvere ko finansira političke stranke, kako to funkcioniše. Ali, hajde da obavežemo isto na sve to i medije, pa da vidimo ko je to gostovao, ko je to platio, kolika su to sredstva uložena za medijske kampanje, koliko to u određenom vremenu, u sekundama, u minutima, satima, iznosi za svaku političku stranku. Ono što je poražavajuće, zaista smatram da je ovaj zakon izraz nepoverenja prema političkim strankama, da on, ukoliko bude usvojen ovako, neće doneti očekivane rezultate od strane predlagača, pa će biti razočarani i građani Srbije i političke stranke, ali činjenica je da ne sme da bude razočarana Venecijanska komisija, izgleda, da je to najvažniji razlog zbog čega ovakav zakon usvajamo. DSS je podnela niz amandmana na ovaj predlog zakona i nadam se da će biti razumevanja od strane predlagača u raspravi u pojedinostima da oni budu prihvaćeni, ali u svakom slučaju, sigurni smo da ovaj zakon neće otkloniti ni korupciju, ni uticaj neformalnih grupa na političke stranke, kao i niz problema koje smo imali. Mi moramo da menjamo i sistem i društvo iznutra i da pojedinci u pojedinim političkim strankama, zbog kojih smo svi stavljeni u isti koš i optuženi da su sve stranke iste, budu uklonjeni iz političkog života na način kako to predviđa ovaj zakon, kroz prekršaje i kroz krivične sankcije. Nismo svi isti, mnogo se razlikujemo i to će se pokazati na narednim izborima. Hvala najlepše. [[Aplauz]]
Iskorišćeno je 17 minuta i 30 sekundi od vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Mislim da na početku treba da se precizno kaže o čemu se radi. Nalazimo se pred jednim predlogom zakona koji treba da uredi finansiranje političkih stranaka, ali su sada to ''politički subjekti''. Šta je karakteristika ovog predloga i postojećeg Zakona? Prvo, oba materijala radila je DS. Godine 2003. radio ga je Đelić, sa plavušom Aleksandrom Drecun, a sada je radio sekretar ministarstva Homen, sa plavušom Zoranom Marković. Kod onog prvog, Đelić je izdao knjigu, uzeo pare, međutim, Biserka Živković je bila sekretar Republičkog sekretarijata za zakonodavstvo, pa je izbio spor i kasnije je morao da se falsifikuje zakon oko nadležnosti. Slično će biti i sa ovim predlogom zakona kada ga budete usvojili. Šta je cilj ovog zakona? Da se obezbedi dominacija DS. Zbog toga je i 2003. godine donet Zakon. Princip je bio – ko ima više poslanika, treba da dobije više iz javnih sredstava. Šta su nedostaci postojećeg zakona? Neprimenjiv je, jer prema postojećem zakona i kada krenete kolima do neke mesne zajednice da porazgovarate sa nekim ljudima treba da proknjižite potrošeno gorivo kao prilog svojoj stranci. U čemu se ogleda druga neprimenjivost postojećeg zakona? Pa, kada bi se primenio ovaj zakon niko ne bi mogao da učestvuje na lokalnim izborima, jer po ovom zakonu, recimo, u opštini Voždovac, na dopunskim izborima, mogli ste da potrošite maksimum 100.000 dinara, pod uslovom da osvojite 70% mandata, a jedan bilbord je 250.000 dinara. U tom raskoraku najbolje plivaju ovi ''žuti''; kače bilborde, sprovode akcije, donose građevinski mašine, završavaju poslove, jer se zakon ne primenjuje kada su oni u pitanju. Šta treba da reguliše ovaj zakon? On mora da reguliše finansiranje političkih stranaka, ali da ne ugrozi slobodu političkog udruživanja i u onom drugom delu gde se priča o izbornim kampanjama treba da poštuje izborno pravo. Ovde imamo galimatijas, svega i svačega. Podneli smo, čini mi se, oko 40 amandmana sa namerom da skrenemo pažnju, ako možemo nešto da popravimo, jer ovo kako je sada napisano tražiće poprilično voluntarizma i tražiće brifovanje Agencije za borbu protiv korupcije, a neće nam biti teško, s obzirom na to da je na čelu te agencije Čedomir Čupić, onaj iz "Otpora", sećate se, što nije prošao za poslanika. Ima i drugih koji su, takođe, bili u "Otporu", pa nisu prošli 2003. godine, sada su ''požuteli'' i sada kontrolišu, gospođo Čomić, vašu DS. Ali, to je vaš problem, neću vama da stajem na žulj, to vi lepo završavajte. Ono što je bilo zabranjeno Zakonom iz 2003. godine, to je danas na snazi, stimuliše se po novom predlogu zakona. Recimo, kada je Đelić objašnjavao Zakon, on je rekao, između ostalog, ne mogu političke stranke da uzimaju kredite, jer ako uzimaju kredite one gube svoju nezavisnost i svoju samostalnost, padaju u ropstvo, postaju zavisnici od bogataša. Danas u Predlogu zakona najvažniji privatni izvor jeste zaduživanje kod banaka. Vidite kako su evropski standardi rastegljivi. Isto nam se kleo Đelić 2003. godine da je to evropski standard, pa je ograničavao i privatne izvore i sve stranke prividno bile iste finansijske snage tokom izborne kampanje. Sada to više ne važi, sada je "drp sistem" – daj šta daš, navodno da bude transparentno. Kakvo crno transparentno, ko god prikaže privatnog finansijera ili donatora neke stranke, odmah ga uhvati B92, pa ga razvlači, tamo – kako ste smeli da finansirate?! Tako da je, jedino, ostalo da frizeri finansiraju političke stranke. Drugima je zabranjeno. Samo frizeri mogu da finansiraju, drugi ne smeju ni za živu glavu. Naravno, pojavili su se pametni oligarsi koji finansiraju sve. Imali ste Aranđelovac, finansirali vlast i opoziciju, baš njih briga ko će biti na vlasti. I ovaj zakon o finansiranju političkih, kako vi kažete, ''subjekata'', odnosno aktivnosti, jeste logični nastavak izmene Zakona o izboru narodnih poslanika. Gospodo tajkuni, imaćete na izvol'te celu Narodnu skupštinu, imaćete sve na izvol'te, dovoljno je samo da potplatite, da potkupite i imate kontrolisanu i vlast i opoziciju. U tome se tajkuni ne razlikuju od EU. To isto radi i EU. E, vidite, sve to može da se uradi zato što vlast stimuliše kriminal. Evo vam jednog primera – 12. marta 2008. godine SRS je donela odluku da se za živu glavu ne vrši zaduživanje, a 21. marta ''Šojić'' ode krijući i zaključi ugovor, obaveže se, da garanciju – menice Draginji Đorđević, Banka ''Inteza'', da će odmah da se vrati pošto će dobar rezultat da se napravi. Napravljen dobar rezultat, pare nije vratio, nego je kratkoročni kredit pretvorio u dugoročni, blokirao stranku, a stranka saznala tek kad ste vi iz DS sa gospođom Đukić napravili ovde poslaničku grupu. Mi vodimo postupak, naši sudovi se prave francuske sobarice, a sada se ubacuje da će biti finansiranja preko banaka i to će biti legalan oblik privatnih izvora. I, sada vi meni kažete – ko više da veruje DS?! Ono što ste rekli 2003. godine ne važi u praksi. Ovo što sada gurate, promovišete, kako će u praksi da važi, šta će od ovoga da ispadne, ali zato nema odredbe u zakonu da sa redovnog računa možeš da prebaciš sredstva na svoj račun za izbore. Ne, moraš u banku, da se zadužiš, da padneš u ropstvo. Ko će danas od građana da finansira političke stranke? Pa, neće niko! Zašto neće? Ne želi da ga B92 mrcvari, sa onim priučenim novinarima, da se prave ''insajderi'', da se prave emisije, da se dezavuiše sve što postoji u Srbiji! Šta vi želite? Vi želite da ova politička scena bude i suviše jeftina, kako za one iz EU, tako i za ove ovde tajkune i organizovani kriminal. I, prosto me čudi da niko nije podneo amandman na onaj član oko krivičnog gonjenja. Ma, zašto Tužilaštvo za organizovani kriminal? Ma, Tužilaštvo za ratne zločine treba da proganja političke stranke, bre, Vekarić i Vukčević, bre, oni da proganjaju to, bre?! Treba sve pobiti odmah, ma, ne treba ni postupak, bre, šta vam je?! Sprovedite lustraciju, bre, najlepši ste, najpametniji ste, sve možete! I, onda imamo prepun zakon deklaracija, priča. Niste, recimo, uzeli oblast humanitarni rad političkih stranaka. To treba zabraniti! Jer, dokle god postoji u načelu prihvatanje da nešto može humanitarno da se radi, biće veštačkog đubriva, blokova, naočara, kišobrana, cipela u Kladovu itd, itd, a onda skoče veliki humanisti iz nevladinog sektora, pa kažu – onaj ko ima treba da pokloni, da bude društveno odgovoran i da bude socijalno odgovoran prema svom narodu. I, ko nam je kriv? Vlast neće da radi. Dve godine smo ovde potezali, onog, Đilasa, da vidimo ko prodaje sekunde, koliko prodaje sekunde. Napravio je čitav monopol, on, taj Krstić, Šaper, ne znam ni ko više, ali je to sve vaše, ta banda. Ne možete da kupite ni sekunde ili ide po njihovim cenama. Privatnim televizijama nabacujete reklame, po osnovu toga što ste nabacili reklame imate i neke emisije. Naravno, to se sve uredno fakturiše, a kada prođu izbori – e, videćemo da li će da se plati i po pravilu se ne plati. I vi pričate o ravnopravnosti, jednakim uslovima itd. Da li postoji pravičniji oblik raspodele sredstava iz javnih izvora od broja osvojenih mandata? Ne postoji. U zakonu se jasno kaže da politička stranka dobija ta sredstva prema osvojenim mandatima. Šta se dešava u Rakovici? U Rakovici Bojan Milić, predsednik opštine, u koaliciji sa onima koji su tamo, isplaćuje po broju mandata stranci koja nije učestvovala na izborima. I to piše sve u Upravi za trezor, evidentirano. Kada pozovete telefonom budžetsku inspekciju i kažete – molim vas, sredite to da se ne tužimo, pošto smo se jedanput tužili, dobili smo, princip je politička stranka, ne, ćuti se, polako, mirno, fino, imate medijsku dominaciju, to će đav-đav-đav… Pustite Borku partizanku, skojevku, završava se posao, digne se prašina itd, ''puj-pike, ne važi''. Sve je u redu. E, u takvim uslovima vi pričate o političkim strankama, vi pričate o finansiranju političkih stranaka, a onda ubacujete odredbu pa ćete PUPS da naterate, gde se nalaze samo penzioneri, da odvaja 5% za školovanje omladine. Pa, koja može da bude njihova omladina?! Najmlađi čovek je 65 godina. Šta sve trpi papir, kada zakone pišu ljudi koji nikada u životu nisu učestvovali u izborima, apsolutno, nikada nisu videli izbornu kampanju?! Raspodela sredstava, kaže – u roku od pet dana od kad se proglasi izborna lista. Pa, kako? Valjda postoji ona zbirna lista? Pa, ko je pisao, bre, ove zakone? Isti problem je bio 2003. godine. Tada je u prvom redu njihovog dela gde je sedela DSS, sedeo Srđan Popović i video da nešto nije u redu, izvlačio onu Drecunku napolje da joj objasni da te gluposti ne stavlja u zakon, i molio je i preklinjao. Ne, na silu, kao što sada na silu gura, a znate i sami da su neka rešenja apsolutno neodrživa. Da vam ne pričam o finansiranju iz inostranstva. Ne može politička stranka da dobija iz inostranstva, niti od strane države niti od strane međunarodnih organizacija. Ne može! Zašto? Političke stranke kao politički subjekti, ustavne kategorije političkog sistema Republike Srbije, rukovode se suverenitetom, teritorijalnim integritetom, nezavisnošću i poštovanjem Ustava i mora da se obezbedi finansijska samostalnost. U tom smislu ne sme nikakav uticaj iz inostranstva, kao da postoji neka razlika između SAD, USAID, ili njihovog instituta IRI. Pa, to je jedna ista kuhinja. Zamislite, politička stranka ne može da se bavi izdavačkom delatnošću?Pa, ko će da nam piše novine, flajere, knjige? Ko? Slobodan Homen? Da li njemu treba da damo da piše, da bi to bilo po zakonu? O čemu pričate? Prihodi od promotivnih aktivnosti – pa, šta ima tu loše ako se prodabedž, DVD, sa nekog mitinga? Kao što nema ništa loše ni da se pokloni članstvu. U Seličevici član naše stranke mora da otvori tekući račun da bi uplatio članarinu. Ljudi moji, gde vi živite?! Pa, nije Srbija Dorćol, beogradski krug dvojke. Pa, valjda je Srbija mnogo veća nego što vi želite da bude. Čudo da niste rekli platežne kartice?! Ovo su pisali vanzemaljci. Onda se ljute ovi iz Agencije kada im se konkretno ukaže na neke stvari gde su napisali sve i svašta. Da vam ne pričam o svojevrsnoj igranci – bili su i predsednički izbori, pa su neki kandidati uzimali kredite, pa su napisali u izveštaju da su izbornu kampanju finansirali kreditom, ali im kredit nije uplaćen na račun za izbore nego na redovni račun. Svi ćute, ne sme tužilaštvo da digne glas, ne sme sud da uzme predmet u ruke. Ima neka sila značajnija, veća. Od te sile se, prosto, i Tadiću tresu gaće. Ne sme ni on da pomisli ništa, zato što je napravljena simbioza TT, „Toma-Tadić”, jedan bez drugog ne mogu, ko vreća i zakrpa moraju da talasaju; jedan će da skupi za vlast, drugi će, navodno, za opoziciju, cile-mile i to je sve unutar iste porodice, a narod će da se zabavlja time da li gospođi Čomić stoji lepo ova crvena ruža. Izvinite, gospođo Čomić, al' vam stvarno lepo stoji. Ovu raspravu obavljamo u vrlo interesantnom trenutku. Nema nijednog predstavnika Vlade. Zamislite, oni verovatno drže telefonsku sednicu da podele one pare koje su zaradili kada su isporučili Ratka Mladića, pa već sutra će da dođu onako deblji i onako gojazniji. Njima je jako dobro. Ispunili su zadatak, dobili su aplauz, uzeli malo parice. Računaju ako mogu sada da prevare na izborima, pa da budu pretpristupni fondovi, tamo, negde, do 2020. godine, a mi treba da živimo i da preživljavamo i da preživimo vlast DS. Zlo je zavladalo Srbijom. Vidite, nema nijedne interesne grupe koja se nije pobunila. Šta reći o ovom predlogu zakona? Ima puno nedorečenosti namerno napisanih. Ima puno članova koji nisu originalni, nego su ubačeni da bi se pisali amandmani, a originalni će da dođu u vidu vaših amandmana. To već znamo, znamo da radite tu fintu. Da li će ovaj zakon da reši ova pitanja, pre svega da sve bude jasno, ako mogu tako da kažem, da ne idem dalje, i na prihodnoj i na rashodnoj strani kod političkih stranaka? Neće! Da li postoji jedna zona koju zakon ne dotiče? Postoji, evo, Mlađan Dinkić. Uzme svog ministra, krene da skuplja, navodno, potpise, reklamira i sve o državnom trošku vrši promociju. Tako ćete da radite i kada odete da grlite simentalke po štalama u toku izborne kampanje. Isto imate da radite. Nema nikakvih problema, grlite vi simentalke, nemam ništa protiv, važno je da to ljudi znaju, da to ljudima bude jasno. Dalje, da li smo zahvatili onaj deo koji se tiče upravnih odbora? Nismo! Evo, „Aerodrom Beograd”. Zna se koja je stranka preuzela to, zna se preko kojih zadruga angažuje svoje zaposlene, zna se kako idu troškovi. Pozovite vašeg Ćirića iz DS, on je u poštama. Neka napravi samo listing poslanika koji su dobili poklon čestitku u novcu i videćete koja stranka finansira svoje poslanike. I zato ste vi mnogo samostalni i jedinstveni. Svi vam se zakoni sviđaju kada dođu od Mirka Cvetkovića, nema ni trunka različitog razmišljanja, a vi ste se izborili za samostalnost kao narodni poslanici. Ma, to pričajte nekom drugom. To je već pročitana pesma u Srbiji, to je već svima jasno. Ovaj zakon te stvari ne rešava, jer ne želi da ih reši. Ovaj zakon ima nekoliko vrlo otvorenih prostranstava, ne rupa, prostranstava, gde dolazi do izražaja potencijalna mogućnost da se preko Zorane Marković i na drugi način vrši pritisak na stranke koje ne odgovaraju onima koji su na vlasti. Ne mislim na stranke koje su na vlasti, nego na prave vlastodršce u ovoj zemlji. Pa, tu vam je i Đilas, pa, tu vam je i Beko, pa, tu vam je i Mišković, tu vam je i neko drugi! I ne optužujte uvek političke stranke! I, kada kažete „Beko je finansirao tu stranku”, malo je tačno od toga što ste rekli, ali da je finansirao pojedinca na čelu ili prividno na čelu stranke, ili nekoga u rukovodstvu, za to budite sigurni. Kada se pojavljuju te pare? Pojavljuju se kasnije, ali te pare su opasne, jer, uzeo si pare, nisu ispunio obećanje. To je već teren za Miljka Vladisavljevića, a to svi znamo da postoji. Neki se čak i hvale, pa se zna ko kome finansira gorivo, pa se zna ko kome finansira ovo, pa ko kome finansira ono, zna se koje kome napravio kuću, ko građevinski materijal. Sve se zna i to građani znaju, a vi mislite da to može da se zabašuri. Opet se penješ, Borise, budi miran! Budi mira, Borise! Vidite, gospođo Čomić, vi ste bili 2003. godine u Skupštini, u onoj tamo zgradi je to bilo. Tada je rečeno od strane SRS koji će problemi da budu. Niste verovali, a onda ste 2004, 2005. godine ćutali zato što je SRS ostvarila dobar rezultat i imala po osnovu javnih izvora prilična sredstva. Istrpeli ste se, trpeli, trpeli ove stvari, a sad ste ušli u jednu drugu priču, gde, navodno, treba da sredite političke stranke, ali ne one koje su proevropske. I, vidite, namnožio se broj proevropskih stranaka zbog pretpristupnih, potencijalno, fondova. Izvinite, što sam prekoračio vreme. [[Aplauz]]
Da li se još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa javlja za reč? (Da) Narodni poslanik Miroslav Markićević ima reč.
Poštovane kolege narodni poslanici, poštovani građani koji gledate ovaj prenos. U ime Poslaničkog kluba Nova Srbija govoriću kratko, pa ću na početku reći da Nova Srbija nema ništa protiv donošenja ovakvog zakona na osnovu koga bi građani i svi zainteresovani mogli da vide način na koji se finansiraju političke stranke. Da bi građani znali, oni koji gledaju ovaj prenos, kakva je forma Predloga zakona, onako kako je on odštampan, idu članovi, pa objašnjenja, pa zakonske sankcije za nepoštovanje ovog zakona, pa ide obrazloženje, e, ja ću poći od tog obrazloženja. Pod rimsko V, na kraju ovog predloga zakona – Razlozi za donošenje zakona po hitnom postupku, kaže: „Predlaže se da se zakon donese po hitnom postupku zbog ispunjavanja međunarodnih obaveza Republike Srbije, koje su preuzete u procesu pridruživanja Evropskoj uniji.” Šta je ovde sporno? Na prvi pogled ne bi trebalo ništa da bude sporno, ali kada se malo bolje razmisli, ispada da je Vlada nama ovaj zakon predložila, to po ko zna koji put konstatujemo kod mnogih zakonskih predloga, zato što je to uslov za pridruživanje EU, odnosno za dobijanje kandidature i eventualno datuma početka pregovora. A, mi iz Nove Srbije, uvažavajući taj stav, mislimo da je ovaj zakon trebalo odavno da bude donesen, pošto se stranke finansiraju iz budžeta, neke više, neke manje, u zavisnosti od rezultata na izborima. Takođe, smatramo da smo mi obavezni pred narodom, pred građanima, od kojih mnogi veoma teško žive, ali većina njih izmiruje redovno svoje poreske obaveze, dakle, slivaju svoj znoj i trud u budžet Republike Srbije, iz koga se i finansiraju političke stranke. Prema tome, ovaj zakon je trebalo odavno da se donese. Verujem da je ovo samo jedan od zakona koji će biti usvojen, a koji će, vreme će to i pokazati, u najskorije vreme morati da bude reformisan, da tako kažem, pošto se sve u ovoj državi reformiše, i da način na koji se stranke finansiraju budu još transparentniji i vidljiviji svima. Ono što mogu da kažem, ne samo u lično ime, nikada se neće desiti, a znam da je to utopija, to je možda moglo da se desi prilikom prvih višepartijskih demokratskih izbora, znamo koliko su bili demokratski, da sve stranke krenu sa podjednako novca u predizbornu kampanju. Šta to znači? To znači da bi rezultati tih izbora govorili o kvalitetu programa i ljudima koje su stranke ponudile, a ne o novcu. Zašto ovo govorim? Ovim zakonom nikada neće moći da bude regulisano, to svi ovde i prećutkujemo, a neko je pomenuo, svi znamo jednu prostu činjenicu za koju ni Venecijanska, a ni Evropska komisija možda ne znaju ili ne mogu da veruju da to postoji, inače bi verovatno stavili i u ovaj zakon, postoje ljudi iz vladajućih stranaka koji su na veoma odgovornim i najvažnijim funkcijama, koji imaju namere, koliko vidim, da budu na još većim funkcijama, a, recimo, na „Javnom servisu” imaju zakupljeno 55% komercijalnog prostora, čini mi se, do 2014. godine, nemojte me držati za reč – koji zakon o finansiranju političkih aktivnosti, da ne kažem stranaka, to reguliše? Koliko to košta? To je pod jedan. Pod dva, uređivačka politika nekih medija takva je da izgleda kao da je prepisani program nekih političkih stranaka? Kako to može da se reguliše? Ovo ne govorim zbog interesa Nove Srbije, niti bilo koje stranke, nego zbog interesa građana. Ako se to tako dešava i to danima, i ako već tri ili četiri godine na nekim televizijama sa nacionalnim frekvencijama imamo praktično promociju programa vladajućih stranka, onda to znači da izborna kampanja traje već tri godine. Ovaj zakon, kada se radi o izbornoj kampanji, reguliše tih mesec i po ili do dva-tri meseca, vreme za koje su stranke dužne da regulišu svoje radnje koje moraju da se izvrše pre zakazivanja izbora i po zakazivanju izbora. Ko će to da sankcioniše? Ko će to da obrazloži i građanima da objasni? Narod je tu oštećen. Jer, da ti bilbordi, ti TV programi i tolike emisije, ne utiču na opredeljenje građana, onda to stranke ne bi ni radile. Navešću vam jedan konkretan primer. Pre dve ili tri godine uspeo sam ovde da dobijem neku dokumentaciju koja je teška nekoliko kilograma. Jedan novinar, neću da ga pominjem zato što je mlad dečko, tek treba da napreduje, pre nekoliko meseci mi kaže ovako, molim da svi dobro slušate jer je ovo mnogo bitno, to je srž problema koji treba da se reši i ovim zakonom – gospodine Markićeviću, poslao me Šabić kod vas, jer te papire imate samo vi. Zamislite sada koliko sam ja bitan i važan, naravno, narodni poslanici jesu važni, imaju veća ovlašćenja i mogućnosti od običnih građana, a tiče se poslovanja nekih ljudi iz "Telekoma". Naravno, gospodin Radujko je bio vrlo ljubazan i poslao mi je svu tu dokumentaciju, ako ni zbog čega drugog, bar zato što on nije bio direktor. Šta se posle toga desilo? Odbor za sprečavanje sukoba interesa, čiji je pravni naslednik Agencija za borbu protiv korupcije, pokrenuo je postupak protiv nekih ljudi, jedan od njih je i savetnik predsednika Republike. Hteo sam da kažem i vama, gospodine ministre, pošto sam to rekao i ministru policije i predsedniku Vlade, u živom programu, da su mi rekli ljudi iz vrha službe ove države – Markićeviću, dok imaš hrabrosti i snage da o tome pričaš, ne plaši se, neće ti se ništa desiti, skloni te papire na nekoliko mesta, pa sam to i sklonio na nekoliko mesta. I, taj novinar je došao kod mene i rekao – pravimo reakcije na jednoj televiziji, sa nacionalnom frekvencijom, kako se finansiraju stranke. Ti papiri su bili vrlo važni, jer se tu radi o desetinama i stotinama miliona evra, verovali vi ili ne, gospodine Markoviću. Možete u Agenciji za privredne registre da vidite kako su neke firme povećale prihod, a bave se marketingom, jedan od glavnih ljudi je i član predsedništva vaše stranke, od Odbora za sprečavanje sukoba interesa rečeno je da on nije funkcioner, već da je samo član predsedništva vaše stranke, gledajući strogo zakon to je i tačno. Nikome nisam ništa implicirao, da je neko radio bilo šta kriminalno, bilo šta nečasno, već sam samo pitao, imajući u vidu da u Srbiji grca ogromna većina, 90% medijskih kuća, a pogotovo lokalnih i regionalnih televizija i glasila, da ne kažem da ljudi nisu primili po pet, šest meseci platu, samo me je interesovalo kako su te marketinške kuće uspele da povećaju svoj prihod za po 22.000%, sa pet, šest zaposlenih? Po meni, tu nešto nije bilo u redu. Uredno sam to dobio i kao narodni poslanik izvršio sam svoju dužnost i obavezu, gospodine Markoviću, ali neki državni organi nisu. Najmanje sam očekivao bilo je da će neko da me pozove i da me pita – ej, čoveče, šta to pričaš? Problem je što su svi ti papiri koje imam overeni pečatima državnih organa, kao što je Agencija za privredne registre i tamo se lepo vidi da je tačno da su te kompanije, da ih ovde ne ređam, i tamo su zaposleni neki ljudi i rade, imale prihod po nekoliko hiljada puta veći. Ne, to se poklopilo, gospodine Markoviću, sa dolaskom ove vladajuće koalicije. Ne tvrdim da tu nešto nije u redu, već samo govorim kako i na koji način se to radi. E, sada, jedan od tih ljudi ima 55% na „Javnom servisu”. Znate li koji je to javni servis? Onaj, čiji se novi Upravni odbor izvinio, što pozdravljam, svim građanima Srbije, za ono što je RTS u nekoj bliskoj prošlosti radio i tako se ogrešio o mnoge građane i narode, kako u našoj državi tako i u stranim državama. Pitam, kada će da se izvini za prevaru koji je taj javni servis izvršio putem onih SMS poruka? Ja bih time njih ohrabrio da oni upute izvinjenje za ono što se dešava ovih dana na tom javnom servisu. Dakle, da se konkretno vratim temi – koji zakon i da li ovaj zakon, reguliše taj uticaj? Da li neko razuman hoće da kaže da ne postoji utica, pitanje je kojim novcem može, a ovaj ga zakon ne tretira, da se definiše neko ko ima 55% zakupljen reklamni prostor na „Javnom servisu”? Pazite, na „Javnom servisu”! Neću da apostrofiram nijednu drugu televiziju koja je akcionarsko društvo ili koja je u privatnom vlasništvu, zbog proste činjenice da taj javni servis svi mi građani finansiramo putem televizijske pretplate. Drugo, hoću da kažem, gospodine Markoviću i vama, po ko zna koji put, gledajući masu zakona koje mi donosimo ovde i na koje ni mi iz Nove Srbije nismo imali nekih većih primedbi, ako ni zbog čega drugog, a ono zato što želim da obavestim i vas, gospodine Markoviću, a i javnost, sa ponosom, da je Poslanička grupa Nova Srbija grupa koja ima najviše prihvaćenih amandmana u ovom sazivu, za tri godine, i u apsolutnom i u procentualnom iznosu. To govori da smo mi amandmane podnosili radeći stručno i konsultujući stručne ljude iz stranke, ne zbog toga da bismo dobili neka dva minuta, nego da bismo zaista pomogli da ti zakoni budu bolji. U najvećem broju slučajeva ministri su, a i vi, gospodine Markoviću, prihvatili neke amandmane koji su popravili tekstove zakona, a zbog toga niti je pala kruna vama, niti nama, kao opozicionoj stranci. U tom smislu, hoću da vas podsetim da smo mi ovde postavili poslaničko pitanje i dobili odgovor od bivše ministarke finansija, gospođe Dragutinović. Zamislite, mi više ne znamo kome da se obratimo u gradu Nišu, u skupštini? Stranci koja se zove Nova Srbija i koja je imala toliko mandata koliko je imala, jednostavno, uskraćena su sredstva. Tražili smo i privremenu meru i mišljenje Ministarstva finansija, i nikom ništa. Nije to jedino. Vodi se spor koji se nikada neće završiti. Dakle, isplaćuje se nekim ljudima koji su nakon izbora postali neka grupa građana, a radi se o nekoj sumi koja je respektabilna, bar što se tiče Nove Srbije. Želim da ponovim, pošto sam rekao da ću kratko govoriti, da neću dužiti, da Nova Srbija nema ništa protiv da se usvoji bilo koji zakon koji će pomoći u rasvetljavanju finansiranja stranaka. Nama je možda to i najlakše da kažemo, jer odgovorno tvrdim, i u javnom i u direktnom prenosu, da Nova Srbija nema nijednog finansijera, neka se javi neko ko je dao „žutu banku” Novoj Srbiji. Možda to i nije za pohvalu. Možda bi ljudi iz vrha Nove Srbije trebalo da objasne zašto nisu više radili na marketingu, ali, mi smo se tako opredelili. Možete da nam dajete bilo kakve primedbe, ali o poštenju, o onome što se u nekim medijima priča da je neka stranka prijavila da nije imala nikakvu donaciju i da ni od koga nije uzimala, postavlja se moralno pitanje da li je to pozitivno ili negativno? Ili neke stranke koje su prijavile nekoliko miliona, a svi znamo koliko košta stranka, znamo koliko ima zaposlenih u nekim strankama, ne želim da pominjem nijednu, znamo svi koji se bavimo političkim radom, kao i vi, gospodine ministre; mislim da je vaša karijera dugo godina bila uzlazna, sa raznoraznim i stranačkim i državnim funkcijama, i svi znamo koliko to košta. Zbog čega sve ovo govorim? Zato što će i posle sledećih izbora građani biti oštećeni, zato što njihova prava izborna volja, a možda je ovo što ja pričam utopija, nikad neće biti reflektovana na dane i godine njihovog života i njihove dece, zbog lomova koji će se desiti u ovoj državi, a ti će izbori jednom morati doći, zato sve stranke treba dakrenu sa isto novca. Neću da kažem da smo se ogadili narodu, nego je poznato šta svi nudimo, počev od Nove Srbije. Zašto je onda potrebno 1.500 bilborda? Zar se ne zna koji je program Demokratske stranke? Zar se ne zna šta je Nova Srbija ili koji je ljudi zastupaju? Zašto je onda potrebno, kad dođe kampanja, da na šest nacionalnih televizija sa nacionalnom frekvencijom, tačno znamo u ta tri minuta koga ćemo da vidimo kada uključimo? Dakle, da se utiče na svest građana novcem i medijima. Zašto da ne učestvujemo svojim obrazom, svojim poštenjem i svojim programom? Kad se to jednom desi, ovoj državi će krenuti nabolje i onda građani neće optuživati stranke, nekad i bez pokrića, da su one najkorumpiranije. Kaže se da je to refleksija, obično, službe iz javnog sektora i političke stranke, dakle, da su najkorumpiranije. Voleo bih kada se to govori, da se kaže konkretno i tačno o kome se radi. Ponavljam, dok ne bude izbora gde će stranke krenuti sa podjednakim iznosom novca, ali da njihova jačina bude merena po uverljivosti njihovih programa, ljudi koje nude i njihovim biografijama, sreće neće biti, makar mi doneli i 10 ovakvih zakona i makar to bio uslov Evropske komisije. Hvala lepo. [[Aplauz]]
Od vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe iskorišćeno je 14 minuta i 45 sekundi. Reč ima narodna poslanica Vesna Pešić, pet minuta.
