Austatud Riigikogu, tere hommikust! Avan Riigikogu täiskogu VI istungjärgu 4. töönädala teisipäevase istungi. Avan ka mikrofoni arupärimiste ja eelnõude üleandmiseks. Krista Aru, palun!
Austatud istungi juhataja! Head rahvaesindajad! Neljapäeval on siin saalis riiklikult tähtsa küsimusena arutusel Ida-Virumaa olukord. Valmistudes selle teema aruteluks ja tutvudes samal ajal ka 2018. aasta riigieelarve seaduse eelnõuga, tekkis Vabaerakonna saadikutel suur küsimus: millises mahus on koostatud praeguse valitsuskoalitsiooni lubatud riiklik programm Ida-Virumaa arendamiseks? On see valmis? Uurides riigieelarve seaduse seletuskirja, leidsime sealt väga mitmesuguseid summasid. Osa nendest on eraldatud tolle piirkonna linnade arengu toetuseks ja eraldi on toodud välja investeeringutoetused, sh on konkreetselt nimetatud ka Kohtla-Järve spordikompleksi. Nii et teatud summad on olemas. Kui suur on aga selle programmi tegelik maht? Millised on meetmed? Kas see programm on läbi arutatud ka kohalike omavalitsustega? Milline on see suur eesmärk, mida programmiga tahetakse saavutada? Need on küsimused, millele on alla kirjutanud seitse Vabaerakonna fraktsiooni liiget ja millele me ootame konkreetset vastust minister Jaak Aabilt. Aitäh!
Mihhail Stalnuhhin.
Austatud härra juhataja! Lugupeetud kolleegid! Annan üle arupärimise rahandusministrile. Tegemist on riigiettevõtete võimaliku sekkumisega päevapoliitikasse. Narvas on AS Nakro, mille territooriumil on ca 50 ettevõtet. See on tööstusala, tööstuspark. Nakro direktor Aleksandr Brokk on tuntud inimene, kõik peaministrid ja presidendid on tema juures käinud. Ta on tohutult kulutanud jõudu ja raha, et Eestisse investoreid tuua. Eile ma vestlesin temaga väga pikalt. Olukord on nüüd selline. Meie soojusvarustaja on Narva Soojusvõrk, mis kuulub aktsiaseltsile Enefit Energiatootmine, mis omakorda kuulub Eesti Energiale. Seega rida riigiettevõtteid. Nüüd on Narva Soojusvõrk teatanud, et ta tõstab soojuse hinda 26%, kusjuures hind oli kooskõlastatud 2015. aastal ja 2017. aastal seda alandati. Kohe hakati ettevõtetes rääkima, et nüüd tulevad koondamised ja vallandamised. Ja oh seda ilu, ettevõtete ustele on ilmunud plakatid, kus süüdistatakse kõiges selles majandusminister Kadri Simsonit, kes üldse ei tegele tööstusalade ja Eesti Energiaga, ja Riigikogu liiget Mihhail Stalnuhhinit. See on selge reeglite rikkumine: riigiettevõte on oma tegevuse kooskõlastanud nendega, kes need plakatid välja tõid, ja teinud seda nahaalselt. Kui siin istuks praegugi Koit Pikaro, siis ta ütleks lühidalt: "Pätid ja kaabakad!" Ma ei hakka sellest siin rohkem rääkima – milleks rääkida seda, mis on iseenesestmõistetav. Kogu lootus on praegu sellel, et rahandusminister rakendab oma võimalusi, et lõpetada see hullumeelne olukord. Aitäh!
Olen Riigikogu juhatuse nimel vastu võtnud kaks arupärimist, juhatus otsustab nende menetlemise vastavalt Riigikogu kodu- ja töökorra seadusele. Head kolleegid, nüüd on kohaloleku kontroll. Istungist võtab osa 85 rahvasaadikut.
Tänane esimene päevakorrapunkt on keskkonnakomisjoni esitatud Riigikogu otsuse "Sihtasutuse Keskkonnainvesteeringute Keskus nõukogu liikme tagasikutsumine ja uue liikme nimetamine" eelnõu 506 esimene lugemine. Head kolleegid, ütlen menetlemise käigu kohta nii palju, et ettekandjale on teil kõigil võimalus esitada üks küsimus ja seejärel on läbirääkimised kõikide fraktsioonide esindajatele. Palun, keskkonnakomisjoni liige Valeri Korb, ettekandeks kõnepulti!
Head kolleegid! Riigikogu keskkonnakomisjoni istung toimus esmaspäeval, 25. septembril. Osa võtsid komisjoni liikmed Valeri Korb, Igor Kravtšenko, Andres Metsoja ja Meelis Mälberg ning nõunik-sekretariaadijuhataja Elle Kaur ja nõunik Vivi Older. Puudusid Kalle Palling ja Terje Trei. Komisjoni päevakorra teiseks punktiks oli pakutud läbi vaadata Riigikogu otsuse "Sihtasutuse Keskkonnainvesteeringute Keskus nõukogu liikme tagasikutsumine ja uue liikme nimetamine" eelnõu. Meie komisjoni esimees Rainer Vakra rääkis istungil sellest, et keskkonnakomisjon algatas eelnõu 18. septembril 2017. Komisjon palus Riigikogu fraktsioonidel esitada oma kandidaate sihtasutuse Keskkonnainvesteeringute Keskus nõukogu liikme kohale. Esitati üks kandidaat: Isamaa ja Res Publica Liidu fraktsioon esitas Andres Metsoja kandidatuuri. 18. septembri istungil otsustas komisjon pärast hääletust teha Riigikogu täiskogule ettepaneku kutsuda KIK-i nõukogust tagasi Kalle Muuli ja nimetada sihtasutuse nõukogu liikmeks Riigikogu liige Andres Metsoja. Vastavalt Riigikogu kodu- ja töökorra seaduse §-le 117 arutatakse seda eelnõu ühel lugemisel ning muudatusettepanekuid selle kohta ei esitata. Komisjonis otsustati määrata eelnõu 506 ettekandjaks keskkonnakomisjoni liige Valeri Korb, teha ettepanek võtta eelnõu täiskogu päevakorda 10. oktoobriks 2017 ja panna siis lõpphääletusele. Kõik otsused olid konsensuslikud. Aitäh!
Küsimuste vooru avab Valdo Randpere.
Aitäh! Kuna saalis tekkis vahepeal väga elav arutelu tõenäoliselt just selle eelnõu teemal, siis mina ei saanud aru, kes tagasi kutsuti ja kes tahetakse asemele nimetada. Kas sa ütleksid nimed uuesti?
Aitäh küsimuse eest! Ma saan aru, et härra Muuli volitused nõukogu liikmena on lõppenud seoses tema kui Riigikogu liikme volituste lõppemisega tänavu 12. juunil.
Aitäh, austatud ettekandja! Teile rohkem küsimusi ei ole. Avan soovi korral läbirääkimised fraktsioonidele. Seda soovi ei ole. Muudatusettepanekuid selle eelnõu kohta ei esitatud. Järelikult võime asuda lõpphääletuse juurde. Kas oleme lõpphääletuseks valmis? Panen hääletusele keskkonnakomisjoni esitatud Riigikogu otsuse "Sihtasutuse Keskkonnainvesteeringute Keskus nõukogu liikme tagasikutsumine ja uue liikme nimetamine" eelnõu 506. Palun võtta seisukoht ja hääletada! Eelnõu poolt hääletas 73 rahvasaadikut, vastu oli 1 ja erapooletuid 2. Keskkonnakomisjoni esitatud Riigikogu otsuse "Sihtasutuse Keskkonnainvesteeringute Keskus nõukogu liikme tagasikutsumine ja uue liikme nimetamine" eelnõu 506 on otsusena vastu võetud.
Tänane teine päevakorrapunkt on ülevaade avaliku teenistuse 2016. aasta aruandest, mille teeb riigihalduse minister Jaak Aab. Lubage mul enne selle päevakorrapunkti juurde asumist lühidalt tutvustada menetlemise korda. Ministri ettekanne kestab kuni 10 minutit. Sellele järgnevad küsimused-vastused. Riigikogu liige võib esitada ministrile ühe suulise küsimuse. Pärast ülevaadet ja küsimustele vastamist avatakse läbirääkimised, mille käigus saavad sõna võtta fraktsioonide esindajad. Arutelu lõppemisel Riigikogu otsust vastu ei võta. Palun, riigihalduse minister Jaak Aab! Mikrofon on teie jaoks avatud.
Austatud juhataja! Lugupeetud Riigikogu liikmed! Mul on austav kohustus tutvustada teile järjekordset avaliku teenistuse aastaaruannet, milles annan ülevaate valitsussektori töötajate arvust, tööjõukuludest, personali asjatundlikkusest, värbamisest, valikust ja voolavusest ning arendus- ja koolitustegevusest 2016. aastal. Pikem aruanne on teile kõigile kättesaadav, oma ettekandes keskendun mõningatele olulistele teemadele. Avalik sektor jaguneb valitsussektoriks ja muuks avalikuks sektoriks. Valitsussektor koosneb omakorda kolmest allsektorist: keskvalitsusest, kohaliku omavalitsuse üksustest ja sotsiaalkindlustusfondidest. Muu avaliku sektori alla kuuluvad riigi ja kohaliku omavalitsuse osalusega kaupu ja teenuseid tootvad ettevõtted, näiteks aktsiaseltsid Eesti Energia ja Tallinna Lennujaam, aga ka Eesti Pank. 2016. aastal töötas avalikus sektoris tervikuna täistööajale taandatuna 132 900 töötajat, kellest ligikaudu 88% oli ametis valitsussektoris ja 12% muus avalikus sektoris. Eesti koguhõivest moodustab avalik sektor ligilähedaselt viiendiku, sellest omakorda umbes viiendiku moodustab avalik teenistus. Need on siis riigi ja kohalike omavalitsuste ametiasutustes töötavad inimesed. Avalikus teenistuses töötas 2016. aastal 28 513 töötajat, neist 20 050 olid ametnikud ehk need inimesed, kellele riik ja kohalik omavalitsus on usaldanud avaliku võimu teostamise. Nagu enamikus Euroopa Liidu riikides, väheneb ja vananeb tööealine elanikkond ka Eestis. Oleme võtnud eesmärgiks, et valitsussektori töötajate osakaal üldises tööealises elanikkonnas peaks jääma 12% piiridesse. 2016. aastal vähenes valitsussektori töötajate arv oluliselt kiiremas tempos kui Eesti tööealine elanikkond: kokku 1519 töötaja võrra ehk 1,3%. Avalikus teenistuses vähenes töötajate arv 600 võrra ehk 2,1%. Samas ei tohi riik oma pideva eneseanalüüsi, efektiivsuse poole püüdlemise ja tööprotsesside ümberkujundamisega unustada vajadust olla inimesekeskne nii avaliku teenuse pakkujana kui ka tööandjana. Seetõttu peab edaspidigi jälgima, et riigi pakutavad teenused oleksid kõigile kättesaadavad ja sisulised ning et riigi palgal olevad töötajad oleksid väärtustatud. Inimene, keda austatakse ja kes austab iseennast, suudab austada ka neid, kellele ta osutab riigi või kohaliku omavalitsuse nimel avalikku teenust. Valitsussektori tööjõukulu kasvas 2016. aastal 5,5% ning valitsussektori keskmise palga kasv oli Eesti keskmise palga kasvust 0,5% võrra väiksem. Kui viimastel aastatel enne seda oli avaliku sektori palkade kasv veidi kiirem, siis nüüd võib öelda, et avaliku sektori töötajate palk tõuseb keskmisest palgast veidi aeglasemalt. Eesti keskmine brutokuupalk oli 2016. aastal 1146 eurot, valitsussektoris 1158 eurot. Nii et viimase palgad on Eesti keskmise palga tasemel. Ametnike keskmine palk oli 2016. aastal 1493 eurot. Eesti tööturul on palkade erinevus eri tegevusvaldkondades üsna suur. Kõige kõrgemalt tasustatud (info ja side valdkond, kus keskmine palk on 1900 eurot) ja kõige madalamalt tasustatud tegevusvaldkonna (muud teenindavad tegevused, kus keskmine palk on vaid 617 eurot) keskmise palga vahe on enam kui kolmekordne. Sellest tulenevalt varieerub ka turu palgasurve avaliku teenistuse asutustele. Erinevad palgatasemed on Eestis ka maakonniti. Tallinnas ja Harjumaal, mõnevõrra ka Tartus, on kõrgemad palgad kui mujal Eestis, mis omakorda mõjutab asutuste palgatasemeid. Valitsussektoris on keskmise kuupalga ja Eesti keskmise kuupalga suhe paranenud sotsiaalse kaitse ja tervishoiu valdkonnas. Teistes valdkondades, sh lisaraha saanud avaliku korra ja julgeoleku ning hariduse valdkonnas, mis on prioriteedina esile tõstetud, on keskmise kuupalga ja Eesti keskmise kuupalga suhe jäänud samaks ja mõnes sektoris isegi halvenenud. Vabariigi Valitsus riigiasutustele 2016. aastaks üldiseks palgatõusuks raha ette ei näinud ning vaatamata töötajate arvu tuntavale vähendamisele ei olnud asutustel võimalik säilitada palkade konkurentsivõimelisust tööturul. Avaliku teenistuse aastaaruandes esmakordselt kasutatud ostujõu pariteedi võrdluses on muu hulgas näha, kui suure ostujõuga on valitsussektori prioriteetsete tööjõukulude lisaraha saavate sihtgruppide keskmised palgad võrrelduna lähiriikide sama töö tegijate keskmise palgaga. Üldise tööjõupuuduse taustal riigiasutuste palga konkurentsivõime taastamine Eestis, sh püüe avaliku teenistuse sisese palgaõigluse poole, on riigi kui tööandja üks väljakutseid 2018. aastal. Võrdsuspoliitika elluviimisel peab avalik teenistus olema teenäitaja. Kui Eestis oli üldine sooline palgalõhe endiselt väga suur – 20,9% –, siis riigi ameti- ja hallatavate riigiasutuste üldine sooline palgalõhe on riigi üldisest palgalõhest märksa väiksem. 2016. aastal oli see 9%. Kujundlikult öeldes tähendab see, et kui keskmine Eesti mees teenis 2016. aastal riigiasutuses töötades 1 euro tunnis, siis keskmine Eesti naine teenis riigiasutuses töötades sama ajaga 91 senti. Samas ei arvestata üldise palgalõhe rehkendamisel töötajate vastutust ega tegevusvaldkonda. Kui me vaatame horisontaalset palgalõhet, mis võtab arvesse ka töö vastutust ja keerukust, siis oli riigi ameti- ja hallatavates riigiasutustes suurem palgalõhe spetsialistide algtaseme vastutustasandil. Ülejäänud töötajate gruppides alates kõrgema taseme spetsialistidest kuni tippjuhtideni jäi sooline palgalõhe 6,6% ja 8,3% vahele. Samas ei ole ka horisontaalse palgalõhe arvutamisel võetud arvesse töötajate tegevusvaldkonda, mistõttu sisulise palgalõhe olemasolu väljaselgitamiseks tuleks eraldi vaadata iga asutuse tööd ja töötasu iseloomustavaid andmeid. Tasakaalustatud on ka avaliku teenistuse töötajaskond, kus naisi on 56% ja mehi 44%. Sarnaselt üldise tööjõu vananemisega on ka avalikus teenistuses keskmine iga vaikselt tõusutrendis: 2016. aastal oli avalike teenistujate keskmine vanus 43,4 aastat. Kui nooremates vanuserühmades on meeste ja naiste osakaal suhteliselt võrdne, siis eakamates vanuserühmades on rohkem naisi. Meeste, eriti noorte meeste osakaal on suurem eriteenistustes. Kohalike omavalitsuste ametiasutuste personal on aga üsna eakas: ligi poole töötajaskonnast moodustavad üle 50-aastased. Avalikus teenistuses oli 2016. aastal personali koguvoolavus 11% ja vabatahtlik voolavus 7%. Tippspetsialistidega organisatsioonis peetakse optimaalseks 10%-list personali voolavust, mis tagab teatud värskendava inimvaravahetuse, kuid ei ohusta organisatsiooni institutsionaalset mälu, asjatundlikkust ega inimeste- ja asutustevahelisi koostöösuhteid. Hea meel on tõdeda, et avalikus teenistuses on personali voolavus endiselt optimaalne. Samas peavad riik ja kohalikud omavalitsused pingutama, et olla hea mainega ja ihaldusväärne tööandja ka edaspidi, luues häid ja paindlikke töötingimusi ning pakkudes huvitavat väljakutserikast tööd. 2016. aastal vaadati üle ametiasutusteülesed koolitus- ja arendustegevuse põhimõtted ning laiendati sihtrühma kogu avalikule sektorile. Selleks, et oma töötajaid paremini motiveerida ja arendada, suurendasid nii riigi- kui ka kohalike omavalitsuste asutused töötajate koolituste rahastamist võrreldes 2015. aastaga üle 5%. Euroopa Liidu struktuurifondide vahenditest rahastati nii tippjuhtide kui ka keskastme juhtide keskset koolitust. Eesmärk on olnud parandada riigiasutuste juhtimist ja olla avatud uutele innovaatilistele lahendustele. Kokku võttes: nii käesoleval aastal kui ka järgmistel aastatel on meie väljakutse hoida valitsussektori töötajate arv riigi üldise tööealise elanikkonna arvuga kooskõlas. Liiga suure riigiaparaadi ülalpidamine on maksumaksjale koormav. Meid aitab selle eesmärgi poole püüdlemisel jätkuv riigireform, mida ellu viies me loodame suuta piiratud ressurssidega pakkuda Eestis järjest paremaid ja kaasaegsemaid avalikke teenuseid, säilitades samas inimliku suhtumise kõigisse meid ümbritsevatesse inimestesse. Aitäh!
