Spoštovane kolegice poslanke, kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam z nadaljevanjem 10. seje Državnega zbora. Obveščena sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: gospa mag. Tanja Cink, gospod Janez Janša in gospod Kamal Izidor Shaker. Vse prisotne lepo pozdravljam. Prehajamo na 26. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA DEKLARACIJE O ZUNANJI POLITIKI REPUBLIKE SLOVENIJE. Predlog deklaracije je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga deklaracije dajem besedo predstavniku Vlade gospodu ministru Karlu Erjavcu.
Hvala lepa za besedo. Tudi z moje strani vsem lep pozdrav! Zlati se pa zahvaljujem za dobro sodelovanje pri pripravi deklaracije o zunanji politiki Republike Slovenije. Treba je povedati, da mi smo že 14. novembra lansko leto na Odboru za zunanje zadeve in pa na Odboru za evropske zadeve obravnavali prvi osnutek deklaracije o zunanji politiki Republike Slovenije. Od februarja do aprila so bile tri javne obravnave, zadnjo javno obravnavo je opravil Odbor za zunanjo politiko tukaj v Državnem zboru, še prej v Državnem svetu in tudi v Jablah smo imeli posvet. Zelo sem zadovoljen, da so bile v pripravo te deklaracije vključene tako znanstvene institucije kot fakultete, civilna družba. Tukaj bi posebej omenil Slovensko društvo za mednarodno pravo, nekdanji klub veleposlanikov. Tako da mislim, da je bila razprava glede deklaracije izjemno temeljita. Tudi na internetni strani smo zbirali pripombe. Mislim, da je prav, da po 16 letih dobimo novo deklaracijo, deklaracija iz leta 1999 je pravzaprav že izpolnjena. Tam so bili glavni cilji članstvo v zvezo Nato, v Evropsko unijo in tudi v OECD. Te cilje smo tudi dosegli. Res pa je, da se je mednarodno okolje v tem času močno spremenilo, tudi kriza, globalna, v letu 2009, 2010 je prispevala svoje spremembe, pojavljajo se nove oblike terorizma preko Islamske države, Evropa se sooča s problemom migracij. Mislim, da je ravno pravi trenutek, da sprejmemo novo deklaracijo o zunanji politiki. Nenazadnje je tudi letošnje leto posebno leto – obeležujemo 70 let konca druge svetovne vojne, 100 let začetka prve svetovne vojne, 70 let ustanovitve Organizacije združenih narodov, letos slavimo 10 let članstva Slovenije v Evropski uniji in zvezi Nato. In mislim, da boljšega trenutka za sprejetje deklaracije o zunanji politiki nismo mogli ujeti. Prepričan sem, da bo Državni zbor z veliko večino podprl to deklaracijo. Kar se tiče deklaracije, temelji na štirih razdelkih. Prvi razdelek govori o temeljnih vrednotah, temeljnih načelih, tudi o pravnih podlagah za slovensko zunanjo politiko; tu moram omeniti ustavo, razne konvencije, od Organizacije združenih narodov, Sveta Evrope, da ne naštevam vseh. Slovenijo definiramo kot srednjeevropsko in sredozemsko državo, ki leži med zahodno Evropo in zahodnim Balkanom. Drugi razdelek govori predvsem o ciljih slovenske zunanje politike, to je varnost, blagostanje, urejeni odnosi z drugimi državami, ugled in prepoznavnost Republike Slovenije, močna Evropska unija, kjer naj bi Slovenija bila v njenem jedru, okrepljena multilaterala. In nenazadnje, glede na to, da naša državnost in sploh slovenski narod temelji na slovenskem jeziku in na kulturi, je eden od ciljev tudi prepoznavnost in promoviranje slovenske kulture v globalnem svetu. Tretji razdelek se zlasti ukvarja s prioritetami glede na vsebine in glede na geografska območja. Glede geografskih območij naj povem, dobri sosedski odnosi, sodelovanje z državami srednje Evrope, zahodni Balkan, alpski prostor, Sredozemlje. Potem vrednote, kot so človekove pravice, gospodarska diplomacija, migracije, podnebne spremembe, medkulturni dialog, transatlantsko sodelovanje. Zadnji razdelek pa določa sistemski okvir, kako bi lahko uresničili to deklaracijo o zunanji politiko. Žal mi je, čas se je iztekel, sicer bi bil daljši. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog deklaracije je obravnaval Odbor za zunanjo politiko kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku, gospodu Jožefu Horvatu.
Hvala za besedo, spoštovana gospa podpredsednica. Spoštovani gospod minister za zunanje zadeve Karl Viktor Erjavec, drage kolegice in kolegi! Odbor za zunanjo politiko je na svoji 26. seji, 1. julija 2015, obravnaval Predlog deklaracije o zunanji politiki Republike Slovenije, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo predložila Vlada. V poslovniškem roku so bili vloženi amandmaji koalicijskih poslanskih skupin, in sicer, trije amandmaji k preambuli, dva k 1. členu, trije k 2. členu, dva k 3. členu in dva k 4. členu. Članice in člani odbora so na mizo prejeli tudi predloge za amandmaje odbora k 1., 2., 3. in 4. členu predloga deklaracije. Odbor je pri obravnavi upošteval mnenje Zakonodajno-pravne službe z dne 2. 6. 2015, ki je predlog deklaracije proučila z vidika njene skladnosti z ustavo, pravnim sistemom in zakonodajno-tehničnega vidika ter k besedilu predloga deklaracije podala pripombo, da deklaracija izraža splošna stališča do vprašanj zunanje politike in je zato politični in ne pravni akt, kar glede na prakso oblikovanja in sprejemanja besedil deklaracij v Državnem zboru zahteva ustrezno oštevilčenje. Vodja Zakonodajno-pravne službe je dodal, da predlogi za amandmaje odbora sledijo mnenju Zakonodajno-pravne službe. Članice in člani Odbora za zunanjo politiko so bili seznanjeni tudi z mnenjem Komisije Državnega sveta za mednarodne odnose in evropske zadeve z dne 23. 6. 2015, ki je predlog deklaracije podprla. Dopolnilno obrazložitev predloga deklaracije je podal predlagatelj, minister za zunanje zadeve Karl Viktor Erjavec, ki je poudaril, da je bila obsežna vsebinska razprava opravljena že predhodno v okviru različnih javnih predstavitev mnenj in vključevanja različnih političnih pogledov ter pogledov strokovne javnosti. V nadaljevanju je izrazil naklonjenost do amandmajev koalicijskih poslanskih skupin, pri tem pa je izpostavil predvsem amandma k prvi alineji 4. člena predloga deklaracije, ki opredeljuje Državni zbor kot nosilca zunanje politike Republike Slovenije, in amandma k tretjemu odstavku 4. člena predloga deklaracije, ki je po ministrovem mnenju tehten, saj bi bilo letno poročanje Državnemu zboru o razvoju mednarodnih odnosov in položaju Republike Slovenije v mednarodni skupnosti izredno pomembno z vidika obveščanja o izvajanju usmeritev slovenske zunanje politike. V razpravi so aktivno sodelovali članice in člani Odbora za zunanjo politiko, določene poudarke iz deklaracije pohvalili, do določenih bili kritični. Izražen je bil tudi pomislek ene od opozicijskih strank glede vloge Republike Slovenije znotraj Evropske unije in Zveze Nato. Odbor je na podlagi osmega odstavka 131. in 171. člena Poslovnika Državnega zbora potem sprejel amandmaje, o katerih sem govoril prej. Odbor je v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval o celotnem predlogu deklaracije in ga sprejel. Glede na sprejete amandmaje je odbor na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora pripravil besedilo dopolnjenega predloga deklaracije, v katerega so vključeni sprejeti amandmaji. Dopolnjen predlog deklaracije je tudi sestavni del tega poročila, ki ste ga prejeli v pisni obliki. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Zavezništvo Alenke Bratušek, zanjo gospod Peter Vilfan.