Htela bih da dodam nekoliko stvari za koje mi se čini da ovde nisu rečene, a odnosi se na prethodni zakon, koliko sam ga ja analizirala i koliko se o tome zna u javnosti, šta su bile njegove osnovne slabosti. To je bio kontrolni organ. Prema tome, u prethodnom zakonu, kontrolisanje redovnog rada finansiranja stranaka i izbori i kampanje, bilo je dato Republičkoj izbornoj komisiji i Odboru za finansije Skupštine Srbije. Glavna zamerka je bila da u stvari partije same sebe kontrolišu, jer su oba organa bila sačinjena praktično od predstavnika stranaka. Verovatno da je ta kritika bila dobra. Htela bih da kažem da ovaj zakon neće u potpunosti otkloniti slabost kontrole, zato što Agencija za borbu protiv korupcije nije opremljena da se bavi ovako ogromnim poslom. Prvo, svako može, kao običan građanin, da primeti da se ta agencija gotovo uopšte i ne čuje u javnosti. Ona ima velika zaduženja da kontroliše i finansijske situacije i promene pojedinih poslanika, i druge ogromne zadatke, recimo, kao sukob interesa. Međutim, mi gotovo ništa od te agencije ne čujemo. Ona se možda javi dva ili tri puta godišnje povodom određenih slučajeva, što znači da uopšte nije dobila bilo kakvu afirmaciju u javnosti, da bi kao jak kontrolni organ mogla da preuzme ovakve zadatke kakve joj zakon daje. Navešću samo nekoliko primera koji će se opet ponoviti i ovde, kao i u onome što Agencija i do sada kontroliše, a to je iz ovog zakona, recimo, član 37. Tu se kaže, da ukoliko su finansijski izveštaji nepotpuni ili ne odgovaraju propisima, onda, Agencija može određenim upozorenjem, bez učešća javnosti, da otkloni to, pa, ukoliko to upozorenje ne bi vredelo, onda bi moglo da dođe do pokretanja prekršajnog postupka. Mi smo već imali određene slučajeve za to „šaputanje na jastuku” između Agencije i pojedinih predstavnika vlasti ili povlašćenih ljudi. Recimo, slučaj Dulić. On je imao 70 ugovora sa svojom privatnom firmom sa javnim firmama i samo je rečeno javnosti da je to sve u redu, da se u tom kontaktu sve to raščistilo. On, takođe, nije imao preneta ovlašćenja, ali se opet to rešilo van javnosti. Kao što vidite, na ključnim momentima javnost se isključuje. Zašto nam se nije onda, a ni sada, a treba i u budućnosti, podnosio izveštaj o tome u čemu ta stvar nije bila dobra, kako je ona otklonjena, itd, umesto što se to prikriva? Ona je i do sada pokazala da ima tendenciju da prikriva ovakve stvari i da javnost ostane uskraćena za to ''šaputanje'' između nje i pojedinca, funkcionera, između nje i stranke, itd. I to može da se nastavi i dalje. Do sada se nije potvrdilo da ta agencija zaista može da uživa jedan ugled i da može ovako velike zadatke da preuzme na sebe. Druga stvar koju sam htela da kažem, a to je već rečeno, odnosi se na zloupotrebu državnih funkcija u kampanji. Postoje najnoviji podaci o kretanju naše zaposlenosti. Vidi se da se mnogo više zapošljavaju ljudi u javnom sektoru, što je zaista jedna devijacija, a pada zaposlenost u privatnom sektoru. U prošloj kampanji, ljude koje sam ja upoznavala i koji su se zapošljavali u javnom sektoru, pre svega u javnim preduzećima, ali i u administraciji, pri lokalnim samoupravama, gradskim, pokrajinskim, da su onda te armije bile naterane da idu od kuće do kuće i da idu u kampanje, zato što su se zapošljavale. Dakle, moraš da odradiš zaposlenje, a ovaj rast zaposlenja, upravo u tom sektoru gde ne treba da bude zapošljavanja, to ne možemo da kontrolišemo. To je jedna ogromna besplatna armija koja će da radi na sledećim izborima i koja se ni na koji način ne može izmeriti. Konačno, mislim da kod nas ne može uopšte da se donese zakon koji može da predvidi sve inovativnosti koje se mogu u Srbiji izmisliti. Kako jedan zakon može da izmisli da se kontroliše ucenjivački kapacitet pojedinih stranaka koje čine vladajuću koaliciju. Mi imamo primer da je sada jedna stranka u vladajućoj koaliciji prešla u opoziciju i tera svoju izbornu kampanju skupljanjem potpisa, na osnovu svog napisanog programa donosi ovde u skupštinu predloge preko svoja 24 poslanika i ako Skupština ne prihvati njihove zakone, svi mislimo ovde da li će sutradan da padne vlada, zbog toga što tako nešto nismo predvideli. Dakle, sada jedna stranka koja ima ucenjivački kapacitet, koja pripada vladajućoj koaliciji, nije joj dovoljno dva meseca izborne kampanje, nego je rešila da ima godinu i po dana izborne kampanje i lepo da to čini besplatno. Čak, ovakve stvari koje u svakom normalnom društvu ne bi mogle da se dogode, u našem društvu se događaju. (Predsedavajuća: Pet minuta.) E, hvala.
Da li još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da iskoristi svoje pravo na reč u ovom delu sednice? (Ne) Obaveštavam vas da su, saglasno članu 96. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja načelnog pretresa prijave za reč u pisanom obliku, a sa redosledom narodnih poslanika, podnele: Poslanička grupe LDP, Poslanička grupa manjina, Poslanička grupa SPS-JS, Poslanička grupa DSS, Poslanička grupa ZES, Poslanička grupa SRS, Poslanička grupa Napred Srbijo i Poslanička grupa Nova Srbija. Prelazimo na raspravu po redosledu narodnih poslanika i prema prijavama za reč u načelnom pretresu o Predlogu zakona o finansiranju političkih aktivnosti. Prvi prijavljeni govornik je narodni poslanik Bojan Đurić, a posle njega narodni poslanik Riza Halimi.
Uvažena potpredsednice, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministri, dobro je da ste se u međuvremenu vratili u salu. Mislim da bi bilo mnogo bolje da ste tokom i ove rasprave ili onog perioda kada su govorili šefovi poslaničkih grupa bili u sali, ne zbog formalne primedbe da je uvek dobro da ministar kao ovlašćeni predstavnik predlagača bude u sali, nego zbog toga što bismo onda izbegli neke potpuno nepotrebne rasprave. Mi smo ovde 15 ili 20 minuta slušali besmislenu raspravu između gospodina Nikolića i gospođice Kovač, oko jedne sasvim evidentne i očigledne stvari koja vrlo jasno piše u zakonu, a koju gospodin Nikolić očigledno nije shvatio, kao ni mnogo toga drugog što je u svojoj raspravi rekao. Mislim, da to prilično kontaminira ovu raspravu i baca jedno negativno svetlo na napor ili na pokušaj koji je učinjen pripremom i pisanjem ovog zakona koji ima mnogo nedostataka, neki od njih mogu biti ispravljeni kroz amandmane. Verujem da će neke amandmane Vlada usvojiti ali ono što je mnogo veći problem jeste atmosfera u kojoj se ovaj zakon usvaja. Ono što danas emitujemo iz parlamenta, kao dodatak na tu atmosferu ili poruku javnosti, poruku medijima svakako neće doprineti da izađemo iz toga, slobodno mogu da kažem, ludila u kome političke stranke polako ali sigurno postaju dežurni krivci za sve i kroz ovaj zakon dolazimo do nadležnosti Specijalnog tužilaštva i Specijalnog suda za krivična dela za koje je predviđena kazna zatvora od tri godine. Ne mislim samo da je to, na neki način, dezintegracija političkog sistema, mislim da je to dezavuisanje i samog Specijalnog tužilaštva, odnosno Specijalnog suda, ali šta da radimo kada smo došli u takvu situaciju, naravno da najveći deo odgovornosti za to snosi vladajuća koalicija koja je ovde godinama pokušavala, najpre, svu odgovornost sa sebe, tu pre svega mislim na Vladu, za lošu situaciju u zemlji da transferiše na parlament. Pa smo u jednom trenutku došli u situaciju da je ključno pitanje opstanka demokratije ili razvoja u Srbiji cene u skupštinskom restoranu. Sada pokušavamo nekako da izađemo iz toga, ali naravno da to ide teško. Neće doprineti tome ni ova situacija ili, recimo, ponavljanje situacije koju smo imali kod usvajanja zakona o izboru narodnih poslanika. Dakle, da ne dođemo za tri ili četiri dana u istu situaciju kao prošli put, da stranke koje su predlagale zakon ili za njega i glasale, u javnosti u televizijskim emisijama pred biračima, javno saopštavaju da misle da zakon ili nije sprovodljiv ili da u svom najvećem ili značajnom delu uopšte ne može da se realizuje u praksi. Šteta od takvog ponašanja je mnogo veća od bilo kakve koristi, pa čak i od pozitivnog odgovora na kandidaturu Srbije koju očekujemo krajem ove godine. To blamira taj proces evropskih integracija, a građane nervira i zbog toga procenat poverenja građana u uspeh evropskih integracija, ali pre svega u koristi koje će za njih doneti, lično, drastično pada. Prva važna primedba koju moram da istaknem u odnosu na ovaj zakon ili generalno na pravila koja pokušavamo da uspostavimo, neke od primedaba, o kojima ću govoriti, nisu materija samog zakona, ali mislim da se moralo razmišljati o tome da izmene zakonodavstva budu mnogo šire. To je to pitanje, u stvari posrednog finansiranja ili uloge javnog sektora, pre svega javnih preduzeća u finansiranju partija, političkog rada, političkog života. Neke kolege narodni poslanici o su tome govorili. Naravno, da zakon kao i onaj prošli zakon ima formalnu odredbu o tome kako je zabranjeno davanje priloga od strane javnih preduzeća ili svih drugih vrsta privrednih subjekata koji u svojoj vlasničkoj strukturi imaju državni kapital itd. Međutim, finansiranje političkog rada stranaka se obavlja na posredan način, bilo time što se investira u one delove zemlje ili u one programe koji su određenoj političkoj stranci bitni, bilo zbog toga što se zloupotrebljava pristup medijskom prostoru, da tako kažem oglasnom prostoru, pre svega u elektronskim medijima. Svi u Srbiji znaju da se to redovno dešava, pogotovo u situaciji kada stranke nisu međusobno ravnopravne. Mislim, da se u ovom zakonu moralo ići za tim da se strankama obezbedi ravnopravan pristup medijima, odnosno dobijanje medijskog vremena, medijskog prostora u izbornoj kampanji, pod potpuno ravnopravnim uslovima. Do sada takva mogućnost nije postojala. Mi imamo iskustva i kao LDP iz nekih prethodnih kampanja, da smo, recimo, tada na „Javnom servisu”, ali i na nekim drugim televizijama bili primoravani da praktično čitav iznos sredstava koji je zahtevan kao cena za emitovanje predizbornog ili propagandnog materijala bude zahtevan unapred. Pouzdano smo znali da druge stranke nisu u takvoj poziciji, a pogotovo da stranke vlasti nisu u takvoj situaciji. Ne znam nijedan posao u kome se posluje kroz 100% avansa,kako vrlo često neki mediji, pogotovo ako vladajuća struktura ima na njih nekog uticaja, moguda zahtevaju od političkih stranaka i da ih time dovode faktički u vrlo neravnopravan položaj. Mislim da u mnogim delovima ovaj zakon operiše, da ne kažem terminima, ali doživljajem političkog života i političke kampanje koje su bile karakteristične za pravu polovinu 20 veka, a ne za 2010. i 2011. godinu. Danas je struktura troškova stranke i između izbora, a naročito tokom izborne kampanje, drastično različita nego pre nekoliko decenija kada se tadašnji kandidat za predsednika Amerike Lindol Džonson pojavio na nekoj poseti u Evropi sa reklamnim hemijskama, olovkama, sa svojim imenom. Svi su u Evropi smatrali da je reč o neukusu, da je to još jedna američka izmišljotina, da političaru ne priliči da se na taj način oglašava, a deset ili petnaest godina nakon toga je postalo apsolutno nemoguće zamisliti izbornu kampanju bez takve vrste propagandnog materijala. Slična je danas situacija sa delom novca koji iz tih sredstava namenjenih kampanji kod političkih stranaka odlazi na oglašavanje u elektronskim medijima i na korišćenje, čak i ove nove generacije elektronskih komunikacija koje se tiču „interneta” i uopšte elektronske sfere. O tome zakon vrlo malo govori. Sledeća stvar o kojoj bi trebalo razmišljati na nešto drugačiji način jeste i pitanje osnovnih pojmova, odnosno definicija osnovnih pojmova. Mislim da je to član 2, odredbu koja definiše šta je to izborna kampanja, pa onda sve rokove i sva prava koja stranke imaju, recimo, i na prikupljanje sredstava za troškove izborne kampanje, kao i za otvaranje računa vezuju za trenutak raspisivanja izbora. U drugim zemljama nije tako. Barak Obama je pre mesec ili mesec i po dana najavio svoju nameru, intenciju da se kandiduje na predsedničkim izborima koji će se održati u novembru 2012. godine. On to nije uradio samo iz političkih razloga, da tako kažemo, da bi relativno rano ili na vreme ušao u predizbornu kampanju, nego zbog toga što iz te činjenice da je popunio takvu vrstu izjave dobija pravo da prikupljanovčana sredstva koja će koristiti u kampanji. Mi smo usvojili drugačiji pristup, da od dana raspisivanja izbora, što je po novim izmenama zakona, dakle, najranije 60 dana pre onog dana kada će se izbori zaista i održati, da na taj način definišemo ono što je izborna kampanja. Teško da danas ima razlike između prvog dana nakon održanih izbora i onoga što je dan pred sledeće izbore, ili ono što je predizborna tišina. Ovde je neko o tome govorio, a mislim da nezavisno od ovog zakona treba da razmišljamo o tome da se taj institut predizborne tišine ukine u našem zakonodavstvu. On ima sve manje smisla. Navođeni su neki primeri šta stranke uglavnom vole da rade na terenu u ta poslednja dva dana pokušavajući da dobiju poverenje birača. Mislim da ima i drastičnijih i opasnijih primera. Ako neka vlada, recimo, pretposlednjeg dana svog mandata, odluči da potpiše ugovor sa „Fijatom” ili da, s druge strane, prihvati Energetski sporazum sa Rusijom, onda bar ne treba da se foliramo i da tvrdimo da postoji predizborna tišina, nego da svim strankama obezbedimo isti pristup medijima, bez obzira da li su funkcioneri vlasti u njima ili imaju položaj opozicione stranke. Naravno da će ovo jemstvo biti vrlo veliki problem u praksi. Nešto se o tome ovde govorilo. Mislim da se vrlo često gubi iz vida kako u stvari izgleda izborni proces, pogotovo kada su u pitanju lokalni izbori. Ako u istom trenutku imate parlamentarne, pokrajinske i lokalne izbore, da li to znači da će političke stranke praktično morati da obezbede 150, 160 jemstava za nastup u svakoj od opština i gradova u Srbiji, 60 jemstava za svaku kandidaturu na pokrajinskim izborima, u onom delu koji se bira po većinskom sistemu, jedno jemstvo za listu na pokrajinskim izborima, jedno jemstvo za parlamentarnu listu? To je preko 200 sredstava obezbeđenja, da tako kažem, govorim u tehničkom smislu. Bankarska garancija je instrument koji se daje na određeni iznos. Ne može stranka da ima jednu veliku bankarsku garanciju i da je položi za svaku vrstu izbora. Drugo, veliko je pitanje šta znači mogućnost polaganja državnih zapisa, hartija od vrednosti, kao sredstvo obezbeđenja u ovom procesu. Kako političke stranke uopšte mogu da stiču takve hartije? Šta je vrednost tih hartija u svakom trenutku itd, itd. Mi smo podneli jedan vrlo precizan amandman, kada je reč o jemstvu, tražeći da se nezavisno od amandmana koji je podneo kolega Đurišić, čini mi se, i koji pokušava na jedan prilično, rekao bih, nesrećan način da otkloni jednu primedbu koja je postojala oko neizvesnosti oko toga koliki novac treba da se položi da stranka dobije mogućnost da se odrekne prava da koristi onaj deo sredstava koji se unapred isplaćuje, dakle, pre održavanja izbora. Dakle, 20% budžeta ukupno namenjenog strankama. Mislimo da postoje praktični razlozi da stranka izbegne onaj proces traženja, polaganja jemstva, prolaženja kroz tu proceduru, da izjavu da kako ne želi da koristi sredstva unapred, a da ipak zadrži pravo da nakon održanih izbora u skladu sa svojim izbornim rezultatom, odnosno ako ispuni uslove da osvoji najmanje 5% glasova u slučaju parlamentarnih izbora, učestvuje u raspodeli onog drugog dela sredstava, dakle, onih 80% koji se dodeljuju političkim strankama posle izbora. Bilo je dosta nedoumica oko toga prilikom javne rasprave, u kojoj vi, gospodine Markoviću, niste učestvovali koliko znam, pa me zbog toga i čudi da u ovom trenutku prosto ne pratite ono što govorim, jer se radi o vrlo ozbiljnom problemu. Da na ovo nismo ukazali pre mesec dana zakon bi bio nesprovodiv. Samo želim da vas pitam, da li je za vas, kao predstavnika predlagača, prihvatljiv amandman LDP. Prema tome, da stranka može da negativnu izjavu da i da ne želi da koristi sredstva unapred iz budžeta, a da nakon izbora, u skladu sa svojim izbornim rezultatom, koristi deo preostalih sredstava od 80% koja su namenjena. Mislim da bi to mnogo pomoglo političkim strankama. Vi znate kako stvari funkcionišu, iako u zakonu piše da se ova sredstva unapred isplaćuju u roku od pet dana od proglašenja liste. Realno, dobijete ih u sredu, četvrtak ili petak pred izbore. U fizičkom smislu taj novac strankama ne znači mnogo u samoj kampanji, a postojanje ovako vrlo strogih formalnih uslova za polaganje jemstva pretvoriće stranke u nove izvore masovnog zapošljavanja. Ne znam da li ste o tome vodili računa kad ste pisali ovaj zakon. Ima toliko zahteva koji se nameću ili stavljaju pred političke stranke, da će one morati u značajnoj meri da povećaju broj ljudi koji rade u strankama. Vodite računa da je vrlo problematično, sa aspekta ovog zakona, i to postojanje volonterskog rada, da praktično svako pružanje usluga stranci bez naknade i uslove koji su jeftiniji od tržišnih moralo bi da se računa kao prilog u smislu ovog zakona. Još jedno pitanje vezano za jemstvo. Kada stranka traži bankarsku garanciju, a bankarska garancija se ne daje na lepe oči, uvek mora da postoji neka kontračinidba od strane onoga ko traži i dobija garanciju. Kako će stranke znati da su dobile apsolutno ravnopravne uslove kod banaka, a vi banke ne možete naterati na to, ako banke daju strankama, ne samo po ovom poslu, nego po bilo kom pravnom aranžmanu, različit tretman u smislu visine cene za uslugu koju pružaju, onda je to prilog u smislu ovog zakona. To stranke moraju da vode u svojim knjigama i da iskazuju kao prilog koji su dobile. Konačno, što se tiče tih amandmana koje smo podneli u pokušaju, sa pozicije stranke koja je imala 150, 160 incidenata u poslednjih pet godina gde su rušene, lomljene, uništavane prostorije i druga vrsta imovine ili je prećeno funkcionerima i ljudima koji su vezani za LDP, da probamo da postavimo neko pravilo koje bi zaštitilo ili makar ne bi demotivisalo one koji su raspoloženi da daju prilog, kao fizičko ili kao pravno lice, političkoj stranci, da ne budu izloženi onome čemu smo svedoci i danas, ali smo mnogo više bili tokom 90-tih godina. To su vanredni tehnički pregledi za one koji daju autobus pristalicama opozicione stranke koji idu na miting u Beograd, tako da različite vrste inspekcije ne izlaze iz firme koja je dala prilog ili pomoć opozicionoj stranci. Mi smo osim zabrane takve vrste, 'ajde da kažem, šikanoznog ponašanja, pre svega, od strane države prema takvim pravnim licima, smatrali da je neophodno da, ako već zakonodavac želi da propiše krivično delo, i da ustanovimo nadležnost Specijalnog tužilaštva i Suda za krivično delo iz člana 38. ovog zakona, koje se odnosi na nelegalno finansiranje, da isto takva krivična odgovornost postoji i za one koji prete, vrše nasilje i na bilo koji način dovode u neravnopravan položaj ili uskraćuju neko pravo ili na zakonom zasnovan interes nekom pravnom subjektu, fizičkom ili pravnom licu samo zbog činjenice da je ono dalo novčani prilog određenoj političkoj stranci. Mislimo da je to dobro i u smislu prevencije, ali i u smislu raščišćavanja situacije, odnosno da izbegnemo te stalne sumnje koje postoje u javnosti da je neko u povoljnijem položaju ili da je diskriminisan zbog činjenice da je dao prilog određenoj političkoj stranci. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Riza Halimi, a posle njega narodni poslanik Đorđe Milićević.
Hvala gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, na početku ja ću da podržim nastojanje da se dobije zakon o finansiranju političkih aktivnosti, po kome bi svi tokovi i redovnog finansiranje, a i finansiranja izborne kampanje, bili transparentni. Mislim da je situacija jasna. Međutim, pokušaću bliže da razmotrim predložene novine finansiranja redovnog rada političkih subjekata iz sredstava javnih izvora, a pre svega političkih subjekata koji predstavljaju nacionalne manjine. Još za vreme pripreme Predloga ovog zakona imao sam prilike da iznosim primedbe na predložene promene finansiranja redovne delatnosti i uvođenja formule proporcionalne raspodele sredstava. U završnoj pripremnoj fazi uveden je korekcioni faktor od 1,5, koji čuva dosadašnji nivo finansiranja kod stranaka nacionalnih manjina koje mogu da obezbede četiri ili više poslaničkih mandata. Ovom prilikom nije se obraćala pažnja na stranke nacionalnih manjina koje se bore da imaju jednog predstavnika u Narodnoj skupštini, što je slučaj sa većinom nacionalnih manjina, kojima će se orijentaciono oko tri puta smanjiti sredstva u odnosu na dosadašnji način finansiranja. Zbog toga sam upravo podneo amandman, kojim predlažem da se, kao i kod finansiranja troškova izborne kampanje, sačuva dosadašnji model raspodele sredstava iz javnih izvora, s tim što bi se procenat sredstava koji se deli na jednake delove za sve parlamentarne stranke umesto dosadašnjih 30% smanjio na 20%, što bi ublažilo predloženo drastično smanjenje finansiranja stranaka nacionalnih manjina koje ne mogu da osvoje više od jednog poslaničkog mandata. Sigurno će, dodatno, još veći problem biti član 25. Predloga zakona, ako ostane predloženo rešenje o izbornom jemstvu, jer će većina stranaka nacionalnih manjina biti eliminisana još na samom startu. Zapravo, ovim članom je predviđeno polaganje izbornog jemstva i za sredstva koja se ostvaruju nakon objavljivanja izbornih rezultata, što je po meni sasvim nelogično. U toku prepodnevne diskusije izneta je procena da bi taj iznos mogao biti oko 26 miliona dinara, što bi bilo nedostižno skoro za sve stranke nacionalnih manjina, ako je taj podatak tačan. ''Koaliciji Albanaca preševske doline'' na prethodnim izborima bilo je preneto oko tri miliona dinara nakon proglašenja izborne liste i oko milion dinara za jedan osvojen poslanički mandat. Za sredstva koja se ostvaruju nakon proglašenja izborne liste, a računam da će biti između tri do četiri miliona dinara, mogla bi nekako da se obezbedi, naravno, iz redovnog finansiranja, uz dosadašnji način finansiranja, bankarska garancija, ako to zakon dozvoljava. Ako uzmemo u obzir da imamo manjinske stranke koje trenutno nisu parlamentarne, imamo romske partije koje su u prethodnom sazivu bile prisutne, a sada ih nema, pa je verovatno bilo i drugih nacionalnih manjina koje nisu uspele da prođu prirodni prag na prethodnim izborima, onda je tu situacija veoma dramatična, pa ne vidim uslov jemstva kako će da se obezbedi. Ako se ovim restriktivnim izmenama načina raspodele sredstava iz javnih izvora doda i činjenica da je nakon usvajanja izmena i dopuna Zakona o izborima narodnih poslanika ostala obaveza obezbeđivanja 10 hiljada overenih potpisa za podršku izborne liste i kod manjinskih stranaka, onda je jasno da će naredni saziv Narodne skupštine biti bez poslanika stranaka nacionalnih manjina, sa izuzetkom predstavnika SVM, koji, pretpostavljam, neće imati ovaj problem, i, eventualno, stranaka Bošnjaka. Po meni, sada je to jako problematično, ovim merama mi se vraćamo nazad, slično je bilo kao kada je onom zakonskom regulativom iz decembra 2000. godine uveden cenzus od 5%, a cela Srbija je bila jedna izborna jedinica, i onda nijedna manjina, nijedna stranka manjina nije mogla da uđe u parlament. Mislim da ovim merama idemo u ovom pravcu. Priča, maločas smo je čuli, da su ravnopravni poslanici, i oni koji preko centralnih stranaka ulaze u parlament i oni koji idu preko stranaka nacionalnih manjina, to poslanici jesu ravnopravni, ali vidite u praksi – kad se ti poslanici javljaju da brane interese manjina, i u kojoj meri, kad pripadaju jednoj centralnoj stranci, i na kraju krajeva, kakva je situacija u društvu, koliko su manjine integrisane, uključene u društveni i politički život? Mislim da u je ovoj fazi u kojoj se trenutno nalazimo to nedopustivo, da je iluzorno očekivati kod dosta manjina, pa i kod Albanaca, da će u nekom tamo narednom izbornom roku biti dovoljno glasova da preko centralnih partija imate ovde predstavnike, zbog niza okolnosti, nemamo vremena za tu neku dublju analizu. A, kada pogledamo okruženje, nije to slučajno, pogledajte i Mađarsku i Hrvatsku i Crnu Goru, da ne govorimo o ''parlamentu Kosova'', kako se ova problematika rešava. Doduše, ja nisam bio pobornik ni toga da se preko rezervisanih mandata i sa daleko manje glasova ulazi u parlament, jer ne vidim da bi to bilo legitimno, ali ove, da tako kažem, možda neopažene mere da se preduzimaju, ponovo tvrdim, vode nas nazad i, apsolutno, dovešće do toga, sa izuzetkom jedne ili dve stranke koje zastupaju manjine, da ostale ne mogu da ispune uslove da se prijave za izbore. O tome treba ozbiljno razmišljati, ponavljam, u ovim aktuelnim trenucima, mislim da nije neki prioritet da se, baš, od stranaka manjina, i ja postavljam pitanje koliko će dobiti većinske centralne stranke što će sada proporcionalnim sistemom, kažem, imati nešto veća sredstva, ali neka se izmeri koliko su to veća sredstva, a na račun drastičnog smanjenja stranaka nacionalnih manjina, koje se bore samo da uđu u ovaj parlament.(Predsedavajuća: Narodni poslaniče, vreme.) Ovo je suština, i dajte isto kao onih 10 hiljada potpisa, a ja sam pisao predsednici Narodne skupštine, i nije moj zahtev uvažen kada smo na prethodnoj sednici imali izmene i dopune Zakona o narodnim poslanicima.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Đorđe Milićević, a posle njega narodni poslanik Slobodan Samardžić.