Esimese küsimuse ministrile esitab Külliki Kübarsepp. Palun!
Aitäh, hea aseesimees! Hea minister! Te lõpetasite märksõnaga "riigireform". Eelmisel nädalal andis Riigireformi Radar valitsusele üsna hävitava hinnangu ehk hinde 1. Väga selgelt väideti, et valitsusel puudub selge siht, ei nähta ette, milline Eesti riik võiks olla kümne aasta pärast, prioriteete ei ole. Avalik teenistus ehk avalik sektor on riigireformi puhul väga oluline. Ka tööandjate keskliit on andnud väga muret tekitavaid signaale, et avalik sektor on võrreldes erasektoriga liiga suur, me ei jõua niimoodi oma riiki mitte kuidagi üleval pidada. Samas on ka läbi rääkimata, mis on riigi, kohaliku omavalitsuse ja ka kolmanda sektori väljakutsed erinevate teenuste pakkumisel. Kas teie oskate öelda, millist Eesti riiki tänane valitsus 10, 15 või 20 aasta pärast soovib näha?
Tänan küsimuse eest! Jah, selline ühiskondlik kolleegium nagu Riigireformi Radar pani eelmine nädal jälle hindeid. Igal juhul on väga tervitatav, et inimesed omast vabast ajast sellise asjaga tegeleda tahavad. Ma olen nendega mitmeid kordi kohtunud – suvel ja ka nüüd – ning tean, et igas kvartalis see hinne tuleb. Tuletan meelde, et see hinne koosnes kahest osast. Haldusreformile ja maavalitsuste reformile pandi hinne 4, riigireformile, jah, hinne 1. See seletati ka lahti. Mina küll neid asju kuidagi ei lahutaks, tegelikult on haldusreform ja maavalitsuste reform ju riigireformi osad. Selles mõttes ei saa ma nendest erinevatest hinnetest hästi aru. Aga võib öelda, et 4 + 1 = 5, kui püüda ennast lohutada. Kinnitan ka, et me üldse ei alaväärista kuidagi seda panust, mis erinevas vormis tegutsevad ühiskondlikud formuleeringud riigile ettepanekuid tehes annavad, ja me kindlasti arvestame nende seisukohti. On olemas riigireformi tegevuskava. 18. oktoobril koguneb riigireformi koordinatsioonikogu, kus on esindatud eri ministeeriumide tippjuhid. Võtame jälle kõik probleemid arutusele, sest protsess alles käib. Me räägime riigiasutuste Tallinnast väljaviimisest, riigimajade kontseptsiooni elluviimisest maakondades, maavalitsuste ülesannete üleandmisest riigiasutustele ja kohalikele omavalitsustele. Sel ajal, kui mina ministritoolil olen istunud, ma selle kõigega olengi tegelenud. Olen käinud ka väga palju maakondades, et just see esimene osa reformidest jõuaks mõistlikult lõpule. On selge, et igapäevaseid probleeme tekib kogu aeg. Mis puutub riigireformi, siis mul on hea meel, et Riigikogus on moodustatud riigireformi probleemkomisjon ja selle esimees Ivari Padar oli koos minuga Riigireformi Radari ees. Ivari kinnitas, et neil on pooleli mitu analüüsi, sh üks neist niisugune keskne. Sealt kooruvad peagi välja ka ettepanekud. Valitsus on koostanud ühe tegevuskava, mille tähtaegu me ka jälgime. Seal kirjas olevad tegevused toimuvad, aga kui on häid uusi ettepanekuid, siis kindlasti võtame neid arvesse. Ka Riigireformi Radar rõhutas, et hinne 1 on pandud nagu motiveerimiseks, et leitaks veel uusi tegevusi. Kõik see, mis käib, ei ole paha, aga võiks ambitsioonikamalt edasi liikuda.
Andres Ammas.
Aitäh, lugupeetav eesistuja! Lugupeetav minister! Mulle meenus möödunud aastast sotsiaaldemokraatide kampaania, mille eestkõneleja oli minu mäletamist mööda kultuuriminister Indrek Saar. Eesmärk oli meelitada muukeelseid inimesi tööle avalikku sektorisse ja valitsusasutustesse. Võib-olla ma lasin kõrvust mööda, aga ma ei kuulnud teie ettekandest selle aspekti kohta midagi. Kuidas see sotside kampaania siis siiani õnnestunud on?
Aitäh küsimuse eest! Minu ülevaade on 2016. aasta tegevusest ja asjaomastest numbritest. Mis puudutab praegust reformikava, siis peaksite võib-olla Indrek Saare käest täpsemalt küsima. Nagu juttu oli, koolitus, kompetentsuse suurendamine eri valdkondades käib. Kas Kultuuriministeeriumis eraldi ka, seda ma ei oska öelda. Aga nagu ma ütlesin, 18. oktoobril me vaatamegi eri ministeeriumide tegevust selle kava elluviimisel. Ehk siis saab ka selle vastuse.
Palun, Krista Aru!
Aitäh, härra juhataja! Austatud minister, aitäh selle ülevaate eest! Mina tahan küsida kõrgkoolidest ja teadusasutustest juba mitu korda kostnud kriitika kohta, et meie avalikus teenistuses on liialt vähe kaasatud spetsialiste, doktorikraadiga inimesi. Mis selle põhjus on? Kas üks põhjus võiks olla ka meie avaliku teenistuse töösuhte vähene paindlikkus?
Tänan küsimuse eest! Avalik teenistus puudutab kõige väiksemat osa avaliku sektori töötajatest, kes teostavad võimu. Kui lugupeetud küsija pidas silmas seda kitsast ringi, siis märgin, et minu arvates eri haldusalade personalipoliitika on selline, et püütakse palgata võimalikult hea hariduse ja üldse võimalikult hea ettevalmistusega inimesi. Mis puudutab laiemat avalikku sektorit, mis on ju palju suurem, siis seal võib küll veel kasutamata potentsiaali olla. Aga see on hea märkus ja hea küsimus. Kindlasti panen kõrva taha, et järgmistel perioodidel, võib-olla juba järgmisel aastal oleks ka sellele teemale aruandes tähelepanu pööratud.
Liina Kersna, palun!
Aitäh, hea eesistuja! Austatud minister! Kui n-ö superministeeriumi planeeriti, siis arutati selle üle, et uus ühine füüsiline keskkond annab hea võimaluse muuta eri ministeeriumide valdkonda kuuluvad teenistused efektiivsemaks. Räägiti õigusteenistusest ja ka kommunikatsioonist. Nüüd töötavad ministeeriumid juba uues hoones. Kuidas eri teenistuste ühiseks muutmine läinud on?
Aitäh, see on hea küsimus. Eks me ole kogu aeg viidanud, et kui me räägime haldamisest või kinnisvarast ning hakkame numbreid võrdlema, siis ühisministeerium kindlasti annab teatud efekti. Muidugi püütakse võrrelda praegusi halduskulusid ja neid, mis varem neid ministeeriume iseloomustasid. Aga siin peab arvestama ka seda, et ühisministeeriumis on tänu tehtud investeeringule väga hea töökeskkond ja lähemas perspektiivis pole ministeeriumides vaja teha investeeringuid, mida eelmistes hoonetes tarvis läinuks. See on üks lähenemisnurk. Ja nüüd teine, sisulisem küsimusepool. Ma tean, et umbes kaks aastat käisid läbirääkimised ka eri teenistuste konsolideerimise üle. Haldusteenistus ning personali- ja palgaarvestus olid juba varem teatud ministeeriumidest antud Riigi Tugiteenuste Keskuse kätte, ka infosüsteemid toimivad ühes keskkonnas. Nüüd on tõstatatud küsimus õigusteenistusest, mis võiks olla ühine, mitte nii, et igal ministeeriumil on oma õigusosakond. Aga see idee on alles algfaasis, kokkulepet veel ei ole. On ka väidetud, et eri valdkondades on vaja väga spetsiifilisi juurateadmisi. Aga ühendamine ei ole välistatud. Millegipärast hakkab koostöö tihti sujuma siis, kui inimesed ikkagi füüsiliselt ninapidi kokku pannakse. Mina võin küll öelda, et vaatamata kriitikale, mida ühisministeeriumi kohta on tehtud, sisuline koostöö järjest paraneb, kui me asume ühes hoones. Tehakse aina uusi ettepanekuid, kuidas annab seda veelgi parandada. See mõte on töös ja selle elluviimiseks ei pea isegi mingeid juhiseid ega käske andma. Inimesed ise hakkavad koostööd järjest rohkem tegema, kui nad asuvad ühes kohas.
Jüri Jaanson.
Aitäh, austatud juhataja! Hea minister! 2014. aastal võttis Riigikogu vastu töövõimetoetuste seaduse ja selle alusel käivitus eelmise aasta keskpaigas töövõimereform. Selle ettevalmistamise raames sõlmis Sotsiaalministeerium koos töövõimereformi osapooltega hea tahte kokkuleppe võtta erasektorile eeskuju andmiseks avalikku teenistusse tööle viie aasta jooksul, s.o aastail 2015–2020, tööle tuhat erivajadusega töötajat. See teeks aasta kohta 200 inimest. Kuidas see eelmisel aastal läks? Milliseks see arv kujunes?
Tänan, ka see on väga aktuaalne ja õigustatud küsimus! Ma mäletan seda aega, kui töövõimereform käivitati ja pandi paika, et ka riik peab panustama vähenenud töövõimega või puudega inimeste tööle rakendamisse. Ma tean, et neid näiteid on palju ja väga häid. Sotsiaalministeerium on neid inimesi rakendanud ja teised ministeeriumid samuti. Nagu te kõik mäletate, tekkis probleem ühe ministeeriumiga. Oli küsimus, kas liikumispuudega inimene sinna üldse saabki, kui on vaja kellegagi kohtuda. Aga see on teine teema. Mis puutub ühisministeeriumisse, siis usun, et ka see olukord seal paraneb. Me katsetasime ühe konkreetse noormehega, kes ütles, et ta enam-vähem saab seal hakkama. Seda numbrit, mille kohta te küsisite, minu teada selles aruandes toodud ei ole. Tänan selle teema meeldetuletuse eest! See on tõesti üks asi, mille võiks lülitada iga-aastasesse aruandesse – kuidas riik on seda kokkulepet täitnud ja kas üldse on. Ma jään praegu konkreetse vastuse võlgu, aga selle võiks järgmine aasta tõesti välja tuua.
Palun, Monika Haukanõmm!
Tänan, härra juhataja! Hea minister! Jätkan sedasama küsimust, mille härra Jaanson just esitas. Ka mina ootasin väga, et teie kui endine sotsiaalminister seda teemat puudutate. Lubage mul siinkohal juhtida ministri tähelepanu sellele, et see number on tegelikult teada, kuigi teie aruandes seda ei ole. Igal aastal tehakse see kindlaks. Seisuga 1. jaanuar 2017 oli ametis 3193 erivajadustega inimest, aga need ei ole kindlasti uued inimesed, kes on viimasel ajal tööle võetud. Uute arv on kindlasti palju-palju väiksem. Minu küsimus on järgmine. Kas teil on lisaks sellele, et see arv pannakse järgmisesse aruandesse, plaanis hoida sellel teemal silm peal? Teil on ju tegevusplaan, kuidas seda teha. Kui keskvalitsuse asutustes on erivajadustega inimesi kokku ainult 4,5% personalist, siis seda on ilmselgelt vähe, arvestades nende osakaalu rahvastikus.
