Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice Devetog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2012. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 145 narodnih poslanika. Podsećam vas da je članom 88. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine predviđenom da kvorum za rad Narodne skupštine u Danu za glasanje postoji ako je na sednici Narodne skupštine prisutna većina od ukupnog broja narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 157 narodnih poslanika, odnosno da je prisutna većina od ukupnog broja narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine u smislu člana 88. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine. Obaveštavam narodne poslanike da će sednica Odbora za spoljne poslove biti danas u 12,30 časova, odnosno odmah posle glasanja u sali u III. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Dijana Vukomanović, Suzana Spasojević, Vesna Stepić i Ljubica Vasić. Pošto je Narodna skupština obavila razmatranje svih tačaka dnevnog reda ove sednice, prelazimo na odlučivanje. Prva tačka – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNA ZAKONA O PORESKOM POSTUPKU I PORESKOJ ADMINISTRACIJI Pošto je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu i pojedinostima, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o poreskom postupku i poreskoj administraciji, u načelu. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 153, protiv – niko, uzdržanih – dvoje, nije glasalo 29 od ukupno 184 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona, u načelu. Pre prelaska na odlučivanje o amandmanima, podsećam vas da su sastavni deo Predloga zakona postali amandmani na članove 7, 32. i 33. koje je podneo Odbor za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava. Takođe vas podsećam da je narodni poslanik Marijan Rističević povukao amandman koji je podneo na član 5. Predloga zakona. Prelazimo na odlučivanje o amandmanu. Na član 28. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Miković. Predstavnik predlagača je prihvatio amandman u toku pretresa Predloga zakona u pojedinostima. Odbor za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava nije prihvatio amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 158, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 29 od ukupno 187 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj amandman. Pošto smo završili odlučivanje o amandmanu, pristupamo glasanju o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o poreskom postupku i poreskoj administraciji, u celini. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 165, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 22 od ukupno 187 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o poreskom postupku i poreskoj administraciji. Druga tačka – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O POREZU NA DODATU VREDNOST Pošto je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu i pojedinostima, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o porezu na dodatu vrednost, u načelu. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 136, protiv – 26, uzdržanih – nema, nije glasalo 26 od ukupno 188 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona, u načelu. Grupa od 13 narodnih poslanika poslaničke grupe Ujedinjeni regioni Srbije – Mlađan Dinkić pisanim putem 18. septembra 2012. godine povukla je amandman kojim je predložila da se posle člana 45. dodaju članovi 45a i 45b. Narodni poslanik Marijan Rističević pisanim putem 22. septembra povukao je amandman na član 26. Podsećam vas da su sastavni deo Predloga zakona postali amandmani Odbor za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava kojima se posle člana 45. dodaju članovi 45a i 45b i član 50. Prelazimo na odlučivanje o amandmanima. Na član 15. amandman je podneo narodni poslanik Janko Veselinović. Vlada i Odbor za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 25, protiv – 11, uzdržanih – nema, nije glasalo 153 od ukupno 189 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 15. amandman je podnela narodni poslanik Milica Vojić Marković. Vlada i Odbor za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 14, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 177 od ukupno 191 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 28. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Miković. Vlada i Odbor za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 23, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 167 od ukupno 190 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 50. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Judita Popović, Ivan Andrić i Kenan Hajdarević. Vlada i Odbor za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – jedan, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 189 od ukupno 190 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Podsećam vas da je amandman Odbor za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava na član 50. postao sastavni deo Predloga zakona, a kojim je utvrđeno da zakon stupi na snagu ranije od osmog dana od dana objavljivanja u "Službenom glasniku Republike Srbije". Prema članu 196. stav 4. Ustava Republike Srbije i članu 160. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, zakoni i drugi opšti akti stupaju na snagu najranije osmog dana od dana objavljivanja i mogu da stupe na snagu ranije samo ako za to postoje naročito opravdani razlozi, utvrđeni prilikom njihovog donošenja. Stavljam na glasanje Predlog da se utvrdi postojanje naročito opravdanih razloga da zakon stupi na snagu ranije od osmog dana od dana objavljivanja u "Službenom glasniku Republike Srbije". Molim narodne poslanike da se izjasne. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 134, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 53 od ukupno 187 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština utvrdila da postoje naročito opravdani razlozi da zakon stupi na snagu ranije od osmog dana od dana objavljivanja. Pošto smo završili odlučivanje o amandmanima, pristupamo glasanju o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o porezu na dodatu vrednost, u celini. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 137, protiv – 27, uzdržanih – nema, nije glasalo 25 od ukupno 189 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o porezu na dodatu vrednost. Prelazimo na 3. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O POREZU NA DOHODAK GRAĐANA Pošto je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o porezu na dohodak građana, u načelu. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 137, protiv – 17, uzdržanih – nema, nije glasalo 35 od ukupno 189 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona, u načelu. Pošto je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona u načelu, prelazimo na odlučivanje o amandmanima. Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Olgica Batić. Vlada i Odbor za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – niko, protiv – jedan, uzdržanih – nema, nije glasalo 188 od ukupno 189 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 6. amandman je podnela narodni poslanik Olgica Batić. Vlada i Odbor za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – niko, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 189 od ukupno 189 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Pošto smo završili odlučivanje o amandmanima, pristupamo glasanju o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o porezu na dohodak građana, u celini. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 136, protiv – 25, uzdržanih – nema, nije glasalo 28 od ukupno 189 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o porezu na dohodak građana. Prelazimo na 4. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O AKCIZAMA Pošto je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o akcizama, u načelu. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 135, protiv – 20, uzdržanih – nema, nije glasalo 34 od ukupno 189 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona, u načelu. Pre prelaska na odlučivanje o amandmanima podsećam vas da je sastavni deo Predloga zakona postao amandman koji je podnela Vlada na član 34. Pošto je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona u načelu, prelazimo na odlučivanje o amandmanima. Na član 5. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Popović, Milan Lapčević i Dušica Morčev. Vlada i Odbor za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Stavljam na glasanje amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 13, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 176 od 189 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 18. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ivan Andrić, Bojan Đurić i Kenan Hajdarević. Vlada i Odbor za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Stavljam na glasanje amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – niko, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 189 od 189 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 18. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Popović, Miroslav Petković i Dušica Morčev. Vlada i Odbor za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Stavljam na glasanje amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za - 13, protiv - niko, uzdržanih - nema, nije glasalo 179 od ukupno 192 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Podsećam vas da je članom 34. Predloga zakona predviđeno da ovaj zakon stupi na snagu 1. oktobra 2012. godine. Prema članu 196. stav 4. Ustava Republike Srbije zakoni i drugi akti stupaju na snagu najranije osmog dana od dana objavljivanja i mogu da stupe na snagu ranije samo ako za to postoje naročito opravdani razlozi utvrđeni prilikom njihovog donošenja. Stavljam na glasanje predlog da se utvrdi postojanje naročito opravdanih razloga da zakon stupi na snagu ranije od osmog dana od dana objavljivanja. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 134, protiv – osam, uzdržanih - nema, nije glasalo 52 od ukupno 194 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština posebno odlučila da postoje naročito opravdani razlozi za stupanje zakona na snagu u roku kraćem od osam dana od dana njegovog objavljivanja. Pošto smo završili odlučivanje o amandmanima, pristupamo glasanju o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o akcizama, u celini. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 135, protiv – 20, uzdržanih - nema, nije glasalo 39 od ukupno 194 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o akcizama. Prelazimo na 5. tačku dnevnog reda - PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O DUVANU Pošto je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, a s obzirom da je amandman na član 4. koji je podnela Vlada postao sastavni deo Predloga zakona, a jedini amandman, koji je podneo narodni poslanik Marijan Rističević na član 3. Predloga zakona, narodni poslanik je, pisanim putem, povukao 22. septembra 2012. godine, Narodna skupština će saglasno članu 160. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, odlučivati samo o Predlogu zakona u celini. Pre nego što pređemo na odlučivanje o Predlogu zakona u celini potrebno je da Narodna skupština odluči o ranijem stupanju zakona na snagu. Stavljam na glasanje predlog da se utvrdi postojanje naročito opravdanih razloga da zakon stupi na snagu ranije od osmog dana od dana objavljivanja. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 133, protiv – 15, uzdržanih – nema, nije glasalo 44 od ukupno 192 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština utvrdila da postoje naročito opravdani razlozi da zakon stupi na snagu ranije od osmog dana od dana objavljivanja. Prelazimo na odlučivanje o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o duvanu, u celini. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 135, protiv – 19, uzdržanih – nema, nije glasalo 38 od ukupno 192 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o duvanu. Prelazimo na 6. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA ZAKONA O REPUBLIČKIM ADMINISTRATIVNIM TAKSAMA Pošto je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu, a s obzirom na to da na Predlog zakona nisu podneti amandmani, Narodna skupština će saglasno članu 160. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, odlučivati samo o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje predlog da se utvrdi postojanje naročito opravdanih razloga da zakon stupi na snagu ranije od osmog dana od dana objavljivanja. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 134, protiv – jedan, uzdržanih - nema, nije glasalo 58 od ukupno 193 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština posebno odlučila da postoje naročito opravdani razlozi za stupanje zakona na snagu u roku kraćem od osam dana od dana njegovog objavljivanja. Pristupamo glasanju o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama Zakona o republičkim administrativnim taksama, u celini. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 140, protiv – 15, uzdržanih - nema, nije glasalo 38 od ukupno 193 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona o izmenama Zakona o republičkim administrativnim taksama. Prelazimo na 7. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O FISKALNIM KASAMA Pošto je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o fiskalnim kasama, u načelu. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 136, protiv – 14, uzdržanih - nema, nije glasalo 43 od ukupno 193 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona u načelu. Prelazimo na odlučivanje o amandmanima. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Momo Čolaković. Vlada i Odbor za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Stavljam na glasanje amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – devet, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 184 od 193 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Janko Veselinović. Vlada i Odbor za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Stavljam na glasanje amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 22, protiv – jedan, uzdržanih – nema, nije glasalo 170 od 193 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Narodni poslanik Marijan Rističević, podneo je amandman kojim predlaže da se posle člana 7. doda novi član 7a. Vlada i Odbor za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Stavljam ovaj amandman na glasanje. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – jedan, protiv – sedam, uzdržanih – nema, nije glasalo 184 od ukupno 192 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Pošto smo završili odlučivanje o amandmanima, pristupamo glasanju o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o fiskalnim kasama, u celini. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 134, protiv – 15, uzdržanih – nema, nije glasalo – 43 od ukupno 192 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o fiskalnim kasama. Prelazimo na 8. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O FINANSIRANjU LOKALNE SAMOUPRAVE Pošto je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o finansiranju lokalne samouprave, u načelu. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 133, protiv – 15, uzdržanih – nema, nije glasalo – 43 od ukupno 191 narodnog poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona u načelu. Pre prelaska na odlučivanje o amandmanima podsećam vas da su sastavni deo Predlog zakona postali amandmani: na članove 3. i 13. koji je podnela Vlada i na član 3. koji su zajedno podneli narodni poslanici Vladimir Ilić, Vesna Kovač, Slavica Saveljić, Ivan Joković, Snežana Stojanović Plavšić, Predrag Marković, Saša Milenić, Jelena Travar Miljević, Branislav Jovanović, Nikola Jovanović, Jožef Šandor, Ana Novković i Nenad Kitanović. Takođe vas podsećam da je narodni poslanik Marijan Rističević povukao amandman koji je podneo na član 9. Predloga zakona. Prelazimo na odlučivanje o amandmanima. Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici dr Nenad Popović i Bojana Božanić. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu i Odbor za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Stavljam ovaj amandman na glasanje. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 14, protiv – dva, uzdržanih – nema, nije glasalo 177 od ukupno 193 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dušica Morčev i Milan Lapčić. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu i Odbor za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Stavljam ovaj amandman na glasanje. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 14, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 179 od ukupno 193 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Olgica Batić. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu i Odbor za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Stavljam ovaj amandman na glasanje. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – niko, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 192 od ukupno 192 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 3. amandman sa ispravkom zajedno su podneli narodni poslanici dr Nenad Popović i Bojana Božanić. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman sa ispravkom. Odbor za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava nije prihvatio amandman u osnovnom tekstu, a o ispravci se nije izjasnio. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Stavljam ovaj amandman na glasanje. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 13, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 179 od ukupno 192 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Miroljub Stojčić. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu i Odbor za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Stavljam ovaj amandman na glasanje. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 24, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 167 od ukupno 191 narodnog poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 6. amandman sa ispravkom zajedno su podneli narodni poslanici dr Nenad Popović i Bojana Božanić. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman sa ispravkom. Odbor za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava nije prihvatio amandman u osnovnom tekstu, a o ispravci se nije izjasnio. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman sa ispravkom u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Stavljam ovaj amandman na glasanje. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 13, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 178 od ukupno 191 narodnog poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Odlučivanje Narodne skupštine o postojanju naročito opravdanih razloga za stupanje zakona na snagu u roku kraćem od osam dana od dana objavljivanja. Stavljam na glasanje predlog da se utvrdi postojanje naročito opravdanih razloga da zakon stupi na snagu ranije od osmog dana od dana objavljivanja. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 132, protiv – 13, uzdržanih – nema, nije glasalo 45 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština posebno odlučila da postoje naročito opravdani razlozi za stupanje zakona na snagu u roku kraćem od osam dana od njegovog objavljivanja. Pošto smo završili odlučivanje o amandmanima, pristupamo glasanju o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o finansiranju lokalne samouprave, u celini. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 129, protiv – 16, uzdržanih – nema, nije glasalo 45 od ukupno 190 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona o finansiranju lokalne samouprave. Prelazimo na 9. tačku – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O TURIZMU Pošto je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o turizmu, u načelu. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 135, protiv – 16, uzdržanih – nema, nije glasalo 40 od ukupno 191 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona u načelu. Prelazimo na odlučivanje o amandmanima. Na član 3. amandmane u istovetnom tekstu zajedno su podneli narodni poslanici Milica Vojić-Marković i Donka Banović i narodni poslanik Ivan Jovanovć. Vlada i Odbor za privredu, regionalni razvoj, trgovinu, turizam i energetiku nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Stavljam na glasanje amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 14, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 175 od ukupno 189 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Pošto smo završili odlučivanje o amandmanu, pristupamo glasanju o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o turizmu, u celini. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 134, protiv – 14, uzdržanih – nema, nije glasalo 41 od ukupno 189 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o turizmu. 10. tačka dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA ZAKONA O PRIVATIZACIJI Pošto je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu, a s obzirom na to da je Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo odbacio jedini podneti amandman, narodnog poslanika Neđa Jovanovića, sa ispravkom, kojim se ispred člana 1. dodaje novi član 1, Narodna skupština će saglasno članu 160. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, odlučivati samo o Predlogu zakona u celini. Pre toga vas molim da se Narodna skupština izjasni da li postoje naročito opravdani razlozi da zakon stupi na snagu ranije od osmog dana od dana objavljivanja. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 125, protiv – 13, uzdržanih – nema, nije glasao 51 od ukupno 189 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština posebno odlučila da postoje naročito opravdani razlozi za stupanje zakona na snagu u roku kraćem od osam dana od dana njegovog objavljivanja. Pristupamo glasanju o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama Zakona o privatizaciji, u celini. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 133, protiv – 12, uzdržanih – jedan, nije glasalo 44 od ukupno 190 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona o izmenama Zakona o privatizaciji. 11. tačka dnevnog reda: PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA ZAKONA O OBAVEZNOM OSIGURANjU U SAOBRAĆAJU Pošto je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu, a s obzirom na to da na Predlog zakona nisu podneti amandmani, Narodna skupština će saglasno članu 160. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, odlučivati samo o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje predlog da se utvrdi postojanje naročito opravdanih razloga da zakon stupi na snagu ranije od osmog dana od dana objavljivanja. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 133, protiv – 14, uzdržanih – nema, nije glasalo 43 od ukupno 190 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština posebno odlučila da postoje naročito opravdani razlozi za stupanje zakona na snagu u roku kraćem od osam dana od dana njegovog objavljivanja. Pristupamo glasanju o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama Zakona o obaveznom osiguranju u saobraćaju, u celini. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 135, protiv – 12, uzdržanih – nema, nije glasalo 43 od ukupno 190 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona o izmenama Zakona o obaveznom osiguranju u saobraćaju. 12. tačka dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA ZAKONA O ZAŠTITI OD JONIZUJUĆIH ZRAČENjA I O NUKLEARNOJ SIGURNOSTI Pošto je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama Zakona o zaštiti od jonizujućih zračenja i o nuklearnoj sigurnosti, u načelu. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 132, protiv – 12, uzdržanih – jedan, nije glasalo 45 od ukupno 190 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona u načelu. Pre prelaska na odlučivanje o amandmanima, podsećam vas da su sastani deo Predloga zakona postali amandmani koje je podneo Odbor za zaštitu životne sredine na čl. 1, 2, 3, 4, 5, 9, 11, 12, 13, 14, 15, 16, 17. i 18. Pošto je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona u načelu, prelazimo na odlučivanje o amandmanima. Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Popović, Milica Vojić-Marković i Donka Banović. Nadležni odbor i Vlada nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Stavljam na glasanje amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 13, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 177 od ukupno 190 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić-Marković, Donka Banović i Ružica Igić. Nadležni odbor i Vlada nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Stavljam na glasanje amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 15, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 176 od ukupno 191 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Popović i Milica Vojić-Marković. Vlada i Odbor za zaštitu životne sredine nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Stavljam na glasanje amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 13, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 180 od ukupno 193 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika, Odbor za zaštitu životne sredine podneo je amandman, sa ispravkom, na član 7. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Stavljam na glasanje amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 130, protiv – niko, uzdržanih – jedan, nije glasalo 62 od ukupno 193 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj amandman. Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika, Odbor za zaštitu životne sredine, podneo je amandman, sa ispravkom, na član 8. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za - 130, protiv – niko, uzdržanih – jedan, nije glasalo 61 od ukupno 192 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj amandman. Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika, Odbor za zaštitu životne sredine, podneo je amandman, sa ispravkom, na član 10. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za - 132, protiv – niko, uzdržanih – jedan, nije glasalo 58 od ukupno 191 narodnog poslanika. Konstatujem da Narodna skupština prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje predlog da se utvrdi postojanje naročito opravdanih razloga da zakon stupi na snagu ranije od osmog dana od dana objavljivanja. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 134, protiv – jedan, uzdržanih – nema, nije glasalo 56 od ukupno 191 narodnog poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština posebno odlučila da postoje naročito opravdani razlozi za stupanje zakona na snagu u roku kraćem od osam dana od dana njegovog objavljivanja. Pošto smo završili odlučivanje o amandmanima, pristupamo glasanju o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama Zakona o zaštiti jonizujućih zračenja i o nuklearnoj sigurnosti, u celini. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 134, protiv – troje, uzdržan – jedan, nije glasalo 53 od ukupno 191 narodnog poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona o izmenama Zakona o zaštiti od jonizujućih zračenja i o nuklearnoj sigurnosti. Prelazimo na 13. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O PRESTANKU VAŽENjA ZAKONA O FONDU ZA ZAŠTITU ŽIVOTNE SREDINE. Podsećam vas da je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu, a s obzirom da je jedini amandman na član 2. Predloga zakona koji je podneo narodni poslanik Ivan Karić, Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo odbacio, kao nepotpun, Narodna skupština će saglasno članu 160. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, odlučivati samo o Predlogu zakona u celini. Pre nego što pređemo na odlučivanje o Predlogu zakona u celini potrebno je da Narodna skupština odluči o ranijem stupanju na snagu Zakona. Stavljam na glasanje predlog da se utvrdi postojanje naročito opravdanih razloga da zakon stupi na snagu ranije od osmog dana od dana objavljivanja. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 128, protiv – 10, uzdržanih – nema, nije glasalo 53 od ukupno 191 narodnog poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština odlučila da postoje naročito opravdani razlozi da zakon stupi na snagu ranije od osmog dana od dana objavljivanja. Stavljam na glasanje Predlog zakona o prestanku važenja Zakona o Fondu za zaštitu životne sredine, u celini. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 131, protiv – 11, uzdržan – jedan, nije glasalo 48 od ukupno 191 narodnog poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona o prestanku važenja Zakona o Fondu za zaštitu životne sredine. Prelazimo na 14. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA ZAKONA O HEMIKALIJAMA. Pošto je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama Zakona o hemikalijama, u načelu. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 131, protiv – 10, uzdržanih – nema, nije glasalo 50 od ukupno 191 narodnog poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona, u načelu. Pre prelaska na odlučivanje o amandmanima, podsećam vas da su sastavni deo Predloga zakona postali: amandman sa ispravkom na član 2. koji su zajedno podnele narodni poslanici Donka Banović, Ružica Igić i Milica Vojić Marković; amandman sa ispravkom za dodavanje novog člana 3a koji su zajedno podneli narodni poslanici dr Nenad Popović, Milica Vojić Marković i Donka Banović; amandman sa ispravkom na član 15. koji su zajedno podnele narodni poslanici Milica Vojić Marković i Donka Banović i amandman Odbora za zaštitu životne sredine za dodavanje novih članova 15a i 15b. Prelazimo na odlučivanje o amandmanima. Na član 5. amandman su zajedno podneli narodni poslanici dr Nenad Popović, Milica Vojić Marković i Donka Banović. Vlada i Odbor za zaštitu životne sredine nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Stavljam na glasanje amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 15, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 177 od ukupno 192 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 8. amandman su zajedno podneli narodni poslanici dr Nenad Popović, Milica Vojić Marković i Donka Banović. Vlada i Odbor za zaštitu životne sredine nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Stavljam na glasanje amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 15, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 176 od ukupno 191 narodnog poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika, Odbor za zaštitu životne sredine podneo je amandman sa ispravkom na član 15. Stavljam na glasanje amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 131, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 60 od ukupno 191 narodnog poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje predlog da se utvrdi postojanje naročito opravdanih razloga da zakon stupi na snagu ranije od osmog dana od dana objavljivanja. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 132, protiv – 10, uzdržanih – nema, nije glasalo 49 od ukupno 191 narodnog poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština utvrdila da postoje naročito opravdani razlozi da zakon stupi na snagu ranije od osmog dana od dana objavljivanja. Pošto smo završili odlučivanje o amandmanima, pristupamo glasanju o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama Zakona o hemikalijama, u celini. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 132, protiv – devet, uzdržanih – nema, nije glasalo 51 od ukupno 192 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona o izmenama Zakona o hemikalijama. Prelazimo na 15. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA ZAKONA O VODAMA. Pošto je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama Zakona o vodama, u načelu. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 134, protiv – sedam, uzdržanih – nema, nije glasalo 49 od ukupno 190 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona, u načelu. Prelazimo na odlučivanje o amandmanu. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Ivan Karić. Vlada i Odbor za poljoprivredu, šumarstvo i vodoprivredu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Stavljam na glasanje amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – sedam, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 183 od ukupno 190 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Pošto smo završili odlučivanje o amandmanu, pristupamo glasanju o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama Zakona o vodama, u celini. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 132, protiv – 13, uzdržanih – nema, nije glasalo 45 od ukupno 190 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona o izmenama Zakona o vodama. Prelazimo na 16. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA ZAKONA O ŠUMAMA Pošto je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu i pojedinostima, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama Zakona o šumama, u načelu. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 132, protiv – šest, uzdržanih – nema, nije glasalo 52 od ukupno 190 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona, u načelu. Prelazimo na odlučivanje o amandmanima. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Petrović. Vlada i Odbor za poljoprivredu, šumarstvo i vodoprivredu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – šest, protiv – jedan, uzdržanih – nema, nije glasalo 183 od ukupno 190 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Petrović. Vlada i Odbor za poljoprivredu, šumarstvo i vodoprivredu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – devet, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 181 od ukupno 190 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Petrović. Vlada i Odbor za poljoprivredu, šumarstvo i vodoprivredu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – pet, protiv – jedan, uzdržanih – nema, nije glasalo 184 od ukupno 190 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Petrović. Vlada i Odbor za poljoprivredu, šumarstvo i vodoprivredu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – osam, protiv – nema, uzdržanih – nema, nije glasalo 182 od ukupno 190 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Petrović. Vlada i Odbor za poljoprivredu, šumarstvo i vodoprivredu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – deset, protiv – nema, uzdržanih – nema, nije glasalo 180 od ukupno 190 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Pošto smo završili odlučivanje o amandmanima, pristupamo glasanju o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama Zakona o šumama, u celini. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 131, protiv – 10, uzdržanih – nema, nije glasalo 49 od ukupno 190 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona o izmenama Zakona o šumama. Prelazimo na 17. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O IZMENI ZAKONA O STOČARSTVU Pošto je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu, a s obzirom na to da na Predlog zakona nisu podneti amandmani, Narodna skupština će saglasno članu 160. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine odlučivati samo o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmeni Zakona o stočarstvu, u celini. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 133, protiv – sedam, uzdržanih – nema, nije glasalo 48 od ukupno 188 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona o izmeni Zakona o stočarstvu, u celini. Prelazimo na 18. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA ZAKONA O VINU Pošto je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, prelazimo na odlučivanje. Podsećam vas da je sastavni deo Predloga zakona postao amandman na član 1,koji je podnela narodni poslanik Olgica Batić. S obzirom nato da je on bio i jedini podneti amandman na ovaj predlog zakona, stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama Zakona o vinu, u celini. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 136, protiv – osam, uzdržan – jedan, nije glasalo 41 od ukupno 186 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona o izmenama Zakona o vinu, u celini. Prelazimo na 19. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O IZMENI I DOPUNAMA ZAKONA O VETERINARSTVU Podsećam vas da je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu, a s obzirom na to da na Predlog zakona nisu podneti amandmani, Narodna skupština će saglasno članu 160. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine odlučivati samo o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmeni i dopunama Zakona o veterinarstvu, u celini. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 132, protiv – 11, uzdržanih – nema, nije glasalo 42 od ukupno 185 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona o izmeni i dopunama Zakona o veterinarstvu, u celini. Prelazimo na 20. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O SUDSKIM TAKSAMA Pošto je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu, a s obzirom na to da na Predlog zakona nisu podneti amandmani, Narodna skupština će saglasno članu 160. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine odlučivati samo o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o sudskim taksama, u celini. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 135, protiv – 10, uzdržanih – nema, nije glasalo 40 od ukupno 185 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o sudskim taksama, u celini. Prelazimo na 21. tačku dnevnog reda - PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA ZAKONA O VAZDUŠNOM SAOBRAĆAJU Podsećam vas da je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu, a s obzirom da na Predlog zakona nisu podneti amandmani, Narodna skupština će saglasno članu 160. stav 3. Poslovnika odlučivati samo o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama Zakona o vazdušnom saobraćaju u celini. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 134, protiv – 10, uzdržanih – nema, nije glasalo 43 narodna poslanika od ukupno 187 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona o izmenama Zakona o vazdušnom saobraćaju. Prelazimo na 22. tačku dnevnog reda - PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNI ZAKONA O JAVNIM PUTEVIMA Pošto je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu, a s obzirom na Predlog Zakona nisu podneti amandmani, Narodna skupština će saglasno članu 160. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine odlučivati samo o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama i dopuni Zakona o javnim putevima u celini. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 135, protiv – 14, uzdržanih – nema, nije glasalo 38 od ukupno 187 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona o izmenama i dopuni Zakona o javnim putevima. Prelazimo na 23. tačku dnevnog reda - PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O VANREDNIM SITUACIJAMA Pošto je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu i pojedinostima, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o vanrednim situacijama, u načelu. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 135, protiv – 11, uzdržanih – nema, nije glasalo 42 od ukupno 188 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona u načelu. Prelazimo na odlučivanje o amandmanima. Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić Marković i Donka Banović. Vlada nije prihvatila amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Stavljam na glasanje amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 14, protiv – šest, uzdržanih – nema, nije glasalo 167 od ukupno 187 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić Marković i Donka Banović. Vlada nije prihvatila amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Stavljam na glasanje amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – sedam, protiv – pet, uzdržanih – nema, nije glasalo 175 od ukupno 187 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić Marković i Donka Banović. Vlada nije prihvatila amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Stavljam na glasanje amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 12, protiv – pet, uzdržanih – nema, nije glasalo 170 od ukupno 187 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 10. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić Marković i Donka Banović. Vlada nije prihvatila amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Stavljam na glasanje amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 12, protiv – jedan, uzdržanih – nema, nije glasalo 174 od ukupno 187 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Pošto smo završili odlučivanje o amandmanima, pristupamo glasanju o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o vanrednim situacijama, u celini. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 134 protiv – 12, uzdržanih – nema, nije glasalo 41 od ukupno 187 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o vanrednim situacijama. Prelazimo na 24. tačku dnevnog reda - PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O ENERGETICI Pošto je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu i pojedinostima, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o energetici, u načelu. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 136, protiv – 11, uzdržanih – nema, nije glasalo 40 od ukupno 187 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona u načelu. Pošto je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona u načelu, prelazimo na odlučivanje o amandmanima. Na član 11. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Popović, Milan Lapčević i Aleksandar Pejčić. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavnom i pravnim sistemom. Stavljam na glasanje amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 15, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 171 od ukupno 186 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Pošto smo završili odlučivanje o amandmanu, pristupamo glasanju o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o energetici, u celini. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 129, protiv – 11, uzdržanih – nema, nije glasalo 46 od ukupno 186 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o energetici. Prelazimo na 25. tačku dnevnog reda - PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O BUDžETU REPUBLIKE SRBIJE ZA 2012. GODINU Pre nego što pređemo na odlučivanje o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetu Republike Srbije za 2012. godinu, podsećam vas da, na osnovu člana 105. stav 2. tačka 8) Ustava Republike Srbije, Narodna skupština usvaja budžet većinom glasova svih narodnih poslanika. Pošto je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu i pojedinostima, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetu Republike Srbije za 2012. godinu, u načelu. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 135, protiv – 33, uzdržanih – nema, nije glasalo 18 od ukupno 186 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona u načelu. Pre nego što pređemo na odlučivanje o amandmanima, podsećam vas da je narodni poslanik Petar Petković u toku pretresa Predloga zakona u pojedinostima, povukao amandman na član 5. razdeo 16. Takođe vas podsećam da su sastavni deo Predloga zakona postali amandmani: narodnih poslanika Milisava Petronijevića na član 5. razdeo 3, Srđana Šajna na član 5. razdele 3. i 16. sa ispravkom i Milice Vojić Marković na član 5. razdele 15. i 20. i Odbora za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava na član 5. razdeo 16. i na član 9. Prelazimo na odlučivanje o amandmanima. Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Popović i Milan Lapčević. Vlada nije prihvatila amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 11, protiv – troje, uzdržanih – nema, nije glasalo 173 od ukupno 187 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Popović, Bojana Božanić i Dejan Mihajlov. Vlada nije prihvatila amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 11, protiv – jedan, uzdržanih – nema, nije glasalo 175 od ukupno 186 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić Marković, Milan Lapčević i Donka Banović. Vlada nije prihvatila amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 10, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 176 od ukupno 186 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Miroslav Petković. Vlada nije prihvatila amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 12, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 175 od ukupno 187 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nataša Vučković, Mirko Cvetković i Srđan Miković. Vlada nije prihvatila amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – osam, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 179 od ukupno 187 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Popović i Milan Lapčević. Vlada nije prihvatila amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 12, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 175 od ukupno 187 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić Marković i Donka Banović. Vlada nije prihvatila amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 11, protiv – jedan, uzdržanih – nema, nije glasalo 175 od ukupno 187 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. razdeo 3 amandman sa ispravkom podneo je narodni poslanik Janko Veselinović. Vlada nije prihvatila amandman u osnovnom tekstu, a o ispravci se nije izjasnila. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije u osnovnom tekstu, a o ispravci se nije izjasnio. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – osam, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 179 od ukupno 187 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. razdeo 3 amandman sa ispravkom podneo je narodni poslanik Riza Halimi. Vlada nije prihvatila amandman sa ispravkom. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman sa ispravkom u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – jedan, protiv – jedan, uzdržanih – nema, nije glasalo 186 od ukupno 188 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. razdeo 3 amandman je podneo narodni poslanik Marko Jakšić. Vlada nije prihvatila amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 12, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 176 od ukupno 188 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. razdele 3 i 24 amandman je podnela narodni poslanik Donka Banović. Vlada nije prihvatila amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 11, protiv – niko, uzdržanih – jedan, nije glasalo 176 od ukupno 188 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. razdele 3 i 55a amandman je podneo narodni poslanik Dejan Mihajlov. Vlada nije prihvatila amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 11, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 177 od ukupno 188 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. razdeo 16 amandman je podnela narodni poslanik Bojana Božanić. Vlada nije prihvatila amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 13, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 174 od ukupno 187 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. razdele 16 i 25 amandman je podnela narodni poslanik Milica Radović. Vlada nije prihvatila amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 14, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 173 od ukupno 187 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. Razdela 16. i 28. amandman je podnela narodni poslanik Ružica Igić. Vlada nije prihvatila amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Stavljam amandman na glasanje. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 13, protiv – niko, uzdržanih - nema, nije glasalo 174 od 187 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. Razdela 17. i 23. amandman je podnela narodni poslanik Gorica Gajić. Vlada nije prihvatila amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Stavljam amandman na glasanje. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 13, protiv – niko, uzdržanih - nema, nije glasalo 174 od 187 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Podsećam vas da članom 17. Predloga zakona, predviđeno da zakon stupa na snagu narednog dana od dana objavljivanja u "Službenom glasniku" Republike Srbije. Stavljam na glasanje Predlog da se utvrdi postojanje naročito opravdanih razloga da zakon stupi na snagu ranije od osmog dana od dana objavljivanja. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 131, protiv – četiri, uzdržanih - nema, nisu glasala 52 od 187 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova svih narodnih poslanika utvrdila da postoje naročito opravdani razlozi da zakon stupi na snagu ranije od osmog dana od dana objavljivanja. Konstatujem da je usvojeno više amandmana na tekst Predloga zakona od kojih neki zahtevaju tehničko usaglašavanje pojedinih odredba Predloga zakona sa usvojenim amandmanima. Naime, prema odredbi člana 5. stav 8. Zakona o budžetskom sistemu, budžetski prihodi primanja moraju biti u ravnoteži sa budžetskim rashodima i izdacima. Nekim od usvojenih amandmana izvršene su promene u delu budžeta kojim se uređuje rashodi i izdaci, što nije praćeno i odgovarajućim tehničkim usaglašavanjem odredaba kojim se uređuju prihodi i primanje budžeta. Imajući to u vidu, predlažem da Služba Narodne skupštine, pre dostavljanja zakona i objavljivanja, u saradnji sa odgovarajućom službom Vlade izvrši tehničko usaglašavanje teksta zakona sa usvojenim amandmanima. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 136, protiv – jedan, uzdržanih - nema, nije glasalo 50 od 187 narodnih poslanik. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj predlog. Pošto smo završili odlučivanje o amandmanima, pristupamo glasanju o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetu Republike Srbije za 2012. godinu, u celini. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 135, protiv – 36, uzdržanih - nema, nije glasalo 16 od 187 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova svih narodnih poslanika usvojila Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetu Republike Srbije za 2012. godinu. Pošto smo usvojili Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetu Republike Srbije za 2012. godinu, prelazimo na odlučivanje o predlozima odluka kojima Narodna skupština daje saglasnost na odluke o izmenama i dopunama finansijskih planova za 2012. godinu Republičkog fonda za penzijsko i invalidsko osiguranje, Republičkog fonda za zdravstveno osiguranje i Nacionalne službe za zapošljavanje. Stavljam na glasanje Predlog odluke o davanju saglasnosti na Odluku o izmenama i dopunama Finansijskog plana Republičkog fonda za penzijsko i invalidsko osiguranje za 2012. godinu. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 133, protiv – četiri, uzdržanih - nema, nije glasalo 50 od 187 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog odluke o davanju saglasnosti na odluku o izmenama i dopunama Finansijskog plana Republičkog fonda za penzijsko i invalidsko osiguranje za 2012. godinu. Stavljam na glasanje Predlog odluke o davanju saglasnosti na Odluku o izmenama i dopunama Finansijskog plana Republičkog fonda za zdravstveno osiguranje za 2012. godinu. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 135, protiv – šest, uzdržanih - nema, nije glasalo 44 od 185 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog odluke o davanju saglasnosti na odluku o izmenama i dopunama Finansijskog plana Republičkog fonda za zdravstveno osiguranje za 2012. godinu. Stavljam na glasanje Predlog odluke o davanju saglasnosti na Odluku o izmenama i dopunama Finansijskog plana Nacionalne službe za zapošljavanje za 2012. godinu. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 134, protiv – 10, uzdržanih - nema, nije glasalo 42 od 186 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog odluke o davanju saglasnosti na odluku o izmenama i dopunama Finansijskog plana Nacionalne službe za zapošljavanje za 2012. godinu. Prelazimo na 26. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O BUDžETSKOM SISTEMU Pošto je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetskom sistemu, u načelu. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 134, protiv – 14, uzdržanih - jedan, nije glasalo 37 od 186 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona, u načelu. Pre prelaska na odlučivanje o amandmanima, podsećam vas da su sastavni deo Predloga zakona postali amandmani koje su podneli narodni poslanik Vladimir Ilić na član 24. i Vlada na čl. 2. i 46. Konstatujem da je sastavni deo Predloga zakona postao amandman na član 3. koji je podneo Odbor za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava. Pošto je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona u načelu, prelazimo na odlučivanje o amandmanima. Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Teodora Vlahović, Janko Veselinović i Siniša Lazić. Vlada i Odbor za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava nisu prihvatili amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Stavljam amandman na glasanje. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 12, protiv – niko, uzdržanih - nema, nije glasalo 174 od 186 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Laslo Varga, Balint Pastor, Elvira Kovač, Arpad Fremond i Zoltan Pek. Vlada i Odbor za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava nisu prihvatili amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Stavljam amandman na glasanje. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 23, protiv – niko, uzdržanih - nema, nije glasalo 163 od 186 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Čanak, Aleksandra Jerkov, Bojan Kostreš, Đorđe Stojšić i Olena Papuga. Vlada i Odbor za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava nisu prihvatili amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Stavljam amandman na glasanje. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 14, protiv – niko, uzdržanih - nema, nije glasalo 167 od 181 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 12. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Srđan Miković. Vlada i resorni Odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Stavljam amandman na glasanje. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 13, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 166 od ukupno 179 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 16. amandman, sa ispravkom, zajedno su podneli narodni poslanici Nenad Popović, Jovan Palalić i Ružica Igić. Vlada i resorni Odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Stavljam amandman na glasanje. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – devet, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 170 od ukupno 179 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 21. amandman, sa ispravkom, zajedno su podneli narodni poslanici Nenad Popović, Milan Lapčević i Miroslav Petković. Vlada i resorni Odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Stavljam amandman na glasanje. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 11, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 170 od ukupno 181 narodnog poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Amandman kojim se predlaže dodavanje novog člana 24a podneo je narodni poslanik Vladimir Ilić. Vlada je prihvatila amandman. Stavljam amandman na glasanje. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 134, protiv – četiri, uzdržanih – nema, nije glasalo 43 od ukupno 181 narodnog poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj amandman. Na član 46. amandman, sa ispravkom, zajedno su podneli narodni poslanici Nenad Popović, Siniša Kovačević i Ružica Igić. Vlada i resorni Odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Stavljam amandman na glasanje. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 13, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 168 od ukupno 181 narodnog poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje predlog da se utvrdi postojanje naročito opravdanih razloga da zakon stupi na snagu ranije od osmog dana od dana objavljivanja. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 135, protiv – devet, uzdržanih – nema, nije glasalo 37 od ukupno 181 narodnog poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština posebno odlučila da postoje naročito opravdani razlozi za stupanje zakona na snagu u roku kraćem od osam dana od dana njegovog objavljivanja. Pošto smo završili odlučivanje o amandmanima, pristupamo glasanju o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetskom sistemu, u celini. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 133, protiv – 16, uzdržanih – nema, nije glasalo 31 od ukupno 180 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetskom sistemu. Prelazimo na 27. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O DOPUNI ZAKONA O PENZIJSKOM I INVALIDSKOM OSIGURANjU Pošto je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog zakona o dopuni Zakona o penzijskom i invalidskom osiguranju, u načelu. Molim da se izjasnimo Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 135, protiv – devet, uzdržanih – nema, nije glasalo 34 od ukupno 178 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona, u načelu. Pre prelaska na odlučivanje o amandmanu, podsećam vas da je narodni poslanik Marijan Rističević povukao amandman koji je podneo na član 1. Predloga zakona. Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Popović, Milica Vojić Marković i Donka Banović. Vlada i resorni Odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Stavljam amandman na glasanje. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 10, protiv – niko, uzdržan – jedan, nije glasalo 167 od ukupno 178 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje predlog da se utvrdi postojanje naročito opravdanih razloga da zakon stupi na snagu ranije od osmog dana od dana objavljivanja. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 133, protiv – troje, uzdržanih – nema, nije glasalo 42 od ukupno 178 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština posebno odlučila da postoje naročito opravdani razlozi za stupanje zakona na snagu u roku kraćem od osam dana od dana njegovog objavljivanja. Pristupamo glasanju o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o dopuni Zakona o penzijskom i invalidskom osiguranju, u celini. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 134, protiv – devet, uzdržanih – nema, nije glasalo 35 od ukupno 178 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona o dopuni Zakona o penzijskom i invalidskom osiguranju. Prelazimo na 28. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O UTVRĐIVANjU MAKSIMALNE ZARADE U JAVNOM SEKTORU Pošto je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog zakona o utvrđivanju maksimalne zarade u javnom sektoru, u načelu. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 132, protiv – devet, uzdržan – jedan, nije glasalo 36 od ukupno 178 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona u načelu. Pošto je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona u načelu, a pre prelaska na odlučivanje o amandmanima, podsećam vas da su sastavni deo Predloga zakona postali amandmani Odbora za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava na članove 1. i 6. Predloga zakona i narodnog poslanika Srđana Mikovića na član 7. Na naslov Predloga zakona amandman je podneo Zaštitnik građana. Vlada i resorni Odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Stavljam amandman na glasanje. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – niko, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 178 od ukupno 178 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 1. amandman je podneo Zaštitnik građana. Vlada i Odbor za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – četiri, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 174 od ukupno 178 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 1. amandman je podnela Vlada. Vlada i Odbor za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – niko, protiv – šest, uzdržanih – nema, nije glasalo 172 od ukupno 178 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Vlada i Odbor za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – jedan, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 177 od ukupno 178 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Petar Petković, Bojana Božanić i Dušica Morčev. Vlada i Odbor za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 16, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 162 od ukupno 178 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Čanak, Aleksandra Jerkov, Bojan Kostreš, Đorđe Stojšić i Olena Papuga. Vlada i Odbor za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – troje, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 175 od ukupno 178 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Popović, Milan Lapčević i Aleksandar Pejčić. Vlada i Odbor za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 10, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 167 od ukupno 177 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 2. amandman je podneo Zaštitnik građana. Vlada i Odbor za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – šest, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 171 od ukupno 177 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Čomić. Vlada i Odbor za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – šest, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 171 od ukupno 177 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 6. amandman je podneo Zaštitnik građana. Vlada i Odbor za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – dvoje, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 175 od ukupno 177 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 7. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Teodora Vlahović, Janko Veselinović i Siniša Lazić. Vlada i Odbor za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – četiri, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 173 od ukupno 177 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 7. amandman je podneo Zaštitnik građana. Vlada i Odbor za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – četiri, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 173 od ukupno 177 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 7. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Čanak, Aleksandra Jerkov, Bojan Kostreš, Đorđe Stojšić i Olena Papuga. Vlada i Odbor za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – šest, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 171 od ukupno 177 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 8. amandman je podneo Zaštitnik građana. Vlada i Odbor za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – dva, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 175 od ukupno 177 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 9. amandman je podneo Zaštitnik građana. Vlada i Odbor za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – pet, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 171 od ukupno 176 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 11. amandman je podneo Zaštitnik građana. Vlada i Odbor za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – dva, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 174 od ukupno 176 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 12. amandman je podneo Zaštitnik građana. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Stavljam ovaj amandman na glasanje. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – šest, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 170 od ukupno 176 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje predlog da se utvrdi postojanje naročito opravdanih razloga da zakon stupi na snagu ranije od osmog dana od dana objavljivanja u "Službenom glasniku Republike Srbije". Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 130, protiv – osam, uzdržanih – nema, nije glasalo 38 od ukupno 176 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština utvrdila da postoje naročito opravdani razlozi da zakon stupi na snagu ranije od osmog dana od dana objavljivanja. Pošto smo završili odlučivanje o amandmanima, pristupamo glasanju o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o utvrđivanju maksimalne zarade u javnom sektoru, u celini. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 133, protiv – devet, uzdržanih – jedan, nije glasalo 33 od ukupno 176 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona o utvrđivanju maksimalne zarade u javnom sektoru. Pošto sada prelazimo na odlučivanje o predlozima zakona o potvrđivanju međunarodnih ugovora, odnosno sporazuma (tačke 29, 30, 31. i 32. dnevnog reda), podsećam vas da na osnovu člana 105. stav 3. tačka 6) Ustava Republike Srbije, Narodna skupština odlučuje o zakonima o kojima se uređuje zaključivanje i potvrđivanje međunarodnih ugovora, većinom glasova svih narodnih poslanika. S obzirom da na navedene predloge zakona nisu podneti amandmani, saglasno članu 160. stav 3. Poslovnika, Narodna skupština će o ovim predlozima glasati samo u celini. Imajući to u vidu, prelazimo na odlučivanje. 29. tačka dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O POTVRĐIVANjU SPORAZUMA O SARADNjI U OBLASTI ODBRANE IZMEĐU VLADE REPUBLIKE SRBIJE I VLADE DEMOKRATSKE NARODNE REPUBLIKE ALŽIRA Stavljam na glasanje Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma o saradnji u oblasti odbrane između Vlade Republike Srbije i Vlade Demokratske Narodne Republike Alžira, u celini. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 136, protiv – osam, uzdržanih – nema, nije glasalo 33 od ukupno 177 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova usvojila Predlog zakona. 30. tačka dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O POTVRĐIVANjU MEMORANDUMA O RAZUMEVANjU IZMEĐU VLADE REPUBLIKE SRBIJE I UJEDINjENIH NACIJA O DOPRINOSU SISTEMU "STAND BY" ARANŽMANA UJEDINjENIH NACIJA Stavljam na glasanje Predlog zakona o potvrđivanju Memoranduma o razumevanju između Vlade Republike Srbije i Ujedinjenih nacija o doprinosu sistemu "stand by" aranžmana Ujedinjenih nacija, u celini. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 142, protiv – dvoje, uzdržanih – nema, nije glasalo 33 od ukupno 177 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona. 31. tačka dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O POTVRĐIVANjU PREDLOGA IZMENE STATUTA MEĐUNARODNOG MONETARNOG FONDA O REFORMI ODBORA IZVRŠNIH DIREKTORA Stavljam na glasanje Predlog zakona o potvrđivanju Predloga izmene Statuta Međunarodnog monetarnog fonda o reformi Odbora izvršnih direktora, u celini. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 139, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 38 od ukupno 177 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona. 32. tačka dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O POTVRĐIVANjU SPORAZUMA IZMEĐU VLADE REPUBLIKE SRBIJE I VLADE REPUBLIKE MOLDAVIJE O READMISIJI LICA KOJA NEZAKONITO BORAVE I PROTOKOLA ZA SPROVOĐENjE SPORAZUMA IZMEĐU VLADE REPUBLIKE SRBIJE I VLADE REPUBLIKE MOLDAVIJE O READMISIJI LICA KOJA NEZAKONITO BORAVE Stavljam na glasanje Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Moldavije o readmisiji lica koja nezakonito borave i Protokola za sprovođenje Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Moldavije o readmisiji lica koja nezakonito borave, u celini. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 135, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 41 od ukupno 176 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona većinom glasova svih narodnih poslanika. 33. tačka dnevnog reda – PREDLOG ZA IZBOR VICEGUVERNERA NARODNE BANKE SRBIJE Pošto je Narodna skupština obavila jedinstveni pretres o Predlogu za izbor viceguvernera Narodne banke Srbije, podsećam vas da na osnovu člana 99. stav 2. tačka 6. i člana 105. stav 2. tačka 15. Ustava Republike Srbije, Narodna skupština većinom glasova svih narodnih poslanika odlučuje o izboru viceguvernera Narodne banke Srbije. Stavljam na glasanje Predlog za izbor viceguvernera Narodne banke Srbije, koji je podneo guverner Narodne banke. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 134, protiv – tri, uzdržanih – nema, nije glasalo 36 od ukupno 173 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova donela odluku o izboru viceguvernera Narodne banke Srbije. Dozvolite da u vaše i svoje ime čestitam viceguvernerima na izboru i poželim im puno uspeha u radu. 34. tačka dnevnog reda – PREDLOG ODLUKE O IZBORU SAVETA DRŽAVNE REVIZORSKE INSTITUCIJE Pošto je Narodna skupština obavila jedinstveni pretres o Predlogu odluke, a pre prelaska na odlučivanje, podsećam vas da Narodna skupština, prema članu 19. stav 1. Zakona o Državnoj revizorskoj instituciji, predsednika, potpredsednika i članove Saveta bira i razrešava većinom glasova svih narodnih poslanika. Prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog odluke o izboru Saveta državne revizorske institucije. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 149, protiv – tri, uzdržanih – nema, nije glasao 21 od ukupno 173 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova svih narodnih poslanika usvojila Predlog odluke o izboru Saveta Državne revizorske institucije. Dozvolite mi da u vaše i svoje ime čestitam predsedniku, potpredsedniku i članovima Saveta na izboru i poželim uspeh u radu. Dozvolićete, naravno, u skladu sa članom 19. stav 3. Zakona o Državnoj revizorskoj instituciji, predviđeno je da nakon izbora predsednik, potpredsednik i članovi Saveta polažu zakletvu pred Narodnom skupštinom, čime preuzimaju dužnost. Molim predsednika, potpredsednika i članove Saveta da pristupe radi polaganja zakletve. (Predsednik čita, a predsednik, potpredsednik i članovi Saveta, ponavljaju tekst Zakletve utvrđen članom 19. Zakona o Državnoj revizorskoj instituciji:) "ZAKLINjEM SE NA ODANOST REPUBLICI SRBIJI. OBEĆAVAM DA ĆU POŠTOVATI USTAV I ZAKONE. ZAKLINjEM SE ČAŠĆU DA ĆU SVOJU DUŽNOST OBAVLjATI NEZAVISNO, POŠTENO I NEPRISTRASNO I DA NEĆU ZLOUPOTREBLjAVATI SVOJE NADLEŽNOSTI" Molim predsednika, potpredsednika i članove Saveta da potpišu tekst Zakletve. Čestitam vam na preuzimanju dužnosti i želim vam puno uspeha u radu. Prelazimo na 35. tačku dnevnog reda – PREDLOZI ODLUKA O IZMENAMA ODLUKE O IZBORU ČLANOVA I ZAMENIKA ČLANOVA ODBORA NARODNE SKUPŠTINE REPUBLIKE SRBIJE Pošto je Narodna skupština obavila jedinstveni pretres o predlozima odluka, a pre prelaska na odlučivanje, podsećam vas da, prema članu 105. stav 2. tačka 15) Ustava Republike Srbije, Narodna skupština vrši izborne nadležnosti većinom glasova svih narodnih poslanika. Prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog odluke o izmenama Odluke o izboru članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije koji je podnela poslanička grupa Demokratska Stranka Srbije – Vojislav Koštunica. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 128, protiv – niko, uzdržanih – dvoje, nije glasalo 34 od ukupno 164 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova svih narodnih poslanika usvojila Predlog odluke o izmenama Odluke o izboru članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije, koji je podnela poslanička grupa Demokratska Stranka Srbije – Vojislav Koštunica. Stavljam na glasanje Predlog odluke o izmenama Odluke o izboru članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije koji je podnela poslanička grupa Socijaldemokratska partija Srbije. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 129, protiv – niko, uzdržanih – jedan, nije glasalo 29 od ukupno 159 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova svih narodnih poslanika usvojila Predlog odluke o izmenama Odluke o izboru članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije, koji je podnela poslanička grupa Socijaldemokratska partija Srbije. Stavljam na glasanje Predlog odluke o izmenama Odluke o izboru članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije koji je podnela poslanička grupa Socijalistička partija Srbije. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 131, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 27 od ukupno 158 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova svih narodnih poslanika usvojila Predlog odluke o izmenama Odluke o izboru članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije, koji je podnela poslanička grupa Socijalistička partija Srbije. Stavljam na glasanje Predlog odluke o izmenama Odluke o izboru članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije koji je podnela poslanička grupa Ujedinjeni regioni Srbije. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 129, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 28 od ukupno 157 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova svih narodnih poslanika usvojila Predlog odluke o izmenama Odluke o izboru članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije, koji je podnela poslanička grupa Ujedinjeni regioni Srbije. Stavljam na glasanje Predlog odluke o izmenama Odluke o izboru članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije koji je podnela poslanička grupa Nova Srbija. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 132, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 23 od ukupno 165 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova svih narodnih poslanika usvojila Predlog odluke o izmenama Odluke o izboru članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije, koji je podnela poslanička grupa Nova Srbija. Pošto smo se izjasnili o svim predlozima odluka, pitam da li ste saglasni da se svi usvojeni predlozi objave u "Službenom glasniku Srbije" kao jedan pravno-tehnički objedinjeni akt – Odluka o izmenama i dopuni Odluke o izboru članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije? Stavljam na glasanje ovaj predlog. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 130, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 24 od ukupno 154 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila ovaj predlog. Prelazimo na 36. tačku dnevnog reda – PREDLOG ODLUKE O IZMENI ODLUKE O UTVRĐIVANjU SASTAVA STALNIH DELEGACIJA NARODNE SKUPŠTINE REPUBLIKE SRBIJE U MEĐUNARODNIM PARLAMENTARNIM INSTITUCIJAMA Pošto je Narodna skupština obavila pretres, a pre prelaska na odlučivanje, podsećam vas da, prema članu 105. stav 2. tačka 15) Ustava Republike Srbije, Narodna skupština vrši izborne nadležnosti većinom glasova svih narodnih poslanika. Prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog odluke o izmeni Odluke o utvrđivanju sastava stalnih delegacija Narodne skupštine Republike Srbije u međunarodnim parlamentarnim institucijama, koji je podnela poslanička grupa Ujedinjeni regioni Srbije. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 136, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 20 od ukupno 156 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova svih narodnih poslanika usvojila Predlog odluke o izmeni Odluke o utvrđivanju sastava stalnih delegacija Narodne skupštine Republike Srbije u međunarodnim parlamentarnim institucijama. Prelazimo na odlučivanje Narodne skupštine o povredama Poslovnika na koje su ukazali narodni poslanici. Povodom ukazivanja narodnih poslanika na povrede Poslovnika Narodne skupštine, podsećam vas na odredbe člana 103. stav 6. i stav 10. Poslovnika, prema kojima ako i posle objašnjenja predsednika Narodne skupštine, odnosno predsedavajućeg, narodni poslanik smatra da je povreda učinjena, može zahtevati, bez prava na obrazlaganje, da se Narodna skupština, bez pretresa, o tome izjasni u danu za glasanje. Saglasno navedenim odredbama Poslovnika, prelazimo na odlučivanje. Narodni poslanik Radoslav Mojsilović, na sednici 19. septembra 2012. godine, u 12 časova, ukazao je na povredu članova 106, 107. i 109. Poslovnika Narodne skupštine. Molim da Narodna skupština odluči da li su povređeni navedeni članovi Poslovnika. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – niko, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 144 od ukupno 144 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština odlučila da nisu povređeni navedeni članovi Poslovnika. Narodni poslanik Janko Veselinović, na sednici 22. septembra 2012. godine, u 11 časova i 10 minuta, ukazao je na povredu Poslovnika ne navodeći član Poslovnika na koji se povreda odnosi. Molim da Narodna skupština odluči da je povređen Poslovnik. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – niko, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 142 od ukupno 142 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština odlučila da nije povređen Poslovnik. Narodni poslanik Janko Veselinović, na sednici 22. septembra 2012. godine, u 15 časova i 35 minuta, ukazao je na povredu člana 106. Poslovnika Narodne skupštine. Molim da Narodna skupština odluči da li je povređen član 106. Poslovnika. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – niko, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 135. od ukupno 135 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština odlučila da nije povređen član 106. Poslovnika. Pre nego pređemo na zaključivanje, podsećam vas da je naredna sednica zakazana za danas u 14,00 sati. Istovremeno vas podsećam i da je sednica Odbora za spoljne poslove odmah nakon zaključivanja sednice. Pošto je Narodna skupština obavila razmatranje svih tačaka dnevnog reda sednice i odlučivanje o njima, saglasno članu 102. Poslovnika Narodne skupštine, zaključujem sednicu Devet vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2012. godini. (Sednica je završena u 13,30 časova.)