Zahvaljujem, gospođo Čomić, poštovani gospodine ministre Markoviću, dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je Predlog zakona o finansiranju političkih aktivnosti, jedan važan zakonski predlog i ja na samom početku želim da kažem da je Vlada Republike Srbije i parlamentarna većina u Srbiji konstituisana i formirana na bazi pet ključnih principa i načela. Jedno od pet proklamovanih načela, a i jedan od ciljeva, vladajuće koalicije u Srbiji jeste borba protiv korupcije i kriminala. Želim da kažem da je Srbija u proteklom vremenskom periodu ostvarila izuzetne rezultate i veliki uspeh, napredak u borbi protiv organizovanog kriminala. Zakonski predlog o kojem danas govorimo, ubeđeni smo, stvoriće jedan realan osnov za jedan ogroman korak napred, za korak dalje u borbi protiv korupcije. Želimo da verujemo da će ovaj zakonski predlog biti važan argument, važan segment prilikom odgovora na pitanje – ima li korupcije u državi među državnim funkcionerima i političkim strankama. Poslanički klub SPS, danas tokom rasprave u načelu, želi, pre svega, da podrži suštinu ovog zakonskog predloga, a to je: transparentnost, kontrola, uvođenje reda kada je reč o finansiranju političkih stranaka i finansiranju političkih aktivnosti. Dobro je da o ovom zakonskom predlogu raspravljamo i da ovaj zakonski predlog usvajamo neposredno pre bilo kojih izbora i parlamentarnih i lokalnih. Tačno je da ova oblast u Srbiji dugo nije bila regulisana na adekvatan način, odnosno da važeći zakon, kako je rečeno u uvodnom izlaganju iz 2003. godine ima određene normativne nedostatke i kada je reč o kontroli finansiranja političkih subjekata, trošenja sredstava iz različitih izvora i privatnih i javnih. Važno je da je ovaj zakonski predlog usaglašen sa standardima EU, odnosno da su u ovaj zakonski predlog ugrađene preporuke Evropske i Venecijanske komisije. Takođe, važno je da je održano više kvalitetnih javnih rasprava, dakle, pored pribavljenog mišljenja Venecijanske i Evropske komisije kroz javnu raspravu, javno slušanje, moglo se čuti mišljenje brojnih međunarodnih organizacija, nevladinih organizacija i eminentnih pojedinaca i stručnjaka i sve to, naravno, treba da doprinese kvalitetnoj skupštinskoj raspravi, a u cilju izglasavanja što boljeg i kvalitetnijeg zakona o finansiranju političkih aktivnosti. Prema tome, ovaj zakonski predlog treba da omogući i obezbedi kontrolu i javnost u finansiranju političkih stranaka, da precizira izvor i način finansiranja. Uveden je novi termin ''politički subjekt'', on podrazumeva i grupe građana i političke stranke i o tome je bilo reči. Nema više anonimnih donacija, što smatramo da je jako dobro, jer se sprečavaju brojne zloupotrebe. Dakle, svako ko želi da finansira političku stranku to može učiniti sa svog računa otvorenog u banci, a svaki prilog će biti objavljen na veb-sajtu političke stranke ili Agencije za borbu protiv korupcije, koja će vršiti kontrolu primene ovog zakona. Ono što je izuzetno važno, građani Srbije će znati kako će i na koji način stranke da se finansiraju i kako i na koji način stranke troše novac koji dobijaju iz republičkog budžeta. Verujemo da će ovaj zakonski predlog doprineti uvođenju, rekao bih, reda na političkoj sceni Srbije, da će sprečiti da određeni neformalni centri moći na određeni način utiču na donošenje važnih odluka, ali, sa druge strane, očekujemo da će ovaj zakonski predlog omogućiti da svi politički subjekti po potpuno jednakim i unapred definisanim uslovima stiču potrebna sredstva za svoj rad. Suština je legalno, shodno zakonu, obezbediti sredstva za nesmetani rad političkih aktivnosti, političku kampanju i uspostaviti kontrolu trošenja. Nemamo ništa protiv, ali opšte je poznato, i o tome je danas bilo reči, da se tokom kampanje najviše sredstava troši na oglašavanje u elektronskim medijima i postavlja se pitanje kako u tom kontekstu obezbediti da svi politički subjekti imaju ravnopravan tretman. Kada je reč o izbornom jemstvu, treba tragati za najboljom formulacijom koja će omogućiti realizaciju cilja koji se želi postići usvajanjem ovog zakonskog predloga, a koji sa druge strane neće biti smetnja u nesmetanom radu političkih subjekata. Tačno je da je usvajanje ovog zakonskog predloga jedan od uslova za članstvo Srbije u EU, ali neko je već rekao i želim još jednom to da ponovim, potreban nam je kvalitetan zakon o finansiranju političkih aktivnosti, pre svega zbog nas, pre svega zbog Srbije, a ne zbog EU, pre svega zbog ciljeva koji se žele postići usvajanjem ovog zakonskog predloga. Na samom kraju, želim još jednom da ponovim ono što je ovlašćeni predstavnik Poslaničkog kluba SPS-JS rekao – Poslanički klub SPS-JS podneo je određeni broj amandmana i o tome ćemo govoriti tokom rasprave o pojedinostima. Zahvaljujem.
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je šest minuta i 20 sekundi. Reč ima narodni poslanik Slobodan Samardžić, a posle njega narodna poslanica Jelena Trivan.
Poštovani narodni poslanici, predsedavajuća Skupštine, kada smo pre dve godine usvajali Zakon o političkim strankama, taj zakon je ispred Vlade predstavljao gospodin ministar Milan Marković. Dobro se sećam da je bio neuporedivo više angažovan, i lično i stručno, u obrazlaganju tog zakona, nego što je to bio danas. To govorim zato što su onaj zakon o političkim strankama i ovaj zakon o finansiranju političkih stranaka dva spojena zakona, dva zakona koja uređuju gotovo istu materiju i da ih je trebalo usvojiti pre dve godine, dakle, ovaj zakon o finansiranju političkih stranaka onda kada i Zakon o političkim strankama. To i jeste bio predlog koji sam ispred Poslaničkog kluba DSS tada izložio. Objašnjenje ministra Markovića je bilo da zakon nije pripremljen, ali da on sledi vrlo brzo. Dobro je da je taj zakon o strankama usvojen, kako bi se usvojio odmah posle njega i zakon o finansiranju. Prošlo je dve godine. Da smo išli nekim normalnim tempom i logikom usvajanja zakona mi bismo ovaj zakon usvojili neposredno posle Zakona o političkim strankama ili na istoj sednici i istom prilikom. Međutim, kao što kažem, prošlo je dve godine, a stvar je došla na dnevni red posle Godišnjeg izveštaja Evropske komisije za 2010. godinu, gde je u onom spisku primedbi šta sve Srbija mora da učini bilo navedeno da i „Zakon o finansiranju političkih stranaka” mora da se navede i to u onom delu Izveštaja koji govori o korupciji u Srbiji, dakle, jednom dramatičnom delu Izveštaja. Tako je ova materija došla na dnevni red Akcionog plana Vlade Srbije decembra 2010. godine i danas imamo ovu temu na dnevnom redu. Neka mi niko ne kaže da ovo nije na dnevnom redu zato što treba da ispunimo uslove za kandidata za EU, posle ovih činjenica koje sam izložio. Mi naše zakonodavstvo usmeravamo prema jednom apstraktnom cilju, a to je ulazak u EU, prema jednom konkretnom ali malom cilju ili maloj stepenici, a to je kandidatura, i to neprekidno činimo. To čineći mi usvajamo i zakone koji nam nisu neposredno neophodno, a ne usvajamo zakone koji su nam neophodni iz oblasti političkog zakonodavstva ili zakone koji treba da budu usklađeni sa Ustavom Srbije. Još ima blizu 30 zakona koji nisu usklađeni sa Ustavom Srbije, a ova Skupština se bavila nekim drugim zakonodavstvom. Hoću da kažem da smo mi zapravo na pravoj materiji i jednog dana moramo da se bavimo i ovim zakonom, ali zašto se sada bavimo, a ne pre dve godine ili ne pre više od dve godine? To je posledica ove histerične jurnjave za dobijanjem kandidature, gde država radi i ono što nije morala ili je Vlada izbegavala da uradi iz određenih razloga, pa ju je naterala Evropska komisija itd. To je neki opšti uvod. Ovaj zakon kao pozitivni zakon ima mnoge slabosti. On je rađen u jednom javnom režimu, imao je javno slušanje i puno je učesnika tu bilo, što se može pohvaliti, ali nekako kada čitamo taj zakon ispada da je bilo puno babica, a da je dete ispalo kilavo. Pored svih tolikih učesnika i stručnih nevladinih organizacija i Agencije za borbu protiv korupcije itd, pa onda je išao na Venecijansku komisiju, pa na stručnjake Evropske komisije, on je ispao dosta slab i nefunkcionalan. Doduše, DSS smatra da i takav kakav je može biti osnova za amembiranje, za popravljanje i u skladu sa time je podnela jedan broj amandmana koji bi popravili taj zakon, iako on ne bi bio dobar zakon, ali bi bio bar podnošljiv ukoliko bi ti amandmani bili prihvaćeni, kao i amandmani drugih opozicionih stranaka. Tu ima jedan sijaset konkretnih predloga za promene, koje sada ne bih ponavljao, zato što je izvestilac Poslaničkog kluba o tome već govorio. Možda bih pomenuo samo neke stvari koje on nije pomenuo. Naime, postoji jedan član na koji bih skrenuo pažnju, a to je čini mi se član 12. koji govori o zabrani finansiranja, ko ne sme da finansira stranke. Tu je jasno naveden čitav niz pravnih, ekonomskih subjekata koji to ne mogu da urade, što u zemlji, što u inostranstvu i taj član je generalno gledano u redu, ali postoji jedan izuzetak koji se izričito postavlja u tom članu, kaže – „osim međunarodnih političkih udruženja”. Sada se postavlja pitanje – zašto nije ta kategorija „međunarodnih političkih udruženja” definisana u članu 2, gde su definisani pojmovi, jer nije jasno na šta se misli? Mogu da pretpostavim na šta je predlagač zakona mislio, pretpostavljam na asocijacije evropskih stranaka, ali one imaju svoje ime ako je to to, a ako nije, onda treba definisati. Zato je ova primedba vrlo ozbiljna, dakle, da se definiše šta su „međunarodna politička udruženja”. Drugo pitanje je sadržinske prirode. Da li je dobro da i takva međunarodna politička udruženja i asocijacije stranaka ili Evropske federacije stranka mogu finansirati stranke u Srbiji? Po mom mišljenju ne. Zašto bi one mogle, a ne neke druge asocijacije ili udruženja ili, ne znam, neki drugi izvori iz inostranstva? Dakle, po istom kriterijumu po kojem ne bi trebalo da bude davanja za političke stranke iz inostranstva trebalo bi isključiti i ovu kategoriju koja, kao što sam rekao, nije najjasnije navede, u najmanju ruku traži definiciju sa onim pojmovima koji su dati u članu 2. Jedna načelnija tema za koju ću vrlo kratko vreme ostaviti, jer bih hteo da ostavim vremena i za druge članove poslaničkog kluba, jeste zapravo velika uloga ili predimenzionirana uloga Agencije za borbu protiv korupcije u sprovođenju ovog zakona. Čitav odeljak 5. i 6. zakona, a kvantitativno gledano, jedna trećina tog zakona posvećena je poslovima i nadležnostima koje ta agencija treba da ima. Tu imate pravo Agencije da u svakom trenutku traži finansijske knjige, evidencije o prilivima, zajmovima i o troškovima, da to u svakom trenutku kampanje čini, da u svakom momentu poziva ovlašćeno lice iz stranke koje vodi računa o finansiranju stranke. Potom, ostavljaju se razne druge mogućnosti, recimo, kada je reč o prilozima, poklonima i o pruženim uslugama bez naknade za stranke, kaže se da sadržinu i način vođenja evidencija o tim stvarima bliže uređuje direktor Agencije za borbu protiv korupcije. Prema tome, direktor Agencije dobija neka kvazizakonodavna ovlašćenja. Potom, taj direktor Agencije bliže uređuje sadržinu izveštaja o troškovima izborne kampanje. Najzad, kao kruna svega, Agencija ima pravo i da podnese zahtev DRI za obavljanje revizije finansijskih izveštaja stranaka. Naime, već imamo DRI kojoj jeste primarni zadatak da obavlja i ovaj posao. Na tu instituciju sada se nadograđuje delatnost Agencije za borbu protiv korupcije, čime se posao prosto udvostručava. Dakle, ona vodi posao bez nadležnosti Revizorske institucije i signalizira Revizorskoj instituciji, štaviše, zahteva od nje da postupa, a ona treba da postupa i po službenoj dužnosti, po onome što jeste njeno pisano ovlašćenje. Prosto, ova vrsta pre institucionalizacije je neprihvatljiva i ona stvara i u ovoj oblasti, kao i u mnogim drugim oblastima gde su regulatorna tela krenula da rade, jednu vrstu paradržavne birokratizacije celog sistema, koja, takođe, sama može biti nepodložna kontroli, jer ako ona ima velika ovlašćenja, zalazi i u zakonodavstvo, zalazi i u ovlašćenja institucija, koja već postoje, to znači da se njihova moć, partijska, politička, širi, a ona nemaju niti reprezentativnost, nisu izabrane na osnovu slobodnih izbora, niti imaju neku vrstu političke težine, prema tome, stvara se jedna parastruktura. Ovaj zakon najbolje govori o tome, predimenzioniranost poslova koje treba da obavlja Agencija. O tome treba voditi računa i u ovom slučaju, a i inače, i što se tiče regulatornih tela to je postalo moderno u današnjoj javnoj upravi, a Srbija to kopira onako slepo, zato što po svaku cenu hoće da uđe u taj krug moderne demokratije, ali ne na način autohtonog razvijanja demokratskog sistema, nego po principu "videla žaba da se konji kuju, pa i ona digla nogu". Dakle, tu je jedan veliki problem o kome se da puno razgovarati, a sada samo signaliziram na to jedno pitanje, koje će se, ako se ne bude na vreme sprečilo, pretvoriti u jednu ili drugu krajnost, u institucionalizaciju koju više niko neće moći da kontroliše. Hvala na pažnji. [[Aplauz]]
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je 10 minuta i 40 sekundi. Reč ima narodni poslanik Nemanja Šarović. Narodna poslanica Jelena Trivan ima obaveze i govoriće ukoliko stigne na kraju. Posle narodnog poslanika Nemanje Šarovića reč će imati narodni poslanik Srđan Milivojević.
Dame i gospodo narodni poslanici, pre svega bih predložio da pozovete „Gandija iz Bajčetine”, da ne bude opet posle kako nije video, nije mogao da odgovori, a krenuću od poslaničkog pitanja koje sam ja postavio još 23. februara, koje je bilo u vezi sa finansiranjem političkih stranka i na koje, nažalost, još uvek nisam dobio odgovor. Osnovno pitanje na koje je trebalo da odgovorite, kada ste krenuli u donošenje novog zakona, jeste prvo da kažete šta je to što je bilo loše u postojećem zakonu i šta je to što je vas onemogućili da primenjujete i odredbe postojećeg zakona. Srpska radikalna stranka je više puta iznosila svoje primedbe, ali najveća primedba koju mi imamo na ovaj zakon je upravo to što ovaj zakon nikada nije primenjivan, čak i da ste ove odredbe primenili, neki koji, nažalost, sede u ovoj sali sa ukradenim mandatima odavno bi platili izuzetno velike novčane kazne. Tada sam zatražio od državnih organa da ispitaju način poslovanja "Profajler tima", koji je povezan sa funkcionerima SNS, da ispitaju načine na koji se preko dve opštine u kojima je SNS osvojila vlast, a to su u Beogradu Voždovac i Zemun, finansira najuže rukovodstvo njihove stranke. Tada sam izneo podatke da je „Profajler tim” zaključio nekakve ugovore sa opštinama Zemun i Voždovac, u Zemunu krajem 2009. godine, odmah nakon što je SNS tamo došla na vlast i od 11. novembra do 30. decembra imali su tri uplate u iznosu od 460.200.00 dinara. Dakle, bio je prvo 11. novembara, pa 7. decembar, pa 30. decembar. Za nekih mesec i po dana na račun preduzeća „Profajler tim” prebačeno je 1.380.600.00 dinara. U 2010. godini, nažalost, SNS je osvojila vlast i u opštini Zemun i odmah je ovu svoju delatnost u roku od nešto više od mesec dana prebacila i na tu opštinu. Koliko se sećam, negde, 18. januara je konstituisana vlast, a već u martu mesecu kreću prve isplate „Profajler timu”. Ukupno je, i to je ono što je najzanimljivije, odakle se uplaćuje, to je Skupština opštine Voždovac, Fond za podsticanje razvoja. Na koji su oni način podsticali razvoj i čiji su razvoj podsticali jedva čekam da čujem i od Aleksandra Vučića i od Tomislava Nikolića, kao i od bilo koga drugog iz Srpske napredne stranke ko je raspoložen da odgovori građanima Srbije, koji u skladu sa zakonom imaju pravo da znaju odgovor na ta pitanja. U 2010. godini bilo je ni manje ni više 23 uplate, ukupno 8.065.300 dinara. Ovo je preduzeće u kome je u to vreme radio, po njegovim rečima „radio”, Aleksandar Vučić, zamenik predsednika SNS. Ukoliko ovo nije sukob interesa, onda ne znam šta je, onda je apsurdno bilo kakve zakone ovde i predlagati i usvajati. U 2011. godini, pošto imamo samo do početka maja uplate, praktično za prva četiri meseca, od 1. februara do 6. maja bilo je devet uplata za „Profajler tim” iz budžeta opštine Zemun i opštine Voždovac, u ukupnom iznosu od 1.593.000 dinara. Ukupno do sada nešto više od godinu dana sa budžeta ove dve opštine, budžeta koji pune osiromašeni građani, kojima je ova grupa obećala neki bolji život i nekakav napredak i nekakvu transparentnu vlast, prebačeno je ukupno 11.038.900 dinara. Tada, kada sam sve ovo izneo, imali smo jednu histerično reakciju iz SNS, pa su se utrkivali od opštine preko Nebojše Stefanovića, pa do Vučića, da demantuju kako, navodno, Vučić tamo radi, a podsetiću vas na neke stvari koje su nesporne, a to je da je gospodin Vučić sam 4. novembra 2010. godine u jednoj emisiji „Raspakivanje” tvrdio kako radi u preduzeću „Profajler tim”, pa je, onda, negde, 23. maja u emisiji „Insajder” rekao kako već duže od osam meseci, dakle, od kraja septembra, ne radi u tom preduzeću. Sada mi pitamo Aleksandra Vučića, Nebojšu Stefanovića i ostale iz SNS – kada su lagali, kada su obmanjivali građane Srbije, jer se jednostavno ti termini ne poklapaju? Ili je radio 4. novembra, kada je to rekao na RTV Srbije, ili nije radio, kako je to rekao pre nekoliko dana u emisiji „Insajder”. Naravno, oni su na razne načine pokušavali da prikriju. Sada bih vam malo izneo podatke i ko su ti ljudi, odnosno ko stoji iza tog preduzeća. Preduzeće „Profajler tim” je preduzeće čiji je 100% vlasnik gospodin Goran Veselinović. Doći ćemo malo kasnije do njega, on je čovek koji je, po zvaničnom Izveštaju o finansiranja političkih stranaka koji je podnela SNS, u 2010. godini dao SNS 290.100 dinara. To je preduzeće koje je, kao što sam rekao, odmah po dolasku naprednjaka na vlast zaključilo ugovore, a zanimljivo je i pogledati kako je poslovalo to preduzeće tokom prethodnih godina. Najbolje su poslovali 2008. godine i tada su, po Izveštaju koji stoji na sajtu Agencije za privredne registre, imali poslovni prihod od 39 miliona dinara. Čovek bipomislio da je to preduzeće zaista dobro radilo, a onda kada se malo zagrebe po površini, pa se vidi da je, nažalost, sa računa SRS prebačeno skoro 22 miliona. Samo u 2008. godini. U to vreme kontrolisao je finansije i ovlašćeno lice bio, naravno, Tomislav Nikolić. Već 2009. godine ovo preduzeće znatno smanjuje obim svog poslovanja i tada ima svega 13.900.000 godišnjeg prihoda, a 2010. godine to spada na svega nešto više od 10 miliona dinara. E, sad, kada uporedimo ono što je gospodin Vučić uporno govorio građanima Srbije, on je (samo trenutak da nađem) u emisiji „Raspakivanje”, 4. novembra, rekao sledeće, prvo za sebe kaže da je vrstan poznavalac vina, vrhunski enolog, kaže da nije ni na jednoj državnoj funkciji, ali danonoćno radi, ali ne samo u stranci, radi i u jednoj firmi, pa kaže – u privatnoj firmi koja se bavi medijima i savetujem kako i na koji način da vode određene kampanje. Uglavnom su to privredne kampanje za određena preduzeća itd, da pomažem koliko mogu svojim znanjem i mislim da svoju platu zaradim. Jedan deo radnog vremena provedem ovde, a jedan deo radnog vremena u toj firmi. Želeo bih da bilo ko iz SNS, ili gospodin Vučić, odgovori – koja su to preduzeća kojima je firma „Profajler tim” vodila privredne kampanje i koje su to privredne kampanje bile, da čujemo i mi gde se to medijski genije, Aleksandar Vučić, toliko iskazao? Pogotovo je zanimljivo to, kao što sam rekao, da je više od osam miliona dinara prihod u 2010. godini koji se odnosi na firmu „Profajler tim”, a dobijen je iz opština Voždovac i Zemun, dakle, 80% prihoda i svega oko dva miliona dinara otpada na neke druge prihode. To znači da je pretežna delatnost, praktično, celokupna delatnost tog preduzeća bila u stvari usmerena samo na onaj novac i na one poslove koji su dobili od opština Zemun i Voždovac u kojima je SNS na vlasti. A, dalje voditelj pita – da li firma ima ime? A, Aleksandar Vučić kaže – ime ću vam posle tačno dati, pošto je ja zovem „Profi”, ali nije „Profi”. Ima „Profajler tim” sa još ne znam čim, tako da nije samo „Profajler”, da ne mislite da je od ovoga iz DS. U to vreme je Aleksandar Vučić već dve godine radio u ovoj firmi. Navodno radio?! Kako je moguće da neko radi u nekoj firmi dve godine, a da ne zna čak ni ime preduzeće u kome radi? (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, uz puno razumevanje za vašu argumentaciju, nakon devet minuta i 45 sekundi, ipak malo i o odredbama člana zakona koji je u načelu. Dakle, o dnevnom redu.) Zahvaljujem, gospođo Čomić, ali suština zakona jeste život i mi ovim zakonom pokušavamo da uredimo život. Ovde upravo iznosim probleme koji su postojali u skladu sa prethodnim zakonom i apelujem na vas da unesete i amandmane SRS, jer će na taj način jedino biti moguće da se ti problemi koje smo doživljavali tokom ovih prethodnih nekoliko godina, izbegnu u budućnosti. Sve ovo što izlažem govorim samo na osnovu zvaničnih dokumenata, dokumenata koji su dostupni javnosti, na osnovu Izveštaja o finansiranju koje je SNS sama podnela. Ovde neću pomenuti nikoga ko nije finansijer SNS. Aleksandar Vučić jeste finansijer SNS i potpuno je legitimno da ovde govorim o njemu. On finansira SNS, SNS… (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, Aleksandar Vučić nije predmet zakona. Molim vas da argumentaciju, koliko god široku, ipak malo približite odredbama zakona o kome je reč. To je poštovanje člana 106.) Zahvaljujem.Koji su još načini finansiranja političkih stranaka, u konkretnom slučaju, SNS? Na primer, od onih osam miliona, odnosno od dva miliona koja nisu od „Profajler tima”, treba odbiti 637.731 dinar koji su uplatili opština Voždovac, JP „Poslovni prostor Zemun” i ostali. Neću sada čitati koliko je bilo uplata, a bilo ih je veoma, veoma puno, kao što možete i videti, ali to je način na koji se finansira. Jedan od onih ko je demantovao tačnost ovih podataka, odnosno ko je pokušao da demantuje te podatke bio je Nebojša Stefanović, koliko sam razumeo, potpredsednik SNS i predsednik njihovog gradskog odbora. On je tu pričao kako to nema veze sa Vučićem, izneo na njihovoj konferenciji za štampu, a kada je novinar postavio pitanje čime se ta firma bavi, Nebojša Stefanović je rekao – ne znam tačno da vam kažem. Pretpostavljam, različitim medijskim uslugama. Ali, šta je problem? On ne zna čime se firma bavi, nego samo pretpostavlja i pita – u čemu je problem? Pa, problem je u tome što je i Nebojša Stefanović u tom periodu upravo radio u „Profajler timu”. I on je taj koji je primao platu od „Profajler tima”, a „Profajler tim”, kao što ste videli, praktično 90% prihoda dobija iz budžeta opština Voždovac i Zemun. Umesto da rešavaju komunalne probleme, umesto da asfaltiraju ulice, umesto da postavljaju kanalizaciju, oni iz Fonda za razvoj finansiraju „Profajler tim”, da bi „Profajler tim” delio plate najvišim funkcionerima SNS. Veoma zanimljivo pitanje je i to – kako se finansiraju stranačke novine SNS? Vi veoma dobro znate da je to „Pravda”. To nikada gospodin Vučić nije krio i jasno je da je to u potpunosti njihov list. Tu je zanimljivo videti i preduzeće koje izdaje novine „Pravda”, a to je „Pravda pres”. Veoma je zanimljivo videti i vlasničku strukturu. Pre svega, to je gospodin Nikola Petrović. On je 5% vlasnik „Pravde”, a u 2010. godini je zvanično finansijer SNS, sa iznosom od 300.000 dinara. Drugi vlasnik je Nemanja Stefanović, to je brat Nebojše Stefanovića potpredsednika SNS, on ima 48% udela u „Pravdi”. Treći vlasnik je Jugoslav Petković koji ima 47% i koji je od 15. avgusta 2009. godine, dakle, odmah nakon dolaska SNS, zaposlen u opštini Zemun. Međutim, ono što je, takođe, zanimljivo jeste to da je „Pravda” veoma, veoma loše poslovala. Ako pogledate njihove izveštaje o poslovanju, a evo, ovde ih i imam, može se videti da su oni, na primer 2008. godine imali prihod od 219 miliona. Onda su se odrekli "Velike Srbije", Radovana, Ratka, Vojislava Šešelja i svega onoga što su zastupali 18 godina, pa je već 2009. godine prihod i prodaja tih novina brutalno pala. U 2009. godini imali su prihod od 112 miliona. A, onda su u 2010. godini imali prihod od svega 52.162.000.00 dinara. Čime je to moglo da rezultira? To je moglo da rezultira jedino time da ta novina više nije mogla da opstane na tržištu. I, pročitaću vam još jedan dokument koji sam dobio u skladu sa Zakonom o dostupnosti informacija od javnog značaja, koji sam dobio od NBS, koji kaže da su tekući računi pravnog lica „Pravda pres” u neprekidnoj blokadi od 19. januara 2010. godine i da je ukupna blokada 60.646.671.66. Mogu da im čestitam jedan mali jubilej. Oni su na današnji dan, tačno 505 dana u neprekidnoj blokadi. Ukupno je ta cifra 747 dana, pošto su takvih perioda imali u velikom broju i tokom 2008. i 2009. godine. Kome oni duguju? Ima tu pojedinaca koje neću čitati, ali najviše duguju preduzeću „Štamparija Borba”, po jednom nalogu 46.665.000.00, po drugom nalogu 12.676.450.00 dinara. Šta su oni uradili u tom trenutku? Kako su se snašli da izađu iz ove situacije? Tako što su osnovali novo preduzeće. Osnovali su preduzeće „Pravda plasman”. Ono što sam zaboravio još da kažem, a što je bitno za preduzeće „Pravda pres” to je da je gospođa Ana Stefanović ili bivša Filipović, supruga gospodina Nebojše Stefanovića, direktora ovoga preduzeća, a ona je verovali ili ne, imam tačan datum ovde, dakle, ona je od 10. avgusta 2009. godine, odmah po dolasku SNS na vlast u opštini Zemun zaposlena tamo po ugovoru o delu, a od 16. novembra 2009. godine zaposlena je kao direktor ovoga preduzeća. Dakle, kada je ovo preduzeće ušlo u debelu blokadu, oni su osnovali novo preduzeće, nazvali ga „Pravda plasman” i donekle promenili vlasničku strukturu. U novom preduzeću gospođa Ana Stefanović ili Filipović vlasnik je sa 60%, za tih 60% je uplatila 150 evra, a ovo prethodno preduzeće je imalo osnivački kapital od svega hiljadu evra, a dužni su više od 600.000 evra, i počela je da funkcioniše jedna šema koja je, po mom mišljenju, duboko protiv zakona. Preduzeće „Pravda pres” nastavilo je da postoji. Ono je i dalje formalni izdavač novina „Pravda”, s tim što svi prihodi sada idu na preduzeće „Pravda plasman”. To preduzeće je u 2010. godini imalo prihod od 120 miliona i 571 dinar, ali umesto da se poverioci obeštete, te pare idu na neku drugu stranu. Ovo je samo jedan od pokazatelja na koji način funkcioniše SNS. Ono što je, takođe, bilo veoma zanimljivo, a do toga ću sada doći, to je Izveštaj o finansiranju SNS koji su zvanično predali ovde skupštinskom Odboru za finansije. Prvi se odnosi na period od 1. januara 2008. do 31. 12. 2008. godine. U njihovom slučaju, imajući u vidu da njihova stranka postoji, tamo, negde, od kraja septembra ili početka oktobra 2008. godine, to je praktično izveštaj o poslovanju za svega tri meseca, i ima ukupno 12 finansijera, videćete da su to ljudi koje su se mogli i do sada prepoznati, prvi je Tomislav Nikolić. Tomislav Nikolić je dao 327.900.00 dinara. Onda ide Radomir Nikolić, njegov sin iz Kragujevca, koji je dao 333.949.00 dinara. Zatim, Branislav Nikolić. 387.000.00 dinara. Potom, Dragica Nikolić, supruga, za koju Tomislav Nikolić tvrdi da je domaćica, uspela je da uštedi u osiromašenoj Srbiji 374.000.00 dinara; možda bi bilo dobro da odštampa neko kraće uputstvo pa da domaćice širom Srbije budu u stanju i u poziciji da toliko uštede. Dalje, Miroslav Latinović, koji je, koliko mi je poznato, bliski rođak Dragice Nikolić, pa ide Dejan Matić koji je vozač Aleksandra Vučića, koji je godinama bio zaposlen kod nas u stranci kao Vučićev vozač, pa ide Vesna Marković, njegova dugogodišnja sekretarica, koja je, možete misliti, dala 350 hiljada dinara, pa ide Aleksandar Vučić sa 350.000.00 dinara, ali neki Aleksandar Vučić iz Vardarske br. 7. Mi smo i to proverili preko MUP-a, znate, čudo je ovaj zakon o dostupnosti informacija od javnog značaja, mislim da ga niko više od mene nije koristio…. (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, nije tema Zakon o dostupnosti informacija i rad državnih organa koji su vama omogućili da imate posebno dostupne sve informacije koje su i inače dostupne javnosti. Imate jedno upozorenje da govorite o temi dnevnog reda. Koliko god da je široko i zgodno koristiti primere, oni moraju biti bar u nekoj vezi sa bilo kojim delom dnevnog reda. Ovo je upozorenje.) Zahvaljujem, gospođo Čomić. Ali, razumite me zašto ja insistiram na ovome. Ja upozoravam… (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, ne možete da insistirate ni na čemu. Upozorila sam vas.) Dozvolite mi, gospođo Čomić. Ja vas u potpunosti razumem i prihvatam vašu primedbu. Nemojte me prekidati na trećoj reči, pustite da završim.