Ma arvan, et see on väga hea küsimus nii nagu eelküsija omagi. Me võiks seda kaaluda. Meil käib nagunii kogu aeg analüüs ja seire, on ka konkreetsed tegevused riigireformi tegevuskavas. Seega võiksime vähemalt esialgu neid andmeid küsida. Jah, kuskil statistikas see kajastub, aga ministeeriumid võiksid haldusalade kaupa oma andmed edastada ja siis võiks vaadata, kas me saame seda arvu suurendada ja olukorda parandada. Ma tõesti pooldan seda.
Palun, Urve Tiidus!
Aitäh, lugupeetud juhataja! Lugupeetud minister! Aruandes on ka ülevaade kohalike omavalitsuste ametiasutuste personalist ja selles tõdetakse, et ligi pool töötajaskonnast on üsna eakas ehk üle 50-aastased. Teatavasti populaarne sotsioloogia peab tänapäeva 50-aastaseid uuteks 40-aastasteks. Kas te näete pärast haldusreformi toimumist sellist arengut, et kuidagi see seltskond siiski nooreneb? Kas niisugune vajadus on olemas? Kas naisi jääb vähemaks ja mehi tuleb rohkem? Ja teine teema, mis on seotud sellega, et me püüdleme siin ühiskonnas ju mingisuguse ideaalse arengu poole. Kui me valitsussektori töötajate arvu samas tempos vähendame, kas me siis liigume ühes rütmis maksumaksjate arvu muutumisega?
Tänan küsimuste eest! Alustan lõpust, see vastus on lihtsam. Kui me vaatame suhtarve, mis puudutavad tööealise elanikkonna vähenemist ja avalikus sektoris töökohtade vähenemist, siis nende töökohtade arv on vähenenud kiiremini, ja päris tuntavalt kiiremini. Mul on võrdlusandmed keskvalitsuse asutuste kohta, mis kajastavad poolteise aasta pikkust perioodi: 1. jaanuar 2016 – 1. juuni 2017. Selle ajaga vähenes see arv veidi rohkem kui 1400 inimese võrra. Me räägime keskvalitsuse asutustest, mitte üldse avalikust sektorist. Natukene murelikuks teeb see, et veidi üle 800 töökoha jäi vähemaks Tallinnas ja veidi üle 600 maapiirkondades. Mõjuvad eri protsessid: käimas on kutseharidusvõrgu optimeerimine ja konsolideerimine jms. Või võtame näiteks hoolekandeteenused. Jõgevamaal on hästi palju avaliku sektori töökohti kadunud. Milles on asi? Asi on ühe kutsekooli sulgemises ja minu teada ka Võisiku hooldekodu sulgemises. Üldse, töökohad osas hooldekodudes kaovad, aga need liiguvad tänapäevastesse hooldekodudesse. Mure on see, et riigiasutuste väljaviimine suurtest linnadest ei ole lihtsalt üleskutse ja loosung. Me peame kindlasti tagama, et ka maal oleks riigipalgalisi töökohti ja riik oleks sealgi kohal. Nüüd, mis puudutab seda 50 eluaastat, siis jah, eks keskmine eluiga pikeneb. Paraku tervena elatud aastate näitaja meil kuigi hea ei ole, see arv nagu ei suurene. Seega, tervisesse peame panustama järjest rohkem. Ma ise olen veidi üle 50 aasta vana ja mina teeks küll veel tööd. Kas personal nooreneb uute omavalitsuste puhul? Ma arvan, et muutub. Seda kõike on küll väga raske prognoosida, aga suuremad omavalitsused hakkavad oma ametnikukohtadele konkursse korraldama. Esimese hooga võetakse ametisse küll enamik nendest töötajatest, kes praegu seal tööl on. On prognoositud, et 8–10% väheneb kohalikes omavalitsustes töötajate arv, mitte rohkem. Vahepeal on pakutud, et ees seisab mingi kohutav vähenemine. Pigem on haldusreformi efekt ikkagi see, et teenuseid hakkavad pakkuma võimalikult kompetentsed inimesed, kes saavad tegelda suures osas ühe valdkonnaga. Praegu tegeleb kohaliku omavalitsuse töötaja väikses vallas millega iganes. Kui ta saab keskenduda oma valdkonnale, siis teeb ta oma tööd kompetentselt ning inimene saab paremat teenust. Aga midagi teha ei ole, tegu on üldise suunaga. Kuna me ju tõstame ka pensioniiga, siis on eakaid inimesi järjest rohkem tööl. Ja ma arvan, et see ei ole iseenesest paha. Ma ei hakkaks siin küll mingit plaani koostama, et saaks selle keskmise vanuse 50 aasta asemel kuskile 40 juurde. Aga eks see ole iga omavalitsuse oma teha. Mina lihtsalt väga loodan, et inimesed, kes omavalitsustes töötavad, on kompetentsed ja suudavad abi osutada kõige paremal moel. Kindlasti teatud efekti haldusreform, mis toob kaasa võimekamate, suuremate ja ka suurema rahakotiga omavalitsuste tegutsemise, annab.
Arto Aas.
Aitäh! Austatud minister, tänu selle ettekande eest! Tuleb tunnistada, et see ülevaade läheb iga aasta paremaks. Nii et kiitus ka Rahandusministeeriumi ametnikele, kes seda ülevaadet koostavad! Jääb silma, et see palgatõusunumber ehk reaalne palgatõus valitsussektoris on juba aastaid olnud kordades suurem, kui valitsus on palgatõusuks raha eraldanud. 2016. aastaks, kui mälu mind ei peta, eraldas valitsus raha 1–2%-liseks palgatõusuks, aga keskmine palk on tõusnud 7%. Kusagil on müstilised sisemised reservid juba aastaid olnud. Kas te võiksite valgustada, milline on tulevik? Valitsus on eelarve üle andnud. Kuidas seal palgatõus kajastub? Kui suur on palgatõus järgmisel aastal?
Saan siin öelda, millised on Riigikokku jõudnud eelarvega seotud otsused palgafondide kohta. Kui me vaatame ajas veidi tagasi, siin kui jälgida avaliku sektori palgakasvu ja keskmist palgakasvu, siis kuni eelmise aasta alguseni palgakasv avalikus sektoris veidi edestas keskmise palga kasvu. Keskmise palga kasv ei olnud siis kuigi kiire. Viimasel ajal on Eesti keskmise brutopalga kasv kiirenenud ja nii tehtigi enamik teie nimetatud palgakasvudest sisemiste reservide arvel. Ma vähemalt arvan niimoodi. Ja te näete, kui palju on ametnike arv vähenenud. See on põhiline allikas, mida kasutades suudeti palku tõsta. Eks ta ole nii ja naa. Kui silmas pidada tööturu olukorda, siis trend on, et avaliku sektori töötajate palga kasv on väiksem kui Eesti keskmine palgakasv. Samas me teame, et tööturul on kõva konkurents, et tööjõudu saada. Me peame seda tendentsi silmas pidama, sest me ei tohi väga palju keskmise palga kasvust maha jääda. Kui me jääme sellest maha, siis erasektor hakkab lihtsalt häid spetsialiste üle maksma. Eks see ole selline pidev konkurents avaliku ja erasektori vahel ning me peame olukorda kuidagi tasakaalus hoidma. Kõnealune analüüs näitas, et nn sisemised reservid on enamikus ära kasutatud. Tegelikult on ametnike arv tõsiselt vähenenud juba eelmisel aastal ja ka tänavu. See on olnud üks võimalus palku tõsta. Samas hakkab piir siiski ette tulema. Järgmist aastat puudutav otsus on, et ministeeriumidele ei kirjutata ette konkreetseid palganumbreid, seda, kui palju nad võivad oma töötajate palka tõsta. On tehtud üldised otsused palgafondi kohta. Varem liigutati majandusrahast osa kuidagi palgafondi, nüüd seda võimalust ei ole. Palgafond on just nimelt palgafond, mis on ministeeriumidele ette antud, ja seal neid liigutamisi enam võimalik teha ei ole. Järgmine aasta on ette nähtud üldiselt 2,5% palgafondi kasvu kõigis haldusalades. Siseturvalisuse valdkonna töötajatel – Siseministeerium, Justiitsministeerium ja osaliselt ka Rahandusministeerium, täpsemalt Maksu- ja Tolliamet – on kasv veel 2% lisaks ja sotsiaalhoolekandes niisamuti 2% lisaks. Need on ka valdkonnad, kus tööjõuga on kõige suuremad probleemid. Kui me vaatame nende ametnike arvu, siis selle vähenemine kajastab ka vakantseid kohti. Siseministeeriumi haldusalas olevas Politsei- ja Piirivalveametis on palju vakantseid ametikohti. Inimesi lihtsalt ei saa tööle, kuigi oleme kogu aeg üritanud nende keskmist palka kiiremas tempos tõsta. Aga endiselt ei leia inimesi tööle. Me peame need valdkonnad ikkagi prioriteetsetena esile tooma. Selline see valitsuse otsus oli, kui ta riigieelarve eelnõu teile üle andis. Niisugused on üldised palgafondi kasvud. Kuidas ühes või teises ministeeriumis või muus ametiasutuses selle fondi piires tegutsetakse, on juba nende asi.
Palun, Inara Luigas!
Aitäh! Austatud minister! Mul on küsimus ametnike värbamise ja ametisse valitute kohta. Siin aruandes on väga kena lause, et riigi edukaks toimimiseks on oluline tagada ametikohale vastava ettevalmistuse ja kogemusega, usaldusväärne ning pühendunud ametnikkond." Me oleme kõik sellega nõus. Üldiselt eeldatakse, et kõik inimesed, kes ühele või teisele ametikohale asuvad, omavad kas erialast haridust või vähemalt valdkonna baasteadmisi, samuti et nad on võimelised vajaduse korral hästi kiirelt ümber õppima. Maaelukomisjonis käisid aga hiljuti EVEA esindajad rääkimas, et väga tihti kogevad väikeettevõtjad, et ametnikkond teeb neile täiesti ebakompetentseid ettekirjutusi. Nad tõid näiteks Veterinaar- ja Toiduameti. Üldse ei osata nõustada ja pigem ollakse takistuseks, mitte ei tehta arengu nimel koostööd. Milliseid samme võiks astuda, et olukorda paremaks muuta?
Aitäh küsimuse eest, see on väga sisuline! Seda konkreetset näidet ma ei oska kommenteerida. Mis puutub kompetentsusesse ja kaadri voolavusse, siis voolavus on suhteliselt mõistlik, 10% piires. Selle tulemusel tekib uut kaadrit, tulevad värsked jõud, palgatakse võib-olla kompetentsemaid inimesi – see suund on minu arvates täiesti okei. Teine teema on koolitused. Eks avalikus sektoris peab kindlasti toimuvale koolitusele otsa vaatama. Siin on ka see tahk, et me üritame ministeeriumide tegevuskulusid kokku tõmmata, aga personalikoolitus on väga oluline. Me ei saa kokku hoida nii palju, et enam ei ole võimalik personali koolitada. Aga üldine kompetentsus, ma arvan, on siiski kasvamas. Samas on meil probleem, mida ma juba märkisin, et me ei saa avalikus sektoris maksta seda palka, mida tahaksime maksta. Me tõmbame kulusid järjest kokku. Kui me palgafondi liialt palju kokku tõmbame, siis me kompetentseid inimesi ametisse ei leia. Selles osas peab valitsema tasakaal. Me peame jälgima Eesti keskmise palga kasvu ja üritama avalikus sektoris vähemasti sama trendi hoida.
Helmut Hallemaa.
Aitäh, eesistuja! Austatud minister! Riigireform puudutab avalikku teenistust. Minagi tänan sind ja kogu Rahandusministeeriumi ametnikkonda selle analüüsi ja kokkuvõtte eest. Siin käsitleti riigireformi ühte tahku. Ma olen sinuga täitsa ühte meelt, et haldusreform on selle väga oluline osa. Siin saaliski on väljendatud muret selle pärast, et me maavalitsustega toimetame justkui liiga kiiresti. Minu küsimus on mõõdikute kohta kolme reformi kontekstis: need on siis maavalitsuste ja omavalitsuste reform ning ametkondade väljaviimine Tallinnast. Valitsuse riigireformi dokumendis on mõõdikuteks, et tõhusas riigis on valitsussektori töötajate osakaal 12% tööealisest elanikkonnast ja see ei suurene, et valitsussektor kulutab SKT-st kõige rohkem 37,9% – aluseks on võetud 2015. aasta numbrid – ja et keskvalitsuse asutuste ametnike arv Tallinnas moodustab 45% kogu ametnikkonnast. Hinda neid kolme mõõdikut reformi kontekstis – nii praegust seisu kui ka tulevikku!