REPUBLIKA SRBIJA NARODNA SKUPŠTINA PRIVREMENE STENOGRAFSKE BELEŠKE Deseto vanredno zasedanje (neredigovane i neautorizovane) Narodne skupštine Republike Srbije 25. septembar 2012. godine (Prvi dan rada) (Sednica je počela u 14,15 časova. Sednicom predsedava Vesna Kovač, potpredsednik Narodne skupštine.)
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, otvaram sednicu Desetog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2012. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 114 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 86 narodnih poslanika, odnosno da su prisutna najmanje 84 narodna poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Da li neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje u skladu sa članom 287. Poslovnika? Reč ima narodni poslanik Siniša Kovačević. Izvolite.
Zahvaljujem. Uvažena predsedavajuća, gospođe i gospodo, dragi prijatelji postaviću najpre nekoliko retorskih pitanja na koja svakako ne očekujem odgovor. Gospođo predsedavajuća, pretpostavljam da ne znate ko je bio predsednik Narodne skupštine Kraljevine Srbije u trenutku kad je Nušić pisao "Narodnog poslanika". Jednako tako sam ubeđen da ne znate ni koje bio na Ruskom dvoru u trenutku kad Dostojevski piše "Braću Karamazove"? Ko je američki predsednik, kad Kopola snima "Kuma"? Ko vlada Španijom u trenutku kad Goja slika užase rata? Odmah da vam kažem ni ja ne znam odgovore na ta pitanja. Ona naprosto služe da pokažu potpunu, gotovo dovedeno do apsoluta superiornosti umetnosti u odnosu na politiku, da kako superiornost umetnika u odnosu na političara. "Ars Longa Vita Brevis", rekli bi Latini. Naši su preci, dragi prijatelji to znali. Zato su zidali manastire, oslikavali ih, zato su gradili Narodno pozorište bukvalno među svinjcima. U trenutku kada broj pismenih Srba ne prelazi nivo nečega što s danas u teoriji statistike zove statistička greška. Zato su gradili Narodni muzej, zato su formirali Maticu srpsku, Univerzitet, Akademija za nauku i umetnost znajući ukoliko išta može da formira, kako individualni tako i kolektivni identitet, ne samo da ga formira nego i sačuva, da je to umetnost. Mi smo dragi prijatelji dana ustuknuli pred veličanstvenim Suljom, ustuknuli pored meksikanskih veleposednika, ustuknuli pred malom nevestom. Ne bi ta okupatorska pobeda bila toliko laka da se nije našla peta kolona, kao i uvek dobro organizovana, bar u Brankovićima nismo nikada oskudevali. Tako na televizijama sa nacionalnom frekvencijom možete da gledate veliku braću kako se kaljužaju na farmi, možete da gledate izbor prvog grla Srbije, izbor prve varjače Srbije, prve lopate Srbije gde je konkurencija svakako najveća. U pripremi je rijaliti prva pegla Srbije, ko u jedinici vremena ispegla najviše ili ko tu istu peglu baci najdalje. Ni malo ne zaostaje ni ono što se kolokvijalno zove, iz ne znam kojih razloga Javni servis, a ne nacionalna televizija, ingeniozni koncept ove javne kuće svodi se na reprize od Šurde do Šojića pa nazad ili na revolucionarnu televizijsku dosetku da plavuša vodi jutarnji program, plavuša vodi vesti, plavuša vodi Beogradsku hroniku, plavuša vodi dnevnik, plavuša vodi politički tok program, plavuša vodi na piće, plavuša vodi kući. Moje pitanje ovog trenutka prestaje biti retorsko i ono se konkretizuje na sledeći način. Prošlo je 120 dana otkako je formiran ovaj parlament, a još uvek nije konstituisan Odbor za kulturu. Uzgred, u zemlji sa ovakvom kulturološkom dijagnozom, taj Odbor se dragi prijatelji nije sastajao od decembra meseca prošle godine. Dakle, da formulišem to pitanje u nešto što više nije retorska fraza, zašto taj odbor do sada nije formiran. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Bojan Đurić.
Uvažena potpredsednice, dame i gospodo narodni poslanici, postaviću nekoliko pitanja. Prvo pitanje je zapravo, repriza pitanja koje sam postavio pre nekoliko dana u raspravi ministru finansija i privrede i tiče se sudbine energetskog, odnosno jednog dela energetskog sporazuma koji je Republika Srbija zaključila sa ruskom federacijom, u jesen krajem 2008. godine. Javnost u Srbiji je nekoliko godina bila obaveštavana o tome da će Gasprom Neft, koji je kupio NIS do kraja 2012. godine, plaćati sniženi iznos rudne rente u iznosu od svega 3%, kao što znate ova skupština je prošle godine usvojila novi zakon kojim se visina rudne rente podiže na 7%. Međutim, u međuvremenu, pre nekoliko dana su se pojavile informacije o resornog ministra u Vladi Srbije, gospodina Milana Bačevića, da postoje ozbiljni problemi u tumačenju tih odredbi ugovora koji su potpisani i prihvaćeni u ovom domu, a kasnije i u Vladi Srbije i koji kažu da ruski partner zahteva da se i nakon 1. januara 2013. godine za njega primenjuje ova povlastica, odnosno da i dalje plaća rudnu rentu koja je značajno niža od opšte stope rudne rente u Srbiji. Da bi građani shvatili o kolikim iznosima se radi, a baš na dan kada je usvojen novi rebalans budžeta u kome nema para i gde se od svih traži stezanje kaiša, prosečan iznos rudne rente koji se naplati u proteklih nekoliko godina po ovoj nižoj stopi je oko ili blizu 25 miliona dolara za naftu koja se eksplatiše na teritoriji Republike Srbije, koja je otprilike u vrednosti od 800 miliona evra bila u proteklih nekoliko godina. Kada bi se primenila opšta stopa od 7%, taj prihod bi bio negde ili nešto malo iznad 50 miliona evra. Tih 25, 30 miliona evra nije malo za budžet Srbije, a tu je gospodin Obradović, siguran sam da može da potvrdi koliko bi tih 30 miliona dolara, recimo, značilo u njegovom resoru. Možda danas ne bismo imali ovaj problem u zakonu koji ćemo razmatrati sa brojem studenata na budžetu i nemogućnošću da finansiramo školovanje većeg broja studenta o trošku budžeta. Dakle, molim vas da Vlada Srbije, resorna ministarstva kažu u čemu je problem, zašto je ugovor nejasan kako kaže ministar energetike i da li je LDP, uz još nekoliko partija koje su glasale protiv tako loše skrojenog, nejasnog sporazuma u korist samo jedne strane, bili u pravu 2008. godine, kada smo govorili da ćemo doći u ovu situaciju, da je ugovor napravljen tako da je izuzetno nepovoljan po našu stranu i da ćemo godinama nakon početka njegove primene trpeti štetne posledice? Mislim da je to pitanje prvog reda u ovom trenutku i za budžet Srbije i za građane. Drugo pitanje koje želim da postavim je takođe postavljano ovde i tokom protekle nedelje. Nismo dobili odgovor na njega. Kao što znate, verujem, gospodine Obradoviću, da ste i vi u tome učestvovali, Vlada je u prošli četvrtak imenovala vršioce dužnosti u čitavom nizu javnih preduzeća i dala neke preporuke ko da budu direktori u preduzećima, odnosno u kompanijama sa većinskim, državnim kapitalom. Javnost do ovog trenutka nije saznala na osnovu kojih kriterijuma ste doneli takvu odluku, pogotovo u situaciji kada je tokom prethodne izborne, odnosno predizborne kampanje, najavljivana departizacija, te tražim od Vlade i od novih uprava javnih i državnih preduzeća, čiji su vršioci dužnosti direktora imenovani prošlog četvrtka, da dostave radne profesionalne biografije onih ljudi koji su na ta mesta izabrani, kako bi građani Srbije mogli da saznaju da li su to lica koja imaju neophodne kvalifikacije za taj posao i da li mogu da raspolažu ogromnim novčanim sredstvima koja su vezane za te kompanije, bilo kroz njihovo poslovanje, bilo kroz ono što dobijaju na različite načine iz budžeta. Javnost je potpuno zainteresovana za slučaj Javnog preduzeća PTT, odnosno "Pošta Srbije". Činjenica je da je na mesto vršioca dužnosti direktora te kompanije imenovan gospodin Milan Krkobabić, zamenik predsednika jedne od parlamentarnih stranaka, koji javnosti još uvek nije dostavio one podatke koji bi nas razuverili u uverenju da njegova radna profesionalna biografija, sve ono što je radio, ne daje dovoljno osnova da verujemo da je u stanju da na efikasan i po građane Srbije koristan način upravlja vrlo važnim strateškim preduzećem, preduzećem koje ima za 2012. godinu planiran budžet od oko 220 miliona evra. Mislim da nema potrebe da više polemišemo u javnosti. Dovoljno je da se dostavi profesionalna biografija ili radna knjižica, gospodin Krkobabić je još uvek poslanik u ovoj Skupštini i da razrešimo sve dileme koje postoje u tom slučaju. Hvala vam.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Jugović. Izvolite.
Poštovane kolege, poštovana predsedavajuća, koleginice, postavio bih jedno pitanje koje sam postavljao i prethodnoj vladi, a tiče se toga da smo tražili izveštaj sa sednice Vlade, na kome su ministri glasali za Predlog zakona o rehabilitaciji, koji je kasnije povučen sa dnevnog reda Skupštine Srbije, zbog nesuglasica između SPO i SPS. Dobili smo odgovor od ondašnje Vlade da je to službena tajna kako je koji od ministara glasao na toj sednici i da mi poslanici, koji smo birali tu Vladu, ne možemo saznati kako rade ministri, da li je njihova misija tajna, da li se njihove odluke ne dovode uopšte u pitanje. Mi smo mlada demokratija. Međutim, i zemlje u regionu, poput Hrvatske, obezbeđuju transparentnost rada njihove Vlade. Na sajtu Vlade Republike Hrvatske možete pogledati video klip sa zasedanjima ministara, sa svime onim kako je ko diskutovao, za šta se zalagao i kako je glasao. Mislim da poslanici u parlamentu, mislim da građani Srbije, moraju imati uvid u rad ministara, u njihova ponašanja na sednicama Vlade. Parlament ima i kontrolnu ulogu, a kako će imati ukoliko ne može da dobije od sekretara Vlade Republike Srbije papir na kome piše kako je koji od ministara glasao za predložene zakone? Stoga bih zamolio odgovorne da preduzmu nešto, da nam odgovore da li postoji mogućnost da se transparentno u budućnosti zaseda, kada su u pitanju sednice Vlade? Da li postoji mogućnost da poslanici i građani Srbije imaju uvid u rad ministara? Mislim da je sam izbor bilo kojeg čoveka za ministra, po sebi obaveza da obezbedi svoju transparentnost prilikom obavljanja svoje funkcije i mislim da je obaveza Vlade pred građanima Srbije da ih obavesti o radu svojih ministara. Hvala.
Hvala. Da li još neko u skladu sa članom 287. želi reč? (Ne.) Poštovani narodni poslanici, saglasno članu 27. i članu 87. stavovi 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da će Narodna skupština danas raditi i posle 18,00 časova, zbog potrebe da Narodna skupština završi ovu sednicu pre početka perioda redovnog zasedanja. Određujem pauzu od pet minuta. [[Posle pauze.]] Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju Dijana Vukomanović, Suzana Spasojević i Vesna Stepić. Saglasno članu 86. stav 2. Poslovnika, obaveštavam vas da sam ovu sednicu sazvala u roku kraćem od roka utvrđenog u članu 86. stav 1. Poslovnika, zbog potrebe da Narodna skupština što pre razmotri predloge zakona iz dnevnog reda koji je određen u zahtevu Vlade za održavanje vanrednog zasedanja. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam, pored predstavnika predlagača prof. dr Žarka Obradovića, ministra prosvete, nauke i tehnološkog razvoja, pozvala da sednici prisustvuju i prof. dr Radivoje Mitrović i prof. dr Zoran Mašić, državni sekretari u Ministarstvu prosvete, nauke i tehnološkog razvoja i prof. dr Slobodan Stupar, pomoćnik ministra za visoko obrazovanje u Ministarstvu prosvete, nauke i tehnološkog razvoja. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, uz saziv Desetog vanrednog zasedanja Narodne skupštine u 2012. godini, koje je sazvano na zahtev Vlade, saglasno članu 106. stav 3. Ustava Republike Srbije i članu 249. Poslovnika Narodne skupštine, dostavljen vam je zahtev za održavanje Desetog vanrednog zasedanja, sa određenim dnevnim redom sadržanim u tom zahtevu. Kao što ste mogli da vidite, za Deseto vanredno zasedanje Narodne skupštine u 2012. godini, određen je sledeći D n e v n i r e d 1. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju, 2. Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma o međusobnom priznavanju zamene vozačkih dozvola između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Italije, 3. Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Republike Srbije i Slovačke Republike o socijalnoj sigurnosti, 4. Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Republike Srbije i Republike Austrije o socijalnoj sigurnost i 5. Predlog zakona o potvrđivanju sporazuma između Republike Srbije i Bosne i Hercegovine o uzajamnom zastupanju u pružanju konzularne zaštite i usluga u trećim zemljama. Molim narodne poslanike da ponovo ubace kartice u identifikacione jedinice. Proverite svi na ekranu šta vam piše, da li vam je označeno da je kartica u funkciji. Molim vas još jednom da ponovimo ubacivanje kartice u identifikacioni sistem. S obzirom da je podnet predlog za spajanje rasprave po tačkama 2, 3, 4. i 5. dnevnog reda, pre nego što pređemo na odlučivanje o tom predlogu, potrebno je da utvrdimo da li postoji kvorum za odlučivanje. Molim narodne poslanike da ubace identifikacione kartice u poslaničku jedinicu. Želim da se izvinim svim narodnim poslanicima, imamo neki tehnički problem u sistemu, pa vas molim da ponovo izvršimo glasanje. Izvinjavam se, opet određujem pauzu od pet minuta da bi se sistem resetovao.
Poštovana predsedavajuća, poštovani članovi rukovodstva Narodne skupštine Republike Srbije, koleginice i kolege narodni poslanici, dozvolite mi da u ime Ministarstva prosvete, nauke i tehnološkog razvoja Vlade Republike Srbije dam jedno kratko obrazloženje zakona o kojem će danas Skupština raspravljati. Naime, reč je o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju koji sadrži osam članovi i na osnovu broj članova mogao bi se izvesti zaključak da je reč o zakonu koji nema veliki značaj. Međutim, po sadržaju odredbi koje ovi članovi sadrže, po onom što znači primena odredaba ovog zakona u praksi, reč je o i te kako važnom zakonu. Želim da odmah na početku ovog izlaganja kažem da je suština izmena i dopuna Zakona o visokom obrazovanju da se omogući što većem broju studenata da se sa utvrđenim brojem bodova, potrebnih za upis godine, upišu na odgovarajuću godinu studija. To je suština ovog predloga. Moram vam reći da smo do ovog predloga došli zajedno na nivou cele akademske zajednice. "KONUS", kao Konferencija rektora svih univerziteta Srbije, predstavnici studenata, fakulteta, Studentske konferencije visokih škola strukovnih studija i mi u Ministarstvu prosvete smo razgovarali o ovom problemu još marta meseca tekuće godine. Tada je postignuta saglasnost da se predloži Skupštini, ko god tada bio ministar, ili kakva god da bude Vlada, da se izvrše promene u Zakonu o visokom obrazovanju, da bi se pre početka nove školske godine ti novi uslovi usvojili i samim tim stvorila mogućnost da što veći broj studenata upiše godinu. To je i suštinski razlog zašto je ovaj zakon predat, odnosno usvojen na Vladi i upućen Skupštini po hitnom postupku. Videćete iz sadržaja ovog zakona koje su sve promene. Suština je sledeća. Za ovu školsku godinu, 2011-2012. godinu, izmenama i dopunama ovog zakona, odnosno njegovim usvajanjem stvaraju se mogućnosti da studenti koji ostvare najmanje 48 bodova upišu godinu, a da sledeće godine taj broj bodova bude najmanje 50 i 2014-2015. godine da taj broj bodova bude 60. Na Odboru Narodne skupštine Republike Srbije za pitanja prosvete i nauke bilo je reči i o ovom i o pitanju ispitnih rokova, zato što je jedan broj kolega postavio pitanje – zašto se smanjuje broj ispitnih rokova? Naime, lako je obrazložiti zašto 48, jer veći broj studenata se upisuje. Naravno, reaguje se i na probleme koje imamo u visokom obrazovanju, a izlazimo u susret zahtevima studenata, pogotovo u uslovima teške ekonomske situacije, da veći broj njih upiše fakultet o trošku države. Kada je reč o broju ispitnih rokova, želim da obavestim i vas i javnost da će se broj ispitnih rokova postepeno smanjivati. U sledećoj školskoj godini, u 2012-2013. godini, u ovoj školskoj godini koja počinje za nekoliko dana broj ispitnih rokova će biti šest. U školskoj godini 2013-2014. broj ispitnih rokova biće pet, a tek 2014-2015. godine biće četiri ispitna roka. Inače, kada je reč o broju ispitnih rokova, želim i to da znate, da smo mi država koja u regionu ima najveći broj ispitnih rokova. U zemljama Evrope taj broj ispitnih rokova je tri ispitna roka. Međutim, suština je što se očigledno drugačije radi u procesu nastave, u odnosu između studenata i profesora. To je nešto čemu mi stremimo. Ako se sećate, promene su započete, Narodna skupština Republike Srbije je još 2005. godine usvojila Zakon o visokom obrazovanju, primena tog zakona je započeta godinu dana kasnije. Danas sam to baš govorio kolegama narodnim poslanicima, sticajem okolnosti u tom predlogu zakona su bila predviđena dva ispitna roka. Tada sam u ime poslaničke grupe SPS predložio amandman kojim se broj ispitnih rokova povećao na tri. U međuvremenu smo izvršili ova povećanja koja su bila, ali samo kao našu reakciju na promene koje su usledile usvajanjem zakona i početkom primene novog zakona i stvaranja evropskog prostora visokog obrazovanja, odnosno našeg učešća u tom prostoru i problema sa kojima smo se suočili. Želim da znate da se ovim zakonom rešava još jedan problem. Studenti koji su 2006-2007, 2007-2008, 2008-2009. i 2009-2010. godine upisali prvu godinu osnovnih studija, zadržavaju pravo da se finansiraju iz budžeta najduže godinu dana po isteku redovnog trajanja studija. Ovim predlogom zakona smo našli odgovore i na rešenja onih studenata koji odslušaju sva predavanja, tzv. apsolventi, njima se sada daje mogućnost da polažu predmete, da se Statutom fakulteta utvrde vremenski ispitni rokovi za njih unutar broja ispitnih rokova koji su utvrđeni Zakonom o visokom obrazovanju. Takođe, imamo još jednu veoma važnu stvar, danas je kolega i SDPS to pomenuo, a to je pitanje izrade nacionalnog okvira kvalifikacija. Moram vam reći da je Nacionalni savet za visoko obrazovanje gotovo završio taj posao, ali sada je on i formalno dobio obavezu da taj posao uradi, tako da će ministarstvo, kada dobije taj dokument, usvojiti nacionalni okvir kvalifikacija. Inače, reč je o listi zvanja koja se stiču na osnovu završenog odgovarajućeg stepena visokoškolske institucije. Naravno, to je promenljiva kategorija, s obzirom da se studijski programi akredituju u određenom roku i da se neki od njih prave zajedno sa predstavnicima privrede, da sadrže odgovarajuća zvanja. Sasvim je logično da se stalno usaglašavaju potrebe tržišta rada sa onim što proizvodi visoko obrazovanje i da će tih promena biti, jer se usaglašavamo i sa onim što nam donosi objektivno što postoji na evropskom prostoru visokog obrazovanja, odnosno, ako tako mogu reći, na tržištu rada. Ima još jedna stvar koju smo prihvatili da izmenimo, a to je da damo mogućnost studentskim konferencijama visokih škola, strukovnih studija i fakulteta da imaju svojstvo pravnog lica, iz razloga što su deo Organizacije studenata Evrope. Sa svojstvom pravnog lica, inače, to su ustanovili Zakonom o visokom obrazovanju, oni stiču mogućnost da ravnopravno sa drugim kolegama iz ostalih zemalja Evrope konkurišu za različite projekte i da učestvuju kao studenti u procesu kreiranja prostora visokog obrazovanja. Dozvolite mi, poštovane koleginice i kolege, da pomenem još nekoliko stvari za koje mislim da će vam biti interesantne, jer one možda do sada nisu bile dostupne javnosti, a odnose se na pitanje prolaznosti, odnosno broja studenata koji završe odgovarajući nivo znanja, odnosno ostvare odgovarajući broj bodova. Ovde posedujem dokumenta o Univerzitetu u Beogradu, jednu analizu koja je napravljena na osnovu rezultata polaganja ispita na 29 fakulteta Univerziteta u Beogradu. Reč je o studentima koji su prvu godinu upisali 2010-2011. godine na studentskim programima osnovnih, akademskih i integrisanih studija, po broju ostvarenih "ESP" bodova. Kada se pogleda ukupan broj studenata, oni koji su ostvarili 60 bodova, njihov broj iznosi 4.228 ili 31%. Broj studenata koji su ostvarili od 48 do 59 bodova je 3.774 ili 28%. Broj studenata koji su ostvarili manje od 48 "ESP" bodova je 5.050 ili 36%, a 642 studenta ili 5% njih se ispisalo. Ako se sada te brojke dalje podele, pa se uđe u strukturu onih studenata u odnosu na način finansiranja, da li je reč o budžetskim studentima ili o samofinansirajućim, podaci su sledeći. Kada posmatramo studente koji su upisani u budžetskom statusu, oni koji su ostvarili 60 "ESP" bodova njihov broj iznosi 3.291 student ili 38%. Znači, 60 bodova ostvari 38% studenata. Od 48 do 59 bodova ostvarilo je 2.687 studenata ili 30%. Manje od 48 bodova je ostvarilo 2.507 studenata ili 28%. Ispisalo se 381 student ili 4%. To je kada je reč o budžetskim studentima. Kada je reč o samofinansirajućim, tu su drugačiji rezultati. Šezdset bodova ostvarilo je svega 937 studenata, ili 19%, od 48 do 59 bodova 1.087 ili 23% i manje od 48 bodova 2.543 ili 53% studenata, ispisalo se 261 student, odnosno 5%. Ako napravimo jednu uporednu analizu ovih rezultata iz 2010. i 2011. godine, podaci su još zanimljiviji i govore, da kažem o tom povećanju prohodnosti studenata koji upišu godinu studija. Znači, u školskoj 2008. i 2009. godini od 13.550 upisanih studenata njih 7.539 je ostvarilo najmanje 48% bodova, a od toga 3.664 svih 60 bodova. U školskoj 2010.-2001. godini, od ukupno 13.694 upisana studenta, njih 8.002 ostvarilo je najmanje 48 bodova, a od toga njih 4.228 svih 60 "ESPB" bodova. Znači, povećanje broja studenata u odnosu na dve godine, koje su predmet ove analize je za oko 150, međutim, kada je reč o broju studenata koji su ostvarili 48 i više bodova, odnosno 60 bodova je daleko veći, jer 1.400, oko 600 i nešto studenata. Ovo vam pominjem, jer je to pokazatelj da sistem, da kažem funkcioniše, da se povećava i prohodnost i da se povećava broj studenata koji ostvaruju ove potrebne uslove za upis godine. Povećava se naravno i broj studenata, onih koji ostvaruju 60 bodova, kao cilj kojem mi težimo i koji će biti postavljen tek 2014.-2015. godine. Pominjem svesno 2014.-2015. godine, zato što seproteklih dana u jednom delu javnosti pokušao prikazati da se smanjuje broj rokova od ove godine, a to će biti tek 2014.-2015. Znači, za one koji budu za sledeću godinu polagali ispite, opet ponavljam biće šest ispitnih rokova, one sledeće godine pet i tek 2014.-2015. godine sa početkom primene 60 bodova, a taj broj rokova biće četiri. Ako pokušate, ako ustvari neko postavi pitanje zašto najmanje 50 bodova? Želim da vam kažem da smo zajedno sa profesorima i studentima pokušali da damo odgovor u odnosu na različitost koja postoji među fakultetima, odnosno poljima u kojima su formirani i u odnosu na sudijske programe koji su akreditovani. Naime, uslov od najmanje 50 bodova, znači suštinski da će se jedan ispit preneti u narednu godinu, jer ako pogledate strukturu predmeta i broj ESPB unutar pojedinih fakulteta, videćete da najveći broj njih ima pet, šest, sedam, osam, u ruci držim podatke vezane za Ekonomski fakultet Univerziteta u Beogradu, oni primera radi imaju na listi, inače ovi podaci su preuzeti preko Interneta, među sedam predmeta imaju četiri sa deset ESPB bodova, samo na jednoj godini. Kada je reč o Fizičkom fakultetu Univerziteta u Beogradu među osam predmeta jedan ima 14 bodova, dva predmeta deset, jedan predmet dva i osam bodova, i dva po tri. Tehnološko-metalurški po sedam šest bodova, Farmaceutski fakultet u Beogradu sedam, osam, šest, pet itd.Univerzitet u Nišu Pravni fakultet, za dva semestra devet, sedam, sedam, dva predmeta sa pod deset bodova. Na Medicinskom fakultetu imamo dvosemestralne ispite koji nose čak 16 bodova. Ovo pominjem dvosemestralne, zato što se promenilo vreme u odnosu kada smo mi bili studenti, tada je većina predmeta bila dvosemestralna, sad su jednosesmestralni i sada je stepen opterećenja dugojačiji i procena je cele akademske zajednice i profesora i studenata da se na ova dva načina: postepenim povećavanjem broja bodova, postepenim i većim obuhvatom postižu i strateški ciljevi i većeg upisa, većeg broja studenata, veći broj njih završava, a da se u međuvremenu završi proces, ako mogu reći, unapređenja nastave i podizanje kvaliteta na nivou visokog obrazovanja. Da jednostavno proces izvođenja nastave i taj odnos između profesora i studenta bude što bolji. Jer suština jeste način izvođenja nastave. Suština jeste sadržaj udžbenika koji je studentima na raspolaganju. Suština jeste način ocenjivanja studenata. Suština jeste komunikacija koja se vodi među njima tokom održavanja nastave. Suština jeste da student mora da uči i da učestvuje na svim ovim, da kažem, delovima provere znanja koji su tokom godina i da se praktično završni ispit pretvori u jedan, da kažem, razgovor između kandidata i nastavnika koji daje jednu ukupnu ocenu nivoa znanja koje je pokazano u toku jedne godine. Želim da vam kažem, da smo u toku prošle i ove godine postigli odgovarajuće rezultate koji daju za pravu da možemo zaključiti da se nivo kvaliteta visokog obrazovanja u Srbiji unapređuje. Prošle godine su naši studenti su u Istanbulu na takmičenju iz robotike osvojili prvo mesto. Evo, sinoć smo imali priliku, neki od nas, ujedno sjajnu prezentaciju da kažem novog robota i dokle se stiglo sa robotikom u svetu i što je zanimljivo početni impuls razvoju te grane nauke je dala Srpska nauka i profesor Vukobratović 1968. godine, a sada nažalost druge su zemlje preuzele primat u tome. Ali, ovo vam pominjem zato što je reč o objektivno o jednom procesu, nisu samo studenti iz te oblasti osvojili prve nagrade i studenti fakulteta Organizacionih nauka su bili prvi u Evropi, a treći u svetu po rešavanju metode studije slučaja. Studenti fakulteta Pravnih nauka iz oblasti medijskog prava su prošle godine bili u Oksfordu prvi. Studenti Mašinskog fakulteta su napravili jedan model formule jedan, iako će neko reći da je reč o jednoj vrsti sporta, oni koji malo više prate formulu jedan znaju kako je zahtevno naučno i mehanički rešiti probleme koji su potrebni da bi ta formula bila kvalitetna i koliko je znanja potrebno da se napravi jedan takav projekta. Onda smo imali studente Arhitektonskog fakulteta i niz drugih fakulteta koji su osvajali prestižne nagrade, ne pominjem pojedinačne nagrade studenata. Želim da pomenem da je Beogradski univerzitet ove godine ušao u 500 boljih univerziteta u svetu na osnovu "šangajske liste", da smo po stepenu citiranosti nekoliko godina proglašeni kao zvezda u usponu, da smo napravili više, da kažem malih koraka koji su objektivno dali rezultat i unapredili visoko obrazovanje. To ne znači da je idealno, ali daleko je od toga, jer da je idealno ne bi menjali ovaj zakon. Ovo su problemi sa kojima se mi suočavamo i način, pokušaj da ove probleme rešimo i da to radimo zajedno sa celom akademskom zajednicom. Ubeđen sam da će Narodna skupština prihvatiti izmene i dopune ovog zakona. Videćemo šta je sadržina amandmana koji budu predloženi. Ukoliko budu takvog karaktera da unapređuju sadržaj ovih izmena i dopuna Zakona o visokom obrazovanju, mi ćemo ih apsolutno prihvatiti. U svakom slučaju, želim da znate da je svaki predlog dobrodošao i očekujem da Skupština u danu za glasanje, očekujem da će to biti četvrtak, usvoji ovaj zakon. Da onda na taj način svi mi, Narodna skupština Republike Srbije i oni koji budu glasali za ovaj predlog, da kažem, pošalju najlepšu poruku studentima za početak nove školske godine, da im je uslov za upis godine 48 bodova i da je Narodna skupština Republike Srbije usvojila zakon kojim daje mogućnost da što veći broj studenata upiše godinu o državnom trošku, s obzirom da je poznat način na koji se studenti rangiraju unutar kvote. Naime, pored kvote koja se odredi svake godine, za one koji ne znaju, odlukom Nastavnog veća fakulteta se taj broj može povećati za 20%. Tako mi već sada, praktično, finansiramo preko 50% studenta na svim fakultetima državnim i visokom školama strukovnih studija u Srbiji što je objektivno veoma, veoma značajno u odnosu na ekonomsku situaciju u kojoj se nalazimo. Ali, moram reći, mislim da nam to studenti nesebično vraćaju. Mislim da će usvajanjem ovog zakona, da smo napravili jedan dobar korak u pravcu da podignemo i povećamo prohodnost i da zajednički radimo u naredim godinama da podignemo kvalitet visokog obrazovanja u Republici Srbiji. Hvala.
Hvala. Da li izvestilac sa Odbora za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo, narodni poslanik prof. dr Milan Knežević, zamenik predsednika Odbora želi reč? (Ne.) Da li izvestilac sa Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo, narodni poslanik Vladimir Cvijan, predsednik Odbora želi reč? (Ne.) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Aleksandar Jugović.