Narodni poslaniče, dužni ste da saslušate objašnjenje i upozorenje predsedavajućeg, 20 minuta, uz jedno podsećanje na odredbe člana 106. a zatim uz upozorenje da ste dužni da poštujete član 106, uz, vrlo razumljivo, želju da argumentima, primerima iz života, argumentujete i svoju raspravu, ali, mora bar malo da se tiče onoga što je tema dnevnog reda. Imate upozorenje da ste u obavezi da ne ugrožavate ugled Narodne skupštine, da vodite računa da vaša diskusija bude o temi dnevnog reda, na šta vas obavezuje član 106. Iskoristili ste 20 minuta. Prijavite se da nastavite da koristite svoje vreme.
Hvala, gospođo Čomić. Dakle, upravo sam govorio o načinima finansiranja političkih stranaka. I zakon o kome govorimo danas i postojeći zakon regulišu pitanja javnih izvora finansiranja i privatnih izvora finansiranja. Gospođo Čomić, nikada nisam povredio dostojanstvo Narodne skupštine. Siguran sam da ovi izveštaji koje je prihvatio Odbor za finansije i koji su javni, koji su izloženi, u skladu sa zakonom, i na sajtu SNS, nisu nešto što može povrediti zakon. Ali, zakon može povrediti to i to je sankcionisano članom 6. postojećeg zakona i kaznenim odredbama tog istog zakona, gde se kaže – kazniće se onaj koji bude prikupljao, suprotno odredbama zakona, novčana sredstva. Kazna za pravno lice, odnosno političku stranku je 200 hiljada do milion dinara. Ja ovde samo apelujem da se primeni zakon. Prema tome, ja sam utvrdio da je ovaj izveštaj falsifikovan, odnosno da su podaci netačni. Informaciju sam dobio od MUP-a Republike Srbije. Ne postoji, niti je postojao Aleksandar Vučić sa adresom Vardarska br. 7. Po izveštaju SNS on je priložio 350 hiljada dinara. Sada je, nažalost, samo prekršajna kazna. Po novom zakonu, ako se usvoji, tu će biti kazna zatvora do tri godine, a novčana kazna biće znatno veća i ja to pozdravljam. Šteta je samo što ste pomerili sa milion na dva miliona dinara. Možda je trebalo da razmislite i o tome da bude četiri ili pet miliona dinara. Dalje, ne postoji ni Slaviša Topalović koji živi u Vardarskoj br. 7. To je, takođe, bivši član SRS, koji je dao 323 hiljade i 950 dinara. Međutim, ono što je još zanimljivije od ovog izveštaja jeste šta o ovom izveštaju i tačnosti ovoga izveštaja kaže zamenik predsednika SNS Aleksandar Vučić? Hajde što ja to govorim, ja sam iz Srpske radikalne stranke, pa može neko reći, evo, on osporava zato što možda njih ne voli, što jednostavno nije tačno, oni su toliko beznačajni za mene, ali mislim da je veoma bitno ono što najbliži saradnik „Gandija iz Bajčetine” tvrdi o tome. Na pitanje novinara odakle Tomislavu Nikoliću, odnosno odakle Dragici Nikolić, koja je domaćica toliki novac, on je rekao – nije to pitanje da li je to novac od Dragice Nikolić ili bilo koga. Taj novac je doneo Tomislav Nikolić, ali nije mogao da napiše Tomislav Nikolić, pošto zakon ne odobrava više od 350.000, pa je morao da stavi i svoju decu i sve drugo. Voditelj kaže, prekršili ste zakon, a on kaže – pa, svi smo prekršili zakon, a mi ga nismo prekršili već sam upravo objasnio ljudima da smo morali da stavimo određene stvari da ne bismo prekršili zakon, a, dakle, reč je o gospodinu Nikoliću. E, sad, ko ovde laže, da li laže Vučić ili laže Nikolić, ili lažu obojica. To je nešto što javnost Srbije ima pravo da zna. I pitanje zašto državni organi nisu pokrenuli postupak protiv Tomislava Nikolića koji je očigledno podneo razne izveštaje i zašto se ne utvrđuje poreklo novca koji je doneo Tomislav Nikolić. On ga je doneo, ali odakle ga je doneo. Odakle mu novac da za ovo da tri i nešto miliona, odakle mu za putovanje, odakle za finansiranje stranke, za odbore, za putovanja po inostranstvu, za avionske karte, za hotele?! Jasno je da je to nemoguće. Sada ima tu još jedno pitanje, a to je – kako je mogao Aleksandar Vučić koji je vrstan pravnik, on kaže da je bio jedan od najboljih u svojih generaciji na Pravnom fakultetu, na ovakav način pravno rečeno da zakopa svog predsednika stranke? On je direktno rekao da je ovo falsifikat, pitam se da li se tu u stvari ponavlja istorija iz Srpske radikalne stranke, i da li je Aleksandar Vučić opet poželeo da bude „kalif umesto kalifa”. Sada u toj emisiji Aleksandar Vučić je još rekao kako je opština Voždovac … (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, sada još pet minuta govorite van dnevnog reda. Ako želite da primenjujem odredbe Poslovnika koje podrazumevaju moju obavezu da izričem kaznene mere ja sam na raspolaganju. Stvarno vas molim da prestanete da omalovažavate ugled Narodne skupštine govoreći o stvarima van dnevnog reda, da prestanete da omalovažavate svoju obavezu, smatrajući da vi možete da ne poštuje odredbe Poslovnika koji nas sve obavezuje da govorimo o dnevnom redu i smatrajući da ste drugačiji i u drugom položaju od bilo kog drugog poslanika. Dakle, zakon o finansiranju političkih aktivnosti, Predlog zakona, molim vas, o dnevnom redu.) Hvala, gospođo Čomić, evo, preći ću na drugi Izveštaj, zapravo, to je Izveštaj koji je zvanično predat Skupštini, odnosi se na 2009. godinu i tu su iznosi, takođe, veoma veliki. Doduše, to društvo koje je navodno priložilo jeste nešto veće i ovoga puta one su ukupno za godinu dana, kako kažu, uspeli od priloga da skupe 8.919.000 dinara. Kada bih sada počeo da vam čitam ko je tu, evo, na primer Mirjana Marjanović, to je moja bivša sekretarica iz Srpske radikalne stranke ona je navodno dala… (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, potpuno vas razumem zašto je tako važno, ali, sada poslednje upozorenje pre nego što i vi i ja učestvujemo u najneprijatnijem delu primene Poslovnika. Ne možete da omalovažavate ugled Narodne skupštine, ne možete da ne poštujete Poslovnik, ne možete da 25 minuta čitate izveštaje smatrajući to raspravom koja je tema dnevnog reda, a tema dnevnog reda je Predlog zakona o finansiranju političkih aktivnosti. Dakle, ili ćete ostatak vremena koje vam je na raspolaganju koristiti govoreći o zakonu, ili ćete mene prisiliti da primenjujem pravila i članove iz Poslovnika. Prijavite se da nastavite i koristite vreme.) Gospođo Čomić, zaista se nadam da ćete mi omogućiti da do kraja ovo svoje izlaganje završim. Ukoliko izveštaj koji su stranke podnele, počevši od Srpske napredne stranke, koja je sama podnela ovom parlamentu, nije tema rasprave, iako ovo može da bude uvredljivo za bilo koga, onda je besmisleno da ja uopšte ovde više govorim. Svi oni imaju mogućnost da se obrate, da kažu da bilo šta nije tačno, ali, izvinite, molim vas, bilo šta što dođe kao zvanični dokument od državnih organa Republike Srbije ne može biti uvredljivo. Govorim o sadašnjem zakonu, govorim i o zakonu koji ste sada predložili i koji hoćete da donesete i obrazlažem na koji način su zloupotrebljavane odredbe o prikupljanju sredstava za finansiranje političkih stranki, posebno u delu koji se odnosi na privatne izbore jer SNS nije bila na izborima, oni su poslaničke mandate pokrali i oni od države, dakle, od javnih izvora finansiranja Republike Srbije nemaju ništa. Sada da se vratimo, dalje. Tomislav Nikolić je 2009. godine bio očigledno u nešto lošijem finansijskom stanju, pa je dao svega 110.000 dinara, ali su to nadoknadili drugi. Evo, tu je, na primer, Vuk Fatić koji je zaposlen u Narodnoj skupštini, on je dao 300.000 dinara i posle neko tvrdi kako su plate u Narodnoj skupštini male, a evo, vidite, kako pojedinci iz SNS i od tih malih plata mogu da uštede i to poprilično. Tu je ponovo Dejan Matić, koga sam već pominjao kao vozača gospodina Vučića, pa je tu i Zlata Radovanović, pa je tu gospodin Igor Bečić, sa nekih 300.000 dinara, on, takođe izgleda ima dovoljno mogućnosti da vozi lep auto, doduše, nekada nije registrovan na njega, ima mogućnosti da kupi lepu kuću, da se lepo obuče, a da pri tom uštedi i ovih 300.000 dinara. Pa, onda, dalje, tu je gospodin Mileta Poskurica sa 300.000 dinara, pa gospodin Gojko Radić, akademik iz Subotice, 321.000 dinara,pa i Brana Crnčević 342.000, 'ajde da ne komentarišem, ali mi smo dok je bio u Srpskoj radikalnoj stranci večito skupljali priloge da mu pomognemo… (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, zbog vas, vas molim, da Branu Crnčevića ne komentarišete.) Dobro, završio sam, neću ga više pominjati. Zatim, dalje stoji ime gospodina Veroljuba Arsića, to je, takođe, veoma sposoban gospodin, on je sposoban, 294.000 dinara je uspeo da priloži SNS, ako znamo kakav životni stil ima, pa koliko ima bračnih obaveza, pa koliko ima vanbračnih obaveza i opet da uštedi 300.000 dinara. To je zaista za divljenje i možda bi trebalo razmisliti da njega predložite za nekog narodnog ministra informisanja. Tu je Danijela Radić iz Subotice, pretpostavljam, Gojkova, bliski neki rod, sa 369.000 dinara. Pa je gospodin Mićo Rogović sa 350.000 dinara, pa Jelena Budimirović sa 400.000 dinara, pa Ljiljana Miladinović sa 387.000 dinara, Saša Maksimović sa 350.000 itd. E, sad, u narednoj godini, to je 2010. godina, ukupno je skupljeno 13.979.000 dinara i upravo se tu pokazuje zašto sada Srpska radikalna stranka kritikuje Predlog novog zakona. U skladu sa postojećim zakonom vi ste imali ukupni limit koji se mogao prikupiti iz privatnih izvora. Taj limit za fizičko lice je bio deset prosečnih plata, to je oko 300.000 dinara. Vi to sada povećavate na 20 prosečnih plata! Limit za pravno lice je bio 100 prosečnih plata. Vi to sada povećavate na 200 prosečnih plata! Zašto? Da bi sada pojedinci umesto do sada 350 ili 400.000 mogli da uplaćuju po 700.000 ili 800.000. A da li ćete vi ikada ispitati poreklo tog novca? I u 2010. godini se već to povećava, kao što sam rekao. Pa, evo, na primer gospodin Stefan Zankov uplatio je 401.000, on je rekorder, pa Dragan Čolić 350.000 dinara, pa Dragan Babić 380.000 dinara, pa Igor Bečić ponovo 50.000 dinara, jeste, doduše, nešto manje, ali se sve to kasnije ispravlja. Onda kaže – Borislav Pelević 400 hiljada dinara, Nikola Petrović, on je veoma značajan, reći ću vam i zašto, kao i Goran Veselinović, 290, odnosno 300 hiljada dinara. Oni su značajni zato što su to ljudi koji su vlasnici preduzeća „Pravda pres” i preduzeća „Profajler tim”, a koji su istovremeno finansijeri SNS. Dakle, imamo jedan neprekinut niz od početka. Prema tome, oni su osvojili vlast, brzometno zaključili ugovore sa visokim iznosima između „Profajler tima” i te dve opštine. „Profajler tim” ima nekoliko zaposlenih, to je bio ili jeste još uvek Aleksandar Vučić, to je Nebojša Stefanović, to su ova gospoda. Pa je tu Zoran Bašanović, estradni menadžer, sa 400 hiljada dinara, pa je tamo Milorad Arsić iz Požarevca, to mi je nešto poznato, pa je tu Darko Glišić sa Uba, pa je tu Radoš Ljušić, pa je tu Milosav Miličković, koga su, takođe, zaposlili u opštini Voždovac, pa je tu Dana Konstantinović i Aleksandra Pavićević, takođe, bivše sekretarice, sa po 200 hiljada dinara, pa je tu Damir Kovačević sa 350 hiljada dinara, isto zaposlen u opštini Zemun i, na kraju, Ljiljana Rogović iz Nove Varoši, kao još jedan dodatak. Zašto je sada sve ovo značajno? Zato što vas upozoravam od početka da je Srpska Napredna stranka, stranka koja ima ogromnu medijsku moć. Mi svi veoma dobro znamo da se medijska moć kupuje isključivo novcem. Ne možete vi uticati na bilo koga ukoliko nemate novca i budite sigurni da toliki broj gostovanja i takav odnos prema njima, i u emisijama i u dnevnicima, ne može se obezbediti nikako nego novcem. Dakle, ni „Pink”, ni „Foks”, ni bilo koja komercijalna televizija koja živi od prihoda to nemaju. Sad, da vidimo koliko zvanično novca, u skladu sa zakonom, ovo je veoma bitno, dobija SNS. Pa da vidite kolikom sumom novca oni postižu sve to, postižu sve te kampanje, postižu da dele naočare, postižu da dele veštačko đubrivo, postižu da obećavaju ovce i koze, sve to oni postižu! Evo, reći ću vam sa koliko novca: u 2008. godini, to je bilo ukupno 231.372 dinara. Ovo je podatak koji sam, u skladu sa Zakonom o dostojnosti informacija, dobio od ''Trezora'' Narodne banke. Takođe, veoma je zanimljivo što i od ovoga novca koji su dobili, 231.372 dinara, na račun, na više od 90% tog novca nisu imali pravo. Ovo je ukradeni novac SRS. Podsetiću vas, dakle, ovo je novac koji je uplatila Skupština grada Subotica, gde SNS nije bila na izborima, nego je bila SRS. Skupština grada Novog Sada uplatila je 118.000, gde, takođe, nije bilo izbora, već su mandate SRS pokrali ovi iz SNS, pa će i ovaj novac morati da se vrati. U skladu sa ovim zakonom podigao sam tužbu protiv grada Beograda i dobio iznos od nekih pet miliona dinara, odnosi se na prethodni period kada je Bogoljub Karić ukrao nekoliko mandata SRS i kada su novac uplaćivali njemu, umesto nama. I to što se desilo tada, u skladu sa tom sudskom odlukom, desiće se i za sve ostale opštine. Pogledajte dalje, u 2009. godini SNS je dobila svega 633.634 dinara. Primera radi, da bi građani Srbije znali koji je to red veličina i šta se može sa tim novcem uraditi, jedan bilbord na Dušanovačkom mostu, u kampanji za izbore na Voždovcu, koštao je 313.000 dinara. Prema tome, za ovaj novac mogli su platiti svega dva bilborda. Termin na TV B92 koštao je više od milion i 600.000 dinara, nisu mogli kupiti ni deset minuta, ali, predali su izveštaj, iako su koristili bilborde, plakate i te polusatne emisije na TV B92, koji, takođe, ovde imam, ali zbog vremena to sad neću čitati, gde kažu da je čitava kampanja koštala 60.000 dinara i da je to bilo sve. Mislim da je to vređanje zdravog razuma i mislim da je konačno vreme da krenu da reaguju državni organi. E, sad, šta je ovde krajnje problematično? To je, što od velikog broja opština u kojima nisu održani izbori i u kojima SNS nikada nije podnela izbornu listu ova stranka dobija novac, i to je najbolji mogući pokazatelj da DS čini sve što može da pomogne SNS. A najbolji primer jeste opština Novi Beograd, gde smo mi preko suda uspeli da vratimo mandate SRS, koji su nam bili oteti i pokradeni protivzakonito. Prošlo je nekoliko sednica, istekao rok za žalbu na tu odluku suda, istekao rok za žalbu na odluku SO, koja je bila jednoglasna, a predsednik opštine Novi Beograd, koji je član DS, nakon donošenja odluke i Ustavnog suda, odlučio je, bez bilo kakvog akta, da dovede obezbeđenje da odbornike SRS spreči da uđu u salu i da pozove te odbornike kojima je prestao mandat sudskom odlukom i odlukom opštine Novi Beograd. Da stvar bude gora, sve vreme je iz budžeta opštine Novi Beograd SNS uplaćivan novac. Mogu da vam pročitam, na primer, 13. februara, onda 13. marta, pa 21. maja, iznosi 13, 18, 19, 20, hiljada dinara itd. Od ovog prihoda koji su imali tokom 2009. godine veći deo otpada na prihode koji su, u skladu sa Zakonom, prihodi SRS, čije su liste osvojile mandate, o čemu je i Ministarstvo finansija dalo svoj nesporan stav. Moram pomenuti još neke opštine, u Beogradu to su opštine Rakovica i Palilula, gde, takođe, veoma dobro funkcioniše, ta zaštita koju DS pruža naprednjacima. U 2010. godini dobili su ukupno milion i 264.591 dinar. Za sve ove godine, dakle, za 2008, 2009, 2010. i 2011. godinu iz budžeta su dobili dva miliona i 928.803 dinara, a Toma sam, po rečima Aleksandra Vučića, dao je negde tri miliona i 700 hiljada dinara. E, to je razlog što ne smete ukidati odredbe ovog postojećeg zakona, koje kažu da političke stranke koje nemaju pravo na javne izvore finansiranja, jer nisu učestvovale u izborima, mogu prikupiti iz privatnih izvora do 5% sredstava koje iz javnih izvora dobijaju političke stranke, koje jesu učestvovale na izborima. I onda ćete urediti političku scenu u Srbiji i onda će se znati ko može da izađe na izbore, a ko ne može. Nakon Zakona o izboru narodnih poslanika, koji ste doneli da biste legalizovali krađu mandata SRS, sad donosite zakon o finansiranju političkih aktivnosti, kojima želite da legalizujete neku buduću kampanju SNS. Kad prikupe desetine ili stotine miliona, jer nema više nikakvog ograničenja, sad mogu prikupiti i milijardu, a ne postoji politički sistem bez ograničenja, takva ograničenja postoje u evropskim državama, postoje u SAD, na koje se vi rado pozivate, postojala su i u Srbiji, ali, nažalost, više neće postojati ukoliko ovaj zakon bude usvojen. Samo sam zaboravio da kažem, preko 700.000 dinara, to je suma novca što mora dobiti SRS. Već sam govorio da se novcem ostvaruje medijski uticaj. Odakle SNS toliki novac?! Prema podacima koje sam dobio od „Trezora” NBS list „Pravda”, koji je nesumnjivo stranačko glasilo SNS, od septembra meseca 2008. godine, do kada nisu dobijali sredstva, biva izdašno finansiran od strane budžeta grada Beograda i od strane nekih javnih preduzeća u Srbiji. Primera radi, u 2008. godini, pošto se radi samo o kraju, dobili su iznos od milion i 669.464 dinara. Međutim, pošto je DS bila zadovoljna, pretpostavljam, time kako su obavili posao, u sledećoj godini se iznos povećava, i preduzeće ''Pravda pres'' iz budžeta grada Beograda dobija devet miliona i 859.254 dinara. U 2010. godini iznos je nešto manji ili je manji budžet grada i to je ukupno 7.088.498 dinara. Do sada su dobili ukupno 18.661.879 dinara. E, da li vi meni sada možete da kažete da je ovo opoziciono list i da je ovo odnos prema stranci koju vi doživljavate kao nekakvu pretnju režimu DS. Pa, vi biste im isekli sve moguće izvore finansiranja da niste želeli od njih da napravite ovo kao što ste napravili. Dakle, od samog početka vi ih finansirate i ono što je najzanimljivije, i mogu o tome da vam pokažem podatke, ponekad su dobijali i avansno milionske iznose. Onog trenutka kada je preduzeće „Pravda pres” palo u blokadu od 60 miliona dinara grad prestaje da uplaćuje na taj račun, jer bi onda poverioci bili obeštećeni i direktno bi prinudna naplata skinula to što legne, nego počinje da uplaćuje novčana sredstva preduzeću „Pravda plasman”, tom novoosnovanom preduzeću na koji idu prihodi, dok rashodi i dugovi i dalje stoje na preduzeću „Pravda pres”. Na taj račun je uplaćeno 7.088.000 dinara, međutim, to nije sve, moram da vas podsetim koliko je SNS bila zabrinuta za sudbinu „Telekoma”. Znate, oni su tvrdili kako je „Telekom” izuzetno vredno preduzeće i kako se nipošto ne sme prodati, a, evo, mislim da sam utvrdio i zašto. Preduzeće „Pravda pres” je tokom 2008. godine, kada su se gospoda, koja sede preko puta, odrekla zakletvi koje su položili u crkvi, kada su se odrekli ideologije stranke, kada su se odrekli Ratka Mladića, koga su nekada nazivali herojem, i Radovana Karadžića, pa kada su se odrekli „velike Srbije” i KiM, ali to još uvek ne smeju javno da kažu, „Pravda” je dobila 20.257.300 dinara od "Telekoma"; pa za 2009. godinu 18.786.600 dinara, pa za 2010. godinu 23 miliona dinara. Sve vreme govorim o opozicionim novinama koje su za tri godine od javnog preduzeća u većinskom vlasništvu Republike Srbije, a kojim upravljaju kadrovi DS, dobile, ni manje ni više, nego, iznos od 76.043.600 dinara. I, vi pričate o zaštiti interesa građana Srbije, pričate o pljački javnih preduzeća, o stranačkim kadrovima i kako ste, bože moj, vi ne znam koliko ugroženi. Kada se saberu ovi iznosi koje ste dobili iz budžeta grada i od "Telekoma", to je ukupno iz budžeta…
Informisana sam da ne govorite o dnevnom redu.
Budite sigurni da govorim. Dakle, upravo govorim, gospođo Đukić Dejanović, o načinu finansiranja političkih stranaka i to najkonkretnije moguće na osnovu podataka koje sam dobio u skladu sa zakonom koji ste vi doneli. Prema tome, ukupan iznos koji ste dobili od grada Beograda i „Telekoma”, koji kontroliše režim, jeste 94.705.779 dinara. I vi tvrdite da ste opozicija i vi tvrdite da ste ugroženi?! Koliko ste ugroženi, iskoristite mogućnost, pa lepo napišite žalbu sudu za ljudska prava u Strazburu, vi sada u Evropi imate dobre pozicije, pa recite, evo, nas maltretiraju, dali su našem stranačkom listu 95 miliona dinara. Ono što bi, takođe, trebalo ispitati, a to je ugovor koji SNS ima sa Vilijemom Montgomerijem, a koji je zvanično zaveden u Stejt departmentu još 6. juna 2010. godine. Predmet ugovora je lobiranje za mesečni iznos od 7.500 evra; prošlo je 12 meseci i to je do sada 90.000 evra, a vi ćete, naravno, reći kako se to ne plaća, zaključili ste, tobože, ugovor, ali nemate novca da plaćate. Ali, ja ću ponuditi građanima Srbije objašnjenje i za to, pa, neka oni procene. Radi se o sledećem: kada bilo ko od zvaničnika, sadašnjih, bivših, lobističke kuće u Americi prihvati da lobira za nekoga, on američkoj državnoj administraciji, Stejt departmentu, mora dati taj ugovor, ali ukoliko prihod po tom ugovoru ostvaruje van teritorije SAD, on taj novac ne mora da prijavi. Nemojte misliti, ja sam siguran da građani Srbije ne misle da je Vilijem Montgomeri, koji je veliki zločinac i koji je mnogo zla naneo srpskom narodu, svojevremeno je i Tomislav Nikolić govorio kako je on jedan od najvećih kriminalaca, pa su čak i američke državne službe morale da ga oteraju, da je on toliko dobar da sada SNS pokloni 90.000 evra i da radi za džabe, a ako se taj ugovor već ne realizuje, onda, treba, a tu je i gospodin Nikolić, da kaže, koliko je puta Vilijem Montgomeri posetio SNS. Pre svega, zbog građana Srbije, napraviću jednu malu digresiju, gospodin Vilijem Montgomeri, pored toga što zastupa interese SNS, zastupa interese još jedne osobe, a to je hrvatski general Čermak. Vi znate da je troje ljudi, Ante Gotovina, general Markač, general Čermak, bilo optuženo pred Haškim tribunalom za genocid nad srpskim narodom tokom akcije „Oluja” i jednog od njih zastupao je ovaj koji zastupa i SNS, to su, otprilike, ti interesi. Ante Gotovina je dobio 20 godina….
Finansiranje političkih stranaka…
Evo, vraćam se, Markač je dobio 18 godina, a klijent zajedničkog patrona, SNS i njihovog generala, dakle, Čermak je oslobođen. Ja bih pitao gospodina Nikolića da li je njega sramota, da…
Ne, ne možete se obraćati gospodinu Nikoliću, nego meni i parlamentu.
Ja se njemu ne obraćam lično, niti kao narodnom poslaniku, obraćam mu se isključivo kao finansijeru SNS u skladu sa Izveštajem koji je podneo Odboru za finansije Narodne skupštine, isključivo u skladu sa tim. On me kao pojedinac ne zanima…
Kršite Poslovni, nemojte me dovoditi…
...i ne mogu mu se obraćati kao narodnom poslaniku, jer on za mene nije narodni poslanik. Da pređemo i taj deo, pošto pretpostavljam da ga nije sramota da ga zastupa isti čovek koji zastupa i hrvatske generale, sledeće pitanje na koje treba da odgovori, to su prostorije SNS. Vi ste u skladu sa postojećim zakonom, kao i svaku uslugu koju dobijete, dužni da dobijete račun i da to iskažete u finansijskom izveštaju, a i sve one usluge makar ih dobili besplatno i ono što odstupa od tržišne vrednosti vi ste to sve dužni da prijavite. Da li ste vi prijavili ugovor o zakupu poslovnih prostorija za svoju stranku, za koje, po vašim rečima – od Đorđija Nicovića, čoveka koji ima desetine hiljada hektara srpskih oranica i ko zna koliko firmi, a koliko mi je poznato, u 17 je većinski vlasnik, slobodno se može reći da se radi o tajkunu, a vi tvrdite da vas tajkuni ne finansiraju, rekli ste tada, 2008. godine, da je zakup 5.000 evra mesečno, ali da nemate para, već ćete platiti kada budete imali. Da li je došlo to vreme, gospodine Nikoliću, i da li sada imate, da li ste bilo šta za ovih…
Molim vas, nemojte se obraćati gospodinu Nikoliću, obraćajte se poslanicima…
Da li je SNS bilo šta platila od toga zakupa od 5.000 evra za prethodna 32 meseca, a to je 160 hiljada evra ili 16 miliona dinara bez kamate? Ono što je jasno jeste da to niste prijavili u ovom izveštaju. Kako ste platili sve ove mitinge i skupove koje ste držali? Hvalili ste se kako ste vi organizovano doveli 50 hiljada ljudi, da je bilo od 100 do 120 hiljada ljudi, ali ste, bože moj, preko 50 hiljada ljudi doveli autobusima. Dakle, 50 hiljada ljudi, to je hiljadu autobusa, i da računamo da je cena kao u Beogradu, minimalna cena, da ne računam Niš, Vranje, da ne računam Suboticu gde je veća cena, da je za sve autobuse auto-dan bio 300 evra, i to je 300 hiljada evra, to je 30 miliona dinara samo za autobuse, pa, gde je za binu, gde je za ozvučenje, gde je za sve one televizije koje su prenosile taj skup? Koliko košta sat ili sat i po vremena na televiziji televiziji „Pink”, koja je direktno prenosila ili ste i to dobili van tržišnih uslova, ali ste i u tom slučaju to morali da prijavite? Naravno, vi ovo ni na koji način ne možete objasniti. Ne možete objasniti način na koji ste vodili kampanje, ne možete objasniti način na koji ste finansirali te skupove, oni su morali koštati barem po 40 ili 50 miliona dinara, dakle, radi se o stotinama miliona dinara. Ne možete reći – mi se finansiramo od članarina. Čak ni prema izveštajima koje sami predajete, nema naplaćenih članarina. Pogledajte svoje izveštaje za izbore na opštini Voždovac. Ima stavka koja kaže:prihod od članarina i prilozi fizičkih lica. Iznos – nula dinara. Dakle, niste imali priloge, niste dobili pare od države. Ko je onda platio sve one bilborde? Ko je platio desetine bilborda širom Voždovca, ko je platio sve ostalo? Ko je platio asfaltiranje ulica u podavalskim selima, koje ste radili bez ikakve tehničke dokumentacije, bez dozvole, bez bilo čega? Doći ćemo i do tog dela. Svaka politička stranka nosi određenu odgovornost. Najbolji primer za to kako će vladati neka stranka, ako bude dobila priliku da vlada državom, jesu opštine u kojima je već na vlasti SNS, koja ima nekoliko takvih opština. Govoriću o beogradskim opštinama Zemun i Voždovac. Ono što držim ovde, to je Izveštaj budžetske inspekcije za opštinu Voždovac. Pogledajte kako izgleda Izveštaj budžetske inspekcije tamo gde vlast vrši SNS! Ovde je izveštaj od 2007. godine do danas. Jedno je DS, nekoliko godina je DS vršila vlast, ima više od 150 različitih prekršaja, gde svi imaju prekršene različite zakone, a drugi deo se odnosi na period u kome je na vlasti bila SNS. Znate li u čemu je razlika između ove dve stranke u načinu na koji su vršili vlast? Ni u čemu! Sve one odredbe zakona koje je godinama kršila DS, sada krši SNS. Kada smo čuli da je završen Izveštaj budžetske inspekcije, mi smo očekivali da će krenuti brdo napada od strane demokrata na SNS, jer su te nezakonitosti bile ogromne. Međutim, do toga nije došlo. Onda smo pokušali da dođemo do Izveštaja budžetske inspekcije. Trebalo nam je više meseci, jer su iz gradske uprave odbijali to da nam daju, tražili smo po svim mogućim osnovama. Na kraju smo došli do toga i videli zaključivanje ugovora bez javnih nabavki, podela nadoknada i jubilarnih nagrada, na koje nisu imali pravo, zapošljavanje pomoćnika suprotno zakonu, nabavka goriva suprotno zakonu. Govorim i o DS i o SNS, ali, kao što sam reka, ''vrana vrani oči ne kopa''. Zatim, asfaltiranje ulica, izrada određenih trgova, pravljenje fontana, dakle, apsolutno ni u čemu nema razlike između SNS i DS Malopre sam se zapitao ko finansira i ko je platio to asfaltiranje, a svi znamo da je SNS u kampanji asfaltirala, iako za to nisu imali nikakvo pokriće, u podavalskim selima. Sada ću vam reći neke podatke koji će možda pomoći. Vlast SNS je za sedam mesnih zajednica, radi se o mesnim zajednicama, Kumodraž, Rakovica, Jajinci, Pinosava, Ripanj, Beli Potok i Zuce, odlučila da bez bilo kakvog tendera, bez poštovanja procedure javne nabavke, prebaci određena sredstva, pa da mesne zajednice zaključe nekakve ugovore o asfaltiranju. Oni su prebacili mesnoj zajednici Kumodraž 3.287.000; Rakovica 3.406.000; Jajinci 3.413.000; Pinosava 3.373.000; Ripanj 3.412.000; Beli Potok 3.400.000; Zuce 3.417.000.