Spoštovana podpredsednica, minister, kolegice in kolegi! Državni zbor obravnava nov predlog deklaracije o zunanji politiki, ki bo nadomestil deklaracijo iz leta 1999, ki se je osredotočala predvsem na včlanjevanje Slovenije v EU in Nato. Ker je Slovenija dosegla prav vse strateške cilje, zapisane v omenjeni deklaraciji, pa tudi zato, ker so se razmere v mednarodni skupnosti od leta 1999 močno spremenile, je skrajni čas, da Slovenija določi svoje nove strateške cilje in začrta delo zunanje politike za nekaj naslednjih let. Zato je vprašanje, ali država sploh potrebuje zunanjepolitično strategijo, zgolj retorično. Slovenija potrebuje nov strateški dokument, ki bo določil njeno vlogo v svetu. Prepuščati iskanje teh odgovorov vsakokratni oblasti ni sprejemljivo. Poleg tega vsakič, ko se pojavi zunanjepolitični problem, postane pereče vprašanje, zakaj je Slovenija brez strateškega dokumenta. Naša zunanja politika mora biti tudi pragmatična, a le v okvirih, ki jih določajo temeljna prednostna področja in naloge iz deklaracije. V Zavezništvu podpiramo način oblikovanja besedila deklaracije, ki se ga je lotil minister za zunanje zadeve. Ker bo deklaracija predstavljala neke vrste ustavo za slovensko diplomacijo, je prav, da sta postopek oblikovanja in sprejemanja trajala nekoliko dlje, saj je namen deklaracije tudi v tem, da doseže poenotenje slovenske politike. Za dobro izpeljavo procesa oblikovanja in doseženo široko strokovno in politično soglasje želimo čestitati tako ministru kot tudi vsem, ki so sodelovali pri pripravi tega predloga deklaracije, saj smo prepričani, da bo nudil dobro oporo slovenski zunanji politiki. Kljub temu opozarjamo, da potrebujemo deklaracijo, ki ne bo omejena na časovno obdobje in ki ne bo statičen dokument, živo besedilo, ki se bo prilagajalo aktualnim razmeram v svetu oziroma bo omogočala dinamično prilagajanje zunanje politike ne zgolj skozi spremembe strategije, ampak tudi skozi spremembe same deklaracije. Svet namreč postaja kompleksnejši, vloga Slovenije in Evropske unije v njem pa se spreminjata. Deklaracija navaja čim širšo prisotnost Slovenije v tujini, skladno z gospodarskimi interesi, ter konzularno dejavnost, ki podpira mednarodno gospodarsko sodelovanje. Strinjamo se, da je področje delovanja slovenske diplomacije za državo izjemnega pomena. Od začetka 90. let je bil glavni cilj, kako postati članica Evropske unije, OECD, in zato smo večino diplomatskih in konzularnih predstavništev postavili v okviru Evropske unije oziroma na evropskem kontinentu. Sedaj, v času gospodarske krize, pa je bolj smiselno, da iščemo v mednarodnem prostoru vozliščne točke, ki bi bile lahko zanimive za slovensko gospodarstvo oziroma kjer za to interes kaže tudi slovensko gospodarstvo. Če tega interesa ni, tudi intenziviranje prizadevanj za gospodarsko diplomacijo ni smiselno. Kar se tiče enega pomembnejših vprašanj, do katerega se opredeljuje deklaracija, to je sodelovanje z Evropsko unijo, pa bi opozorili na za nas tvegan izraz "uveljavljanje interesov Republike Slovenije kot dejavne članice v jedru Evropske unije in umestitev Republike Slovenije v jedro poglobljene in razširjene Evropske unije". Menimo, da bi se morala Republika Slovenija zavzemati za močno oziroma poglobljeno Evropsko unijo. Osnovni strateški interes Slovenije je ohranitev močne in poglobljene EU in njenih institucij. Slovenija je namreč med ekonomsko šibkejšimi v EU, hkrati pa je žal politično periferna, kljub temu pa Slovenija ne bi smela pristajati na logiko EU dveh hitrosti in različne vlake, kot so francosko-nemški oziroma druge koncepte. Po našem mnenju bi si morali prizadevati v smeri širitve in poglabljanja ter učinkovitosti Evropske unije. Zdi se nam, da bi bila to prava pot, ki bi ji sledila Slovenija. Za konec. V deklaraciji lahko preberemo, da se zavzemamo za državniško usmerjeno zunanjo politiko, kontinuiteto načel in vrednot, suvereni enakosti držav, samoodločbi narodov in visokih standardih človekovih pravic. To so dolgoročne strateške usmeritve, ki bi morale biti ne le vsebina nove deklaracije, temveč dejstvo naše zunanje politike. Majhne države, ki nimajo ekonomske in vojaške moči, v današnjem mednarodnem prostoru lahko suvereno nastopajo le s tako imenovano value based politics, ki je podvržena spoštovanju temeljnih človekovih pravic in svoboščin v svetu, zavezana miru in nenasilnemu razreševanju spornih vprašanj ter enakopravnemu sodelovanju vseh narodov in držav v svetu. Le s tako zunanjo politiko bomo gradili ugled države, ki bo v mednarodnih odnosih znana po svojih vrednotah in načelih. Upamo, da bomo tudi s priznanjem Palestine izkazali našo zavezanost takšni državniško usmerjeni zunanji politiki. V zavezništvu bomo deklaracijo podprli in podprli bomo tudi predlagane amandmaje.
Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo gospod dr. Milan Brglez.
Hvala, gospa podpredsednica. Gospod minister, spoštovane kolegice in kolegi, dovolite, da predstavnim stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra do deklaracije o zunanji politiki. Vsekakor to deklaracijo podpiramo in baziramo našo podporo na sedmih argumentih. Prvi argument je, da to počnemo predvsem zase. Slovenija potrebuje enotno zunanjo politiko, potrebuje državniško držo. S takšno deklaracijo to omogočamo. Hkrati omogočamo tudi neko osredotočenost na posamezne cilje, ne moremo pravzaprav zagovarjati čisto vse, ampak preprosto morajo biti cilji in osrednji cilji tako na področje kot območjih jasni, da lahko temu prilagodimo delovanje celotnega diplomatskega aparata. Znotraj tega sprejemanja deklaracije je postalo absolutno jasno, da je Državni zbor tisti, ki sprejema deklaracijo, da strategijo sprejema vlada, torej medsektorsko mora biti usklajena, tudi zaradi tega, ker je zunanje politični moment prisoten pri vseh politikah, čeprav se tega včasih ne zavedamo, dejansko je prisoten pri vseh politikah in ima vedno vsaka od teh politik tudi zunanjepolitično dimenzijo. In končno tisto, kar je na letni ravni pomembno, je, da ima tudi nek načrt dela Ministrstvo za zunanje zadeve. Vse to omogoča neke kriterije preverjanja in ti kriteriji preverjanja omogoča ocenjevanje uspešnosti zunanje politike, učinkovitosti zunanje politike. Brez deklaracije takih zadev preprosto ne bi mogli ocenjevati in tudi Državni zbor ne bi mogel odigrati svoje vloge v tistem, kar predstavlja sistem slovenske zunanje politike. Celotna deklaracija je utemeljena na nekem pojmovanju nacionalnega interesa, ki je skladen tako s tistim, kar je navedeno v koalicijski pogodbi, kot je skladen s tistim, kar je navedeno v samem programu Stranke modernega centra. Takrat, ko se je ta program oblikoval, je bila to Stranka Mira Cerarja, ampak ni važno, važno je, da so te zadeve jasno opredeljene. Končno je na abstraktni ravni zelo jasno izražen tudi v sami strategiji, ki je sicer v pripravi, govori pa o tem, da ta zunanje politični aparat mora zagotavljati pogoje za to, da se ta družba ohrani in razvija. Ko govorimo o razvoju te družbe, je pa še zlasti pomembno, da imamo neko vizijo, kaj želimo. Govorimo tudi o razvoju slovenskega kulturnega prostora ne samo ohranjanju, ampak razvoju tega kulturnega prostora. To je neka vizionarska vizija tistega, kar je pravzaprav to državo vzpostavilo, in hkrati na kakšen način jo lahko nadaljujemo. In druga stvar, ki je pomembna na tej točki, je, da prehajamo v konceptualizaciji tistega, kar je dejansko naše in kar dobro razumemo od, recimo temu, razumevanja suverenosti, utemeljene na državni lastnini, k razumevanju suverenosti, utemeljene na skupnem znanju, ker samo tisto skupno znanje je tisto, kar nam omogoča v zunanji politiki, državi kot je Slovenija, pravzaprav prostor znotraj katerega lahko deluje. Torej, v deklaraciji na ustrezen način opredeljena vloga zunanje politike. Ta je predvsem podporna, ne more nadomeščati druge politike, ima pa lahko tudi neko dodano vrednost in je opredeljena z dobrobitjo naših ljudi in naše države. Deklaracija je utemeljena, tretjič, na vključujočem procesu. In ta vključujoč proces se izraža tudi, recimo, v tistem prvem amandmaju, ki ga podpiramo, z neko dikcijo o avtohtonih slovenskih narodnih skupnostih namesto manjšin. Zaradi tega, ker je pač to tudi tisto, kar je bilo izraženo v Državnem zboru takrat, ko smo pravzarpav imeli posvet z zamejci oziroma s Slovenci po svetu, ustrezno izrazi vlogo Državnega zbora, ta je nosilna na tem področju, omogoči po eni strani poročanje ministrstva Državnemu zboru, na drugi strani je sploh pravo materialna osnova zato, da bomo lahko imeli razpravo v Državnem zboru. In, tukaj je ta drugi amandma, zaradi katerega smo tudi odločili, da je pravzaprav ta nosilna vloga vezana na vsa vprašanja zunanje politike, da je absolutno jasno, da je pač Državni zbor tisti, ki lahko razpravlja o tovrstnih vprašanjih in daje neke napotke, seveda pa ne more zunanje politike izvajati. Tukaj je osrednja vloga Ministrstva za zunanje zadeva in seveda diplomatskega aparata. Torej, kakorkoli gledamo, gre za nujen, vendar ne zadosten pogoj za proaktivno zunanjo politiko. Ta pa mora biti utemeljena na spoštovanju in tudi zagovarjanju slovenske ustave v evropskem in mednarodnem merilu. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo gospod mag. Anže Logar.