Poštovana predsedavajuća, poštovane kolege i koleginice, već sam pred novinarima izneo stav da poslanički klub SPO i DHSS neće podržati izmene i dopune Zakona o visokom obrazovanju, iz razloga koji pokazuju da će studenti na državnim fakultetima biti u podređenom položaju u odnosu na studente koji studiraju na privatnim fakultetima. Uz sve pohvale koje je ministar izneo na račun studenata, njihove obrazovanosti, pameti i uspeha, evo više od dve decenije, najveći broj najboljih studenata odlazi iz Srbije u zemlje EU ili u SAD,jer tamo mogu da unovče svoje znanje dobijanjem prilika kakve ne nudi Srbija. Ne verujem da će ovim izmenama i dopunama Zakona bitnije biti promenjene i Srbiji što se tiče visokog obrazovanja. Tamo su, dakle, u zemljama EU i u Americi, oni najbolji stručnjaci u oblastima na kojima su diplomirali, a ovde takvi nigde ne mogu naći posao ili uglavnom nikome nisu potrebni. Pre početka sunovrata Srbije, dakle, pre 90-ih, deca u školama su učila da je Srbija, što se tiče prirodnih resursa jedna od najbogatijih zemalja u Evropi. Danas u udžbenicima piše da to i nije tako, imam odgovor i zašto. Kako smo ekonomski slabili, a odgovornost za to slabljenje na sebe nisu prihvatale razne političke nomenklature, najlakše je bilo optužiti prirodu, a još ako se doda loš geo-politički položaj, onda je opravdanje kompletno. Da bi opravdanje dobilo ambalažu, ekstra kompletnu, u poslednje vreme se pojavljuju nekakva istraživanja po medijima, koja govore da Srbija, što se tiče obrazovanosti njene dece nema razloga da bude preterano zadovoljna. Mislim da je to laž. Tvrdim da je student Beogradskog univerziteta, obrazovaniji od studenta iz prestonice bilo koje od zemalja EU ili iz bilo kog obrazovnog centa iz SAD, naravno poredeći ih u okviru iste naučne oblasti. Međutim, uslovi studiranja u Srbiji i perspektive za najbolje, u odnosu na uslove i na perspektive koje ima student na zapadu, ne da nisu iste, nego su upravo razlika između istoka i zapada. Na zapadu, ukoliko si najbolji posle svršenih studija, odmah ćeš naći posao, a ovde ukoliko nisi član političke partije, bez obzira koliko si dobar student, i to nije kritika samo ove vlade, to je kritika svih prethodnih Vlada i čini mi se da je situacija od 2000. godine pa na ovamo počela dramatično da se menja. Mi u SPO to znamo. Devedesetih smo u stranci imali političke disidente toga doba, koji nisu bili izbacivani sa posla zato što su bili u SPO, čak su bili i direktori pojedinih preduzeća, ali 2000. godine kada je DOS došao na vlast, onda je hoteći da zaposli sve partijske aparačike malih političkih stranaka, koji do tada nisu imali infrastrukturu i da bi gradili stranačku infrastrukturu, DOS je po javnim preduzećima i na funkcije počeo zapošljavati isključivo partijske kadrove, koji nisu pre toga imali nikakvu proveru valjanosti i koji su bukvalno dovođeni sa ulice, iz kriznih štabova, kako bi preuzimali određena JP. Gledam izmene zakona u članovima 4. i 64, koji definiše da će broj ispitnih rokova biti smanjen sa šest na četiri i mislim da je to jedna velika greška iz razloga što se na ovaj način u podređeni položaj, još jednom ponavljam, stavljaju studenti državnih fakulteta. Piše u obrazloženju da je to radi povećanja efikasnosti nastavnog procesa. U to sumnjam. Koji nastavni proces, da se ne lažemo, da pogledamo istini u oči postoji u većini privatnih fakulteta? Po manjim gradovima po Srbijioni nemaju zgrade, nemaju učionice, nemaju nastavni kadar, imaju studente koji plaćaju školarinu i to je sve. Koji će onda oni nastavni proces, molim vas, uspeti da poboljšaju time što će se studentima na državnim fakultetima, da ironija bude veća smanjiti broj ispitnih rokova? Zašto bi oni sad organizovali nastavni proces, kad ga nisu imali sve ovo vreme? Što se tiče privatnih fakulteta, ispitnih rokova ne mora ni da bude. Tamo se studenti uglavnom upisuju da bi dobili diplome, a ne da bi imali provere znanja, niti da bi se specijalizovali za neku naučnu oblast. Postoji deviza na privatnim fakultetima, na većini, kod studenata, koja kaže – uveče prelistam, ujutru zablistam. Mogu govoriti najbolje uvek o studentima državnih fakulteta. Kada govorite o sajmu robotike i tu je ministar u pravu, studenti Elektro-tehničkog fakulteta sa Beogradskog univerziteta su učestvovali u kreiranju njegovog današnjeg izgleda i svega onoga što su najveća dostignuća na tom polju trenutno u svetu. Upravo zbog tih partijskih kadrova, koji se nalaze na vrhunskim funkcijama, mislim da bi država trebala da se na sistemski način pozabavi pitanjem poboljšanja položaja ljudi koji su završili fakultete i mogućnosti da oni budu na rukovodećim položajima, kako bi konačno imali jednu stručnu elitu, oslobođenu od ideoloških podela, oslobođenu od sve one nesreće 90-ih, a koja će svojom stručnošću, i istim sagledavanjem problema iz sveta kao njihovi vršnjaci, recimo u Londonu ili u Njujorku, u bilo kojoj svetskoj metropoli, na najbolji mogući način uvezivati Srbiju sa savremenim svetom. Kako je to moguće, da kada student Beogradskog univerziteta ode u bilo koju zemlju EU, da tamo bude najbolji stručnjak? Ovde se u kampanjama političke stranke zaklinju da imaju najstručniji kadar, a zemlja je na ivici ambisa iz godine u godinu, sve u težoj i težoj situaciji. Kada govorim o pravu znanja na državnim i na privatnim fakultetima, to je neuporedivo. Zbog toga mislim da će mera smanjivanja rokova sa šest za dve godine, za dve nastavne godine na četiri, upravo pogoditi državne fakultete, odnosno, pogoditi studente državnih fakulteta, odnosno pogoditi najžešće, porodice koje finansiraju studiranje, pogotovu ljudi iz manjih sredina, odnosno studenata iz manjih sredina koji odlaze u Beograd, kako bi stekli svoje akademske titule. Ukoliko padne godinu student Beogradskog univerziteta, dakle, onaj koji je na državnom fakultetu, a njegovi roditelji ga finansiraju, a ne žive u Beogradu, oni će biti dužni da plate finansijsku kaznu, a ukoliko takav isti student živi u Beogradu i studira, on neće imati nikakav problem jer bi svakako u tom domaćinstvu živeo,da li studirao ili padao godine, ili prelazio redovno sa jedne na drugu godinu fakulteta. Zato mislim da bi trebalo povući ovaj predlog zakona ili u tom delu koji govori o smanjenju broja ispitnih rokova učiniti nešto da studenti sa državnih fakulteta ne budu, opet ponavljam, u podređenom položaju u odnosu na studente sa privatnih fakulteta. Ne sumnjam u najbolje namere ministra Obradovića, međutim, smatram da smo mogli sistemski bolje, na drugi način rešavati probleme. Ova država zahteva ne promenu jednog zakona, ne parcijalno donošenje zakona, nego menjanje suštine, menjanje svega iz korena. Kada bude zaživeo Zakon o departizaciji onda će studenti najbolji sa državnih fakulteta imati šansu da budu zaposleni na najbolja mesta. Sreo sam jednog prijatelja koji je moj prijatelj sa studentskih demonstracija 1996. i 1997. godine. Kasnije je bio visoki funkcioner jedne od stranaka koja je bila članica DOS. Sreo sam ga pre neku godinu i veoma je zanimljiv bio naš razgovor. Rekao sam mu da se nismo za ovo borili, borili smo se da nam bude bolje. On je lepo obučen, ima novca i rekao je – meni je bolje. Da se to ne bi dešavalo, a da bi najbolji, a ne proleteri, ne oni koji se busaju u prsa i koji će biti na svakom partijskom sastanku, dobili šansu, onda moramo sve iz korena, ministre Obradoviću, menjati. Hvala vam puno.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Elvira Kovač. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovana potpredsednice, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, na samom početku svog izlaganja bih želela da naglasim da će SVM podržati predložene izmene i dopune Zakona o visokom obrazovanju.Želela bih sa našeg stanovišta da obrazložim zašto, šta je dobro i koje su tendencije u narednih nekoliko godina, kao što smo čuli od poštovanog gospodina ministra. Akademska zajednica, studenti željno očekuju da smanjimo uslov za upis na budžet na 48 bodova i to će se sada desiti. Mi ćemo pre 1. oktobra zaista smanjiti ovaj uslov sa 60 na 48 bodova. Treba naglasiti da težnja ide ka tome da uslov za ostanak na budžetu ili za upis na budžet bi, po Bolonjskoj deklaraciji, trebao da bude 60 bodova, što znači da bi studenti koji se finansiraju o trošku države trebali da zapravo polažu sve ispite i da imaju maksimalnih 60 bodova. Kao što znamo, Zakon o visokom obrazovanju je donet 2005. godine i od tada je bilo nekoliko izmena i dopuna ovog zakona. Najpre 2007. godine je došlo do autentičnog tumačenja zbog problema izjednačavanja obrazloženja šta su masteri, a šta su diplomirani. Godine 2008. i 2010. je došlo do izmena, a svaki put zbog toga što smo težili da idemo ka 60, pa je predloženo da se to smanji na 42, 48, 54. Studenti su se uvek bunili i ni ove godine nije došlo do tih izmena. Znači, i ove godine se odustalo i od 54, pa čak i od 50, sa planom da zaista sledeće školske godine to bude 50, pa one tamo 2014/2015. školske godine 60. Naravno da razumemo da na određenim fakultetima postoje problemi što je mali broj tih studenata koji zbog svojih silnih obaveza mogu da daju uslov, mogu da ispune sve svoje obaveze, ali moram da naglasim da ni osvojenih 48 bodova na nekim fakultetima ne znači automatski da će taj student moći da se školuje o trošku države, kako se to kaže žargonski, baš zbog toga što je jedan od uslova 48 poena, a drugi je rangiranje. Znači, svi ti studenti će se rangirati među svima koji su na budžetu, pa će se onda videti da li je 48 bodova dovoljno ili ne. Naravno, to se odnosi na mnoge fakultete gde je veliki broj studenata, pa se onda oni s druge strane žale zašto ja imam dovoljan broj bodova, ali ne može kvota tih studenata koji su na budžetu da se povećava za više od 10, 20%. Želim da pohvalim što je ministarstvo uspelo da nađe kompromisno rešenje kada pričamo o drugim izmenama, odnosno o smanjivanju broja ispitnih rokova. Naravno, studenti se bune. Kažu – trenutnih šest ispitnih rokova je prihvatljivo, dobro i zašto želimo da im smanjimo broj ispitnih rokova na četiri. Malo se govori o tome da je 2010. godine zapravo vraćen šesti ispitni rok. Znači, bilo je pet ispitnih rokova, da je prethodnim izmenama 2010. godine taj broj vraćen na šest i da će zapravo i ove školske godine 2012/2013. godine taj broj ostati šest, sledeće školske godine će se smanjiti na pet i potom na četiri. Ono o čemu je, čini mi se, gospodin ministar malo možda pričao u svom uvodnom izlaganju, a što je značajno za studente završnih godina na raznim fakultetima je da se njihov, neki to zovu apsolventski staž, kažu da je to sada zvanično produženi staž, da se taj njihov status produžava sa šest meseci na godinu dana. Savez vojvođanskih Mađara to svakako podržava pošto studenti završnih godina studija u tom periodu imaju pravo na studentski dom, što njima jako puno znači, na menzu, na kredite i, naravno, imaju pravo recimo i na povlastice u javnom prevozu. Pitajući njih i razgovarajući sa njima, kažu da to nije tako jednostavno, ali svakako je dobro, jer niko ne zna ko je trenutno na zadnjoj godini studija, da li će onda imati pravo na dom ili ne, ali dobro je što ne moraju da strepe da će to ostati samo šest meseci, već godinu dana. Vrlo je značajna izmena kojom se zapravo proširuju, odnosno dopunjuju nadležnosti Nacionalnog saveta, a ova izmena se odnosi na predlaganje ministarstvu nacionalnog okvira kvalifikacija za nivo visokog obrazovanja i, naravno, s druge strane se proširuju nadležnosti ministarstva, koje upravo ima obavezu da utvrdi ove nacionalne okvire kvalifikacija za nivo visokog obrazovanja upravo na predlog Nacionalnog saveta. Nekima je nejasno šta zapravo ovo znači i zbog čega je značajan ovaj nacionalni okvir kvalifikacija. Međutim, većina nas zna da je Republika Srbija 2003. godine postala deo velike evropske univerzitetske porodice i ovog celog bolonjskog procesa i upravo po ovom bolonjskom procesu nastavni planovi i programi treba da budu usklađeni sa ostalim evropskim univerzitetima i naravno, ono što je tada bila velika novina za naše studente, konačno je uveden spomenuti sistem bodovanja, evropski sistem prenosa bodova. Tada su utvrđene tzv. stepenovane studije. Stepenovane studije od tada znače da se po novom sistemu obrazovanja diplome mogu steći posle tri, četiri ili pet godina. Upravo zbog postizanja ciljeva ovog spomenutog bolonjskog procesa nacionalni okvir kvalifikacija je značajan da se ove nove stručne spreme objasne i da se definiše šta su, da se definiše njihov odnos sa starim stručnim spremama, tako da je neophodno, to je očigledno i cilj ovih izmena i dopuna, da naš nacionalni okvir kvalifikacija za visoko obrazovanje bude skroz usklađen sa opštim okvirom kvalifikacija za evropski prostor visokog obrazovanja, što SVM svakako podržava. Čak i Savet Evrope ima projekat u koji je uključena naša zemlja. Na osnovu tog projekta osnovni cilj je da se jednom za svagda jasno odrede ishodi učenja za sva tri ciklusa obrazovanja, što bi značilo da se objasni šta nosioci pojedinih kvalifikacija znaju, šta oni razumeju, šta nosioci pojedinih kvalifikacija umeju da urade. To su upravo ti ishodi učenja. Naredna izmena koja je predložena ovim izmenama i dopuna Zakona o visokom obrazovanju je da studentske konferencije od sada mogu da imaju svojstvo pravnog lica. Ovo je takođe izuzetno značajno, upravo osnovna i trivijalna stvar da će studentske konferencije moći da otvaraju račune kod banaka i da će ravnopravno moći da konkurišu sa ostalim članicama Evropske studentske unije za projekte namenjene tim i takvim organizacijama. Dozvolićete mi da u okviru vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe SVM postavim i nekoliko pitanja, odnosno da najdobromernije ukažem na određene probleme sa kojima se naši studenti, uglavnom postdiplomci suočavaju. Jedan od gorućih problema doktoranata u našoj zemlji je što se na velikoj većini fakulteta školarina za postdiplomske, doktorske studije košta između 150 do 200 hiljada dinara po godini. Uglavnom, znači to je neki prosek i naravno od zavisnosti od fakulteta. Problem je što ministarstvo, uglavnom to je znači do sada bila praksa, ministarstvo određuje broj doktoranata, koji mogu da se školuju na teretu budžeta i to se objavljuje obično negde krajem oktobra, znači, kada je već, recimo, prekasno. Ministarstvo određuje cifru koja se odnosi na Univerzitet, pa se na osnovu toga deli taj broj doktoranata po fakultetima. Problem je što kada doktoranti upišu doktorske studije, oni naravno taj iznos novca, iznos školarine treba odmah da uplate kada se prijave, prilikom prijema i oni tog momenta ne znaju koliko će biti studenata koji će se finansirati iz budžeta. Znači, ovo je jedan problem, što datumi nisu usklađeni početak oktobra, sredina, kraj oktobra. Drugi problem je sa kojima se doktoranti suočavaju, da oni koji kao obični studenti, znači studenti postdiplomskih studija, daju uslov za drugu, recimo, za drugu godinu doktorskih studija suočavaju se sa tehničkim problemom da dođu na šalter fakulteta, kod tetkica i tamo im kažu da se ova nova kvota opet odnosi samo na postdiplomce na doktorante prve godine, da se to ne odnosi na njih. Znači, potpuno se demotivišu oni koji daju uslov, jer jednostavno moraju ponovo tu školarinu od tih150 hiljada dinara da plate iz svog džepa. Naravno, znam gospodine ministre da to nije do vas, da je to najverovatnije do fakulteta, ali najdobromernije vas molim da, na primer, ministarstvo organizuje sastanak gde će pozvati dekane, rektore, da dođe do konkretnog dogovora da se zaista zna da ne bude, da to proizvoljno rešava svaki fakultet na svoj način. Drugo pitanje ili druga tema, koja je takođe izuzetno značajna, a koja nažalost još uvek nije rešena u našoj zemlji je, da je nažalost realna slika da je potpuno neuređen sistem kvalifikacija u Republici Srbiji i da je izuzetno teško priznavanje stranih kvalifikacija kod nas. Znači, kada se sa studija u inostranstvu bez obzira gde, u raznim zemljama, studenti koji završe fakultete, studije u inostranstvu, vrate u Republiku Srbiju, najveći problem im upravo predstavlja nostrifikacija diploma. Iskustva tih ljudi kažu da su vrlo duga čekanja uobičajena, nije neobično da mora da se čeka izuzetno dugo na najobičnija priznavanja i nostrifikaciju. Smatramo da procedura nostrifikacije bi trebala da bude nešto pojednostavljeno, a ne da se događa, kao što se danas dešava u praksi da određeni fakultet, na primer odbije kandidata koji želi da nostrifikuje diplomu, a drugi fakultet mu prizna diplomu. Smatramo, a pretpostavljam da se slažemo u tome da je bolje da se nostrifikacijom bavi država, a ne fakulteti pojedinačno. Čitali smo u medijama još krajem prošle godine da je formirana Radna grupa koja radi na zakonu o priznavanju kvalifikacija stečenih u inostranstvu ili kako ga neki zovu na zakonu o priznavanju stranih kvalifikacija i pitanje poslaničkog kluba SVM je – kada možemo da očekujemo sistemsko ili zakonsko rešavanje ovog problema? Da ne pričam o tome koliko je komplikovana nostrifikacija i koliko je teška, da ne kažem i nemoguća kada određena stručna sprema, na primer, ne postoji u našem sistemu. Bilo bi dobro da što pre možemo da vidimo olakšano priznavanje diploma, a da ne ostane ona praksa koja, nažalost, još uvek je aktuelna kod nas, a to je da neko ko želi da nostrifikuje svoju diplomu mora da prođe kroz razne komisije, nastavno naučno veće. Na nekim fakultetima se svaki ispit pojedinačno proverava, plan i program rada, podudarnost sa našim programima, itd. To su dva pitanja na koje bih volela da dobijem odgovor i da se još vrati na predložene izmene i dopune Zakona o visokom obrazovanju. Svi smo svesni toga i tendencija ministarstva je da uslov za budžet na početku 2014. i 2015. godine bude maksimalnih 60 bodova. Postoji težnja od 2005. godine kada je usvajan ovaj zakon, jer kao što sam rekla cilj Bolonjske deklaracije je da se nagrade oni studenti koji polože sve ispite i osvoje maksimalnih 60 poena. Najzainteresovaniji za ovo pitanje su studenti, dobri studenti kojima je svejedno da li je uslov 48, 50, 54 ili 60, ali Akademska zajednica čeka da što pre donesemo ove izmene. Mnogi kažu da je potrebna ozbiljnija sistemska temeljna analiza ili revaluacija raznih programa i planova, jer, opet verujem da ćemo se svi složiti u tome, da učenje treba da bude orijentisano na studente. Od 2003. godine do danas je prošlo devet godina, a mnogi studenti još uvek nisu oslobođeni nepotrebnih znanja i teško im je da se fokusiraju na ono što će im zaista biti potrebno u struci. Zahvaljujem vam se inadam se daćete uspeti da mi date odgovore.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Miljenko Dereta.
Hvala. Mi ćemo razmisliti da li ćemo i u kojoj meri podržati ovaj zakon. Zato što, kada smo dobili predlog zakona tj. dopune zakona, moram da kažem da smo očekivali da ćemo u njemu pronaći neki suštinske promene u sistemu koje su očigledno neophodne. Svi rezultati koje imamo u ovom trenutku pokazuju da naši studenti u ovim uslovima, u ovim okolnostima ne mogu da zadovolje kriterijume da osvoje 60 poena u onom procentu koji bi nam garantovao drugačije generacije koje treba da preuzmu odgovornost za neke promene u društvu. Moram da kažem da Predlog izmena zakona ima jedan vrlo očigledan motiv u tački 7. koji kaže da ove godine ostaje 48 poena i da će povećanje neophodnog poena za nastavak školovanja i za upis nove godine povećati iduće godine, a onda progresivno i više. Naime, na ovaj način je izbegnuto da se ove godine studenti zbog toga pobune, da ponove svoje zahteve, da se to, da tako kažem, njihovo nezadovoljstvo bar odloži za iduću godinu i godine koje su pred nama. Ono što mene ne zabrinjava u celoj stvari, što mi je negde logično, jeste da zapravo studenti ne žele i ne treba im da osvoje 60 poena, jer kriterijum onoga što ostvare ovde ih zapravo deli mislim na dve kategorije. Jedni su oni koji ostvaruju 60 poena, koji imaju vrlo jasnu viziju gde će i kada nastaviti svoje živote i karijere i oni spadaju, čini mi se, u onih zastrašujućih 70% studenata koji i dan danas kažu da čekaju da završe studije da bi iz ove zemlje izašli. Taj odliv mozgova nije zaustavljen i neće biti zaustavljen tako dugo dok znanje i rezultati u školovanju ne budu i osnovni kriterijum za dobijanje zaposlenja i dok ne bude stvoreno takvo poslovno okruženje u kome će takav kadar biti neophodan. Mi školujemo, zapravo oni koji ovde ostaju se školuju za poslove u državnoj službi, pravnici, eventualno ekonomisti, to ostaje. Sve što je na elektrotehnici, znate i sami da generacije već imaju sklopljene ugovore sa onima koji će ih zaposliti u inostranstvu i mi na tome moramo nešto da uradimo, jer tu nešto mora da se promeni. Dakle, očekujem da će ovaj zakon umiriti studente, bar član 7, kao što očekujem da će ih uznemiriti u članu 4, koji kaže da će se smanjiti broj rokova. Naime, ako rezultati pokazuju da u ovim uslovima, sa ovim brojem rokova, sa ovim relativno neuređenim sistemom, vi ste sami govorili šta je suština, i udžbenici i drugačiji odnos profesora i drugačija komunikacija i drugačiji rasporedi i više razumevanja za ono što su potrebe studenata, to jeste suština. Bez promena u tom delu studenti zaista, osim većeg broja rokova, nemaju drugi način da ostvare sve ono što se od njih očekuje. Ne vidim, moram da kažem, možda je to važno zbog generacija koje će se upisivati, zašto mi danas menjamo i najavljujemo nešto što će se događati tek u školskoj godini 2013-2014. i 2014-2015. godini? I na taj način, na neki način, uznemiriti ove studente koji u ovom trenutku treba da studiraju i treba da završe svoje studije. Pitanje bodova, pitanje odnosa profesora, pitanje Bolonje kao takve, koja se kod nas stalno predstavlja kao da je u velikoj meri sprovedena, zapravo mislim da je tek na početku i da zahteva apsolutnu evaluaciju i reviziju smislu da se vidi šta je urađeno, da se vidi šta je potrebno menjati u sistemu da bi većina studenata mogla da postigne bolje rezultate. Mi ovde zapravo celu odgovornost za loše rezultate visokog obrazovanja prebacujemo na studente. Mislim da to nije dobro. Mislim da je potrebno da se i u okviru akademske zajednice profesori dogovore oko toga šta zapravo žele, za šta su spremni, koliko su spremni da se menjaju, koliko su spremni da sami uče, koliko su spremni da komuniciraju sa onima kojima treba da prenose neko svoje znanje. To u ovom trenutku, čini mi se, potpuno nedostaje. Onog trenutka kada se budu revidirali programi, kada se bude uspostavilo, opet vremenom, to ne može brzo, to potpuno razumem, uspostavila drugačija komunikacija, onda možemo početi studentima da uskraćujemo neka od prava i mogućnosti koja u ovom trenutku imaju i od njih očekivati da postignu bolje rezultate nego što postižu danas. Moram da kažem da rezultate obrazovanja, to su cifre koje moraju sve, ne samo zabrinu, nego da nas zgroze na neki način, je da imamo, a vratiću se ne samo na visoko obrazovanje, dakle, imamo milion i po nepismenih. Imamo podatak koji nigde nije demantovan da 30% onih koji završe osnovnu školu izlazi iz te škole funkcionalno nepismen. Moram da kažem da to u velikoj meri odražava i ono što im prenose oni koji su na ovaj ili onaj način dobili kvalifikaciju da predaju u školama, na našim univerzitetima dobili tu kvalifikaciju. U tom smislu mislim da je jedna ozbiljna, temeljna reforma neophodna, a da ove promene zakona to tek ovlaš dodiruju. Naravno, pitanje nacionalnog okvira kvalifikacije je neophodno. Meni je žao da to još nije završeno. Prosto mi je neshvatljivo da to još nije završeno. To nije tako složen posao da se ne bi mogao u jednom razumnom roku, od kad je početo pa do danas, završiti. Mislim da je možda pitanje u tome, imali smo na odboru jedan razgovor sa predstavnicima saveta, koji su između ostalog rekli da su preopterećeni, koji su između ostalog rekli da imaju jednog sekretara i koji su između ostalog rekli da imaju vrlo sužene mogućnosti rada. Mislim da ih je to možda onemogućilo da donesu jedan ovako važan dokument. Rekao bih još nešto, pošto ću svoje izlaganje kao ovlašćeni predstavnik podeliti na dva dela, vezano za član 2. Naime, naravno da je jako dobro da studentska konferencija dobije status pravnog lica i da može da otvori račun. Pitanje koje se tu otvara jeste, po meni, o kom sudskom registru je ovde reč? Koliko znam, sudski registri kao takvi više ne postoje. Postoje pri raznim agencijama, nekim drugim telima, ministarstvima, ali sudski registar kao takav više ne postoji. Možda je moje znanje zastarelo, ali koliko znam, oni ne postoje. Dakle, ko će dodeliti status pravnog lica studentskim konferencijama? Status pravnog lica nije samo titula koja se dobija i račun nije samo pravo koje se dobija. Iz toga proizilazi ceo niz organizacionih i drugih promena koje ta organizacija treba da istrpi i osim toga, zahteva i finansijsku odgovornost itd, što je uvek, moram reći, kroz iskustvo koje imamo sa studentskim organizacijama, problem zbog eventualno kratkog boravka ljudi koji su za te stvari odgovorni u tim organizacijama, jer onog trenutka kada prestaju da budu studenti, trebalo bi da izgube i pravo da studente predstavljaju. Zato ćemo mi uložiti jedan amandman, u kome ćemo predložiti da se studentska konferencija registruje kao udruženje pri APR (Agenciji za privredne registre), čime dobija status pravnog lica ili onda u okviru tog statusa može da funkcioniše prema zakonom predviđenim okvirima. Ponoviću i složiću se sa gospodinom Jugovićem da jedna od nada koje se u meni probudila kada se govorilo o departizaciji jeste bila upravo ta da će znanje, kvalifikacije postati presudne za buduće zapošljavanje ljudi. Nažalost, to se neće dogoditi. To je nama sada potpuno jasno, to je saopšteno. Ne vidim šta bi stimulisalo bilo kog studenta da se bori za neko znanje i kvalifikaciju ako mu to ne bude obezbeđivalo i veću mogućnosti sigurnost da će se zaposliti. Otud, ponavljam, koliko god je to puta moguće i potrebno, mislim da moramo posvetiti mnogo više ozbiljne pažnje i sa mnogo više hrabrosti ući u reforme obrazovanja. Ako hoćemo ekonomski razvoj, ako hoćemo da radimo, da stvaramo kadrove za neko tržište, moramo znati u kom pravcu će se naša ekonomija razvijati, za šta ćemo kvalifikovati mlade ljude. Slušao sam gospodina Dinkića, on govori o železnici i rudarima "Rembasa". Da li je to perspektiva našeg razvoja? Bojim se da nije. Podsećam vas šta se događalo u Kragujevcu. Reindustrijalizacija Kragujevca je pokazala da ono što su nekada bili radnici teško mogu da funkcionišu u ovoj novoj industriji, da je potrebno dodatno obrazovanje, a mnogi su, kao što se sećate, odustali. Rekli su – mi u ovom sistemu nemamo niti znanje, niti sposobnost da u tom sistemu funkcionišemo. Ukoliko želimo da Srbija napreduje, ukoliko želimo da se izvuče iz ove krize, ja mislim da je pitanje obrazovanja ključno. Mislim da su promene koje su ovde predložene samo jedno relativno površno doterivanje, bez ulaženja u suštinu problema našeg visokog školstva i da bez ulaženja u suštinu tog problema mi nećemo ostvariti rezultate koji su nam potrebni. Hvala.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Donka Banović. Izvolite.
Hvala gospođo potpredsedniče. Poštovane kolege, gospodine ministre, prošlo je devet godina od kako je Srbija potpisala Bolonjsku deklaraciju i sedam godina od početka primene principa Bolonjske deklaracije u sistem visokog školstva u Srbiji. Za početak primene možemo uzeti donošenje zakona 2005. godine, mada je tek počeo da se primenjuje 2006. godine. Dakle, prošlo je nekih šest-sedam godina od primene i tog novog zakona, sa ugrađenim elementima Bolonjskog procesa. Šta je to pokazalo ili kakvi su rezultati? Može se slobodno reći da su rezultati primene polovični i oprečni. Ali, generalno na pitanje dokle se stiglo sa reformom visokog obrazovanja, veoma je teško dati jedan precizan odgovor, pre svega zato što se situacija veoma razlikuje od fakulteta do fakulteta. Na istom fakultetu se razlikuje situacija od odseka do odseka, a kada bismo to sveli na najmanji elemenat, možemo slobodno reći da se, i što se tiče profesora, situacija veoma razlikuje. Na Ministarskoj konferenciji koja je održana u Bukureštu, mislim da se te konferencije održavaju svake druge godine i na tim konferencijama se uglavnom analizira dokle je koja država koja je potpisala Bolonjsku deklaraciju, a to su skoro sve evropske države, mislim da je 46 evropskih država potpisalo ovu deklaraciju, dakle, na tim ministarskim konferencijama se analizira dokle je koja država stigla u reformi visokog obrazovanja i mislim da je poslednja koju je Srbija dobila nešto niža od one prethodne i da je to bilo 3,11. Dakle, dobili smo ocenu dobar, tri, što bi narod rekao – srednja žalost. Često čujemo i da su, a nekad i vidimo na televiziji proteste, mislim da je pre jedno godinu i po dana bilo mnogo studentskih protesta širom Evrope, dakle, često se čuju protesti i nezadovoljstvo i studenata i profesora i u drugim evropskim državama koje su još i ranije krenule u reformu. Tu naročito mislim na Austriju, Švajcarsku, Italiju, pre par godina je bilo takvih nezadovoljstva. Kod nas takođe postoje različita mišljenja, to su oni profesori koji još nisu ni čuli da je ovaj zakon izmenjen, imate da profesor kaže studentima – ja ne prihvatam Bolonju, ja neću da radim po Bolonji, itd, do toga da imate savesne profesore koji mogu da se slažu sa nekom reformom, delimično, potpuno, itd. ali su oni savesni i oni primenjuju i poštuju zakon. Imamo tu onaj deo gde ja zameram Ministarstvu prosvete, mada znam da je autonomija univerziteta, fakulteta, itd, kod nas dovedena do savršenstva, ali ne mogu samoj sebi da objasnim da ako radite u nekom sektoru vi možete prosto da kažete da ja ne želim da poštujem zakon, ne želim da poštujem statut fakulteta i da ne želim da poštujem odluke koje se donose u kući u kojoj radim. To bi bilo isto kao da mi ovde kažemo – znate šta, ovaj mi se Poslovnik ne sviđa i ja neću da radim po njemu. Kada je reč o visokom obrazovanju, o tome je govorio i kolega Dereta, jedan od najvećih problema je što se u Srbiji niko nije ozbiljno pozabavio pitanjem koliko nama treba akademski obrazovanih građana i kojih profila? Stalno govorimo o tome da nam je potrebna nova industrijalizacija, ovde smo čuli i svež primer Kragujevca, zato, ako mi mislimo da oporavimo svoju privredu i da oporavimo neke grane industrije, onda moramo i otprilike znati koliko nam treba pre svega inženjera i kojih struka. Takođe, moramo znati da nam ne treba jako mnogo menadžera svih profila. Dakle, prosto nam nedostaje ta vrsta dugoročnog planiranja. Kad dođe trenutak da Ministarstvo određuje ukupnu kvotu, onda svi fakulteti traže da se ona poveća od 10 do 20%, pa onda pritisak studenata, pa roditelja, pa javnosti, itd. Veoma se često dešava da zbog svega toga Ministarstvo popusti, upravo zato što pred sobom nema jasan plan šta nam treba a šta ne, a to je opet vezano za to što ne postoji kompletna strategija ekonomskog razvoja. Dakle, mi ne znamo u kom pravcu želimo da idemo. Sada sam spomenula da nam treba reindustrijalizacija. Ali, mi nemamo nekakav kvalitetan dokument iz koga će se napraviti plan, pa će i Ministarstvo moći da ima odbranu i da kaže – znate šta, vi na Pravnom fakultetu ne možete da upisujete dve hiljade, zato što po našim strateškim planovima nama ne treba toliko pravnika sledeće godine. Ovo sam navela samo kao primer, da ne bude da mi se sad pravnici naljute zbog ovoga. Reći ću par stvari o ovim predloženim izmenama. Prosvetni radnici su inače dobri đaci i oni se uvek drže teme, tako da ja očekujem da u današnjoj raspravi nećemo nešto mnogo odstupati. Nisam sad htela u ovom uvodnom delu da odstupim, ali, sam prosto htela da ukažem na neke opšte probleme o kojima se nadam da ćemo moći da razgovaramo kada budemo raspravljali o predlogu strategije o razvoju visokog obrazovanja za 2020. godinu. Volela bih ovde ministra da obavežem da ta strategija ne prođe samo kroz Vladu, nego da dođe i u ovaj dom, da bismo mi o njoj razgovarali. Počeću od člana 7. izmena i dopuna Zakona kojima se menja član 88. postojećeg odnosno važećeg zakona. Bilo je mnogo reči o tome. U pitanju je promena neophodnog broja bodova da bi student upisao sledeću godinu i ostao na budžetu u okviru one određene kvote. Kada bi se sada poštovao zakon, bez ovih izmena, već smo došli do one školske godine kada je neophodno da student ostvari 60 ESPB bodova da bi upisao narednu godinu. Dakle, mi ovu izmenu koja je apsolutno iznuđena podržavamo, s tim što mislim da je sledeće godine predviđeno 50, pa da se opet stigne do nekih 60 bodova, kakav je bio i prvobitni plan. Zašto neko može reći da će ovo ići na uštrb kvaliteta? Kada razgovarate sa studentima, student će vam reći da student u Srbiji, koji treba da osvoji, npr. 48 bodova, ili osvoji 48 bodova nije isto kao i student koji, npr. na nekom austrijskom fakultetu, mora da ostvari 48 bodova i da je opterećenost studenata u Srbiji mnogo veća. U Austriji za 60 bodova treba 1.500 do 1.800 radnih sati, ovde to može precizno da se izračuna, a našem studentu treba mnogo više. Ta opšta ili ta opterećenost studenata u Srbiji je mnogo veća i dobro je što se određenom metodologijom može tačno i izračunati kolika je opterećenost. Šta ovo još ukazuje? To da je prevelika opterećenost i da mi svake godine maltene pribegavamo izmeni obaveznog broja bodova. To ukazuje da fakulteti, odnosno odseci, nisu prilagodili svoj nastavni plan i program zakonu, odnosno bolonjskim principima. Postoje predmeti ili profesori gde je literatura preobimna, gde je npr. ispoštovao zahtev da bude jednosemestralni ispit, ali je zato sve ono što se predavalo u okviru dva semestra sabijeno u jednosemestralni ispit, tako da ovo pokazuje da se fakulteti, odnosno univerziteti i odseci nisu prilagodili. Našla sam jednu vašu izjavu, ministre, s početka godine, mislim da je to bilo negde u februaru, kada ste vi rekli da ćete do 1. juna tražiti od fakulteta da se njihova nastavno-naučna veća izjasne o tome da li su reformisali programe i da li je izvršena ponovna procena opterećenja studenata. Očigledno su vam odgovorili da nisu, čim smo mi, evo u septembru, opet pribegli ovim izmenama,ili ako jesu, one se ne bi mogle osetiti već za ovu školsku godinu, ali može za sledeću. Jedno pitanje za vas - šta su vam odgovorila nastavno-naučna veća kad ste ih pitali da li su prilagodili i reformisali svoje programe i da li su izvršili ponovnu procenu opterećenja studenata? Još jedan član o kome ću da govorim, to je član gde se govori o broju ispitnih rokova. U važećem zakonu, mislim da je to član 90, stoji da ima šest ispitnih rokova. Ovde predlažete da se broj šest briše, predlažete četiri, znači to je u onom osnovnom članu. Kasnije, u jednom članu vi govorite o tome da će taj prelazak sa šest na četiri biti postepen, odnosno da ćemo ove godine imati šest, sledeće školske godine imati pet, i one tamo 2014-2015. će biti četiri i da je to nekakav postepeni prelaz. Uložili smo jedan veoma pametan i mudar amandman, te vas ja sve molim da glasate za njega. Da li ćete vi prihvatiti ne znam, ali ako ja dogovorim sa kolegama u Skupštini, on će proći. To je amandman gde mi ostavljamo mogućnost da visokoškolska ustanova bira, odnosno amandman glasi: "najmanje četiri, a najviše šest ispitnih rokova". Umesto da propišemo da sada svi fakulteti moraju da imaju ili za dve godine samo četiri ispitna roka, ovde ipak ostavljamo slobodu. Ono što se može primetiti, nas su kontaktirali profesori i dekani, to je da na fakultetima društvenih nauka, oni smatraju da im je previše šest rokova, da im organizacija tog velikog broja ispitnih rokova remeti nastavni proces. Oni to, verovatno kažu na osnovu iskustva. Imate tu i da studenti, kao studenti, kao što smo i mi bili, pa malo tu razmišljaju i manipulišu, pa ne izađu na jedan rok, preskoče, pa drugi, zato što znaju da imaju mnogo rokova. Ali, toga je uvek bilo, pa će biti i kada mi usvojimo i ove izmene. Međutim, fakulteti prirodnih nauka izgleda da su se ovde, ili im je više sve ovo odgovaralo, pa su svoj nastavni proces prilagodili ispitnim rokovima, i to šest. Dakle, ne bi bilo dobro, to bi opet bio šok za te katedre i fakultete, da ih sada ovim zakonom opet vraćamo na četiri. Mislimo da je naš amandman jako dobar. Ostavlja visokoškolskoj ustanovi da ona utvrdi da li joj treba četiri, pet ili šest i da to uredi svojim statutom. Oni kojima nije odgovaralo šest imati četiri, a onima kojima ne odgovara četiri imaće pet ili šest. Molim vas da u danu za glasanje glasate za naš amandman. Bilo je ovde reči i o tome da je dobro što se proširuje nadležnost Nacionalnog saveta za visoko obrazovanje. To je nadležnost da će taj Savet predložiti ministarstvu nacionalni okvir kvalifikacija za nivo visokog obrazovanja. Ovo je znak da će ovaj posao biti gotov. Ne mogu ni da se setim na koliko sam bila konferencija i seminara gde se govorilo o tome koliko je Srbiji potreban nacionalni okvir kvalifikacija. Znam da se i u okviru "karca jedan" i "karca dva", to su oni projekti iz obrazovanja, mnogo govorilo o tome i da su izdvajana sredstva iz tih projekata. Znam da je ministarstvo opet obezbedilo iz IPA fondova sredstva za izradu nacionalnog okvira kvalifikacija. O njegovog značaju su govorile neke druge kolege, tako da se neću ponavljati. Ovo je znak da očekujemo nacionalni okvir kvalifikacija u neko dogledno vreme. Međutim, taj nacionalni okvir kvalifikacija nije jedini dokument kada je u pitanju povezivanje oblasti obrazovanja i rada i zapošljavanja, koji nedostaje Srbiji. Ministre, ne znam da li do vas stižu problemi sa kojima se ljudi suočavaju zato što naša nomenklatura zanimanja nije promenjena jako dugo. Na primer, studenti nekoliko novosadskih fakulteta nakon završetka osnovnih studija ne mogu da nađu posao, jer njihovo zanimanje ne postoji ni u jednom pravilniku o visini stručne spreme, koje propisuje Ministarstvo prosvete. Konkretno reč je o studentima koji studiraju engleski jezik. To su studije od četiri godine. Međutim, zvanje koje oni stiču kada završe nije profesor engleskog jezika, nego je diplomirani filolog – anglista. Dakle, to je osoba koja je četiri godine studirala engleski jezik isto kao nekada davno, pa smo imamo zvanje diplomirani profesor engleskog jezika. Ova grupa ljudi ima veliki problem zato što se ne nalazi u nomenklaturi zanimanja ili se ta nomenklatura ne osvežava. Koliko znam ta nomenklatura zanimanja u Srbiji je 30 godina stara. Ako grešim, reći ćete mi da grešim, ali nisam čula da je došlo do izmena te nomenklature. Valjda znate da je veliki broj ljudi koji imaju takve probleme. Evo, još jedna situacija. To je reč o smerovima gde osnovne studije traju tri godine. Na primer, student psihologije, koji studira tri godine, to su osnovni studiji, posle toga stiče zvanje psiholog, ali bačelor. To je prvi stepen. Čovek sa tom diplomom, verovali ili ne, ne može da radi sa ljudima. Može da bude pomoćnik nekom drugom psihologu ili može da se bavi podacima. Doduše, psihologija zahteva mnogo istraživanja, ali to je osoba koja ne može da radi, odnosno ti ljudi ne mogu da rade sa ljudima ili da obavljaju onaj posao koji su hteli. Verujte oni se mnogo iznenade kad počnu da traže posao, u stvari kad vide šta ih je snašlo. Bivši ministar visokog obrazovanja je, početkom ove godine, izjavio da su fakulteti požurili u primeni bolonjskog procesa sa sistemom gde osnovne studije traju tri godine, a master dve. On je takođe dalje tumačio da su fakulteti veoma često to tako i organizovali, kako bi studenti kasnije bili primorani da nastave i master studije, kako bi prosto došli do nekog zanimanja kojim će moći da nađu posao. Toliko od mene. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Neven Cvetićanin. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, gospođo potpredsednice, gospodine ministre, poštovane kolege poslanici, dozvolite mi da na samom početku govora o ovoj važnoj temi, kao čovek koji dolazi iz oblasti nauke i oblasti prosvete, napravim jednu malu analizu, naprosto dam jedno skeniranje stanja u prosveti vrlo koncizno i precizno, pa da onda, prvenstveno zbog građana, pokušam da kažem zašto je ovaj predlog zakona bitan, značajan i zašto će ga Socijaldemokratska partija Srbije podržati. Prethodnih četvrt veka, nešto više od 20 godina, kod nas je prosveta u tim tranzicionim vremenima uglavnom postala socijalna kategorija, nažalost, zbog situacije u kojoj živimo. Predsednica Nacionalnog prosvetnog saveta, gospođa Radunović, nam je na Odboru za prosvetu rekla da se kod nas često dešava kada neko ostane bez posla da ga mi gurnemo u prosvetu, da bi tamo nešto predavao, bez obzira kakve kvalifikacije ima, kakvo znanje može da prenese onima kojima predaje i bez obzira sa kakvim će znanjem ti kojima predaje izaći iz škole. Dakle, kod nas je prosveta veoma često socijalna institucija, nije obrazovna institucija koja služi produkciji vrhunskih kadrova, kvalifikovanih kadrova, i to je svakako posledica tranzicione situacije, ne krivica ovog ili onog ministra, ovog ili onog ministarstva, već je to nešto što je donelo samo vreme. Dozvolite mi da iznesem sud da je prosveta u bivšoj Jugoslaviji u onom sistemu, bez obzira kakav je bio, bila mnogo kvalitetnija od prosvete u tranzicionoj Srbiji, jer su se tamo školovali kadrovi za određeni posao, završili bi školu, dobili bi posao i jednostavno bi radili taj posao, dok sada veoma često, i o tome nije potrebno da posebno ja govorim pred ovim parlamentom, diplome ne vrede bog zna koliko, kako kod nas samih, tako u inostranstvu. Imamo i vrlo često pojavu da je diploma neupotrebljiva i predstavlja prazan list papira, jer iza diplome ne stoji konkretna kvalifikacija. Tako da je jedan od glavnih problema u Srbiji trenutno sa kvalifikovani kadrovima i treba pošteno reći da mi danas nemamo u državi dovoljno kvalifikovanih kadrova da popunimo sva mesta u državnoj upravi i u privredi. Dozvolite mi još da sa vama podelim jedan primer. Kada bi sve stranke koje sede u ovom parlamentu dale svoje najbolje kadrove, koji govore jezike, koji znaju nešto o pravu, ekonomiji, inženjerstvu, ne bi bilo dovoljno ljudi da popunimo sva mesta koja su potrebna za uspešno vođenje države i već je to razlog da se stranke u ovom parlamentu ne trve između sebe oko različitih kadrovskih rešenja. Dakle, da svi zajednički predložimo najkvalitetnije ljude koji mogu da posluže interesu građana. Konačno, dolazim do same srži ovog predloga zakona i do onoga zašto je on bitan. Da bismo ponudili kvalitetne i kvalifikovane ljude, potrebno je da prosveta te ljude obrazuje, odgaji, odškoluje i vaspita. Tu sada dolazimo do srži ovog predloga zakona, makar onako kako je vidimo mi iz Socijaldemokratske partije, to je nacionalni okvir kvalifikacija koji se predlaže u članovima 1. i 3, najpre kao nešto što će Nacionalni prosvetni savet za visoko školstvo da predlaže ministarstvu, da bi ministarstvo onda utvrdilo i konačni okvir tog nacionalnog okvira kvalifikacija. O tome je bilo reči i na odboru i o tome je i ministar dao svoj sud. Sada samo radi građana da rastumačimo šta je to zapravo taj nacionalni okvir kvalifikacija. Ova reč može da deluje robusno, apstraktno, nevezano za život. To je naprosto nešto što služi da kada neko izađe iz škole, sa fakulteta, da ima kvalifikacije potrebne za neki posao u ovom društvu, a ne da mu diploma bude prazan list papira neprimenljiv u životu, da pobrojimo sve kvalifikacije koje nudi, u ovom slučaju, naše visoko školstvo. Svakako ćemo u budućnosti trebati da uradimo nacionalni okvir kvalifikacija i za srednje školstvo, za srednje stručno obrazovanje, pre svega. Dakle, cilj nacionalnog okvira kvalifikacija je da se poveže svet rada, na jednoj strani privreda, i svet obrazovanja, na drugoj strani prosveta. Treba biti pošten pa reći da su trenutno kod nas privreda i prosveta razdvojene, da trenutno kod nas između sveta rada i sveta obrazovanja postoji jaz, da veoma često prosveta lebdi u vazduhu bez svog uzemljenja. U praksi, u konkretnom praktičnom životu moramo da znamo, i neko je o tome govorio pre mene, koga školujemo, za šta školujemo i za šta nam je potreban taj kadar. U protivnom, to će biti utrošeno vreme za državu, lično za tog čoveka, a pre svega utrošena sredstva. Nedovoljna komunikacija između privrede i prosvete, sveta rada i sveta obrazovanja, dovodi do toga da privreda ne saopštava prosveti kakvi joj kadrovi trebaju. I prosveta sa svoje strane nije suviše, da tako kažem, luda pa da pita privredu koji joj kadrovi trebaju, što se dešava u drugim organizovanijim državama. Dozvolite mi da podelim sa vama jedan podatak. Tokom svih ovih godina tranzicije kod nas je godišnje ostajalo nepopunjeno između 20 i 30 hiljada radnih mesta veoma specifičnih zanimanja, zato što se neko nije školovao za ta zanimanja pa ne postoji taj kadar, narodski rečeno. Za neka druga zanimanja imamo čitavu navalu,maltene pola odeljenja iz srednje škole upiše dva-tri profila, a ne razmišljaju gde će raditi i kako će poslužiti, ne državi, nego sebi u smislu pronalaženja konkretnog posla. Dakle, imamo neusklađenost ponude i potražnje radne snage, što svoj koren ima u ovom nedostatku komunikacije između prosvete i privrede. Konačno, da ostanem pri ovom nacionalnom okviru kvalifikacija, koji je meni najzanimljiviji, ne bih da se uplićem u diskusiju o broju ispitnih rokova, o broju bodova potrebnih za upis godine, jer su tu mišljenja vrlo podeljena, kontraverzna i bojim se da nećemo daleko odmaći ukoliko idemo u te tehničke detalje a zaobiđemo suštinu ovog zakona. Dakle, svakako da ima potrebe za jedinstvenim i celovitim okvirom kvalifikacija, ne samo za visoko školstvo, a i tu je ministar na odboru rekao da je u pripremi nacionalni okvir kvalifikacija koji se tiče i srednjih škola, posebno srednjih stručnih škola. Opet kako su utvrdila neka istraživanja, kod nas 65% učenika u srednjem stručnom obrazovanju uči po programima starim dvadesetak godina, što znači da su znanja koja oni dobijaju zastarela i neprimenljiva. Nije ničija pojedinačna krivica, naprosto sistem je inertan i taj sistem treba menjati da bi prosveta bila motor razvoja zemlje. Prosveta treba da služi razvoju zemlje, a ne da bi neko dobio diplomu, da bi je zatakao kući ili da bi se hvalio rođakama, tetkama, strinama ili bilo kome. Dakle, čak smo i u bivšoj Jugoslaviji, dozvolite mi da se na to osvrnem, imali vrlo ugledne srednje stručne škole, koje su se izgradile i napravile privredu bivše Jugoslavije. Umesto toga, današnje srednje škole nisu u tom rangu. Opet kažem da je to deo čitave tranzicije i svega što smo prošli u njoj. Neko je govorio o nomenklaturi zanimanja. Ne bih da se ponavljam i ne bi da ponavljamo teme, ta nomenklatura zanimanja je, činjenica je, stara 30 godina. Činjenica je da moramo da napravimo potpuno novu nomenklaturu zanimanja i da pobrojimo koja nam zanimanja trebaju da bi država, privreda i društvo uspešno funkcionisali. Neka zanimanja odumiru, a neka druga zanimanja iskrsavaju na horizontu. Dakle, proces rada je dinamičan i smatram da tu dinamiku moramo da pratimo. Pred nama su u ovom smislu dva koraka, a ovaj zakon sa tačkama, odnosno članovima 1. i 3. pomaže da se ti koraci realizuju. Prvi korak je da napravimo analizu toga kakvi nam profili i zanimanja trebaju da bi država i privreda mogli efikasno da funkcionišu, a drugi je da prosveta efikasno odškoluje takve profile i takva zanimanja, da pruži društvu kvalitetne i kvalifikovane kadrove. Konačno, ono što je dobro u ovom predlogu zakona i ovim članovima koje sam pomenuo jeste što ste prvi put u legislativu, u prosveti uvodi Institut nacionalnog okvira kvalifikacija. Dakle, nikad ranije nismo imali ovo u zakonu, bez obzira što se ovo odnosi na oblast visokog školstva. To je svakako pomak i bez obzira što treba da se uradi celovit i okvir kvalifikacija i za srednje školstvo, za celokupni sistem prosvete ovo svakako predstavlja pomak i dobro je što je Ministarstvo prosvete uočilo potrebu za nečim ovakvim. Konačno, čak bi bio toliko slobodan da kažem, da izrada celovitog nacionalnog okvira kvalifikacija predstavlja neku vrstu novog Ustava Srbije, ako hoćete društvenog Ustava, dogovora oko toga šta je potrebno privredi i šta može da joj pruži znanje? Znači, dogovor oko toga kako da iskoristimo sopstvenu pamet. Dakle, mi stvarno imamo problem sa iskorišćavanjem naše sopstvene pameti i zato nam pamet odlazi negde u druge zemlje. Konačno, mi iz SDPS, to je osnova našeg programa i to je razlog zašto naša partija nosi prefiks socijaldemokratski, smatramo da postoje dva stuba društva. Prvi je privreda, a drugi je prosveta. Za nas je prosveta veoma bitna i smatramo da prosveta treba da bude praktična, da ima svoje praktično uzemljenje i konačno da treba da bude vezana sa samim životom. Nacionalni okvir kvalifikacija pomaže da se nešto tako desi, nacionalni okvir kvalifikacija kao neki most između prosvete i privrede, on je kao jedna čvrsta armatura u društvenom organizmu koja na neki način doprinosi da naše društvo bude postojano, jako i efikasno. Konačno, prosveta i privreda treba da budu dva stuba na kojima će počivati naše društvo, jer prosveta pravi ljude da tako kažemo, a privreda im obezbeđuje koricu hleba dok nacionalni okvir kvalifikacija koji je definisan, koji je upravo definisan u ovom predlogu zakona povezuje ova dva stuba. Prosveta se ovim uvodi u funkciju razvoja zemlje i tako ima onu funkciju koju ima u Kini, Rusiji ili SAD, naprosto, sve ove države koje su jake i koje su stabilne ulažu u prosvetu, ne da bi pravile diplome, kao neke nekorisne list papira, dakle, one ulažu u prosvetu kako bi napravile kvalifikovane kadrove koji mogu poslužiti državnim i društvenim interesima. Šta više, velike zemlje sebi mogu priuštiti luksuz da ne budu pametne, da budu nepametne. Zato što se uvek mogu osloniti na silu, ili velike zemlje mogu da uvezu pamet iz manjih zemalja poput naše, kao što smo mi veoma dugo izvoznici pameti. Ali, na neki način male zemlje ne mogu sebi dopustiti luksuz da ne koriste sopstvenu pamet. Znači, male zemlje moraju da na neki način motivišu sve što je u toj zemlji kvalitetno i da na neki način stavi to u funkciju društvenih interesa. Konačno, o tome nam je nešto govorio i gospodin Dereta. Sa tim se slažem, mi ne treba više da budemo izvoznici pameti, jer kad izvezete pamet ostaje vam samo glupost kao glavni društveni resurs. Dakle, mi moramo da na neki način nađemo načina da se spreči izvoz naše pameti, jer ta naša pamet i odlazi negde preko granice zato što je tu neiskorišćena. Ako i dalje mi ne budemo iskorišćavali našu pamet, sigurno će i dalje biti odliva mozgova, sigurno će i dalje neki mladi, pametni ljudi odlaziti na Oksford, ovo što se dešava sa Teodorom fon Burgom i ko će da spreči tog mladog, preuspešnog čoveka da ide trbuhom za kruhom negde gde se njegovo znanje pametnije iskorišćava. Dakle, opet ponavljam, nacionalni okvir kvalifikacija koji je po meni najvažnija tačka ovog predloga zakona, jeste nešto što omogućuje da motivišemo pamet koju ova država ima, da pobrojimo, da napravimo inventuru pameti koju ova država ima, da na neki način posle te inventure organizujemo kako će ta pamet da se pretoči u život i kako će ta pamet nešto da doprinese društvu. Lično ne mislim da imamo pameti za izvoz. Lično, a naravno i mi iz SDPS kao jedne partije koja je socijalno-demokratske organizacije, nismo zadovoljni što je naš glavni izvozni artikl pamet. Ljude koje smo mi školovali i što tako sama država gubi sve ono što je uložila u nekoga. Dakle, opet bih se vratio na to da je ovaj nacionalni okvir kvalifikacija toliko bitan i toliko jedan nov i potreban institut da ćemo mi zbog toga podržati ovaj predlog zakona. Konačno, dozvolite mi da kažem samo par reči, ne bih o tome da dužim, ne bih mnogo da zadržavam vreme, o ispitnim rokovima i o bodovima koji su potrebni za upis školske godine. Bojim se da mi razvijemo tu kulturu razmaženosti, kulturu gledanja kroz prste, da studenti ne nauče da svake godine mogu očekivati bez obzira kakva je situacija nama će se to smanjiti i mi ćemo moći da upišemo godine i nikada nećemo dobaciti do tih čuvenih 60 bodova, koliko su po Bolonjskom procesu. Dakle, nismo hteli na ovo da reagujemo amandmanima, smatramo da će biti vremena da se ovo pokrene na sistematski način. Međutim, opet ukoliko gledamo samo efikasnost, zašto ne bi studentima ponudili onoliko ispitnih rokova koliko im treba? Šest. Ali, da onda od njih tražimo maksimalne rezultate. Da im kažemo imate dosta ispitnih rokova, ali za uzvrat, gospodo studenti, ispunite ovoliko bodova koliko je propisano. Dakle, mi sa jedne strane smanjujemo broj bodova potrebnih za upis, gledamo kroz prste ili da tako kažem stvaramo kulturu gledanja kroz prste, bojim se da se neko ne navikne na to i bojim se da opet ništa neće biti od efikasnog školstva. Sa druge strane, smanjujemo im rokove, a lično znam kada sam studirao da je zbog planiranja manevarskog prostora taj broj ispitnih rokova na neki način dosta važan.Ali, opet kažem nismo hteli na ovo da reagujemo amandmanima, smatramo da će biti vremena da se ovo sistematski uredi i da se konačno stabilizujemo. Znači, da se konačno znaju pravila igre. Znači, kod nas mi veoma često menjamo pravila igre dok je igra u toku. Ako želimo efikasnu, stabilnu prosvetu, stabilnu privredu, mora da se zna neki red. Dakle, ukoliko su prosveta i privreda dva stuba društva, i u jednom i u drugom, treba da bude neki red, da ne pravimo anarhiju i da ne navikavamo bilo koga da će mu se gledati kroz prste, jer možemo sada sa tim, kako da kažem, da nastupamo i da se igramo. Ali, kada budemo pristupili nekim ozbiljnijim integracijama gde postoje jasna pravila igre, bojim se da ćemo morati da menjamo naše sopstvene navike. Konačno, da zaključim, mi smo svakako za sistemska rešenja. Znači, ne za "ad hok" rešenja u oblasti prosvete, nauke i tehnološkog razvoja, za sistemska rešenja koja će da traju i koja će da nadžive mandat i nas u Skupštini. Da se ne menja stalno nešto i da ne bude drži vodu dok majstori odu. Znači, ne samo u ovoj oblasti, u mnogim drugim oblastima mi imamo "ad hok" rešenja koja liče na vodoinstalatere koji je došao da zavrne vodu i to drži neko vreme i onda voda opet nađe neki način da poteče i poplavi kuću. Dakle, mi ćemo morati da pristupimo sistemskom rešavanju ove problematike i mnogih drugih problematika i svakako da će u tome SDPS biti pouzdan partner. Konačno, na kraju bih zaključio, da pametna društva žive od svoje pameti. Nepametna društva i nepametne nacije životare na mišiće. Dakle, prethodnih 20-25 godina mi smo na neki način životarili na mišiće. Ako želimo to da promenimo, treba da menjamo nešto u ovom odnosu između prosvete, privrede, prakse, života i znanja. Konačno, ne treba da budemo sumorni i pesimistični, treba verovati da imamo snage da se izvučemo iz ovoga lera u koji smo upali i mišljenje nas iz Socijal-demokratske partije Srbije, da će ovaj predlog zakona tome doprineti, kao korak u ispravnom pravcu i zato će ga SDPS podržati. Hvala vam na pažnji i strpljenju.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Snežana Stojanović Plavšić. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovane dame i gospodo, poštovani gospodine ministre, odmah ću na početku u ime Ujedinjenih regiona Srbije reći da ćemo mi podržati ovaj zakon. Ovo kažem, pre svega, zbog studenata, jer znam da oni sa nestrpljenjem, sa strepnjom i pažnjom očekuju odluku ministra da predloži ovaj zakon, a nakon toga i našu odluku o tome da li ćemo zakon podržati ili nećemo. Ujedinjeni regioni Srbije podržaće ovaj zakon, zato što smo svesni da je ovo pokušaj da se studentima omogući da upišu sledeću godinu, da se roditeljima omogući i olakša studiranje njihove dece, na taj način što će država dodatnim finansijama podržati njihovo studiranje, i sigurno da ovo jeste i način da se i profesorima i akademskoj zajednici na neki način izađe u susret i da se i njihov rad i njihovo prilagođavanje reformskim procesima, na neki način, podrži. To sigurno jesu razlozi zbog kojih ćemo podržati ovaj zakon, naravno uz izvesne rezerve i komentare, jer je činjenica da ono što nam se na prvi pogled čini kao tehnička izmena, kao promena broja bodova ili broja rokova, iza sebe ima čitav niz pitanja, čitav set pitanja koja mogu da se pokrenu. Uverena sam da je visoko obrazovanje jedan veoma važan segment obrazovanja i učenja uopšte, jedan važan segment života, pre svega, kao doprinos ličnom razvoju pojedinca, ali isto tako kao i značajan doprinos razvoju društva. Verujem da visoko obrazovanje, bez obzira što često mislimo da se radi o mladim ljudima, koji su na neki način već formirali svoju ličnost, verujem dakle da visoko obrazovanje u značajnoj meri vrši i tu neku svoju vaspitnu funkciju i određuje njihov budući životni i njihov budući razvoj, da je dakle moguće da visoko obrazovanje i sve ono što se nauči u tom procesu, u velikoj meri može da menja ličnu sudbinu pojedinca. Zbog toga je jako važno da pažljivo razmatramo sve promene koje se tiču sistema visokog obrazovanja i da u njemu svi aktivno učestvujemo. Sa druge strane, visoko obrazovanje jeste nešto što menja i društvo kao celinu i doprinosi njegovom razvoju, i ja sam duboko uverena da brojna pitanja našeg društva, brojna pitanja na koja nismo našli najbolje odgovore, brojna pitanja koja ostaju otvorena, jesu pitanja koja se mogu rešiti, pre svega, većim ulaganjem i boljom organizacijom sistema obrazovanja i kulture. Dakle, obrazovanje i kultura jesu koreni svakog društva, i oni su sigurno odgovor za, kao što sam rekla brojna pitanja koja se postavljaju npr, u kom pravcu određeno društvo ide, koji je njegov sistem vrednosti, kuda ono želi u krajnjoj liniji da stigne. Zbog toga mislim da je potrebno da malo, možda, ovu temu proširimo od onoga kada je u pitanju samo odluka o broju bodova ili o broju rokova. Postavljamo pitanje, šta ustvari mi želimo od obrazovanja u našoj zemlji i šta je ono što mi želimo da finansiramo kao sistem obrazovanja u našoj zemlji? Na kraju krajeva, šta jeste zaista uloga obrazovanja, ili šta jeste proizvod obrazovanja? Citiraću pametnije od sebe. Na inauguraciji na mestu predsednice Harvarda 2007. godine, gospođa Dru Faust je to ovako definisala i time dala svoju, praktično, viziju uloge univerziteta: "Univerzitet nije pitanje rezultata u sledećem kvartalu, niti čak pitanje šta studenti postaju po diplomiranju. Reč je o učenju koje oblikuje čitav život, učenju koje prenosi milenijumska nasleđa, učenju koje oblikuje budućnost. Univerziteti se obavezuju bezvremeno i ova ulaganja imaju žetvu, koju ne možemo predvideti i često ne možemo izmeriti, za kojom tragamo, delom zbog nje same, jer ona određuje ono što nas je tokom vekova učinilo ljudima, a ne samo zato što može povećati našu globalnu kompetitivnost". Ovo je na neki način proširenje uloge obrazovanja u okviru globalnih procesa, koji često ulogu obrazovanja svode samo na proizvodnju znanja ili samo na neka naučna dostignuća koja će doprineti razvoju, u smislu razvoja novih tehnologija. Mada, to je sigurno nešto što ne treba potceniti kada govorimo o sistemu visokog obrazovanja. Dakle, mnogi smatraju da je znanje ustvari glavni element visokog obrazovanja i da njegovo prenošenje, usavršavanje i proizvodnja jesu ključne uloge univerziteta i ključne uloge visokog obrazovanja, tj. da je znanje materijal, a istraživanje i podučavanje, da su praktično osnovne tehnologije rada univerziteta i visokog obrazovanja. Oni koji su bliži funkcionalnom modelu, smatraju da se ustvari fokusirati na ishode obrazovanja i onoga šta sa njime možemo uraditi, i jedan od ovakvih pristupa kaže da postoje, ustvari, četiri funkcije visokog obrazovanja i da su to stvaranje i širenje ideologije, formiranje i odabir vladajućih elita, stvaranje novog znanja i obuka birokratije. Naravno, ne treba zanemariti, kao što sam rekla i ekonomski razvoj koji je direktno vezan sa razvojem obrazovanja, jer nema sumnje da visoko obrazovanje povećava produktivnost, prvenstveno kroz rast ljudskog kapitala, odnosno stvaranja veće i bolje obrazovane radne snage, ali, isto tako i onog znanja, odnosno naučnih otkrića koje se, kao što sam već rekla, direktno mogu prodati ili preneti industriji i napraviti profit. Znanje je naravno u evropskim zemljama viđeno kao nužan uslov razvoja društva, i naravno, ne samo u evropskim nego i šire u globalnim tokovima, prosto, znanje je nezaobilazna, da kažem, roba u današnjem svetu. Međutim, veća obrazovanost stanovništva svakako je povećana i sa manjim troškovima države, tako da nema sumnje da je ono pitanje da li je obrazovanje trošak ili investicija, nema sumnje da to u svakom društvu jeste investicija, jer se prosto na više nivoa smanjuju troškovi. Recimo, obrazovani ljudi će biti manji korisnici zdravstvenog sistema, iz prostog razloga što zdravije žive i naravno oni su jako često, odnosno po pravilu nisu korisnici sistema socijalne zaštite. Takođe, jedan značajan aspekt obrazovanja koji je vezan i sa ličnim i sa društvenim benefitima jeste i stvaranje, odnosno smanjivanje društvenih nejednakosti i izgradnja inkluzivnih društava u kojima svaki član ima svoje mesto. Sa aspekta pojedinca, sigurno je da, kao što sam već naglasila, znanje jeste nešto što obogaćuje svakog pojedinca, ali i ono naravno može biti merljivo i na druge načine, pre svega, ljudi koji su više obrazovani, imaju veće zarade, imaju veće šanse da budu zaposleni. Ukoliko su nezaposleni, u manjem su riziku od dugotrajne nezaposlenosti, kao što sam rekla unapređuju svoje zdravstveno stanje, uključujući i zdravlje njihove dece i socijalno, intelektualno napredovanje dece i budućih generacija, tu svakako postoji jedna i novčana i nenovčana korist za pojedince. Postoje istraživanja koja govore o tome na koji su način vrednovali svoje visoko obrazovanja ili znanja koja su stekli ljudi koji su visoko obrazovani. Jako često oni su učenje i sticanje visokog obrazovanja definisali kao ekspanziju novih ideja, fascinacija, deljenja znanja ili uživanje, satisfakcija, znatiželja i čak strategija protiv tragedije, suprotstavljanje praznini egzistencije. Mislim da zaista sve ove uloge sticanja znanja i visokog obrazovanja govore o tome da je to nešto što je za svako društvo od suštinskog značaja i u šta svako društvo, nema sumnje, želi i treba da ulaže. Naravno da Srbija ne treba i ne može da bude izuzetak. Međutim, sigurno je da se otvaraju brojna pitanja, a to je, pre svega, pitanje šta mi kao država želimo da finansiramo, koje od ovih aspekata u stvari želimo da finansiramo, da li od svega po malo ili konkretne aspekte obrazovanja, da li želimo da finansiramo znanje kao takvo, što znači da ćemo onda ulagati u sve studente koji žele da stiču neka znanja ili ćemo ulagati u znanje kao ekonomiju, pa ćemo se onda fokusirati na ovo o čemu su brojne kolege govorile, a to je povezivanja znanja sa ekonomijom, sa industrijom, sa onim što su potrebe novih novo-kreiranih radnih mesta. Verujem da je istina negde na sredini i da siromašno društvo poput Srbije treba da zaista pažljivo odmeri svaki dinar. Slažem se da treba da razmislimo koliko, recimo, studenata medicine želimo da školujemo, jer za mene lično jako je teško saznanje da deca koja studiraju šest ili sedam godina i kojima je potrebno još dodatnog usavršavanja tri, četiri ili pet godina da bi postali pravi stručnjaci u nekoj oblasti medicine, da li nakon svih tih napora možemo da im damo neki odgovor kao društvo, znajući da još dugo, još izvesno vreme u sistemu zdravstva neće biti posla za njih. Naravno, oni koji su tek završili studije medicine jako će se teško zaposliti u nekim privatnim klinikama ili ordinacijama. Prosto, mislim da o tome svemu treba razgovarati i treba pokrenuti jedan proces koji će omogućiti deci da stiču nova znanja, ali u isto vreme i definisati neke potrebe društva. Jedno od velikih pitanja o kojima su mnogi već govorili pa ja neću o njemu duže govoriti jeste svakako i na koji način se bolonjski proces sprovodi u Srbiji i koliko možemo biti zadovoljni njegovim rezultatima, koliko uopšte ima volje u akademskoj zajednici da on bude do kraja, ne do kraja, to je zaista jedan proces koji mnoge druge evropske zemlje nisu uspele da sprovedu, dakle, kakva je dinamika njegovog sprovođenja i kolika je motivacija profesora da na ovom procesu ozbiljno rade. Naravno, jedno od pitanja jeste i odnos države i Univerziteta u kreiranju politika i to je, rekla bih, jedno složeno i prilično jedan nezahvalan posao kada je država u pitanju, imajući u vidu činjenicu da mi kreiramo politiku koju u suštini sprovodi akademska zajednica. Zato podržavam ministra da i dalje u razgovorima sa akademskom zajednicom definiše prioritete i pre svega ostvarive ciljeve. Naravno, svoje mesto u ovom procesu moraju da imaju i studenti, jer oni su ti koji, ne bih ja rekla da je njihov jedini cilj da sebi stvore manje obaveza, nego jednostavno kada ne postoji dobar sistem, kada ne postoji pravi odgovor države ili pravi odgovor fakulteta na njihova pitanja, onda sigurno moraju tražiti neka lakša rešenja. Dakle, zalažem se za jedan proces u kome će svi biti partneri, proces koji će omogućiti da studiranje bude kvalitetno i efikasno i proces koji će omogućiti da veći broj studenata učestvuje u procesu visokog obrazovanja. Verujem da država Srbija ima relativno dobre odgovore kada je finansijska podrška studenata u pitanju i verujem da to pruža šansu čak i studentima iz nižih socioekonomskih slojeva, da promeni svoju sudbinu i da nadograde svoje obrazovanje, da sebi omoguće zaposlenost i život koji će izmeniti situaciju u kojoj se trenutno nalaze. Ono što je konkretno verovatno dilema svih nas to je da se ovim predlogom za 2012. i 2013. godinu predlaže neophodnih 48 godina i šest ispitnih rokova, za 2013/2014. godinu 50 bodova i pet rokova, a za 2014/2015. godinu 60 bodova i četiri roka. Dakle, broj bodova raste, a broj rokova se smanjuje. To je nešto što sigurno može dovesti do, ukoliko se ništa značajno ne promeni u samom sistemu, to je sigurno nešto ćemo, bojim se, možda ponovo morati da menjamo. Dakle, da bi se ovo ostvarilo, da bismo mogli da ostvarimo broj bodova raste, a da se broj rokova smanjuje, kvalitet rada sa studentima mora da bude na znatno višem nivou. To sada nije slučaj na svim fakultetima, jer, kao što smo već čuli od drugih kolega, postoje profesori koji ne žele da sprovode, ne žele prosto da drugačiji način predaju, da sprovode reformu i bolonjski sistem. Postoje profesori koji to možda žele da rade, a rade prilično nespretno. Naravno, postoji i ona treća grupa koja to radi jako dobro i jako efikasno, koja kvalitetno radi sa studentima, koja im je uvek na raspolaganju, koja u jednom interaktivnom procesu nadograđuje studentska znanja, otvara njihove vidike i stvara od njih istraživače i primenjivače stečenih znanja. Verujem da ovih trećih mora da bude mnogo više, a onih prvih mnogo manje i da će onda ovaj zakon u punoj meri moći da se primenjuje kako ove godine, tako i 2014/2015. godine kada će zahtevi pred studentima očigledno biti na najvišem nivou. Želim mnogo sreće studentima u ovom procesu, naravno, i Akademskoj zajednici. Verujem da država i svi mi ostajemo otvoreni za proces u kome, ponavljam, treba da učestvujemo svi zajedno kako bi bio uspešan, kako za studente, pojedince, tako i za sve nas kao društvo. Hvala vam.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Zlata Đerić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsedavajuća, poštovani gospodine ministre, poslanička grupa Nove Srbije, gospodine ministre, i u ovom sazivu namerava da kooperativno, ali i kritički pristupi svim zakonskim predlozima koji u ovaj visoki dom stignu. Poslaničku grupu Nove Srbije prepoznajete po odličnoj saradnji koju smo imali u prethodnom mandatu, bez obzira što je poslanička grupa Nove Srbije tada bila u opoziciji. Imamo zaista krajnje poštovanje za sve sugestije naše poslaničke grupe koje ste tada uvažili i primenili u zakonskim rešenjima. Mislim da smo uradili mnogo dobrog posla u obrazovanju. Dakle, prosvetni savet Nove Srbije, u saradnji sa poslaničkim klubom, bavio se modernim i nadasve poželjnim pristupom prosveti i obrazovanju u Srbiji kao jedno od temeljenih resursa budućnosti i tako smo veoma brižljivo sagledali predložene izmene Zakona o visokom obrazovanju koje su danas pred nama. Svesni smo pri tome da bila kakav zahvat i promena u zakonima koji se bave prosvetom donose dalekosežne posledice i odgovorno smo predložene članove uporedili sa onima koje menjate u osnovnom zakonu o visokom obrazovanju donetom 2005. godine, pri tome uzimajući u obzir i društveno ekonomske odnose koji su bili prisutni u Srbiji 2005. godine, kada je zakon donet i sve promene u društveno ekonomskim odnosima koje su nastale do 2012. godine, u kojoj smo sada i kada treba da izmenimo nekoliko ključnih članova. Upoređujući iskustva od 2005. godine do danas, smatramo da je bilo potrebno napraviti izmene u još nekoliko članova zakona. Na primer, u članu 3, gde bi se ciljevi visokog obrazovanja svakako mogli doneti i značajnim etničkim ciljevima, pa članovi koji se tiču Nacionalnog saveta bi mogli precizniji po pitanju transparentnosti rada ovog tela. Pregledom sajta Nacionalnog saveta uverićemo da su informacije o radu više nego skromne i nedovoljne da bi se to moglo smatrati transparentnošću, koja se od te institucije očekuje. Članovi koji se tiču Nacionalnog saveta bi mogli biti precizniji po pitanju transparentnosti ovog rada ovog tela, jer pregledom sajta Nacionalnog saveta uverićemo se da su informacije o radu više nego skromne i nedovoljne da bi se to moglo smatrati transparentnošću koja se od te institucije očekuje. Takođe, rad Komisije za akreditacije, same akreditacije koje uređuju članovi 13. i 16.Zakona o visokom obrazovanju mogao bi se posle iskustava koje ste kao ministar stekli u prethodnom mandatu jasnije i drugačije urediti. Mislim da smo po tom pitanju takođe sarađivali. Postoji ozbiljno nezadovoljstvo institucijama visokog obrazovanja vezano za ovo telo. Uopšte, zakon bi morao ova dva tela veoma važna u uređenju našeg visokog školstva više privoleti transparentnosti. Šuma visokoškolskih ustanova sa problematičnim rejtingom i diplomama u Srbiji na taj način bi se značajno raskrčila. Inače će devalviranje prosvete i obrazovanja dospeti u nezadrživo stanje propadanja. Zato smo smatrali da bi član 41. postojećeg zakona morao biti preuređen i prilagođen onome što nam je iskustvo propisalo i nametnulo, a on se baš tiče izdavanja dozvola za rad visokoškolskim ustanovama. Jer nije dobro da tržište znanja postane tržište papira. Znanje se ceni svuda u svetu ono je traženo, ono je konkurentna i veoma skupa roba, ako ne i najskuplja, a papir sa problematičnim rejtingom jedino vredi u Srbiji i to kratkoročno. Kontrola rada je nešto što je u ovakvom sistemu visokog obrazovanja, od presudne važnosti za očuvanje kvaliteta visokog obrazovanja, a samim time i njegovog ugleda i priznanja van Srbije. Ovaj zakona nije menjan u prethodnih sedam godina, od kada je na snazi i smatramo da je ovo bila prilika da se posle iskustava koje su sada iza nas, a iskustva nas najbolje poduče svemu, učini još boljim. Od 2003. godine, od kada je Srbija potpisala primenu Bolonjske deklaracije, stvorena su oprečna mišljenja i iskustva po pitanju novog pristupa visokom obrazovanju. Nije Srbija izuzetak u tome što ima mišljenja za i protiv, glas za i glas protiv postoje svuda. Tako je u svih četrdesetak zemalja koje primenjuju isti koncept. Pretpostavljam gospodine ministre da se sećate, jer ste bili učesnik ministarske konferencije u Budimpešti i u Beču 2010. godine u martu mesecu, kada su tu konferenciju pratili studenski protesti upravo protiv Bolonjske deklaracije. Svaka zemlja je pre usvajanja ovog koncepta imala već neki ustanovljen vid visokog obrazovanja i na tu matricu trebalo je primeniti novi sistem, ili poništiti već postojeću matricu da bi se primenio novi sistem i nije lako reformisati ovaj sistem ni u jednoj zemlji, pa ni u Srbiji. Istorija je pokazala da otpor uvek neminovan i prirodan, ona je prva reakcija na nepoznato i novo, možda je delom i opravdana. U svakom slučaju reforma je proces koji zahteva predanost, strpljenje i doslednost. Rezultati se sporo uočavaju, sabiraju pozitivni i negativni, zato u svakoj izmeni zakona koja uređuje ovako osetljivu oblast i ovako značajnu oblast kao što je obrazovanje, treba biti vrlo oprezan, gotovo vidovit da se ne bi napravile greške koje se mnogo sporije ispravljaju ili se čak i ne mogu ispraviti, a posledice ostavljaju duboke tragove, često nepopravljive. Citiraću gospođu Srbijanku Turajlić, koja je konstatovala, ali vrlo tačno, problemi ne potiču od toga kako smo Bolonju zamislili, već od toga da se po običaju iskrivili zamišljeno kako ne bismo morali ništa da radimo. Napravili smo na kraju ni ribu ni devojku. Ovo nije ni Bolonja, ni naš stari sistem, koji je proizvodio vrhunske naučnike.Priznaćete, posebno mi se dopao ovaj deo kada je rekla da je stari sistem proizvodio vrhunske naučnike, jer Srbija jeste imala sistem visokog obrazovanja na koji možemo biti ponosni u svetu. Mi koji smo završili taj sistem obrazovanja znamo koliko smo i gde bili priznavani i koliko je naše znanje u svetu vredelo i bilo primenjivano. Možda je on bio prevaziđen na neki način, možda ga je trebalo modernizovati, ali vreme će pokazati da li je pravi put Bolonja ili smo mogli uraditi nešto na postojećem dobrom sistemu obrazovanja koji smo imali. Cenimo napore Ministarstva da pravi ustupke studentima, upravo u ovom predlogu koji je pred nama, u skladu sa onim što je u Srbiji u ovom trenutku realno,prihvatljivo i nužno. Tako smo ocenili pozitivno, promenu koju ste ponudili u članu 7. koji se tiče praga potrebnih bodova, mada mislim da ćete tu za dve godine imati opet nužnu korekciju, kao što je bilo i sa ocenom iz vladanja, ako se gospodin ministar seća.U prethodnom mandatu bila sam u pravu da ćemo morati korigovati zakon već u toku istog mandata. Naravno da će se time studentima omogućiti da veći broj dece u ovako teškom trenutku u Srbiji, ostane finansirano iz budžeta. Član 4. i 6. smatramo na neki način izmenama koje će trpeti takođe, u dogledno vreme, potrebnu korekciju i mislim da bi u tom smislu trebalo da razmotrite amandman koji je uložila poslanička grupa DSS, koji nalazi kompromisno rešenje i omogućava jednu fleksibilnost visokim ustanovama da studentima izađu u susret, da im pomognu ukoliko je to opravdano. Dakle, time bi se pomoglo da ne bude rigidan stav koji studentima uskraćuje ispitne rokove koji su njima veoma bitni, na koje su i navikli. Donošenjem izmena, članom 1. i3. smatramo da će biti rešene brojne teškoće koje su do sada pratile svršene studente u pokušaju da sa stečenom diplomom visokoškolske ustanove dođu do željenog zaposlenja. Ovde je mnogo problema i čini mi se da do sada nije bilo dovoljno sluha da se oni rešavaju ili nije bilo dovoljno uloženog napora u institucijama ili u samom ministarstvu da se ovaj problem prevaziđe. Svi smo svesni da su postojali smerovi, čak i na državnim fakultetima koji upisuju studente, oni te studije završavaju, a onda nigde nisu predviđeni da sa tim svojim diplomama rade, npr. to je slučaj na Filozofskom fakultetu u Novom Sadu, gde imate studente komparativne književnosti, koji polažu isti broj ispita i iste ispite kao i studenti jugoslovenske opšte književnosti, odnosno srpske književnosti sada. Posle toga oni ne postoje predviđeni u službenom glasniku da ih škole mogu zaposliti na poslovima profesora ili nastavnika u obrazovnom sistemu. Uglavnom se ti problemi tiču onih visoko školskih ustanova koje obrazuju prosvetne kadrove. Pošto zahtevi da se ovakvi problemi otklone postoje u ministarstvu već nekoliko godina, i do sada se na njih nije baš adekvatno reagovalo, obično su studenti koji su se obraćali sa tim problemima, bili u situaciji da se šetaju kako se u narodu kaže, od vuka do Novaka. Upravo od člana 1. i 3. očekujemo da ovaj problem efikasno reši i smatram da je zbog toga i predviđena ova izmena zakona koji ste nam ponudili gospodine ministre. Poštovani ministre, kada jeEdmondo De Amičis pre više od veka i po rekao – škola je stalno kretanje čovečanstva, nadamo se da ćete biti češće u ovom domu sa željom da zajedničkim naporima otklonimo što više teškoća sa kojima se naša prosveta i obrazovanje suočavaju svakodnevno u životu i u praksi. prosveta i obrazovanje su naš intelektualni ljudski resurs koji je jedini dovoljno moćan da sačuva, unapredi i iskoristi sve druge resurse koje imamo i koji su ostali naši. Dakle jedino dobro koje imamo i koje sigurno nećemo prodati to su naše mlade generacije, a jedino dobro što mi možemo da učini za njih i ono što je najbolje, to je da im donesemo dobre i kvalitetne zakone u kojima će oni moći steći najbolje moguće obrazovanje, kojim će unaprediti sve ovo što ostaje iza nas. Poslanik sam i profesor po obrazovanju, po opredeljenju, prosvetar po pripadanju u dolazim iz grada koji je iznedrio klicu učitevanja u Srbiji i razvio moćnu instituciju. Iz Sombora, u kome je plemeniti Avram, sin prote Georgija, po ugledu na Adelungovu nemačku školu, začeo još daleke 1778. godine prvu učiteljsku normu. Takođe kao učenik te najčuvenije, najstarije učiteljske škole u delu Evrope, očekujem da svi zajedno, ne samo nužnim izmenama u Zakonu o visokom obrazovanju, već stalnim delovanjem u svim zakonima koji uređuju obrazovanje u Srbiji, učinimo Srbiju jakom. Istina je da ako nam nisu udareni dobri i zdravi temelji u osnovnom obrazovanju, ako nismo dobro zidali zidove srednjeg obrazovanja, onda će krov visokog školstva biti sklon padu. Uvek sam govorila u ovom visokom domu, kada sam govorila o prosveti i obrazovanju, da to nije posao, to je misija. Dobar učitelj je onaj koji učenika učini boljim od sebe, kao nekad davno Sokrat – Platona, a Platon – Aristotela ili Aleksandra Makedonskog ili u našoj istoriji Dositej – Simu Milatinovića Sarajliju, a on vladiku Njegoša. Za dobre učitelje potrebni su dobri uslovi. Za dobro školstvo, osim visokih standarda, potrebni su dobri i kvalitetni zakoni koji će jasno urediti odnose i vratiti dostojanstvo i vrline misionarskom pozivu prosvetnih radnika, na bilo kojem nivou oni svoju misiju obavljali, učeći prvake slova ili učeći studente osvajanju znanja iz naučnih dostignuća. Ono što pokušavamo da vam, gospodine ministre, ukažemo jeste značaj stručnog usavršavanja i obrazovanja onih koji obrazuju našu budućnost. Mnogo manje nesporazuma ima društvo koje ima jasan odnos prema svojim učiteljima i profesorima, koji paze na njih, omogućavajući im da žive razvijajući se u skladu sa razvojem svoga društva. Ni slučajno nije izrečena istina koja najbolje objašnjava ono čemu učitelji pripadaju. Učitelj podučava dok i sam uči, onda kada prestane da uči, umire u njemu učitelj. S time ide i napredovanje društva. Rekla bih, ono što sam videla u poljskom Sejmu, misao Pape Vojtile, kojim on stalno Poljake podseća na njihovu istoriju i kaže – narod koji zaboravi svoju istoriju nema budućnost. Ja bih to rekla, u ovom slučaju, da mi možemo da kažemo ovako – narod koji zaboravi svoje učitelje nema perspektivu budućnosti. Njih ne smemo zaboraviti i njih moramo unapređivati i to je zaista prava reforma prosvete u Srbiji. Poslanička grupa Nove Srbije će podržati izmenu Zakona koji ste nam predložili, pozivajući vas da u praksi uočeno iskustvo na svim nivoima što pre zakonski popravite, a mi ćemo kao poslanička grupa svojim Predlogom zakona o vežbaonicama, pokušati da sa vama zajedno rešimo jedan zaista veliki problem koji muči onaj deo prosvete u ovom sistemu visokog obrazovanja, koji se bavi pripremanjem kadrova da obrazuje naše najmlađe. Već sam rekla, to je temelj ovog društva i temelj obrazovanja. U misionarskom zadatku prosvetnih radnika ipak postoji nešto što jeste zanatski deo posla i od čega, kao i u svakom majstorskom poslu, koji treba uzneti do virtuoznosti i savršenstva, zavisi uspeh obrazovanja i prosvećenosti nacije i naravno, zavisi upravo ovo visoko obrazovanje. Opet kažem da za nekoga ko dolazi iz grada i iz škole koji je kolevka učiteljevanja u Srbiji, osećam sramotu što u ovom trenutku Srbija broji četvrt miliona onih koji se potpisuju palcem, skoro milion i po onih koji nikada ne završe osnovnu školu i samim tim spadamo u najnepismenije narode u regionu, mada nam je već više od pola veka osnovno obrazovanje obavezno. Mislim da je ovo bilans koji nam Vuk Karadžić nikada ne bi oprostio. Gospodine ministre, na čelu ste ministarstva koje se manje-više tiče svakog doma u Srbiji, direktno ili indirektno. Znam da sam vam u istom ovom visokom domu pre dve godine rekla da imate šansu da ostanete zapamćeni kao ministar prosvete, jer smo mi narod koji pamti ministre finansija i ministre prosvete, ali zaista samo onda kada se izdignu iznad trenutka i ostave u poslu takvo delo koje će ih nadživeti. Potrudite se da budete upamćeni. Imate zaista šansu da to i ostvarite, jer nema strašnije smrti od ljudskog zaborava. Potrudite se da ga pobedite, jer znate kako je Euripid rekao – nikada se nemoj zamoriti u davanju otadžbini. Smatramo da baš na polju prosvetiteljstva i obrazovanja najviše možemo dati, najviše će nam se i vratiti jer je najvažniji resurs i možda i jedini koji nećemo rasprodati, bez obzira kako nas kriza bude snašla, jeste upravo resurs obrazovanja. U poslanicima Nove Srbije imaćete odgovorne kritičare i bezrezervne saradnike i mi očekujemo da zajednički u interesu prosvetu, u interesu budućnosti, odlučimo upravi i ovim izmenama Zakona koje su pred nama, kada dođe dan da analiziramo i amandmane. Zato vas molim da pošteno i objektivno sagledate svaki amandman svake poslaničke grupe, jer postoje rešenja koja će nas učiniti zadovoljnijim i biti korisniji u ovom trenutku i generaciji koje se ovo tiče i nama koji od njih mnogo očekujemo. Hvala vam.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Miletić Mihajlović. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, na samom početku kao predstavnik SPS želim da kažem, da istaknem, a u konsultaciji i sa poslaničkim klubom JS i PUPS, da će narodni poslanici naše koalicije podržati ovaj zakon o izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju. Dakle, ovaj zakon je više puta od 2005. godine na ovamo bio na dnevnom redu, a od 2008. godine, od kada je ministar uvaženi profesor dr Žarko Obradović, takođe smo imali izmene i dopune o kojima smo ovde razgovarali, ali u želji i sa namerom da poboljšamo zakonske odredbe u korist onoga što će biti veća funkcionalnost i veća korist za obrazovni proces u visokoškolskim ustanovama i u korist onoga što je proces obrazovanja naših studenata. Naravno, ovde posmatramo ova pitanja koja su danas na dnevnom redu u jednom širokom kontekstu, ali slažem se da je obrazovanje jedan od stubova društva. Međutim, mi ne možemo zaključiti da je to generator svih onih problema koje mi danas imamo u onome što je čitavo naše društvo, funkcionisanje našeg političkog, ekonomskog, kulturnog i svega onoga što su drugi sistemi i mnoge oblasti. Svakako, moramo biti svesni da je i obrazovanje deo onoga što je naše društvo i da mnogo toga što je danas ambijent u našoj državi i u našem društvu je međusobno povezano i utiče. Obrazovanje, prosveta i sve to nije pod staklenim zvonom da bi mogli da ga idealizujemo i da ga smatramo ključnom oblašću, koja će na ovaj ili onaj način rešiti mnoge probleme koje mi danas imamo. To je međusobno zaista povezano i zato treba da budemo i realni i da imamo i određenu relativnost i jednu umerenost prilikom zaključivanja određenih stvari o kojima govorimo. Mi često pominjemo ovde u diskusijama odlazak u inostranstvo naših studenata, a pri tome često govorimo da je naše obrazovanje neefikasno, možda nekvalitetno i manjkavo u mnogim svojim segmentima. Naravno, mi poslanici poslaničke grupe SPS, pa i JS i PUPS ne idealizujemo ono što je danas obrazovanje u Srbiji, ali isto tako treba da podsetimo da ti studenti koji odlaze u inostranstvo i koji su traženi, da tako kažem, u mnogim zemljama zapadne Evrope, pa i Amerike, ne bi ni otišli da nisu vredni pažnje. Oni su svakako postigli određene domete u svom obrazovanju, zahvaljujući onome što je proces obrazovanja danas ovde u Srbiji. Naravno, sa druge strane valja reći i podsetiti se da smo mi pristupili bolonjskom procesu i nakon toga smo započeli jednu reformu kroz donošenje novog Zakona o visokom obrazovanju još 2005. godine, sa ciljem integrisanja našeg visokog obrazovanja u evropski obrazovni prostor, takođe, povećanja međunarodne kompetitivnosti evropskih visokoškolskih institucija, uz očuvanje onoga što su naše specifičnosti na jezičkom, kulturnom i drugom planu. Donošenjem Zakona o visokom obrazovanju je otpočela reforma sistema visokog obrazovanja, čiji su glavni ciljevi bili povećanje efikasnosti, povećanje kompetivnosti, povećanje kvaliteta obrazovanja, povećanje efikasnosti i povećanje kompatibilnosti visokog obrazovanja sa onim što je evropski obrazovni proces, što je veoma važno. Danas je povezivanje tih procesa, tih standarda na širem području veoma značajno, jer mi danas imamo jednu veliku komunikaciju i u oblasti znanja i to je, prosto, zaista neophodno. U konkretnom slučaju, kada razgovaramo o ovim izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju, koji ovde imamo pred sobom, svakako da ga podržavamo. Mi ovde uočavamo dva važna segmenta, ili korpusa pitanja. Jedno je, svakako, pitanje onoga što je nacionalni okvir kvalifikacija za nivo visokog obrazovanja, o kome je ovde bilo reči. To je, složio bih se sa nekim predstavnicima poslaničkih grupa, jedna od ključnih stvari koje se ovde obrađuju u ovom zakonu i da tu treba staviti akcenat i da je to, zapravo, jedan momenat koji otvara, rekao bih, i ambiciozno i sa velikim očekivanjima rezultate u ovoj oblasti u sledećem periodu. Nacionalni okvir kvalifikacija je veoma značajan i valja ga malo i definisati i objasniti šta zapravo to znači. Ovde smo imali određenih diskusija i reči o tome. Ali neće biti na odmet i zbog naših građana da ponovim da nacionalni okvir kvalifikacija definiše, kada je reč o visokom obrazovanju, šta student treba da zna, šta treba da razume i šta je u stanju da uradi na osnovu kvalifikacije koju je stekao. To je ono što je elementarno. Odnosno, nacionalni okvir kvalifikacija definiše koji se ishodi učenja očekuju od svake kvalifikacije. Takođe, pokazuje međusobni odnos kvalifikacija u sistemu obrazovanja, odnosno prohodnost između tih kvalifikacija. Te osnovne i elementarne relacije, koje sam ovde izrekao, su osnova i ključ onoga što treba na jedan kvalitetan način da uradimo u narednom periodu, uzimajući u obzir da nas to i obavezuje - ono što je potpisivanje bolonjske deklaracije s jedne strane, a sa druge strane i obaveza da u narednom periodu na adekvatan način budemo deo tog evropskog obrazovnog procesa, odnosno prostora kome težimo. Kada to upodobimo i kada tu kompatibilnost između onog našeg prostora u užem smislu, na tlu Srbije i evropskog prostora, učinimo na ovakav način, onda možemo da govorimo o jednom napretku u oblasti visokog školstva, koje će samim tim biti bliži onome što treba da budu ishodi učenja i rezultati u studijama i završavanju studija ovde u Srbiji, sa time da konstatujemo da te kvalifikacije, kada budu stečene, ovde mogu da se primene, kako ovde u Srbiji, u polju rada, ali ne samo materijalne proizvodnje, jer se ovde često govori o privredi i o ekonomiji itd, već i u svim oblastima, jer postoje mnoge druge oblasti koje su, takođe, značajne za dalju nadgradnju. Takođe, te kvalifikacije će biti takve da mogu da budu relevantne, da tako kažem, za uključivanje u proces rada na širem prostoru i u samoj Evropi, kao i van Evrope. Ovo je veoma ključan momenat kroz ovo što imamo u članu 1, gde se predlaže tačka 14a, u članu 11. – Nacionalni savet za visoko obrazovanje predlaže ministarstvu nacionalni okvir kvalifikacija za nivo visokog obrazovanja. U članu 3. imamo da ministarstvo utvrđuje nacionalni okvir kvalifikacija za nivo visokog obrazovanja. Na takav način imamo sada jednu novu temu, jedan nov zadatak, jedan nov zakonski okvir koji nam daje mogućnost da sva ova pitanja na adekvatan način razrađujemo, a samim tim, i unapređujemo ono što treba da budu rezultati obrazovanja u oblasti visokog obrazovanja, u cilju onoga što treba da donese budućnost u ovoj oblasti. Drugi set pitanja se svakako odnosi na ono što je stvaranje boljih uslova, da tako kažem, primerenih onome što je današnji stupanj visokog obrazovanja. Naše ambicije u ovoj oblasti su bile previsoke još 2005. godine, kada smo postavili uslov 60 bodova za upis u narednu školsku godinu. Ne bih rekao da je tada predlagač zakona pogrešio ili pogrešno procenio, ali postojala je jedna ambicija u tom pravcu. Sada mi dozvolite da napravim jednu digresiju. Ovde prisutni poslanici, odnosno poslaničke grupe i stranke koje su učestvovale u donošenju i tadašnjeg zakona iz 2005. godine, a i nekoliko kasnijih izmena i dopuna Zakona o visokom obrazovanju. U datom trenutku su uglavnom učestvovale u donošenju toga i glasale za taj zakon ili za te izmene i dopune i išli u tom pravcu. Neko čvrsto i rigidno negiranje ovih izmena i dopuna ovog zakona mislim da nije prirodno i nije za očekivati od bilo koga u ovom parlamentu, jer smo svi mi, manje ili više, učestvovali u onome što je zapravo zakon i što je materija ovog zakona ili izmena i dopuna Zakona o visokom obrazovanju. Naravno, kritike koje su upućene, mislim da nisu takve da one diskvalifikuju sadašnje napore ministra i njegovih saradnika, kao i čitavog ministarstva na ovom planu. Mislim da i sve diskusije, naravno, u celini mogu da budu jako korisne, nisu ekstremne itd. Mogu da budu korisne, a svakako ima i onih diskusija koje pohvaljuju rad našeg ministarstva i u poslednjih četiri-pet godina, pa i sada, u onome što su napori da poboljšamo zakon koji je veoma važan u oblasti obrazovanja. Uostalom, očekujemo i nove zakone iz oblasti obrazovanja, što znači da se ova oblast prati, ali samo Ministarstvo za sebe ne može da bude samo odgovorno za mnoge probleme, kao što sam rekao na početku, koji se danas pojavljuju u društvu ili u privredi, ili u kulturi i u drugim oblastima. Podvukao bih i ovo da akademska zajednica kroz ono što je mišljenje univerziteta, kroz mišljenje studentskih konferencija, koje treba i da dobiju status pravnih lica, se saglašavaju sa ponuđenim promenama koje mi imamo ovde u ovom zakonu. Kada je reč, na primer, o smanjenju broja rokova za ispite po određenoj skali, itd, a takođe se usaglašavaju i sa onim što je veoma bitno, a to je da povećanje, da tako kažem, kriterija kroz usvajanje i kroz realizaciju određenog broja bodova, koje kvalifikuje studente za upis u sledeću školsku godinu, ide i dalje postepeno. Tako da, recimo, ove školsku godine 2012-2013. godine bude dovoljno za upis 48 bodova, da za narednu školsku godinu 2013. i 2014. bude dovoljno 50 bodova, a da tek od 2014. i 2015. godine bude 60 bodova. Ovde je pitanje - šta mi zapravo želimo? Ne možemo da idemo linijom manjeg otpora, ni kao društvo, ni kao struka, ni kao obrazovanje i da možda podilazimo toj liniji manjeg otpora koja je prirodna i koja se naravno često pojavljuje u jednom broju studenata, ne generalizuje, da sa što manje muka, sa što manje, da tako kažem rezultata, sa što manjim pragom, da tako kažem, se dalje napreduje i upisuju naredne školske godine. Tu moramo da kao sistem, da tako kažem, pa i kroz zakonsku tu osnovu, idemo u tom pravcu dizanjem tog nivoa, stvaranja svesti, da tako kažem, u javnosti, ali i među studentima, naravno i među profesorima, među nastavnim osobljem, da taj prag polako dižemo i da na jedan drugačiji način razmišljamo o onome što je podizanje kvaliteta rada u oblasti obrazovanja. Naravno mi kao poslanička grupa SPS, ne smatramo da je samo problem u studentima i da samo su oni krivci te tendencije da taj prag bude što niži, itd. Složio bih se i sa tom činjenicom da mi danas na univerzitetima imamo različiti prilaz u onome što je realizacija bolonjskog procesa. Dakle, apsolutno poštujemo autonomnost univerziteta, ali ta autonomnost univerziteta svakako ne podrazumeva slobodu improvizovanja određenih obaveza koje mi imamo pred sobom, konkretno kroz potpisivanje naše zemlje i prihvatanja Bolonjske deklaracije, kroz ono što nam je cilj da uđemo u evropski obrazovni proces, kroz upodobljavanje mnogo toga što treba da bude na nivou onoga što je tamo…
Gospodine Mihajloviću, samo da vas obavestim, u trenutku kada vam se isključio mikrofon, govorili ste već šest i po minuta i to vreme se izbrisalo, tako da je ponovo počelo vreme, hoću da vam kažem da vam je vreme isteklo.