Gospodine poslaniče, htela sam da vas zamolim da ne govorite konkretno o Zakonu o političkim strankama, možete li malo apstraktnije, molim vas, pa ćete se vratiti na dnevni red. Nemojte uzimati samo primer SNS, nije u redu i nije u skladu sa dnevnim redom.
Slažem se. Samo dok završim ovo, pa ću pomenuti malo i DS. Prema tome, za tih sedam mesnih zajednica ukupno 23.711.371 dinar. A, koliki su stručnjaci ovi iz SNS, koji su podneli u skupštinsku proceduru Zakon o javnim nabavkama, predlažem da ga odmah vratite, govori ovaj izveštaj budžetske inspekcije. Samo ću pročitati neke najvažnije delove, odnosi se na Mesnu zajednicu Rakovica, a svih sedam je veoma slično. Kaže: „Doneli su odluku o pokretanju postupka javne nabavke bez finansijskog plana”, pa onda kaže: „Uvidom u odluku o pokretanju postupka javne nabavke male vrednosti i utvrđeno je da ista ne sadrži redni broj javne nabavke, što je suprotno Pravilniku o javnim nabavkama.” Onda – „Određeni članovi komisije”, a da u toj komisiji nije bilo diplomiranih pravnika, pa kažu, ''oni su uputili za tri firme poziv za dostavljanje ponuda.” Ono što je zanimljivo, prvo su 8. juna uputili poziv za dostavljanje ponuda, a onda su 10. juna, dva dana kasnije, doneli odluku o pokretanju javne nabavke male vrednosti. Dakle, prvo pošalju firmama, i to „Šumadija put”, „Srbija auto-put” i „Milmar put”, pozive da dostave ponude, pa onda pokrenu postupak javne nabavke male vrednosti. Naravno, u pozivu kažu da je rok sedam dana, ali poziv ne sadrži rok da li je od dana upućivanja ili dana prijema poziva. Ne postoji podatak o poslednjem danu roka, ne znaju ponuđači do kog trenutka treba da dostave ponude, nema obaveštenja o mestu, danu i satu otvaranja ponuda, kao i vremenu i načinu podnošenja punomoćja za predstavnike ponuđača itd. Ne mogu ovo čitati, tu ima još više desetina nepravilnosti. Ono što je zanimljivo, u postupku kontrole Zapisnika o otvaranju ponude, da vidite koliko su stručni u tom delu, kaže: „Zapisnik o otvaranju ponuda ne sadrži: imena članova komisije, redosled otvaranja podnetih ponuda prema vremenu prijema, broj pod kojim je ponuda zavedena …”
Vratite se na zakon, molim vas. Govorite o potpuno drugoj zakonskoj materiji.
Završavam. Samo ću reći još jednu veoma zanimljivu stvar, da bih pojasnio, pre svega građanima Srbije, u kom su odnosu ova tri preduzeća koja se pojavljuju u svim ovim takoreći javnim nabavkama, koja ne ispunjavaju nijedan zakonski uslov, da se vidi da su to povezana preduzeća, pa kaže da je – uvidom u Građevinski dnevnik utvrđeno da je na prvoj strani i poslednjoj strani upisan izvođač radova „Srbija auto-put” …
Gospodine Šaroviću, imate još tri minuta da govorite o zakonu.
Samo da ne propustim i za DS da pokažem kako izgledaju izbori za mesne zajednice. Ako može kamera, ovo su prostorije DS u Kruševcu, gde je poruka „mi sledimo viziju” i slika Zorana Đinđića i više desetina paketa, pretpostavljam nekoliko tona ulja, pa se tu nalaze i drugi paketi, kao što možete videti iz raznih uglova prostorije. Sve je ovo dobro ispunjeno paketima. Pretpostavljam da ovi paketi služe za širenje demokratije. I, konačno, da bih još nešto rekao o Voždovcu i o primeru kako se vrši vlast, odnosno kako SNS vrši vlast, oni su svojevremeno napadali SRS da smo ušli u javna preduzeća, lagali kako su nadoknade od 40.000 do 90.000 dinara, iako su nadoknade za člana upravnog odbora 20.000 dinara. Zanimljivo je to kakve su oni nadoknade isplaćivali, pogotovo u „Šumicama”. Tamo je jedno vreme nadoknada bila za predsednika Upravnog odbora ni manje ni više nego 70.000,00 dinara, pa kada je promenjen direktor, onda je došla na 50.000,00 dinara, a ondakada sam podneo zahtev u skladu sa Zakonom o dostupnosti javnosti informacijama i tražio da dostave zvanično informaciju koliki je iznos nadoknade, onda su dodatno smanjili na 25. Inače, to je preduzeće koje se samostalno finansira, odnosno koje je nekada bilo u stanju da se samostalno finansira. Pre nego što ih je zadesila elementarna nepogoda zvana SNS oni su imali 23 radnika, imali su pozitivan saldo, imali su godišnji prihod od 56 miliona dinara. Kada ih je zadesila SNS oni sada imaju 34 radnika, dakle, 50% više, 11 radnika više. Prihod je spao na 47 miliona dinara, neprestano traže pomoć od opštine, „Beogradskim elektranama” duguju 9.200.000,00 dinara, a za struju duguju 1.200.000,00 dinara, dakle, negde, preko 10.000.000,00 duguju. Ovo su samo neki od argumenata o kojima sam želeo da govorim. Siguran sam da ću imati priliku da govorim i u raspravi u pojedinostima, ali bih sada pozvao gospodina „Gandija iz Bajčetine” da on odgovori na ova pitanja, da nam kaže da li Aleksandar Vučić radi ili ne radi, evo, završavam… [[Aplauz]]
Potrošili ste vreme. Nemojte vređati poslanike, molim vas. Nema više vremena za SRS. Reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić.
Rizikujući da prema meni ne budete tako blagonakloni, moram da kažem da jedan šmokljan ne može da me uvredi nikada. Nemojte me braniti! Ovo što slušamo ovde sat vremena, to je posao za vas. Smatram da bi trebalo da uvek budete lekar i da uvek na vreme svakoga od nas opomenete kada primetite da smo preterali i da to može u životu da nas košta. Ovakvu opsesiju jednom ličnošću u životu nisam sreo. Moram da vam kažem da ne treba da me branite zato što nisam primetio da me je neko pominjao ovde. Toliko mi to izgleda besmisleno, sitno, lajavo, toliko je to napad na SNS, koja je najjača, koja treba da pobedi, toliko je to malo u odnosu na prijavu protiv Srba da su učinili ratne zločine, koju je vršio šmokljan. Da sam znao da su ovakvi, ne znam kako sam uspevao da se to ne vidi u javnosti dok sam bio tamo, ali da sam znao da su pojedinci ovakvi, napustio bih tu stranku, ne bih ni čekao da me izbace. Dakle, izbile su sve te sitne duše na videlo. Zadatak je obrlatiti Tomislava Nikolića. Pa, kako vam to ne polazi za rukom? Pa, kako smo stigli do 40% glasova? Zamislite, da niste možda vi zaslužni za to? Zamislite, možda nismo toliko dobri koliko ste vi loši? I, svako u Srbiji kaže – sigurno su dobri čim ih Nemanja Šarović napada, dragulj srpske političke scene, usudio se da priča o Tomislavu Nikoliću. [[Aplauz]]
Vreme. Reč ima narodni poslanik gospodin Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, čuli smo posle više od sat vremena paranja ušiju da ovde neko krade neke mandate odbornika, a gospodin kao vrstan pravnik, barem se tako predstavlja, treba da zna da je Ustavni sud postupio, presudio, treba da zna član 104. Zakona o Ustavnom sudu, pa mora da zna da mora i da poštuje i kao predstavnik jedne političke stranke, pa nas je optuživao da smo u koaliciji sa DS, a otkad je doneta ta sporna odluka Ustavnog suda možete na prste da izbrojite opštine gde su mandati vraćeni, tj. gde je odluka izvršena a na vlasti je DS, pa ko koga sada tu brani? Inače, mogu da kažem da je i Vranje jedan izuzetno lep grad. Tamo sam služio vojsku godinu dana. Znam koliko ima kilometara od Požarevca do Vranja i od Beograda do Vranja, a znam da i gospodin koji je govorio kao ovlašćeni predstavnik SRS zna samo cifru od kilometraže kada dođe na blagajnu, pa je podizao dnevnice kao da putuje iz Vranja, a podizao je iz Skupštine grada apanažu kao odbornik Skupštine grada, što je, takođe, suprotno zakonu, a istovremeno je otimao članarinu članova SRS da bi naplaćivao putne troškove da ide u Vranje. Toliko o tome koliko voli SRS. Gospodine, vi koji ste se do sada bavili životima svih nas ovde, u narodu ima jedna izreka: „Ko nema svoj život, on se bavi tuđim”. I očekujem, gospodine, da se jednog trenutka pojavite na blagajni Skupštine Srbije i da napišete da ste pošli na Skupštinu Srbije iz Užica.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Nemanja Šarović.
Gospodine Arsiću, vi se u zakone ne razumete, razumete u sekretarice, predlažem vam da se toga i držite. Što se tiče gospodina Nikolića i te tvrdnje kako sam smogao hrabrosti da govorim o Tomislavu Nikoliću, jeste, smogao sam hrabrosti da govorim o jednoj takvoj intelektualnoj gromadi. U šestoj deceniji svog života je, koliko čujemo, čak i fakultet završio, ali još uvek nije smogao hrabrosti da izađe na jedan televizijski duel tom šmokljanu, toj mizeriji, toj bedi, tom malom Nemanji Šaroviću. Ukoliko ste tako veliki, gospodine Nikoliću, ukoliko ste toliko jaki, zašto vi onda ne skupite tu hrabrost? Govorite jezikom uvreda, ja vas nijednog trenutka nisam uvredio. Uvredilo vas je to što sam govorio istinu! Uvredilo vas je to što sam izneo podatke koje ste sami prezentovali! Uvredilo vas je to što vas pitam odakle vam tri i po miliona dinara, kako kaže Vučić, koje ste vi doneli, a onda raspodelili malo na decu, malo na ostale! To su pitanja na koja treba da odgovorite. Gospodine Nikoliću, odgovorite na pitanje, odakle vama stan od 191 kvadrata?! Odgovorite ko vam plaća komunalije za taj stan? Odgovorite koliko je koštao stan u „pametnoj zgradi”?! Tu stan košta 4,5-5 hiljada evra po kvadratu. Vi pričate o nečijem psihološkom profilu? Pa, kakav čovek sa 60 godina za sebe kupuje, imao je stan od 100 kvadrata, pa mu je bilo malo, pa su mu do te mere porasli apetiti, pa kupuje stan od 190 kvadrata? Odakle vašoj porodici, članovima vaše porodice, imovina u kojoj uživaju? Objasnite, odakle vašem sinu, finansijeru SNS, Branislavu Nikoliću, stan u kome živi, stan od 140 kvadrata, u ulici, znate u kojoj ulici…
Zamolila bih vas da prekinete. Prvo, isteklo je dva minuta. Drugo, nemojte pominjati decu.
Nisam pomenuo, rekao sam finansijer.
Nemate više reč. Ovo nisu replike.
Pominjem finansijere SNS...
Ne, nemate reč više.
Evo, da završim samo...
Nemate više reč. Reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić.
Gospodine Šaroviću, da ste se oženili na vreme, danas bi vaš sin mogao da finansira vašu političku stranku. Možda biste već stekli i stan, da ste radili nešto u životu. Možda biste već bili i poštovani, da ste radili nešto u životu. A to što ste naučili samo da otvarate usta i da iz njih sejete mržnju prema Tomislavu Nikoliću, to može da vam pomogne do sledećih izbora. I, čuvajte ovaj odnos snaga u parlamentu, kako god znate, do sledećih izbora, posle sledećih izbora Srbija će vas videti u parlamentu kao i pre nego što ste došli, nikada više. Stranku ste očistili, izbacili ste lopove. Ponašate se kao policijski inspektor, umesto da podnesete krivičnu prijavu protiv mene, pa da kažete – čovek se obogatio, stekao to, stekao to, vi to govorite u Skupštini. Predsednik Skupštine vrlo dobro zna da je zabranjeno iznositi podatke o drugom licu, o životu drugog lica, da se za to oduzima reč, ali vama odgovara, gospođo Đukić Dejanović, da se ovde loše govori o meni. Ne može da mi naškodi ni to što loši ljudi govore o meni loše, ni to što, čini mi se, dobri ljudi uživaju u tome da slušaju kako se o meni govori loše. U Srbiji je došlo vreme za promene. I da nema SNS, vas, koji ste danas na vlasti, pobedili bi ovakvi, a vi vrlo dobro razmišljajte šta bi bilo da su vas pobedili ovakvi. [[Aplauz]] (Narodni poslani Nemanja Šarović, sa mesta: Replika.)
Nema više replika. (Narodni poslanik Nemanja Šarović, sa mesta: Tražim reč po Poslovniku.) Po Poslovniku, izvolite, samo morate da kažete koji je član Poslovnika povređen.
Dakle, povređeno je dostojanstvo Narodne skupštine, član 107. Jasno je da vi, pre svega, niste imali mogućnosti da sada date repliku gospodinu Tomislavu Nikoliću. Dakle, ja nikoga nisam uvredio, nisam govorio ni šmokljan, ni mizerija, ni bilo šta od toga što je on rekao, niti sam pozivao da je njemu potreban psihijatar. Tražio sam samo da nadležni organi reaguju, i ako se već priča o podnošenju krivične prijave i o nadležnim državnim organima, kao narodni poslanik imam pravo, u skladu sa Zakonom o Narodnoj skupštini, u skladu sa Poslovnikom, da tražim određene informacije, da pokrećem određena pitanja kod državnih organa. Molim vas da moje celokupno današnje izlaganje, jer je sastavljeno isključivo od činjenica i to je ono što najviše boli ovu grupu tamo, dostavite Vladi Republike Srbije, Ministarstvu policije, Upravi za borbu protiv organizovanog kriminala i Agenciji za borbu protiv korupcije, kao i svim drugim nadležnim državnim organima koji mogu da stanu ovom kriminalu na put. Ne može niko doneti građanima Srbije dobro ukoliko se obogatio na način ili pod uslovima pod kojima je to učinio Tomislav Nikolić. Gospodine Tomislave Nikoliću, imam pravo da od vas kao finansijera SNS tražim informaciju – odakle vama novac, kao što imam pravo i sve druge koje ste naveli da su finansijeri SNS, i vašu suprugu i vašeg sina i snaju i sve ostale, da pitam odakle im novac?! Kako je moguće, dok desetine hiljada i milioni građana jedva sastavljaju kraj sa krajem, da vi kupujete stan za stanom? Vaš stan 191 kvadrat, to košta po tržišnim uslovima skoro milion evra. Vaš sin koji trenira u Partizanu, mlađe kategorije, pa nije on Radomir Antić da kupuje stan koji košta 600 ili 700 hiljada evra sa Spa centrom…
Vreme. Vreme. Postavljanje poslaničkih pitanja je moguće kao institut, ali ne u ovom delu sednice. Narodni poslanik Srđan Milivojević ima reč. Izvolite.
Poštovana gospođo predsednice, uvaženi gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, danas na dnevnom redu imamo komentar i Predlog zakona o finansiranju političkih aktivnosti. Neću koristiti argumente iz brakorazvodne parnice, niti je dobro da se takvi argumenti koriste. Građani žele odgovore na neka pitanja, na neke nejasnoće. Mnogo je pitanja koja su pokrenuta, kada je reč o zakonu o finansiranju političkih aktivnosti. Samo ću, pre nego što krenem da govorim o ovom zakonu, podsetiti da je pravna regulativa finansiranja političkih organizacija relativno novijeg datuma. U Evropi se ona razvila tek sredinom 20-ih godina prošlog veka. Mi smo u Srbiji prvi Zakon o finansiranju političkih stranaka dobili 2003. godine. Danas su neke moje kolege kazale da ovaj zakon ništa ne valja, da ovaj zakon nije dobar, da za zakon neće glasati. Isto su to kazali 2003. godine, ali su isto to kazali kada smo donosili Zakon o dostupnosti informacija od javnog značaja i danas vidite kako oni sa zakašnjenjem od par godina shvataju koliko je dobar Zakon o dostupnosti informacija, pa ga čak neki hvale, pozivaju se na njegove odredbe, primenjuju ga, koriste ga, dobijaju podatke. Danas, posle osam godina, oni shvataju da je dobar i onaj zakon iz 2003. godine o finansiranju političkih stranaka, jer su u svojoj diskusiji kazali da su oni dok su bili na vlasti, dok nije bilo Zakona o finansiranju političkih stranaka sa narodom delili i dobro i zlo. To je tačno, oni su uzimali dobro, narodu su ostavljali zlo i sada taj narod ima pravo da uredi politički prostor u ovoj zemlji i da se zna po kom principu se finansiraju političke stranke. Domaća javnost je veoma fokusirana na ovu temu, ali, nažalost, mediji ovoj temi prilaze sa velikom dozom senzacionalizma. Tačno je da je potrebno da se zna ko, kako i zbog čega finansira koju političku stranku, ali taj pravi kritički pristup ovoj temi, da bi se ova tema vratila u institucije, često izostaje i, zaista, taj veliki senzacionalizam, koji je prisutan, danas se najbolje očitava u komentarima koje daju na raznim forumima mnogi zainteresovani pojedinci, ali i pojedini novinari, gde kažu da će ovaj zakon dodatno unazaditi političku scenu. To apsolutno nije tačno i nije prihvatljivo. Ovaj zakon uređuje političku scenu Srbije. On nije posledica bilo kakve histerije da mi sa obe noge skačemo ka EU. Ovaj zakon je posledica promišljenog, razumnog odlučivanja i donošenja odluke da ovu delatnost, da ovaj segment društva uredimo onako kako to rade civilizovane države Evrope i sveta. Neki su ovde olako baratali ciframa. Pominjali su stotine miliona i milijarde evra, iznosili poređenja iz kampanja u SAD i nekim mnogo bogatijim zemljama. Tamo se za političke kampanje troši mnogo više novca nego što je budžet Republike Srbije. Tako se za finansiranje političke aktivnosti taj novac usmerava pod pažnjom javnosti. Danas je na prostoru jednog našeg južnog suseda baš uhapšen čovek koji je učestvovao u predsedničkoj kampanji, jer je prekršio odredbe o finansiranju svoje političke kampanje. Dobro je da se to ima na umu, jer na prostoru Balkana tokovi novca su tokom 90-ih i 2000. godine bili usmeravani iz ilegalnih aktivnosti u legalne tokove, u političke tokove i kada neko kaže – zašto se ovo zove „zakon o finansiranju političkih aktivnosti”, a ne finansiranju političkih stranaka, pa, finansiranje političke aktivnosti je mnogo širi pojam. Jer, poznato je da se u Srbiji kandiduju i grupe građana, da se pojedinci kandiduju i onda se na njih ne bi odnosio zakon o finansiranju političke aktivnosti ako bi se zakon zvao zakon o finansiranju političkih stranaka i stavljao bi ih u privilegovani položaj automatski favorizujući ih. Imali smo prilike da kada govorimo o ovom zakonu imamo nekoliko veoma važnih segmenata o kojima treba govoriti. Jedan je jemstvo. Niko više neće moći da učestvuje u političkim kampanjama na izborima, na izbornoj utakmici sa namerom da ne pređe cenzus, a uzme novac iz državnog budžeta. Moraće da položi jemstvo, pa ako ne pređe cenzus, moraće da se odrekne tog jemstva. Niko više neće moći da upire prstom u nekoga i da kaže da se finansira iz inostranstva, jer je zakonom zabranjeno finansiranje političke aktivnosti iz inostranstva. Zakonom je zabranjeno i da se političke aktivnosti finansiraju od prihoda od igara na sreću. To je veoma važno da pomenemo, pogotovo kada smo u „Insajderu” pre par nedelja videli da su određene zainteresovane grupe, koje su sada na udaru zakona, pokušavale da izlobiraju određene privilegije za svoju delatnost tako što su se bavile ilegalnim aktivnostima i tako što su zbog toga na kraju i završile pod udarom zakona. Građani Srbije imaju pravo da znaju ko finansira političke stranke. Političke stranke su u obavezi da predaju svoje finansijske izveštaje. Građani Srbije imaju pravo da znaju i ko ima kakav interes da koga finansira, ali političke stranke imaju pravo da ih finansiraju njihovi članovi. Političke stranke imaju pravo da uzimaju članarinu od svojih članova i da je članstvo u političkim strankama dobrovoljno. Ono što, takođe, valja kazati, ovde su propisane i određene kaznene odredbe ovim zakonom i te kaznene odredbe nisu nimalo male, do dva miliona dinara, uz mnogo teže sankcije je propisana najviša novčana kazna zbog nepravilnosti u toku finansiranja političkih procesa i političkih aktivnosti. Moram da se osvrnem i na neke kritike koje smo čuli na račun ovog zakona. Neki ljudi iz opozicije tvrdili su da onaj zakon koji je doneo Boža Đelić ništa nije valjao. Danas smo videli da je odličan, jer se baš na izvode tog zakona pozivaju. Drugi su tvrdili da smo mi imali politiku – lako ćemo, kada su oni bili na vlasti. Samo ću da podsetim da tada nije postojala ni Agencija za borbu protiv korupcije i da nije bilo zakona o finansiranju političkih stranaka, pa smo iz faze – lako ćemo, došli do faze – kako ćemo? Evo, ovo je odgovor kako ćemo. Hoćemo kao sav uređeni svet. Ne da bi se dodvorili tom svetu, ne zato što taj svet to od nas traži i očekuje, nego zato što mi hoćemo da budemo deo sveta i da prvo Evropu napravimo ovde, a onda neka građani ove zemlje odluče da li ova zemlja treba da ide u EU ili ne. Ali, naš cilj je da zadovoljimo određene standarde. Neki kažu da su to opet neka pravila koja nam Evropa nameće. Znate, mi možemo da kažemo da hoćemo da se takmičimo u Ligi šampiona, ali tako što naši klubovi igraju rukom u kaznenom prostoru. Onda će nam oni kazati – izvolite, vi po vašim pravilima organizujte vašu Srpsku ligu, kad budete želeli da se takmičite u Evropskoj ligi, moraćete da prihvatite određena pravila i da po njima igrate. Naravno, mi smo davno prihvatili evropska pravila kad je reč o sportu i kad je reč o mnogim drugim aktivnostima, te tako želimo i evropska pravila kada je reč o aktivnostima političkog karaktera. Neki su da bi napadali ovaj zakon pokazali slike kako DS u Kruševcu deli humanitarnu pomoć. Nikada se ne stidimo toga da delimo humanitarnu pomoć onima kojima je potrebna, pogotovo onima kojima je potrebna zbog nekih drugih aktivnosti nekih drugih političkih stranaka. Takođe, nikada se ne stidimo da javno predočimo svoje finansijske izveštaje, i to demokrate rade u skladu sa zakonom, u predviđenim rokovima. To rade i sve druge političke stranke vladajuće većine. Sve su predale uredan finansijski izveštaj. Naravno, ovde uvek ima onih proroka koji prizivaju smak sveta i nesreću sa svakim zakonom koji donosimo. Nedavno je bio jedan, zvao se Harold Kamping, koji je prorekao smak sveta. Mnogo puta ste prorekli smak sveta i smak Srbije, i nestanak Srbije zbog donošenja zakona koje primenjujemo danas u Srbiji, koje s ponosom primenjujemo. Setite se Zakona o oduzimanju imovine stečene kriminalom. Niste glasali za njega, niste ga podržali, a on se pokazao kao vrlo plodotvoran zakon. Harold Kamping, kad mu nije uspelo proročanstvo, on je nestao. Neki i dalje traju, uprkos tome što im se proročanstva nikada ne ostvaruju, uprkos tome što ne uspevaju ništa da predvide i pogode. Samo podsećanja radi, u ovoj godini su im se priviđali i prodaja „Telekoma” i raspad ekonomskog sistema i da evro ide na 110 dinara, i o tome su govorili prilikom donošenja svakog zakona, bez obzira na dnevni red i temu. Ako niste sposobni da odgovorite, onda bar budite sposobni da ćutite. Jer, ako ne možete da nas nadgovorite, probajte bar da nas natćutite. To vam nije tako teško. Pokazali ste da ima ljudi koji imaju enciklopedijsko znanje, ali očigledno da ima ljudi koji imaju i enciklopedijsko neznanje. Ja se time ne bih ponosio, ali se ne bih ponosio ni time da svaki put kada govorim i završavam diskusiju kažem predsedavajućoj – hvala što me niste kaznili. Kada bi batine nekoga činile pametnim, volovi i magarci bi u istoriji civilizacije bili najpametniji, oni su se bar batina nadobijali. Nije svrha batina da nekoga kažnjava. Svrha zakona i sankcija u zakonu je da nekog odvraća. Prema tome, mi se ne trudimo da donosimo kaznene odredbe da bi nekoga kažnjavali, već da bi nekoga odvratili od onoga što želi da čini. Dakle, ja sam danas ponosan što donosimo ovakav zakon. Ponosan sam i na to što su ljudi iz Venecijanske komisije kazali da je zakon u skladu sa Evropskim preporukama. Ne vidim nikakvu histeriju u našim nastojanjima da uđemo u EU, vidim jedno odmereno delovanje u tom pravcu, jedno razumno delovanje, očekivanje da politički prostor, baš kao i ekonomski prostor Srbije, uredimo u skladu sa potrebama naših građana i želim da nema nikakvih tabu-tema kada je reč o finansiranju političkih aktivnosti. Želim da nema nikakvih tabu-tema o tome ko, kako i kojim povodom daje novac za finansiranje političkih stranaka. Mislim da ćemo donošenjem ovog zakona otkloniti mnoge nedoumice. Svakako da nećemo eliminisati dozu senzacionalizma koja je prisutna svuda u Evropi, pa i u Srbiji, kad je reč o političkim aktivnostima i aktivnosti političkih stranaka, kao što nikada nećemo uspeti ni da ućutkamo one koji u svemu i svačemu vide zrno sumnje, koji u svemu i svačemu vide još jedan neuspeh, još jedno dodvoravanje i još jedno činjenje po nečijem ultimatumu. Ali, kada Srbija bude deo EU, i oni će sa nama uživati blagodeti evropske civilizacije. Oni će možda i tada sumnjati da je zemlja okrugla i da je svet ravna ploča, ali će zajedno sa nama živeti u uređenom društvu i crpeti blagodeti iz tog uređenog društva za sebe, svoje porodice i svoju decu. Danas pravimo još jednu stepenicu na tom evropskom putu, veoma važnu stepenicu i moram da vam kažem sledeće: uprkos vašoj sumnji i skepsi, uprkos tome da ste nas četiri godine optuživali da nikada nećemo videti Evropu, evropski horizont se sada jasno vidi zahvaljujući odgovornom radu svih ljudi ovde, od predsednice do svakog poslanika! Danas imamo i te kako mogućnosti da kažemo – uradili smo veliki posao jer smo ovaj parlament upriličili da liči na parlament koji donosi zakone, koji su vrlo važni! Imamo prilike da vidimo i jalove rasprave koje ne donose ništa dobro. Pre svega vama, pa tek onda građanima Srbije. Ali, u svakom slučaju, mi smo uradili veliki posao. Na taj posao možemo biti ponosni. Jer, ovo više nije onaj parlament kakav smo imali prilike da vidimo 2007, 2006. godine. On više nije blokiran ničijim političkim hirovima. Ovo je parlament koji donosi zakone, koji će i te kako imati blagodet za sve učesnike u političkom životu, a pre svega za građane ove zemlje. Zahvaljujem svima vama koji ćete glasati za ove zakone, podržati ovaj zakon, i pozivam sve da podrže donošenje ovog zakona, jer ovaj zakon od Srbije pravi uređenu državu, a ne crnu mrlju i crnu rupu na balkanskom prostoru. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. U skladu sa članom 19. Zakona o Narodnoj skupštini i članu 21. Poslovnika o radu, reč ima narodna poslanica Suzana Grubješić.