Kõigepealt sellest viimasest numbrist. Kui me vaatame töökohtade arvu vähenemist valitsussektoris, siis näeme, et Tallinna ametnikkonna osakaal on isegi veidi alla 45%. Nagu ma ütlesin, suhe on 800 : 600. Me tahaksime liikuda veelgi edasi, nii et riigipalgaliste töökohtade osakaal mujal Eestis võrreldes Tallinnaga kasvaks ja Tallinna osakaal natukene väheneks. Seda suunda me üritamegi mõne riigiasutuse väljaviimisega pealinnast järgida. Mis puutub nendesse teistesse numbritesse, siis üldine suund on sinnapoole, nagu ma ütlesin, et kui me võrdleme tööealise elanikkonna arvu ametnike arvuga, siis tegelikult me edestame sihiks seatud graafikut. Ja kui me võrdleme riigiaparaadi kulutusi SKT-ga, siis riigiaparaadi osakaal pidevalt väheneb. Aga kuskil peab olema mõistlik piir ja peame vaatama, et me üle selle ei lähe. Alati on ju küsimus, kuidas me suudame abi või teenuseid Eesti elanikele pakkuda. Need ei tohi halveneda. Te teate ju küll kurtmist, et teatud riigiasutused või riigi hallatavad asutused on maakonnakeskustes või mujal maapiirkondades oma töö lõpetanud. See tekitab palju pahameelt, sest teenused muutuvad halvemini kättesaadavaks. Kindlasti me seirame, kuidas vajalike teenustega lood on. Mis puutub maakonnakeskustesse, siis maavalitsuste töö lõpetamine on andnud ajendi kaardistada – me oleme ka seda teinud –, kuidas paiknevad riigiasutused üle Eesti. Siin oli juttu nn ühisministeeriumist ja sellest, et küsimus ei ole ainult kinnisvaras ja asutuste paiknemises, vaid ka sisulises koostöös, mis seni on olnud suhteliselt killustunud. Iga ametkond on oma valdkonda ise arendanud – kuidas näeb välja töö regioonides, kus otsuseid tehakse või kust neid suunatakse, kuidas näevad välja maakonnaesindused, kus inimestele osutatakse esmaseid teenuseid, mis nad peavad riigi käest saama. See on päris keeruline teema ja me tegeleme selle arenguprotsessiga. Kogu suve oleme seda kõike kaardistanud ja üritanud leida mõistlikku nn ruumilist lahendust. Näiteks võiks sotsiaalvaldkonna esindused, näiteks töötukassa ja Sotsiaalkindlustusameti omad, paikneda füüsiliselt ühes kohas ja ka pakkuda teenuseid ühes kohas, tehes omavahel koostööd. Mingeid tugiteenuseid on ju võimalik koos osutada. Veel võin näiteks tuua juba jutuks olnud juriidilise teenistuse ühisministeeriumi hoones. Ei pea igas asutuses palgal olema eraldi juristide seltskond, seda tööd võib paljude huvides teha.
Peeter Ernits, palun!
Aitäh, hea juhataja! Hea minister! Ma lugesin raportist, et keskmised palgad Eestis on laias laastus kaks korda väiksemad kui Soomes. Üllatusega nägin, et vangivalvurite elu on Eestis kõige kuldsem: Soome kolleegide palgast on nende palk vaid 1,3 korda väiksem. Kõige närusem on sotsiaalhoolekande inimeste olukord: palgavahe on kolmekordne. Sotsiaalhoolekandele läheb riigieelarvest, nagu ma aru saan, mingi 2,2%. Minu küsimus on, milline see seis aasta pärast on. Kas vangivalvurid jõuavad oma palgaga kõige kiiremini Soome kolleegidele järele? Ja kuidas ikkagi see saba määratakse? Kas sotsiaalhoolekande inimesed, kes teevad ka väga olulist tööd, ei peaks oma palgaga jõudma vähemalt vangivalvuritega samale tasemele?
Tänan küsimuse eest! Nagu ma ütlesin, on kaks prioriteetset valdkonda. Ühe ma jätsin küll nimetamata. Ka kultuuritöötajad ja õpetajad on vastavalt koalitsioonikokkuleppele päris palju raha juurde saanud. Nende palgad tõusevad tegelikult veel kiiremini kui nendes kahes valdkonnas, mis ma enne nimetasin, kus antakse 4,5% lisaks. Sotsiaalhoolekandele on ette nähtud palgafondi kasv 4,5%, aga praktika on näidanud, et palgad on seal kasvanud rohkem kui 4,5%. See ministeerium üritab oma sisemisi ressursse kasutades palkasid rohkem tõsta. Vangivalvurite palk – noh, ma ei oska öelda, teie objektiivse või subjektiivse hinnangu kohaselt on see päris hea, aga töötajaid on seal kogu aeg puudu. Ei ole just töökoht, kuhu inimesed igatsevad minna. Nii et vaatamata sellele, et võrreldes muude valdkondadega on vangivalvuri palk suhteliselt hea, ei suudeta ikka neid töökohti täita. See on ka mingi näitaja. Järelikult on see üks valdkond, kus peabki palk kõrgem olema, midagi ei ole teha. Aga kindlasti olen ka mina mures sotsiaalhoolekande töötajate palga pärast. See mure on kestnud päris kaua. Mäletan seda juba ajast 10–12 aastat tagasi, kui palgad veidi tõusid. Ma loodan, et nüüd, kui see valdkond on prioriteediks seatud, see kajastub ka Sotsiaalministeeriumi haldusala palkade tõusus.
Jürgen Ligi.
Aitäh! Härra minister! Riigireformist on tehtud puuslik, millel on seost teenuste sisu ja kvaliteediga tegelikult väga vähe. Aga üks suur erand on haridus. Mul on kahju, et valitsus koolireformist seda aspekti silmas pidades üldse ei räägi. Kogu hariduse sisu, õppe kvaliteedi ja ka õpetajate palga küsimused seisavad suurel määral üledimensioneeritud koolivõrgu taga. Aga midagi selles suunas ikkagi toimub tänu Euroopa Liidu rahale. Öelge, miks te teise käega parendate kinnisvara maal! Eile oli kultuurikomisjonis eelnõu selle kohta, kuidas riik hakkab tasulise hariduse andmiseks nende koolide kinnisvara toetama ja niimoodi konkureerima omavalitsustega, kes on oma koolidega hädas. Nüüd võetakse neilt veel lapsi ära. Riigi rahaga hakatakse haridust kihistama, pihustades kulusid.
Tänan küsimuse eest! Haridusvõrgu ülesehitus on minu arust endiselt üks kõige aktuaalsemaid küsimusi. Meil on mitu küsimärki õhus. Mina tegelen ka kohalike omavalitsustega – nende eelarvete ja tulubaasidega – ning pean valitsuses kogu seda valdkonda jälgima. Me suurendasime omavalitsuste tulubaasi. On ju räägitud teatud ülesannete üleminemisest omavalitsustele. Ma sain su küsimusest hästi aru, aga üldiselt tekib veel üks küsimus, mille ma olen ka valitsuses püstitanud. Nimelt, kuidas seda haridusvõrku kohalikus omavalitsuses kujundama hakatakse. Kas gümnaasiumihariduse andmine on edaspidi riigi või kohaliku omavalitsuse ülesanne? Praegu on ta nii ühe kui teise ja nagu sa märkisid, veel ka kolmanda osapoole ülesanne. Nii et mingi otsus tuleb teha. Mina pooldan seisukohta, et omavalitsusel peaks olema õigus otsustada kogu haridusvõrgu üle, sh gümnaasiumihariduse üle, aga sellist otsust vähemalt valitsuskoalitsioonis veel tehtud ei ole.
Palun, Tiina Kangro!
Aitäh! Veidi oli juba juttu sotsiaalhoolekande töötajate halvast palgast. Mina küsin selle kohta pisut teisiti. Hiljuti tulid avalikuks ministeeriumide keskmised palgad ja sealt tuli välja selline kurioosum, et kõige kõrgemaks on viimastel aastatel kerkinud Sotsiaalministeeriumi palgad, samal ajal kui väga paljud selle sfääri töötajad, kes reaalselt inimestega kokku puutuvad – hooldajad, lapsehoidjad, tugiisikud, tegevusjuhendajad – saavad neli korda vähem ehk ainult 25% n-ö juhtivate vägede palgast. Teistes ministeeriumides on proportsioonid normaalsemad, näiteks Siseministeeriumi töötajad teenivad 60% rohkem kui politseinikud, haridusministeeriumi töötajad 70% rohkem kui õpetajad. Kuidas te seda kommenteerite, et on toimunud just selline areng, et paberitega töötajad ja juhid on keskmiselt neli korda paremini makstud kui tegeliku töö tegijad?
Tänan küsimuse eest! Kui tuli uudis, et Sotsiaalministeeriumi haldusalas on kõige kõrgemad palgad, siis ma ka üllatusin ja uurisin veidi asja. Minu teada lähevad selle haldusala alla ka suured haiglad, näiteks PERH ja Tartu Ülikooli Kliinikum, kus keskmiselt on palgad kõrgemad. Ma sain küll aru niimoodi, et mitte kontoritöötajad oma palgaga ei tõsta seda keskmist palgataset, vaid suures osas tervishoiuasutused, mis on riigi sihtasutused.
Urmas Kruuse.
Aitäh, austatud istungi juhataja! Väga lugupeetud minister! Te mainisite oma ettekandes, et kohalikud omavalitsused saavad raha juurde, aga saavad sellega ka kohustusi juurde. Omavalitsusjuhtidega suheldes on selgunud, et nad on segaduses. Kogu ülesannete hulk, mis juurde kavatsetakse anda, sööb ära selle võimaliku täiendava vabalt kasutatava raha. Kas te oskate sealt puldist öelda, kui palju saavad omavalitsused tegelikult nn vaba raha juurde? Teine mure sellesama küsimusega kaasnevalt on see, et kui riigis justkui tõstetakse kultuuritöötajate palka, siis omavalitsused oma eelarves ei näe nii korralikku kasvu, et saaks järele aidata ka kohaliku omavalitsuse kultuuritöötajate palgad.
Aitäh küsimuse eest! Mis puudutab seda, kas vaba raha või mitte vaba raha, siis me räägime ju tulubaasist, mis on põhimõtteliselt olemasolevate ülesannete täitmiseks ega arvesta lisakohustusi. Tulubaasiks, mis kujuneb teatud protsendist üksikisiku tulumaksust ja tasandusfondist, on see ligi 190 miljonit järgmise nelja aasta jooksul. See on väga suur samm. Kogu aeg on ju õhus olnud probleem, et 2009. aastal rikuti väljakujunenud proportsiooni tõsiselt omavalitsuste kahjuks ja et see tuleb taastada. Me taastamegi enam-vähem selle proportsiooni, mis oli siis. Pean silmas üksikisiku tulumaksu ja tasandusfondi aastal 2009. Elu on muidugi oma korrektiivid teinud ja tegelikult on tulumaks hästi laekunud. Nii et omavalitsuste tulud kasvavad üldiselt kenasti. Tookord me jah ütlesime, et te täidate neid ülesandeid edasi, aga tegime samas väga valusa lõike nende rahakotis. Noh, oli masuaeg, võib-olla see oli mingil määral põhjendatud, kui suurel määral, selle üle võime vaielda. Nii et vaba raha tuleb kindlasti juurde, see tulubaasi parandamine ei too kaasa täiendavaid ülesandeid. See ongi see vaba raha, mis järgmisel aastal juurde tuleb. Tulubaas kasvab umbes 9%. Omavalitsuste kogutulud kasvavad 12% ehk 138 miljonit, kui ma õigesti mäletan. Lisaks on antud mitmeid täiendavaid toetusi haridusvaldkonnas. Need on lasteaiaõpetajate palga kasvu toetuseks, huvitegevuse ja huvihariduse toetuseks, tugiteenusteks. Need on erinevad toetused omavalitsustele, kes korraldavad neid asju ja saavad ka raha selleks juurde. Maavalitsuste töö lõpetamise tõttu üle minevad ülesanded lähevad kõik üle eraldi rahaga. Nii et see vaba tulubaasi raha, mille kohta sa küsisid, ei ole seotud täiendavate ülesannetega, see tuleb lihtsalt lisaks. See parandab lähimatel aastatel vägagi teatud omavalitsuste positsiooni. Samas me tahame, et omavalitsused oleks võimekamad korraldama elu ka piirkondlikult. Mitmed ülesanded lähevad omavalitsustele ühiseks täitmiseks terves maakonnas. Näiteks arendustegevus, ettevõtluse arendamine – me tahame, et omavalitsuste roll selles kasvaks, ja nii eraldame selleks järgmistel aastatel veelgi täiendavaid vahendeid.
Arno Sild.
Aitäh, lugupeetud aseesimees! Lugupeetud minister! Enne te mainisite, et riigigümnaasiumide suhtes ei ole valitsus veel langetanud lõplikku otsust, kas nad hakkavad kuuluma omavalitsuste alluvusse või mitte. Aga me teame, et praegu käib hooga riigigümnaasiumide asutamine, remontimine, ehitamine. Seda esiteks. Teiseks, haldusreformi käigus on koolidel vaja täpselt teada oma tulevikku, kuidas kõik saab olema. Millal koolid võivad teada saada, mis riigigümnaasiumidest saab, kelle alluvusse nad edaspidi hakkavad kuuluma?
Tänan küsimuse eest! Vastata, millal see küsimus tuleks lahendada, ma ei oska. Riigigümnaasiumide programm on varem vastu võetud, selleks on taotletud raha ka Euroopa Liidu struktuurifondidest ja see kava viiakse lõpuni. Seda keegi muutma ei hakka. Aga tõesti tekib küsimus, et kui riigigümnaasiumid on linnades ja maakondades kõik välja ehitatud, siis kes hakkab selle koolivõrgu eest vastutama. Tuleb langetada põhimõtteline poliitiline otsus, kas see võrk jääb riigi kätte või tegelevad sellega omavalitsused. Vahepeal on ka küsitud, miks ei võiks teatud kutseharidusasutused – maakondlikud, piirkondlikud – samuti olla omavalitsuse haridusvõrgu osa. Need küsimused on õhus. Vastuseid kahjuks ei oska praegu anda, aga need vastused peab selle protsessi käigus leidma.
Palun, Helmen Kütt!
Tänan, austatud eesistuja! Lugupeetud minister, suur aitäh ülevaate eest! Muret teeb ja küsima paneb tõsiasi, et väga paljud omavalitsustele üle minevad kohustused – tõsi küll, ka teatud lisarahaga – võivad tekitada olukorra, kus Eesti eri paikades on väga erinevad teenuste saamise võimalused. Pean silmas just hariduslike erivajadustega lapsi, aga ka hoolekannet, kus praegu on riigi korraldamisel tagatud inimestele ühtne teenuste kvaliteet ja kättesaadavus. See ei pruugi olla piisav ja vajadustele täiesti vastav, aga mingil määral see siiski nii on. Kas omavalitsused on selleks kõigeks valmis? Tõsi, peale liitumist on nad ilmselt valmis rohkem kui praegu, aga ikkagi, kas seda on analüüsitud?