Svakako ću završiti, ali dozvolite mi da vas zamolim da ubuduće pratite, ako se nekome isključio mikrofon, to upozorenje ste bili dužni tada da mi date. Dakle, zaključujem, nadam se da sam bio dovoljno jasan …
Izvinjavam se gospodine Mihajloviću, ali ja vaš mikrofon odavde ne vidim, pošto gospodin Obradović sedi tu, pa ne mogu baš sve mikrofone koji su uključeni da vidim u sali, zaista se izvinjavam.
Mikrofon možete da vidite, ali efekte tog mikrofona možete da čujete. To su različite stvari. Dakle, završiću sa rečenicom da poslanička grupa SPS-Jedinstvene Srbije i PUPS-a, podržaće ovaj zakon i podržavamo dalje reforme i dalja poboljšanja ostalih zakona u oblasti obrazovanja. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Ljiljana Lučić. Izvolite.
Hvala gospođo predsedavajuća. Gospodine ministre, kolege poslanici, pred nama je stvarno jedan po obimu mali zakon, ali vidite u načelnoj raspravi da su kolege vrlo široko tretirale temu visokog obrazovanja. Rekla bih da to jeste važna tema, očigledno za parlament, i to govori o potrebi da mi ovde u parlamentu što pre razgovaramo o svim aspektima reforme procesa visokog obrazovanja. Verujem da će o tome biti prilike kada budemo govorili o strategiji unapređenja visokog obrazovanja. Ipak ću se koncentrisati samo na ovaj par članova, koji su predmet izmena, dakle Zakona o visokom obrazovanju, iako sam sa pažnjom slušala sve kolege, imam razumevanja zašto su svoju raspravu ovako široko danas postavili. Dakle, naša je zemlja, naš visokoobrazovni sistem, jedne od Bolonjskog procesa ili, kako se to danas definiše, deo evropskog prostora visokog obrazovanja, već devet godina. Ako tako jeste, onda smo mi u poslaničkom klubu Demokratske stranke očekivali da ministar obrazlažući izmene ovih par članova zakona da nešto više informacija o tome kako napreduje bolonjski proces, kakvi su dosadašnji rezultati, šta su problemi. Jer u izlaganjima nekih kolega, verujem da oni i s pravom iznose takve konstatacije. Dakle u javnosti postoji osećaj, da čak postoje i opstrukcije uspešnosti sprovođenja ovog procesa, odnosno za nas bi bilo važno da smo danas mogli da imamo više tih informacija i da možemo da čujemo koliko smodaleko od koncepta EU da u sledećoj deceniji, dakle 2020. godine, jedan od odgovora na izazove starenja populacije bude upravo veće učešće stanovništva u visokom obrazovanju i posebno u procesu celoživotnog učenja. Dakle, gde smo u razvoju takvog pristupa visokom obrazovanju u Srbiji? Takođe, za nas u Demokratskoj stranci jako je važno kako napredujemo u bolonjskom procesu i zbog napredovanja samih univerziteta, odnosno pozicioniranja srpskih univerziteta na evropskom međunarodnom nivou i unapređenja njihove konkurentnosti. Kada bi i u političkoj javnosti i stručnoj javnosti bila prisutnija ta svest da bolonjski proces, kao jedan od ciljeva, ima i podizanje konkurentnosti naših fakulteta, naših univerziteta, mislim da bi onda ljudi na drugačiji način razmišljali o ovoj mobilnosti mladih ljudi, studenata koji odlaze na druge univerzitetske centre u Evropi radi usavršavanja, onda bi razumeli da cilj bolonjskog procesa jeste da postanemo deo evropskog visoko obrazovnog prostora i da imamo i na našim fakultetima i univerzitetima više studenata iz evropskih gradova. To je cilj ovog procesa u kojem svi učestvujemo. Ne znam da li to razumemo, nego čisto lamentiramo nad činjenicom da mladi ljudi u potrazi za kvalitetnim obrazovanjem odlaze iz Srbije. Dakle, nismo imali takvu analizu i ja mislim da je ona potrebna. Pred nama su stvarno vrlo male izmene Zakona o visokom obrazovanju. One se mogu okarakterisati, tih par članova koji se menjaju, i da su tehničko-formalnog karaktera, jer u stvari sada preciziramo i kažemo kroz izmene zakona da će Nacionalni savet sa visoko obrazovanje predlagati nacionalni okvir i kvalifikacije za nivo visokog obrazovanja ministarstvu, kao da je cela priča oko nacionalnog okvira kvalifikacija za nivo visokog obrazovanja, da je problem bio u tome što se nije znalo ko je nadležan. Ako je to bio problem, odlično, rešili smo ga i očekujemo da jako brzo i dođemo do ovog važnog dokumenta za visoko obrazovanje. Takođe, i druge neke izmene su tehničkog karaktera, nisu sporne. Svakako da Studentska konferencija Univerziteta Srbije i Studenska konferencija akademija strukovnih studija treba da dobiju status pravnog lica i učestvuju u međunarodnoj razmeni i međunarodnim projektima, ni to ne može da bude sporno. Onda imamo još dva člana zakona koja naizgled jesu tehničkog karaktera, ali vidimo da kroz izmene ta dva zakona mi ustvari zakonom pokrivamo ili upodobljujemo zakon sa realnošću, odnosno zakonom pokrivamo loše posledice, odnosno posledice istinski izostale reforme visokog obrazovanja, jer, o tome su svi govorili, naš odgovor na neefikasnost studiranja u Srbiji jeste smanjenje broja bodova za prelazak u narednu godinu studiranja. Mislim da samo treba otvoreno o tome da govorimo. Nije sporno da se na ovaj način to pitanje reši. Razlozi zašto i mi u poslaničkom klubu ovako jedno rešenje podržavamo je zato što su troškovi studiranja za naše osiromašene porodice veliki izdatak i ako i ovaj izdatak prevalimo na njihov teret, onda se ta nevesela statistika, da u Srbiji svega 12% građana ima više i visoko obrazovanje, stvarno neće promeniti za još niz godina. Mi nemamo ništa protiv takvog rešenja, ali stvarno mislimo da je poslednji trenutak da ministarstvo i nadležni organi, parlament i civilni sektor naprave jednu ozbiljnu analizu zašto izostaje efikasnost studiranja i, ako je uveden bolonjski proces, dokle se stiglo u prilagođavanju programa drugačije uloge profesora u obrazovnom procesu, šta je sa prilagođavanjem udžbenika i svih drugih elemenata koji mogu da utiču na efikasnost studiranja. Nažalost, očigledno je da se tu ne dešavaju ozbiljni pomaci i otuda imamo ovo rešenje. Ako je to tako, mi mislimo da je ishitreno rešenje da se smanjuje broj ispitnih rokova i mislimo da bi bilo mnogo racionalnije da sačekamo svi jednu ili dve školske godine, da vidimo da li su se neki pomaci napravili i onda da, kroz podizanje broja bodova za upis u narednu godinu, idemo i na skraćivanje ispitnih rokova. Dakle, tako ocenjujemo ove male izmene zakona. One su naizgled male, ali suštinski govore da imamo ozbiljan zastoj u reformi visokog obrazovanja. Hvala.
Hvala. Reč ima ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SNS, gospodin Poskurica. Izvolite.
Zahvaljujem. Gospodine ministre, krenuću od onoga što ste vi danas na odboru rekli, da ovim izmenama zakona popravljamo nešto što smo uočili da nije dovoljno dobro. To je sasvim u redu i uvek to tako treba činiti, ali jedina otežavajuća okolnost jeste što svake jeseni uočimo da nam ponešto nije dobro i obično iz istog zakonskog opusa, a to je ono što bi trebalo u zakonu koji je donet 2005–2006. godine, definisan sa 60 bodova kao uslov konačnog uspeha, konačne efikasnosti, definisane prolaznosti, ili po ranijem, mnogo osuđivanom, Zakonu o univerzitetu, gde se znalo da je kompletna prolaznost bila kada se polože svi ispiti, a racionalno bilo utvrđeno u grupi zajednice fakulteta koji se tačno ispiti mogu preneti u narednu godinu, a onda oni polagati, godina se neometano sluša i nikako to ni u čemu nije bilo loše rešenje. Prolaznost tada nije bila dobra, a vidimo sada u ovom službenom delu izveštaja dvadesetak posto prolaznosti sa 60 bodova, ako se gleda po stratumima koja godina studije, jer je pred nama praktično već valjda izašla generacija bolonjaca, čak i na integrisanim studijama, ili je pri kraju, ovi koji traju šest godina, ali ove godine bi trebali da budu apsolventi, sa integrisanim studijama, kao, recimo, medicinski fakultet, trebalo bi već da imamo i niz opipljivih podataka o srazmernoj efikasnosti iz godine u godinu. Zašto je to bitno u kontekstu onoga što se ovde nudi? Ovde jedna od ponuđenih stvari jeste da se skrati broj bodova i da se menja broj ispitnih rokova. Mi smo o tome diskutovali, naravno, i na odboru. Mišljenja su podeljena. Što se tiče SNS, naravno, podržaćemo ovaj zakon, zato što to, pre svega, pomaže studentima, jer studenti koji uče po Bolonji ni u čemu nisu krivi što je neko umesto njih procenio da im je Bolonja i način studiranja i inače zakon, modalitet, preporuka, koja nije bila na agendi obaveznih preporuka za EU, usvojena, negde je ministar potpisao i mi smo to nastavili da sprovodimo. Studenti za to nisu krivi, oni su očekivali da će dobiti bolju prohodnost i jednostavniji način za učenje. Uslovno rečeno, možda negde to i jeste na nekim fakultetima. Negde su možda glomazne predmete sada umesto dvosemestralnih pretvorili u jednosemestralne. Oni nose srazmeran broj bodova. Ne znam da li su ti bodovi taman tako podeljeni da će studenti ostaviti za onu tamo godinu kad bude 50 bodova ili ne. Vidim da smo ovih godina u izmenama iz 2009. godine išli na 42, 48, pa 54 je bila preporuka, a sada smo ponovo to promenili negde na 50. Ono što posebno poštujem i što u neku ruku, u kritičkom smislu, disreguliše manevarski prostor je činjenica da ste vi to, kako ste rekli na odboru, taj dogovor postigli sa zajednicom univerziteta i sa studentskom organizacijom. Šta to uslovno ostavlja kao upit? To su u prirodi stvari dve konfrotirane institucije. Studenti su ovog časa zadovoljni da im se da da mogu sa manje bodova da prođu. Ne znam koliko su zadovoljni sa smanjenjem broj rokova, što i ima opravdanja, verovatno ću se setiti da i to objasnim. Sa druge strane, rektori i dekani su opet druga interesna grupacija, kojima je ovaj zakon, Bolonja kao deklarativni pristup autonomiji, autonomiji izgleda svake vrste, sem autonomiji koja vodi istinskom poboljšanju studija, doneo pravo da budu birani unutar, da ne kažem kružoka, a negde to baš liči na to. Predlaže veće, bira ga senat, a država ne odlučuje o izboru dekana. Onda je iluzorno što ministar svake godine prilikom utvrđivanja upisnih kvota i cena školarina, koje se kreću za Beogradski univerzitet veličine od hiljadu do tri hiljade evra, i cena samih prijava, onog papira belog što dobiju uz informator, negde od tri do 12 hiljada, kako na kom fakultetu. Dakle, džaba ministar pledira na fakultete, na dekane da ne podižu školarine, i u neku ruku oni ih manje – više ne podižu, sem onih koji su imali zaista u poređenju sa drugima niže nešto malo podignu i dodatno opterete roditelje. Dakle, to je jedna od slabosti autonomije koja je svedena na nivo takve vrste slabosti na koju ne može ko je osnivač fakulteta ni na koji način da utiče. Na šta još ne može da utiče, a opet to može da se iskaže kao slabost sistema u segmentima koji je samo za studente prepoznatljiv, daj snizi mi broj bodova i daj mi veći broj ispitnih rokova. Ta deca to tako gledaju. Sa tom decom sam manje više stalno u kontaktu i naravno bajpasiraju načine kako da na ispitima budu što efikasniji. U tome fakulteti idu do te mere, da li neko veruje ili ne, da kupuju nekakve elektronske uređaje za ometanje mobilnih telefona, da bi ta deca te testove položila. Sada smo kod testova i kod rokova. Hajde, da i to pomenemo kao nekakvu slabost sistema. Ne kažem da je ostao stari sistem obrazovanja i krenulo se testovima kao jedinom legitimnom načinu, ovim modulima koji vode toj varijanti, polažeš testove, daješ kolokvijume, pišeš seminare i na kraju si ispit položio bez da si na usmenom ispitu. Dakle, i oni bi koristili po starom sistemu te bubice i te prislušne uređaje da popune testove. Testovi nisu dokazi učenja. Lepo je danas koleginica iz Novog Sada rekla, oni su za prepoznavanje, oni su za osnovnu, stručnu, profesionalnu, elementarnu, kako bih rekao informaciju koju o sebi student pruža ispitivaču. Danas su to postali u recimo nekim fakultetima medicinske struke, u predklinikama, osnovni način sticanja poena, polaganja ispita. Onda takav student dolazeći ipak na viši nivo studija gde je potrebno da uđe u jednu verbalnu komunikaciju sa ispitivačem, sa pacijentom, iako su im uveli razno razne predmete kao surogat, kao zamenu za nešto što je ranije postojalo, veština komunikacije, studenti više nisu u stanju da razaznaju bitno od nebitnog, na ispitima se teško snalaze jer su od gimnazijske ekspresije, od gimnazijskog im je ostalo samo uči po celu noć, brzo savladaj testove, nekad okače na sajtu, a deca to nauče. Otkud obaveza da moramo pisati isključivo na ćirilici, da isključivo profesor mora da predaje tako što će da pusti video bim, da mora da okači svoja predavanja na sajt, pa da studenti iz toga uče? Otkud ta obaveza? A gde je tu autonomija profesora, proizvođača nastave? Nije valjda data autonomija samo fakultetu za izvršne organe fakulteta, rukovodeće organe itd. i za dekane. Zašto se kod izbora dekana na nekim fakultetima poštuje pravilo tajnog glasanja? Pravilo potiče od inicijative katedri, dakle, od bazične komunikacije. Zašto negde profesori, dovoljno je da čak ne i redovni i vanredni, a negde moraju biti samo oni koji imaju uslove za bavljenje mentorskim radom. Čak i vanredni profesori da uđu i u veća, organe koji na fakultetu odlučuju. Takva heterogenost pristupa je posledica ovakve široko date autonomije, vrlo okvirno datog prava, zakonski datoga prava na formiranje podzakonskih akata i statuta koji overava univerzitet. Znate, nekada je to ministarstvo prelistalo statut, pa u jednom od statuta fakulteta koji sam uspeo da nađem, ne piše ni neograničenje trajanja mandata dekana. Zamislite vi to da toga nema? To je univerzitet usvojio, to je prošlo, podrazumevajuće je to u zakonu, ali nemoguće da toga u statutu nema. To su dakle, nekakve slabosti koje mogu direktno iniciraju uzroke, slabosti, ovog nekako studentskog prolaska uprkos visoko favorizovanom učenju koji se od te dece traži. Zaista, deca da bi ostvarili tih 60 bodova, ili 48 moraju jako mnogo da rade. Šta je druga pojava? Profesori da bi izašli iz toga. Prvo sopstvenog nesnalaženja u vrlo zamršenoj organizaciji procesa studiranja su kasapili svoje predmete, ulazili u različite stručne oblasti, nisu retke intervencije koje su užoj naučnoj oblasti jedan drugi profesor preklapali, jedan drugom nudili, samo izmenjene naslove svojih tematskih jedinica. Mnogi od tih predmeta postali su za studente izborni predmeti. Onda se studenti izgube u tako različitim izbornim predmetima, u komunikacijama, da li će izabrati ovo ili ono, i čitav galimatios sa datom velikom širinom samostalnosti u odlučivanju na tom nivou je dosta koštao. Drugi ili treći, ili ko zna koji, a često govorim kad uzimam reč o tome, je ne usaglašenost nastavnih planova i programa unutar istih fakulteta. Dakle, istih polja, istih oblasti. Medicinski fakultet sa svojim planom i programom u Nišu, Beogradu, Novom Sadu i Kragujevcu u prvoj godini studija nema iste predmete. Svi mi koji ovde sedimo, moguće da grešim da ovde postoji neki "bolonjac", svi smo završili po starom programu. U vremenu u kome sam ja učio u celoj Jugoslaviji je knjiga zajednička bila, pa je prva godina medicine imala tačno određene predmete. Eto akademske mobilnosti, mogao si Beograd, Sarajevo, Zagreb i obrnuto, iz, naravno ne u prvoj i ne u petoj godini, nego da se pomeriš onda kad to želiš. Danas akademske mobilnosti, iako Bolonja to promoviše kao osnovni dejstveni princip za studente, gotovo da nema. Teorijski, oni su dali tri posto tamo da možete vi da dođete da promenite fakultet, ali nekada nećete moći jer ćete izbeći taj jedan predmet. Učiš recimo u trećoj godini u Novom Sadu, u Kragujevcu, u četvrtoj godini se uči. Vi kad položite u Novom Sadu, vi nećete imati 60 bodova, recimo kao u Kragujevcu. Dajem primer, ovo nije apsolutno tačno, ali znam da takvih stvari ima. Veštom manipulacijom student može da izbegne da neke od predmeta uopšte ne uči i ne položi i da stekne 60 bodova. On ne može u toj godini imati više bodova. Taj predmet negde, koji je preskočen, recimo nuklearna medicina, što znam da jeste, ne može da se nadoknadi kao izborni predmet na nekom drugom. Ni student neće da bira. Bira grad u kome će da uči. Dakle, mnogo toga. Stvar je bila vrlo jednostavna – zajednice fakulteta utvrde jedinstvene planove i programe. Stvar je jasna, tu dileme nema. Šta će konusi da rade tu? Konferencije univerziteta sa raznim brojem fakulteta različitih interesa? Nema govora. Prosto, nekakvi dejstveni mehanizmi koji su postojali, koje ne bi ni po čemu smetala niti ometala čak i ova Bolonja, neka provejava miris Bolonje kroz kompletne naše zakone, niko se tome neće protiviti, ali neka se izracionališe ono što može da se studentima učini kao ustupak, profesorima avanzovanje, napredovanje u struci. Pogledajte, neki poštuju preporuke, minimalne, koje je dao Nacionalni prosvetni savet, neki ne. Neki su se vratili na opšte preporuke koje daje zakon, vrlo deskriptivne. Neki ukupan skor bodova koji treba da imaju profesori je negde sedam, negde tri za isto zvanje. Zašto to? Zašto stvaramo hijatus, prazninu, u nastavnom kadru? Da li time preferencijalno stvaramo samo određeni broj ljudi koji će uzimati velike pare za doktorske studije, one se jako skupo plaćaju? Prošla su vremena kada su fondovi, sizovi, plaćali participirali troškove i magisterijuma i doktora. Toga više nema. Studenti iz džepa i samo onda ako u vezi sa projektom ili fakultet ima interes, opet, preferencijalno lični ili politički, da nekog kandidata otškoluje na doktorskim studijama. Stvorila se, sekvestrirala se klasa onih podobnih, a u podobnost se ulazi tako što se ulazi etapno i postepeno. U vremenu i pre ovog zakona u tu podobnost se ulazilo, ali je opet odlučivala ova ili ona nečija odluka, da vi ne budete kandidat za mentora, ne budete mentor, ne budete u komisijama i dođete u stanje da zato što niste mentor, a redovni ste profesor, niste član izbornog veća. E, to nikada nije bilo, ali na nekim fakultetima samovolja, izlobirani krugovi, u mogućnosti su da donesu i takav statut u kome neće biti. Naravno, zakon se time nije bavio jer je zakon u opštim odrednicama dotakao. Zato kad govorimo o reformi zakona, hoću reći da masa stvari treba da podlegne reformi, da neko, ko je zadužen za procenu kvaliteta, vrednovanja nastave, malo pažljivije pročita, malo prošeta i anketira studente, ne samo one koji ih sačekaju kod akreditacije, to su namešteni kadrovi dekana, koji vas sačekaju kad pravite akreditaciju fakulteta, za svaku katedru tačno odabran čovek koji zna unapred pitanja koja će biti i odgovore koje će dati i akreditacija prođe. Suština se daleko potisne pozadi i mi mnogo o tome ne možemo da znamo, ali oni koji daju akreditaciju. Recimo akreditacija, akreditovan fakultet koji može 100 đaka da primi, on primi 200 i radi u dve smene. Istovremeno arhitektura, Pravni izdaju prostor i rade sa 240 studenata u jednoj smeni. Kako je to onda moguće? Kako su ti uslovi za akreditaciju isti i kako ta komisija, i ti ljudi tamo s tim ogromnim platama u tim komisijama, to tako prihvataju ili ih tako prevare i dobiju akreditaciju, a neki recimo drugi gde je opravdano ne dobiju? Prosto se nekad postavlja pitanje o čemu se tu zapravo radi i gde je izlaz iz takvih rešenja. Ovaj zakon i ranije ispravke zakona, ono što pozitivno, ministar je bio i u prošlom mandatu, govori o volji ministra da pokuša da pomogne tamo gde to možemo. Mi smo pomerili termin i za magisterijume po starom, za doktorante 2015. Ne možemo da sad okrivimo ni ministra kao tu vrstu vlasti da je odgovoran, a po zakonu, o kome sada raspravljamo, stoji je da Nacionalni savet za visoko obrazovanje prepoznaje, prati, juri, nišani, proverava, daje sugestije ministru šta u programu da promeni. E, sad sa druge strane ministarstvo valjda njima izlazi u susret i evo ovde meni neki papir gde piše da se ministarstvo zalaže da napravi odu radosti za Bolonju. To će biti na desetogodišnjicu dekada Bolonjskog procesa u Srbiji, a ovde je svako čak i vatreni pobornici Bolonje po definiciji, jer su je donosili dizali ruke za to. U to vreme se donosila, ja sam deklarisan partiji kojoj sam pripadao protiv, tražili smo od ministra koji je to branio da izađe, oni koji su to podržavali na jedan drugačiji način da izađu, da virtuelno pokažu, na primeru jednog fakulteta, kako izgledaju moduli, kako izgleda dobiti bodove, kako izgleda prenositi, itd. Evo, mi sad imamo nešto što će da košta sigurno, jer ovde samo što nisu pozvani ljubitelji sitnih životinja i taksi službe, ko je sve pozvan da učestvuje u toj promociji dekade Bolonjskog procesa. Sad to dižem na pijadestal najvišeg uspeha države, jer smo ušli u jedan papir, u jednu odluku u jedan milje, evropski milje obrazovnog prostora, gde sami nosioci takvih ideja već iskazuju sumnju da li je sam po sebi takav izbor, sama po sebi bolonjska ideja, to zamišateljstvo,taj zamišljaj, dobar ili ne. Mi ćemo da damo neke pare da proslavimo,manje-više, neka se i proslavi, neka se pare i na to potroše. Ali, neka nam donese popravka ovoga zakona, kojim po mnogim osnovama, sem po tome koliko će studenti imati rokova i ispita nije do kraja dobra. Vratićemo se na rokove. U onim modulima, pazite, vrlo je težak jedan fakultet koji pola studija obavlja kroz module, kroz to, polako, polako, iz parcijalnog, parcijalnog, parcijalnog i svake nedelje deca testove polažu. Kakvo je njegovo integrisano znanje u skladu sa preporukama koje je već napravio Savet a ministarstvo treba da usvoji. To je ono što je produženo u dve tačke 1. i 3. Sad u tim preporukama o zvanjima stoje, recimo, vrlo zanimljive stvari, a ja se pitam kako je student koji sad studira na takav segmentni način i nedeljno nešto polaže i konačna mu je to ocena, može da ima kapacitet da u stanju, recimo, opisno iz onog što dobije iz deskripcije diplome i ono što ide uz dodatak diplome, da su u stanju da primene svoje znanje, razumevanje na način koji ukazuje na profesionalni pristup, poslu ili znanju, koji imaju sposobnost i najčešće iskazuju, pa to je strašno. Imaš zvanje, lekar si napiši tako, itd. Ovo što tu piše to je pisalo kad smo mi na našem fakultetu, o našim predmetima donosili ishode obrazovnog procesa. Šta je ishod urgentne medicine. Šta je ishod učenja predmeta interne medicine? Evo, sad nam se ovo, neko je drugi napisao preklapa kao nekakav suštinski događaj a to je zapravo nešto što će ići kao takvo dodatak diplome i neće ovo dati tržište rada. Pa, onaj ko poslodavac vas ne pita kakva su tvoja znanja, on može da razume ko neko radi, nisu svi lekari u pitanju, ni profesori Univerziteta, ovde dođu i koji školuju za mašinskog inženjera ili njega uzme neki privatnik koji pravi ne znam ni ja – turbine, i sad će on da čita – e, ti si ovo pišeš, ti si moj, ma ti si ako znaš da radiš u Evropi. Ako razumeš svoj posao, ti si moj kadar, hoćeš kod mene raditi, a mi ćemo i ovo dići na velika zvona, da smo opet odradili nekakv posao koji generalno uzev od nas u principu nije bio tražen, ali ušli smo u kolo i nazad ne možemo. Mi sad možemo da popravljamo, jer Bolonja nam ni u onoj završnoj rečenici daje pravo deklaracija, da srazmerno u skladu sa svojim tradicijama i običajima prilagođavamo obrazovni sistem. Imali smo fenomenalni obrazovni sistem, ništa mu nije falilo. Nisu ga pisali političari. Nisu biohemiju pisali političari. Ne pišu je ni sada, ali biohemije na mnogim mestima i nema unutar reforme, koja je nastala da bi se smanjio neki drugi, dobili mesta do 60, kao što je nekada u srećno vreme i bilo. Mnogo je možda takvih promena, ja ne vidim telo koje je telo u stanju da reši, a pogledajte samo koliko Nacionalni savet, pa njegove komisije, pa zavodi, pa itd. Druga tela koja plaćamo, koje biramo u parlamentu ili od Vlade ili koje biraju oni sami kao svoja pomoćna tela, ne uspevaju da izađu iz začaranoga kruga nekakve neprekidne potrebe da učine nešto mnogo bolje od stvari koje zapravo možda treba u nekim segmentima promeniti. Suština o obrazovanju je da profesor prati nova saznanja, da ide korak dalje, da uvek donosi afirmativno novog studenta, da prihvata znanja i u meri u kojoj može i aktivno učestvuje. Deca se danas spremaju pred predavanje da bi sa profesorom posle predavanja vodili aktivne dijaloge i da se to ocenjuje. To je donela Bolonja, to je gore od gimnazijskog, štreberskog učenja. Oni unapred, jadni, uče i čitaju, jer onaj će da ispredaje, a iza toga sledi – pita danas ili sutra. I onda tako, naravno, brzimmehanizmom učenja, ne može da stekne osobine koje kvalifikacije u ovom deskriptivnom delu nude, jer brzo uče, brzo će i da zaborave, ne mogu imati trajne engrame, ali to neko drugi, to pedagozi, to neko drugi kompetentniji, a ne profesor koji je više u politici nego za katedrom, može da govori. Mi kao stranka otvaramo to pitanje u prosto nekakvom neprekidnom kontinuitetu potreba za promenama sa kojima smo izašli pred građane, a konačno i potrebama za promenama mnogih zakona koji svoju svrsishodnost nisu iskazala na način na koji su htela i gde postoje očigledno i referentna priznanja i samog ministra, da ponešto od toga ne valja. Zahvaljujem se, ovo je kraj, samo sam otvorio aspekte o kojima trebarazmišljati šta još menjati, pa sve i da ostane po Bolonji, koja se zove Bolonja, ali da je promenimo u dozvoljivoj meri. Hvala.
Hvala. Reč ima ministar Obradović, izvolite.
Hvala gospodine predsedniče. Poštovane koleginice i kolege, dozvolite mi da kažem, posle ovog prvog kruga razgovora o Predlogu zakona koji je na dnevnom redu Narodne skupštine RS, da kažem nekoliko reči ili da pokušam da odgovorim na pitanja koja su postavljana. Drago mi je što su gotovo sve poslaničke grupe učestvovale u raspravi o ovom zakonu, i to samo po sebi govori koliko sve poslaničke grupe pridaju značaj temi i generalno, visokom obrazovanju. Čuo sam dosta vrlo zanimljivih konstatacija, bilo je pitanja i mislim da postoji obaveza da na neka od njih odgovorim. Složićete se svi, reč je o jako, jako kompleksnoj temi i činjenica je da ono što smo mi 2003. godine odlučili, opredelili se da budemo deo, tada, Bolonjskog procesa, pa što sad u Evropi svi nazivaju stvaranjem prostora visokog obrazovanja, jer u tom prostoru učestvuje 47 zemalja, sad je 47, 27 zemalja članica EU i one ostale koje to nisu, jedan ogroman, da kažem, prostor sa velikim brojem ljudi. Najzanimljivija stvar u celoj priči je da, taj dokument nije obavezujućeg karaktera, a da su sve zemlje našle svoj interes da budu deo tog procesa, jer niko nije hteo da ostane po strani, niko nije hteo da bude u drugom planu u odnosu na promene koje se vrše na prostoru visokog obrazovanja, i niko nije hteo da svoje građane dovede u situaciju da ne mogu sarađivati sa kolegama iz drugih zemalja, koristiti njihova znanja ili preneti svoje znanje drugima. Jednostavno, da postoji jedna mobilnost i studenata i nastavnika i osoblja, da postoji mogućnost transfera znanja iz zemlje u zemlju i time se stvara osnov za veću i saradnju visoko-školskih institucija. Ne treba uopšte kriti, kod nas nisu stvari išle željenim tokom, zato i zakon menjamo. Ako se sećate, 2008, 2009. godine, za ove koleginice i kolege koji su, da kažem, malo duže ovde, znam, jer mi je to bio prvi posao ministra u tadašnjem mandatu, govorio sam o izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju, pa smo tada, čini mi se, 37 bodova je bilo, pa smo predložili da bude 42, i za vreme dok smo mi razgovarali u Skupštini, u onoj drugoj zgradi ovog cenjenog Doma, neki studenti su napolju tada demonstrirali i govorili su – nemojte da nam menjateuslove u toku studiranja. Da mi nismo promenili uslove, oni ne bi upisali godinu i to je jedan paradoks života, koji postoji, da što god da činite, neko će to oceniti pozitivno, ili neko će oceniti negativno. Ako mi sada ne promenimo ovaj zakon, činjenica je – uslov će biti 60 bodova. Videli ste, rekao sam vam koliki je procenat prolaznosti na Univerzitetu u Beogradu, znam da je i kod ostalih Univerziteta slična situacija, i sad se postavlja logično pitanje, da li smo mi trebali, mislim, ne treba uopšte postavljati ovo pitanje, jer je odgovor potvrdan, ali sasvim je logično da slušamo glas akademske zajednice, sasvim je logično, i profesora i studenata. U ovom slučaju postoji njihova saglasnost oko predloženih promena. Zašto? Ove četiri godine studenti su se bunili, po pravilu, iz dva razloga. Jedan je bio broj bodova potreban za upis. Drugi je bio pitanje finansiranja. Znate, unutar ovog prvog postojala saglasnost gotovo svih. Unutar drugog pitanja studenti se razlikuju. Zašto? U odnosu na polje koje studiraju, fakultet koji su izabrali i ono što se dešava na tom fakultetu. Da bih bio još jasniji i da bi me razumeli, pošto sam o ovome govorio nekoliko puta, primera radi, na prirodnim fakultetima gotovo da nema problema takve vrste. Zašto? U odnosu na broj studenata za koje država odredi da će ih finansirati u toku godine broj samofinansirajućih studenata je daleko manji. Primera radi, na Mašinskom ako se finansira 450, a 200 je samofinansirajućih, sledeće godine se može upisati tih 100% plus 20%. Sami možete izračunati da je to 450 plus 90 i to je 540. Gotovo je nemoguće da svih 650 da daju uslov za sledeću godinu i ima problema. Međutim, na nekoliko društvenih fakulteta, odmah sada znam koja je lista tih fakulteta ili visokih škola, postoji potpuna drugačija situacija. Država finansira 100-150 studenata, a oni unutar kvote samofinansirajućih studenata upisuju 200, 300, 400, 500 i onda je pritisak na drugoj godini strašno veliki i, naravno, nema prostora za sve i onda se rešenje traži kod države. Tada se ne postavljapitanje kod tih studenata da li je režim studija oblikovan na pravi način i pitanje broja bodova ili pitanje broja rokova, nego su finansije glavni problem. Mi smo prethodne dve godine taj problem rešavali zajedno sa fakultetima. Mogu vam reći da smo imali stvarno veliku podršku, ja im se zahvaljujem, u fakultetima koji su deo svojih troškova, jer školarina jeste nešto što je i deo prihoda fakulteta, potrošili na te namene da se studentima koji su slabijeg materijalnog stanja, a imaju dobar prosek, da ne plaćaju studije pored onoga što je država obezbedila i da oni ostali plaćaju manje. Moram vam reći da u ovom dokumentu, koji se zove Strategija obrazovanja, a koleginici Banović sam obećao na odboru, ovo će biti predmet makar javnog čitanja Narodne skupštine Republike Srbije. Vlada će je usvojiti i onda ćemo ponuditi onim poslanicima koji to žele na odboru. Mi smo ovde postavili neke ciljeve koje bi želeli u godinama koje dolaze da ostvarimo. Mi bi želeli da povećamo i obuhvat studenata i da povećamo broj studenata koji bi bili predmet državnog finansiranja, ali na koji način? Da se, s jedne strane, tačno zna koji će biti oni koji se finansiraju 100%, a onda da napravimo jednu lepezu za ostale, da bi povećali obuhvat, da oni koji imaju bolji prosek studija da oni plaćaju 5 ili 10-15-20 posto, a koji imaju slabiji prosek da participiraju u troškovima studiranja, da napravimo jednu lepezu, ali da obuhvat bude veći. Zašto? Zato što raspolažemo ograničenom količinom novca i taj novac moramo koristiti na pravi način. Nas često kritikuju da proizvodimo, da kažem, stručnjake koji ne mogu da nađu posao. To je, s jedne strane, tačno, ali, s druge strane, postavlja se logično pitanjekakva je funkcija obrazovanja, da li je funkcija obrazovanjada stvori čoveka koji ima kvalitetno obrazovanje ili istovremeno da mu traži posao? Traženje posla pripada, priznaćete, i nekima drugim. Poenta je da li znanje koje se dobija tokom studiranja je ono znanje koje je potrebno državi u različitim oblastima i da li postoji saradnja između države, u ovom slučaju univerziteta, fakulteta i privrede, tržišta rada? Ovo pitanje koje je koleginica Snežana postavila je sasvim logično – da linam treba toliko lekara? Ja sam to pitanje čuo od prethodnog kolege ministra, ali moram vam reći, njemu sam reko, pa govorim i vama javno da se čuje, nijedan od medicinskih fakulteta to pitanje nije postavio na taj način. Naprotiv, svi medicinski fakulteti, univerziteti u Srbiji smatraju da treba da upišu toliki broj studenata, onda univerzitet o tome zauzme stav. Bilo bi makar logičnoda resornoministarstvokaže možda nam treba ili ne treba toliki broj studenata, ali profila tog i tog u skladu sa stanjem sistema zdravstva i onim što su neposredne potrebe građana Republike Srbije. Mi nismo imali uvek te podatke do kraja i šta smo mi radili, što je sasvim logično. Razgovarate sa fakultetima i na nivou univerziteta se utvrđuje te kvote. Razgovaramo sa tržištem rada, sa privrednim komorama, zovemo poslodavce i gledamo kolike su nam materijalne mogućnosti i onda u odnosu na iskazane želje mi smanjujemo broj tih želja, odnosno broj kvota i da bi pokušali da, s jedne strane, omogućimo fakultetima da imaju uslove za rad, a s druge strane, da što više izađemo u susret i studentima i njihovim željama. Zapostavlja se često i jedan faktor. Bez uvrede po bilo koga ko je danas učestvovao u raspravi, mislim da smo svi, počev od mene, ali u odnosu i na ostale kolege, zapostavili jedan vrlo važan faktor celog procesa obrazovanja, znači, govorim počev od mene, pa onda i svih ostalih, zaboravili smo da govorimo o učenju. Poštovane koleginice i kolege, ne može se ništa dobiti i steći bez učenja. Stalno pričamo o rokovima, bodovima, a niko ne priča o učenju. Nema bez učenja ništa. Znate kako, govorimo o sistemu iz nekih godina pre. Sada ti ljudi koji su završili taj sistem godinama pre su vodeći ljudi na fakultetima, univerzitetima u Srbiji. Postoji mišljenje većine da je taj sistem bio dobar, ali se ne govori o tome da je i te kako dosta trebalo raditi i učiti da bi se steklo to znanje koje se moglo primeniti i ono koje se smatra relevantnim na tržištu rada. Ovo vam govorim zato što proces je jako kompleksan. Primera radi, imali smo i javne tribine na kojima smo pozivali poslodavce da oni govore o tome šta su njihove potrebe. Znate, oni govori – vi u sistemu obrazovanja ne stvarate kvalitetne kadrovi koji su potrebni privredi i onda se javi jedna koleginica iz publike i kaže jednom vodećem privredniku – izvinite, da li znate šta je dodatak diplomi i, naravno, dovede ga u situaciju da ne zna da odgovori šta je dodatak diplomi. Ovaj paradoks o kojem je govorio kolega Miletić da, s jedne strane, se tvrdi da nemamo kvalitetno obrazovanje a, s druge strane, da naši ljudi ako pođu negde van granica Srbije to obrazovanje i te kako koriste i onda se postavlja jedno logično pitanje – da li nije dobro za nas ili nije dobro uopšte? Biće da nije dobro za nas, jer za nekog drugog očigledno jeste, jer dobija stručnjaka, da kažem, džabe. Mi ga školujemo, a on ga koristi i uopšte mu ne smeta nivo znanja, kompetencije i veština i ostalo što on poseduje, jer, za razliku od nas koji možda ponekad smatramo proces učenja završenim kada završite fakultet, u svetu sada uči ceo život. Završetak jednog nivoa učenja je u stvari samo početak jednog drugog nivoa. To je jedna situacija na koju se možda dovoljno ne obraća pažnja. Ovim predlogom izmena i dopuna Zakona o visokom obrazovanju, zajedno sa celom akademskom zajednicom, pokušali smo da nađemo odgovor na situaciju u kojoj se sada nalazimo. Odmah da vam kažem, čini mi se da je koleginica Banović pitala, ni u ostalim zemljama nije ružičasto, ali to naravno svako na svoj način tumači. Čini mi sei koleginica Đerić je pomenula proteste. Bio sam u Beču i kao građanin sam otišao da učestvujem, da budem prisutan na tim protestima. Video sam, tu je biloi priče o slobodnim granicama i o besplatnom finansiranju i još po nešto što nije predmet visokog obrazovanja, nego ostaje deo tih protesta, ali suština je da svaka zemlja ima svoje specifičnosti. Za razliku od situacije gde su konferencije držane svake dve godine da bi se napravila jedna rekapitulacija šta je učinjeno, sada je to pomereno za tri godine. Sledeća konferencija će biti 2015. godine baš da bi se dalo dovoljno vremena da zemlje unutar svojih sistema urede stvari na način da budu deo tog opšteg sistemavrednosti, a da opet uvažite svoje specifičnosti, jer ono u dokumentu koji se naziva Bolonja često se prenebregavaju rečenice da svaki obrazovni sistem ima svoje specifičnosti koje treba posebno negovati, naravno, ukoliko se smatra, a da se opet napravi vrednosni sistem kojim se može ići u korak s drugim. Mi smo ove izmene i dopune napravili sa celom akademskom zajednicom. Nemojte me, molim vas, pogrešno shvatiti, ali nisu mi logične te krokodilske suze. Sada se brine nad studentima da li će imati dovoljan broj rokova, a mi smo se sa studentima dogovorili za ova rešenja, bar onima koji su zvanični predstavnici tih studenata. Pominjem još jedanput - 2012, 2013, znači, imaće šest rokova, pa onda one sledeće pet i kada počne 2014, 2015, ali se postavlja pitanje – da li će ovaj proces promene u sadržaju nastave biti u međuvremenu dovršen? Kada pitamo dekane i nastavna veća, oni kažu – da, mi smo to reformisali, kod nas opterećenje studenata je pravilno raspoređeno po predmetima i broju bodova je adekvatno onome, a studenti kažu – ne nije tačno, naš stav je potpuno drugačiji. Ali i studente treba razumeti, ponekad smo mi u ministarstvu ili država, neko s kim oni, ako hoćete iskrenije, otvorenije pričaju nego sa kolegama, nastavnicima na fakultetu, jer možda taj odnos nastavnik-student je takvog karaktera na nekoj visokoj školskoj ustanovi da ne dozvoljava baš da se o nekim stvarima priča do kraja. Ovo govorim zato što sam studente zamolio još 2009. godine da oni na svojim konferencijama odnosno na studentskom parlamentu, zauzmu stav, jer dokle god se ne kaže – profesor taj i taj, kako god se zvao, ne drži nastavu, ne dolazi na vreme, udžbenik mu nije razumljiv u punoj meri, preobiman je, ne možemo da ga nađemo, ne daje nam savete kako, ne upućuje nas u ono što je sadržaj nastave, ili dok student ne shvati da mora da plati ceo proces, neće biti onog konačnog što svi želimo, u to sam potpuno ubeđen, jer sam sve pažljivo slušao, da imamo kvalitetno znanje. Razgovarao sam prošle godine sa jednim profesorom sa Oksvorda koji imaju profesionalnu nastavu, on kaže – ako se u toku jednog semestra samo dve nedelje student ne pojavi na predavanju, on je praktično izgubljen za tu godinu. Znači, proces učenja podrazumeva i učešće studenata u punoj meri u toku izvođenja nastave, tokom cele godine. Pokušali smo da napravimo i da popravimo ono što u ovom trenutku nije dobro. Postoji neko opredeljenje između nas, odnosno postoji saglasnost između profesora, studenata i nas, da su predložene mere dobre i da daju, ako u međuvremenu uradimo posao. U pravu ste može se pojaviti problem, ali ako uradimo posao, jer se još jedna zakonomernost, da bez obzira koliki je broj bodova potreban za upis, to mi je rekao rektor Univerziteta u Novom Sadu, da 20-30% svake godine završava, svih 60 bodova, završi. Znači, koliko god se broj bodova menja za ostale studente, znači postavlja se i pitanje motivacije i samih studenata i generalno svih nas koji pokušavamo da promovišemo visoko obrazovanje da bi se unutar i onih struktura koje su vladajuće i onih drugih shvatile značaj obrazovanja za budući razvoj Republike Srbije. Neću sada da vam trošim vreme, ali oni koji budu želeli videće da smo u strategiji predvideli mnoge ciljeve koje tek treba da postignemo i predložili načine kako da do ovog dođemo. Ovo govorim zato što strategija obrazovanja koju smo napravili je jedan dokument, prvi put se kod nas to desilo, celovit dokument koji su radile stručne grupe, metodološki, po meni, na jedan vrlo, vrlo sadržajan način. Na jedan metodološki utemeljen način da smo imali ljude iz struke koji su pravili određene separate, imali smo recezente, oponente, onoga ko misli potpuno drugačije, imali smo strane evaluatore, da smo imali jedan proces javne rasprave i da smo imali stručna tela koja su zakon i prepoznaju kao relevantne za, da kažem utvrđivanje politike u oblasti obrazovanja i po svim nivoima smo napravili odgovarajuća dokumenta kakvo je stanje, šta bi trebalo uraditi i to ćemo pretočiti kroz akcione planove i sledećih godina. Naglašavam i sledećih godina kroz zakone koji budu predmet i rad ove Narodne skupštine Republike Srbije. Pred univerzitetski deo je vodio Ivan Ivić, deo visokog obrazovanja prof Vlasta Matejić i oni su ljudi koji su vodili ceo projekat, a čini mi se preko 130 i nešto ljudi je učestvovalo zvanično u ovom delu kada su pravljeni separati. Ne bih vas umarao da vam čitam podatke kako je planirano, ali vam moram reći da mi ovim izmenama pokušavamo da povećamo obuhvat, da stvorimo mogućnost što većem broju studenata da upiše fakultet, ali u pravu ste, ima delova kojima nije mesto ovde u zakonu, kolega Dereta je to rekao, ali se oni dešavaju na fakultetu i od toga mnogo šta zavisi. Da li su stvarno na fakultetima izvršene promene koje su potrebne da bi se steklo kvalitetno znanje ili nisu? Na nekim fakultetima jesu, na nekima još uvek nisu, ne znam ko je rekao, neki se profesori nikad neće promeniti, kao što neki studenti nikad neće razumeti da bez učenja nema kvalitetnog znanja. Svako ima svoj ugao gledanja na proces učenja i obrazovanja ali zato unutar fakulteta na nastavno-naučnim većima je potrebno i o tome razgovarati, pa zauzeti odgovarajući stav. Znam da postoje dokumenta unutar fakulteta i univerziteta koja i takva pitanja stavljaju na dnevni red, samo ukoliko ima snage među zaposlenima. Kao i pitanje o kojem je kolega Poskurica govorio, preciziranje standarda za izbor određenih zvanja. U pravu ste, zakon daje opšte kriterijume jer je zakon takvog karaktera, ali univerziteti onda neki kriterijum razumeju na jedan ili drugi način pa imate situaciju, ovo govorim zato što sam gledao dokumenta akreditacione komisije, da na nekim fakultetima vanredni profesor ima određen broj radova objavljenih ili monografija toliko i toliko i da se ta situacija razlikuje od univerziteta do univerziteta zbog toga što svako vrši izbor unutar svog fakulteta prema dokumentu koje on donosi autonomno. Ovo vam govorim zato što ćutime pokušati da završim svoje izlaganje. Mi smo pokušali da nađemo odgovore na pitanja koja su nam se u ovom trenutku pojavila i mislim da nema bojazni od toga da ćemo uznemiriti studente sa ovim. Naprotiv, studenti nam stalno kažu – mi želimo da znamo unapred šta je uslov? Ja nisam znao da ću ovaj posao ponovo raditi, ali ovaj stav je zauzet u martu mesecu ove godine i cela akademska javnost zajedno je tada poslala poruku, da kažem onaj ko bude činio Vladu, ko god da bude ministar prosvete i nauke, da treba Narodnoj skupštini Republike Srbije da predloži izmene Zakona, jer ako ne predloži neće cilj od 60 bodova postići odgovarajući broj studenata i onda ćemo svi biti na gubitku. Biće na gubitku studenti, biće na gubitku i univerziteti, biće na gubitku celo društvo. Sa druge strane želim da vam kažem da transparentnost troškova studiranja je nešto što studenti postavljaju kao imperativ. Mi iz Ministarstva prosvete i nauke apsolutno stojimo iza toga, jer koleginica Kovač je pomenula primer studenata doktorskih studija koji ne dobijaju novac na vreme, s obzirom da smo mi iz Ministarstva tražili da se ne prebacuje novac dok nam se ne dostavi spisak o kojim je studentima reč, zato što se studenti doktorskih studija žale da im fakulteti uzimaju novac iako su na spisku onih unutar kvote koja je odobrena na tom fakultetu za doktorske studije. Mi već dve godine za redom finansiramo doktorske studije. Poštovane kolege i koleginice mi finansiramo 1650 studenata doktorskih studija. Time stvaramo i osnov za povećanje broja zaposlenih na fakultetu, da ne kažem za podmlađivanje nastavnog kadra i voleo bih da se 20-30% tog kadra vrati na fakultete. Postavljeno je takođe pitanje, pošto idem malo šire, nostrifikacija diploma. Tačno je to rade univerziteti i ne znam ko je postavio to javno pitanje, mi stalno insistiramo da se naše diplome priznaju u drugim zemljama, a kada dođe neko sa diplomom univerziteta iz Evrope, sveta onda kod nas procedura traje jako dugo. Mi ćemo pokušati da predložimo zakon koji bi to rešio, već smo razgovarali, formirali smo jednu radnu grupu unutar KONUS-a i imamo određena rešenja, ali želimo da vidimo kakve su prakse ostalih zemalja. Postavlja se jedno logično pitanje - ukoliko Komisija za akreditaciju odobrava svaki studijski program i zna tačno koje se zvanje dobija u odnosu na strukturu tog programa, postavlja se pitanje da li posle naknadno treba i fakulteti ponovo da ocenjuju da li je neka diploma sa određenom strukturom predmeta relevantna za to zvanje koje se dobija ili ne? I o tome smo razgovarali. Sve u svemu, mislim da će ovo biti dobro za studente. Mislim da se ovim neće rešiti svi problemi. Ne, postoji onaj ogroman posao koji treba da uradimo unutar fakulteta, a da ne dovedemo u pitanje autonomiju univerziteta. Pre dve godine, kada sam branio izmene i dopune Zakona o visokom obrazovanju, tada rekao da, slušajući ponekad šta se i u ovom cenjenom domu i na fakultetima govori o autonomiji univerziteta, da mi dođe da organizujemo jedan naučni skup sa temom o autonomiji univerziteta, šta je to, pa bi onda ljudi videli da je to vrlo široko shvaćena kategorija od zemlje do zemlje, sa vrlo različitim dijapazonom prava i naravno, obaveza. Ako nije, svakako, kod nas, uglavnom se govori o pravima, a malo se govori o obavezama, i o načinu izbora rukovodećih ljudi, jer onaj ko ti daje novac, on hoće da zna tačno zašta se taj novac troši, pa negde država bira rukovodeće ljude, a onda oni odgovaraju za politiku poslovanja te institucije. Jedna je stvar proces organizovanja, vođenja kuće koja se zove visokoškolska ustanova, a druga su stvar nastavni planovi, programi i ono što je deo rada nastavno-naučnih veća. Poštovane kolege, nema razloga za brigu ili sumnju da je ovo urađeno na štetu studenata. Nema razloga za brigu ili sumnju da li će ovo studenti prihvatiti. Hoće, hvo je u njihovu korist. Nema razloga za sumnju da li ovo fakultetima odgovara i da li će oni prihvatiti. Hoće i odgovara im i prihvatiće. Imamo problem, ako mogu reći, ili deo problema, s obzirom da se prohodnost povećala i raste iz godine u godinu, da rešimo unutar svih fakulteta ovo krucijalno pitanje - da li su svi studijski programi napravljeni na način da je pravilno utvrđen stepen opterećenja studenata i da li se tokom izvođenja nastave poštuju svi standardi koje je Nacionalni savet za visoko obrazovanje propisao, vezano ne samo za poslove akreditacije, nego i za druge stvari koje su deo procesa obrazovanja. Idealnog nema. Pitanje je da li će svi i kada postignemo mnogo toga, priznati da li je dobro ili ne? Na kraju, usuđujem se reći da je naše visoko obrazovanje stvarno kvalitetno. Ne govorim ovo zbog rezultata koje su naši postigli, nego govorim zbog činjenice da ipak imamo kvalitetno visoko obrazovanje, imamo veliki broj ljudi sjajnih potencijala, vrlo kompetentne, naučno kompetentne i mislim da je to velika prednost Srbije, taj ljudski potencijal koji mi posedujemo i da je to nešto što apsolutno možemo i treba da koristimo. Mislim da će dodatni impuls povećanju kvaliteta dati i proces rangiranja visokoškolskih ustanova ovde kod nas u Srbiji, jer i taj smo proces započeli. Zašto? Želimo tačno na osnovu kriterijuma koje će predložiti i fakulteti i univerziteti da utvrdimo kriterijume koji će rangirati visokoškolske institucije, pa će onda to biti dovoljan dokaz i za roditelje i za studente i za privredu, u koga treba ulagati. Sada imamo neke društvene fakultete gde uopšte ne vode računa o prohodnosti. Zašto? Kada je ogroman broj studenata i kada bez obzira na stepen prohodnosti, kroz taj ogroman broj postoji konstantan priliv novčanih sredstava, onda se ove druge stvari, pitanje strukture programa, kvaliteta izvođenja nastave i odnosa prema studentima i slično guraju objektivno u drugi plan. Kada se napravi lista, onda će se tačno znati. To je nešto čemu teži i svet i ne samo kroz ovu šangajsku listu, nego i kroz druge liste rangiranja univerziteta, jer svako želi da zna gde vredi uložiti novac i šta se za taj novac dobija. Interes države je da imamo što kvalitetnije obrazovanje, da se poveća što veći obuhvat, da se smanji vreme studiranja, da se poveća efikasnost, ali ne na uštrb kvaliteta i da povećamo broj visokoobrazovanih ljudi. Poštovane koleginice i kolege, to nije nešto što se može postići preko noći. Možda sada plaćam ceh nečega što se dešavalo decenijama pre. Sada postavljamo, po našem skromnom sudu, temelje za nešto što bi u godinama koje dolaze da da pozitivan rezultat. Hvala.