Zahvaljujem, gospođo predsednice. Poštovane kolege i koleginice narodni poslanici, predstavnici Vlade, odnosno predstavniče Vlade, moram najpre da ispravim mog dragog kolegu Srđana Milivojevića – nismo 2003. godine doneli prvi zakon o finansiranju stranaka. Prvi je donet 1991. godine i zvao se Zakon o učešću Republike u finansiranju političkih stranaka. Onda 1992. godine – Zakon o finansiranju političkih organizacija. Godine 1997. zvao se Zakon o finansiranju političkih stranaka. Ovaj, sada važeći zakon Narodna skupština je donela, mnogi se toga sećaju jer su učestvovali u tome, 17. jula 2003. godine, a stupio je na snagu 1. januara 2004. godine i traje do danas. Neću se preterano osvrtati na ovaj važeći zakon, ali ne delim oduševljenje njegovih kreatora i optimizam, jer kad je donošen, bilo je reči o tome da je odličan, da je usklađen sa evropskim normama i standardima, da će smanjiti korupciju u Srbiji itd. Nažalost, to se nije desilo, bez obzira na dobre namere predlagača, zato što je imao velike nedostatke kojih smo svi svesni. Pre svega, najslabija karika mu je kontrola, jer, po sadašnjem zakonu, Agencija za borbu protiv korupcije to je relativno skoro preuzela, kontrolu stranačkih finansija radio je nadležni Odbor za finansije, kampanje RIK-a, gde sede predstavnici stranaka, oni su sami sebe tada kontrolisali. To je bila ključna zamerka ovom zakonu, svih koji se bave ovom tematikom. Sa druge strane, ograničio je sredstva iz privatnih izvora na 20%, tako da su stranke bile pred izborom – ili da se uklapaju u zakonske norme i predstavljaju izveštaje koji su za neke bili neverovatni, što se pokazalo u toku ovih poslednjih kampanja za lokalne izbore, kad smo prikazivali onoliko koliko smo smeli da potrošimo, a ne onoliko koliko smo zaista potrošili. Nažalost, tako je kad se pridržavate zakona. Ako prikažete koliko ste zaista potrošili, onda nadležni organ, u ovom slučaju Agencija za borbu protiv korupcije, može da vas kazni zato što se niste pridržavali zakona. Ali, toliko o sadašnjem zakonu. Upravo svi ti nedostaci koji su uočeni bili su razlog da se krene da se radi na donošenju novog zakona. Stvarno moram da izrazim zadovoljstvo zbog načina kako je ovaj zakon rađen, od početka do današnjeg dana. Žao mi je što predstavnici mnogih stranaka nisu iskoristili priliku da pošalju svoje predstavnike u tu širu radnu grupu, u kojoj su sedeli predstavnici stranaka, jer bi mnoge stvari o kojima su danas govorili i mnoge zamerke koje su danas imali mogle da budu iznete na tim sastancima, pa su mogle da budu rešene. Svaka od stranaka je imala izvesne primedbe, ali su te primedbe razrešene u jednoj stvarno otvorenoj diskusiji sa predstavnicima i Ministarstva pravde i Agencije za borbu protiv korupcije, kao i još nekih nevladinih organizacija. Mislim da smo svi dali, i stranke i Ministarstvo pravde i Agencija za borbu protiv korupcije, neki konstruktivni doprinos da danas imamo pristojan zakonski tekst, na koji, sve i koliko god želite, ne možete da date suštinske primedbe. Možete samo tehničke. Nadam se da će u toku rasprave o amandmanima predlagač zakona imati sluha da uvaži neke amandmane koje su podnele kolege narodni poslanici, pre svega što se tiče jemstva i još možda poneke, nisam ni stigla da ih sve pregledam, to su tehničke stvari koje stvarno ne diraju duh zakona i ne menjaju suštinu i intenciju predlagača zakona, a i nas koji ćemo taj zakon podržati. Nema idealnog zakona koji može da suzbije korupciju u Srbiji. Pitali su me novinari da li će ovaj zakon dovesti do toga da u Srbiji nestane korupcija. Naprosto, ne mogu da verujem da neko može takvo pitanje da postavi, a sa druge strane, realno je očekivati da kada imate dobar zakon, ali je još važnije kada imate dobre institucije koje će vršiti kontrolu stranačkih finansija, vi onda imate i realne šanse da korupciju svedete na najmanju moguću meru, jer mi doskora nismo imali institucije, sada imamo dve, dva nezavisna regulatorna tela koja mogu i treba da se bave finansiranjem stranaka, imamo Agenciju za borbu protiv korupcije i DRI, i verujem da će se time baviti njihovim zajedničkim naporom, i naporom stranaka da svoje finansije učine javnim, dostupnim svima, jer nije sramota finansirati stranke. Nije sramota da stranka prima pare od nekog. Ono što ne treba da čini jeste da to krije. Treba sve objaviti, baš onako kako to rade sve stranke u razvijenim zemljama i onda će se smanjiti i sumnja, što građana, što nekih nezavisnih analitičara, da su sve stranke, ama, baš, sve iste, i da su sve leglo korupcije. U ovom partnerstvu stranaka sa nezavisnim regulatornim telima mislim da ćemo dati dobar rezultat. Ovoj temi finansiranja stranaka nikad ne želim da prilazim senzacionalistički, ko je koga finansirao. To nije moj posao, to nije posao narodnih poslanika, to je posao upravo ovih nezavisnih institucija čije smo osnivanje podržali i čiji rad podržavamo. Njihov posao je da odgovore na ta pitanja ko je koga i zašto finansirao, da li je to bilo u skladu zakonom ili nije. Ali, senzacionalizma ima, ima ga svuda, nažalost, i taj senzacionalizam je, naprosto, i primoravao stranke da ne prikažu možda sve što su prikupili u toku redovnog rada i u toku kampanje. Iskreno se nadam da ćemo uz ovaj zakon i uz podršku koju će, nažalost, dati ipak samo vladajuća većina, imati i steći sve preduslove da stranačke finansije ne budu ni tabu-tema, ali da ne budu više ni senzacija, nego nešto normalno, što se dešava u svakoj normalnoj zemlji, pa tako i u Srbiji. Hvala vam.
Zahvaljujem. Dajem reč narodnom poslaniku Zoranu Šamiju. Izvolite.
Zahvaljujem, gospođo predsednice. Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, vrlo je interesantna danas diskusija o ovom zakonu. Danas, pre podne, od strane jednog poslanika čuli smo žestoku kritiku tog zakona, nakon čega je rekao da će njegova poslanička grupa glasati za zakon. Dolazim u malicioznu napast da počnem da hvalim zakon, pa da kažem na kraju da DSS, naravno, taj zakon neće podržati. Nažalost, moja logika mi to ne dozvoljava, ma koliko voleo da povremeno budem maliciozan. Zakon je, bojim se, vrlo loš i šteta što je loš. Naime, DSS smatra da treba doneti novi zakon o finansiranju političkih stranaka, smatra da to treba da omogući pre svega transparentnost finansiranja svih političkih stranaka, da na najmanju moguću meru smanji mogućnosti bilo kakve sumnje za korupciju i slična krivična dela, ali smatra da taj zakon mora biti donet vrlo pažljivo i mora bi u potpunosti da zadovolji sve realne i regularne potrebe političkih stranaka. Dakle, on ne sme biti pisan onako kako je pisan, jer imam utisak da najveći broj onih koji su ovaj zakon pisali pojma nema kako funkcionišu političke stranke, s jedne strane, a s druge strane, bojim se da, takođe, imaju negde u glavi skrivenu ideju da je iz vremena postojanja one samo jedne partije, a to je, da je partija jednako država, pa da, prema tome, nema baš preterano velikog razloga za sekiraciju kako će se ta partija finansirati. Naravno da će biti dato više detalja o tome šta sve zameramo ovom zakonu u raspravi u pojedinostima. DSS je podnela samo deset amandmana, kažem „samo”', zato što je lako moglo da se podnese otprilike oko 30 amandmana, da smo baš hteli svuda da teramo mak na konac. Podneli smo amandmane samo na one najdirektnije stvari koje smatramo da valja izmeniti. Dozvolite mi u ovoj raspravi samo da pomenem nekoliko stvari i nekoliko primera zašto mislim da je zakon loš. Moja osnovna primedba odnosi se na član 16, gde se predviđa da se za ono redovno finansiranje političkih stranaka izdvajaju sredstva u iznosu od 0,15% od rashoda budžeta, pazite, od rashoda budžeta. Neću da ulazim sad u procente, ali šta to znači? To znači da će sve političke stranke "biti stimulisane" da rashod budžeta bude što veći ili da, prevedeno na srpski jezik, kažem da budžetski manjak bude što veći, da budžetski deficit bude što veći. Izvinite, to je, u najmanju ruku, nepristojno. Mislim da je za potrebno izdvajanje, ne govorim sad o količini novca, bilo potrebno odrediti neki drugi parametar, neki drugi reper na osnovu kojeg bi se izdvajala sredstva za finansiranje političkih stranaka, na primer, prihod budžeta. To je daleko logičnije, da stranke dele uspešnost prihodovanja države u kojoj žive. Ovako, s pravom mogu da nam kažu – evo, sad ste napravili zakon gde će političke stranke biti nagrađene ako država loše posluje. To je, priznaćete, nonsens. Dalje, pitanje čuvenog jemstva. Meni je potpuno jasna ideja da je potrebno sprečiti lažne učesnike na izborima, dakle, one koji se prijavljuju na izbore samo zato da bi od države uzeli neki novac, pa onda ih u stvari i ne interesuje kako će proći na tim izborima, jer mi smo na svakim od dosadašnjih izbora imali pet ili šest lista koje nisu uspele da skupe ni hiljadu glasova, prema tome, daleko manje nego što je bilo potrebno skupiti potpisa. Ta ideja mi je jasna, ali ono što izgleda piscima ovog zakona nije jasno, a, ako se samo osvrnemo na onih 20% koji se dobijaju odmah na početku, i to pod uslovom da ima desetak lista, to znači da će svaka stranka morati da nabavi jemstvo na 170.000 evra. Iskreno rečeno, koliko poznajem, možda ne poznajem do kraja ali toliko poznajem stanje u strankama u zemlji Srbiji, sumnjam da stranke imaju imovinu koja je veća od 170 hiljada evra. Možda neke imaju, ali sumnjam da imaju. Drugim rečima, to će ostati jedno mrtvo slovo na papiru sve donde dokle, doduše, uz ubeđenje onih koji su trenutno na vlasti, ali kažem samo trenutno, posle će biti neki drugi – da će nekim drugim kanalima dolaziti do garancija banaka i svega onoga što je neophodno da bi se jemstvo dobilo. Konačno, kada je reč o članu 17. evo, tu je gospodin ministar, meni, moram da priznam, nije jasan, a to izgleda nikome ovde nije palo na pamet, obračun sredstava koja pripada strankama. Moguća su dva načina obračuna koja daju potpuno različite rezultate prema onome što ovde piše. Ovde je rečeno, dakle, postavljam pitanje – ako neka stranka na primer osvoji 20% glasova, da li to znači da za prvi 5% dobija 7,5, pa se na to dodaje 15% ili to znači da će da dobije ukupno 20%. Ne piše, skrećem vam pažnju, da je moguće različito tumačenje toga šta piše. Naravno, da je ovaj prvi način neophodan. U protivnom, došli bismo u situaciju da stranka koja je osvojila 6 % glasova dobije manje nego stranka koja je osvojila 5% glasova. Ako ne bismo računali prvih pet s njima sa faktorom 1,5. Ne znam da li me razumete o čemu govorim, ali ono što piše u zakonu nije precizno, pretpostavljam da gospodin Marković razume. To treba precizirati. Ukratko, i sa ovim ću da završim, DSS ne može podržati ovaj zakon, iako smatra da ga valja doneti, iako smatra da ga je valjalo doneti čak i u vreme kada smo donosili Zakon o političkim strankama, a sve ostalo ćemo kazati u raspravi u pojedinostima. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Jugović.
Dame i gospodo, poštovani poslanici, predsednice parlamenta, mislim da je dobro što donosimo ovaj zakon koji će urediti materiju finansiranja političkih aktivnosti. Međutim, on nas neće opredeliti u tom smeru da uticaj tajkuna više neće postojati. Bilo je potrebno pre ovog zakona doneti zakon o otvaranju dosijea, na čemu je SPO insistirao, da bismo videli u državnim strukturama gde se nalaze ljudi koji su kao saradnici Službe bezbednosti, a znamo da je za vreme Miloševićevog perioda upravo iz te službe došlo do finansiranja političkih partija koje su bile retrogradne i koje su se zalagale za ratove na prostoru bivše Jugoslavije. Mislim da bi bilo potrebno, pre svega, doneti jedan takav zakon, jer se pokazalo u svim istočnim zemljama, istočno-komunističkog bloka, da su mnogi ljudi koji su sedeli u državnim strukturama bili saradnici Službe DB, pa tako u Bugarskoj znamo da su tri ministra i nekoliko stotina diplomata bili agenti njihove tajne službe. Nemoguće je očekivati da u Srbiji nešto tako nije moguće. Potrebno je bilo doneti i zakon o lustraciji, jer bi mnogi ljudi koji su finansirani opet preko Službe DB, preko kriminala, nelegalnim tokovima novca, švercom cigareta, bili raščinjeni sa političke scene Srbije i ne bi bili ona kočnica ili prepreka na putu Srbije ka EU. Zakon o finansiranju političkih aktivnosti mora biti polazna osnova u raskidanju svih veza države, koje su nasleđene, sa tajkunima. Iz Miloševićeve političke nomenklature, mnogi su bili i ministri, izrasli su tajkuni koji, po pisanju naših medija, kontrolišu 80% srpske privrede. To su ujedno i grobari srpske privrede i jasno je da njihov uticaj i dan-danas postoji, na to ukazuje podatak da trenutno duguju 170 milijardi dinara za doprinose i poreze samo tri tajkuna, Mišković, Beko i Drakulić, a da je ukupna njihova obaveza prema državi, negde, oko 500 milijardi dinara, to je, negde, oko pet milijardi eura. I onda se postavlja pitanje zbog čega srednja preduzetnička klasa ili zbog čega ono što bi trebalo da bude motor srpske privrede, motor oporavka srpske ekonomije, ne može u ovom društvu da profitira, pa, zbog monopolskog i bahatog ponašanja pojedinih ljudi koji su privilegovani već dve decenije oni su u zapećku i ne mogu da sastave kraj sa krajem. Verujte mi da nijedno preduzeće, ukoliko ne uplati doprinose, ne može da isplati plate, da ih jure raznorazne policije, raznorazne inspekcije. A vidimo kada su u pitanju srpski tajkuni da to nije tako. Onda se postavlja pitanje, ovo je sve vezano za finansiranje političkih partija, zbog čega se ne ispitaju afere koje Verica Barać već godinama unazad otvara, zbog čega se ne provere sve nezakonitosti prilikom privatizacija, da je od 2.280 ugovora 627 raskinuto?! Zbog toga će SPO insistirati, a mi dobro znamo na koji su način kupovana preduzeća, da su pojedine firme koje na računu nisu imale ni 30 hiljada dolara kupovale preduzeća u Srbiji, plaćale ih 45 miliona eura, i zbog toga će SPO tražiti prilikom izmene Krivičnog zakona da se, kao u Hrvatskoj, krivično delo prilikom privatizacije ne može smatrati zastarelim. Na kraju krajeva, postoji preporuka Evropske komisije i GREKA i tačno će se odrediti koja su krivična dela, koja su i ukoliko su izvršena, koja će se morati tretirati u ovom zakonu. Poslednjih meseci imamo najave ljudi koji koriste politički uticaj i znaju šta će se dešavati u budućnosti, da će preorijentisati svoje privređivanje, svoju privrednu delatnost, na jedinu privrednu granu koja nam donosi siguran profit – na poljoprivredu. Bojim se da je to možda jedini segment našeg ekonomskog delovanja u koji još uvek nisu debelo zavukli prste, ali oni znaju da će onoga momenta kada Srbija bude postala kandidat dobijati pare iz pretpristupnih fondova i da će ih moći koristiti. Stoga molim državu da pre svega ispita poslovanje svih tih ljudi koji se monopolski, bahato, sumnjivo bogate, koji uništavaju srpsku privredu i na taj način ćemo najbolje smanjiti njihov uticaj u politici. Posle donošenja Zakona o izboru narodnih poslanika naša obaveza je veća da uredimo naše društvo kako nam se više nikada ne bi desilo da se pojavljuju Karići koji kupuju poslanike, da neki novi tajkuni kupuju poslanike u srpskom parlamentu i na taj način obezbeđuju donošenje nekih zakona koji su u njihovu korist. Na kraju ću reći, ovo nije kritika Vlade, znam da je ova vlada spremna da se obračuna sa svim onim nasleđima iz prošlosti, ako govorimo o nekoj prethodnoj, možemo govoriti o „C marketu”, možemo govoriti na koji način je dogovarana prodaja "C marketa" u kom kabinetu i kada. Ali, isto tako nikada neću prihvatiti da će onaj čovek koji kada je štrajkovao glađu kao glavnog gosta imao Milana Beka, nikada neću prihvatiti da će se on boriti na valjan način protiv korupcije. Hvala.
Zahvaljujem. Narodna poslanica Nataša Vučković ima reč.
Poštovana predsednice, kolege poslanice, ministar više nije tu, danas razgovaramo o jednom vrlo važnom zakonu o Zakonu o finansiranju političkih stranaka, koji zajedno sa ovim izmenjenim Zakonom o izboru narodnih poslanika, Zakonom o Agenciji za borbu protiv korupcije, koji smo usvojili pre dve godine, svedoči o jednoj kontinuiranoj posvećenosti i Vlade i skupštinske većine naporima da, pre svega, izgradimo Srbiju kao jednu modernu, organizovanu i efikasnu državu, s jedne strane, kao i naporima da se borimo protiv korupcije koja je već od 90-tih godina nagrizla naše društvo, našu politiku. Danas je u ovoj debati vrlo kritikovan način na koji se došlo do ovog teksta Predloga zakona. Moje mišljenje je, međutim, da je ovaj zakon pripreman u jednoj dobroj atmosferi i na jedan dobar način, koji bi trebalo da posluži kao primer kad se pripremaju i drugi zakoni. Pre svega, Radna grupa je radila već od aprila, čini mi se 2010. godine, što je mnogo pre nego što je Evropska komisija objavila svoj Godišnji izveštaj o napretku Srbije, u kojem je kritikovan dosadašnji Zakon o finansiranju političkih stranaka. Dakle, nije nikakva histerija u procesu donošenja ovog zakona nešto što nas rukovodi i nikakva žurba da odgovorimo na primedbe Evropske komisije. Jednostavno, mi smo u zakonu želeli da se posvetimo, kao što govore ove činjenice koje sam iznela, već od početka 2010. godine. Vrlo je dobro što smo u ovom procesu pripreme teksta konsultovali strane i domaće stručnjake. Mislim da je to dobar put. Ne razumem zašto nas neki kritikuju zbog toga. Prosto, ako želimo da budemo članovi EU, proces dogovaranja, proces utvrđivanja najbolje prakse, jeste nešto što je dobra praksa u EU i ukoliko želimo da budemo njeni članovi treba da primenjuje već sada u procesu pridruživanja ovakve prakse. Neosnovane su kritike od dela naše javnosti, čak i nekih kolega ovde, što zakon nije išao po hitnom postupku. Mislim da je to bila jedna vrlo dobra odluka vladajuće većine da ovom zakonu posvetimo dužno poštovanje i u našem domu. Na kraju krajeva, na taj način odbijamo i ona mišljenja koja govore o tome da uvek prihvatamo predloge Vlade za hitan postupak. U ovom slučaju mi smo želeli da pokažemo da ovom zakonu pridajemo veliku pažnju, zato što je ovaj zakon izuzetno važan za naš demokratski politički sistem, zato što smo želeli da organizujemo još jedno javno slušanje, zato što smo želeli da sa svojim kolegama poslanicima iz opozicije razmenimo, u fazi pripreme za ovu debatu, mišljenje o ovom tekstu i na kraju krajeva, da svi imamo dovoljno vremena za pripremu amandmana. Zašto je ovaj zakon toliko važan i zašto smo mu posvetili toliko pažnje i kroz pripremu teksta u Radnoj grupi i kroz pripremu ove plenarne debate u Narodnoj skupštini? Sigurno zbog toga što je potpuno nesporno, ne samo kod nas, nego i u svetu, da je sve veći uticaj novca na politiku i to je nešto što ni na koji način ne možemo da osporimo, ali ono što nam takav uticaj novca nameće to je da unapredimo i učinimo strožim kontrolu kako finansiranja tako i kontrolu trošenja novca, kojim raspolažu političke stranke i uopšte politički subjekti. Mi smo sada u ovom zakonu preuzeli dosta definicija i pojmova i mehanizma iz dosadašnjeg zakona iz 2003. godine. Međutim, imao jenekoliko slabosti koje smo morali da ispravimo. Pre svega, vrlo je malo sredstava bilo predviđeno za političke stranke u toku izborne kampanje. Finansiranje izborne kampanje je na neki način moglo da natera stranke na pribavljanje sredstava iz nelegalnih izvora. Mi smo to želeli da sprečimo i da ispravimo ovim zakonom. S druge strane, sredstva iz javnih izvora su raspodeljivana među političkim strankama na jedan nesrazmeran način, tako da su stranke sa vrlo malim brojem poslanika, odnosno sa malim brojem dobijenih glasova na izborima dobijale nesrazmerno velika sredstva u odnosu na stranke sa većim brojem birača i većim brojem narodnih predstavnika. Treća slaba tačka prethodnog, odnosno dosadašnjeg zakona bila je slaba kontrola Odbora za finansije i slaba kontrola RIK u pogledu trošenja i analize izveštaja političkih partija. I Agencija za borbu protiv korupcije, koja je, u međuvremenu, postavljena kao nezavisna institucija ima značajne nove ingerencije nadležnosti u ovoj sferi. Četvrta tačka koja je bila slaba u dosadašnjem zakonu, a to je nedovoljna transparentnost, odnosno ona je više bila slobodna volja političkih subjekata, a ne ono što je ozbiljno bilo nametnuto političkim strankama. U uporednoj praksi zna se na koji način se finansiranjem političkih stranaka smanjuju mogućnosti opasnosti od zloupotrebe političke moći, odnosno zloupotrebe uticaja finansijskih krugova na donošenje političkih odluka. Zbog toga je važno da građanima objasnimo zašto je važno budžetski finansirati političke stranke? Meni se vrlo često čini da građani često nedovoljno razumeju i da misle da budžetsko finansiranje političkih stranaka ima za cilj samo da strankama omogući više novca, a ne da zapravo onemogući zloupotrebu finansijske moći, neosnovano bogaćenje itd. Ovaj zakon to čini, zato što omogućava više novca za trošenje u izbornoj kampanji, odnosno za raspodelu novca onim političkim strankama koje učestvuju u izbornim kampanjama. Cilj tih odredbi je da se spreči nelegalno prikupljanje novca za kampanju. U uporednoj praksi, takođe, uspostavljen je princip kad se radi o kontroli finansiranja političkih stranaka, neophodno je uspostaviti mehanizam vrlo stroge kontrole trošenja novca. To se ovim zakonom čini. Time se, naravno, podstiče nekoliko principa, primena nekoliko principa u praksu, a to je i princip jednakosti političkih stranka, s jedne strane, ali, isto tako, i princip pravičnosti, svi imaju mogućnosti da učestvuju u kampanji i da izborna kampanja bude finansirana. Jedan aspekt o kome nismo do sad govorili, a mislim da je vrlo važan, a to je sprečavanje nelegalnog bogaćenja pojedinaca u kampanji i njihov uticaj na formiranje političkih stranaka. Usled takvih pojava koje se dešavaju u svetu, verovatno i kod nas, dolazi do toga da se uticaj u političkim strankama fokusira samo na one pojedince koji su se u političkoj praksi obogatili i stekli neke dodatne moći. To na kraju krajeva utiče na smanjenje jednakih šansi i svih onih koji se kandiduju i svih koji učestvuju u politici i razvoju jedne političke stranke. Mislim da je od suštinske važnosti, da ja ne bih govorila o nekim konkretnim rešenjima koje ovaj predlog zakona predlaže, da se neke stvari preciziraju. Verujem da ćemo to učiniti amandmanima. Ostaje pitanje da li se sredstva za redovan rad političke stranke mogu trošiti za neke humanitarne aktivnosti ili dodeljivanje stipendija nekim članovima stranke. Neke stranke su to već do sad radile. To su dobre političke prakse. To one imaju u svojim programima. To je nešto što treba precizirati. Ono što je važno, a to je na koji način sprečiti arbitrarno tumačenje šta je to što su usluge pružene bez naknade, odnosno usluge koje su date pod uslovima koje odstupaju od tržišnih. Svaki vid arbitrarnosti u tumačenju tih odredbi ne bi bio od koristi za dobru primenu ovog zakona. Na kraju, mislim da je rasprava o ovom zakonu prilika da govorimo o nečemu što je pozicija ili imidž političkih stranaka koje postoje u Srbiji. Uz dužno poštovanje prema svim nezavisnim teoretičarima, analitičarima, ne mogu se ponekad oteti utisku da su njihove kritike koje se upućuju političkim strankama kao jedinim krivcima za sve što u ovom društvu nije dobro vrlo često podstaknute nekim senzacionalističkim motivima i da takve kritike, koje neretko nemaju nikakav konstruktivan prizvuk, dovode građane vrlo često u situaciju da se pitaju – ako su stranke proizvod svakog zla u ovom društvu, šta će nam te političke stranke, šta će nam parlament, šta će nam demokratija, na kraju krajeva.To su vrlo opasna pitanja. Naravno, mi ne možemo uticati na to šta misle i govore nezavisni analitičari i stručnjaci, ali, kao predstavnici političkih stranaka i kao narodni poslanici, moramo da radimo na odbrani imidža političkih stranaka, kao glavnih aktera u povezivanju između politike i građana. To su neke nužne stvari. Mi koji verujemo i u politički pluralizam i predstavničku demokratiju imamo jednu takvu, ako hoćete, i obrazovnu misiju. Ona je vrlo važna. Sigurno je da su kritički razlozi za političke partije, vrlo često, osnovani, ali ja ne želim da pobegnem od toga, ali, sa druge strane, jedini način da se borimo protiv tih kritika jeste da prihvatimo neophodnost da menjamo praksu koju primenjujemo u našem radu, da je unapređujemo, da prihvatamo standarde onih koji imaju razvijenije oblike demokratije i da na taj način pokušamo da povratimo to poverenje između građana i političkih partija, između građana i političkog procesa. Sigurno je da političke stranke deluju u društvu i da svi procesi koji u društvu postoje utiču i na njih. Nisu one početni inicijatori negativnih pojava. Mi smo već od 90-tih godina bili u jednoj situaciji gde je kriminalizacija naše politike, ekonomije, društva u celini, jako mnogo nagrizala naše društvo. Setimo se onih raznih praksi koje su tada postojale, uvozno-izvoznih kreditnih dozvola, itd. gde je država kontinuirano uticala na posebno okruženje i na ono što su zapravo centri finansijskih moći. Uticaji bogatih i moćnih na političke stranke nastaju i zbog toga što mi nemamo stvarno tržišne uslove u kojima privredni subjekti posluju i mi moramo da se, uz borbu za unapređenje zakona o političkim strankama, borimo isto tako i za stvaranje boljih političkih uslova, boljih tržišnih uslova, boljeg poslovnog udruženja, jer ukoliko država utiče na poslovne odluke, na privredu u velikoj meri, onda se stvara osnova za tu spregu između politike i ekonomije, odnosno finansijskih moći. Mislim da je vrlo važno da to razumemo i da građani to razumeju, da politički pluralizam, sa jedne strane, traži ekonomski pluralizam i da moramo podržati stvaranje jedne mreže aktivnog preduzetništva, malih i srednjih preduzeća, jer to je ono što razvija i politički pluralizam i ako hoćete diversifikuje izvore finansiranja političkih partija. Sve mehanizme koje ovaj zakon predviđa, mislim da značajno doprinosi suzbijanju korupcije u Srbiji i ovo nije jedini zakon koji može proizvesti efekat suzbijanja korupcije, ali zajedno sa drugim zakonima i sa jednom mrežom institucija koje postoje i čija je nadležnost borba protiv korupcije ovaj efekat se može postići. Ključno je pitanje, kako će se zakon primenjivati i moje je ubeđenje da je mnogo više potrebno obratiti pažnju na to kako sprečiti prekršaje, nego kako ćemo same kazne definisati, iako su one ovim zakonom postavljene na vrlo rigorozan način. Mislim da je, takođe, važno da postoji jedna povećana unutarstranačka finansijska disciplina i naročito disciplina lokalnih, opštinskih organa svake stranke. Mislim da će za uspeh u primeni ovog zakona od suštinskog značaja biti i naša posvećenost demokratiji i naše razumevanje da samo svojim primerom i ličnim i primerom političke stranke, čiji smo članovi, možemo doprineti da se pre svega ponovo izgradi jedno poverenje i unapredi poverenje preko političkih partija i da zajedno doprinesemo izgradnji jednog političkog sistema koji je transparentan, efikasan i moderan. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Miloš Radulović.
Ostalo mi je malo vremena da kažem sve primedbe koje Poslanička grupa DSS ima na ovaj zakon. Vladajuća većina je odlaganje ovog zakona pravdala potrebom da se stvore uslovi, da se na javnom slušanju iznesu primedbe na ovaj zakon od strane učesnika tog javnog slušanja. Nisam stekao utisak da je bilo šta od tih primedbi ugrađeno u postojeći tekst zakona, iako je i među samim učesnicima slušanja, kako iz vladajuće većine, tako i među članovima Radne grupe koja je radila na izradi Predloga ovog zakona, bilo očigledno da oko nekih pitanja postoje razlike, nedoumice, pa i mišljenja da je Predlog zakona o finansiranju političkih stranaka nedorečen. Premijer Cvetković se tada obratio prisutnima i rekao da je finansiranje političkih stranaka i drugih političkih subjekata u svim demokratskim državama jedno od centralnih pitanja, s obzirom na to da bez uvida javnosti u način finansiranja nije moguće uspostaviti kontrolu nad radom političkih stranaka. Takođe, bez kontrole javnosti nije moguće sprečiti uticaj neformalnih centara moći, pre svega, lica koja raspolažu velikim finansijskim sredstvima, tako da mogu na neprimeren način da utiču na donošenje političkih odluka. Što se tiče neformalnih centara moći, o kojima je govorio premijer Cvetković, smatram da rešenja data u članu 9. stvaraju priličan prostor za njihov uticaj. U članu 9. stav 2. doslovce stoji: „Prilog su i krediti, zajmovi i druge usluge banaka i drugih finansijskih organizacija dati pod uslovima koji odstupaju od tržišnih, kao i otpis dugova.” Osnovno pitanje koje se ovde nameće je, šta je to što davaoca priloga podstiče da pod tako povoljnim uslovima daje kredit ili zajam, pa čak i na tako data sredstva i otpiše. Da li je upravo to način tzv. neformalnih centara moći, raznih tajkuna, interesnih grupa da ostvaruju uticaje na političke subjekte i tako politički subjekti postupe upravo suprotno od onoga o čemu je govorio premijer Cvetković. Uopšte uzev, osnovni problem koji je postojao i po ranijem zakonu nije rešen ni ovim predlogom zakona. Naime, i ovaj se bavi isključivo sticanjem prihoda, ali ne i rashodima političkog subjekta. Ovim zakonom je dato da do nemerljivih visina u apsolutnom iznosu politički subjekti mogu da prikupe sredstva i ulože ih u izbornu kampanju, ali istovremeno zakon nikako nije dao mogućnost ravnopravnog tretmana političkih subjekata i kontrole načina trošenja novca u izbornoj kampanji. Tu pre svega mislim na medije i na primedbe koje je veliki broj poslanika danas istaklo i nema ni po jednom zakonu, Zakonu o radio difuziji ni po Zakonu o medijima, pa čak ni po Zakonu o izboru narodnih poslanika, samo se deklarativno kaže, ali se tačno ne precizira, koji su to uslovi i koliki je to maksimum koji neki politički subjekat može da ima u izbornoj kampanji. Mislim da su to veliki propusti ovog zakona, navešću primer Slovačke i Češke, gde je besplatno oglašavanje u medijima svih političkih subjekata u toku izborne kampanje i da je to jedini način da se zaustavi nenormalno i neograničeno trošenje novca. DSS dala je veliki broj amandmana, a o njima ćemo raspravljati kada budu došli na red. Ono što bih na kraju rekao, i sami učesnici u ovoj diskusiji iz Radne grupe, a tu mislim na Vukovića i na Zorana Stojiljkovića, kada se ovde razgovaralo o ovom zakonu prilikom javnog slušanja, rekli su da su mnoge odluke plod u suštini trulih kompromisa i da su se oni poveli za mišljenjem većine, iako ta rešenja nisu adekvatna. Hvala. [[Aplauz]]
Reč ima narodna poslanica Gordana Čomić.