Tänan küsimuse eest! Eks me ole neid otsuseid vastu võtnud ikkagi kogu aeg omavalitsusliitudega läbi rääkides. Neid ülesandeid üle andes me räägime ka rahast, räägime kompetentsist. Samas ei ole ka mina valmis vastama teile niimoodi, et kõik on okei või et kõik kohe toimib. Üks suuremaid teemaplokke ongi praegu hariduslike erivajadustega laste hariduse toetamine, mis läheb omavalitsustele üle 1. jaanuaril. Ma arvan, et põhimõtteliselt on see õige, sest omavalitsus on pidanud sellega tegelema nii või teisiti ka tavakoolis. Ma pean silmas logopeede, tugiõpetajaid jt spetsialiste. See vajadus on olnud katmata. Mina ei oska teile detailidena seda kõik kirjeldada, võiksite selle kohta küsida haridus- ja teadusministri käest, aga minu teada nende vahenditega, mis nüüd lähevad omavalitsustele, peaks kaetama ka tänaseni katmata olnud tugiteenuste vajadus. Ja tugiteenuste osutamiseks on veel ette nähtud ka eraldi raha. Hariduslike erivajadustega laste koolitamine peaks küll jõudma paremale kvaliteeditasemele. Sotsiaalhoolekandes väga suuri ülesandeid juurde pole antud, pigem on küsimus olemasolevate ülesannete täitmises. Me oleme analüüsinud kulude struktuuri. Tasandusfondi valemis on teatud komponendid jagatud vastavalt elanike eale. Ja kui me vaatasime kulude struktuuri, siis me avastasime, et omavalitsuste kulutused just eakatele on suhteliselt väiksemad. Ka sotsiaalkaitseminister on selle pärast väga mures. Me saame aru küll, et laste ja noortega ongi seotud väga suured kulud – lasteaiad, kooliharidus jne –, aga nende läbirääkimiste käigus me jõudsime järeldusele, et peame eakate osa n-ö järele aitama. Olgu tegu teatud standardite täitmise või mingi järelevalvega, kui me anname ülesandeid omavalitsustele üle, siis olgu neil selleks ka ressursid. Samuti peab väga täpselt kaaluma, milline nende võimekus on.
Austatud minister, rohkem teile küsimusi ei ole. Avan läbirääkimised fraktsioonide esindajatele. Tuletan ministrile meelde, et menetluskorra kohaselt on ministril võimalus ka läbirääkimiste lõpus sõna võtta. Külliki Kübarsepp Eesti Vabaerakonna fraktsiooni nimel, palun!
Hea aseesimees! Head kolleegid! Alustuseks avaldan meie riigihalduse ministrile tunnustust, sest minu arvates ta on minister, kes oskab ja tahab meiega suhelda. Me oleme siin puldis näinud ministreid, kes vaatavad meile ülevalt alla ega soovi dialoogi pidada. Aitäh riigihalduse ministrile, kes minu hinnangul otsib võimalusi dialoogi pidamiseks! Kui rääkida avalikust teenistusest ja riigireformist üldiselt, siis Vabaerakonna fraktsioon on seda meelt, et avalikku sektorit tuleb kokku tõmmata. Kuid loomulikult peame meeles pidama, et iga kokkutõmbamine peab toimuma väga sisuliselt. Vabaerakond tõstatas juba haldusreformi seaduse eelnõu menetluse käigus küsimusi, kuidas seda protsessi juhitakse. Peamine eesmärk on see, et reformi tõttu ei muutu riigi juhtimine tsentraalseks. Reformi tulemusena peaks riik end veel enam pöörama näoga inimese poole, aga see nõuab ka sisulist juhtimisstruktuuride põhimõtete muutmist. Avaliku sektori kokkutõmbamine on vajalik. Üks selle põhjus on tõsiasi, et me elame üle jõu ja ilmselgelt tulevaste põlvkondade arvel. Me oleme juba aastaid riigireformist rääkinud, aga sellega ei ole jõutud mitte kuhugi. Tõenäoliselt üks põhjus on see, et puudub konkreetne juht, kes seda protsessi veaks. Eile anti meile riigireformi probleemkomisjonis ülevaade mitmesugustest komisjonidest, kolleegiumidest, analüüsirühmadest, kes teemaga tegelevad, aga otsad kuidagi ühte ruumi kokku ei jõua. Igaüks läheneb teemale eri küljest. Mõnes mõttes on see väga positiivne. Kuid kes ikkagi riigireformi veab: on see peaminister, on see justiitsminister, on see riigihalduse minister? See on endiselt lahtine. Mina isiklikult leian, et seda võiks teha hoopis Riigikogu, aga kas meil on selleks tahe ja võimalused? Tegelikult võiks probleemkomisjoni esimees siia Eesti pinnale pikemaks edasi jääda, sest ma näen, et tahe ja ind on juba kujunemas, lootust nagu on. Natuke tegi murelikuks ministri vastus, mis puudutas Riigireformi Radari kolleegiumi arvamusavaldust. Ma arvan, et ei ole mõistlik olla skeptiline ja neid inimesi natuke naeruvääristada – et nad ju vabast tahtest midagi teevad, aga meid see ei kõiguta. Tegelikult kõigutab küll. See kolleegium on kujunenud üheks vähestest infoallikatest, kes edastab avalikkusele väga lihtsas keeles sõnumeid ja arendab mõtteid, mida on valitsejatel lihtne üle võtta ja rakendada. See ei ole hiina keel. Need kogutud arvamused on väga lihtsas keeles ja mõistetavalt üles ehitatud ning neid tuleks kindlasti arvestada ja rakendada. Palun lisaaega!
Kolm minutit juurde.
Mis on meie riigivalitsemise murekohad? Kõrgharidusega inimeste potentsiaali pole piisavalt rakendatud. On ju kurdetud, et meie valitsemine pole paindlik ja piisavalt innovaatiline, et e-riigi võimalusi pole osatud ega tahetud ära kasutada, et me oleme aeglased. Ometi meil on potentsiaali, mida võiksime koostöös kasutada nii tarku inimesi tööle võttes kui ka nende arvamusi analüüsides. Nimetan veel ühe märksõna, mis on seotud haldusreformiga. Jah, see käib. Aga väga paljud ametnikud ootavad pikisilmi pühapäevaseid valimistulemusi. Miks? Sest nad elavad teadmatuses, mis juhtub nendega pärast 1. jaanuari. See on kriitiline just maapiirkondades. Seal ei saa nii, et jooksed ühe või kahe kuu pärast järgmisele töökohale. Minu küsimus riigihalduse ministrile olekski, kui palju on nende inimestega suheldud. Tegemist on väga tundliku teemaga. Üks probleem, mis on veel riigireformiga seotud ja mille me peaksime lahendama, on riigieelarve liigne sõltuvus Euroopa Liidu rahast. See puudutab ka meie ametnikkonna väljakutseid ja võimalusi oma piirkonda arendada ja selle võimekust suurendada. Me oleme liiga sõltuvuses Euroopa Liidust ja ühel hetkel võib meid tabada krahh: raha napib, aga paljud tööd on jäänud tegemata. Minu ja loodetavasti kogu Vabaerakonna fraktsiooni üleskutse on: palun lõpetame poolikute lahenduste väljakäimise! Leiame võimaluse rääkida avaliku sektori arengutest tervikpildis riigireformi mõistes! See peaks algama visioonist, millist Eestit me soovime näha: milliseid ülesandeid võiks täita keskvõim, milliseid kohustusi võiks kanda kohalik omavalitsus. Meie fraktsioon muidugi eeldab, et kohalike omavalitsuste autonoomsus kasvab ning nende pädevus ja võimekus suureneb. Ja loomulikult kuulub tänapäeva valitsemismudelisse kolmas sektor oma võimalustega. Me oleme väike riik. Meil on võimalik katsetada, aga me peame selle katsetamise tahte endas leidma. Ma väga loodan, et me leiame selle lähiajal. Aitäh!
Arto Aas Reformierakonna fraktsiooni nimel, palun!
Austatud Riigikogu! Kõigepealt peab ütlema, et aruandes välja toodud trendid on valdavalt positiivsed ja rõõm on näha, et riigihalduse minister Aab kandis neid optimistlikus toonis ette, kuigi tegemist on 2016. aasta aruandega, mis oli eelkõige Rõivase valitsuse aasta. Aga see, et ametnike arv vähenes ühe aastaga 1500 võrra, on kindlasti positiivne – seda oli rohkem, kui me julgesime loota. Kui te mäletate, siis see suurusjärk pidi olema umbes 750 inimest, aga suudeti kaks korda rohkem. See on vaieldamatult positiivne, sest Eesti riik toimib sama hästi, kui mitte isegi paremini kui enne. Vastuseisule ja esialgsele negatiivsele reaktsioonile vaatamata ei jäänud midagi tegemata. Kindlasti inertsi mõjul ametnike arvu vähenemine jätkub. Selleks annavad oma panuse muidugi ka maavalitsuste sulgemine ja haldusreform. Nii et usutavasti 2017. aasta aruandes ja võib-olla ka 2018. aasta omas me näeme, et see trend jätkub. Aga tulen selle juurde veel tagasi. Praegu kohe tahan ministrile koju kaasa anda paar sellist müsteeriumi või mõttekildu. Üks on palgakasvu teema. Jälle me loeme, et palk on kusagil kasvanud 7–8%, kuigi me teame, et valitsus ei ole sellist palgafondi eraldanud. Ühest küljest on see ju tore, et ministeeriumides ja muudes ametiasutustes leidub sisemist ressurssi nii palju, et 1%-lisest palgafondi kasvust suudetakse välja pigistada 7% palgakasvu, ja nii juba aastaid. Ometi on ametnikud igal aastal eelarveläbirääkimiste ajal öelnud, et sisemised ressursid on ammendunud. No tundub, et võib-olla veel lõplikult siiski pole. Ma ei tea, kas ühel hetkel tuleb sein ette, aga ka praegu kõlas ühest ministri vastusest läbi, et tõenäoliselt 4%-lisest palgafondi kasvust sünnib veidi suurem palgakasv. Tahaks siinkohal öelda, et ministriametit pidades häiris mind see, et me nägime neid reaalseid palgakasve alati tahavaatepeeglis. See info tuli alati üllatusena ja alati pool aastat või siis üheksa kuud hiljem. Alles siis saime teada, kui suur tegelik palgakasv keskvalitsuse asutustes ja mujal avalikus sektoris oli. See on tegelikult kummaline. Kuidas valitsus ikkagi ei tea, mida kantslerid, asutuste juhid teevad oma palgafondiga, kui suured on tegelikud palgakasvud? Seda 8%-list palgakasvu 2016. aastal ei suutnud mitte keegi ka mitte kõige optimistlikumates unenägudes ette näha. See on kindlasti mõttekoht, kuidas valitsus reaalselt neid protsesse juhtida suudab. Ja muidugi oli juba omal ajal probleem see, et kui ministeeriumides oli palgakasv ja palgafondi kasutamine suhteliselt karmi kontrolli all ja kantslerid said aru õhustikust, mis valitsuses valitses, siis kaugemal asuvates allasutustes elati palju mõnusamat elu. Ma pole kindel, et efektiivsuse otsimine on ka allasutustes jõudnud vajalikku punkti. Me oleme näinud, et väga paljud inimesed on läinud ministeeriumidest tööle nende hallatavatesse allasutustesse, sest seal on olnud paremad töötingimused. See tõenäoliselt ei ole kuigi jätkusuutlik mudel. Palun lisaaega!
Palun, kolm minutit juurde!
Üks müsteerium veel. See puudutab koolitust. Ma ei tea, kas keegi on seda märganud, aga meil on tippjuhtide koolituskeskus Riigikantselei juures, mis koolitab 100 inimest ja mille eelarve on 628 000 eurot. See on ülihästi rahastatud koolitusprogramm 100 tippjuhi jaoks – need on kantslerid, asekantslerid, muud asutuste juhid. Ülejäänud 132 000 riigipalgalise inimese jaoks on koolituse eelarve üks miljon. Nii et proportsioonid on täiesti paigast ära. Ma ei tea, kas ühte eelarvet peaks vähendama või teist suurendama, aga igal juhul on proportsioonid, kui suure raha eest saavad koolitust meie tippjuhid ja kui palju jääb ülejäänud ametnike koolitamiseks, täiesti paigast ära. Ma ei tea, kas minister Aabile on see silma jäänud, aga seda võiks riigisekretäri ja ka teiste ministritega arutada, kas need proportsioonid on päris õiged. Nüüd tulevikust. Ei saa minagi mööda Riigireformi Radari äärmiselt negatiivsest hindest – hinne 1 viie palli skaalal –, mis eelmisel nädalal valitsusele riigireformi läbiviimise eest anti. Puudu on selge visioon, puuduvad selged sihid, ambitsioone ka ei paista. Hästi palju on küll näiteid, et jah, töö käib. Väga paljude asjade kohta öeldakse, et analüüs käib. Ma tean oma ministritöö ajast, et mõned analüüsid on käinud juba kaks aastat. Tegelikult oleks aeg otsuseid teha ja selged sihid seada. Muidu see riigi reformimise tuhin vaibub ja ametnikud ning poliitikud suudavad selle rahulikult üle elada, ilma et suuremaid muutusi ellu kutsutaks. Üks näide sellest, mis minu arvates võib aia taha minna, on seesama töötajate väljaviimine pealinnast. Iseenesest ilus eesmärk, ka eelmise valitsuse ajal me sellega tegelesime. On olnud tohutu vastuseis ametiasutustes – vastu on olnud nii juhid kui reatöötajad. Omal ajal oli ka üksjagu silmakirjalikkust. Mäletan, kuidas retoorikas nii Ossinovski kui ka Reinsalu olid väga jõuliselt poolt, seadsid väga kõrgeid sihte, aga ühekski tähtajaks konkreetseid ettepanekuid ei esitanud. Ma ei tea, kuidas see seis on praegu, aga kardan, et vähemalt Reinsalu puhul pole see väga muutunud. Mind teeb murelikuks, et kuuldavasti on siin sündimas teatud potjomkinlus. Paberi peal viiakse töökohad pealinnast välja. Tegelikult käivad töötajad Tallinnast kohapeal kaks päeva nädalas, võib-olla kolm päeva nädalas, saadakse linnuke kirja, et töökohad on viidud maakonnakeskustesse, kuid tegelikult käib üks pendeldamine pealinna ja muude linnade vahel. Minu ettepanek: kui ei suuda seda ära teha tegelikult, luua reaalselt neid tuhandet töökohta, siis tehke vähem! Tehke viissada, aga viige reaalselt pealinnast need töökohad välja, nii et need ongi maakonnakeskustes ega ole mingi silmamoonutus! On need siis mingid tugiteenused, tööd, mida saab teha kaugtöö korras arvuti taga, kus füüsiline asukoht ei ole oluline, kus ei ole küsimus tööjõus ja kus ei ole küsimus selles, et tegelikult kliendid asuvad Tallinnas või mujal suuremates keskustes. Tehkem pigem vähem, aga tehkem ausalt ja reaalseid tulemusi! Tehkem nii, et see ei raiskaks riigi raha ja need hiilivad töökohad ei tuleks pealinna kohe tagasi! Viimase 20 sekundi jooksul tahan juhtida tähelepanu sellele, et viimase uuringu järgi on kõige madalamad ametnike palgad Riigikogus. Ma ei räägi Riigikogu liikmetest, vaid Riigikogu Kantseleist. Me oleme ise jätnud oma ametnikkonna unarusse. See on märkus Riigikogu liikmetele, mitte niivõrd ministrile, aga ka see ei ole jätkusuutlik, kui Riigikogu Kantselei ametnikud on kõige kehvemini tasustatud ametnikud Eesti riigis. Aitäh!