Hvala. Prema redosledu prijava za reč, prva reč ima narodni poslanik Dubravka Filipovski. Izvolite.
Hvala. Gospodine predsedniče, uvažene kolege, gospodine ministre, uvažavajući sve ovo što ste do sada rekli obrazlažući izmene i dopune Zakona o visokom obrazovanju i sve ovo što ste upravo sada rekli posle ove načelne rasprave, sigurna sam da ćete se složiti sa mnom da je za rađane Srbije od izuzetnog značaja to što je stvaranjem pravnog okvira za donošenje nacionalnog okvira kvalifikacija za nivo visokog obrazovanja, Srbija više nije poslednja zemlja u regionu koja nema ovu odredbu u okviru Zakona o visokom obrazovanju. Ponosna sam na to što su narodni poslanici NS više puta u svojim diskusijama u ovom uvaženom Domu ukazivali da je nemoguće sprovesti reformu visokog obrazovanja zakonom koji je donet još 2005. godine bez stvaranja nacionalnog okvira kvalifikacija. Takođe sam sigurna da ćete se složiti sa mnom da zbog toga godinama unazad nismo znali kako da definišemo zvanja i nivoe obrazovanja. Još veći problem je bio u tome što je Nacionalni savet za visoko obrazovanje uradio ovaj dokument koji je, kako kažu, stajao u fioci zbog toga što se ispostavilo da za njega nisu nadležni. Ti problemi su sada prevaziđeni i vrlo brzo očekujem da će nadležno ministarstvo i država Srbija, primenom ovog zakona, znati koje kadrove školuje i za šta raspisuje konkurse. Podjednako je važno da ovaj dokument uskladimo sa evropskim, ne samo zbog toga što smo tu obavezu preuzeli pristupanjem evropskom prostoru, već i zbog toga što kada naš dokument uskladimo sa evropskim, naši đaci gde god da odu mogu da pokažu šta su učili i za šta su kvalifikovani. Gospodine ministre, u Srbiji danas postoji 1.500 studijskih programa. Međutim, to ne znači da postoji toliko i zvanja. Zbog toga je Srbiji potreban ovaj dokument koji bi jasno definisao koja zvanja, veštine i nivoi obrazovanja stoje iza svake stečene diplome. Ne moramo da imamo toliko zvanja, ali treba da definišemo šta ko ume da radi kada završi fakultet. Na primer, kada neka strana kompanija ovde raspiše konkurs, kandidatima su male šanse jer treba da imaju diplomu i zvanja prema međunarodnim standardima. Ovako strancima do sada nije bilo jasno šta oni znaju da rade. Nacionalna služba za zapošljavanje se suočava sa brojnim problemima i vama je sigurno poznat podatak da 60.000 diploma u Srbiji nije prepoznato na tržištu rada, pa ti akademski građani uzalud čekaju posao. Mnoge moje kolege su ovde navodile razne primere. Navešću i ja jedan svog prijatelja, diplomiranog filologa opšte književnosti i teorije književnosti, koji kaže da kada se obrati Nacionalnoj službi za zapošljavanje, da mu otvoreno kažu da za njega ovde nema posla. Poslodavci u Srbiji znaju šta hoće, ali ne mogu da budu sigurni da nečija diploma garantuje da ima to što im treba. Poslodavci takođe ne pitaju koju diplomu imaju, već šta znaju da rade oni koji konkurišu za posao. Takođe, vrlo je važno primenjivati sve procedure koje ovaj zakon predviđa, te nadležni u tom slučaju moraju biti i dosledni i rigorozni. To znači da se ne smeju davati diplome onima koji ne mogu da rade ono šta na tim diplomama piše. Ukoliko takvi dolaze kod poslodavaca i pokaže se da ne mogu da rade, ceo sistem postaje nestabilan. Navešću još neke od problema sa kojima se suočavaju visokoškolci, npr.koji stepen obrazovanja da navedu prilikom prijavljivanja za stipendiju u inostranstvu. Diplome specijalističkih studija koje studenti dobijaju nakon završetka četiri godine fakulteta na evropskim univerzitetima ne postoje, pa visokoškolci često imaju nedoumice koji stepen obrazovanja da navedu prilikom prijavljivanja za stipendiju u inostranstvu. S obzirom na to da evropski prostor visokog obrazovanja podrazumeva trociklički sistem, odnosno osnovne magistarske i doktorske studije, specijalističke studije, nažalost, ne postoje. Studenti se pitaju – kakav će biti njihov status prilikom prijave za master studije na stranim univerzitetima? I postavlja se jedno od ključnih pitanja – kako motivisati studente da upisuju specijalističke studije? Dosadašnji izostanak NOK-a omogućio je da se na nekim fakultetima povećao broj studenata, a na nekima se školuju studenti koji nemaju šanse za zapošljavanjem. Verujem da će i sada biti uređen prostor, kada je u pitanju i ova komponenta. Takođe, važno je istaći da svaki NOK ima svoje specifičnosti i odnosi se, pre svega, na potrebe zemlje u kojoj se donosi, te bi ovo što smo do sada govorili u prilog usvajanja ovog zakona trebalo da bude uporedivo sa evropskim, ali ne da bude bukvalno i prepisano iz njega. Dakle, ukoliko Srbija želi da poštuje evropske standarde i uputstva, slobodno kretanje radne snage na tržištu rada, onda je neophodno, pored usvajanja, i hitno primeniti ovaj zakon. U ovom trenutku, i pored reformi koje su izvršene, i dalje postoje obrazovni programi koji se odnose na zastarela, prevaziđena i nepotrebna zanimanja, tj. određeni programi ne prate promene. S druge strane, nepostojanje NOK-a dovodilo je do toga da tržište rada, tj. Zavod za zapošljavanje ne prepoznaje nova znanja, što je stvaralo do sada potpunu konfuziju, jer neki poslodavci to vrednuju kao diplomu više škole, a ne kao diplomu fakulteta. Dakle, potrebna je primena ovog dokumenta koji klasifikuje stručne profile i sve nivoe obrazovanja. I da bismo bili konkurentni na svetskom tržištu rada, do 2020. godine treba nam 40% visoko obrazovanih kadrova. Zato je naravno potrebno i više sredstava od onih koji se do sada izdvajaju. Kod nas se izdvaja 0,9% bruto domaćeg proizvoda, a u svetu je negde od 7 do 20%. Takođe, očekujemo da se tako veliki problem preklapanja diplomaca u tržište rada reši, da se diplomci primenom ovog zakona pripreme za život, kao aktivni građani u društvu i da se pripreme za lično usavršavanje u životu. Što se tiče smanjenja broja ispita koji su predloženi u ovom zakonu u članu 6. stav 7, što se tiče poslaničke grupe Nove Srbije, ukoliko se studentima obezbedi više kolokvijuma i ukoliko su studentske organizacije saglasne sa ovim, nemamo ni mi ništa protiv toga i slažem se sa vašom ocenom da smo mi zemlja u regionu i u Evropi koja ima najviše ispitnih rokova. Takođe smo saglasni i sa ovim ustupkom koji ste predložili u ovom zakonu u članu 7, o broju bodova za upis na studije i budžetsko finansiranje. To je opravdano, s obzirom na krizu u kojoj se Srbija nalazi. Apelujem na vas da vi i vaše kolege u Ministarstvu prosvete učinite sve kako bi smo iskoristili našu pamet, kako bi bar malo, bez obzira na krizu, privrednu krizu u kojoj se Srbija nalazi, sprečili odliv mladih mozgova iz Srbije. Ono što je možda vrlo važno da u ovom novom mandatu Vlade preduzmete je da se, ako je ikako moguće, skrate procedure oko nostrifikacije diploma. To je nešto što i narodni poslanici i građani Srbije očekuju od vas. Nova Srbija će podržati ovaj zakon o izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju, kao što je moja uvažena koleginica Zlata Đerić rekla. Hvala.
Hvala lepo. Stali ste taman u predviđeno vreme za svoju poslaničku grupu. Gospodin Elmir Elfić. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, uvaženi ministre, dame i gospodo poslanici, jako mi je drago da se ovaj zakon našao pred Skupštinom, jer ga smatram jednim od najvažnijih zakona koji predstavlja preduslov razvoja i perspektive ovog društva. Međutim, mislim da su izmene i dopune ovog zakona više usmerene na formalno tehničke probleme, a ne na one suštinske. U smislu kvantiteta obrazovanja i standarda u razvijenim društvima, donja granica potrebno obrazovnih ljudi u jednom društvu, državi ili regiji jeste 20%. Procenat u našoj zemlji je daleko ispod ove donje granice i on se kreće nešto, čini mi se, ispod 7%. Ako zadrete u unutrašnjost zemlje, videćete da je taj prostor još niži, što direktno utiče na nemogućnost ravnomernog regionalnog razvoja o kojem vrlo često slušam. Ovim zakonom predviđena je zaštita interesa studenata, kako je navedeno u dokumentu koji smo dobili, iz razloga što 80% studenata nije ostvarilo potrebnih 60 bodova. I doista, u smislu formulacije koja je ovde navedena, to jeste u interesu studenata, međutim, ako uđemo malo dublje ispod ove površine, ovaj podatak je zabrinjavajući i on nam govori o jednom izuzetno teškom sistemskom problemu kada je obrazovanje u Republici Srbiji u pitanju. Neko je rekao i doveo u pitanje bolonjski sistem, da on nije dobar i da je obrazovanje danas u Srbiji gore nego što je bilo u prethodnom komunističkom periodu, kada je planski i centralistički bilo organizirano. Međutim, bolonjski sistem se dokazao u nekim drugim visoko razvijenim zemljama, što znači da ga ne treba dovoditi u pitanje, već smatram da je ovde u pitanju loša implementacija bolonjskog procesa. Takođe se kaže da će se smanjenjem ispitnih rokova poboljšati i povećati kvalitet i efikasnost nastavnog procesa. Mislim da će smanjenje rokova samo izazvati suprotan proces, jer bolonja podrazumeva jedan dinamičan sistematski pristup obrazovanju, gde studenti kroz kontinuirani rad na univerzitetima stiču bodove, što opet potvrđuje da ovaj podatak od 80% studenata koji nisu zadovoljili, a na budžetu su Republike, govori da proces organizovanja nastave na državnim univerzitetima nije dobar. Takođe je neko ovde doveo u pitanje obrazovanje na privatnim fakultetima i univerzitetima u odnosu na državne. Mislim da je ovde napravljen problem, zato što se sa planskog načina organizovanja obrazovanja želelo ući u tržišni sistem obrazovanja. Međutim, stalo se negde na pola puta, pa na tržištu obrazovanja bukvalno imamo jednu vrstu nelojalne konkurencije kada su u pitanju privatni univerziteti u odnosu na državne univerzitete i mislim da je ovde politika obrazovanja usmerena ka institucijama, a nije usmerena ka studentima, jer studenti privatnih univerziteta su takođe naša deca i generacije koje trebaju preuzeti odgovornost u narednom periodu. Za kraj želim reći da mislim da je nužno bilo da u ovoj izmeni i dopuni Zakona o visokom obrazovanju, u proširenim nadležnostima nacionalnih situacija, kako je navedeno, a već u postojećem Zakonu stoji ko može biti u sastavu Nacionalnog saveta, mislim da je veliki nedostatak, što u zakonu ne stoji ko ne može biti član Nacionalnog saveta. Imamo situaciju da rektori pojedinih univerziteta su istovremeno i članovi Nacionalnog saveta, koji u svojim nadležnostima utvrđuje standarde za samovrednovanje, ocenjivanje kvaliteta visoko školskih ustanova, utvrđuje standarde, utvrđuje standarde za početnu akreditaciju, utvrđuje standarde i postupak za akreditaciju visoko školskih ustanova, utvrđuje standarde i postupak za akreditaciju studijskih programa, gde imamo klasični primer sukoba interesa, jer bukvalno mogu da protežiraju, koriguju i kreiraju naučno-nastavne programe i sve moguće procedure onako kako to odgovara njihovim univerzitetima i fakultetima ako imaju konkurenciju na istom distriktu da vrše i diskvalifikaciju istih. Klasičan primer toga jeste Novi Pazar, gde je rektor državnog univerziteta istovremeno i član Nacionalnog saveta. Zahvaljujem. Za kraj ću reći da iz razloga koje sa naveo neću glasati za izmene i dopune ovog zakona. Hvala.
Zahvaljujem gospodine Elfiću. Sledeći ima reč gospodin Vladimir Marinković.
Poštovani predsedavajući, gospodine Mitroviću, dame i gospodo narodni poslanici, SDPS podržava inicijativu Ministarstva prosvete, nauke i tehnološkog razvoja o uvođenju i utvrđivanju nacionalnog okvira kvalifikacija. Rekao bih nekoliko reči o genezi toga kakva je situacija, kakvo je stanje po pitanju nacionalnog okvira kvalifikacija u našoj zemlji. Moram da pomenem Nacionalni savet za visoko obrazovanje koji je još 2010. godine doneo prvi draft, verziju nacionalnog okvira kvalifikaciji, koji je učestvovao u jednom međunarodnom projektu i koji je definisao i prošao sve filtere onoga koji je najnadležniji za sertifikaciju ovakvog jednog dokumenta ili instituta, koji se zovi Nacionalni okvir kvalifikacija, a to je Savet Evrope. Dakle, imali smo u određenom obliku nacionalni okvir kvalifikacija još 2010. godine. Mislim da je potreba da što brže donesemo novi nacionalni okvir kvalifikacija. Ono što SDPS isto tako smatra da je možda bilo bolje rešenje da se donese poseban zakon o nacionalnom okviru kvalifikacija, kojeg imaju Nemačka i Slovenija. Mislim da bi se na jedan kvalitetniji i bolji način obuhvatila problematika ovog okvira, koji je striktno povezan sa listom zvanja, koji mi danas nemamo i on direktno utiče na proces zapošljavanja i na proces fleksibilnosti. Dakle, razvoja tržišta rada u našoj zemlji. Još uvek koristimo stari okvir kvalifikacija. U njemu nisu predviđeni mnogi instituti koji su definisani zakonom iz 2005. godine, pa izmenama i dopunama zakona iz 2010. godine. Dešava se da poslodavci u privatnom i javnom sektoru još uvek u svojim sistematizacijama radnih mesta definišu neki šesti, sedmi, osmi stepen obrazovanja, koji u zakonu od 2005. godine još ne postoji. Dakle, nacionalni okvir kvalifikacija će definitivno modernizovati i uticati na poslodavce, tako i na zaposlene, da znaju koje su to kvalifikacije definisane i šta diplomci koji završe određene visoke škole i fakultete poseduju od onoga što nacionalni okvir kvalifikacija jasno definiše. Šta je to? To su ishodi učenja i to su kompentencije tih diplomaca. Šta su ishodi učenja? To je ono što diplomac nosi sa sobom, kao rezultat njegovog teoretskog i praktičnog osposobljavanja, u kompaniju ili preduzeće u kojem će raditi. Šta je kompentencija? Ona definiše jasan standard da li je neki diplomac spreman da dobro obavlja određeni posao, da stvara dodatnu vrednost za svog poslodavca, ma ko on bio, da li je on u javnom sektoru ili je on u privatnom sektoru. Svi su zainteresovani za rešavanje ovog problema i za donošenje nacionalnog okvira kvalifikacija, a najviše socijalni partneri, Vlada, kao poslodavac, kao neko ko je vlasnik, titular u javnim preduzećima i u javnoj upravi, privatni poslodavci i sindikati, kao reprezenti sveta rada i, ono što je najbitnije, studenti. Studenti će tačno znati gde mogu da se zaposle i da daju jasne smernice svojim potencijalnim poslodavcima šta oni od kvalifikacija, sposobnosti i veština poseduju u procesu zapošljavanja. Ono što je isto tako bitno, a što će nacionalni okvir kvalifikacija definisati, to je potreba za strateškim planiranjem razvoja privrede i obrazovanja. Trenutno imamo jednu veliku diskrepancu u ovom domenu, te u mnogim sektorima školujemo ljude koji su definitivno suficit na tržištu rada, a u nekim sektorima imamo manjak ljudi. Pre neki dan sam ovde pomenuo da je trenutna potreba za vatrogascima za 3.500 ljudi, potreba za poslovođama u trgovinskim radnjama je ogromna, a prosto ni potencijalni zaposleni, ni sindikati to ne znaju, niti to država zna, jer nema jasne strategije i definisanja potrebe za određenim kadrovima u budućnosti. Nadam se da će u okviru nove strategije razvoja obrazovanja do 2020. godine naše privredne potrebe biti definisane. Ono što je isto tako jako bitno za nacionalni okvir kvalifikacija je da ga moramo jasno definisati, ali on mora da bude predmet stalnih diskusija, jer se ovde radi o usklađivanju sa evropskim okvirom kvalifikacija. Obzirom da je obrazovanje, da je tehnološki razvoj toliko dinamičan, imamo situaciju iz jednog najnovijeg istraživanja u SAD, da 2010. godine od 10 najtraženijih poslova 2004. godine uopšte nisu postojali. Dakle, i privreda, i nauka, i tehnologija se toliko brzo i dinamično razvijaju da moramo strateški planirati i ići u korak sa tim promenama koje se događaju. Trenutna situacija kada je u pitanju visoko obrazovanje u našoj zemlji je da imamo 6% visoko obrazovanih ljudi. Šest procenata ljudi koji su završili neke više ili visoke škole, a Strategijom razvoja obrazovanja do 2020. godine je definisano da imamo 20%. Prosek u EU je 30-35%, SAD oko 50%, Japan 60%. Mislim da uz tu strategiju i definisanje ovog dobrog plana da imamo 20% visoko obrazovanih ljudi je potrebno da definišemo koji su to profili potrebni. Koleginica Banović je lepo rekla u svom izlaganju. Nama su, ako ćemo da sprovodimo jednu politiku i strategiju reindustrijalizacije, potrebni inženjeri, potrebni su nam ljudi koji će da vode proizvodnju, a ne neki drugi profili koji neće imati čime da rukovode, jer neće biti razvoja privrede. Svi znamo da bez tehnološkog razvoja, da bez razvoja i stvaranja jednog društva koje je zasnovano na znanju i preduzeća koja su zasnovana na znanju, ne možemo ostvariti punu konkurentnost ni na regionalnom, a kamoli na globalnom tržištu. Daću vam podatke iz jednog istraživanja, koje je rađeno u našoj zemlji pre nekoliko meseci, da kada je u pitanju ova disproporcija između potreba privrede za veštinama i kvalifikacijama ljudi i diplomaca je takva da 40% privrednikaističe ozbiljne teškoće unapređenja svoje proizvodne tehnologije zbog nedostatak veština zaposlenih. Trideset sedam procenata imaju probleme u reorganizaciji poslova. Novi zaposleni imaju problem sa učenjem novih veština. Iz toga proizilazi da 16% ima problem otvaranja novih linija, zbog gore navedenih nedostataka. Eto dokaza koliko nam je potrebna ta jasna strategija i usklađivanje potrebe privrede sa, naravno, kadrovima koje ćemo obrazovati u narednom dobu. Na samom kraju, ne mogu a da ne pomenem nivo obrazovanja koji se kod nas nepravedno zapostavlja, a to je vaninstitucionalno obrazovanje i neformalno obrazovanje. Smatram da je vaninstitucionalno obrazovanje, koje mnogi sa greškom nazivaju neformalno, to nije neformalno obrazovanje, ono ima jasnu svoju definiciju, neformalno obrazovanje je obrazovanje koje se definiše i koje se uči i stiče kroz rad, kroz radni proces, oni predstavljaju funkcionalni deo formalnog obrazovanja. Mi moramo i na tom planu raditi, pošto nacionalni okvir kvalifikacija ne definiše samo formalno obrazovanje, on mora da definiše i potrebu za veštinama i sposobnostima i onim znanjima koja se mogu steći treninzima, posećivanjem raznih konferencija, sticanjem raznih iskustava dobre prakse i prihvatanjem nekih "no hauva" iz drugih zemalja koje su razvijenije. Imam podatak da je 88% komparativne prednosti koju su iskazivali zaposleni u SAD upravo dolazilo zbog toga što su imali razvijen sistem razvoja i sticanja veština. To je jedna politika koja se tiče filozofije i strategije doživotnog učenja, za koju smatram da će ministarstvo definitivno predano raditi. Ove izmene zakona nam pokazuju da ministarstvo ima ozbiljnu nameru i prema tome mogu samo da pozdravim donošenje i nacionalnog okvira kvalifikacija kao jednog od prvih koraka koje je veoma važno da bi se zemlja ekonomski razvijala i da bi rešavali najveći problem u ovoj zemlji, a to je problem nezaposlenosti. Hvala.
Zahvaljujem. I vi ste stali tačno u predviđeno vreme. Mirko Čikiriz, koliko vidim, nije u sali. Sledeći govornik je Ana Novković. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi ministre, mislim da ne treba naglašavati koliko je Srbiji veoma važno da ima puno visoko obrazovanih ljudi. Nama trebaju mladi obrazovani ljudi i koji su motivisani za rad i stvaranje, ali i spremni da se obrazuju čitavog života. Imati dete na studijama danas je za svaku porodicu i ponos i uspeh, ali i veliki trošak. Teško je danas školovati decu koja su na fakultetu, a posebno je to teško porodicama iz unutrašnjosti koje žive u malim mestima i čija deca i čija deca na studije odlaze u Beograd, Novi Sad ili Niš. Te porodice moraju da plaćaju vrlo skupe privatne stanove, moraju da plate komunalije, deci da obezbede hranu, prevoz, da im daju novac kada dođu kući. Mnogi ne uspeju da se upišu na budžet, već plaćaju školarine i onda su to za porodice veoma veliki troškovi. Ti troškovi vrlo često prevazilaze jednu prosečnu platu i onda možete zamisliti kako je teško roditeljima. Vrlo često deca, ako se ne upišu na budžet, i odustanu od studija. Verujte mi, srela sam jako puno takve dece i njihovih roditelja koja su jednostavno detetu morali da kažu – znaš, ako uspeš da se upišeš na budžet, moći ćeš da studiraš, ako ne, nažalost, nećeš moći. Među njima ima i mojih bivših đaka, dece koju znam iz škole i znam da bi uz malo podrške i završetkom studija mogli da promene svoj socijalni status, ali, nažalost, to nisu mogli. U tom smislu, podržavam ono što je ministar rekao, da će se zalagati za veći obuhvat mladih koji studiraju, da će biti napravljena lepeza plaćanja školarina i da će na taj način u stvari i oni koji su, da tako kažem, malo manje bili uspešni moći da studiraju, a naravno da će se oni koji su bili najbolji i najvredniji školovati o trošku države. U tom smislu, zajedno sa svojim kolegama poslanicima iz URS podržavam predlog da studenti mogu da se finansiraju iz budžeta ako ostvare 48 bodova. Izneću vam podatak koji sam našla, a koji je rađen na uzorku od oko 80% fakulteta, gde je procenjeno da je samo oko 20% studenata u školskoj 2011-2012. godini ostvarilo 60 bodova. Faktički na ovaj način i donošenjem ovih izmena velikom broju studenata omogućićemo da upišu narednu školsku godinu i omogućićemo im da se školuju o trošku države. Takođe je veoma važno što se izmenama ovog zakona omogućilo da produžena godina umesto šest meseci traje godinu dana. Ovo će biti veliko olakšanje i za roditelje i za studente, jer će imati pravo na dom, imaće pravo na menzu i na prevoz. Međutim, mi vrlo brzo moramo da dođemo do 60 bodova i da studije učinimo bržim i efikasnijim. Moraćemo da prestanemo da kukamo samo na studente i na ovom putu zajednički će morati da rade i studenti i država, ali i fakulteti i sami profesori. Danas su studenti na našim fakultetima zaista preopterećeni obavezama i, ako što je rekla koleginica, njihovo opterećenje i njihove obaveze mnogo su veće u odnosu na njihove kolege u evropskim zemljama. Zbog tih velikih obaveza i tog preopterećenja u stvari oni ne uspeju da ispune svoje obaveze i zato i dolazimo do ovoga da nemaju potrebnih 60 bodova. Takođe smatram da je potrebno revidirati planove i programe i smanjiti obim gradiva. Mi današnje studente, a ovo ne mislim samo za studente, ovo se odnosi i na sve nivoe obrazovanja, i za osnovno i srednjoškolsko, treba da oslobodimo nepotrebnih znanja, oni treba da dobiju funkcionalno znanje, ona znanja, veštine i kompetencije koji će ih osposobiti za rad. Mislim da je odavno prošlo vreme kada su profesori samo predavali, a đaci i studenti bili ti koji su to što su oni ispredavali, da se tako izrazim njihovim rečima, trebali da na bubaju i samo da odgovaraju. Vremena su se promenila i na putu sticanja znanja i studenti i profesori trebaju zajedno da koračaju. Moramo da unapredimo i metode rada. Mi smo ti koji trebamo te studente da motivišemo i da na neki način nateramo da vredno rade i uče. Njima je u radu i u procesu sticanja znanja potrebno više prakse, potrebno im je timskog rada, potrebno im je rešavanje problema i potrebno je da steknu takva znanja, veštine i kompetencije koje će im omogućiti da se uspešno snađu u savremenom svetu, u ovom vremenu kada se tehnologije jako brzo menjaju, kada je dostupnost informacija veoma velika. Treba da izbegnemo to da naše studente i učenike teramo da uče gomilu podataka. Ne, to je pogrešno, mi trebamo da ih naučimo gde te podatke i informacije koje im trebaju mogu da nađu i da ih upotrebe za rešavanje problema. Predlog zakona predviđa manji broj ispitnih rokova. Mislim da u ovome neće biti problema ako se bolje organizuju i vreme i obaveze. Na evropskim univerzitetima ima takođe mali broj ispitnih rokova, ali se ispiti polažu kroz kolokvijume, što kod nas često nije praksa. Mislim da treba omogućiti studentima da ako polože sve obaveze kroz kolokvijume završni ispit treba da imaju samo ako žele visoku ocenu. Ono što me posebno raduje, jeste da će studenti znati na početku svake školske godine koliko će im bodova sledećeg leta biti potrebno za upis, zato je dobro što se ovaj zakon donosi. Ono što me posebno raduje, jeste da je, recimo, prilikom donošenja seta finansijskih zakona ministar finansija i privrede, gospodin Dinkić razgovarao sa zanatlijama i preduzetnicima o povraćaju PDV na bebi opremu, razgovarao je sa udruženjima roditelja. Danas sam videla da je ministar na moje isto veliko zadovoljstvo, uvažio i zahteve studenata. Da se jako dobro seća i studenata iz marta meseca. Mislim da sve mere koje budemo u ovom parlamentu donosili i da će biti dobre ako su ciljane i ako njih oni korisnici kojima su namenjeni imaju koristi. Biće to veoma teško, ali treba izvagati između mogućnosti države i potreba i zahteva neposrednih korisnika i naći najbolje rešenje kojima će i jedni i drugi biti zadovoljni. Mislim da je nova Vlada dobro krenula i da u tom pravcu treba da nastavi, jer samo zajedničkim razgovorom i dijalogom možemo da krenemo napred. Hvala.
Zahvaljujem se. Sledeći prijavljeni govornik je Svetislava Bulajić. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovani predsedavajući, članovi predsedništva, uvaženi ministre i kolege poslanici, pošto se javljam već na odmaku diskusije povodom jednog relativno skromnog Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju i budući da dolazim iz univerzitetske sredine, osim toga što sedim u poslaničkim klupama, ne mogu da izrazim veliko zadovoljstvo i radost kao i neke od prethodnih govornika ovim povodom, osim u onom delu u kojem je zaista, dakle, ovakav predlog izmena i dopuna izazvao ovakvu vrstu diskusije. Naročito mi je značajno to da ste u vašem obraćanju poslanicima posle načelne rasprave dali neka od objašnjenja i naznaka kako bi se dalje kretala reforma, odnosno dovršavala reforma i koje su naznake kojim će putem i tempom to ići. Toliko je, dakle, i bolje što se razvila takva diskusija, jer pretpostavljam da smo malo više podataka zbog toga i dobili. S toga bih, pošto je na mnoge stvari ukazano možda okrenula stvari malčice naglavce i pošla od te činjenice da nema sumnje da će se mere koje se sprovode smatrati uspešnim kada je u pitanju reforma visokog obrazovanja, samo ukoliko te mere budu zaista dovele do reforme koja će značiti državi u vladavini prava, tržišne privrede bazirane na znanju i to na znanju, dakle, ne bilo kom znanju, nego kvalitetnom znanju. Ono što nas brine kao poslaničku grupu jeste činjenica da Srbija danas nije dovoljno utemeljena u znanju, da su različiti razlozi za tako nešto, ali da je svakako evidentno odsustvo snažnijeg impulsa od strane institucija, nedostatak administrativnih kapaciteta. Ali, rekla bih i nešto što je i nedostatak kulture širenja znanja, dakle, kult znanja je sve više demode u poslednje vreme. Zbog toga sam uverena da je neophodna konsolidacija, dakle, raznih energija i kao univerzitetski poslanik to ponavljam smatram da na tom poslu moramo delati kao partneri, partneri svojih studenata, jer su centar misija obrazovanja upravo studenti, njih ne smemo zaboraviti i oni to moraju biti u svakom trenutku pa i u trenutku reformisanja visokog obrazovanja. Ali, ne deklarativno naravno, ne kao deklarativni partner na tom poslu ili neko ko je prihvati rešenja koja se nude, između ostalog i u ovom zakonu, odnosno u ovom predlogu zakona, već kao neko ko mora shvatiti, dakle, svoju ulogu u reformi i mogućnost, pravo da na sopstveno obrazovanje utiče. Dakle, studenti su ti koji moraju da iniciraju diskusiju, da iniciraju promene da kada je potrebno i kritikuju i zahtevaju. Da ne bi sami podnosili teret reforme zbog čega je ovaj zakon sada i u proceduru, da bi im se olakšalo to što je taj deo reforme pao na njihova leđa, a da u krajnjem ishodu, dakle se ne bi očekivalo ili od studenata tolerisalo to da oni očekuju milostinju u nekom smislu koji će im značiti eventualno svake sledeće školske godine, promenu ovih formi koje postoje kada je u pitanju reforma i ono što neko naziva bolonjskim procesom. Mislim da pitanje bolonjskog procesa je bez predmetno i dovoditi ga u sumnju u ovom trenutku kada jasno, a to se vidi iz vašeg obrazloženja predloga zakona da je to svakako uslov i međunarodne kompetetivnosti i prepoznavanje našeg sistema. Činjenica je da je naš univerzitet konačno stigao i na šangajsku listu, nešto što ne možemo, a da ne pozdravimo, to dakle znači da setaj proces ne treba više sumnjati, treba naprotiv samo razmišljati kako ga učiniti efikasnijim i kako postaviti prava pitanja. Ne samo pitanja odmeravanja broja bodova, hoćemo li tolerisati 48, 50, 52, 60, nego postaviti ponovo to pitanje, obzirom da sam sa studentima u svakodnevnom kontaktu, zašto je taj magični broj od 60 našim studentima tako nedostižan, u ogromnom broju slučajeva. Vi ste naravno ponudili ovde obilje podataka od kojih sa zadovoljstvom mogu konstatovati da se prohodnost povećava, ali prohodnost nije onaj krajnji ishod koji svi očekujemo, a to je kvalitetnije znanje. Na kraju u funkciji onoga o čemu su mnogi prethodnici govorili, dakle nešto što će odgovoriti i zahtevima tržišta rada i kompetetivnosti svršenih diplomaca na tom tržištu rada. Tako, da se takvim brojevim u ovom trenutku ne bih bavila. Mislim da je van svake sumnje da ovo sada rešava konkretnu situaciju,konkretan problem i svakako da naša poslanička grupa neće biti protiv te činjenice da se i ovim studentima koji ostvaruju 48 bodova omogući upisivanje na budžet, ali bih bila sklona da nagovestim, ili da ponovim za one koji to znaju, da to nije zagarantovan upis na budžet i da je u pitanju ipak rangiranje i da zavisno od fakulteta i univerziteta to neće značiti i ideju da će budžetska izdavanja biti dovoljna, odnosno da će budžet biti dovoljan za sve one koji su ostvarili taj uslov. Ako je ideja da tu stežemo kaiš, urgiram da tu ne stežemo kaiš i da pokušamo da favorizujemo znanje i studente i da na neki način, iako to nije pitanje za ovaj trenutak, postavimo pitanje ishoda, obezbeđenja boljeg kvaliteta znanja, a ne samo puke prolaznosti. To vam nije ničiji cilj i to vam neće nikako pomoći u ovim problemima koji se tiču ekonomske reforme koja nam je svima nama i krize koja nam je svima nad glavom. Tako da je ključno pitanje reforme visokog obrazovanja svakako kvalitet, a ne količina znanja. Samo tako znanje biće prepoznato i na tržištu rada, kao što sam rekla, a samo se tako i tržišterada može na neki način prinuditi da počinje da zahteva kvalitetnije kadrove i da na neki način i očekuje da će sistem proizvoditi te najkvalitetnije kadrove koji će odgovoriti njihovim potrebama na tržištu. Naravno, obrazovni sistem je veoma inertan, vi ste to već i pomenuli u odgovoru nekim poslanicima i tu dakle dileme nema. Dakle, bez proaktivnog učešća studenata, a naravno i nas koji stojimo na drugoj strani kao akademskih poslanika, tu se daleko neće odmaći. Zbog toga i sa ove govornice kao što to redovno činim i sa katedre, apelujem na studente da se u taj proces uključuju aktivnije, a sa pozicija favorizovanja znanja i kvaliteta znanja. Što se konkretno, dakle Predloga zakona o izmena i dopuna Zakona o visokom obrazovanju tiče, kolega Dereta je već nagovestio ispred poslaničke grupe, da ćemo mi uložiti amandman na broj rokova, budući da smatramo da ovde ipak se ne radio opsežnijoj, suštinskoj reformi i da ne možemo predvideti tempo kojim će se reforma dalje razvijati. Smatramo da je bolje da se oko tog pitanja ne opredeljujemo, jer ćemo onda za izvestan broj godina verovatno doći u situaciju damoramo ponovo da menjamo zakon, jer se neće tako nešto učiniti mogućim ili taj uslov zadovoljiti. Naše rešenje ide ka predlogu koji vama možda može biti radikalan, da se to pitanje sada i ne obuhvati. Ali ukoliko vam se to rešenje čini radikalnim, nama se učinilo da je amandman koji je najavljen od poslaničke grupe DSS i koleginice Banović, takođe razuman, i da bi se moglo razmisliti o tom amandmanu u pogledu broja rokova, u svakom slučaju. Što se tiče stvari koje su sada pomenute, baš neposredno pred moje javljanje, mogu samo da pozdravim to da su neke od kolega, uključujući i kolegu Marinkovića primetile da se malo govorilo o tzv. neformalnom znanju i sticanju znanja neformalnim putem, i kako ga uvesti i u institucionalne okvire. To su veštine koje su na ceni, i na tržištu rada koje traže poslodavci, koje svakako mogu odgovoriti na potrebe koje postoje u ovom društvu i kako osavremeniti naše nastavne planove i programe, i u tom smislu. Prosto, ono što se, dakle, prepoznaje, kao nešto što je, takođe, veoma značajno, to jei ta, pored strategije i neophodnosti da postojimo kao društvo znanja, da to bude i zaista to celoživotno obrazovanje, koje se neće zaustaviti ni na jednom stepenu obrazovanja, nezavisno od toga da li je to u pitanju visoko obrazovanje, doktorske studije, specijalističke studije i slično. U tom smislu, apelujem da se u sledećim pokušajima inovira ovaj zakon i da se učini potpunijim, promovišu malo višeovakve vrste vrednosti, da se daju malo precizniji planovi, u smislu dovršetka reforme i njenog daljeg napredovanja i u tom smislu vas i podstičem da tako i pokušate da učinite. Zahvaljujem se.