Zahvaljujem, dame i gospodo, propis koji je pred nama, odnosno Predlog zakona o finansiranju političkih stranaka, odnosno aktivnosti, u stvari se bavi regulacijama i propisivanjem pravila u jednom od najvažnijih polja sloboda koje je propisao naš Ustav i 2006. godine i 1990. godine. Prema tome, radi se o političkim slobodama. Kada govorim o političkim slobodama, možda zvuči paradoksalno da treba da govorimo o regulacijama političkih sloboda, ali ljudi po prirodi stvari ne postupaju dobro ni po savesti, ni po najbolji mogući način, ljudima su potrebne regulacije i za polje političkih sloboda, da bi svima bilo sasvim jasno predstavljeno na koji način ćemo svi mi učestvovati u tom osvojenom prostoru Ustavom zapisano. Dakle, na koji način organizujemo, na koji način se udružujemo, na koji način se povezujemo i na koji način finansiramo političke aktivnosti. Polje političkih sloboda je povezano sa poljem slobode govora i polja opštih sloboda, odnosno ljudskih i građanskih prava i zato je važno podsetiti se zašto je debata o Zakonu o finansiranju političkih stranaka tako važna i koji je društveni i istorijski kontekst u kojem danas raspravljamo o Zakonu o finansiranju političkih stranaka. Zakon koji je sada na snazi, donet je 2003. godine, upravo zato da bi se regulisao rad u polju političkih sloboda jednog višepartijskog društva koje je tek gradilo svoje institucije i način na koji političke stranke imaju položaj u svim institucijama. Praksa je pokazala da je sasvim očito da taj zakon treba menjati, da određene mere treba potpuno promeniti, od njih odustati, kao što je mera da Odbor za finansije i Republička izborna komisija vode računa o ispravnom trošenju i raspolaganju javnim novcem od strane političkih stranaka, pa do detalja na koji način se finansiraju izborne kampanje. Tokom jednopartijskog društva, kojeg se mnogi od nas sećaju sa nostalgijom, važno je setiti se da je to istovremeno i društvo bez političkih sloboda i da to nije bilo vreme u kojem smo mogli na bilo koji način postaviti pitanja o polju političke slobode, o tome kako se i na koji način, iz kojih izvora finansirao, prvo Savez komunista federalne države, pa onda republika i pokrajina ili, pre Saveza komunista Jugoslavije, Komunistička partija Jugoslavije. Zašto se onda ipak sa nostalgijom sećamo tog vremena? Zbog toga što se sećamo dobrog istovremeno, dakle, sećamo se bezbrižnosti i ne zanima nas iz kojih razloga smo imali to osećanje bezbrižnosti, a zaboravili smo da nije bilo polja političke slobode, a da nije bilo ni polja kontrole raspolaganja javnim novcem od onih koji su se udruživali u političku partiju, odnosno stranku. I šta je naš predlog? Da ne zaboravimo da je težnja za bezbrižnošću kojeg se sećamo sa nostalgijom – dobra, ali da je sada postignemo tako što ćemo sasvim jasno znati koja su pravila udruživanja u političke partije i na koji način svaka politička partija, svaka stranka raspolaže javnim novcem. Zakon koji je pred nama bio je na javnom slušanju, na javnoj raspravi, pretrpeo je mnoge izmene, imao je dobar put donošenja zakona, jer je rađen u sastavu Radne grupe u kojoj su učestvovali i ministarstvo, u kojoj su učestvovali predstavnici političkih stranaka i pred nama je još uvek za debatu i za podnošenje amandmana. Podnela sam 10 amandmana, kojima sam pokušala da preciziram odredbe u raznim članovima ovog zakona, o njima ću više govoriti u raspravi u pojedinostima. Samo da napomenem da se amandmani odnose na neke od članova kojima se definiše jemstvo. I dobro je znati šta je institut jemstva kod Predloga zakona o finansiranju političkih aktivnosti i zašto je on dobar. Zato što se traži od političke stranke da na zakonom propisan način prikupi sredstva i da ta sredstva položi kao jemstvo ukoliko želi da učestvuje u političkom polju slobode koje se zove – izbori za bilo koji nivo vlasti i da time garantuje da zaista misle ozbiljno, a ne da su tu zato što su napravljeni bez osnovnog programa,ideologije ili bez članstva, ili bez legalnih izvora prihoda. Potrebno je precizirati i pretresti podnete amandmane od strane raznih narodnih poslanika, vidim da će ovaj deo zakona, članova od 20. do 26. iziskivati i rad matičnog odbora i moguć je jedan zajednički amandman kojim bi nedvosmisleno precizirali šta je institut jemstva, na koji način se podnosi, u kom trenutku, ko može da raspolaže jemstvom i da li ili ne onaj koji želi da se takmiči u izborima, a ne želi da raspolaže sredstvima od 20% od ukupnog iznosa namenjenih izborima, da li može posle izbora da koristiti i onih 80%. Drugi član na koji sam podnela amandman jeste preciziranje člana zakona koji govori o odnosu Agencije za borbu protiv korupcije i DRI, zbog toga što je i o tome bilo rasprave u javnosti, da li može jedno regulatorno telo da zakonom u kojem propisuje sopstvene nadležnosti, kojim mi propisujemo nadležnosti Agencije za borbu protiv korupcije, da se tim istim zakonom propisuju obaveze za drugo regulatorno telo koje već ima definisane svoje nadležnosti Zakonom o DRI. To je bila moja intervencija, da sve što se čini treba da bude u skladu sa Zakonom o DRI. Na kraju, član 38, na koji tehničkom omaškom nisam podnela amandman, ali, srećom, podnele su kolege iz Poslaničke grupe DSS i kolega narodni poslanik Sreto Perić iz Poslaničke grupe SRS. Naime, u članu 38. u poslednjem stavu, koji definiše krivično delo, odnosno kaznene odredbe, kaže se: „Za postupanje u predmetima krivičnog dela iz st. 1. i 2. ovog člana nadležno je Tužilaštvo za organizovani kriminal, odnosno Posebno odeljenje nadležnog suda, koje postupa u krivičnim delima organizovanog kriminala.” Tražiću, pokušati pregovorima sa članovima sopstvene poslaničke grupe, dakle, i DS i Poslaničke grupe ZES, da postignem saglasnost da prihvatimo amandman kolege Srete Perića, koji traži da seovaj stav briše iz člana 38, iz mnogo razloga. Prvo, što je propisivanje dela za Tužilaštvo za organizovani kriminal diskutabilno sa stanovišta zakona koji postoji za Tužilaštvo za organizovani kriminal, kao i za posebno odeljenje nadležnog suda. Ali je meni je važnije što je, ko god da je iz Radne grupe tražio da se unese ovaj stav u član 38, što ga je uneo sa predrasudom da je jedino što se može desiti u krivičnim delima, tokom finansiranja političkih stranaka, organizovani kriminal. To je duboka predrasuda onoga ko smatra da Tužilaštvo za organizovani kriminal mora da bude nadležno, osim što, da se našalim sa teorijom zavera, može da se čita kao i namera da se oni proglase nenadležnima. Ni jedno ni drugo nije dobro i zato smatram da ovaj stav treba brisati. Za kraj, polje slobode, koje god da je polje slobode, jeste nešto što propisima treba vrlo pažljivo regulisati, što svakim propisom treba propisati vrlo jasno dokle se prostire polje naše slobode, samo do polja slobode onog drugog i što je potrebno da razgovorom o Predlogu zakona o političkim aktivnostima stupimo u dijalog sa građanima Srbije koji o tome da se bude član političke stranke imaju mahom negativan stav. Čak se uvrežilo u dijalogu da kad neko hoće da vam kaže da je pošteno i čestito stvorenje i da je dobra osoba i da je stručna, onda kaže „nisam član nijedne političke stranke”. To nije stvar kojom treba biti ponosan, to je polje političke slobode u koje se ulazi slobodnom voljom. Opažanje da je članstvo u političkim strankama i da su političke stranke u celini nekakvo mesto koje je izvor korupcija, osim što je pogrešno, neobjašnjivo je. Kada gledate u istraživanjima, kada pitate građane, onda oni navedu institucije, jer opažaju korupciju, jer su žrtve korupcije ili su deo korupcije, pa navode zdravstvo, navode policiju i navode političke stranke. Zašto je to paradoks? Zato što, kada ih detaljno pitate: a, da li ti imaš iskustvo korupcije sa političkom strankom? Nemaju. A, zašto onda smatraš da su političke stranke leglo korupcije? Zato što su nedovoljno jasno političke stranke odgovorne za sve ostalo, dakle, i za zdravstvo, i za policiju, i za sudstvo, za sva ona mesta gde oni iskustveno imaju korupciju. To je tema za dijalog između nas koji se slobodnom voljom udružujemo u političke stranke, koji želimo da se donese dobar zakon o finansiranju političkih aktivnosti, da bi bilo potpuno jasno za šta se izdvaja javni novac iz budžeta za finansiranje političkih stranaka. Ovde je bilo i nekoliko natuknica i nedoumica o tome zašto se određuje procenat od rashodne strane budžeta za finansiranje političkih stranaka. Pa, ne može od prihodne. Tu se malo i mi izgubimo, na koji način možete da kažete da ćete plaćati političke stranke iz prihodne strane budžeta. Ne može, morate iz rashodne, pa prema tome određujete i procenat od rashodne strane budžeta. Volela bih da svi mi koji učestvujemo u političkom životu i koji volimo da budemo u polju slobode koju organizuju propisi političkog angažovanja, da pokušamo da odvojimo kada kritikom onog drugog ugrožavamo ukupno polje slobode u kojem i sami delujemo kao političke stranke: uvek kritikovati personalno, uvek personalizovati kritiku, ali ne dovoditi u sumnju da smo sposobni, da umemo i želimo da na dobar način ovim propisom uredimo polje političke slobode sa prethodnim zakonima koji govore o organizovanju, udruživanju, a sada sa ovim koji govori o finansiranju političkih aktivnosti. Digresija kada je u pitanju polje slobode jeste neminovna, pošto je u toku javna rasprava o još jednom nacrtu zakona, odnosno Nacrtu zakona o referendumu i narodnoj inicijativi, izuzetno jako važan nacrt zakona. Javna rasprava o tom nacrtu traje do 18. juna i zamolila bih sve svoje kolege da se uključe u debatu o najboljim mogućim rešenjima za Predlog zakona o referenduma i o Narodnoj inicijativi, sa željom da to bude prvi zakon u kojem ćemo uvesti sve ono što već imamo u propisima kao internet, ili „i” ili „e” Srbiju, uvodeći „e” potpis za građane Srbije i tako šireći polje političke slobode. Zbog toga vezujem zakon koji je u javnoj raspravi, pohvaljujući naravno što rasprava postoji, kao i kod ovog zakona, ali molim da gledamo da ako umemo i možemo i imamo pred sobom sredstva kojima možemo proširiti polja sloboda za ljude, da to onda učinimo sada na primeru sledećeg zakona o referendumu i narodnoj inicijativi, jer je to isto jedna vrsta političke aktivnosti građana, koja je Ustavom određena i da im to olakšamo debatujući ovde o primeni elektronskog potpisa, jer imamo Zakon o elektronskom potpisu. Nije nemoguće da će ta vrsta mehanizma, dakle, internet, elektronski potpis, kvalifikovani, biti moguć i u primeni zakona koji govore o organizovanju političkih stranaka ili o organizovanju izbora. Na taj način menjamo društvo čineći onima za koje radimo dostupnim polje slobode za koje smo odgovorni da ga održimo i unapredimo, zato da bismo bili što sličniji normalnim razvijenim zemljama, gde se zna da sloboda jednom dopire tamo gde se završava sloboda drugog. Hvala vam. [[Aplauz]]
Zahvaljujem. Dajem reč narodnoj poslanici Zlati Đerić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsedavajuća, poštovani građani Srbije, Nova Srbija je već jasno iznela svoj stav da smo za donošenje ovakvog zakona, da smo za uređenje svih pravila, kada je u pitanju finansiranje svih političkih aktivnosti, koje su osnov da Srbiju uvedemo u jedan moderan svet o kakvom svi sanjamo i kakvom svi težimo. Mi smo kao poslanička grupa podneli 15 amandmana na zakon koji ima 47 članova, što znači da smo na, oko, 30% zakonskih članova imali primedbe i kao što je već rekao zamenik šefa moje poslaničke grupe, mi smo poslanička grupa koja procentualno ima najviše usvojenih amandmana, što govori o tome da zaista dobronamerno pristupamo svakom zakonskom predlogu i pozdravljamo razumevanje na koje pri tome nailazimo kod određenih ministara, pa se nadamo da će tako biti i u ovom slučaju, jer zaista ovo jeste korak bliže ka uređenju pravila o utrošku sredstava u političkim aktivnostima, na koje su građani Srbije posebno i sa pravom osetljivi. Sam zakonski predlog ima mnogo prednosti, a smatramo da ima i dosta manjkavosti, koje se pri usvajanju amandmana mogu u velikom broju otkloniti. Ono što nije problem donošenja i primene zakona u Srbiji, problem je uvek, ono kako se kod nas u žargonu kaže „pronalaženje rupa u zakonu”. Mi smo se malo više možda fokusirali upravo na to da pogledamo gde bi mogle te rupe u zakonu da budu i na šta bi trebalo skrenuti pažnju predlagaču zakona da bude dovoljno osetljiv, da bude sa dovoljno sluha za amandmane, za koje sam inače videla i da predstavnici vladajuće većine i predstavnici opozicije jednako ukazuju. Osvrnuću se samo na nekoliko članova ovog zakona, na primer na član 8, koji bi trebalo pažljivije osmotriti i delimično popraviti, gde se govori o naplati članarine, pa kaže: „Član političke stranke dužan je da uplatu članarine vrši isključivo sa svog tekućeg računa.” To onda podrazumeva da građanin koji plaća članarinu 1.005 dinara mora da ima tekući račun. Uz sve dužno poštovanje želje da se prati svaki novac u Srbiji, posebno onaj koji se usmerava u političke stranke, mislim da će to biti pomalo nemoguće iz jednog drugog razloga– članovi stranke ne moraju da budu bogati ljudi. A, onda ćete reći da je to mala svota i da je to sasvim moguće i izvodljivo. Prvo, članovi stranke ne moraju da imaju tekući račun, jer nisu obavezni po zakonu da imaju tekući račun, ne uslovljava im to članstvo u nekoj političkoj stranci. Možda im je to baš, zato što nemaju mogućnost da otvore tekući račun jer nemaju šta da primaju na njega, motiv da se aktiviraju u nekoj političkoj stranci i artikulišu svoje interese i potrebe, ali morate imati u vidu i to da građanin ne može zbog svoje članarine u političkoj stranci da otvara tekući račun, jer tekući račun, između ostalog, i košta. Da bi ga građanin imao samo da bi platio članarinu, a pri tome nema neki prihod, on će morati mnogo veću svotu godišnje da odvoji da bi taj tekući račun održavao. To su neke stvari koje pomalo liče na nonsens, ali mislim da će se uz slušanje amandmana, odnosno u raspravi o pojedinostima neke stvari moći pojasniti i otkloniti. Pa je onda i zanimljiv član 10. On je zakonski ispravan, ali ono što građanima Srbije treba objasniti, to je – član 10. tretira maksimalnu vrednost davanja političkom subjektu. Dakle: „Maksimalna vrednost davanja na godišnjem nivou, koje jedno fizičko lice može dati političkim subjektima za redovan rad, iznosi najviše 20 prosečnih mesečnih zarada.” Zaista je zanimljivo koje to fizičko lice koje ima interes da 20 prosečnih mesečnih zarada da jednoj političkoj stranci, a da pri tome to čini kao neko dobro delo, da ništa ne očekuje za uzvrat od te političke stranke i da to nije određena vrsta korupcije, da nije moguće prisustvo svih ostalih zloupotreba. Drugi stav istog člana kaže: „Maksimalna vrednost davanja na godišnjem nivou, koje jedno pravno lice može dati političkim subjektima za redovan rad, iznosi najviše 200 prosečnih mesečnih zarada.” Pošto će se to objavljivati, biće vrlo zanimljivo videti ta pravna lica koja odvoje 200 prosečnih mesečnih zarada, a nisu javna preduzeća, a ti obično koji imaju 200 prosečnih mesečnih zarada tako da daju nekom političkom subjektu jesu oni koji imaju ozbiljan interes da tako daju, oni koji vrlo često svojim zaposlenima tih 200 redovnih zarada ne isplate ili ih bar ne isplate na vreme, i bojim se da oni time ostvaruju neki drugi kredit, neku drugu beneficiju, neki drugi posredan ili neposredan interes, jer oprostite, to je velika svota da bi je neko tek tako dao i opravdao kao želju da unaprede društvo, a pri tome stekao u ovom istom siromašnom društvu u kome smo svedoci svih onih neuspelih privatizacija i svega onoga što se desilo i svih ovih obespravljenih i unesrećenih ljudi, i onih koji su u javnim kuhinjama svakodnevno, teško je reći da neko to čini baš tako iz nekog jako, jako vizionarskog stava. Znate, vreme onih dobrotvora u Srbiji, onih zadužbinara izgleda da je davno ostalo iza nas. Mi se suočavamo sa nekim drugim ljudima koji drugačije pokazuju svoje statusne simbole, koji su do njih drugačije i drugačijim kvalitetima ili nekvalitetima i došli, koji bi možda da ne daju najviše 200 prosečnih mesečnih zarada, bili na nekom mestu koje bi im mnogo više priličilo. Ali, videćemo kako će to izgledati i ko će biti ti budući zadužbinari političkih aktivnosti u Srbiji, jer neka praksa i iskustvo prosečnog građanina Srbije kaže da nema baš ništa ovde besplatno, da najviše košta ono što je besplatno i da je „besplatan sir samo u mišolovci”, pa se bojim da će se i ovo skupo plaćati. Naravno, zanimljivo je pogledati i onaj član koji se odnosi na zabranu finansiranja, odnosno ko sve ne sme da finansira političke stranke i tu je stavljeno dosta značajnih amandmana i o tome ćemo raspravljati. Staviću još jednu primedbu, čisto stručnu, ministru, ne mogu preko toga da pređem tek tako, mada ona suštinski ne utiče na duh zakona kao ove sve ostale. To je u članu 13. u stavu 1. gde kaže: „Zabranjeno je vršenje bilo kog oblika pritiska na pravna i fizička lica prilikom prikupljanja sredstava za političkog subjekta.” Prema tome, sama rečenica je u redu. Što se tiče zakonodavno, mislim da je ona ispravna, u potpunosti je prihvatljiva za nas, samo ovo „za političkog subjekta”, molimvas, nepravilan je padežni oblik. „Političkom subjektu” – tako se kaže pravilno. Dakle, da ne bude još jedna nepismenost u našim zakonima. Zakoni ipak treba da vode računa i o tome da ne doprinose devastiranju svog maternjeg jezika. Zatim smo imali primedbu, naravno, na ono o čemu se danas najviše govorilo, na izborno jemstvo. To je jedan od članova koji je ovde vrlo diskutabilan, zato što smatramo da bi se izborno jemstvo moralo mnogo detaljnije ovde rešiti. Osim toga, smatramo da ovo zadire u neka ustavna prava građana, jer, po Ustavu, svaki građanin ima pravo da bira i da bude biran. Prema tome, ima pravo da se kandiduje na izborima, ima pravo da bude politički subjekat i nekim drugim zakonima je već uređen način na koji mogu i grupe građana da učestvuju u izborima. Zaboravili smo jednu stvar kod izbornog jemstva, ovde isključujemo, tražeći naravno da izborima pristupe samo oni koji mogu da polože novac u izbornom jemstvu, dakle, mi isključujemo sve one građane koji nemaju novac. Znači li to da nemaju pravo da se politički organizuju? Zamislite u svakodnevnoj praksi ili u našoj političkoj praksi da se grupa siromašnih građana, koji su ostali bez ikakvih prihoda, organizuje i hoće da se pojave na izborima da bi mogli kao neki aktivno politički subjekti da ostvare neka svoja prava i da se u parlamentu bore za ta svoja prava, što je njihovo pravo i ustavna sloboda. Dakle, ovim političkim jemstvom zadiremo u neka prava građana koja treba drugačije urediti upravo ovim članom. Povraćaj sredstava će, takođe, biti nešto čime ćemo se baviti u raspravi o pojedinostima i amandmanima koji se podnose na ovaj zakon. Uloga Agencije za borbu protiv korupcije se, takođe, u nekoliko članova mora detaljnije odrediti, da ne bi došlo da Agencija bude u stvari jedan od restriktivnih aparata u borbi protiv opozicije, kako je to danas inače naglašeno, i da se pojedini članovi zakona moraju uskladiti već sa nekim drugim zakonima, odnosno ne mogu biti u suprotnosti sa nekim drugim zakonima, onda će dovesti do pogrešnog tumačenja, ili do zloupotrebe pri tumačenju. Takođe, zagovornik sama se član 38, koji tretira kaznene odredbe, odnosno koji uvodi pojam krivičnog dela, preuredi. I, podržavam amandman koji je podnet, o kojem ćemo, takođe, raspravljati, da se ovaj poslednji stav koji govori o organizovanom kriminalu briše. Hvala lepo.
Zahvaljujem. Narodno poslanik Tomislav Nikolić ima reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, trudio sam se da u prvom delu ukažem na to šta u zakonu nije dobro i da ukažem na ono što bi većina, shvatajući našu dobru nameru, mogla da prihvati kako bi zakon bio mnogo bolji nego kako je zamišljen. Postojao je i do sada zakon. Po tom zakonu, obavešteni smo od strane Agencije da je bilo nemoguće postupati i da čak neće ni da podnose prijave protiv učesnika na dopunskim lokalnim izborima zato što su shvatili da je nemoguće bilo finansirati posebno izborne kampanje u skladu sa onakvim odredbama zakona. Ovaj zakon je, sudeći po onima koji su ga pisali, a to je Ministarstvo pravde, i sudeći po onome ko ga je u javnosti obrazlagao, a to je državni sekretar, isključivo,trebalo da bude represivni zakon. Sama činjenica da je predviđeno da one koji se o ovaj zakon ogreše, pa makar i da ne prijave tu članarinu od hiljadu dinara, predviđeno da ih goni Specijalno tužilaštvo i da im se sudi pred Sudom za organizovani kriminal, očigledno je neko želeo da pokaže kako političke stranke vode sve sami kriminalci. Čitava priča koju slušamo već skoro godinu dana o finansiranju političkih stranaka jeste ukazivanje prstom na one koji su u strankama najodgovorniji, kako su svi prodani pojedincima, interesnim grupama, odavno je prestalo da se govori da su prodani inostranstvu, to još samo nama naprednjacima bezumnici govore da smo se prodali te Englezima, te Amerikancima, nije važno ni kome, a želeo bih da ovo bude zakon po kome ćemo svi da se ponašamo, da to bude naš zakon, da se tiče svih nas i voleo bih da to bude zakon koga ćemo sa ponosom da ispunjavamo i obećavam da bi SNS prednjačila u tome. Da bi to bio takav zakon potrebno je da ozbiljno razmislite i o amandmanima koje smo mi pisali i o amandmanima koje su pisale druge poslaničke grupe, da se ne jogunite, kao predlagači koji su, eto, godinu dana radili, pa našli savršeno rešenje. Nijedno rešenje nije savršeno. A, od opozicije ne očekujte da učestvuje u izradama predloga zakona, pošto potom ne bi bilo parlamentarne borbe. Da smo zajedno sa vama sačinili ovaj predlog zakona, pa ko bi se borio ovde, ovde bi se samo dizale ruke.Onda bi sedam ljudi odlučilo kako će da izgleda zakon ili 12, a svi ostali bismo dizali ruke. Mislim da je ovo ispravnije. Vi koji smatrate da treba da bude donet ovaj zakon, vi ste njegov predlog uradili, zajedno, valjda, poslanici i predstavnici Vlade. Mi smatramo da takav zakon treba da postoji ali, takođe, smatramo da nije dobro urađen, da ima nejasnih rešenja, da ima nedorečenosti i da to sve može da bude otklonjeno. Zbog toga, pošto već imate većinu, vama nisu potrebni glasovi za izglasavanje ovog zakona, bio vam je potreban glas razuma da vam ukažem na neke odredbe, pošto se ovim poslom neki od nas bavimo već 20 godina, stalno strepeći da ili nismo slučajno načinili neki potez koji nije u skladu sa zakonom ili da nas neko ne uhvati slučajno kako činimo neki potez koji nije u skladu sa zakonom, a i sami znate da smo ponekad bili prinuđeni da radimo i to. Uostalom, protiv skoro svih političkih stranaka se uvek pronašlo po nešto što su radile mimo lošeg zakona. Ne kažem, nije baš loš zakon izgovor da bude povređen, ali nekako smo svi zbog toga imali neko pranje savesti u određenom periodu, u kampanjama koje traju po dva meseca, u kampanjama koje otpočne jedna vladajuća stranka, najčešće je to G17 plus, i vidite da je u igri ogroman novac, i vidite, odjednom su zakupljeni svi bilbordi i svi termini na televizijama, u takvim kampanjama da se ograničite na ono što vam zakon garantuje, a ono što garantuje zakon do sada to je bilo samo tih prvih 20%. Niko drugi nije mogao da zna da će da osvoji mandat pa da naknadno pet dana po proglašenju konačnih izbornih rezultata dobije novac koji je imao pravo da potroši pre dva meseca. Ovaj zakon bi mogao da unese malo više reda, s tim što treba da se pogleda posebno u pogledu jemstva: ili ga izbrišite ili nas uputite u to koliki iznos sredstava treba da damo da bi nam lista bila proglašena! Uputite nas u to ko nam to daje potvrdu da smo dali jemstvo! Pa, nije moguće da RIK daje tu potvrdu. Ni ona se ne spominje ovde. Ne znam ko bi drugi mogao kada ona proglašava izbornu listu. Nemojte da nas tretirate kao kriminalce zato što je idealna država koju vode političke stranke. Političke stranke da doteramo u red, u zakon, ali nikako protiv njih da se borimo kao kuge i pošasti, pošto ne valjaju društva u kojima ne deluju političke stranke i ne valjaju društva u kojima nema parlamenta, već parlament postane ili policijska stanica ili doušničko mesto, ili mašina za glasanje. Mi ćemo potpuno da poštujemo ovaj zakon. Ne sviđa nam se to što ste ga zamislili kao zakon kojim može da bude sputana opoziciona borba i tu prvenstveno mislim na ulogu Agencije, koju dobija ovim zakonom, a nije predviđena kao takva, na ulogu da može da uđe u prostorije opozicione političke stranke kad god hoće, da traži šta god hoće i posebno da može u izbornoj kampanji da dan za danom provodi, da nas kontroliše kao da smo kriminalci i da smo dužni u roku od tri dana da joj sve dostavimo i odgovorimo, inače – šta? Inače –šta?! Kazniće nas Agencija, a mi u jeku izborne kampanje borimo se za svaki glas? Šta može da nađe u toku izborne kampanje? Eno vam plakata na Slaviji, pokažite gde ste štampali i kako ste platili taj novac. Pa, hoćemo li u to da se pretvorimo? Mislim da nećemo. Mislim da ne treba i mislim da je sloboda političke borbe u tih mesec i po dana kampanje ono za šta smo se borili od kad postoji višestranački politički sistem u Srbiji. Nemojte to da sputavate ovakvim zakonima, pod maskom da želite da obezbedite legitimitet i legalitet u poslovanju političkih stranaka. Nemojte da finansirate stranke po broju osvojenih glasova. Mi se borimo za mandate! Treba da se finansiraju mandati! Da svaki poslanik vredi istu količinu novca iz budžeta Republike Srbije. Jer iste obaveze imamo svi. Iste poslove svi obavljamo. Na isti način smo do mandata došli. Isti broj glasača po Dontovom principu je glasalo za svakog od nas da bismo postali poslanici. Ne znam zašto vam je smetala odredba da se prema poslaničkim grupama finansije predviđene za finansiranje svakog poslanika pojedinačno uplaćuju poslaničkim grupama koje imaju te poslaničke, odborničke ili poslaničke mandate u Skupštini Vojvodine? Zašto je do te izmene došlo, nije se niko usudio da nam ovde objasni, zato što ministar Marković nije učestvovao u izradi zakona? Pročitao je obrazloženje, trebalo je da dođe onaj ko je učestvovao u izradi zakona, ko je zakon pisao, ko zna šta je hteo. Bilo bi me sramota da moj državni sekretar istupi u javnosti i da kaže – nema izmena ovog zakona. Mislim da ni Bokasa nije predlagao zakone za koje bi govorio – ovi zakoni ne mogu da budu izmenjeni. Upoznajte ga da, ustavna odredba nigde ne garantuje jednom predlogu zakona da mora da bude usvojen u obliku u kome je predložen i da zbog toga i postoji višestranački sistem. Za vreme komunizma, sigurno su zakoni usvajani onako kako su i predlagani, ali smo, valjda, prevazišli komunizam i otišli u višestranački sistem. Mi ćemo vam još neke primedbe izneti na ovaj predlog zakona. Voleo bih da možemo da saslušamo onoga ko je ove primedbe valjda slušao. Moje nije slušao niko od predstavnika Vlade, verovatno mu to nije ni interesantno. Mnogo me interesuje zašto neke odredbe važe od jula 2012. godine, a tiču se finansiranja političkih stranaka. U julu se ne donosi budžet. Ovo drastično menja odredbe budžeta. Po kom zakonu će budžet predvideti sredstva za kampanju i za finansiranje političkih stranaka 2012. godine, kada je već trebalo da bude Nacrt budžeta. Otprilike, u septembru bi trebalo da bude Nacrt gotov. A, nama će da stupi na snagu jedan deo finansiranja u julu 2012. godine. Hoćemo li to pola godine da se finansiramo po jednom principu, a pola godine po drugom? Ovo je mogla da bude prilika da narodni poslanici svesni toga da je na njih bačena sumnja, a mi koji smo na strankama najodgovorniji i svesni toga da se na nas posebno baca sumnja, da se odužimo tako da svi glasamo za zakon. Ali, očigledno je i sudeći po unapred spremljenim diskusijama predstavnika vladajuće većine, vi nećete prihvatiti bilo kakvu izmenu Predloga koji vam je stavljen na sto, zbog toga naš glas za ovaj zakon ne očekujte. Očekujte da se ponašamo u skladu sa zakonom i očekujte da i ovaj, kao i sve u delu koji mislimo da nije dobar, nije korektan, da nije pravičan, da ga menjamo onog časa kada za to budemo u mogućnosti. [[Aplauz]]
Zahvaljujem. Dajem reč narodnoj poslanici Jorgovanki Tabaković.