Spoštovana predsedujoča, spoštovani minister, spoštovani poslanci! Od leta 1999 je minilo že kar precej let preden tu v Državnem zboru lahko razpravljamo o novem predlogu deklaracije zunanje politike. V javnih razpravah vseskozi slišimo o pomenu skupnega nastopa na mednarodnem parketu, o pomenu zunanje politike in hkrati o vlogi, ki jo ima zunanja politika skupaj z gospodarstvom pri okrevanju Republike Slovenije in pri gospodarskem razvoju ter vključitvi v mednarodne trgovinske in gospodarske tokove. Po daljši razpravi preko različnih forumov, tudi preko javne razprave v tej dvorani, smo prišli do zaključnega besedila, o katerem tudi danes razpravljamo. V SDS smo v tej razpravi aktivno sodelovali in večkrat opozarjali na pomen in osrediščenje vrednot evropskega mnenjskega okolja vladavine prava in postavitve človekovih pravic v središče zunanje politike. Posebej zato, ker se včasih dozdeva, da ta brezpogojna supremacija človekovih pravic v Sloveniji vsaj v nekaterih krogih ni tako samoumevna. Spomnimo se vprašanja nasilne aneksacije Krima. Spomnimo se nekaterih drugih vprašanj, ko se nekateri te vrednote in človekove pravice postavljali v drugi plan in govorili o pomenu trgovine in teh vprašanjih. No, kar se tiče samega varovanja človekovih pravic, mora biti vsem jasno, da je to zaupanje in to osrediščenje brezpogojno ne glede na morebitne kratkoročne minuse, ki jih lahko država za to zadobi. V sami javni razpravi je prišlo nekaj kritičnih ocen in nekaj pohvalnih ocen. Mi smo vsem tem ocenam prisluhnili in na podlagi tega tudi aktivno sodelovali pri pripravi te deklaracije, ki pa jo predlaga zunanje ministrstvo, ki jo bo potrdil Državni zbor in ki je, kot so vsi razpravljavci opozorili, živ dokument. To je dokument, ki bo dejansko svojo vrednost pokazal šele skozi obdobje, skozi letna poročanja v Državnem zboru. Treba je opozoriti ravno na to, da vse prevečkrat v Sloveniji sprejemamo dokumente, ki so prazna črka na papirju, v realnosti pa potem ne prihaja do uresničitve. In naj v tem pogledu opozorim tudi v zvezi s to deklaracijo v tem četrtem razdelku, kjer je jasno zapisano, "iskanje širokega političnega in družbenega soglasja pri ključnih odločitvah in pomembnejših mednarodnih kandidaturah". Vsi vemo, da vsaj pri eni kandidaturi tega soglasja ni, da dobršen del civilne sfere in tudi političnih strank ostro nasprotuje eni kandidaturi. In v tem pogledu torej, če beremo to deklaracijo kot nek dokument, na podlagi katerega se bo potem opredeljevala naša zunanja politika, bo ta podpora glede na deklaracijo potem od sprejetja te deklaracije umanjkala. Prav bi tako bilo glede na ubeseditev v tej deklaraciji. Kar se tiče splošnega teksta deklaracije najprej amandmaje, ki so bili priloženi od zadnjega sestanka oziroma od zadnje seje resornega odbora, jih bo Slovenska demokratska stranka podprla, sami deklaraciji pa ne bo nasprotovala.
Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospa Marinka Levičar.
Hvala za besedo, gospa predsedujoča. Lep pozdrav ministru in vam, spoštovani kolegice in kolegi! V Poslanski skupini Desus pozdravljamo napore zunanjega ministrstva in ministra pri oblikovanju deklaracije o zunanji politiki, saj je bil strateški dokument s področja zunanje politike sprejet že leta 1999. Osredotočal se je predvsem na včlanjevanje Republike Slovenije v Evropsko unijo in Nato. Njegovi cilji so tako v veliki večini doseženi. Nova deklaracija opredeljuje osnovne vrednote, načela, cilje ter prednostna področja in območja delovanja slovenske zunanje politike. Ob tem je treba omeniti, da je bilo v času javne razprave o deklaraciji več posvetovanj s politično, strokovno in drugo zainteresirano javnostjo. V Poslanski skupini Desus menimo, da je pomembno, da tudi v novi deklaraciji prepoznavamo nosilno vlogo Državnega zbora pri oblikovanju stališč do zunanjepolitičnih vprašanj. Pomembno se nam zdi tudi to, da bo zunanji minister Državnemu zboru letno poročal o razvoju mednarodnih odnosov in položaju Slovenije v mednarodni skupnosti. Tako bo Državni zbor lahko spremljal tudi izvajanje usmeritev slovenske zunanje politike. Z umestitvijo med temeljne cilje zunanje politike se poleg podpori kulturi, turistični in siceršnji prepoznavnosti Slovenije ter ugledu države kot eno izmed prednostnih področij zunanje politike poudarja tudi podpora znanstveni in izobraževalni prepoznavnosti Slovenije. To se nam zdi zelo pomembno. Zavedamo se, da je izvorni motor slovenske gospodarske rasti, zato podpiramo nadaljnja prizadevanja za krepitev gospodarske diplomacije. Tako bomo še naprej šli v smeri večanja trgovinske menjave, močne navzočnosti slovenskih podjetij na trgih Evropske unije in na drugih trgih. Republika Slovenija se bo vključevala v vseevropska prometna in energetska omrežja, upoštevaje svojo geografsko lego. Spoštovani! Na zunanjepolitičnem področju smo pred številnimi izzivi, begunska kriza, kriza v Ukrajini, pojav Islamske države in teroristične nevarnosti, porast nacionalizma, dinamični geopolitični zasuk in zlasti odnosi med ZDA, Rusijo in Kitajsko, spopadanje s še vedno prisotno gospodarsko krizo. Vse to zahteva premišljeno, a odločno zunanjo politiko. Zato je toliko bolj pomembno, da deklaracija kot temeljne vrednote zunanje politike Republike Slovenije izpostavlja vrednote slovenske osamosvojitve in državnosti, Ustava Republike Slovenije vrednote Evropske unije ter načela Ustanovne listine Organizacije združenih narodov. V Poslanski skupini Desus smo prepričani, da je pričujoča deklaracija o zunanji politiki akt, ki lahko dobro služi kot kompas za krmarjenje Slovenije med vsemi čermi in izzivi zunanje politike, ob tem pa istočasno ostaja zvesta omenjenim temeljnim vrednotam. Zato bomo predlog deklaracije soglasno podprli. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo gospod Matjaž Nemec.
Hvala, predsedujoča. Spoštovani minister, spoštovani predsednik Državnega zbora, spoštovane kolegice, dragi kolegi! Zunanjo politika posamezne države naj bi izražala identiteto države, njeno prepoznavnost v svetu in njene ambicije. Po mednarodnem priznanju Slovenije, njenem vključevanju in uveljavljanju v mednarodnih organizacijah je sedaj v ospredju predvsem doseganje prepoznavnosti in ugleda Republike Slovenije kot uspešne, varne, odprte države in zagotavljanje blaginje njenih prebivalcev. Pomembna pa je tudi temeljna definicija Slovenije, srednjeevropska in sredozemska država, v središču alpsko-jadransko-podonavskega prostora, na stičišču zahodne in jugovzhodne Evrope. Republika Slovenija je pomorska država. Med najpomembnejšimi cilji deklaracije so varnost Republike Slovenije, blaginja in politična stabilnost v sosedstvu in Evropi ter širše v svetu. Slovenija ostaja v svetovnem merilu sicer ena najbolj varnih držav, vendar ta varnost ni samoumevna in zahteva dejavno zunanjo politiko države, pri tem pa je pomembno, da je varnost Slovenije tudi kolektivna kategorija, saj se države same ne moremo več soočati s sodobnimi globalnimi izzivi. Vključenost v Nato je zato pomembna. Glede na odnose naše države z drugimi subjekti mednarodnega prava ter njenim delovanjem v mednarodni skupnosti Socialni demokrati posebej zagovarjamo zavezanost k politiki miru in mirnega reševanja sporov. V tem kontekstu si bomo prizadevali gojiti prijateljske odnose z vsemi državami v svetu, v spoštovanju njihove drugačnosti in raznolikosti, na način, da skupaj kreiramo boljše okolje za prihodnje generacije. Upoštevajoč pomen članstva v Evropski uniji, ki definira politično in vrednostno pozicijo Slovenije, je pomembno, da se jasno definira tudi vloga Slovenije v tujini, vključno s konkretnimi prioritetami za boljšo zaščito slovenskih interesov znotraj nje. Socialni demokrati poudarjamo pomen krepitve vloge Slovenije v mednarodnih organizacijah in mednarodni skupnosti. Aktivno zagovarjanje človekovih pravic, krepitev človekove varnosti in spoštovanje mednarodnega prava naj bodo temelji delovanja Republike Slovenije v mednarodnih organizacijah. Smo zagovorniki krepitve vloge Evropske unije v mednarodnih odnosih z vodenjem in zgledom v svetovni politiki ter podpiramo njeno širitev za krepitev politične in gospodarske stabilnosti ter varnosti, zlasti pa zagovarjamo in podpiramo krepitev nadaljnje integracije in širitev procesa na Balkan. Pomemben poudarek Socialni demokrati vidimo v gospodarski diplomaciji, ki ustvarja nove poslovne priložnosti. Zavzemati se je treba za krepitev gospodarske diplomacije in boljšo prisotnost na ciljnih novih trgih, s povečanjem razpršitve izvoznih trgov in usmeritev na hitro rastoče trge. Ena izmed temeljnih usmeritev slovenske zunanje politike je krepiti že sklenjena strateška partnerstva in širiti mrežo le-teh s tistimi centri in moči, ki nam bodo omogočali primerno umestitev v mednarodno okolje. Ocenjujemo tudi, da nova deklaracija pravilno definira pomen gospodarske diplomacije in prizadevanj za promocijo slovenskega gospodarstva v tujih trgih. Treba je izpostaviti predvsem pomembno vlogo Državnega zbora, ki ga 4. člen predloga deklaracije obravnava kot nosilca zunanje politike Slovenije. Glede na naloge in pristojnosti Državnega zbora na zunanje političnem področju menimo, da je takšna naslovitev ustrezna. Deklaracija nalaga ministru za zunanje zadeve, da letno predstavi Državnemu zboru oceno o razvoju mednarodnih odnosov in položaju Republike Slovenije v mednarodni skupnosti glede na cilje in prednostne naloge deklaracije in strateškega dokumenta, kar je izrednega pomena z vidika obveščanja iz izvajanja usmeritev zunanje politike. Socialni demokrati bomo zato predlog deklaracije o zunanji politiki podprli.
Besedo ima Poslanska skupina Združena levica, zanjo gospod dr. Matej Tašner Vatovec.