Zahvaljujem. Sledeća je narodna poslanica Snežana Bogosavljević Bošković. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, uvaženi ministre, dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju. Danas se ovde govorilo o najrazličitijim aspektima bitisanja univerziteta i fakulteta, a ja ću svoje izlaganje bazirati samo na teme koje su predložene i predmet su postojećih, odnosno predloženih izmena i dopuna Zakona o visokom obrazovanju. Predložene dopune, odnose se na proširenje nadležnosti Nacionalnog saveta, kao i utvrđivanje zakonskog osnova po kome studentske konferencije imaju svojstva pravnog lica, a koje stiču upisom u sudski registar. Nacionalni savet za visoko obrazovanje u procesu reformi ovog obrazovanja, kod nas, koje su inače započete potpisivanjem Bolonjske deklaracije i donošenjem Zakona o visokom obrazovanju 2005. godine, dobio je izuzetno važnu i značajnu ulogu. U obezbeđivanju kvaliteta visokog obrazovanja, utvrđene su brojne nadležnosti Nacionalnog saveta, navešću samo neke od njih - praćenje razvoja visokog obrazovanja i njegove usklađenosti sa evropskim i međunarodnim standardima, utvrđivanje standarda i postupaka za akreditaciju visokoškolskih ustanova i studijskih programa, utvrđivanje standarda i postupaka za spoljašnju proveru kvaliteta, kao i standarda za samo vrednovanje za ocenu kvaliteta visokoškolskih ustanova, predlaganje Ministarstvu politike visokog obrazovanja i politike upisa na visokoškolske ustanove i niz drugih nadležnosti. Kada se imaju u vidu navedene, zakonom propisane, nadležnosti Nacionalnog saveta, onda i predložena dopuna koja glasi – Nacionalni savet predlaže ministarstvu nacionalni okvir kvalifikacija za nivo visokog obrazovanja je i logična i opravdana. Ona zapravo proizilazi iz već ranije utvrđenih nadležnosti nacionalnog saveta. Dakle, bez sumnje je da je Nacionalni savet visokog obrazovanja kod nas najkompetentnije telo koje treba da utvrdi i predloži nacionalni okvir kvalifikacija za nivo visokog obrazovanja, a koji bi bio usaglašen sa evropskim okvirom kvalifikacija. Druga predložena dopuna ovog zakona odnosi se na studentsku konferenciju Univerziteta Srbije i studentsku konferenciju Akademskih strukovnih studija, koje bi upisom u sudski registar stekle svojstvo pravnog lica. Ako se ima u vidu da je ovo formalan uslov za pristupanje naših studentskih konferencija Evropskoj studentskoj uniji, kao i to da je to svojstvo pravnog lica, između ostalog, neophodno da bi ove naše studentske konferencije imale pravo učešća na konkursima za projekte koji su inače namenjeni njima, onda je i ovo takođe važna i bitna dopuna zakona koju svakako treba prihvatiti. Osim pružanja zakonskih mogućnosti, naše studentske konferencije u pogledu učešća na međunarodnim konkursima za projekte, treba i na svaki drugi moguć način podsticati, hrabriti i podržavati. Drugi deo predloženog zakona odnosi se na studente, pravila studiranja u smislu broja ispitnih rokova i utvrđivanje uslova za upis naredne školske godine. predloženo je da uslov za upis školske 2012. - 2013. godine bude 48 ESPB bodova, a potom 2013. – 2014. godine da taj uslov bude povećan na 50 ESPB bodova. Na početku reforme visokog obrazovanja, utvrđeni su najvažniji ciljevi iste. Među njima, posebno je bio naglašen cilj, povećanje efikasnosti visokog obrazovanja. Glavni pokazatelj u ostvarivanju ovog cilja, svakako je dužina studiranja, kojom, inače, na početku reformskih procesa se nismo mogli pohvaliti, a i sada je daleko veća od one sa kojom bi smo bili zadovoljni. Naime, neke analize kažu da je prosečna dužina studiranja za četvorogodišnje studije kod nas veća od 6,7 godina. U procesu reformi, nastojali smo da kroz inoviranje nastavnog procesa, u smislu poboljšanja kvaliteta istog, kroz interaktivnu nastavu i kontinuirani rad, na praćenju nivoa usvojenih znanja, naši studenti svaku narednu školsku godinu upisuju sa ostvarenih 60 ESPB bodova, odnosno da polože sve ispite predviđene nastavnim planom i programom za datu godinu studija. Ipak, u praksi ovaj cilj nam je još uvek daleko. To se najbolje može ilustrovati podatkom da je samo oko 20% studenata ove školske godine, ostvarilo 60 ESPB bodova. Ako se ima u vidu, da je sama reforma proces, da su naši studenti prema nekim ocenama stručne javnosti, još uvek dosta opterećeni obimnim i neretko komplikovanim nastavnim programima, da efekti ekonomske krize u većoj meri pogađaju studentsku populaciju i njihove roditelje i staratelje, nego neke druge kategorije našeg stanovništva, onda je razumljiv i pohvale vredan predlog Ministarstva, da se i ove godine omogući upis u narednu akademsku godinu studentima koji su ostvarili najmanje 48 ESPB bodova u tekućoj. Predlaganje i utvrđivanje uslova za upis i naredne 2013/2014 godine je fer i korektan predlog i u najboljem je interesu studenata. To znači da studenti na početku ove školske godine znaju kakav je uslov za upis naredne i da prema tome treba da organizuju i svoje aktivnosti i polaganje ispita. Podržavajući predlog Ministarstva prosvete za utvrđivanje predloženih uslova za upis u više godine studija iz prethodno navedenih razloga, duboko sam svesna činjenice da ovi studenti s jedne strane dobijaju, ali s druge i gube, pre svega u smislu mogućnosti da rasterećeno prate nastavni proces naredne školske godine. Nepoloženi preneti ispiti će im svakako biti teret i ograničavajući faktor da sa punim kapacitetom prate predstojeći nastavni ciklus i da u njemu aktivno učestvuju. Osim toga, ovo traži i poseban napor zaposlenih na fakultetima, nastavnika i saradnika da organizuju i donekle prema ovome i usklade tekuće nastavne aktivnosti. Stoga verujem da razlozi zbog kojih je predloženo postepeno povećanje uslova za upis, kao i smanjenje broja ispitnih rokova, leže u ispravnoj proceni nadležnog ministarstva, da se na ovaj način može postići očekivana efikasnost studiranja, kao i bolje organizovan nastavni proces na fakultetima, što je takođe bitan uslov za ostvarivanje postavljenih ciljeva reforme visokog obrazovanja. Na kraju želim da kažem da će SPS i ubuduće, kao što je to i do sada činila, snažno podržavati razvoj i unapređenje kvaliteta visokog obrazovanja u našoj zemlji. Takođe, nastojaće da uvek prepozna i razume probleme vezane za efikasnost studiranja naših studenata. U tom smislu, uvek ćemo biti za ona rešenja za koja smo uvereni da su u najboljem interesu i naših studenata i našeg društva u celini. Hvala na pažnji.
Hvala vama. Narodna poslanica Milica Vojić Marković ima reč.
Hvala. Gospodine predsedavajući, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, čim se približi oktobar, početak akademske godine, pred parlamentom se nalaze izmene i dopune Zakona o visokom obrazovanju. Doduše, pošto sam poslanik u nekoliko mandata, sećam se situacija kada smo mi već zalazili duboko u oktobar, kad su nam studenti bili na ulicama, kada smo se ad-hok dogovarali oko rešenja da se prevaziđe trenutna situacija. Dakle, gospodine ministre, večeras je 25. septembar, polako se približava taj 1. oktobar, kasni je večernji sat i, naravno, vi ste nam doneli nove izmene i dopune Zakona o visokom obrazovanju. Ništa novo. Zakon o visokom obrazovanju je donet 2005. godine i njegova namera je bila, pre svega, da poveća prohodnost studenata po celoj teritoriji Evrope i da poveže dva jako udaljena sveta, koja su danas u Srbiji još dalja i još suprotstavljenija, dakle, svet rada i svet obrazovanja i da, istovremeno, te mlade ljude lakše dovede u poziciju da se zaposle i na ono što sam rekla u početku, da usvoji sistem uporedivih diploma u Evropi. Postoji nešto što može da bude anegdota, ali nažalost nije anegdota. Te uporedive diplome koje smo mi usvojile su i te kako bili jako dobrodošla donacija u Norveškoj, recimo. Norveška se zahvalila jednoj srpskoj delegaciji za donaciju u vidu nekoliko desetina mladih školovanih doktora nauka. Nažalost, od te 2005. godine, koliko računam, punih šest i sedma godina, jer je 2006. godine zakon počeo da se primenjuje, stvari nisu mnogo jasnije, jer vidimo i nailazimo na strašno mnogo problema u ovoj oblasti i vidimo da nešto škripi. Neki kažu da reforma na kraju nije ni sprovedena do kraja, da se ona negde zaustavila, a bogami čuje se mnogo komentara da se reforma negde ugušila, da je više ni nema. Ono što je činjenica, a to ako pratite forume, pretpostavljam da pratite, studenti optužuju profesore, pa navode razloge. S druge strane, profesori optužuju studente. Vi, nažalost, kažete – ima takvih profesora, ima i takvih studenata. Ne mogu da prihvatim da to komentarišete kao predstavnik Ministarstva. Prosto, morate da imate mehanizme da znate kako se to razrešava. Ono što je činjenica jeste da nama nedostaje jedna ozbiljna analiza, da vidimo mi gde smo to stigli, gde nam valja ići, ako još znamo gde nam valja ići, koji su to problemi i da vidimo neke preporuke kako možemo da razrešimo te probleme. Takvih analiza u drugim zemljama ima i bilo bi dobro da sve ove naše buduće izmene i dopune baziramo na tim analizama i na tim nekim istraživanjima, jer bez njih ćemo da lutamo. Evo, sada pominjemo zašto nam je, recimo, nemoguće da naši studenti osvoje tih 60 poena, šta je to što ih sprečava. Hajde da to znamo, mi pretpostavljamo, ali bi bilo lepo da to znamo. S druge strane, Srbija, nažalost, svake godine dobija sve lošiju ocenu za sprovođenje Bolonjskog procesa. Posle 4.2, gde smo bili zadovoljni, bilo je 3.8, pa bili smo malo manje zadovoljni, ali još smo bili zadovoljni. Sada, poslednje godine smo dobili ocenu 3.11. Doduše, posle toga, ono što mi se dopada i što može da podstakne ovu priču o analizi i istraživanju, jeste održana jedna javna diskusija koja je imala temu izazovi visokog obrazovanja u Srbiji. Tu sam čula vrlo zanimljivih diskusija i zaključaka da je Srbija suviše bukvalno primenili bolonjski proces i da je to dovelo do neefikasnosti. Zatim, u poređivala se i reforma na način kako se to sprovodi u Srbiji sa načinom kako su se sprovodile reforme u nekim drugim zemljama, pa se došlo do nekih drastičnih razlika, koje naravno, pošto poštujemo to da svaka zemlja ima neke svoje specifičnosti, ali s druge strane moramo ipak da obratimo pažnju, recimo, na organizaciju univerziteta, recimo na standarde ocenjivanja, recimo na ono što je vrlo važno u nekim drugim zemljama. Materijalni uslovi, odnosno davanja države fakultetima je negde od 7 do 20 posto bruto-društvenog proizvoda, a kod nas je to 0.9. To je problem koji ističu i profesori i studenti u našoj zemlji. Mislim da su to neka pitanja koja treba otvoriti i o njima otvoreno diskutovati upravo zato što bi se na taj način iskristalisalo da li mi i dalje idemo u pravcu Bolonje ili smo od nje odustali. To je jako zanimljiva priča kada se pogleda samo jedna od stvari koju vi menjate, a to je broj ispitnih rokova. Mi smo dok smo koncipirali ovo o čemu ćemo pričati, došli do eminentnih ljudi koji rade na univerzitetima i prirodnih nauka i društvenih nauka i uopšte nismo mogli da iskristališemo stav. Jedni su za to da ostane šest rokova i da je to njima optimalan broj, a drugi su za to da je preteran broj i da treba napraviti tu smanjenje koje ste vi predložili. Zbog toga je taj naš amandman čuveni 4-6 ispitnih rokova, da se sami fakulteti opredeli šta je to što oni žele. Dobro je što Srbija konačno dobija mogućnost nacionalnog okvira kvalifikacija za nivo visokog obrazovanja. Dobro je, mada je malo kasno i moramo da kažemo da sam zaista očekivala da će to biti mnogo pre doneto, s obzirom da je Nacionalni savet doneo jednu listu koja je važila samo u prelaznom roku. Prosto, izgleda da je Srbija još uvek u prelaznom roku, pa nekako sve to kasni. Meni se čini da je dobro što ste poslušali studentsku konferenciju, da se ubrza sa ovim procesom i da se nacionalni okvir na neki način donese. Neću da dužim, vreme za moju poslaničku grupu prilično ističe. Volela bih da i moje kolege dobiju vreme. Hoću da kažem samo nekoliko stvari koje bih dala kao preporuku. Prvo, volela bih da se jednom donese zakon, predlog izmena i dopuna zakona ne sumnjam da će ih biti, pošto pipamo u mraku, ovde pred nas na vreme, da diskutujemo o svemu i da ne budemo ni protiv, ni za dok ne budemo izneli argumente jedni, drugi i treći. Pod tim podrazumevam i one koji su vlast i opozicija i vas kao resornog ministra. Drugo, zaista tvrdim da bez jedne ozbiljne analize istraživanja u ovom ćemo pipati kolko god hoćete u tom mraku, ali ništa nećemo značajno promeniti, a svima nam je zaista cilj da dobijemo efikasno studiranje, da dobijemo kvalitetno znanje i da, na kraju krajeva, profesori ne kažu – unizili smo svoj predmet i potpuno smo ga upropastili time što smo prešli na ovaj proces. Treće, a niko to nije pomenuo, nema jakog univerziteta bez jake gimnazije. Nažalost, mi preskačemo stepenice u ovom procesu. Volela bih da smo prvo krenuli u to da pričamo o reformi gimnazije, pa onda da uđemo u priču o reformi univerziteta. Hvala.
Zahvaljujem, gospođo Vojić Marković. Sledeći je Ljubiša Stojmirović.
Poštovane koleginice i kolege, pred nama je set zakona, odnosno izmena Zakona o obrazovanju i mi, predstavnici SNS, ćemo glasati za usvajanje ovih izmena. Ali, ako imamo na umu činjenicu da su obrazovanje i zdravstvo dva osnovna stuba svakog društva, ne možemo a da se ne suočimo sa činjenicom da ta dva stuba u Srbiji nisu baš tako stabilna. Zato verujem da resorni ministar, gospodin Žarko Obradović, nije slučajno na ovom mestu, jer je on osetio u sebi tu snagu da može barem jedan od ta dva stuba da sačuva i da pomogne stabilnosti Srbije. U ovo vreme kada je privreda Srbije posrnula i nije spremna ni da finansira obrazovanje, a kamo li da prihvati i uposli sve one koji završavaju naše visoke škole i fakultete, zbilja je hrabrost prihvatiti se ovog posla, odnosno biti na čelu Ministarstva obrazovanja. Pozdravljam danas sve ove promene koje se donose u predloženim izmenama zakona, ali moram da ukažem na ovu promenu, vezanu za broj ispitnih rokova. Po mom mišljenju, broj ispitnih rokova, ovako kako se predlaže u narednih par godina, odnosno smanjeni broj ispitnih rokova, neće doneti kvalitet. Neće doneti ni efikasnost studiranja. Više sam za to da se studentima omogući ako treba i veći broj rokova, jer nisu svi Đokovići, ne mogu svi da budu na vrhu. Ima i onih studenata koji su prosečni, a s obzirom da smo rekli da bi trebalo da imamo 20, 30 ili ne znam ni ja koliko hiljada visoko obrazovanih kadrova u Srbiji, onda moramo da vodimo računa i o tim prosečnim i da im omogućimo da blagovremeno završe svoje studije. U prilog ove moje teze, navešću još jednu činjenicu. Svojevremeno sam bio direktor u Pomorskoj agenciji "Jugoagent" i u okviru mog resora bila je i ta kadrovska služba, ili kako danas kažu ljudski resursi i mi smo zbilja vodili računa o školovanju kadrova, što ne mogu danas da kažem za većinu preduzeća u Srbiji. Svaki zaposleni je imao mogućnost da mu platimo školovanje, dobijao je po dva dana za pripremu ispita, omogućeno mu je da odlazi na predavanja itd. Danas u našoj zemlji to nije slučaj. Verujem da sve kolege doživljavaju ono što doživljavam i ja, da dođu studenti i da vam kažu – profesore, ja ne mogu da dođem taj dan na ispit, da li bih mogao neki drugi dan? Ili, kada je već završen ispit, da dođu i da kažu da nisu hteli poslodavci da im dozvole da izađu sa radnog mesta da bi mogli da polažu ispit. Zbog toga moraju da nastanu promene i u Zakonu o radnim odnosima, da se pokuša i na zakonski način da se to reguliše, a sa druge strane mi moramo da imamo, da budemo uviđajni prema tim studentima i jedan od načina gde mi pokazujemo da vodimo računa o njima je i taj broj ispitnih rokova. Mislim da to neće ništa da umanji na kvalitetu studija, a da će studentima omogućiti da postignu bolje rezultate.
Zahvaljujem. Sledeći je narodni poslanik Aleksandar Pejčić. Hoćete se prijaviti, gospodine Pejčiću?
Zahvaljujem predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, uvaženo predsedništvo, ministre, evo dva radna dana kako smo zajedno. Sada vam je mnogo lakše. Branite zakon iz svog referata i pretpostavljam da će i ova moja diskusija kod vas izazvati interesovanje. Zapravo, i ovaj zakon je izazvao veliku pažnju i pozornost stručne javnosti i ostalih, pre svega, studenata, brucoša, studenata koji završavaju fakultet, njihovih roditelja, najbližih, jer se plaše da li će se ovaj zakon izglasati, sa kojim zakonskim odredbama, da li će biti nekih amandmanskih promena? Jednostavno, da li će upisati sledeću godinu, ili će biti na budžetu? Zakon o visokom obrazovanju donet je 2005. godine kada je naša zemlja pristupila procesu bolonjskih principa i na taj način povećala ugled i međunarodnu kompetenciju i kredibilitet naših visokoškolskih ustanova i tada je počela reforma visokog obrazovanja, a zakon, kao što znamo, je počeo da se primenjuje naredne godine. Ono što je karakteristično posle početka reforme visokog obrazovanja je da fakulteti nisu bili spremni za primenu bolonjskih principa, naročito državni fakulteti, nisu adekvatno odgovorili ovim principima. Zato pojedini fakulteti koji posluju na tržišnim principima, na komercijalnim osnovama, pričam o privatnim fakultetima, su se i te kako prilagodili ovim bolonjskim principima. Na odluku ministarstva da inovira ovaj zakon i studenti su reagovali na svoj način, na neke zakonske odredbe su pozitivno odgovorili, na neke sa rezervom, a na neke čak i negativno. O tome ću u ovoj diskusiji pričati. Osnovne promene u ovom zakonu su, pre svega, to da 48 bodova može da se upi še naredna godina, u ovom trenutku sa tendencijom rasta do 50 bodova do 2015. godine. Zatim, da će se smanjiti broj ispitnih rokova sa šest na četiri, da se povećava šest meseci studentima završne godine da budu na budžetu i ono što je takođe bitno jeste da je Studentska konferencija dobila status pravnog lica. Ponaosob ću polako analizirati ove stavke o kojima sada pričam. Mnogi studenti kažu da 48 bodova u ovom trenutku je dobra stvar, ali s obzirom da je tendencija u porastu i da će do 2015. godine morati svih 60 bodova da ispune, oni govore da trud uložen za jedan bod je otprilike 25 sati i s obzirom da svaki ispit je bodovan 10 sati, to je 250 sati za jedan ispit i to je standard. Kažu da je došlo do zabune, da su neki profesori, kada je počelo primenjivanje bolonjskih principa, odokativno odredili bodove za svoje predmete koji su nekada bili dvosemestralni, a sada su jednosemestralni i tu je nastala zabuna. Kada je reč o smanjenju broja ispitnih rokova, studenti se ne slažu sa tom konstatacijom, s obzirom da i za šest ispitnih rokova ne mogu da ispune ove uslove, a kamo li za četiri. Oni predlažu onaj mehanizam, o tome su govorile moje kolege, a to je polaganje ispita kroz kolokvijume. O tome treba razmišljati, s obzirom da je u mnogim evropskim zemljama broj ispita daleko manji, ali oni kroz formu i mehanizam polaganja ispita kroz kolokvijume, to završavaju na jedan korektan način, a ko želi da ima veću ocenu, on može da izlazi na te ispitne rokove. Kada je reč o promeni da ispiti završne godine mogu šest meseci duže biti na budžetu, mislimo da je to jedna korektna i dobra zakonska odredba, s obzirom da se govori o jednom socijalnom aspektu. Upravo ti studenti će moći da koriste u radnom periodu i mogućnost benefita poput kredita, zatim prevoza, stanovanja u domu, ishrane, itd. Dakle, kada pogledamo sve ove stvari, činjenica je da će vremenom ovi bolonjski principi zaživeti. Međutim, ono što je bitno, gospodine ministre, je to da će kada budemo odškolovali naše studente, tu buduću intelektualnu elitu, oni će trbuhom za kruhom sigurno otići iz Srbije. To je ono čime treba da se pozabavimo u ovom trenutku. Upravo ti mladi intelektualci u ovom trenutku treba da izvuku zemlju iz ponora, koja je izuzetno u dubokom ponoru. Nadam da i ova vlada razmišlja na koji način da zaustavi odlivmozgova, s obzirom da je Srbija druga u svetu po odlivu mozgova, iza čini mi se Gvineje Bisao. Svojevremeno je Vlada Vojislava Koštunice, ako se dobro sećate, oformila fond za talente i na taj način pokušala da stopira odliv mozgova iz Srbije. Dakle, dobro je što je i ovo Ministarstvo omladine i sporta i ove godine raspisalo konkurs za mlade talente. Nadam se da ćete vi pronaći neki mehanizam ubuduće, zajedno sa nama ovde u parlamentu, kako da zaustavimo taj odliv mozgova, i da ćemo pomoći, pre svega, našoj Srbiji. Zahvaljujem.
Hvala, gospodine Pejčiću. Saša Milenić nije prisutan. Zatim, sledeća je narodna poslanica Ružica Igić.
Gospodine ministre, predsedništvo, koleginice i kolege poslanici, čuli smo mnogobrojne diskusije. U svakoj od njih bilo je nekih ideja, bilo je naših problema koje imamo sa Bolonjom i bilo je ono što mi na univerzitetima osećamo, što se tiče problema koji su sa samom Bolonjom su došli na univerzitet. Bolonja jeste proces u koji smo mi ušli, u koji smo ušli, čini mi se, malo nespremni, u tom smislu što je broj zaposlenih isti, broj studenata se u onoj velikoj najezdiizbeglica stalno povećavala i mi danas radimo sa brojem studenata. Na svakoj grupi imamo bar 25 na vežbama, a ako se to eksperimentalne vežbe, onda znajte koliko je to veliki problem. Svakom tom studentu moramo prići, pokazati mu određene stvari i to zaista nama predstavlja veliki problem. Naravno da je to i ovakvog uspeha studenata koje smo imali iz ovog izveštaja našeg ministra, gde se kaže da je svega 20 do 30% studenata ostvarilo 60 kredita, koji su zaista teško ostvarili. Demokratska stranka Srbije je podnela dva amandmana i sutra ćemo o njima govoriti, a oni se odnose baš na broj ispitnih rokova, a broj ispitnih rokova po nama zaista treba da bude nešto veći. Koleginica Donka Banović je predložila da broj ispitnih rokova bude minimum četiri, a maksimum šest. Mislim da je to jedno razumno rešenje u ovom trenutku. Sam broj ispitnih rokova za univerzitete, kada je šest ispitnih rokova, nije neki veliki problem. Svi smo mi završili neke fakultete i imali smo pet, šest ispitnih rokova. Verujte mi, da treba da se vratim u ovo vreme da studiram, ne znam kako bih to završila. Većina od nas je bila kampanjac. I ja sam bila kampanjac. Kada dođe ispitni rok, sedeli smo i učili i vrlo uspešno završili naše fakultete na vreme, diplomirali, magistrirali čak za dve godine i doktorirali za kratko vreme. Uspešno smo završili sa takvim brojem ispitnih rokova. Mali broj ispitnih rokova doneće nam sledeće – studenti imaju minimum osam predmeta tokom školske godine, prvi semestar četiri i drugi semestar četiri. Vrlo često to bude i pet – pet. Posle drugog semestra taj student treba da položi pet ispita. On ima junski i ima septembarski, eventualno oktobarski, ako mu damo. Taj student treba kroz dva ispitna roka da ispiti dva i po ili dva ispita u jednom roku. Ako uz to ima praktični ispit, usmeni deo ispita, kojekakve testove pred sam usmeni, onda je to vrlo teško. Skupljanje bodova tokom školske godine nije tako jednostavno. Oni imaju uglavnom 12 do 15 nedelja radnih u toku jednog semestra. Ako je to 12 nedelja, svaki od profesora traže bar dva, tri puta da polože neke testove, a testovi su, kao što sam danas na savetu istakao prepoznavanje, to nije znanje. Oni provaljuju te testove, nalaze ih u kopirnicama i vi ne možete napraviti testove koji su svaki put neki novi. To se često ponavlja, a na osnovu samo testova i na osnovu nekih kolokvijuma dati studentu ocenu, verujte, mislim da nije u redu. Student na kraju, ako mu tako upišemo ocenu, ne zna da razgovara. On treba da bude profesor u školi ili da radi sa stanovništvom, ili da bude advokat, a da ne zna bukvalno da razgovara sa ljudima. Znači, samo sistem skupljanja bodova, upisivanja ocena, apsolutno nije prihvatljiv i mislim da čak Bolonja ne insistira na tome. Na svom predmetu imam i usmeni deo ispita i verujte mi da tek tu shvatim da svo ono prethodno njihovo znanje koje su pokazali kroz testove mogu da sagledam uspešno kako vladaju tim znanjem. Međutim, veliki je problem i studenata u produženom statusu, odnosno nekadašnjih apsolvenata. Studenti u produženom statusu, danas smo čuli od ministra da u okviru propisanog broja ispitnih rokova mogu da polažu i tu smo podneli jedan amandman. O tome ćemo sutra opet govoriti. Smatramo da ti studenti moraju da imaju više ispitnih rokova, čak nego i tih šest. Nekada su apsolventi imali svakog meseca ispitni rok. Oni su na neki način apsolventi. Sede kod kuće i ništa drugo ne rade, nego uče. Pa, dajmo im mogućnost da što pre završe. To je poenta Bolonje, da ih što pre izvedemo na put da mogu da rade. Mislim da i taj amandman apsolutno nije neprihvatljiv, ili dajte u skladu sa Statutom visokoškolske ustanove neka se to uredi, ali nemojte da dozvolimo da profesori pišu u sveske ispite, a na kraju krajeva, upišemo ih u ispitnim rokovima. Mislim da to zaista nije u redu. Šta bih na kraju rekla? Da univerziteti, a ovde se niko nije dotakao, imaju velikih problema akreditacije. Akreditacija traje jako dugo. Akreditacija, kada mi krenemo, to je nekoliko meseci da je mi uradimo, pa je dostavimo ministarstvu i Nacionalnom savetu i Akreditacionoj komisiji i to traje više od godinu dana. To je zaista jedan dug period. Ako postoji neko rešenje, dajte da to skratimo, da ne traje toliko dugo i da to zaista ubrzamo. To je veliki problem univerziteta. Spomenuli smo šifrarnik stručnih naziva, gde nisu uneti stručni nazivi, oni koji se već dugo godina školuju. Zatim, pravilnik o vrsti stručne spreme. Imamo situaciju da npr. Univerzitet u Novom Sadu, baš Prirodno-matematički fakultet, koji školuje profesore i matematičare i geografe, biologe, fizičare i informatičare, imamo situaciju da ukoliko u pravilniku o vrsti stručne spreme stoji da može u školi da radi, finansijska matematika može, a matematika finansija ne može. Zar je to toliki problem da se to ispravi? Naš naziv je matematika finansija, a u Beogradu stoji finansijska matematika. Godinama pokušavamo da promenimo to godinama u tome ne uspevamo. Nadamo se da neće biti jedna crta u tom nazivu bitna toliko i da će npr. diplomirani biolog – ekolog moći da radi u školi, a da ne bude diplomirani ekolog. To su sitne stvari, to su isti programi, to je isto, samo što je naziva malo drugačije. To nije neki veliki posao da se predloži, da ministar sam donese tu odluku. To očekujemo vrlo brzo da će biti rešeno. Na kraju, završila bih da ću biti zadovoljna ako sa ovakvim analizama, sa kakvim je ministar izašao, o prolaznosti, posle tri godine primene ovih promena izađemo ponovo, pa vidimo da li smo nešto uspeli sa tim promenama, odnosno koliko ostane četiri ispitna roka i ukoliko ostane 48 kredita, pa 50, pa 60, da li ćemo imati veću prolaznost, a za tri godine ćemo valjda imati neke pokazatelje. Mislim da nećemo, a ovih 48 kredita, studenti treba da su svesni da ukoliko je u kvoti, onda mogu da uđu na budžet. Ukoliko je kvota 100 studenata i 100 ima sa 60, nijedan student sa 59 neće moći da uđe na budžet. Time ne dobijamo nešto puno. Dobijamo mnogo više povećanje broja rokova da bismo prolaznost povećali. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Branislav Blažić.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministre, dame i gospodo narodni poslanici, Niče je jednom rekao da pored ljudi i vreme može da poludi, pa ludo važi za pametno, a zlo za dobro. U tom našem ludom vremenu, verovatno u poređenju sa nekim sličnim takvim vremenima, na nekim drugim mestima, naše bi bilo negde na samom vrhu. Desila se u poslednjim godinama erozija svega, svih institucija i erozija kvaliteta, vrednosti, poštovanja. Nažalost, u toj eroziji nije izbegnuto i zapostavljeno visoko obrazovanje. Visoko obrazovanje koje je u ovoj zemlji bilo uvek primer, imalo visoki ugled i poštovanje, dostojanstvo i služilo je svojom odgovornošću, radom i kvalitetom svakako za ugled ove zemlje, a školovalo je godinama generacije kvalitetnih studenata, ljudi, a mnogi su, nažalost, odlazili u inostranstvo i tamo, iz ovog našeg nesavršenog sistema u onaj njihov savršen, prenosili znanje i mnogo doprineli da se oni više razvijaju, nažalost, nego mi sami. Onda nam se desilo da nam je umarširala neka umarširana demokratija, koja je došla, uletela na univerzitet, stavila neke partijske čizme, zauzela to i proglasila autonomiju. Ta autonomija se sastoji u tome da niko više tamo ne može ništa da se meša i da oni mogu da rade šta hoće. Još su dve stvari koje definišu ovu našu sumornu stvarnost kada je u pitanju visoko obrazovanje - jedno je Bolonja, a drugo je hiperprodukcija privatnih univerziteta i fakulteta. Mi imamo devet privatnih univerziteta i 60 fakulteta. To nema niko u Evropi i tu smo verovatno prvaci sveta. To nije evropski standard, niti je bio niti će biti. Sad je počelo štancovanje mastera i kad sve pevačice postanu masterke, verovatno će se to onda zatvoriti. Nažalost mi masterke imamo, a majstore više nemamo. Ono drugo što je bitno to je ta bolonja o kojoj svi pričaju i Deklaracija o Bolonji i svi se pozivaju na to da rade po Bolonji - neko izmenjeno, neko promenjeno, neko Bolonja na srpski način. A sad čujemo da neki predviđaju da više i Bolonja neće Bolonju. Postavlja se otvoreno pitanje - da li smo mi zreli uopšte da prihvatimo taj sistem bolonjske deklaracije? Da li su naši profesori dovoljno psihološki, pedagoški edukovani, obrazovani, da to što treba da sprovedu i da bude kvalitet nečega novog, uopšte primene kod studenata? To je otvoreno pitanje, a mi ulazimo u nešto što mi sami ne znamo šta treba da radimo, a niti smo ni tehnički, ni materijalno, ni stručno za to pripremljeni. Naše visoko školstvo je tu Bolonju doživelo, da je sačuvalo često i programe i planove, a izmenilo samo formu neke nove tabele i, normalno, uvela neka nova imena i nazive, koji su latinski, da i mnogi profesori više ne znaju šta oni znače. Ono što je možda sada i suština ovog zakona i o čemu treba jako mnogo razmišljati, jer taj zakon je u stvari donet pre sedam godina, a ovo su sad samo neke nove izmene i ponovo ga menjamo, jer neki fakulteti nisu uredili studiranje, pa nemaju dovoljno studenata koji ispunjavaju uslov za upis naredne godine. Jedan od izora problema koje želim posebno da naglasim su pojedini profesori kod kojih je prolaznost izuzetno niska, do te mere, da zakoči čitave generacije studenata. Fakulteti država ispada da nemaju rešenje za taj problem i trpe studenti. Kod nekih profesora koji su već postali čuveni, prolaznost je ispod 10%. Zamislite kakav je to problem za nekog studenta iz siromašne porodice iz unutrašnjosti, koji zbog ovakvog profesora ne može da se upiše na budžet i mora da plati školarinu, a pride izgubi stipendiju i pravo na korišćenje studentskog doma. Zaista ova država mora nešto odmah da preduzme da se stane na kraj samovolji pojedinaca i haosu na pojedinim fakultetima koji plaćaju građani. U tom smislu ću vam dati samo jedan primer. Na Poljoprivrednom fakultetu desilo se da je jedan gostujući profesor iz Makedonije podelio studentima zadatke, ostavio asistenta da to prati, au toku ispita je napusti prostoriju i studenti završe. Pokupi asistent vežbanke, preda profesoru i on zgrabi te vežbanke i odnese u Makedoniju, pošto čovek živi u Makedoniji. Odnese tamo pregleda i javi mejlom, pošalje mejlom njegovom asistentu i kaže - od 70 studenata je položilo 10, a 60 studenatanije. Tih 60 nije položilo zato što on smatra da su tako dobro napisani testovi, da smatra da su oni prepisivali. Normalno, ne javi se i ne dolazi ovamo, drži tamo te testove i studenti odlaze kod prodekana za nastavu i žale se. Prodekan ne može ništa da uradi, pošto dobija takvo obrazloženje. I da li sada ti mladi ljudi koji su izgubili godinu, ili su u poziciji da izgube godinu, dužni da trpe takvu jednu samovolju profesora koji niti živi ovde, kojeg uvozimo iz Makedonije, koji dolazi još nosi testove van ove države da bi ih tamo pregledao.? Prema tome, jako je mnogo problema u tom smislu i to više govorim zbog ovih rokova koji se žele smanjiti sa šest na četiri - jer kako ćemo objasniti to da mnogi studenti mogu zbog malog broja rokova, zbog takvih i sličnih profesora, izgubiti godinu i često puta, možda i više godine, zbog toga ponavljati? U tom smislu sam podneo jedan amandman, a to ćemo sutra kada budemo govorili o zakonu u pojedinostima. Hvala lepo.
Zahvaljujem, doktore. Sledeći prijavljen je Predrag Marković, koji nije u sali. Reč ima gospodin Milan Knežević.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministre, koleginice i kolege narodni poslanici, u ovoj popodnevnoj raspravi oko ovog zakona imamo diskusije koje mogu da se podvedu na konkretne diskusije i rasprave vezane za zakon i druga grupa diskusija poslanika se odnosi na argumentovane primedbe, koje se odnose na suštinu zakona i na osnovu diskusija, potrebe da se možda uradi revizija tog zakona o visokom obrazovanju. U skladu sa diskusijama prethodnih govornika, odnosno mojih kolega poslanika, ovaj deo diskusije ću da svedem u dva dela. Jedan deo, konkretan, koji se odnosi na zakon, gde bih izneo, po mom mišljenju, odgovarajuće i dobre strane ovog zakona. U drugom delu bih se osvrnuo na jedan opšti stav koji se odnosi na sam proces nastave visokog obrazovanja. Dobra strana je, kako ste i vi ministre, kao i neki poslanici rekli, mali zakon, ali mali zakon koji se tiče mnogo osetljivih stvari. U stvari, možemo da kažemo da je to mali veliki zakon, jer i ovaj zakon sa osam članova predstavlja sliku nekog stanja visokog obrazovanja. Ovi članovi o kojima diskutujemo, ipak nastaju kao posledica odgovarajućeg nastavnog procesa, odgovarajuće prolaznosti, organizacije nastave. On na odgovarajući način ukazuje da u nekim segmentima sama organizacija i način sprovođenja nastave na odgovarajućim fakultetima nije adekvatna. Isto tako, kod pojedinih fakulteta postoji neadekvatnost organizacije, neprilagođenost ili needukovanost nastavnika, a takođe, neprilagođenost studenata. Ovaj zakon iako smo rekli da ima samo osam članova, opet daje slikujednog stanja u visokom obrazovanju. Vratio bih se sada konkretno na članove zakona. Po meni je dobra strana ovo što je stvarno produženo finansiranje iz budžeta studenata na godinu dana. U prethodnom je to bilo šest meseci, tako da je to jedna olakšica i daje jednu bolju mogućnost studentima. Produžavanje finansiranja iz budžeta sa šest meseci na godinu dana je jedan sigurno koristan efekat po studente. Druga stvar je, s obzirom da je naša studentska konferencija postala član evropske studentske konferencije i samim tim je to članstvo velika stvar za studentsku organizaciju, a drugo, proizilazi i ova potreba da ta studentska konferencija dobije svojstvo pravnog lica, kako bi mogli da konkurišu za odgovarajuće fondove koji se finansiraju i predviđeni su za to. Treća stvar je aktuelna sada pred oktobar mesec, a to je adekvatan broj bodova, 48. Znači, u ovom trenutku ovo je adekvatan uslov da prema, moramo da kažemo, trenutnoj situaciji s obzirom na broj studenata i potrebe upisa za narednu školsku godinu, sigurno je i ovo korisno za studente i to je jedna strana korisna. Meni je isto i ovo dobra strana, postupnost u rastu bodova za naredne tri godine, a uporedno smanjivanje broja rokova. Zašto je to dobro, po meni? Zato što mi već sad u ovom trenutku znamo uslov koji je planiran za godinu-dve dana. Znači, znamo pravila igre. Možemo na dva načina da se ponašamo prema ta dva pravila igre. Znači, da pripremamo za taj uslov svoju organizaciju, mislim na fakultete i prolaznost studenata i da, na odgovarajući način, uradimo, mislim odgovarajući fakulteti, akcioni plan toga. Ili, ako to nije moguće, opet je dobro zato što relevantne institucije, a to su fakulteti, imaju vremena da svojim argumentima izađu i da kažu – dobro ove godine je bilo korisno 48 bodova, ali argumentovano da navedu da za sledeću godinu je potrebno neki drugi broj bodova. Možda ćemo mi kroz godinu dana opet od ovog diskutovati. Znači, dobra strana je, ponavljam još jedanput, što mi znamo šta nas čeka sledeće godine. Time dajem mogućnost svim onim fakultetima i institucijama koje smatraju da to nije dobro da istupe, bilo prema ministarstvu, a samim tim i prema Skupštini, da dođe do korekcije. Znači, izvesnost pravila igre daje vam mogućnost da poboljšate nešto ili da stavite primedbe i da pokušate da promenite to, da bi svojim argumentima ubedili odgovarajuće institucije, a to je ministarstvo, da ipak to treba korigovati. Onda je korisno i dobro rešen ovaj pravni osnov nacionalnih okvira kvalifikacija za visoko obrazovanje, odnosno ta lista zvanja. To je apsolutno potrebno baš zbog ovih stvari o kojima smo pričali, zaposlenja, prijavljivanja na, kako se ranije govorilo, Biro zapošljavanja, odnosno traženje posla posle završetka. Rešavanje ovog pravnog osnova, diskutovao je jedan kolega, povlači da ćemo u sledećoj fazi da razrešimo isto i osnov ovog okvira kvalifikacija koji se odnosi i na srednje školstvo, odnosno na srednje stručno obrazovanje, jer sigurno, posle ovog, treba i taj deo razrešiti jer odgovarajući stručni profili srednjih škola ne odlaze da studiraju. To je ono konkretno što, u ovom trenutku, ovaj zakon daje i očigledno je i ministarstvo prema ovoj situaciji prilagodilo ove članove da se na odgovarajući način sve ovo što sam izneo, koliko može u ovim uslovima, poboljša. Onda ostaje sada onaj deo moje diskusije opšti, što je ovde jasno iz diskusije, ne samo kolega narodnih poslanika raznih poslaničkih grupa, nego i stručnih ljudi van Skupštine, da postoje značajne primedbe koje se odnose na suštinu organizacije odvijanja nastavnog procesa u visokoškolskim ustanovama. Znači, iznose argumentovano da postoje problemi u organizaciji, u načinu sprovođenja nastave, ispita i samim tim rezultata koji nastaju. Odmah vezano za to, rekla je isto koleginica poslanica, da je potrebno posle ovoliko vremena uraditi jednu stručnu evaluaciju svih segmenata obrazovanja koji su dosad dali. Pa, da vidimo na jedan doktrinarni, stručni put jer obrazovanje ustvari treba da bude, i svi smo toga svesni, doktrinarno, stručno, prema profilu odgovarajućih studija zasnovano na konkrentnim objektivnim parametrima, da se uradi evaluacija i da rezultati evaluacije ukažu da je ovo dobro, nešto treba poboljšati, nešto treba promeniti. Da ne bih mnogo dužio, ono što vidim i ja, i pretpostavljam SNS, jeste nada da već u ovom izveštaju, koji smo mi na Odboru raspravljali, Nacionalnog prosvetnog saveta koji je predložio ministarstvu, samim tim Vladi, da je neophodno, oni su snimili situaciju od osnovnog do srednjeg obrazovanja, pa i fakultetsko, a i čuli smo danas u izlaganju, uraditi kvalitetnu strategiju obrazovanja do 2020. godine. Znači, po meni i po našoj poslaničkoj grupi jeste odrediti jasnu strategiju, koja je planirana. Kada se uradi strategija sasvim je logično da će svi segmenti morati prema toj strategiji da se revidiraju i da se urade. Onda treba krenuti u odgovarajući proces procene Zakona o visokom obrazovanju, Zakona o srednjem i osnovnom obrazovanju. Lično mislim da ako ova vlada želi promene, a mi svi želimo promene na bolje, da sada budemo praktični što se tiče ovog zakona, vidim da je većina na toj strani, a da bez zapostavljana i da ne ostane naša diskusija prazna, da se kroz strategiju, i jasnim planovima strategije definišu, revidiraju, ako je potrebno poboljšaju nastavni planovi, koji se tiču visokog obrazovanja, srednjeg obrazovanja, kao i svi mehanizmi i mogućnosti finansiranja. Mislim da nekad u nekom trenutku znamo kako je odlično nešto organizovano, da ne navodim zemlje zapadne Evrope. Nama će trebati, zbog toga što su oni finansijski bolje organizovani, mnogo više vremena. Sigurno će nam trebati zahvati da kažemo – ovo je najbolje, ali u sledeće tri godine možemo zbog svoje finansijske potpore da ispoštujemo doktrinarni deo, ali finansijski deo, neka taj deo bude prelazni. Uglavnom, naša stranka i prethodne kolege poslanici su rekli da će podržati ovaj zakon. Ono što mislim jeste da imamo nadu da će kroz strategiju da se uradi odgovarajuća ponovna diskusija, ako je potrebno revizija nastavnih planova i procesa u svim, ne samo visokog, nego od pretškolskog obrazovanja i da učinimo sve što je do nas da se nastavni proces poboljša i da se efekti i svi segmenti koji to budu pratili poboljšaju u stvarnom životu i da budu na korist đaka, studenata, odnosno naših građana. Hvala.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Aleksandra Đurović.
Hvala. Poštovani predsedavajući, poštovani ministre, kolege narodni poslanici, kada je 2000. godine počela reforma obrazovanja, vladao je opšti utisak da je tromom obrazovnom sistemu u Srbiji konačno došao kraj. Međutim, 12 godina kasnije jasno je da stvari idu teško. Bilo bi netačno reći da nema nikakvih promena, kao i da se na polju zakonskih rešenja nije odmaklo, ali u Srbiji se prečesto javlja problem prakse i u praksi se vidi da neke stvari ne radimo kako treba. Obrazovanje treba da bude jedna od najznačajnijih tema u Srbiji, s obzirom da nemamo naftu i zlato i da možemo samo pametnim ljudima i dobro kvalifikovanom snagom da postignemo ekonomski napredak. To su pre nas uradile mnoge zemlje, kao što su Finska, Irska, Holandija. Danas je pred nama Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju, gde je u čl. 5. i 7, kako je navelo ministarstvo, radi zaštite interesa studenata, umanjenja efekata ekonomske krize zbog izvesnog finansijskog opterećenja po osnovu plaćanja školarine i gubitka prava iz oblasti studentskog standarda za veliki broj studenata predviđeno da student može da se u školskoj 2012-13. godini finansira iz budžeta, ako u školskoj 2011-12. godini ostvari najmanje 48 bodova, odnosno ako u školskoj 2012-13. godini ostvari najmanje 50 bodova i rangira se u okviru ukupnog broja studenata čije se studije finansiraju iz budžeta, u skladu sa zakonom. Naime, na uzorku od 80% fakulteta procenjeno je da je samo oko 20% studenata u školskoj 2011-2012. godini ostvarilo 60 bodova. Zašto sada ove izmene zakona? U reformu se krenulo vrlo ambiciozno, međutim, već pre dve godine se videlo da je Bolonja počela da stagnira u našoj zemlji. Suština problema je u slaboj prolaznosti koja je, po mom mišljenju, uzrok velike opterećenosti studenata. Postavlja se pitanje da li je deci škola teška? Škola nije teška, međutim, ona je njima dosadna, arhaična, programi su zastareli, nastavnici imaju staromodan pristup nastavi, slabo se primenjuju nove tehnologije i postoji brojan broj nastavnika koji imaju strah od računara, ne primenjuju nove tehnologije. Sami studenti se i dalje suočavaju sa velikim brojem nereformisanih nastavnih planova i programa koji su preambiciozni, udžbenici su preobimni, kao i tendeciozno lošom primenom bolonjske deklaracije. Svake godine smo imali štrajk studenata jer imamo sistem koji je nedorečen. Magične reči sve vreme su bile 48 bodova, koji su i prošle i proteklih godina bile razlog za studentske proteste, šetnje, na karaju i za blokadu fakulteta. Smatram da studentima treba odobriti uslov od 48 bodova za finansiranje iz budžeta, jer ne mogu samo studenti da plaćaju ceh nedovršenih reformi. Ako generacije ne mogu da ispune uslove od 60 bodova, tu je neka sistemska greška u proceni da li studenti mogu u predviđenom vremenu da nauče ono što nastavnik traži. Još jedan od uzroka loše prolaznosti su i pojedini prezahtevni profesori, čije je previsoke kriterijume gotovo nemoguće zadovoljiti. Na svakom fakultetu postoji poneki predmet gde je prolaznosti izuzetno niska i to je veliki problem koji moramo rešiti. Mislim da su korišćenje studentskih anketa i javno publikovanje statistike neki od način kako bi se pojedini profesori zapitali – šta je to kod mene što je razlog za malu prolaznost na ispitima, i kako bi ispravili svoje greške u radu. Studentima takođe predstavlja problem i loš rad studentskih službi koja ih dodatno usporava u njihovim primarnim zadacima, a to je praćenje predavanja, učenje i polaganje ispita. Za svaku prijavu ispita student treba da ode do fakulteta, da u skriptarnici kupi prijavu ispita, da ide na poštu da uplati, da se ponovo vraća na fakultet da prijavi ispit, a sve to oduzima dragocene vreme studentima u trenutku kada su oni najaktivniji u procesu učenja i spremanja pred ispitni rok. Takođe se dešava da studenti često čekaju profesore u zakazanom terminu za konsultacije, predavanje ili ispit, ali da se profesor ne pojavi. Kod nas iz nekog razloga nije zaživela elektronska prijava ispita, a to bi uštedelo vreme svakom studentu. Svaki fakultet ima sajt i ne vidim razlog zbog čega se na sajtu ne bi objavljivalo ukoliko se ispit ili predavanje odloži, da studenti ne gube vreme dolazeći na fakultet. Nedostatak novca u ovom slučaju nije opravdanje. Potrebna je samo bolja organizacija i disciplina zaposlenih. Novina u ovom predlogu zakona je produžen apsolventski staž. U Predlogu zakona piše obrazloženje da je ovim predlogom zakona, radi stvaranja uslova da zadrže status studenata koji se finansiraju iz budžeta, do ispunjenja svih preostalih obaveza u obimu od oko 46 bodova, predviđeno da studenti upisani u prvu godinu osnovnih studija školske 2008-2009. godine, odnosno 2009-2010. godine zadržavaju pravo da se finansiraju iz budžeta najduže godinu dana po isteku redovnog trajanja studiranja. Ovakvo rešenje je korisno i zbog toga što se status studenta u pogledu finansiranja utvrđuje upisom u narednu školsku godinu u oktobru mesecu i nije predviđena tehnika izmene tog statusa u toku školske godine. Smatram da je ova izmena veoma značajna i pozitivna za studente, jer je predviđeno da produžena godina, umesto šest meseci, traje godinu dana, što je veoma važno iz razloga što se sa socijalnog aspekta na taj način studentima produžava pravo na studentski dom, na kredit, na povlastice za prevoz. Sve ovo su jako bitne stavke u kućnom budžetu jednog studenta, posebno u današnje vreme ekonomske krize u kojoj se zemlja nalazi. Ovim izmenama Zakona o visokom obrazovanju svi dobijaju. Vrlo je mali broj studenata koji su ostvarili uslov od 60 bodova. Konstatovali smo da ih je bilo svega 20%. Zadržavanje ovog broja bodova za budžet moglo bi da znači i odustajanje od studiranja određenog broja studenata koji ne mogu da plate nastavak školovanja, a to nikome nije u interesu i time vas pozivam da glasate za ovaj zakona. Hvala.