Narodni poslanik Jorgovanka Tabaković neće imati dovoljno vremena da iznese sve primedbe na zakon koji je dugo rađen i na koji je, od 47 članova koliko i ima, SNS podnela 39 amandmana, od kojih su samo dva prirode da je Agenciji dato neustavno pravo da donosi propise, za šta ona kao organ uprave nije ovlašćena, a 37 suštinski zadiru u ovaj zakon, u smislu preciziranja onog što vi govorite da je dobra namera, ali što u ovom zakonu nije izvedeno. Počeću od onoga što narod najviše zanima – a to je: novac i finansiranje stranaka. Malopre me je koleginica, gospođa Čomić, iznenadila činjenicom da je komentarisala – a, što se mi to čudimo da se osnovica za obračun onoga što je finansiranje političkih stranaka uzima zbog rashodne strane, zato što je priroda tog davanja u stvari rashod. To je potpuno pogrešan pristup. Ono šta je osnovica u budžetu za obračun finansiranja političkih stranaka, odnosno političkih subjekata iz ovog zakona, govori o tome da smo se svi u ovoj državi složili da se iz deficita, koji se finansira kreditima, mogu finansirati samo infrastrukturni projekti, ali ne i rad političkih stranaka. Da podsetim one koji nisu čuli ono što je izneo gospodin Tomislav Nikolić. Po sadašnjem zakonu u budžetu za 2011. godinu 577 miliona dinara se izdvaja za rad političkih stranaka. To je ona pozicija koja se zove – dotacije za redovan rad i nalazi se na stavci 481. U 2010. godini po rebalansu to je bilo 663 miliona. Po Predlogu zakona koji nam je dat, a to je da se prema definiciji iz Zakona o budžetskom sistemu, kao osnovica iz budžeta uzima rashodna strana bez umanjenja transfera onog što se daje pokrajini i ostalim nižim nivoima vlasti, to znači da će se na ovaj budžet, na 847 milijardi sada u stvari izdvajati dvostruko veći iznos – milijarda i 270 miliona. To znači da mi uzimamo kao osnovicu deo budžeta koji u sebi sadrži zaduživanje, kredite i emisiju novca kroz ono što je plasiranje i obveznica i repo operacija na ovom tržištu, i hteli to mi da priznamo ili ne, knjigovodstvo, matematika je neumoljiva. Šta je još jedan dokaz da rashod ne može da bude osnov za finansiranje? To je 23. decembra, osnovana primedba organizacije "Transparentnost" koja je, nepreciznu formulaciju iz dosadašnjeg zakona–da se strankama izdvaja 0,15% budžeta umanjenog za transfere, tada je bila manja osnovica, primenjivala na takav način da se od 2003. godine, kada je usvojen taj zakon, do 2004. godine, uvek su se, a samo je 2004. godina izuzetak, u proteklih šest godina za osnovicu uzimali rashodi. A, samo 2004. godine, za obračun se prvi put uzeo prihod budžeta. Isti zakon, Vlada koja tvrdi da je u pravu i kada uzima osnovicu – rashod i kada tvrdi da je u pravu kada uzima za osnovicu – prihod, napravila je takav problem svim strankama, da je napravljena razlika, da su, ako je Vlada kao predlagač bila u pravu u proteklih šest godina, onda su parlamentarne političke stranke bile neosnovano uskraćene za 180 miliona za tu 2004. godinu. Ili, ako je Vlada u pravu, a uvek ona donosi odluku tj, ona prebacuje sredstva strankama. Nema tu zahteva da vam se prenesu sredstva. To Vlada radi u Upravi za trezor, nadležno Ministarstvo finansija ili organ samouprave, ili lokalni organ koji je za to zadužen, ispada, i proizilazi, da su stranke iz budžeta od 2004. godine do danas dobile 354,9 miliona dinara više nego što im po zakonu pripada. O čemu mi govorimo, ako smo imali zakon koji je jednom tretirao kao osnovicu prihod, jednom rashod, a danas, čak, isto rashod, ali neumanjeno za transfere i prenose? Nema onoga ko razume srpski jezik i ko zna da sabere dva i dva koji može da opovrgne tvrdnju da obuhvatanje deficita kao osnovice za finansiranje stranaka znači da su stranke na vlasti i sve one koji su neodgovorne prema građanima zainteresovane da obim budžeta bude veći i da deficit bude veći, nezavisno iz čega se finansira, da bi same mogle da zagrabe veći deo sredstava. Mi u tome jednostavno ne želimo da učestvujemo i insistiramo da se usvoji amandman po kojem se obračun osnovice uzima prihod budžeta, dakle, iz realnih izvora. Političke stranke treba da postoje, treba da se finansiraju, ali iz para koje zaista postoje, a ne da pričamo o brizi za buduće generacije a da im kroz kreditna zaduženja ne ostavljamo ni koridore, ni neke nove infrastrukturne objekte, kojih su puna usta svima, ko god o čemu da priča, a u stvari reč je o finansiranju političkih stranaka. Da li zaista želite da uvedete red? Ne, sigurna sam da ne želite. Zašto sam ovako energična? Sve vreme mi se neko poziva na svetsku praksu i iskustvo, a tri osnovna ograničenja: da se ograniči iznos po jednom davaocu, primenjeno, da se ograniče izvori iz stranih sredstava, primenjeno delimično, reći ću šta smo mi predložili, i osnovno ograničenje, koje je potrebno Srbiji više nego bilo kojoj drugoj zemlji, a to je – da se zabrani davanje priloga od strane pravnih subjekata. Dakle, kada dozvolite da privredni subjekt koji nema volju, on ne može da bude simpatizer ni vaše ni moje stranke, da ono što se zove kompanija registrovana u nekom APR-u, neki preduzetnik, preduzeće bilo koje vrste, ima volju da podrži nečiju ideju – ne, to čini direktor i odgovorno lice preduzeća, upravo onako kako vam je gospodin Nikolić i objašnjavao. To nije naše izumiteljstvo. To je naša želja da život u Srbiji, u smislu rada u ovom parlamentu i u političkom delovanju, učinimo zaista poštenim, učinimo prihvatljivim i poštovanim za građane Srbije. Ne, vi niste ograničili davanja od strane pravnih lica, ali zato svi znamo da je obećavanje i davanje u izgled nekih budućih mogućnosti kroz dobijanje tendera, kroz korupciju koja nije podmićivanje, nego kroz korupciju koja se zove, naučno i stručno, trgovinu uticajima i koju razrađuju sve institucije koje se bave političkim životom, eliminišete samo brisanjem tog dela koji se zove finansiranje od strane pravnih subjekata. – što je SNS učinila podnoseći amandman i dosledno izvodeći tu svoju, dakle, svetsku praksu i svoju želju da doprinesemo evropskijem izgledu ovog zakona, da primerimo finansiranje stranaka mogućnostima Srbije i da vratimo ugled političkom delovanju. Ono što jeste, takođe, vrlo važna stvar, jeste to da ono što se zove neka vrsta najamnih radnika političkih stranaka kroz javne funkcionere, nije ni dotaknuta zakonom. Neću spominjati ograničavanje isplate članarina iznad hiljadu dinara preko tekućeg računa. Ne, to nije način. Način je da one koji mogu da upravljaju sredstvima pravnog subjekta, preduzeća, bilo kog, ograničite tako što ćete prilog tog funkcionera i njegovo davanje kad je član stranke pratiti preko tekućeg računa. I ne da mu srazmerno uvodite visinu članarine sa primanjima koje vrši, jer šta to znači? To znači da neko može da se bavi politikom i da je sve vreme u nekom robovlasničkom odnosu sa onim ko mu je omogućio da bude na toj funkciji i da deo tog svog primanja on mora da daje političkoj stranci. Neću da nabrajam primere, neću da nabrajam ono što je punilo novinske stupce, jer želim da sačuvam vašu dobru volju i čistu svest da pročitate 39 amandmana SNS. Mi smo našim amandmanima predvideli da politička stranka treba da se bavi političkom aktivnošću, a ne komercijalnim delatnostima i ne da se bavi, na primer, rentiranjem nekretnina kojima je, sticajem okolnosti ili sticajem specifičnih okolnosti u Srbiji došla u posed bilo koja politička stranka. Prema tome, ako kažemo – nema komercijalnih aktivnosti, nema ni izdavanja u zakup. Pričamo, s jedne strane o restituciji, a radimo privatizaciju da ne ostane ništa za restituciju i obećanje ljudima kojima treba vratiti ono što je bilo njihovo, a, s druge strane, neke političke stranke jedva sastavljaju kraj sa krajem, sprečava im se prostor za političku konkurenciju zahtevima da obezbede sredstva za jemstvo, koje uopšte niste razradili, niti može biti primenjeno. Sa druge strane, neko se preko povezanih lica ili zatiranjem tragova tih povezanih lica sa pravnim subjektima vrlo lepo i lagodno finansira kao politički subjekt. Mislim da je ovo jedina prilika da pokažemo ko je ovde pravi evropejac, time što ćemo pokazati koliko ćemo doneti zakon koji će u praksi iskoreniti u najvećoj mogućoj meri korupciju. Koliko ćemo ovim zakonom uspeti da napravimo jedan vodootporni zid da političke stranke ne budu dužnici onih koji im pomažu da dođu na vlast, a da im se onda usluge uzvraćaju upravo na način kako sam to maločas rekla – trgovinom, uticajima ili dodeljivanjem poslova na način koji nije zakonit. Odbili ste da usvojite zakon o javnim nabavkama koji vam je SNS predložila. Ukoliko i ovo odbijete, baš me zanima da li neko ima prava da kaže da želi da se bori da svaki građanin u Srbiji živi bolje? U Zakonu o javnim nabavkama vi svakom novom pravnom licu omogućavate kroz ažuriranje liste ponuđača da utrči na igralište koje se zove politička konkurencija. Šta radite u političkom životu? Ograničavate ga time što uvodite jemstvo i uvodite niz ograničavajućih pravila za one koji žele da zaista utiču na poboljšanje političkog života i klime u Srbiji. Ne mogu da kažem da ono što su vaša verbalna zalaganja za duh ovog zakona jeste pretočeno u ovaj zakon. Ali jeste pretočeno u vrlo neobično i preveliko ovlašćenje Agencije za borbu protiv korupcije, koja može da dođe u političku stranku i da traži knjigovodstvenu dokumentaciju bez obrazloženja. Može li vam doći inspektor u preduzeće, može li vam neko zakucati na vrata a da ne kaže da li postoji osnovana sumnja, razlog zašto dolazi? Ne, palo im je na pamet. Ta i takva agencija, predvideli ste ovim zakonom, može da dobije ne manje od, po sadašnjim iznosima iz budžeta, osam i po miliona dinara da angažuje ne svoje zaposlene koje finansiramo iz budžeta, nego neke honorarne stručnjake i saradnike da vrše proveru onog što smatrate najviše kriminalizovanim u ovom društvu, a to su političke stranke. Kažete – ne manje od osam i po miliona u ovom trenutku. To ne znači da ne može da bude i deset puta više, jer zakon kaže samo „ne manje”. A, zakon ne kaže ko to određuje? Da li baš taj jedan procenat od 0,1% sredstava određenih za finansiranje izborne kampanje, odnosno aktivnosti? Niko ne kaže po kom kriterijumu. (Predsednik: Vreme.) Sve ostale nedorečenosti podrobno ćemo objasniti građanima u raspravi u pojedinostima i reći zašto ne želimo da glasamo za ovakav zakon. [[Aplauz]]
Zahvaljujem. Pravo na repliku ima potpredsednica Gordana Čomić.
Pravo na repliku zbog komentara poštovane koleginice o tome da pogrešno razumem argument – da se procenat izdvajanja u iznosu brojčanom za stranke stavlja na rashodnu stranu budžeta. Naravno da se stavlja i mogu samo da izrazim srdačno žaljenje što se od svega, a ne sumnjajući u znanje poštovane koleginice, daje samo takav argument. Iskoristila bih ova dva minuta da podelim sa svima nama i građanima koliki je taj iznos u stvari i na koji način se formira budžet. Budžet Republike Srbije je oko devet milijardi evra i prihodna strana i rashodna strana su u deficitu za oko 120 miliona evra. Od prihodne strane i od rashodne strane znamo procentualno tačno na šta se budžet troši: 32% budžeta ide direktno u iznose za penzije, jer je to nedostajući deo, 22,3% budžeta ide na plate oko 215.000 zaposlenih koji se direktno plaćaju iz budžeta, 10% budžeta su direktne mere socijalne politike, oko 6% budžeta jesu razne subvencije. Dakle, isplate iz budžeta za rad političkih stranaka mogu biti samo na rashodnoj strani. Sa nadom da je cela ideja, to nije prvi put da čujem, da se uputi poruka da je ovaj procentualni iznos sa rashodne strane takav da će finansiranje političkih stranaka da poveća deficit, to je ono o čemu ja vama pričam. Personalizujte krivicu, ali govoriti kao član političke stranke o tome da se donosi zakon koji će finansiranjem aktivnosti svih političkih stranaka uvećati deficit jeste pucanj u novu ideju o političkoj slobodi u kome se svi organizujemo u političke stranke. Kritikujte bez paušalnog, to je dobro za sve nas. Hvala vam. [[Aplauz]]
Gospođa Jorgovanka Tabaković.
Znam da gospođa Čomić odlično zna fiziku, vrlo dobro govori i engleski jezik, ali da se razumemo, niko ne spori činjenicu da je finansiranje političkih stranaka na strani rashoda i da se tako knjiži. Primedba je da se ne može uzimati rashodna strana budžeta kao osnovica za obračun davanja političkim strankama, zato što je u rashodnoj strani sadržan deficit. Mi jesmo za finansiranje iz realnih izvora i primedba je da se osnovica, to ćete naći u našem amandmanu za obračun davanja i dotacija političkim strankama, koja se vodi na stavci 481 pozicije 160, mora obračunavati samo na osnovu prihoda, odnosno budžet za ovu godinu iznosi 847 milijardi javnih izdataka i to će biti osnovica za obračun po trenutno važećem predlogu, a ono što su prihodi budžeta jeste 726 milijardi dinara. Prema tome, 121 milijarda je deficit, a on sada služi kao osnovica na koju će se od sredine iduće godine izdvajati sredstva za političke stranke. Hvala.
Potpredsednica Gordana Čomić.
Upravo o tome govorim. To nije istina. Dakle, deficit ne služi kao osnov. Podsetiću vas, i sve, kada ministar ili ministarka finansija ovde govori o rashodima i kada govori o prihodima, kojoj rečenici i kako upotrebljava, kada je i na kom mestu deficit u budžetu. Balans budžeta, potpuni, koji nema nijedna država jeste da se poreskim politikama i poreskom fiskalnom politikom pokupi tačno onakav iznos javnih prihoda, koliko su javni rashodi. Toga nema, nigde ni u jednoj zemlji. A, fiskalna politika kojom prikupljamo prihodnu stranu, zbog raznih razloga, kaže koliki je deficit na toj strani i na koji će se način on smanjivati, smanjivanjem rashoda. To su elementarne stvari kada je budžet u pitanju. Dakle, iz vrlo jakih razlika tražila sam repliku, i ponavljam, mogu, nemojte promovisati ideju da je finansiranje političkih stranaka uvećavanje deficita, jer to nije tačno, jer to ne koristi nikome ko učestvuje u političkom životu Srbije, bio on vlast, bio on opozicija. Toliko je jednostavno, ako hoćemo da znamo. Zahvaljujem na strpljenju i na mogućnosti da odgovorim replikom. [[Aplauz]]
Reč ima Tomislav Nikolić, pokušajte da se razjasnite da li, čini mi se da svako ostaje pri svom.
Hteo bih samo da razjasnim, da ne bi ispalo da imamo nekih sporenja, mada je otišla gospođa Čomić. Vidite, zašto se zalažemo za to da prihodna strana bude osnovica za finansiranje političkih stranaka. Ove godine, ako se političke stranke finansiraju na osnovu prihoda budžeta, dobiće 544 miliona. Kada bismo uveli ovaj način finansiranja za ovu godinu isplatili bismo političkim strankama milijardu i 200 miliona. Nemojte da mi kažete da je to isto, apsolutno je 100% povećanje, primenite ga za ovu godinu, zamolite bivšu ministarku finansija da izračuna koliko će političke stranke dobiti po ovom zakonu, po ovoj vrsti obračuna i koliko bi dobile po istom starom zakonu po vrsti obračuna koju vi predlažete ovim zakonom – razlika je 650 miliona dinara. Molim vas tih 650 miliona dinara smo zaduživali da pokrijemo deficit budžeta, da imamo za kapitalne investicije da imamo za koridor. Stranke trljaju ruke koliko god se više zadužimo više pripada novca strankama. Prema tome, kada završite sa prihodima na tu osnovicu računajte prihode političkih stranaka. Nemojte kad završite sa rashodima, pokrivate rashode zaduživanjem iz inostranstva. Hvala.
Zahvaljujem. Pravo iz člana 96. našeg poslovnika nije iskoristila gospođa Nada Kolundžija, koja ima reč.
Poštovana gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, Poslanička grupa ZES glasaće za ovaj zakon, imajući pre svega na umu potrebu društva da razvija politički sistem, da unapređuje demokratsko društvo, da otklanja one nedostatke koji se u procesu tranzicije ispoljavaju kao očigledni, da istovremeno stvara dobre i povoljne uslove za postojanje i rad političkih stranaka, kao neophodne pretpostavke u višestranačkom parlamentarnom sistemu. Ono što je jako važno za donošenje ovog zakona jeste i sam proces donošenja ovog zakona, koji je u velikoj meri pokazao da je možda najbolje kada zakone donosimo tako što obavljamo konsultacije i razgovore sa svima onima koji su zainteresovane, jer se onda najbolje vidi da li neko ima neku zabludu o nečem, da li neko ima nekakav otpor prema nečemu, da li neko vidi rešenje koje kada ga razmeni sa onim ko ga sprovodi u praksi može da razume da to rešenje nije primenljivo. Ono što je motivacija za donošenje ovog zakona jeste pre svega potreba da se, s jedne strane, utvrdi zakonom na koji način će politički akteri biti finansirani kako bi se otklonile što je moguće više, teško da je to moguće u apsolutnom iznosu, sve one mogućnosti koje nose u sebi elemente zloupotreba, korupcije ili eventualno korišćenja sredstava koje nije u skladu sa onim što je namena tih sredstava. Mi se ovde nalazimo, dakle, u javnosti se vodi jedna debata koja se kreće između dva pola i mislim da odgovornost za jednu atmosferu u kojoj su političke stranke markirane kao najveći izvor zla, kao nešto što je samo po sebi loše, nešto čega se treba kloniti i od čega treba zazirati, mislim da veliku odgovornost snose i predstavnici nekih političkih partija. Neke diskusije ovde danas potvrđuju da je to tako. Prema tome, neki od onih koji su danas govorili o tome govorili su kao da su čisti u odnosu na činjenicu da su i sami pripadnici političkih partija, da su i sami nosioci mnogih aktivnosti i da neki od njih, upravo, verovatno iz ličnog iskustva i znajući za sve manipulacije i zloupotrebe kroz koje su prošli, imaju potrebu da optuže druge za te zloupotrebe, verujući, valjda tako,da će oni iz toga izaći čisti. Ono što imamo kao posledicu takve političke atmosfere jeste osećaj građana Srbije da su političke partije nešto što je loše i nešto što treba, ako je moguće nekako skloniti iz njihovog života. Ono što želim da kažem jeste da je razvoj višestranačkog parlamentarnog sistema, kao najboljeg oblika političkog uređenja, nemoguće zamisliti bez političkih partija. Svako onaj ko napada druge političke partije misleći da će time sebe izdvojiti kao nekog ko je častan i tražiti za sebe mogućnost da se predstavi kao neko ko je apsolutno bezgrešan mislim da doprinosi jednom stanju svesti u Srbiji, u kojoj zaista imamo ozbiljan problem da građani razumeju da političke partije, iako imaju mane kao i drugi segmenti društva, jesu one koje menjaju ovo društvo nabolje i jesu političke partije upravo oni činioci koji građanima omogućavaju da na najbolji mogući način usaglašavaju interese i grade društvo u kome će svakom pojedincu biti bolje. Svi oni koji su strogi kritičari političkih partija zaboravljaju jednu stvar. Ovde, u ovom parlamentu, ovaj zakon kojim se uspostavlja red u finansiranje političkih partija, kojim se uspostavlja mehanizam kontrole trošenja sredstava doneće političke partije, a ne oni koji sede izvan njih i smatraju da su političke partije najveće zlo. Da ne bismo optuživali druge zbog loše slike o političkim partijama, mislim da je bilo potrebno da oni koji danas ovde kritikuju ovaj zakon i neka konkretna rešenja u tom zakonu, možda malo pažljivije pročitaju taj zakon, pa da vide da neka od rešenja koja napadaju tvrdeći da ta rešenja ne postoje u zakonu, da zapravo vrlo precizno postoje u zakonu. Naravno, neću da tvrdim da u ovom zakonu ne postoje nedorečenosti, da ne postoje manjkavosti i da ne postoje čak i rešenja koja ovakva kakva su predložena ostavljaju prostor za arbitrarno tumačenje njegovog sprovođenja. I, u tom smislu, mi ćemo zaista vrlo pažljivo razmotriti sve amandmane i vrlo pažljivo ćemo prihvatiti sve one amandmane koji će otkloniti svaku sumnju u našu jasnu nameru da donesemo zakon kojim ćemo na najbolji mogući način urediti ovu oblast, da usvojimo svaki onaj amandman koji će otkloniti svaku mogućnost da se na različite načine tumači ista norma. Otklonićemo, prihvatanjem amandmana, svaku onu mogućnost koja ostavlja prostor za eventualne zloupotrebe. Videćemo da li će tad da se pojave na glasanju i glasaju za takav zakon oni koji smatraju da nije dovoljno evropejski, jer bi oni znali da naprave evropejskiji zakon. Videćemo da li će glasati za taj zakon oni koji ga nisu dobro pročitali, pa ga kritikuju, ne znajući zapravo šta u njemu piše. Nadam se da će do dana za glasanje pročitati zakon i videti za koje smo se amandmane opredelili i prihvatiti to da naša politička volja jeste da donesemo zakon kojim ćemo ovu vrlo važnu oblast, s jedne strane, urediti, a, s druge strane, otkloniti koliko god je moguće sve one prostore u kojima se javljala zloupotreba, korupcija itd. Istovremeno želim još nešto da kažem. Dakle, u toj jednoj opštoj hajci na političke stranke to se polako prenosi i na one koji su spremni da finansiraju političke stranke i tako se automatski stavlja znak jednakosti između fizičkog ili pravnog lica koje želi da pomogne političku stranku i ličnog interesa koji očekuje da će iz toga da dobije. Duboko verujem i mislim da su godine za nama dokazale da postoje ljudi koji iskreno veruju u ideje, ljudi koji veruju da ostvarenje tih ideja donosi dobrobit i njima kao pojedincima, ali i čitavom društvu. Mislim da je nedopustivo prozivati ljude koji su spremni da daju svoj doprinos takvim idejama i ostvarivanju mogućnosti da se takve ideje ostvare i obeležiti ih kao nekog ko to radi iz ličnog interesa. Naravno da svako u ovoj zemlji ima lični interes. Svako ko izađe na glasanje ima lični interes da živi bolje u normalnoj zemlji u kojoj ga neće voditi oni koji će mu svakodnevno pretiti raznim stvarima ili će ga dovoditi u situaciju da bude ugrožen. Naravno da je to lični interes. Naravno da je lični interes svako ko odluči da bude član političke partije i da svojim angažovanjem, svojim znanjem, veštinama i umećem doprinosi ostvarenju te ideje i opšteg interesa. Ovde se samo postavlja pitanje, da li mi ovim zakonom uspevamo da na prvo mesto stavimo opšti interes. Ako smo mi ovim zakonom uspeli da na pravo mesto stavimo opšti interes, interes svih građana vodeći računa o tome da za ostvarivanje tog opšteg interesa jesu neophodne političke partije, ali da političke partije moraju imati jasno uređen prostor u kome deluju, onda smo mi uspeli u tome. Verujem da je ovaj zakon ogroman korak u tom pravcu, iako, takođe, verujem da će, kao i drugi zakoni, u svojoj praksi možda ukazati na nešto što nismo sad videli, ali zakoni nisu napisani jednom za svagda i mislim da ih život svaki dan i proverava i traži da se oni menjaju u skladu što život nameće kao potrebu. Hvala vam. [[Aplauz]]
Zahvaljujem. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, a niko ne želi reč u skladu sa članom 96. Poslovnika, gospodin Čolaković. Izvolite i izvinite.
Poštovana predsednice, uvaženi narodni poslanici, PUPS će glasati za Predlog zakona i samo nekoliko rečenica zašto. Pre svega, mi smo učestvovali u tri javne rasprave stručne, političke, koje su organizovali pisci ovog zakona i dali svoj doprinos u predlozima i sugestijama koje smo mislili da su dobre. Mi smo zahvalni što su predlagači neke naše sugestije prihvatili. Drugo, mi smo pre otprilike godinu i po dana usvojili Zakon o političkim partijama i vidimo da je politička scena u Srbiji uozbiljena. Imamo rezultate, pošto je bilo preko 600 političkih partija i stranaka, sad imamo 80-ak registrovanih, da to drugačije funkcioniše na bolji, i organizovaniji način i u interesu građana. U tom pogledu mislimo da ovaj zakon doprinosi kao nastavak uređenja tih ukupnih odnosa, doprinosi da se politička scena u našoj državi na najbolji način uredi. Moram da kažem i to da me iznenađuje što su, ako se ja dobro sećam, samo tri političke partije iz ovog parlamenta učestvovale na tim javnim raspravama. Iz amandman koje sam uspeo danas da pročitam, i pozicije i opozicije, vidi se da ima dobrih sugestija i predloga. Postavlja se pitanje, zašto na startu nismo zajednički svi učestvovali u tome. Zašto ta rešenja nisu već u Predlogu zakona? To bi bio doprinos da ovaj zakon bude bolji. I da danas o ovom zakonu razgovaramo i da ga promovišemo na najbolji mogući način, na bazi dogovora koje smo postigli na javnim rasprava u prethodnom postupku pre rasprave u parlamentu. Isto to mogu da kažem kad je bilo javno slušanje, novi institut u našem parlamentu, da je samo pet političkih grupacija iz parlamenta učestvovalo u tome. Zbog toga ne razumem zašto mi ne učestvujemo, ako smo se opredelili, sve političke partije, i ako nam je želja da zakoni budu kako treba, da dajemo doprinose i da ovde na plenarnoj sednici promovišemo ono zbog čega smo se opredelili u pripremi zakona. I, treća stvar zbog koje ćemo glasati, mi mislimo da je dobro da parlament svoju kontrolnu funkciju obezbeđuje sa više sluha, više pažnje i više rada. U tom pogledu, to očekujem od regulatornih tela koje smo mi izabrali u ovom parlamentu, ali isto tako, i od odbora i ovog parlamenta u celini, da na plenarnim sednicama pratimo te izveštaje kako se to ostvaruje i na koji način. PUPS će u tom pogledu dati svoj doprinos primernim sprovođenjem zakona koji budemo usvojili i zbog toga ćemo glasati za ovaj zakon. Hvala vam. [[Aplauz]]
Zahvaljujem, gospodine Čolakoviću. Da li još neko ko nije iskoristio pravo iz člana 96. Poslovnika želi reč? (Ne) Zaključujem načelni pretres o Predlogu zakona. Sa radom ćemo nastaviti sutra, u 10.00 časova. Zahvaljujem na učešću u diskusiji. Poštovane dame i gospodo, nastavljamo rad sednice Drugog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2011. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 95 narodnih poslanika. Da bismo tačno utvrdili kvorum, molim da ubacite kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali 86 narodnih poslanika, odnosno da ima uslova za rad. Obaveštavam vas da su sednici sprečeni da prisustvuju narodni poslanici: Milisav Petronijević i Laslo Varga. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam da sam pored predstavnika predlagača Božidara Đelića, potpredsednika Vlade i Sulejmana Ugljanina, ministra bez portfelja, pozvala da današnjoj sednici prisustvuju i Vuk Đoković, državni sekretar u Ministarstvu finansija i Nataša Kovačević, pomoćnik ministra finansija. Prelazimo na 2. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA ZAKONA O AKCIZAMA Primili ste Predlog zakona, koji je podnela Vlada. Primili ste izveštaj Odbora za finansije. Primili ste izveštaj Zakonodavnog odbora. Pre otvaranja načelnog pretresa, podsećam vas da, prema članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, te da se raspodeljuje na sledeći način: Poslanička grupa Za evropsku Srbiju – jedan sat, 33 minuta i 36 sekundi; Poslanička grupa SRS – jedan sat; Poslanička grupa Ujedinjeni regioni Srbije – 28 minuta i 48 sekundi; Poslanička grupa Napred Srbijo – 25 minuta i 12 sekundi; Poslanička grupa DSS-Vojislav Koštunica – 24 minuta; Poslanička grupa SPS-JS – 18 minuta; Poslanička grupa LDP – 14 minuta i 24 sekunde; Poslanička grupa Nova Srbija – 10 minuta i 48 sekundi; Poslanička grupa manjina – osam minuta i 24 sekunde i Poslanička grupa PUPS – šest minuta. Saglasno članu 96. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanici koji nisu članovi nijedne poslaničke grupe imaju pravo da govore jednom do pet minuta. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmahpodnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Obaveštavam vas da će po ovoj tački dnevnog reda predstavnici poslaničkih grupa biti: narodni poslanik Siniša Stamenković – Poslanička grupa PUPS; narodni poslanik Zoran Kasalović – Poslanička grupa SPS-JS; narodni poslanik Veroljub Arsić – Poslanička grupa Napred Srbijo; narodni poslanik Dragan Stevanović – Poslanička grupa SRS. Saglasno članu 157. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram načelni pretres o Predlogu zakona o izmenama Zakona o akcizama. Dajem pauzu do 11.00 časova, zbog toga što je potrebno da predstavnik predlagača bude ovde.