Hvala, gospa podpredsednica. Lep pozdrav vsem! Pred seboj imamo dolgoročni okvir slovenske zunanje politike. V Združeni levice Slovenije v tem okviru preprosto ne vidimo. Ta okvir, ki pod pretvezo evroatlantskih integracij zagovarja vse, kar predstavljata Evropska unija in zveza Nato ni okvir za zagotavljanje enakopravnih odnosov med narodi, solidarnosti in splošne emancipacije, ki jih zastopamo. Ta okvir je okvir, ki je proizvajal, še vedno proizvaja in bo proizvajal socialno in kulturno neenakost, povzroča večanje neenakosti med centrom in periferijo, med bogatimi in revnimi državami ter večanje razlik med bogatimi in revnimi prebivalci znotraj držav samih. Zato se moramo distancirati predvsem od treh parol, ki so bistvo tega dokumenta, in ponuditi alternativo. Te tri parole so "Slovenije v jedru močne Evropske unije", "Nato kot temeljni okvir nacionalne in evropske varnosti" ter "krepitev čezatlantskega sodelovanja". Prva parola, jedro močne Evrope, jasno govori o tem, da obstajata dve Evropi oziroma Evropa dveh hitrosti. Prosti trg Evropske unije in ekonomska politika, prilagojena velikim državam v centru, sta pripeljali do zastoja v šibkejših državah periferije. Simptom so brezposelnost četrtine prebivalstva in več kot polovica mladih. Slepo poglabljanje ekonomske in monetarne unije, ki ga napoveduje deklaracija, bo položaj še zaostrilo. Alternativa je drugačna Evropa, ki prilagaja politike potrebam držav članic. Ta alternativa ni samo načelna, ampak tudi pragmatična. Slovenija ni v jedru Evropske unije. Izkušnje južnoevropskih držav in naše lastne izkušnje po prevzemu evra kažejo, da v razmerah prostega trga jedra ne bomo dosegli. Za parolo o močni Evropi, ki bo sposobna uveljavljati interes članic, kot ene ključnih globalnih igralk, pa se skriva še en interes – nadaljevanje imperialistične geopolitike. Naš interes je drugačna Evropa, taka, ki bo prenehala z vmešavanjem v druge celine in njeno soseščino. Ta alternativa ni samo zaželena, ampak je tudi realistična, njeno izpolnjevanje pa ne pomeni nič drugega, kot to, da bi se približali idealu velike evropske družine, ki bi dejansko bila solidarna, enakopravna in pravična. To sedaj ni. Taka Evropska unija, kot jo sedaj poznamo, je proizvedla vrsto humanitarnih kriz, sodeluje pri vseh večjih vojaških akcijah ZDA, Afganistan in Irak na primer, sodelovala je v destabilizaciji Libije in celotne severne Afrike. Nič ne stori v primeru Palestina. Dejanja take Evropske unije proizvajajo sesutje socialne države, revščino in vsesplošno bedo. Dejanja take Evropske unije vzdržujejo humanitarne krize. Taka Evropska unija je še vedno trdnjava Evropa. Druga parola. Nato ni temelj nacionalne in evropske varnosti. Temelj nacionalne varnosti so prijateljski odnosi s sosednjimi državami in lastne obrambne sile. Jasno je, da Nato ni temelj evropske varnosti, temveč glavni dejavnik destabilizacije od Ukrajine preko bližnjega vzhoda do južnega Pacifika. Načelna in realna alternativa tej nenačelni zvezi je samo neblokovski položaj Slovenije po vzgledu nevtralnih držav, kot so Avstrija, Švedska ali pa Finska. Tretja parola o okrepljenem čezatlantskem sodelovanju za seboj skriva nadaljevanje podrejanja Evropske unije, škodljivi ameriški zunanji politiki. Nato nikakor ni več obrambna zveza, če je to sploh kdaj bil. Njegova edina funkcija je ohranjanje ameriške hegemonije v 21. stoletju. Skupna evropska zunanja politika mora biti neodvisna od ameriške, ali pa je bolje, da je sploh ni. Agresivna ameriška politika nasproti Ruski federaciji in Kitajski pelje v konfrontacijo, ki jo lahko prepreči samo nevtralna drža Evropske unije. In nenazadnje, prepričanje, da so evropsko-ameriški privilegiji v mednarodnih odnosih upravičeni in neizogibni, je v nasprotju z demokratično voljo večine naših državljanov. Raziskava znamenitega Gallupovega inštituta je recimo pokazala, da kar 52 % Slovencev ne odobrava delovanja ameriške administracije. Po deležu neodobravanja smo celo pred Rusijo. To je samo en kazalec, ki kaže, da je pri nas še zelo živa spontana protiimperialistična drža, ki je krasila boj za severno mejo, jugoslovanske prostovoljce med balkanskimi vojnami in prvo svetovno vojno, borce narodnoosvobodilnega boja in tudi politiko neuvrščenih. Zato deklaracije po naši oceni ni samo v nasprotju z načeli Združene levice, ampak tudi z večinskim razpoloženjem prebivalstva. Iz izkušenj seveda vemo, da državljani večinsko nasprotujejo tudi neoliberalnim politikam, kakršna je privatizacija, pa se zaradi tega vlada ne zmakne. Če si želimo enakopravne, socialne, solidarne in pravične Evrope, moramo to tudi zahtevati in to skušati zgraditi. Predlagana deklaracija tega preprosto ne izraža. Pod pretvezo nekakšne nove usmeritve slovenske zunanje politike ta deklaracija samo še poglablja politiko, ki pomeni nemo kimanje diktatom iz Bruslja in Washingtona. Leta 1999 smo v prejšnjo deklaracijo zapisali, citiram: "Na področju globalnih in regionalnih ekonomskih odnosov se Slovenija zavzema za rešitve, ki zagotavljajo polno zaposlitev, višjo kvaliteto življenja in pogoje za gospodarski ter družbeni napredek in razvoj." Teh načel nismo dosegli. S trenutno deklaracijo, ki jih niti ne omenja, pa jih zagotovo niti ne bomo. Zaradi vsega tega v Združeni levici te deklaracije ne moremo in ne bomo podprli. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov, zanjo gospod Jožef Horvat.
Hvala še enkrat, gospa podpredsednica. Spoštovani gospod minister za zunanje zadeve, spoštovani kolegice in kolegi! V Enciklopediji Britannica je zunanja politika definirana kot, citiram, "splošni cilji, ki usmerjajo aktivnosti in odnose ene države v svojih interakcijah z drugimi državami. Razvoj zunanje politike je odvisen od tehtanja zadev znotraj posamezne države, politik ali vedenja drugih držav ali načrtov za doseganje napredka glede določenih geopolitičnih ciljev. Leopold von Ranke je poudarjal primat geografije in zunanjih groženj pri oblikovanju zunanje politike, kasnejši avtorji pa izpostavljajo domače dejavnike. "Diplomacija je orodje zunanje politike. Vojne, zavezništva in mednarodna trgovina pa so pravzaprav vsi manifestacija le-te." Konec citata. In zdaj v Slovenijo. Najprej nekoliko podrobneje poglejmo vlogo Državnega zbora pri zunanjepolitičnih zadevah v Sloveniji. V Sloveniji temelje sodelovanja Vlade in Državnega zbora na področju oblikovanja zunanje politike določa Zakon o zunanjih zadevah. Ta v 2. členu, ki ima naslov Nosilec izvajanja in sodelovanje, določa, da "v okviru pristojnosti Vlade Ministrstvo za zunanje zadeve izvaja opravljanje zunanjih zadev v skladu s splošnimi usmeritvami, ki jih določa Državni zbor". Člen natančneje določa, da "Ministrstvo za zunanje zadeve opravlja zadeve, ki se nanašajo na globalne odnose Republike Slovenije z drugimi državami in mednarodnimi organizacijami, pripravlja Vladi, Državnemu zboru in predsedniku republike ter drugim državnim organom strokovne podlage za sprejemanje stališč, ocen in ukrepov na področju zunanje politike, kadar gre za zadeve, pomembne za izvajanje zunanje politike Republike Slovenije. V sodelovanju z drugimi pristojnimi organi in službami skrbi za slovensko skupnost v sosednjih državah in Slovence po svetu ter opravlja druge naloga določene s tem zakonom in drugimi predpisi." Kolegice in kolegi, v časovnem loku december 1999–julij 2015 se je marsikaj zgodilo, v Evropi, na globalni ravni in seveda tudi v Sloveniji. In prav v tem kontekstu sem na oktobrski seji Odbora za zunanjo politiko gospoda ministra v okviru poslanskih vprašanj in pobud vprašal oziroma dal pobudo, kako je z delovnim gradivom deklaracije o zunanji politiki Republike Slovenije. Minister je na to korektno in konkretno odreagiral, saj je potem že v mesecu oktobru 2014 na Odbor za zunanjo politiko prinesel delovno gradivo oziroma osnutek deklaracije o zunanji politiki Republike Slovenije. Odbor je ocenil, da je ta delovni osnutek deklaracije kot političnega dokumenta ustrezna podlaga za nadaljnjo razpravo, obenem pa je Vlado zavezal, da želi pred dokončnim odločanjem o deklaraciji videti tudi osnutek oziroma predlog strateškega dokumenta, ki ga pripravlja in ga sprejme tudi Vlada. Vse to se je, potem tudi na seji Odbora za zunanje politiko 1. julija letos zgodilo. Spomladi je Odbor za zunanjo politiko pripravil zelo dobro obiskano javno predstavitev mnenje. Veliko dogodkov je bilo, kjer je lahko strokovna javnost podala svoje predloge in dopolnitve, svoje poglede na zunanjo politiko Republike Slovenije. Nova Slovenija ocenjuje, da je časovni okvir, v katerem sprejemamo deklaracijo, zelo posrečeno definiran. Gre za skoraj četrt stoletja samostojne države Republike Slovenije, gre za dobro desetletje, odkar je Slovenija članica Evropske unije in zveze Nato. Mi pozdravljamo dikcijo v deklaraciji, da Evropska unija pomeni osnovni, vrednostni, politični okvir za zagotavljanje blaginje in temeljenjih pravic, ter članstvo v Natu, da predstavlja temeljni okvir za zagotavljanje nacionalne varnosti Republike Slovenije. Dovolite mi, da ta trenutek izkoristim tudi za zahvalo vsem tistim, ki so kreativno sodelovali pri nastajanju deklaracije o zunanji politiki Republike Slovenije. Tukaj bi seveda izpostavil tudi strokovno službo Odbora za zunanjo politiko, seveda Ministrstvo za zunanje zadeve, ministrove sodelavce. Želim si, da bi bil danes ta politični dokument sprejet vsaj brez glasu proti. Pomembno je namreč, da država Republika Slovenija, kar zadeva zunanja politična vprašanja, govori z enim glasom. Nova Slovenija bo deklaracijo podprla.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o poglavjih in vloženih amandmajih, ki jih bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 9. 7. 2015. V razpravo dajem tretje poglavje ter amandma Poslanskih skupin SMC in Desus. Želi kdo razpravljati? Prosim za prijavo. Besedo ima gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa za besedo. Poslanska skupina Nove Slovenije bo predlagane amandmaje koalicije podprla. Treba je namreč povedati, da je 2. julija, se pravi, dan po sprejemu deklaracije na Odboru za zunanjo politiko v Državnem zboru potekalo že 15. Vseslovensko srečanje. Tukaj se je zbrala polna dvorana predstavnic in predstavnikov Slovencev iz zamejstva in iz sveta. Tam sem imel tudi priložnost, da sem v imenu Odbora za zunanjo politiko predstavil tiste določbe deklaracije o zunanji politiki Republike Slovenije, ki se nanašajo na slovensko skupnost v zamejstvu in na Slovence po svetu. Tukaj imamo pravzaprav eno težavo, kar se tiče same terminologije. Namreč, v 5. členu Ustave se sicer rabi izraz "avtohtone slovenske narodne manjšine v sosednjih državah". Govora je o manjšinah. Zakaj omenjam to vseslovensko srečanje 2. julija letos? Tako predstavniki Slovencev iz zamejstva in iz sveta kakor tudi mi mislimo, da je termin manjšina napačen in da je dejansko deklaracijo treba terminološko uskladiti z zakonom. Tako da ti amandmaji, ki so predlagani k 3. in 4. poglavju nekako sanirajo to terminološko neusklajenost in so dejansko vredni podpore. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Miha Kordiš.