Sotsiaaldemokraatliku Erakonna fraktsiooni nimel Ivari Padar, palun!
Lugupeetud kolleegid! Avalikust sektorist ja selle ümberkorraldamisest on räägitud iga valitsuse ajal erineva rõhuasetusega. Kui ma mõtlen oma viimasele 25 tööaastale, mil ma olen kas avalikus sektoris või selle kõrval töötanud, siis tulevad meelde ühel või teisel tasandil arutelud ka sellel teemal. Mäletan, kui ma 1995. aastal läksin tööle Rahandusministeeriumisse, siis oli just välja tulnud uus avaliku teenistuse seadus. Kui silmas pidada praegust olukorda ja tänast arutelu ning neid varasemaid arutelusid, mis siis vahet on? Avaliku sektori koondamise tuhinad on tavaliselt olnud kooskõlas sellega, kas riigil või majandusel läheb hästi või halvasti. Kui riigil läheb halvasti, siis on ikka puhkenud debatt, et avalikku sektorit tuleb vähendada, töötajate arvu tuleb kokku tõmmata. Kui riigil on hakanud paremini minema, on see debatt jäänud tagaplaanile. Tänane arutelu ja praegune olukord on selles mõttes mõnevõrra teistsugune. Ühelt poolt majandus kasvab ja selles valguses tunneb riik ennast vähemalt mõnda aega riigieelarvet koostades õige turvaliselt. Aga teiselt poolt on kokku lepitud, et avalikus sektoris töötavate inimeste arv peaks vähenema vastavalt tööealise elanikkonna vähenemisele. Viie aasta perspektiivis on see vähenemine umbes 0,5% aastas ja see on parameeter, mida nii headel kui halbadel aegadel proovitakse avalikus sektoris silmas pidada. Meie arutelust on välja tulnud, et tegelik töötajate arvu kahanemise näitaja on märksa suurem kui 0,5% aastas. Valitsussektori töötajate arv on vähenenud 1,3% ja üldse avalikus teenistuses hõivatute arv 2,1% aastas. Soovikski rohkem teada saada, millest tingituna need numbrid nii positiivsed on. Kas tegu on mingite juhuslike kokkulangevustega või on selle taga struktuurne töö? See on asja üks pool. Praegust aega eristab varasemate debattide ajast veel see, et hästi palju tegevusi on käima tõmmatud. Käivitunud on kohaliku omavalitsuse reform, maavalitsuste kaotamine, ühendministeeriumi rajamine. Kõik need asjad on ühekorraga käima tõmmatud. Seepärast oleme riigireformi probleemkomisjonis omavahel arutanud, et kõige paikaloksumine võtab aega vähemalt selle aasta lõpuni ja alles siis näeb, kuidas protsessid praktiliselt on kulgenud ja milliseid muudatusi peaks järgmistel aastatel tegema. Riigikogu roll kõiges selles, mis puudutab riigireformi ja avaliku sektori, avaliku võimu muudatusi, peaks olema seetõttu suurem, et teadmine või arusaamine nendest protsessidest peaks Riigikogu liikmetel olema märksa parem. Ma väga loodan, et see komisjon, millesse mina kuulun ja milles igast fraktsioonist on üks liige, suudab seda rolli täita. Loodame fraktsioonidele edasi anda piisavalt informatsiooni, kuidas avalik sektor toimib. Me oleme ellu kutsunud ka sellise institutsiooni nagu Arenguseire Keskus. See keskus on nagu Riigikogu liikmete abivahend või töövahend ning nad on praegu alustanud tööd, koostamaks stsenaariume, milline võiks avalik võim tulevikus, näiteks aastal 2030 olla. Palun kolm minutit juurde!
Kolm minutit juurde.
Need on erinevad stsenaariumid, mis antakse järgmise aasta juunis Riigikogu liikmetele üle, et me saaksime nende põhjal teha omad valikud, milline avalik võim tulevikus peaks välja nägema. Nii et on huvitavad ajad, hästi palju asju on töös. Puudutan veel neid jutuks olnud tuhandet töökohta. Vaieldamatult on siin mängus kaks tahku. Üks on eesmärk luua maakonnakeskustes tuhat töökohta, mis on ääretult tähtis. Teine tahk on see, kuidas seda korraldada nii, et avaliku võimu teostamise kvaliteet seetõttu ei kannata. Need on kaks aspekti, mida kindlasti tuleb arvestada. Ja viimasena tõesti see teema, mis puudutab Riigikogu ennast ja neid tublisid inimesi, kes meiega siin koos töötavad. Ma eilegi vestlesin Riigikogu Kantselei töötajatega. Jah, nende palgad on viimasel viiel aastal jäänud muutmata ja seda tuleb kindlasti kogu selles protsessis meeles pidada. Tänan teid tähelepanu eest ja jõudu meile kõigile!
Eesti Keskerakonna fraktsiooni nimel Helmut Hallemaa, palun!
Hea eesistuja! Head kolleegid! Teen ainult mõned märkused, sest üldiselt olen paljude eelkõnelejatega ja sellega, mis siin täna öeldud on, nõus. Aga on üks huvitav seisukoht, mis tegelikult nendest hinnangutest välja ei tulnud, aga on selle koalitsiooni ja selle valitsuse tööleasumisest peale siin saalis kõlama hakanud: kõik halb tuleb justkui selle koalitsiooni poolt, kõik hea tuli eelmise poolt. See ei ole ju tegelikult niimoodi. Kõik sellised arengud on väga pikaajalised ja ei saa olla nii, et ainult üks pool liigub edasi. Eriti kehtib see selliste suurte reformide puhul, nagu on praegune haldusreform. Otsus võeti ju vastu eelmisel suvel ja ei saa olla nii, et probleemid on alles selle koalitsiooni ajal tekkinud. Ja nüüd on pigem lisandunud ka sisulised lahendused, näiteks omavalitsuste tulubaasi taastamine. Teine moment. Hea kolleeg Ivari ütles riigireformi komisjoni juhina ka seda, et kogu aeg on räägitud riigireformist. Minul on meeles, et aastal 1993, kui tehti maavalitsuste reform ja omavalitsuslikud maavalitsused muudeti riiklikeks struktuuriüksusteks, räägiti samuti funktsioonide jagamisest riigi ja kohalike omavalitsuste vahel. Tänavu 14. juunil me võtsime vastu otsuse maavalitsused kaotada, aga funktsioonide jagamisest räägitakse ka praegu. Nüüd tehakse see jaotus lõpuks ära. Ja veel üks asi. Ma olen nõus Külliki Kübarsepaga, aga märgin üht asja. Meil ei saagi siin saalis täna, kui me riigireformi järgmisi samme kavandame, olla ühesuguseid seisukohti. Meil on 101 seisukohta, meil on kõigi fraktsioonide seisukohad, ja see on täiesti loomulik. Aga ma tuletan veel kord meelde tänavust 14. juunit, kui me siinsamas saalis võtsime vastu maavalitsuste reformi käsitleva seaduse ja KOKS-i ehk kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse muutmist käsitleva seaduse. Siis me saavutasime konsensuse. Enne seda me debateerisime seinast seina, väga teravalt, aga me jõudsime selleks päevaks pärast pool aastat kestnud menetlust ühistele seisukohtadele. Küllap me jõuame ka riigireformi puhul üsna lähedasele seisukohale, et sellega saab edasi minna. Mina riigireformi hinnates küll väga pessimistlik ei ole, samuti ei tõlgenda ma nii pessimistlikult Riigireformi Radari hinnanguid. Hindega 1 hinnati vaid riigireformi ühte osa. Tegelikult on haldusreform osa riigireformist ja need suured reformid, mis 2018. aasta 1. jaanuaril reaalseks saavad – tulumaksureform, haigekassareform ja teised – on ikkagi osa riigireformist, mis puudutab inimestele olulisi asju. Asjaomastele mõõdikutele ma juhtisin täna küsimust esitades sellepärast eraldi tähelepanu, et riigireformi komisjonis oli eile juttu, et mõõdikuid enam justkui ei ole. Tegelikult on mõõdikud kirjas riigireformi dokumendis, mille valitsus aasta algul vastu võttis. Tõhusa riigi üks mõõdik on, et valitsussektori töötajate osakaal tööealises elanikkonnas ei oleks suurem kui 12%. Nagu me ministri aruandest kuulsime, see näitaja tegelikult kahaneb plaanitust kiiremini. Ka väheneb valitsussektori kulutuste osakaal SKT-s. See ei tohi kasvada suuremaks, kui oli 2015. aasta näitaja 37,9%. Minu kui geograafi ja regionaalpoliitiku jaoks on väga oluline ka kolmas mõõdik: Tallinnas olevate avaliku sektori töökohtade arv peab jääma alla 45% kogu riigi sellistest töökohtadest. Siin on algtasemeks võetud aasta 2016 seis. Kindlasti tekitab ettevaatavalt teatud muret riigiasutuste väljaviimine pealinnast. Samas on see äärmiselt oluline regionaalpoliitiline samm, mille riik eesotsas valitsusega teeb. Ka oli mul väga hea meel kuulda, et regionaalne palgalõhe on avalikus sektoris väiksem kui riigis tervikuna. Samas on vaja ka teisi regionaalpoliitilisi samme. Regionaalpoliitikat toetatakse üldjuhul ettevõtluse kaudu, nii et tegelikult on vaja just ettevõtluse regionaalpoliitilist toetamist. Ei ole praegu tingimused Lõuna-Eestis ja saartel samad, mis on suurtes keskustes. Nii et see on oluline suund. Kokku võttes avaldan lootust, et nii nagu me jõudsime haldusreformi ja maavalitsuste reformi osas üsna ühestele seisukohtadele, nii jõuame siin debateerides ka riigireformi arutades lähedastele arusaamadele. Aitäh!
Rohkem kõnesoove ei ole. Sulgen läbirääkimised ja ühtlasi lõpetan selle päevakorrapunkti sisutiheda arutelu. Aitäh!
Kolmas päevakorrapunkt: Vabariigi Valitsuse algatatud autoveoseaduse eelnõu 488 esimene lugemine. Palun kõnetooli ettekandjaks majandus- ja taristuminister Kadri Simsoni!