Hvala. Za reč se javio narodni poslanik Predrag Marković. Izvolite.
Hvala vam. Gospodine Obradoviću, vi znate da je ovo lično, je li tako? Izvinjavam se ostalim poslanicima. Dame i gospodo, šala je povodom razmene ko je sa koje strane iskustva. Neću koristiti puno vreme koje je preostalo, jer jedno je šala, a jedno je ozbiljnost. U okviru toga postoje dva paradoksa kada govorimo o ovoj temi i razumljivo je da je ovoliko poslanika želelo da učestvuje, jer je važna oblast, ali same promene zakona mogle su da budu objedinjena tačka sa sutrašnjim tačkama, jer, u suštini, sem ove kvalifikacione liste, kao što smo konstatovali, ove izmene su ratifikacija kroz zakon onih dogovora koji su u prethodnom periodu postignuti iz različitih razloga: problema prolaznosti, ispunjenosti standarda, ekonomskih problema i studenata i drugih delova obrazovne visoko školske zajednice. Vrlo je korektno da je ministar to tačno tako i rekao i u obrazloženju i danas na odboru, koliko sam čuo, i na taj način je u suštini otklonio jedan drugi paradoks. Vi ste dugo bili poslanik i iskusno ste čuli šta se govorilo. Svi koji dođu na glasanje, glasaće za izmene i dopune ovog zakona. Naravno, i Ujedinjeni regioni Srbije. Ali, da ste donosili taj zakon na koji su izmene i dopune, ne zna se ko bi glasao, jer neki očito još uvek nisu baš suočeni sa tim da li je dobro i velike su sumnje da li uopšte ulaziti, kojim ritmom u bolonjski proces, a kamoli u čitav niz onih procesa koje naš visokoobrazovni sistem sada ispunjava u okviru standardizacije umrežavanja sa drugim univerzitetima. Naravno, neki ne bi glasali zato što postoji politički folklor. Danas ste videli da neki ministri, predstavnici Vlade nisu glasali ili nisu došli na glasanje za ratifikaciju ugovora i sporazuma koje su oni sklopili. To je deo političkog folklora i tu se Srbija ne razlikuje. Ovo vam govorim samo zbog toga, i to je moja poslednja poruka, a bilo bi dobro da i poslanici toga budu svesni, vi ste sada u sjajnoj poziciji, početak rada Vlade, pri čemu ste u kontinuitetu resora i poslova, ovo je samo jedan segment vašeg resora koji ste radili, i u mogućnosti ste da dogovore koji su postignuti odmah nastavite da realizujete. Sa druge strane, sve one krupne teme, ali i one predrasude, da je naš sistem takav, da naši stručnjaci gde god odu napolje zapošljavaju se, što nije istina, samo par fakulteta i stručnjaka sa tih fakulteta stvarno nalazi poslove odmah u inostranstvu u toj oblasti, a drugi ne, i obrnuto, da naš sistem ništa ne valja, konačno, i to je sad druga prednost, upravo se u ovom periodu dogodilo da smo ušli na Šangajsku listu, Beogradski univerzitet. Hajde da kažemo ovim džacima, za kojima, kažemo, ne treba liti krokodilske suze, da im kažemo otvoreno – već pre dve godine bi Beogradski univerzitet bio na toj listi, da nije bilo birokratske aljkavosti nekih fakulteta. Kada sada kažemo – jeste, ovo je možda previše tolerantno ili premalo prema studentima, jer oni nisu poštovali neke rokove, molim vas, oni su to naučili takođe od fakulteta i društva u kome žive, koje između ostalog nije došlo na Šangajsku listu zbog toga što nije pravovremeno samo popunilo određene formulare i dalo određene podatke. Zašto je sve ovo važno? Samo jedan segment toga što tišti, gospođa Novković je sjajno govorila u kojoj su poziciji roditelji, posebno roditelji koji nemaju mogućnost da se, srećom sada toga ima više, ali da se u njihovom mestu ili u blizini nalazi fakultet, nego kako se govorilo šalju decu uvereni da ih šalju u hram znanja. To nije tako. Profesor Korać se seća te dileme od pre tridesetak godina kada je Edgar Moran govorio da fakultet je - malo hram znanja, a mnogo je više dolina tuge, ili debelog lada. Jer je po definiciji univerzitet i kočničar, baš zato što čuva sistem, metodologiju, tradiciju. Takođe, kočničar onogao čemu svi ovde govore, a to je tržište i da li mi proizvodimo na fakultetu kadrove za tržište upravo tim terminima proizvodnje. Poslednji put kada je sistemski rađeno istraživanje šta tržištu treba, a šta se proučava na fakultetima, ako se dobro sećam, tog podatka profesora Dimića, to je rađeno 1937. godine i u tome učestvovao univerzitet i Kraljevska akademija nauka i umetnosti,i taj posao ni tada nije okončan. Posle toga je bilo u par navrata pokušaj da se prilagodi ili tržište ili fakultet jedno drugome. Ali, to su sve aspekti u kojima država ne može uvek da pomogne, a posebno ne ministarstvo, nit je to posao ministarstva. Tu možete da budete relaksirani, ali ćete stalno dobijati tu vrstu pitanja i moraćete stalno na to da odgovarate. Drugo, što je danas rečeno, molim vas da što pre preduzmete, ne tiče se ovog zakona, već jednog novog, a to je nostrifikacija. Naravno, možda ćete čak i mene naterati da zapušim usta onima koji imaju važne podatke, naravno, mnogo važnije je da ćete naprosto olakšati dodatno protok kadrova u jednom i u drugom smeru, jer se mi trenutno čitavog niza kadrova lišavamo. Kao što kvalifikacionom listom nećete, sjajno su govorili neki poslanici, ali nećete rešiti probleme koji su važni. Nije istina da investitori zbog toga što imaju određena znanja, zvanja studenti, sada njih ne zapošljavaju. Ne. Pa, oni ne zapošljavaju po diplomama. Uvek polažete testove, oni zapošljavaju po znanju. Ne. To jeproblem zbog naših javnih preduzeća i naših loših podzakonskih akata koji su predvidela određena zvanja koja su u međuvremenu ili specifikovaana, pa više nisu upotrebljiva, ili ih naprosto ne prepoznaju. Ali ih u svakom slučaju, u narednom periodu će vam biti olakšano da sa ovog stanovišta, znači početak celog jednog perioda Vlade u kome nastavljate kontinuitet, i konačno za to ćete imati jednu dodatnu podršku, ako dobro razumem, posle dva mandata rektora gospodin Kovačevićsada je zadovoljan uspeoje sada je ovo ključno, a to je Šangajska lista, dolazi novi rektor, pa ćete imati u istom koloseku još jednu pomoć jer je činjenica da ove vrste problema se rešavaju samo između profesora, odnosno rektora, ministarstva i naravno studenata. Ali, kad su u pitanju studenti mi uvek pamtimo samo pojedine pobune studenata. Borislav Pekić me devedeset prve godine naučio da nisu samo one koje mi pamtimo. Naravno, da su uvek ili u junu ili u septembru. Naravno, da su uvek više protiv problema u društvu, a ne na fakultetu. I naravno, da su studenti u pravu. Ali, ne mogu studenti da reše problem, taj problem moraju da reše neki drugi. Hvala vam. To je ono što samželeo večeras da vam kažem.
Hvala. Narodni poslanik Ivan Karić.
Zahvaljujem. Poštovani predsedavajući, uvaženi gospodine ministre, koleginice i kolege,a ko mogu samo na početku jednu malu impresiju podelim sa vama, a predsedavajući će me opomenuti ako slučajno nekog uvredim. Ali, čini mi se da svih ovih dana većina naših kolega, ili dobar deo naših kolega podjednako na svim stranama, dođe sasluša sam sebe, pokloni se završi govor i ode. Čini mi se, da možete večeras da mi date još malo vremena, ako me bar p nečemu znate, znate me po tome što uporno i uporno svako veče sedim ovde sa ovim kolegama koje gledam. (Predsedavajući): Mi vas pohvaljujemo, ali to je inače obveza narodnog poslanika. Nemam želju nikog da vređam, ali jednostavno mislim da mi ovde nismo sami zbog sebe. Za ovih dva meseca mogao da čujem vrlo lepe i komentare, vrlo lepe rasprave mojih kolega i drago mi je što uporno svake večeri sedim ovde. Javio sam se u ime Zelenih Srbije, uzimajući pravo da neko ko je studirao i završio fakultet, čast naravno izuzecima, može nešto da kaže o visokom obrazovanju. Ministar je delimično rekao nešto o tome kakvi su rezultati bolonjskog procesa. Ta analiza nam ministre zaista treba što pre. Vi ste nas i pozvali da ćemo o tome moći da diskutujemo u narednim danima i mesecima, to je svakako za pohvalu. Zeleni Srbije su primetili da je puno problema oko nostrifikacije diploma. Time se smanjuje pokretljivost i studenata, ali i radni snage u budućnosti. Reforme u nastavi su obesmišljene i dovedene do apsurda kada imamo princip da se smanjuju slova u knjigama, a da se knjige ne prilagođavaju, da se sadržina knjiga ne prilagođava onome što je potreba studenata. Mi čak, da kažem, žale nam se neki studenti da moraju sa lupama da čitaju knjige jer su njihovi profesori samo smanjili slova da bi smanjili broj stranica. Mi insistiramo na suštini i na sadržini, a ne na formi bolonjskog procesa. Kada su studentske konferencije u pitanju, naravno da je dobro da dobiju status pravnog lica. Mi Zeleni, čini nam se da bi možda studentske konferencije mogle biti prijavljene u registar udruženja građana. Zelenima se čini da je suviše kruto da to bude u sudskom registru, ali da kažem da je i politika Zelenih malo liberalnija u odnosu na tradicionalne političke stranke. Za mene neočekivano, ali najveće ograničenje za kretanje građana Srbije u Evropskom prostoru postaje sadržina i model visokog obrazovanja. To naravno nije ni krivica ni zasluga ovde ministra, ali upravo i kritikujemo predloženi zakon da bismo pronašli neka bolja rešenja. Zeleni Srbije smatraju da broj ispitnih rokova ne treba smanjivati, naprotiv smatramo da ih treba povećati. Pristup mehanizmima provere znanja treba da ide ka tome da ima više, a ne manje mogućnosti. To ne znači da treba sniziti kriterijume ili da znanje treba da bude parcijalno. Zalažemo se za veći broj ispitnih rokova koji će da proveravaju integrisano znanje. Vi znate da imamo problem na fakultetima jer oni nisu nažalost pristupačni za studente sa invaliditetom. Mi ovde imamo s toga i jedan amandman i Zeleni Srbije misle da bismo studentima sa invaliditetom trebali da produžimo pravo da se finansiraju iz budžeta najduže dve godine od dana isteka redovnih studija. Da na taj način pokušamo da toj kategoriji studenata izađemo u susret. Mislimo da ovaj predlog, o tome ćemo govoriti u amandmanima ne menja suštinu ovog zakona, a da unosi jedan humani deo i humanu stranu u ovom zakonu. Zeleni Srbije naravno kada govore o većem broju rokova ne govore o snižavanju kriterijuma ili o tome da studenti ne moraju da uče. Znanje mora da bude jedini i najveći kriterijum, ali moramo studentima da ponudimo mogućnosti izbora i izlazaka na ispite. Tu je uvaženi profesor Poskurica veoma lepo govorio, gospodin Blažić takođe je veoma lepo govorio i sam ministar, da kažem je istakao, da se traži znanje. Tu se ne razlikujemo ni po čemu, naravno da se zalažemo da se prvenstveno traži od studenata znanje. Mi kao Zeleni principijelno podržavamo Bolonju, ali ja se sećam svojih studija, uvek sam prvo polagao ispite na kojima sam redovno slušao predavanja, redovno išao na vežbe, verujte da sam te ispite polagao odmah i u januaru ili u junu. Zbog toga mislimo da je Bolonja dobra bar u tom delu da primorava studente da budu na nastavi da na neki način im pomogne da lakše polažu ispite. Slažemo se i sa ovim predlogom oko kredita, da studente zaista relaksira saznanje da će im biti dovoljno 48 kredita ili ESPB bodova i da im odgovora produženje važenja uslova za upis. Čini nam se da je ovaj prethodni kriterijum dovoljan i da možda ne bi trebalo dodatno uvoditi i rangiranje. Zelenima Srbije se čini i mislimo da je broj bodova dovoljan kriterijum za ovu godinu. I na kraju, ono što zaista moram kao Zeleni da istaknem, imamo problem sa ekološkim zvanjima. Kad kažem – ekološki, ne mislim na ono fundamentalnu ekologiju, nego zaista na zvanja koja su u oblasti zaštite životne sredine. Tržište rada, nažalost, vrlo teško ili gotovo da ne prepoznaju ova zanimanja, a stara nacionalna nomenklatura koju vučemo još iz, čini mi se, iz bivše SFRJ ne prepoznaje pojedina zanimanja, dok tih zanimanja ima u nacionalnoj kvalifikaciji za visoko obrazovanje. S toga, što pre, držaćemo ministra za reč da ćemo raspravljati o strategiji, da kažem, u narednim danima, nedeljama, ćemo žuriti i mi smo tu da pomognemo da visoko obrazovanje bude bolje. Ovih nekoliko sugestija su krajnje dobronamerne, možda nešto od toga može da se prihvati i da kažem, u principu bićemo spremni da prihvatimo ovaj predlog zakona kao Zeleni. Hvala.
Hvala. Oto Kišmartonnije ovde. Sledeći je prof. Marko Atlagić. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovani gospodine ministre, poštovani državni sekretare, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, SNS kao demokratska stranka, kao stranka demokratske orijentacije i kao državotvorna i napredna smatra, da je tranzicija proces u kojem se zemlja realsocijalizma transformišu u kapitalizam, odnosno industrijsko društvo u društvo znanja. A to znači, da smo mi trebali transformisati vaspitanje i obrazovanje u pravcu da ono postane podstrekač sveukupnog ekonomskog, kulturnog i društvenog razvoja Srbije. Da li je to postalo? Naravno da nije. U tom smislu, transformacija vaspitanja i obrazovanja nije izvršena. Najpre smo trebali transformisati cilj vaspitanja i obrazovanja opšti cilj. Ne možemo koristiti cilj vaspitanja i obrazovanja i socijalističkog društva, živimo u kapitalističkom društvu. U tom smislu, zatajili su bivše vlade Republike Srbije i bivša ministarstva, što nisu doneli strategiju i viziju cilja opšteg cilja vaspitanja i obrazovanja. Nadalje su zatajili fakulteti, katedre za pedagogiju, škole osnovne i srednje, političke stranke. Sve do zadnjih vremena nisu imale strategiju razvoja obrazovanja, a normalno i privreda, verovatno zbog okolnosti u kojem se ona našla. Kao posledicu zato imamo da je ukinuto vaspitanje i obrazovanje, da je ukinuto vaspitanje u društvu. Ono je dame i gospodo i gospodine ministre proterano iz društva, iz škole, iz porodice, iz dečijih i učeničkih organizacija, slobodnih aktivnosti učenika i vanškolskih aktivnosti i sredstava informisanja, iz političkih stranaka i Skupštine Republike Srbije. Valjda se sećamo nemilih događaja zadnjih deset godina ovde u ovim klupama. Pa, ako hoćete i zakona, pa su nam se zakoni od 2000. godine do danas nisu nosili zakon o osnovnom vaspitanju i obrazovanju i zakon o srednjem vaspitanju, obrazovanju, nego zakon o osnovnoj školi, zakon o srednjoj školi, visokoškolskom obrazovanju. To je bilo sa određenom namerom, jedino ste vi gospodine ministre, evo u zadnjem, na dopunu dali, i vaš zakon se zadnji zove Zakon o osnovnom vaspitanju i obrazovanju. Proterali su slobodne aktivnosti iz škole, one su i danas nažalost proterane. Decu šaljemo na sportske aktivnosti u grad, a fiskulturne dvorane iznajmljujemo za novac koji neretko završava u džepovima samo malog broja ljudi u kolektivu sa direktorom. To je sramota. To je nacionalna sramota. Školskog pedagoga kao stručnjaka u školi, proterali smo i iz društva i iz škole. Školski pedagog je tehnolog u školi, on snima stanje, zatim daje predloge mera kolektivu i društvenoj zajednici, lokalnoj samoupravi za poboljšanje stanja, itd. Kad kažem da smo ga proterali iz društva, postavljam pitanje nama svima i građanima Srbije – kada ste gospodo videli školskog pedagoga na državnom servisu i državnoj televiziji u zadnjih deset godina? Moja statistika kaže – samo jednog školskog pedagoga. Ali ste zato videli novinare, psihologe, sociologe, kriminologe i druge. Proterali smo čak sadržaje iz vitalnih predmeta za očuvanje nacionalnog identiteta, iz istorije, geografije, iz srpskog jezika. Da li možda znate, gospodine ministre, da li su možda vraćeni, da li je u nastavni program muzičkog iz osnovne škole iz trećeg razreda vraćena "Marš na Drinu" slušanje muzike, baš je ona bila izbačena iz toga, ili možda, da li su vraćene iz srpskog jezika od Ivana Gorana Kovačića "Jama" deseto pevanje? Mislim da to nije bila slučajnost. Ako nije vraćena, imate podršku svih građana Srbije, verujem, a i nas ovde da se to vrati u nastavne sadržaje. Nadalje, proterali smo iz sadržaja iz područja zaštite i unapređivanje čovekove okoline i bezbednost. Gospodin Oliver Dulić, žao mi je što ga spominjem, jer ga nema ovde prisutnog ovde večeras, imao je devizu – Očistimo Srbiju, to je antivaspitni slogan. Nije to trebalo tako raditi, nego – Ne prljajmo Srbiju. Mi se uvek bavimo posledicama, umesto uzrocima. Nadalje, slogan je bio da učimo decu kako će da upotrebljavaju špric kada su u pitanju droge, umesto da kažemoda se ne drogiraju deca, itd. Dakle, na svakom koraku maltene antivaspitno delovanje kako društvu, tako i u zvaničnim organizacijama. Kada su u pitanju univerziteti i otvaranje univerziteta, otvaraju se privatni univerziteti zarad brže zarade i kriminalnih radnji. Ministarstvo prosvete Srbije dozvolilo je da Republika Srbija ima 18 univerziteta, možda je ovo broj od prošle godine, osam državnih, 89 fakulteta, 10 privatnih i 53 fakulteta, a evropska merila su, gospodine ministre, jedan milion – jedan univerzitet. Ne kažem da ste vi, ali vaši prethodnici odveli ste nas umesto u Evropu, u Afriku po ovim merilima. Koliko ima područnih odeljenja fakulteta, niko ne zna. Ovo su izjave vaših službenika, a Ministarstvo prosvete tvrdi da nije izdalo niti jednu dozvolu za rad. Izjava 2011. godine, a 9. marta 2012. godine izjavljuje jedan inspektor u ministarstvu da većina nema dozvolu za rad. Po zakonu, koliko znam nema isturenih odeljenja, područnih, ali vidite ima ih na svakom koraku. Takva odeljenja predstavljaju leglo kriminala i korupcije. Tako jedan privatni, citiram izjavu predstavnika Ministarstva prosvete, tako jedan privatni beogradski Univerzitet drži časove u kafani u Banja Luci upisani su u Beogradu, a časove u Banja Luci nazvali su – ekskurzijom. Nisu u pravu, ne možemo im ništa, završen citat, isto iz marta 2012. godine. Kako sam rekao, na jedan milion jedan univerzitet. Zašto imamo mnogo privatnih univerziteta? Najlakši je način brze zarade. Zbog toga ih imamo, a onda je tu i mito i korupcija. To je osnovni razlog velikog broja privatnih univerziteta. Ne znam tačan podatak, ali čini mi se da Srbija ima više privatnih univerziteta nego pola ili skoro čitava Evropa. Ovo je više američki izum nego što je evropski, itd. U principu, radi se o lošem kvalitetu nastave, pa se nastava odražava na celokupni razvoj društva u celini. Komisija zvanična za akreditaciju fakulteta konstatuje, citiram: "zaticali smo različite situacije da se izvodi nastava od ciglana, napuštenih fabrika, pa do bioskopskih sala", završen citat "Politika", 20. novembar 2010. godine. Nepotizam je oblik kriminalnog ponašanja na fakultetima, što preti opstanku normalnom radu na tim ustanovama. Na pojedinim fakultetima, na pojedinim katedrama imamo i po pet zaposlenih na državnim fakultetima iz jedne porodice. Jedan od njih je čak i dekan fakulteta. Efikasnost studija o kojem se govori u ovoj izmeni zakona zahteva promene, one za koje se zalaže SNS, a to su, u prvom redu, Ministarstvo prosvete. Struktura i organizacija ovog ministarstva je zastarela, nefunkcionalna, neefikasna, pa je potrebno razmišljati o njenoj transformaciji. Ministar prosvete, ne mislim na vas ovde, na aktuelnog, nego uopšte, treba da bude intelektualac, stručnjak i ličnost koja poseduje elementarnu informisanost o savremenim tokovima obrazovanja u svetu i da je upoznat sa stanjem teorije i prakse u našoj zemlji, pedagoške i da poseduje ambicije i smelost organizovanja naučnog reformisanja sistema vaspitanja i obrazovanja, a ne stručnjak koji treba tek da upoznaje tako delikatan sistem. Bilo bi dobro da svaki budući ministar se imenuje u ministarstvu kao stručnjak, a ne kao političar, odnosno da je radio u osnovnoj školi, srednjoj školi i na univerzitetu. Izbor državnih sekretara i pomoćnika ministara obrazovanja trebao bi biti vršen još po strožijim kriterijumima, koji podrazumevaju dominaciju u pedagoškoj teoriji i praksi, jer ni genijalni projekti reforme vaspitanja i obrazovanja nemaju šansu da se realizuju, ukoliko imamo nesposobne, polustručne rukovodioce i timove. Mi reformom trebamo omogućiti našim studentima da studiraju, a ne da uče, a danas smo čuli da uče. Ne, gospodo, nego da studiraju, jer ova treća industrijska revolucija se zasniva na znanju i sposobnostima, kao pokretačkoj snazi ekonomskog razvoja društva. Bilo bi dobro da strategija obrazovanja razmišlja da formiramo fakultete, takvu vrstu fakultete gde će studenti studirati za nauku i jedan deo fakulteta za praktičan rad, odnosno kada je prosveta u pitanju, za profesore srednjih i osnovnih škola i drugi smer za nauku. Zato bolonjski proces, uz neke dobre strane, ne omogućava studiranje, nego učenje. Zato sa neefikasnošću studija bore se sve zemlje u tranziciji, kako znate, pa i naša Srbija. Istraživanja, vršena u našoj zemlji a i u susednim zemljama, pokazuju nisku efikasnost studija. Stopa odustajanja od studija je 45%, odnosno stopa završavanja studija je 55%, da pojasnim. Stopa ponavljanja godine je najveća za drugu godinu studija i iznosi oko 46%, a sledeća treća oko 40% i prva godina studija više od 25%. U proseku potrebno je 1,45 godina studija da bi se upisala naredna godina studija naših studenata. Da bismo postigli kvalitet koji će zadovoljiti zahteve evropskog obrazovanja i prostora, moramo ispuniti opterećenje nastavnika sa maksimalnih nastavnih šest časova sedmično, odnosno 10 časova asistent. Tada će nastavnik biti bolje pripremljen, izvodiće kvalitetnije nastavu, odnosno predavanja, imaćemo bolji kvalitet nastave. Međutim, šta imamo u praksi? Ovo moram da kažem. Gospodine ministre, obratite pažnju na ovo. U praksi imamo da pojedini nastavnici na fakultetima izvode po jednu, dve, tri, četiri, pet, šest i 10 normi, 10 trećinskih odnosa. Ako hoćete, daću vam popis koliko ih ima u Srbiji, tako da postaju tezgaroši, pa tako dobijamo bogatog improvizatora, univerzitetskog profesora ili, ako to ne radi, siromašnog naučnika. Eto u kojoj smo sada situaciji u nastavnom procesu. Promene treba da uslede i u izboru koncepcije rada Prosvetnog saveta, akreditacionih komisija koje imaju strahovite propuste koje treba ukloniti, promene u svim sverama visokoškolskog obrazovanja, a posebno u sveri stručno-pedagoško-ditatičko metodičke osposobljenosti naših nastavnika, univerzitetskih profesora, koja je na zabrinjavajućoj razmeri. Moje istraživanje na dva univerziteta, kod pojedinih fakulteta, 80% visokoškolskih profesora nikada nije učilo iz pedagogije nijedan predmet, psihologije da ne govorim. Nema te merite reforme visokoškolskog obrazovanja bez reforme osnovnog vaspitanja i obrazovanja. U zadnjih 10 godina proterali smo vaspitanje iz škola i iz društva, iz učeničkih društava, slobodnih aktivnosti, a umesto toga, verovali ili ne, uveli smo miliciju u škole. U istoriji pedagogije, vi koji ste pedagozi po struci, od antičkih vremena do danas taj se slučaj nije desio. Dakle, to je znak nemoći društva u celini. Moram reći da ponekad i mi antivaspitno delujemo, i profesori i ministarstvo. Izneću dva primera sada na zahtev roditelja, većine građana Srbije, pogotovo građana Beograda. Prvi antivaspitni cilj ministarstva jeste da se dogodilo početkom školske godine da je nabavljeno 120.000 ormarića puta tri ključa. Postavljam pitanje svim pedagozima Srbije, a i šire, da li je cilj da učiteljica u osnovnoj školi, primera radi, zatvori sve stvari učenika, njih 20, ili da otvori i da vaspitno deluje da se ne krade ili da ih navadimo da se krade? Znate, gospodine ministre, zašto je to nabavljeno? Iz drugih razloga, komercijalnih, tu nema dileme. Drugi primer su duple knjige. To istorija pedagogije nije zabeležila. Jedne knjige đaci uče u školi, druge kod kuće u eri velikog siromaštva, kada narod sastavlja kraj s krajem. Zaista nemam reči. Dozvolite da zadržim pažnju još dva minuta, izvinjavam se. Tražimo minimum nacionalne odgovornosti organizovanja izrade pedagoške, ekonomske, organizacione, političke strategije razvoja obrazovanja za narednih 20 godina. Vi ćete reći da je ima. Nema, gospodine ministre, jer je niko nije video, osim jednog malog dela prosvetnih radnika. Rasprava mora biti široka, od osnovnih škola do univerziteta, odnosno do svakog fakulteta. Kontraverzna, nepedagoška, nedemokratska, ovo je moje mišljenje, komercijalna i politička kampanja nametanja tzv. bolonjske deklaracije je protiv budućnosti studenata, jer ovaj birokratski čin nigde u Evropi nije dobio pedagošku ni praktičnu potvrdu onako kako je ona zacrtana. Voleo bih da se ove moje reči ponove za jedno 10 godina, pa da vidimo gde smo. Srpska napredna stranka smatra da problemi omladine u tranziciji su se toliko nagomilali, a posebno u Srbiji, da deluje pogubno na razvoj i stabilnost društva u svim oblastima. Mladi intelektualni potencijal mora imati veću i iskreniju podršku od strane države, a ne da se sistematski sužava i ukida pravo na besplatno školovanje. Gde nam je socijalno odgovorna država? Vaša stranka se za to založila. Politikom proizvodnje suvišnih kadrova i povećava se nezaposlenost mladih. Prijemni ispiti su didaktički apsurd, pogotovo na kraju završetka osmogodišnje škole. Administrativni čin opterećen testomanijom i neracionalnim trošenjem velikih sredstava i vremena, pa ih treba racionalizovati ili eventualno razmišljati da se ukinu.Školarine i sijaset izuma u navodne znakove dažbina koje na fakultetima plaćaju naši studenti je čin protiv nacionalnih interesa Srbije, cilj da Srbija što manje akademski i srednjoškolski obrazovanih građana. To je put u siromaštvo Srbije, a ne u bogatstvo. Srpska napredna stranka se zalaže da pedagoška usavršavanja, da usavršavanje pedagoških radnika i obrazovanje roditelja bude jedno od izuzetnog nacionalnog interesa posebno u slučajevima nastavnika u srednjim, višim i visokom obrazovanju, koje nisu završili nastavničke fakultete. U savremenom društvu učenja informatičke pedagogije, potreban je moderni sistem usavršavanja kadrova, koji je u poslednjoj deceniji deformisan, čak i uništen. Krajnje je vreme gospodine ministre da se seminarima i takozvani eduko radionicama da naše vaspitače, nastavnike i pedagoge ne edukuju polustručni i nestručnu nevladini volonteri i klinički psiholozi. Sam izraz edukacija, imamo mi Srbi lepše vaspitanje i obrazovanje nije naše. Među prioritetima ovog sada našeg ministarstva i vašeg za obrazovanje, po meni, pa i fakulteta trebalo bi biti reafirmacije ugleda pedagoškog poziva u društvu, što podrazumeva dosledno i energično utvrđivanje, koji nastavnici i saradnici nisu podobni za ovu misiju, za ovaj poziv, po profesionalnim etnički kulturnim kriterijumima, tvorci za katedru, trgovci za katedrom, korumpirani pojedinci, svi koji su ravnodušni prema vaspitanicima koji beže od učenja, treba što pre da napuste škole i fakultete u korist razvoja Republike Srbije. Nova Vlada i Skupština trebala bi da pokrene postupak izrade naučno zasnovane analize važećeg zakonodavstva u obrazovanju, kako bi se izvršile izmene i dopune u zakonima koji su loše urađeni i štetni, zatim da se posebna pažnja posveti aktuelnoj akreditaciji fakulteta, jer su postupak i kriterijumi sporni, posebno što je pedagoška komponenta u trećem planu, a administrativna i komercijalna favorizovane. Posebno se mora u akreditaciji zahtevi da kadrovi na univerzitetu moraju imati licencu iz univerzitetske pedagogije, a ona je na jako niskom stepenu, da ne kažem na nuli. Urgentna je potreba da se organizuje interdisciplinarna naučna rasprava i nakon toga donese zakon o pedagoškom, moralnom, kulturnom i medicinskom standardu mas medija, jer prepuštenost stihiji, polustručnjacima, komercijalizmu pogubno deformiše sistem vrednosti. Poplava šunda, kiča, seksomanije, elitne malograđanštvine, poroka, nastranost, sujeverja i nasilja, poražavajuće deluje na vaspitanje i razvoj mladih, pa se dolazi do saznanja do teške istine tržišno, atraktivno i neprofesionalno delovanje medija, stalni je i najjači protivnik pedagoškog sistema vaspitača u društvu. I na kraju, Srpska napredna stranka se zalaže da izdavačka delatnost u oblasti udžbeničke literature u protekloj, zapravo smatra da u protekloj deceniji doživela je haotičnu ekspanziju, koja je dodatno probudila krizu u obrazovanju, unela nelojalnu konkurenciju, ugrozila kvalitet ove literature, otvorila prostor za izvesne zloupotrebe i dovođenje u pitanje moralnih normi i u ponašanju aktera na ovom tržištu. Komercijalizam i štampanje priručnika i udžbenika dostigla je opasne razmere zbog nebrige, pa ako hoćete čitave prosvete i javnosti i odsustva, pa i organa države i odsustva pedagoške kritike u ovoj oblasti. Zato treba ubrzati postupak donošenja novog zakona o udžbenicima. Na kraju, Srpska napredna stranka, lično glasaću za ove izmene, s tim da kažem da me niko ne može u državi Srbiji šire ubediti da je smanjivanje broja rokova studentima, izraz kvaliteta obrazovanja, ne, nije to izraz kvaliteta, to je izraz možda ne kvaliteta i mislim da se to dovozi i nemam vremena da to objasnim iz komercijalnih razloga, jer samo teže će se izlaziti na ispite, jedan ispitni rok student padne, takvih studenata na hiljadu u jednom roku puta tri hiljade uplatnica samo, to je tri miliona. Molim vas, sve radi komercijala. Izvinite, odužio sam malo, ali ovo sam morao u ime prosvetne javnosti da kažem. Hvala.
Došli smo do kraja liste prijavljenih kandidata, da li ministar prosvete, gospodin Žarko Obradović želi reč?
Sada ću ja poštovane kolege i koleginice u sledećih 60 minuta pokušati da vam dočaram značaj ovog zakona. Naravno da se šalim, ovo je odgovor na prethodno javljanje kolege Peđe Markovića, jer me je on podsetio na vreme kada smo se nalazili u promenjenim ulogama. On je bio neko ko je vodio Narodnu skupštinu Republike Srbije, a ja sam bio jedan od poslanika koji se javljao, i onda je Peđa stalno insistirao da se ne javljam, ja sam rekao da moram, a on dobro ali ako se već javljaš ne moraš 30 minuta, nego malo budi kraći. Šalu na stranu, mislim da treba da kažem nekoliko reči. Čulo se večeras jako puno kvalitetnih saveta, predloga, stavova, međutim moram reći da na mnoga od njih, odgovor već postoji, a da nažalost nisu sviposlanici upoznati sa tim. Čitanje strategije je nešto što će za sve biti dragoceno. Ovo govorim iz razloga što, kada budemo zajedno javno čitali strategiju, videćete da su mnogi od stavova, koje su neki poslanici izneli večeras u toku izlaganja, da su već ovde sadržani, jer želim da vam kažem da je ovde obuhvaćeno i predškolsko i preduniverzitetsko obrazovanje i vaspitanje, da uvek postoji postoji vizija razvoja sistema, presek sadašnjeg stanja, koji su nalazi SVOT analize strategije razvoja, strategija kako da postignemo to, koje su mere u okruženju, potrebe strateške relacije. Ovo vam pominjem, da je strategija, ima preko 400 stranica, ali smo je mi sveli u jedan prihvatljiv, kvantitativan okvir da bi se mogla pročitati i da bi mogli svi ovo da vide. Zašto vam ovo govorim? Zato što je tema večeras bila daleko šira nego što je Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju. Mogu da razumem sve vas, jer svakoga pojedina pitanja tangiraju, ali želim da vam kažem nešto. Pre svega suština ovog zakona jeste da predlog Vlade i ministarstva da se zakoni usvoji, da bi studenti mogli 1. oktobra sa 48 bodova upisati novu školsku godinu. Suština predloga je da se i sledeće godine zadrži šest rokova, a da se broj bodova poveća za dva. Suština predloga je da one naredne godine bude broj rokova pet, a da broj podova se poveća, da 2014, 2015. godine bude ona linija od 60. zašto to govorim? Zato što u međuvremenu ima puno toga da se uradi. Sada me je kolega Korać pitao da razmislim o tome kako studenti nas koji radimo u visokom obrazovanju ocenjuju, jer neki od kolega večeras koji su se javljali i razgovarali, oni su pošli od jedne hipoteze da će svih 100% studenata ostvariti 60 bodova. To je nemoguće. Kada sam vam citirao podatke vidite da ima4,5% studenata koji sami napuštaju studije. Jedna stvar je još ako držite predmet sami, a ako je dva, tri ili četiri profesora na predmetu, onda i profesori imaju različiti kriterijum, pre toga kako se utvrđuje kvalitet znanja, da li ima onih pismenih delova, da li ima kolokvijuma ili ne, i onda taj zadnji ispit. Kod mene lično, uvek imam dve provere znanja, pismeno i onda usmeno. Naravno, dajem mogućnost studentima i koji su loše uradili ovaj pismeni deo da mogu da postignu najbolju ocenu, uz uslov da ih ja sve ponovo pitam. Ako treba samo da kažem da niveliram ocene, onda pitam samo treći deo. Znači, postoji vrlo precizno unutar svakog fakulteta i svaki profesor drži predavanja i tu postoji jedna potpuna autonomija. Pa ne bi bila autonomija visokoškolske ustanove ako profesor ne bi mogao unutar studenskog programa koji je akreditovan izvoditi nastavu, pisati udžbenik, izvoditi, da kažem, proveru znanja i na kraju davati ocenu. Ovde je suština sledeća. Želeli smo da ovim izmenama postignemo nekoliko vrlo konkretnih ciljeva i mislim da smo stvarno našli meru za to. Ne bih se plašio brige o broju rokova, jer priznaćete, do pre dve godine bila su tri roka, pa je prolaznost takođe postojala, jer je broj bodova bio niži. Na kraju krajeva, kad pogledate da sledeće godine ostaje šest rokova i ove naredne pet, a mi ćemo u međuvremenu doneti novi zakon o visokom obrazovanju, jer treba da vidimo i direktive EU, koje se odnose na oblast visokog obrazovanja, plus ovo naše iskustvo, znači, imaćemo mi vremena ako bude bilo potrebno, ali ne želim da govorim o tome ako bude bilo potrebno, zato što su neka iskustva pokazala da tek kada se postavi i podigne lestvica, kada se tačno znaju pravila igre, da se onda svi u sistemu upravljaju prema tim pravilima igre. Dokle god, i ovo je kolega Marković pomenuo, i odgovornost nekih fakulteta i univerziteta za stanje na tim fakultetima i univerzitetima, jer evo, i u strategiji se govori o tome da mnogi od njih, baš kolega Poskurica je pomenuo izbori u zvanje, imamo tačno, evo citiraću vam, na pojedinim univerzitetima reizbor nastavnika najčešće se ne odvija u uslovima konkurencije, te biva da se biraju nastavnici i bez zadovoljenja kriterijuma koje je usvojio Nacionalni savet za visoko obrazovanje. Ti kriterijumi su odgovarajući broj naučnih radova u određenim kategorijama, uključujući u naučno-istraživačkim i visokim. Zatim, ono što je pomenuo kolega Atlagić, najveći broj univerzitetskih nastavnika nije u svojoj karijeri stekao obrazovanje iz metodike, nastave didaktike i pedagogije ili nije imao obuku u tim domenima. To negativno utiče na pedagoški rad pojedinih nastavnika. Hoću da vam kažem da su ovo pisali stručni ljudi. Možete da se slažete ili da se ne slažete, ali morate vrlo argumentovano da odgovorite. Znate kako je, poštovane koleginice i kolege, pojedinačna mišljenja su pojedinačna mišljenja, a ono što misli većina, to je sadržaj ovog dokumenta. Tako i ovde u Skupštini imate pojedinačna mišljenja o pojedinim predlozima zakona, a ono što većina odluči, to je volja Narodne skupštine. Želeo bih još nešto da kažem. To je danas pomenulo nekoliko kolega, taj odnos privatnih i državnih univerziteta. Za one koji ne znaju, želeo bih da kažem, zamolio bih da me saslušaju, makar oni koji nisu, moći će ovo da čuju, da su privatni univerziteti postali deo našeg visokog obrazovanja početkom devedesetih godina prošlog veka, a da su ekspanziju doživeli početkom 2002, 2003. godine i da je kroz proces akreditacije prošao svaki fakultet, i privatni i državni, i svaki univerzitet. Znači, standardi su isti za sve, pravila su ista za sve. Onaj koji ispunjava uslove, ispunjava. Želim da pomenem, jer se to često u javnosti predstavlja, taj odnos broja studenata upisanih se predstavlja na različite načine, kako kome odgovara. Zvanični podaci Republičkog zavoda za statistiku kažu da je 2009. i 2010. godine broj budžetskih studenata bio 49,8%, broj studenata koji su se sami finansirali na visokoškolskim ustanovama 30,9% a broj samofinansirajućih na privatnim visokoškolskim ustanovama 19,3%. Naredne godine, 2010. i 2011. godine broj studenata koji se finansira o trošku države je porastao na 52,4%, broj studenata koji su se sami finansirali na državnim visokoškolskim ustanovama je 29,5% a na privatnim 18,1% i 2011. i 2012. godine opet je povećan broj studenata o trošku države na 52,7%, a onih koji se sami finansiraju na 29,8% a na privatnim 17,5%. Priznaćete, to je jedna šestina. Ovo pominjem zato što je to deo visokog obrazovanja. Ukoliko ima neko da ne poštuje zakon, ili ako ima određenih primedbi, ili bilo kakvih negativnih stavova ili saznanja, stojimo na raspolaganju da uradimo ono što je u nadležnosti Prosvetne inspekcije. Akreditaciona komisija je nezavisno telo. Broji 15 redovnih profesora i članova akademije. Oni rade svoj posao profesionalno. Ukoliko opet ima žalbi na njihov rad, Nacionalni savet za visoko obrazovanje kao drugostepeno telo koje odlučuje u odnosu na te žalbe i tu je stvar stvarno sa stanovišta zakonskih odredbi vrlo jasna. Oni procenjuju sadržaj akademskih programa. Još dve rečenice i da završim, jer smo mnogo večeras pričali. Suština je, neko od kolega je to pomenuo, šta će se tokom godine raditi unutar fakulteta na studijskim programima, kako će se odvijati nastava i u kojoj meri će studenti biti uključeni u proces izvođenja nastave i sticanja znanja. To je suština. Ništa nam neće značiti ovaj broj bodova ako se u tom odnosu profesora i studenta ne promene stvari, jer i jedni i drugi su deo procesa učenja. Moram da vam kažem da smo dobili nižu ocenu u Bukureštu ove godine i zbog toga što studenti nisu bili dovoljno uključeni u proces kreiranja visokog obrazovanja. I to je jedna od primedbi koje smo dobili, plus spoljna evaluacija i nismo još neke stvari uradili koje smo mogli. I to je naša stvarnost. Znači, mi smo ovaj predlog od svega osam članova napravili zajedno sa studentima, profesorima i među nama nema nesaglasnosti. Ako ima išta dobro uprkos kritikama koje su se mogle čuti, to je činjenica da smo unutar akademske javnosti našli zajednički jezik da razgovaramo o svim pitanjima koja su na dnevnom redu. Među nama nema nesaglasnosti šta treba učiniti. Kada budemo primenjivali ovu strategiju, pošto će je Vlada usvojiti, videćete, kada budemo imali javno čitanje, ovde se sadrži gotovo sve ono što ste vi večeras govorili, više ili manje, pojedinačno ili su se neki ponavljali, samo je suština da to posle pretočimo u zakon i da, naravno, obezbedimo novac za to, a ono što primenimo, da možemo onda da realizujemo. Ne bih vas dalje zadržavao. U četvrtak ćemo nastaviti po amandmanima, pa ukoliko bude bilo potrebno, mogu vam pročitati čak i neke delove iz strategije, da biste videli da smo tačno ocenili stanje, jer i ove diskusije večeras to potvrđuju, ali je samo suština da neke stvari ne može zakon da reši, odnos, predavanje, učenje. Znate kako, mi pominjemo brojke, 30% studenata je školske 2010-2011. godine dalo 60 bodova, 58,4% je ispunilo ovaj uslov od 48 bodova do 59 bodova. Znači, od tog upisanog broja 58 je imalo uslov za upis godine. Postavlja se pitanje tog željenog broja. Naravno, studenti žele da daju uslov, a fakultetima objektivno odgovara da bude veći broj studenata, jer broj studenata garantuje i određeni novac. Postoje sada kvote i ako se, u međuvremenu, bude u ove dve naredne godine unutar fakulteta uradio ovaj proces promena i u načinu predavanja i u sadržaju udžbenika, u načinu izvođenja nastave, u načinima provere znanja i studenti stvarno budu aktivno učestvovali, nemamo razloga da se plašimo predloga koje smo dobili, a nadam se, koje će Skupština usvojiti i rezultata, odnosno posledica toga. Videće se onda – ko bude učio, on će ispuniti uslov, ko ne bude učio, neće ispuniti uslov, kao i mnoge stvari. Ostaje još jedna stvar, koju mislim da je kolega Marković pomenuo, bez obzira na sve, to je stvarnost ne samo kod nas nego i u svetu. Postoji jedan broj univerziteta u svetu gde ime diplome tog univerziteta otvara sva vrata. Za ostale se vrši provera znanja. To je tako. Nije slučajno Beogradski univerzitet od juče, nije nastao od juče i nije slučajno u šangajskoj listi upao ove godine. Ništa se preko noći ne može ostvariti. Kada poslodavci traže određeni profil, oni vrše proveru znanja. Džaba vam diploma, bez obzira na kom je univerzitetu stečena, ako nemate to primenjeno znanje, a i o tome se govori u strategiji. Poštovane koleginice i kolege, ovaj predlog zakona smo sa najboljim namerama izneli pred vas, sa željom da ih usvojite i da omogućimo, objektivno, što većem broju studenata da upiše godinu. Kvalitet znanja i promena unutar fakulteta ostaje nešto na čemu ćemo raditi. Odmah da vam kažem, postoji deo koji možemo uraditi i postoji deo autonomije univerziteta koji apsolutno ostaje kao deo njihovih obaveza, po kojima oni ponekad žele ili ne žele da razgovaraju. To vam moram reći. Nije sve slatko, nije sve med, postoje i one gorke stvari. Nekada unutar fakulteta ne postoji spremnost da se razgovara o svim problemima koji postoje, ili o pitanjima koje studenti postavljaju, nego smo mi u ministarstvu ponekad dežurna adresa za ta pitanja, ali smo se i mi u ovim proteklim godinama naučili da, bez zajedničkog razgovora sa studentima, upravama fakulteta i univerziteta, ne može se postići rezultat. Moram vam reći da onda mnoge pojedinačne ambicije, ako hoćete, čak i interese eliminišemo. Ono što je javni interes i interes te ustanove, a naravno, i studenata i zaposlenih, ispliva na videlo i mi vrlo brzo nađemo rešenje. Ovaj predlog je upravo napravljen na taj način. Očekujem da ćete ga usvojiti i time studentima omogućiti miran početak nove školske godine. Hvala vam.
Zahvaljujem. Zaključujem načelni pretres o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju. Zahvaljujem se svim današnjim učesnicima u radu Skupštine. Nastavak sednice zakazujem za sutra u 10,00 časova.