Najlepša hvala. Jaz bom pa v skladu z navado izkoristil to priložnost za malo širšo razpravo v nekoliko širšem okviru. Bi se pa omejil na dve točki. Prva točka je ta, ki se tiče sosedske politike Evropske unije, ki ji ta deklaracija seveda drži štango. Teh politik v Združeni levici ne podpiramo, nanje v Združeni levici ne pristajamo. Če znotraj tega posebej kot konkreten primer navedem vzhodno politiko Evropske unije, je ta geopolitično zelo nevarna. Dodatno je pa gospodarsko škodljiva, zlasti za te države v vprašanju. Na primer Ukrajina je na poti tega, da bo podobno kot Hrvaška, Srbija ali Bosna potegnila tisto kratko slamico iz procesa povezovanja v enoten trg. To povezovanje namreč v teh državah poglablja vzroke za revščino in izsiljevanje, zaradi tega ker prizadene industrijo teh držav. Preprosto ta industrija ne more konkurirati z razvito industrijsko bazo nekih velikih metropol, vendarle pa se umešča tu potem v nek skupen okvir, v katerem naj bi veljala enaka pravila, pa potem vsi vemo, ne moremo pričakovati, da bo med gospodarstvom, ki ga lahko primerjamo s Ferrarijem, in med gospodarstvom, ki ga lahko primerjamo z nekim fičom ali podobno kripo, potekala zares kakršnakoli poštena konkurenca. Pač vsi vemo, da bo močnejše gospodarstvo povozilo tisto šibkejše. In točno to se obeta državam, ki jih zajema vzhodna politika Evropske unije. Odprava investicijskih ovir javnih natečajev in carinskih ovir gre v podobni smeri, vedno je v interesu močnejšega partnerja. Veliko se pri nas govori o TTIP. No, to kar TTIP predstavlja za Slovenijo oziroma kar za celotno Evropo je pridružitveni sporazum za Ukrajino, samo da je ta zadeva še toliko bolj v ukrajinskem primeru potencirana. Naša drža bi morala biti generalno diametralno nasprotna od te, ki jo izreka deklaracija. Marsikdo bo rekel, da taka drža ni realna, da realistične alternative obstoječi ureditvi ni in da smo v Združeni levici s svojim nasprotovanjem lepe duše in da je realpolitika nekaj drugega, ki pač z našimi načelnimi stališči ne preživi konfrontacije. In lahko bi se našel tudi še argument, da smo zdaj v dobro ali v slabo vključeni kot člani v Evropsko unijo in v zvezo Nato in da se zdaj moramo uklanjati, naj nam bo to všeč ali ne. Ampak poglejte, spoštovane, spoštovani, taka miselnost, taka argumentacija in taka drža je primer klasičnega srednjeevropskega hlapčevstva. Zgled, ki bi si ga morali na tem mestu vzeti, kako pristopati do Evropske unije in do Nata je primer Islandije. Islandija je julija 2009 zaprosila za članstvo v Evropski uniji, zaradi tega, ker so pač zašli v hudo krizo. No, potem naprej, dve leti kasneje, leta 2011 pa so lahko videli, kaj pomeni ta opevana evropska solidarnost, in so s pristopnimi postopki začeli zavlačevati. Vse do leta 2013, ko so pa dejansko zamrznili pogajanja. Od teh pogajanj so pa potem končno letos, 12. marca, odstopili in gladko preklicali vse obljube, ki so bile dane v okviru teh pogajanj. In zelo pragmatičen, zdrav pristop do teh integracij imajo in ga izkazujejo. Konkretno sprejemajo samo tisto, kar je v njihovem interesu. Prost pretok ljudi in carinska unija – to ja, ekonomska in monetarna unija pa za njih ne pride v poštev. To je nek zgled, iz katerega bi se morala Republika Slovenija učiti. To je nek zgled, kateremu bi morali mi v Državnem zboru slediti, z deklaracijo pa počnemo pač popolnoma nasprotno, izražamo svojo pokornost, izražamo svojo hlapčevstvo za neke popolnoma tuje imperialistične interese. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospa Marinka Levičar.
Hvala lepa, gospa predsedujoča. Lep pozdrav še enkrat, posebno pa predsedniku Vlade, ki ga prej še nisem pozdravila! Najprej moja pohvala in zahvala pripravljavcu resolucije, zlasti ministru za zunanje zadeve in ministrstvu, ki so si prizadevali, da je predlog deklaracije obravnavala tudi širša javnost. Tako deklaracija, ki jo danes prejemamo, celovito zajema po mojem mnenju vsa najpomembnejša področja delovanja naše zunanje politike. A naša zunanja politika bo res dobra, če si bomo za njeno uresničevanje prizadevali prav vsi, vsi politiki, da v tujini ne bomo prali svojega domačega umazanega perila in poudarjali svojih ozkih strankarskih interesov ali afirmacij. Tako bomo uresničili tudi enega od sedmih ciljev, ki se meni zdi zelo pomemben, to je ugled in prepoznavnost naše države kot uspešne države v društvu drugih držav Evropske unije. Kot pomemben cilj bi rada poudarila tudi blaginjo Republike Slovenije in njenih državljank in državljanov. Tudi za uresničevanje tega cilja se bomo morali bolj potruditi, tako vsi politiki, gospodarstveniki kot tudi drugi, ki lahko kaj storijo na tem področju. V zvezi z izvajanjem deklaracije pa me skrbijo predvsem zadnje tri alineje četrtega dela, ki se nanašajo na stabilnost zagotavljanja ustreznih finančnih sredstev, s čimer je povezana krepitev diplomatskih pristojnosti oziroma diplomatskih predstavništev, ustrezna opremljenost diplomacije in še marsikaj drugega. Glede amandmajev, ki smo jih vložile koalicijske stranke, med njimi seveda tudi Desus, pa jih v celoti podpiram, ker jih je pa utemeljil že moj predgovornik gospod Horvat, ne bi posebej tudi jaz ponavljala teh razlogov, zakaj podpiramo vse te amandmaje. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Marko Ferluga.
Hvala za besedo. Lep pozdrav predsedniku in ministru! Kar se mene pa verjetno tudi SMC tiče, bi rad čestital ekipi ministra na MZZ in vsem tem, ki so bili udeleženi pri deklaraciji. Dejansko je treba povedati, da štejem kot eno zelo pozitivno stvar to, da je bila narejena na eni čim širši podpori vseh deležnikov, da je bila zato zelo na široko narejena ta javna razprava in so vsi deležniki imeli kaj za povedati pri tem. Jasno, da se vsi ne strinjajo, ker se nikoli ne bodo vsi strinjali, ampak velja povedati to, da je ta element možno šteti kot strankarsko nevtralen dokument, ki ima eno široko vizijo in ki ima tudi potem tudi neko časovno dimenzijo, ne glede na to, da se svet zelo hitro spreminja, menim, da ima vse te elemente, ki so potrebni za neko novo redefinirano nalogo, ki naj bi jo imela zunanja politika. Tukaj je pomembno povedati tudi to, da so v mednarodni skupnosti vizije izredno raznolike in se tudi bodo verjetno precej hitro spreminjale. Ampak pomembno je pa, da dobimo po teh šestnajstih letih nek nov dokument, ki bo potem, jasno, z nadaljevanjem in strategijo še bolj specificiral naše naloge, in da smo se enkrat od tega doseženega cilja Evrope in Nata premaknili na neko novo dimenzijo, neko novo vizijo in nek nov pogled, ki je dejansko potreben, in dejansko si je treba začrtati pot, ker smo videli, da odkar ni bilo tega dokumenta, je zunanja politika mogoče malo tavala in ni našla tiste prave smernice. Tu so pa zdaj narejene vsaj neke smeri, ki se bodo lahko jasno potem redefinirale in popravljale, ampak važno je, da imamo neko usmeritev in da vodimo neko rdečo nit, ki si jo želimo in ki je potrebna za Slovenijo. Tako vsa čast in podpora deklaraciji. Glede amandmajev je jasno, da oba amandmaja, ki sta bila dana z naše strani, podpiramo. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospa Jana Jenko.