Lugupeetud Riigikogu aseesimees! Head Riigikogu liikmed! Olen siin teie ees autoveoseaduse eelnõuga. Teiste kehtivate transpordialaste seadustega võrreldes oli see senimaani viimane selline seadus, mis võeti vastu enne Euroopa Liiduga liitumist. Sellest tulenevalt vajaski autoveoseadus kogumahus ajakohastamist, täpsustamist ja teiste seadustega kooskõlla viimist. Kehtiv täistekst sai vastu võetud 1. oktoobril aastal 2000 ja sellest ajast saadik on seda 20 korral muudetud. Samuti on vaja autoveoseadusega üle võtta mitme Euroopa Liidu õigusakti sätted. Muudatused seaduse tekstis on läbivad, mille tõttu on vaja kehtestada autoveoseaduse uus terviktekst. Seaduseelnõus reguleeritakse autovedude korraldamist, sh kehtestatakse nõuded autovedusid korraldavatele ja autovedudega seotud isikutele. Järgnevalt peatun olulisematel seaduse eesmärkidel. Eelnõuga täpsustatakse vedaja tegevusalale juurdepääsuks ja sellel tegevusalal tegutsemiseks kehtestatud nõudeid. Eelkõige on suurendatud vedaja vastutust tema juures töölepingu või võlaõigusliku lepingu alusel töötava autojuhi toime pandud autoveoalaste rikkumiste eest. Vedaja korraldab oma veotegevust autojuhtide kaudu, andes neile töökorraldusi ja veoks vajalikke dokumente. Seega, suur osa teeliikluses toime pandud autoveoalastest rikkumistest, mille eest on karistatud autojuhti, on käsitletavad ka vedaja rikkumisena. Sellest lähtuvalt on muudetud ka autoveoks vajalike dokumentide kehtivuse peatamise, kehtetuks tunnistamise ja andmise aluseid, võimaldades autojuhi rikkumise korral mõjutada ka vedaja veotegevust. Eelnõuga ühtlustatakse seaduses toodud tegevusloa taotlemise, andmise, andmisest keeldumise ja kehtetuks tunnistamise korda majandustegevuse seadustiku üldosa seaduse sätetega. Samuti sätestatakse eelnõus mõningad erisused tingimuste osas, mille puhul ei ole võimalik majandustegevuse seadustiku üldosa seadust rakendada. Näiteks ei saa autoveonduses tegevusluba üle kanda ettevõtja tütarettevõtjale, kuivõrd iga eraldiseisev ettevõtja on käsitletav vedajana. Seaduses kehtestatakse veose saatja kohustused seoses veoseveo korraldajaga veolepingu sõlmimise ning veose paigutamise, kinnitamise ja katmisega. Veolepingu sõlmimisel peab veose saatja kontrollima, et isikul, kellega veoleping sõlmitakse, on õigus veosevedu korraldada. Seda on võimalik kontrollida majandustegevuse registrist või siis esitab vedaja veolepingu sõlmimisel nõuetekohase tegevusloa. Nõude kehtestamise eesmärk on tagada, et veose saatja sõlmib veolepingu veoturul õiguslikel alustel tegutseva Eesti või välisriigi vedajaga, kelle veokorraldusjuht ja autojuhid on läbinud vastavad koolitused ning on teadlikud, kuidas vedusid ohutult teostada. Samuti peab veose saatja veose vedamiskindlalt sõidukile paigutama ja kinnitama, kui veolepingus on nii kokku lepitud. Selle nõude eesmärk on, et ka veose saatja pööraks tähelepanu veo ohutusele ja vastutaks enda põhjustatud rikkumiste eest, kui vedaja ei osale veose paigutamisel ega kinnitamisel ja tal ei ole võimalik veenduda selle ohutuses. Nõuetega tagatakse veose professionaalsem ja ohutum kohaletoimetamine sihtkohta. Liiklusohutuse ja konkurentsitingimuste parandamiseks laiendatakse riikliku järelevalve teostaja õigusi. Selleks võimaldatakse järelevalve teostajal katkestada vedu juhul, kui veose paigutus või kinnitus ei vasta nõuetele, veoseveo korraldajal või autojuhil puuduvad nõutavad dokumendid või veol kasutatav dokument on üle antud isikule, kellele ei ole lubatud seda üle anda. Samuti antakse riikliku järelevalve teostajale õigus taotleda aresti kohaldamist isikutele, kes on enne pannud toime korduvaid raskeid autoveoalaseid rikkumisi, mille eest määratud rahatrahvid on jäänud tasumata. Eelkõige on selle meetme rakendamine oluline välisriigi autojuhi puhul, kuna maksmata trahvide puhul süveneb karistamatuse tunne ning suurenevad liiklusohutuse ja kõlvatu konkurentsi riskid. Eelnõu seletuskirja lehekülgedel 84–85 on näidatud ka senine trend välisriigi vedajate trahvide tasumise kohta. Eelnõuga lihtsustatakse autoveoks vajalike dokumentide kasutamist. Selleks loobutakse riigisisestel tasulistel veosevedudel tegevusloa kinnitatud ärakirja, renditud auto kasutuslepingu, autojuhi töölepingu ning ameti- ja täienduskoolituse läbimist tõendava dokumendi kaasaskandmise kohustusest. Nimetatud dokumentide olemasolu saab kontrollida majandustegevuse registrist, töötamise registrist või liiklusregistrist ja selleks peab juhil olema kaasas isikut tõendav dokument. Samuti võivad eelnõu järgi veose saatedokumendid olla ka elektroonsed. Eelnõus nimetatud tegevusloa või selle kinnitatud ärakirja kaotamise, varguse, hävimise või dokumendile kantud andmete, näiteks ettevõtja aadressi muutumise korral on ettevõtjal võimalik saada asendusdokument lihtsustatud korras. Asendusdokument antakse sama kehtivusajaga, mis oli asendataval dokumendil. Eelnõuga lihtsustatakse tegevusloa taotlemist autojuhi ameti- ja täienduskoolituse korraldamiseks, kuna loobutakse dubleerivast koolitusloasüsteemist. Enam ei pea autojuhi ameti- või täienduskoolitust korraldaval õppeasutusel olema lisaks Haridus- ja Teadusministeeriumi väljastatavat mootorsõidukijuhi koolituse tegevusluba. Tegevusloa autojuhi ameti- ja täienduskoolituse korraldamiseks väljastab õppeasutusele edaspidi Maanteeamet. Küll aga lisatakse autojuhi ameti- ja täienduskoolitusi läbiviivatele õpetajatele kohustus osaleda iga viie aasta järel täienduskoolitusel, et järjepidevalt uuendada lektorite teadmisi ja oskusi ning seeläbi tõsta ka õppetaset. Eelnõuga muudetakse paindlikumaks ka välislepingutes ette nähtud veolubade andmist ja kasutamist. Veoload on eelkõige ette nähtud tasulise veo tarbeks kolmandate riikide vahel. Samas leidub ettevõtjaid, kes tegelevad Euroopa Liidu piires üksnes omal kulul vedudega, ja sellistele ettevõtjatele ei oleks tohtinud kehtivate nõuete kohaselt veolube väljastada. Samas viivad sellised ettevõtjad oma toodangut ka kolmandatesse riikidesse, mistõttu võimaldatakse edaspidi kahepoolset veoluba taotleda ka ettevõtjal, kes teeb üksnes omal kulul vedusid. Samuti lihtsustatakse veolubade taotlemist olukorras, kus teatud liiki veolubadele ei ole piisavat nõudlust. Seeläbi saavad veolube ka vedajad, kellel üldjuhul on keskmisest väiksemad veomahud. Lõpetuseks. Eelnõuga võetakse üle ka Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2015/719/EL, mis reguleerib ühenduses liikuvatele maanteesõidukitele riigisiseses ja rahvusvahelises liikluses lubatud maksimaalmõõtmeid ning rahvusvahelises liikluses lubatud täismassi. Kõnealune säte puudutab ekspedeerija kohustust esitada vedajale, kellega sõlmitakse veoleping konteineri või vahetuskere veoks, tõend selle konteineri või vahetuskere massi kohta. Tänan tähelepanu eest!
Küsimuste vooru ministrile avab Peeter Ernits.
Hea juhataja! Hea minister! Nagu ma siit loen, on kõige levinum ja rängem rikkumine see, kui 12-tonniste rekade puhul on koorem ligi kolm tonni raskem. Ettepanek on karistada veose saatjat 2000 euroga. Nagu ma aru saan, on kümnest rikkumisest neli sellised, kus rekad on lubatust palju raskemad. Millest see tuleb? Ja selle 2000 euroga hakatakse nüüd veose saatjat trahvima. Nagu ma aru saan, siis vedaja ei saagi praegu midagi teha, kui koorem on kolm tonni või rohkem raskem.
Aitäh! Tõepoolest, kõik senised rikkumised on teile laiali jagatud tabeli vormis, mis on seletuskirja viimasel leheküljel. Ja sealt on näha, et valdavalt on ülekaaluga seotud rikkumisi Eesti vedajatel, kuigi viimastel andmetel on lisandunud ka välisriigi vedajaid, kes on Eestis neid rikkumisi põhjustanud. Mulle jäi arusaamatuks teie küsimuses olnud väide, et vedaja ei saagi teada, et ta on oma kauba ülekaalulisena maanteele saatnud. Tegelikult on just vedajal võimalik selgeks teha, mis kaaluga raskeveoki ta maanteele saadab.
Palun, Krista Aru!
Aitäh, härra juhataja! Austatud proua minister! Ma puudutan ühte probleemi, mis on küll siin seletuskirjas välja toodud, aga mille kohta ma lahendust ei leidnud – välisriigi autojuhtide maksmata trahvid. Kuidas ministeerium selle probleemiga tegeleb ja kas selle tegelemisega on alustatud?
Aitäh! Tõepoolest, ma mainisin, et see on esimene samm sinna suunda, et tugevdada meie positsiooni välisriigi juhtidele määratud trahvide kättesaamisel. See on ka üks põhjus, miks meil selle seaduseelnõu kooskõlastamine Justiitsministeeriumiga nii pikalt aega võttis. Nüüd on kaalutlusõigus: veose saab arestida, kui on näha, et selle raskeveoki juhid on Eestis korduvalt trahve saanud ja need on jäetud tasumata. See peaks olema päris kõva argument, miks ka Eesti trahvid ära tasutakse. Muidu võib veose vedu märkimisväärselt viibida. Aga miks me seal vaidlesime? Sellepärast, et maksmata trahv ei ole ju otseselt liiklusohtliku olukorra põhjustamine, mis senimaani on võimaldanud raskeveokeid teedelt eemaldada. Nagu näha, on viimasel kolmel aastal välisriigi vedajatele määratud trahvidest ära tasutud natuke üle poole.
Austatud minister, teile rohkem küsimusi ei ole. Komisjoni ettekandega esineb majanduskomisjoni liige Erki Savisaar.
Austatud juhataja! Lugupeetud kolleegid! Riigikogu majanduskomisjon arutas selle eelnõuga seonduvat esmaspäeval, 25. septembril ja ka teisipäeval, 26. septembril. Komisjonis andis minister eelnõust sama põhjaliku ülevaate kui hetk tagasi siin puldis, nii et ma ei hakka uuesti sisukokkuvõtet tegema. Arutelu käigus tõi Sven Sester välja, et kõige rohkem märkuseid ja ettepanekuid on teinud Eesti Rahvusvaheliste Autovedajate Assotsiatsioon (ERAA), ning küsis, kas ERAA on olnud eelnõu koostamisse kaasatud. Eda Rembel vastas, et neilt on arvamust küsitud. ERAA on ka osalenud ministeeriumi juurde loodud koolituste ümarlaual. Samuti on kohtutud autoettevõtete liidu esindajatega. Samad osapooled kaasatakse ka seonduvate määruste koostamisse. Sven Sester küsis veel, kas käesoleva eelnõu puhul on mingeid suuremaid lahkhelisid. Eda Rembel vastas, et suuri vastuolusid ei ole ning turuosalised pigem ootavad uue seaduse jõustumist. Mul oli küsimus, kas arestimist on võimalik kasutada ka juhul, kui rikkumist on toime pandud korduvalt, kuid tegu pole raske rikkumisega. Ain Tatter selgitas, et eelnõu järgi saab aresti kasutada ainult raskete rikkumiste puhul ja aresti kohaldamise kaalutlusotsuse teeb politsei. Kergemate korduvate rikkumiste eest ette nähtavate karistusmeetodite väljatöötamine jääb ministeeriumitevahelise töögrupi ülesandeks. Ain Tatter lisas ka, et Vabariigi Valitsus soovib, et majanduskomisjon saadaks autoveoseaduse eelnõu esimesele lugemisele muudetud kujul. Kuna meil esmaspäeval seda komisjonis muudetud kujul ei olnud, siis arutatigi küsimust päev hiljem uuesti, kui kõik olid saanud muudetud tekstiga tutvuda. Sel koosolekul tutvustas veondus- ja liiklustalituse juhtivspetsialist Eda Rembel eelnõu muudetud teksti. Nimelt on vahepeal muudetud ühistranspordiseaduse seda osa, mis puudutab taksojuhtide ametikoolitust. Ja sellest tekstist, mis esitati suurele saalile, ongi jäetud välja paragrahvid, kus on viidatud taksojuhtide ametikoolitusele. Muudatusi on kokku seitsmes paragrahvis. Ütlesin seda selguse mõttes, et ei tekiks kartust, et need värskelt välja võetud paragrahvid kuidagi teksti tagasi satuvad. Langetati ka konsensuslikud otsused: saata eelnõu esimesele lugemisele muudetud kujul, teha ettepanek võtta eelnõu täiskogu päevakorda 10. oktoobriks, teha ettepanek esimene lugemine lõpetada ja määrata muudatusettepanekute tähtajaks 24. oktoober kell 12. Aitäh!
Ettekandjale esitab esimese küsimuse Peeter Ernits.
Hea juhataja! Hea pinginaaber! Mind ikkagi vaevavad need rasked, 12-tonnised rekad, mis on tegelikult kaks-kolm või neli tonni lubatust raskemad. Kas komisjonis arutati, et see puudutab eelkõige metsavedajaid? Ja kuidas saab ikkagi olla nii, nagu seletuskirjas on öeldud, et isegi kui vedaja on teadlik, et veose mass ei pruugi olla vastavuses lubatud suurima massiga, puudub tal praktikas võimalus seda tagasi lükata? Kuidas on selline asi võimalik ja kas see on suuresti seotud palgikoormatega?
Aitäh! Kõigepealt, me komisjonis väga ei süvenenud üksikute raskete rikkumiste detailidesse. Kui nüüd lugeda selle rikkumise kirjeldust, siis see ei räägi mitte 12-tonnistest rekadest, vaid rekadest, mille täismass on vähemalt 12 tonni ehk 12–42 tonni, erilubadega veel rohkemgi, kui nii on kokku lepitud. Aga lubatust raskema koormaga sõitmine on tõesti probleem. Ja see on probleem eelkõige seetõttu, et see mõjutab Eesti teid üsna palju. Kui neid rikkumisi lähemalt vaadata, siis ei saa öelda, et see oleks väga selgelt mingisuguse ühe veoliigi probleem. Ma arvan, et see on läbiv küsimus, sõltumata sellest, kas veetakse palke või muud kaupa. Ka puiduveos on suuremad massid ette nähtud: seal tohib sõita 48 ja 52 tonniga, juhul kui autol on rohkem telgesid.
Aitäh ettekandjale! Rohkem küsimusi ei ole. Avan läbirääkimised fraktsioonide esindajaile. Seda soovi ei ole. Juhtivkomisjoni ettepanek on eelnõu 488 esimene lugemine lõpetada. Esimene lugemine on lõpetatud. Määran eelnõu 488 muudatusettepanekute esitamise tähtajaks juhtivkomisjoni pakutud 24. oktoobri kell 12.
Neljas päevakorrapunkt: Eesti Reformierakonna fraktsiooni algatatud töölepingu seaduse muutmise seaduse eelnõu 467 esimene lugemine. Palun kõnetooli ettekandjaks Riigikogu liikme Valdo Randpere!
Lugupeetud kolleegid! Hea eesistuja! Mina olen nüüd teie ette tulnud ühe eelnõuga, mis paistab silma mitme asja poolest. Esiteks on see eelnõu väga lühike. Ma olen viimasel ajal tähele pannud, et nii üks kui teine eelnõu esitaja kiitleb sellega, kui kompaktne just tema seaduseelnõu on. Ja kui see peakski olema oluline asjaolu ühe eelnõu puhul, siis see eelnõu siin on ühel A4-lehel ja seletuskiri on teisel A4-lehel. Nii et kõik peaksid suutma need läbi töötada ja aru saada, milles asi on. Teine tähelepanuväärne asi on see, et tegelikult algatati seesama eelnõu siin möödunud kevadel. Tegime töölepingu seaduse muutmise eelnõu ja ka muutsime seal paljusid asju. Ja viimasel hetkel jäeti välja just see punkt, millest kõik alguse sai. Jäeti välja sel põhjusel, et ametiühingud avastasid, et töölepingut tahetakse muuta, ilma et ametiühing saaks kuidagi oma kätt vahele panna või oma liikmete arvu poolsundides suurendada. Nii panidki järsku ametiühingud ja sotsiaaldemokraadid veto ühele eelnõule, mille poolt alguses kõik olid ja mis oli iseenesest mõistlik. Selle eelnõu eesmärk on muuta töölepingu seadust nii, et valveaega saaks kasutada natukene paindlikumalt töölepingu osaliste vastastikusel nõusolekul, st kui tööandja ja töövõtja on nõus. Eriti IT-sektoris on see probleem praegu üleval. Aeg on edasi läinud – ei ole ju enam niimoodi, et hommikul pannakse töökohal konveier tööle ja kõik peavad selle juures valvel seisma, ja kui midagi juhtub, siis peavad kõik olema valmis kohe mutrivõtmega kallale tormama. Valveaeg IT-sektoris näeb üsna tihti välja nii, et inimene peab hoidma telefoni sisselülitatult. Ta võib isegi kodus magada, peaasi et ta oleks kaine ja telefonitsi kättesaadav. Sel juhul võiks inimesele valveaega kohaldada natuke suuremas mahus ja natuke odavamalt, kui praegune töölepingu seadus seda võimaldab. Nagu öeldud, ametiühingud avastasid viimasel hetkel, et meil on selline plaan, ja tegid meile ettepaneku, et sellise muudatuse võib teha küll, aga ainult juhul, kui see muudatus on kollektiivlepinguga kokku lepitud. Aga kollektiivleping eeldab ametiühingusse kuulumist ja IT-sektoris ei ole inimesed eriti altid ametiühingusse astuma. Seda ma tean omast käest ja ma ei saa neid selle eest kuidagi hukka mõista. Nüüd on see töölepingu seaduse muutmise eelnõu teie ees. See on nii lühike, et ma võin ka ette lugeda: "[Seda valveaja – V. R.] piirangut ei kohaldata tingimusel, et töölepingus või kollektiivlepingus on kokku lepitud valveaja kasutamises edasilükkamatute tööde tegemiseks ja valveaja kestus 28-kalendripäevase ajavahemiku kohta ei ületa 130 tundi ning piirangu kohaldamata jätmine ei kahjusta töötaja tervist ja ohutust. Töötaja võib töölepingus sõlmitud kokkuleppe igal ajal üles öelda, teatades sellest kaks nädalat ette." Eriti see viimane lause annab ju ka töötajale igakülgse kaitse just selles mõttes, kui ta ei taha seda valveaega, talle see ei sobi. Siis ta teatab sellest tööandjale kaks nädalat ette ja ongi kohustusest prii. Meie leiame, et see on päris mõistlik lähenemine. Tänapäeval võiksid ikkagi tööturu osapooled, tööandjad ja töövõtjad, rohkem omavahel asju kokku leppida, mitte oodata mingeid käsulaudu väga imperatiivsete normidega siit Toompealt. Inimesed peavad ise teadma, kuidas nad oma tööd korraldavad. Aeg on edasi läinud: klassivõitlus on suures osas lõppenud, ametiühingud on teel ajaloo prügikasti poole. Võib-olla ei peaks nii ütlema, aga vähemalt IT-sektorisse ei ole nad isegi kunagi jõudnud. Nii et sealt ei olegi midagi prügikasti saata. Aga see on põhimõtteliselt kõik, mis mul teile öelda on. Kui teil on küsimusi, siis palun esitage neid!
Küsimusi on. Ain Lutsepp.
Härra eesistuja! Austatud komisjoni nimel sõnavõtja! Milliseid sektoreid see veel puudutab? Te valgustasite ainult üht, IT-sektorit, aga tegelikult on selle eelnõu mõju laiem. Palun selgitage!
Jah, mõju on laiem. Üks väike parandus ka: ma ei ole komisjoni ettekandja, ma olen eelnõu algataja ettekandja. Aga mõju on iseenesest loomulikult laiem. Minu meelest peabki seadusandlus välja nägema nii, et me ei topi oma nina väga spetsiifiliselt ühte sektorisse, ei proovi seda sektorit väga kruvide ja mutrite tasapinnal reguleerida, vaid jätame siin vabaduse tööandjale ja töövõtjale omavahel kokku leppida. Juhul, kui nad leiavad, et asi toimib, siis seda tehakse, juhul, kui töötaja ei taha seda teha, siis ei tehta. Nii võikski see olla. Põhimõtteliselt reguleerib seadus ju töö- ja puhkeaega tänapäeval. Me anname siin võimaluse teha väikese erandi, kui mõlemad on sellega nõus. Näiteks juhul, kui töötaja tõepoolest leiab, et talle ei ole väga koormav hoida telefoni sees, kui ta nädalavahetusel kodus magab. Ja kui midagi juhtub arvutisüsteemidega, siis ta logib sisse ja parandab selle ära või kui ei suuda, siis ei paranda. See ongi tegelikult kogu töö, mis ei eelda seda, et inimene peab midagi väga füüsiliselt ette võtma või väga oluliselt oma elukorraldust muutma. Nii et see on väga sõbralik lähenemine asjale.
Ain Lutsepp, teine küsimus.
Aga te ei vastanud minu küsimusele, austatud ettekandja.
Ma vastasin küll, et see puudutab kõiki sektoreid – kogu tööturgu. Kas sa tahad, et ma hakkaksin sulle üles lugema kõiki valdkondi ja kõiki töötajaid Eestis? Neid on päris mitu. See punkt puudutab kõiki, see on töölepingu seaduse muutmine. Aga konkreetselt ma võin öelda ka seda, et üks initsiaatoritest, üks grupp, kes seda väga ootab, ei ole isegi mitte IT-firmad, vaid on riigile kuuluvate IT-asutuste inimesed. Näiteks Siseministeeriumi all on SMIT, Siseministeeriumi IT-osakond või kuidas seda nimetada. Nemad on sellisest seadusmuudatusest väga huvitatud. Kui me neile seda võimalust ei paku, siis eks elu läheb edasi. Aga põhimõtteliselt me oleme natukene kinni vanades aegades ja vanades tabudes.
Igor Gräzin.
Sa ütlesid nagu möödaminnes ühe detaili elustiiliga seoses. Kas ma kuulsin valesti või ongi nii, et peab olema kodus ja kaine?
Sa andsid mulle nüüd sellise kahekohalise loetelu, aga õige on ainult see viimane: sa ei pea olema kodus, aga kaine küll.
Aitäh, hea eesistuja! Hea ettekandja! Olen paar korda asendusliikmena käinud õiguskomisjonis ja küsin, kas on tark tuua siia suurde saali üle Reformierakonna retoorikat ja ülbitsemist küsimustele vastamisel. Ain küsib konkreetselt ja kihvte küsimusi, aga teie hakkate siin lihtsalt üle võlli panema.
Märt Sults.
Mina arvan, et selle mure sa lahendad pärast Ainiga koridoris ära. Ma ei pea vist siin teievahelist vestlust vahendama. Aga kui Ain vajab advokaati, siis ta kindlasti leiab su.
Ettekandjale rohkem küsimusi ei ole. Juhtivkomisjoni ettekande esitab õiguskomisjoni esimees Jaanus Karilaid.
Head kolleegid! Õiguskomisjon arutas seda eelnõu 25. septembril. Valdo Randpere tutvustas Reformierakonna fraktsiooni algatatud töölepingu seaduse muutmise seaduse eelnõu 467. Diskussioon selle eelnõu teemal oli väga põgus. Hanno Pevkur sõnas, et tegemist on vajaliku muudatusega, mis lahendaks ära suure probleemi Eesti tööjõuturul. Ta märkis, et tasud, mis praegu on valveajatasuna ette nähtud, on täiesti piisavad. Samuti ei pea ta vabale tööjõuturule kohaseks siduda üks regulatsioon kohustusega kuuluda ametiühingusse. Peale õiguskomisjoni liikmete oli kohal ka Sotsiaalministeeriumi tööelu arengu osakonna töösuhete poliitika juht Mariliis Proos. Mariliis Proos andis teada, et Vabariigi Valitsus ei toeta eelnõu esitatud kujul, kuna see ei sisalda täiendavat lisatasu komponenti, mis võiks kompenseerida asjaolu, et valveaja erisus põhjustab töötajale rohkem ebamugavust kui tavapärane valveaeg. Hanno Pevkur juhtis tähelepanu, et komisjoni saadetud Vabariigi Valitsuse seisukoht on tegelikult Sotsiaalministeeriumi seisukoht ning meil puudub Majandus- ja Kommunikatsiooniministeeriumi, samuti Siseministeeriumi arvamus. Heljo Pikhof oli seisukohal, et ametiühingud esindavad töötajaid paremini, kui töötajad üksi seda tavaliselt teevad. Pikhof nõustus, et IT-sektoris on töötajate puudus, kuid oli seisukohal, et valveaja erisuse puhul peaks olema ette nähtud täiendav tasu. Hanno Pevkur küsis, kas valveaeg ei võiks olla puhkeaja sees. Mariliis Proos selgitas, et kehtiva korra kohaselt ei või. Jaanus Karilaid pani hääletusele ettepaneku suunata eelnõu esimesele lugemisele ettepanekuga esimene lugemine lõpetada. Ettepaneku poolt hääletas 4 liiget: Hanno Pevkur, Meelis Mälberg, Valdo Randpere ja Külliki Kübarsepp. Ettepaneku vastu hääletas 6 liiget: Raivo Aeg, Toomas Paur, Märt Sults, Jaanus Karilaid, Hardi Volmer ja Heljo Pikhof. Erapooletuks jäi Uno Kaskpeit. Sellest tulenevalt teeb komisjon ettepaneku eelnõu esimesel lugemisel tagasi lükata. Aitäh!
Kas ettekandjale on küsimusi? Neid ei ole. Suur aitäh! Avan läbirääkimised fraktsioonide esindajatele. Palun, Eiki Nestor Sotsiaaldemokraatliku Erakonna fraktsiooni nimel!
Austatud juhataja, palun ka lisaaega!
Palun, kolm minutit juurde!
Tänan fraktsiooni selle au eest siin esineda – ma olen aastate jooksul sellel teemal palju rääkinud – ja ühtlasi toon ka tervitusi prügikastist. Minu esimene märkus meie fraktsiooni nimel on järgmine. Pikaaegne kogemus töösuhete valdkonna eelnõude menetlemisel siin Riigikogus, head kolleegid, ütleb lihtsat asja: ei tasu siia tuua neid eelnõusid, mis on tööturu osapoolte vahel kokku leppimata. Uskuge mind, ma võiks arvutist välja lasta viis vastassuunalist eelnõu päevas ja need üle anda, aga ma ei ole seda teinud, kuna ma ei pea põhimõtteliselt õigeks sellisel moel tööturu regulatsioonide tegemist. Tulevikus, ma usun, oleks mõistlik, kui meie töölepingu seaduses oleks paragrahve vähem ja tööturu osapoolte vabadus suurem. Kahjuks ei anna ka see eelnõu tunnistust sellest, et seda võiks veel teha, kuigi ma südamest sooviksin. Eelnõu erineb iseenesest valitsuse eelnõust just selle tõttu, et inimestele ei maksta selle korra eest rohkem raha. Aga eelnõu sisust. Mis on puudused? Tööturu osapooltega pole räägitud. Praegu kasutatakse valveaega mitte ainult edasilükkamatute tööde tegemiseks, vaid ka kõigil nendel elualadel, kus peab sisuliselt pidevalt teenust osutama. Kui seda ei ole võimalik teha, siis tuleb küsimus kuidagi lahendada. Ka sellisel moel, et inimesed on vahepeal kodus, ja nii, nagu rahvasaadik siin märkis, st täiesti õige – nad on võtnud kohustuse, et nad on töövalmis. Praegu võib inimesele koduses elus selliseid kohustusi peale panna neljaks kuni neljaks ja pooleks tunniks päevas ja nädalavahetusel peab talle jääma üks vaba päev iseenda jaoks. Selle 28-kalendripäevase ajavahemiku ja 130 tunni puhul seda piirangut enam ei ole ehk teisisõnu, inimene võib sellises valveseisundis olla kogu aeg. Minu erilise tähelepanu alla sattus aga eelnõu seletuskiri. Ma ei ole tükil ajal nii palju naernud. Ma saan aru, et sõnad "Rootsi riik", "sotsiaalselt turvaline keskkond" ja "ametiühingud" võivad ju mõne inimese oksele ajada. No oksendagu! Aga kas nii ka maksab? Lugege: "igapäevase ja iganädalase puhkeaja tagamise kohustust kui olulist piirangut tööandja jaoks". Seda, et meil on nädalas peale tööpäeva lõppu oma vaba aeg, ja seda, et meil on nädalavahetusel kaks vaba päeva, vaatab eelnõu autor kui olulist piirangut tööandja jaoks. Ei saagi panna tööle seitse päeva nädalas ja 24 tundi ööpäevas! No kuidas nii saab, kuidas te saate seda kirjutada?! Ja asja kõige ilusam pool: on loodud oluline töötajate kaitsemehhanism, s.o õigus igal ajal töölt ära minna. See on ikka tore! Omanik tuleb tuppa ja ütleb: "Homsest on teie palka vähendatud kaks korda, aga meie tark seadusandja on teie kaitseks teinud paragrahvi – te võite töölt ära minna!" Kuulge, lõpetage ära!
Valdo Randpere Reformierakonna fraktsiooni nimel.
Ma tahan ainult lühidalt kolleegi sõnavõtu peale öelda, et iseenesest on huvitav, kuidas inimene suudab lugeda esimest lehekülge ja teist lehekülge ning siis neid kahte omavahel üldse kokku panemata jõuda järeldusele, et tööandja tahabki nüüd töötaja tööle panna 24 tundi ööpäevas ja seitse päeva nädalas. Kui esimest osa, seda eelnõu ennast ka lugeda, siis saab ju aru, et see, mida me seal pakume, on väga suurte piirangutega – ei saa panna tööle 24 tunniks, ei saa panna tööle seitse päeva nädalas. Aga eelkõige sain ma seda sõnavõttu kuulates aru sellest, miks IT-sektori inimesed ei taha ega ole kunagi tahtnud ametiühingusse kuuluda. Aitäh!
Rohkem sõnavõtusoove ei ole. Juhtivkomisjon on teinud ettepaneku eelnõu 467 tagasi lükata. Seega panen hääletusele juhtivkomisjoni ettepaneku eelnõu esimesel lugemisel tagasi lükata. Kutsume kolleegid saali ja siis hääletame. Austatud Riigikogu, panen hääletusele juhtivkomisjoni ettepaneku eelnõu 467 esimesel lugemisel tagasi lükata. Palun võtta seisukoht ja hääletada! Ettepaneku poolt hääletas 43 ja vastu oli 28 rahvasaadikut, erapooletuid ei olnud. Juhtivkomisjoni ettepanek leidis toetust. Eelnõu 467 on esimesel lugemisel tagasi lükatud ja langeb Riigikogu menetlusest välja. Austatud kolleegid, tänane päevakord on ammendatud. Aitäh teile otsuste ja arutelude eest! Kohtume homme. Istungi lõpp kell 12.11.