Hvala lepa za besedo. Prav lepo pozdravljeni vsi prisotni, ministri in predvsem predsednik Vlade! Dobra zunanja diplomacija je ogledalo države v svetu. Je velika dodana vrednost ugledu države, ki jo potrebujejo predvsem manjše države, kot je Slovenija. Zelo sem vesela, da je Predlog deklaracije o zunanji politiki, ki je danes pred nami, dosegel tako široko podporo. Tu se zahvalim vsem sodelujočim, predvsem na Ministrstvu za zunanje zadeve, ki so si vzeli čas za pripravo tega strateškega dokumenta in ga predstavili zelo široki javnosti. Tako je bila že prva javna tribuna januarja letos, na kateri so svoje pripombe podali tako diplomati kot strokovnjaki s področja mednarodnih odnosov, politični akterji in ostala širša javnost. Februarja je tako potekala javna razprava o osnutku deklaracije tudi v Državnem svetu in aprila v Državnem zboru. Veseli me, da je bila marsikatera pripomba, podana v teh javnih razpravah, tudi vključena v dokončno verzijo deklaracije. Deklaracija je okvir, v katerem država že v grobem konkretizira svoje v mednarodnem okolju. Zelo sem tudi zadovoljna, da nam je ministrstvo posredovalo tudi predlog strategije o izvajanju te deklaracije, ki je pa že dokaj konkreten dokument in nakazuje dosego ciljev naše zunanje politike. Zelo pomembno se mi zdi, da je na zelo visokem mestu med prioritetami gospodarska diplomacija. Slovenska rast BDP temelji predvsem na izvozu, saj ostalih naravnih virov nimamo prav veliko. Zato je to treba spodbujati še naprej in se res ozirati tudi na druge trge, ne samo na Evropsko unijo, na države Evropske unije, temveč tudi na zahodni Balkan in ostale države sveta, kar mislim, da je v tej deklaraciji zelo dobro opredeljeno. Varnost države je še kako pomembna. Soočamo se z vedno večjimi krizami, s terorizmom, in tudi tu ni več zadostna opredelitev, kot je bila do zdaj v tej deklaraciji, ki je stara že 16 let in povsem zastarela, saj je opredeljevala predvsem cilje pristopa Slovenije v skupnost Evropske unije, kar pa smo že dosegli. Tako sem res vesela, da je ta deklaracija dosegla tako veliko podporo. Malce me žalosti, da ne bodo vse opozicijske stranke te deklaracije podprle, pri čemer mi niso povsem jasni razlogi. Nekaj so navajali, ampak mislim, da to niso ravno tisti razlogi, ki bi bili dobra podlaga za nepodporo tej deklaraciji. Prav tako bom podprla tudi oba amandmaja, saj se mi zdi, da sta predvsem nomotehnične narave in potrebna. Hvala lepa.
Ker so očitno še interesi za razpravo, prosim, da se prijavite. Besedo ima gospa Ljudmila Novak.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovani predsednik Vlade, ministri, kolegice in kolegi, lepo pozdravljeni! Tudi sama bom podprla ta amandma, ki nadomešča besedilo "slovenskih narodnih manjših" z besedilom "avtohtonih slovenskih narodnih skupnosti", kajti prav naši Slovenci iz avtohtonih slovenskih narodnih skupnosti to večkrat poudarjajo, da sama beseda manjšina pomeni nekaj majhnega, nehaj manjvrednega, lahko tudi pri nekaterih nekaj negativnega, medtem ko besedna zveza Slovenska narodna skupnost sama pa pomeni nekaj pozitivnega, nekaj enakopravnega, enakovrednega, zato se mi zdi ta amandma zelo smiseln in na mestu. Veseli me tudi, da ta strategija vključuje pozitiven odnos do Slovencev, do slovenskih avtohtonih narodnih skupnosti. Tudi meni dela to težave, ker je to daljša besedna zveza, ko moram to ponavljati in pa tudi do naših izseljencev po svetu, tako da se čutijo Slovenci na ta način bolj povezani v slovensko skupno narodno telo, kot temu pravimo. Bi pa predvsem nas poslance opozorila na eno stvar. V četrtek, 2. julija je bilo tukaj celodnevno srečanje Slovenci iz sveta in iz teh avtohtonih narodnih skupnosti. Ves dan smo poslušali različne referate, nastope, kjer so izpostavljali svoje probleme, tudi svoje želje, pričakovanja v odnosu do Slovenije. Izpostavili so tudi nekaj problemov, ki jih imamo v Sloveniji, in si želimo, da bi jih drugače reševali, kajti najbolj so ponosni na Slovenijo takrat, ko nam gre dobro in kadar znamo medsebojne težave ali razmere pozitivno reševati. Zelo pa jih je žalostilo, in to mi je kar nekaj udeležencev povedalo, da nas poslancev pa tukaj skoraj ni bilo, samo nekaj nas je sedelo tukaj ves dan in nekateri ste prišli za nekaj minut in odšli. To jih je žalostilo. Če želimo to tematiko bolje razumeti, potem je prav, da se takih srečanj tudi kolikor moremo udeležiti, vsaj tisti, ki smo člani Komisije za Slovence v zamejstvu in po svetu, od katerih se predvideva, da imamo še neki drugačen odnos do tega, pa seveda tudi vsi drugi, kako jih bomo razumeli, kako jim bomo dali neko spodbudo, pozitivno noto, če nas ni tukaj, če to ignoriramo. To se dogaja že vsa leta, odkar sem v parlamentu, tako da bolj ali manj vsako leto se isto ponavlja. Mogoče za spodbudo vsem nam, da na to pomislimo, ko bo drugo leto spet prišel začetek julija, ko je po navadi ta konferenca v Državnem zboru, potem pa tudi prireditev Dobrodošli doma, letos je bila na Ptuju, kjer je bil tudi s predsednikom Vlade Svet za Slovence po svetu. Tam so se ponovno zbrali, srečali in naša navzočnost jim veliko pomeni. Poleg tega, da zapisujemo našo naklonjenost v strategijo, je prav, da jih tudi poslušamo, spodbujamo, se z njimi pogovarjamo in potem se res čutijo, da so sprejeti in spoštovani tudi v domovini.
Besedo ima gospod Primož Hainz.
Spoštovani predsednik, hvala lepa za besedo. Lep pozdrav predsedniku Vlade, obema ministroma, predvsem zunanjemu ministru gospodu Karlu Erjavcu. Dovolite ob tej deklaraciji nekaj razmišljanj. Slovenija je vstopila v Evropsko unijo in zvezo Nato in to je seveda naša sedanja realnost v ekonomskem in varnostnem smislu. Seveda pa se moramo zavedati, da Slovenci svojo državo močno potrebujemo ne glede na te mednarodne asociacije, ki so na prvi pogled zaščita v vsakem pogledu. Rabimo suvereno državo za suverene Slovence znotraj Evropske unije. Pojavlja se danes namreč tako imenovana ekonomska globalizacija. Ta globalizacija seveda pa je zelo nenaklonjena posameznih narodom, predvsem veliki nimajo tega problema, maloštevilni narodi pa imajo ta problem. Zato seveda moramo mi to ekonomsko globalizacijo na eni strani nadomestiti s področji znanosti, s kulturo, politično močjo, zaščito slovenskega naroda v vsakokratnem pogledu, seveda pa tudi ne pozabiti ekonomske samostojni naroda, ker brez tega je na dolgi rok seveda ni. Mi vemo, da so te asociacije lahko krajše ali daljše življenjske dobe, in seveda nikoli ne veš, kaj te čaka jutri. V tem smislu ne smemo biti naivni in imeti vedno pogled malce v daljno prihodnost. V zaščiti tega slovenstva, pa seveda moram reči, da tisto, kar smo včasih imenovali enotni slovenski kulturni prostor, igra izjemno pomembno vlogo. Gre namreč za to, da je matica odgovorna za vse Slovence po svetu, Slovence v zamejstvu in seveda, da v tem pogledu deklaracija na vsa ta vprašanja tudi na nek način odgovarja. Kar se pa tiče neposredno Desusa, če sem lahko malce strankarsko egoističen, pa seveda moramo reči, da tisto, kar je za nas izjemno pomembno, je oblikovanje demografskega razvojnega sklada. Če bomo hoteli, da bo ta sklad zanimiv tudi za mlade, ker je to seveda edina možnost uveljavljanja tako imenovane medgeneracijske solidarnosti, potem seveda rabimo močno gospodarstvo, ki bo osnova temu skladu. In zato seveda deklaracija na to vprašanje odgovarja. In to jaz mislim, da je dobro. Namreč, deklaracija se izrazito usmerja v zunanjetrgovinsko diplomacijo, torej gospodarska diplomacija je osnova, kajti slovensko gospodarstvo je zunanje orientirano, in slovensko gospodarstvo je preveliko, je izvozno usmerjeno in je to izjemnega pomena za ekonomsko stabilnost države v celoti. Želeli bi sicer več reindustralizacije, to je res, ampak vendar to je drug problem, danes se ukvarjamo z zunanjo politiko. Moram reči, da širjenje slovenskega gospodarstva oziroma širjenje trgov v tujino, je ena od prioritet te deklaracije. V tem smislu tudi podpiram deklaracijo v celoti in z veseljem. Hvala lepa.
Besedo ima dr. Matej T. Vatovec.
Hvala, gospod predsednik. Po teh nekaj slavospevih tej deklaraciji, razumem tudi od kolegic iz Desusa svojemu predsedniku, mislim, da moramo državljankam in državljanom povedati tudi pravzaprav, za kaj gre. Slišali smo, da je to nestrankarski dokument. Lahko rečemo, da je nestrankarski, če je seveda režimski dokument. Ta dokument popolnoma nekritično gleda na vlogo Evropske unije in na njene pomanjkljivosti. Ta dokument, če bi ga v Združeni levici hoteli podpreti, bi moral imeti zapisane neke konkretne predloge za reforme Evropske unije. Ne pa to, da ji slepo sledi. Slišali smo tudi, da takšne usmeritve, kot so tukaj notri zapisane potrebujejo majhne države, kot je Slovenija. Dajmo pogledati, kaj je Sloveniji prinesla ta Evropska unija. Očitno ni nihče opazil, da je Slovenija po vstopu v Evropsko unijo in v evrsko območje začela razvojno stagnirati. To je čisto ekonomsko dejstvo. Pred krizo smo imeli nadpovprečno visoko pregrevanje, v krizi pa nadpovprečno globoko in dolgotrajno recesijo. Prav tako je do leta 2006 Slovenija rasla organsko, brez zadolževanja v tujini. V nekaj letih je pa potem neto zadolžitev zrasla na 10 milijard. V času krize so bili zahtevani odnosi na naši obveznici bistveno višji, kot v državah s slabšimi makroekonomskimi kazalci. Tako da Slovenija ni nobena izjema pri tem in ne bo nikoli v tem jedru Evropske unije, ampak se tudi pri nas zgolj ponavlja zgodba, ki smo jo že videli v drugih državah južne Evrope, recimo na Portugalskem. In pomenljivo je tudi to, kar je izrekel minister Mramor januarja, citiram: "Evropski pakt stabilnosti je za Nemčijo mnogo primernejši kot za Slovenijo. Denarna politika Evropske centralne banke je v bistvu usmerjena v ekonomske razmere v Nemčiji, ne pa na Slovenijo." Jasno je, če bomo slepo pristajali na takšno ureditev Evropske unije in na takšne usmeritve, ki jih ima, da ne bomo pravzaprav nikoli dosegali tistega centra, ki je tako opevan in opisan v tej deklaracije, ampak bomo samo še globlje zabredli v krizo in v prihajajočo drugo recesijo. Če bi hoteli ta dokument podpreti, bi morali vanj zapisati, da zahtevamo pravzaprav prilagoditev ekonomskih politik zahtevam posameznih držav članic, se pravi, bolj solidarno ekonomsko unijo in poleg tega seveda zahtevi bolj socialno in bolj solidarno Evropsko unijo kot tako, ki se ne bi delila na dve evropski uniji, ampak bi skušala vključevati vse države članice enakopravno in enakovredno v to skupnost. Poleg tega je problematična tudi ta širitev, se pravi, širitev Evropske unije, ki ne bo prinesla želenih rezultatov za nove države članice. Če pogledate Hrvaško, ki je praktično že znotraj Evropske unije, v njej imamo najdaljšo recesijo v EU. Letos bodo šele zabeležili pozitivno rast za 0,4 %, do leta 2020 pa praktično pričakujejo stagnacijo. Ob tem imajo 310.000 brezposelnih in v zadnjih dveh letih se je izselilo 50.000 ljudi. Javni dolg je na 85 %, primanjkljaj pa med 5,6 in 5,7 %. EU pravzaprav onemogoča avtonomen razvoj vsake države. Vsakršno pomanjkanje lastne ekonomske politike prinaša zgolj to, da so vse nove države, ki bodo pristopile k Evropski uniji, pravzaprav zabredle v primež, ki ga diktira trojka. Zato menimo, da je glavni interes Evropske unije pri širitvi, kot je tudi zapisano v deklaraciji, zgolj to, da se odpira pot interesov velikih članic, predvsem Nemčije in Francije, in da se odpira pot tujim investicijam in privatizaciji. To Slovenci že močno občutimo in to bodo tudi nove članice pristopnice občutile kaj kmalu. Glede na to, da smo dobili očitek, da nismo dovolj jasno povedali, zakaj smo proti, to so jasni argumenti, zakaj takšne Evropske unije in takšne deklaracije, ki pristaja na takšno Evropsko unijo, v Združeni levici ne moremo podpreti. In mislim, da to ni nobena notranjepolitična igra, da bi nasprotovali. Mislim, da tak dokument ne more in ne sme imeti konsenza, in je prav, da obstaja vsaj nekdo, ki kljubuje oziroma nasprotuje takšnim usmeritvam in skuša za svoje lastne državljane najti neko drugo in boljšo pot. Hvala.
Še želite razpravljati, torej prosim, da se prijavite. Besedo ima mag. Matej Tonin.
Spoštovani predsednik Vlade, minister, kolegice in kolegi! Deklaracija je ubesedinjenje tistega, kar si morda želimo v zunanji politiki. S tem, kar je zapisano v deklaraciji, jaz nimam problema in bom seveda podprl, vprašanje pa je, kako se bo izvajala. To je pa tisto, kar me mnogo bolj zanima in do česar sem lahko tudi kritičen. Kolega iz Združene levice je bil kritičen do deklaracije. Na nek način se tu kaže razlika med njimi in nami. Za Novo Slovenijo velja, da smo zadovoljni, da smo člani evropske skupnosti, da smo člani zavezništva Nato, torej smo veseli, da smo del evroatlantskih povezav, za razliko od njih, ki na te stvari gledajo izjemno kritično in si želijo morda oblikovanja kakršnihkoli drugih povezav, če malo karikiram, z Venezuelo, Kubo in podobnimi državami. Tu se kaže tista bistvena razlika med sedanjo predlagano deklaracijo in tistimi, ki so kritični do te deklaracije. Če sem nekoliko kritičen do ministra za zunanje zadeve, bi lahko rekel, da v času ministrovanja ministra Erjavca je bila naša zunanja politika nekoliko zmedena. Zelo velikokrat se je dogodilo, da se ni povsem točno vedelo, kje smo oziroma kakšna je naša vloga. Minister Erjavec se je velikokrat obnašal tako, kot da ne ve, da smo člani Evropske unije in da smo člani zavezništva Nato. Tista ponesrečena zgodba je bila zelo zgovorna, ko je poskušal mediirati med Evropsko unijo in Rusijo. Ampak verjamem, da bo tudi ta deklaracija in strategija, ki bo sledila, ministra Erjavca postavila na pravo pot in da bodo od zdaj stvari bolj jasne, bolj osredotočene in natančno centrirane. Vsak, ki dela, tudi greši, tako da ne bi bilo kakšnih napak, da zdaj ministru Erjavcu vse zamerimo. V deklaraciji, ki je pred nami, jasno pišeta dve stvari, da je Republika Slovenija srednjeevropska država, hkrati pa tudi piše, da bomo nadgradili našo dejavnost in aktivnost na Balkanu. Iz te deklaracije se da začutiti neko razdvojenost med Balkan in srednjo Evropo. Sam osebno v tem ne vidim težave, zdi pa se mi ključno, da iz te razdvojenosti, da smo na stičišču Balkana in srednje Evrope, da poskušamo predvsem potegniti iz te naše, bom rekel, geostrateške pozicije, čim več pozitivnih vidikov. To bi bila pozitivna stvar te naše razdvojenosti, negativna stvar pa ta, da enostavno kolebamo med srednjo Evropo in Balkanom in nikjer ne delamo dobro, ker ne vemo, kam naj bi se usmerili. Povsod je treba delati dobro. Na še eno stvar bi se osredotočil, ki je ena izmed temeljnih ciljev te deklaracije, da si želimo dvigniti ugled in prepoznavnost Republike Slovenije. Za kaj takšnega so ključne predvsem iniciative. Jaz pogrešam iniciative Republike Slovenije na področju zunanje politike, zlasti iniciative na Balkanu, kjer očitno bi morali imeti še kaj kreditov, pa jih ne znamo uporabiti. Premalo te samoiniciativnosti kažemo na tem področju.
Replika. Dr. Matej T. Vatovec.
Dragi kolega Tonin, iz stališč je bilo jasno, da imamo v Združeni levici in Novi Sloveniji seveda drugačne pozicije glede tega in smo jih tudi sami izrazili, ampak no, vseeno hvala, da ste tudi vi ponovili to. Kar se tiče tistega drugega dela, mislim, da ste zelo spretno na nek način poskušali zavesti to, kar smo mi povedali. Mi nismo govorili o drugih povezavah, govorili smo o drugačnih povezavah, o drugačnih povezavah, ki bi prinesle bolj solidarno, bolj socialno in bolj enakopravno Evropo.
Želi še kdo razpravljati? Prosim za prijavo. Besedo ima gospod Primož Hainz.
Hvala lepa. Še enkrat lep pozdrav vsem skupaj! Jaz seveda moram biti malce [[…]]imam pripombo na stališče Združene levice, čeprav se z nekaterimi stališče včasih celo strinjam oziroma soglašam. Prepričan sem, da Evropska unija ni kriva za tisto, kar smo mi počeli v preteklosti. Drugo je vprašanje, ali mi krizo rešujemo na način, kot je nam najbolj všeč, to je zdaj drugo vprašanje, ampak krizo same povzročili nismo. To ste dokazali tudi s tem, ko ste dali primerjavo s Hrvaško. Hrvaška je imela skoraj 300 tisoč brezposelnih že v času Sanaderja. To vprašajte Severino, ki je nosila tisti bedž 268 tisoč ali koliko brezposelnih in je potem jezila politični prostor. Sam si Evropsko unijo predstavljam kot mirovni proces in v tem pogledu moram seveda eno reči, kar pa seveda ne leti na vas, ampak moramo eno pripombo, namreč všeč mi je, da je Slovenija ostala neke vrste okno tudi v vzhodno Evropo. Na dolgi rok – pustimo, kako je to danes –, v tem trenutku, si ne predstavljam Evropske unije brez Ruske federacije. Poudarjam, ne gre za časovno dimenzijo, gre pa za vsebinsko dimenzijo na dolgi rok. Hvala lepa.
Želi še kdo razpravljati? Ne. Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. V razpravo dajem četrto poglavje ter amandma poslanskih skupin SMC in Desus. Želi kdo razpravljati? Ne. Očitno smo izčrpali razpravo. Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje Državnega zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 19. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 12. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O FISKALNEM PRAVILU V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predsedniku Vlade dr. Miru Cerarju.
Spoštovani predsednik Državnega zbora, spoštovani poslanke in poslanci! Dovolite mi, da na začetku druge obravnave dopolnjenega predloga zakona o fiskalnem pravilu povem nekaj besed. Vem, da se vsi zelo dobro zavedate, da gre za izjemno pomembno tematiko, in to z več vidikov. Nedvomno je najpomembnejši vsebinski vidik, saj zakon postavlja okvir za vodenje javnih financ na vzdržen način. Spoštovanje pravila bo namreč zaustavilo trend naraščanja javnega dolga, zaradi prekomerne tekoče javnofinančne porabe. Gre torej za to, da si zaradi nas samih v ustavnih okvirih, ki smo si jih tudi sami zadali, določamo strog zakonski okvir, v okviru katerega bomo zagotavljali ustrezno javnofinančno gospodarnost in odgovornost. S formalnega vidika je seveda zelo pomembno dejstvo, da je lahko zakon sprejet samo z najmanj dvotretjinsko večino. To pomeni, da je za sprejetje tega zakona potreben visok političen konsenz, ki seveda presega okvir zgolj koalicije. Zato naj že takoj rečem, da me zelo veseli, da ste vsi skupaj sodelovali pri velikih naporih, da ta konsenz tudi dosežemo. Zakon je pomemben tudi z mednarodnega vidika, saj je Slovenija na ravni Evropske unije izpostavljena kot edina država članica, ki v svojem pravnem redu podrobneje še ni uredila fiskalnega pravila. To ob negotovi situaciji, ki ji posledica zapletov z Grčijo, poslabšuje položaj Slovenije na mednarodnih finančnih trgih, kar seveda vpliva tudi na stroške zadolževanje v gospodarstvu. Zdaj je torej skrajni čas, da zakon o fiskalne pravilu sprejmemo. Kot veste, bi moral biti sprejet že v roku šestih mesecev po tem, ko je bila v maju leta 2013 spremenjena ustava, točneje 148. člen Ustave Republike Slovenije. Predlog zakona določa način in časovni okvir izvajanja načela srednjeročne uravnoteženosti prihodkov in izdatkov sektorja Država iz 148. člena Ustave. Zakon določa tudi popravljalni mehanizem, če je ugotovljeno odstopanje od tega načela. Ker pa odstopanje ni vedno posledica odločitev ekonomske politike, temveč tudi izjemnih okoliščin, predlog zakona določa tudi način ukrepanja v takšnih situacijah. Z zakonom se med drugim vzpostavlja tudi Fiskalni svet kot neodvisen državni organ za spremljanje izvajanja fiskalnega pravila. Nenazadnje pa predlog zakona določa tudi prehodno obdobje za postopno strukturno uravnoteženje javnih financ. Podrobnosti bo v nadaljevanju v razpravi tudi z vami, seveda, predstavil naš minister za finance dr. Dušan Mramor. Naj povem, da dopolnjeni predlog zakona, o katerem boste razpravljali danes, vsebuje vsebinsko smiselne predloge. Takšne, ki so nam bili predstavljeni v razgovorih v zadnjih mesecih, in vse nomotehnične popravke, ki so bili potrebni za večjo jasnost besedila. Obenem zakon ostaja zaključena celota, kar je izjemno pomembno, saj bo verjetno zaradi dvotretjinske večine, ki je pogoj za njegovo sprejetje in tudi seveda spreminjanje, verjetno dalj časa ostal nespremenjen. Naj poudarim, da je Vlada v sodelovanju z vami, s političnimi strankami, poslanci, tako tistimi iz koalicije kot tistimi iz opozicije, imela veliko usklajevanj, razen seveda z Združeno levico, ki se je že a priori takoj po prvih sestankih odrekla temu, da bi v tem usklajevanju sodelovala. Tako koalicija kot opozicijske stranke kot predstavnika obeh narodnih skupnosti, italijanske in madžarske narodnosti, ste dali konstruktivne pomembne prispevke v tej diskusiji. Prav tako pa je seveda sodelovala ves čas v tej diskusiji tudi stroka, tako pravna kot ekonomska. Zato menim, da je zakon zdaj pripravljen tako za sprejem v drugi obravnavi kot tudi za sprejem v tretji, torej za dokončni sprejem in uveljavitev. S sprejemom boste oziroma bomo vsi skupaj izkazali svoj resen namen, da želimo dobro in odgovorno gospodariti z državnimi financami. Gre ne samo za ustavno zavezujoče, ampak tudi za zelo pomembno državotvorno dejanje. Želim vam veliko uspeha pri današnji razpravi, veliko konstruktivne razprave in upam, da bomo na koncu dosegli to, kar je za Slovenijo pomembno, da sprejemamo Zakon o fiskalnem pravilu. Hvala lepa.
Predlog zakona je obravnaval Odbor za finance in monetarno politiko kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo podpredsedniku gospodu Tilnu Božiču.
Spoštovani predsednik, spoštovani vsi predstavniki vlade, kolegice in kolegi! Odbor za finance in monetarno politiko je na 11. redni seji 23. 6. 2015 kot matično delovno telo obravnaval Predlog Zakon o fiskalnem pravilu, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo in sprejetje predložila Vlada. Odboru je bilo posredovano tudi mnenje Zakonodajno-pravne službe, ki je predloženi zakon proučila z vidika skladnosti z ustavo in pravnim sistemom ter z zakonodajno-tehničnega vidika, je služba podala nekaj splošnih pripomb in tudi k posameznim členom predloga zakona. Poleg tega je bilo odboru posredovano tudi mnenje Komisije Državnega sveta za gospodarstvo, obrt in finance, ki predlog zakona podpira. V skladu s 129. členom Poslovnika Državnega sveta so amandmaje k predlogu zakona vložile poslanske skupine Združena levica, Slovenska demokratska strank in koalicijske stranke Stranka modernega centa, Desus in SD. Seji odbora so prisostvovali predsednik Vlade Republike Slovenije, predstavnice in predstavniki Ministrstva za finance in Zakonodajno-pravna služba. Uvodno predstavitev je podal predsednik Vlade Republike Slovenije dr. Miro Cerar, ki je dejal, da zakon ni pomemben le zaradi ustavne zaveze, temveč predvsem iz vsebinskega vidika, saj postavlja temelj za vzdržne, javne finance. Izpostavil je, da je za sprejetje potreben širok politični konsenz, ki ga odraža zahtevana dvotretjinska večina. Opozoril je, da je pomembno, da zakon ostane konsistentna in zaključena celo, saj se bo v prihodnje težko spreminjal. Omenil je tudi dejstvo, da je Slovenija v okviru držav članic euroobmočja edina, ki v svojem pravnem redu še ni uredila fiskalnega pravila skladno z danimi zavezami. V nadaljevanju je na kratko predstavil proces priprave zakona in številna vsebinska usklajevanja s predstavniki parlamentarnih strank, predstavnikov narodnih skupnosti in z Zakonodajno-pravno službo. Pri pripravi zakona so sodelovali ekonomski in finančni strokovnjaki ter posebna strokovna skupina, ki je sodelovala tudi pri pripravi spremembe 148. člena Ustave. Vsem se je ob teh priložnosti tudi zahvalil. V uvodni dopolnilni obrazložitvi je minister za finance pojasnil, da s sprejetim zakonom Slovenija močno zamuja, prav tako tudi glede implementacije direktive, saj se Sloveniji sicer obeta kazen. V nadaljevanju je minister podrobno predstavil ključne elemente zakona in predlagane vsebinske spremembe glede na prvo različico ter ob tem posebej opozoril na obe neenačbi in tudi na sestavo ter organiziranost fiskalnega sveta. V razpravi so nekateri članice in člani odbora izrazili pomisleke in nasprotovanje predlogu zakona, saj so menili, da ne bo prinesel uravnoteženja javnih financ. Menili so, da naj bi Slovenija s sprejetjem zakona poleg monetarne samostojnosti izgubila še fiskalne vzvode, ki bi jih lahko uporabila v primeru ponovne krize. Prav tako so menili, da je v zakonu predvidena prevelika vloga fiskalnega sveta, ki bo deloval neodvisno. Opozorili so na morebitne posledice predloga zakona na socialnem področju, na preveliko krčenje javne porabe že v letu 2015 ter na njegov vpliv na razvojno politiko. Zanimamo jih je tudi, ali so bili narejeni izračuni glede vpliva zakona glede na gospodarsko rast. Nadalje so menili, da bo naknadno treba spreminjati Poslovnik ržavnega zbora ter tudi Zakon o javnih financah. Nekateri so opozorili, da Slovenija sprejetje zakona potrebuje, da pa mora omogočiti določeno fleksibilnost v recesiji in predvidljivosti o konjunkturi, ob tem so se sklicevali na tako imenovano švicarsko formulo. Nadalje so želeli pojasnila glede formule, ki je uporabljena v predlogu zakona. Nekateri člani pa so v razpravi izrazili svojo podporo predlogu zakona in menili, da je prav, da se neustavno stanje popravi ter da se zakon sprejema z dvotretjinsko večino, saj tako ne bo predmet spremembe vsake bodoče vlade. Prav je, da se zagotovi dolgoročna vzdržnost javnih financ tudi za prihodnje generacije ter ob tem obdrži v zakonu določeno fleksibilnost za primer izrednih dogodkov, ob tem pa posebno pozornost nameni morebitnemu učinku na najbolj ranljive skupine v družbi. Menili so tudi, da je pomembno, da je Fiskalni svet neodvisen in strokoven organ. Ob koncu razprave je minister odgovoril na zastavljena vprašanja in podal dodatna pojasnila. Odbor je v skladu z drugim odstavkom 130. člena Poslovnika Državnega zbora obravnaval vložene amandmaje k členom predloga zakona. Odbor je sprejel amandmaje koalicijskih poslanskih skupin, amandmaje poslanskih skupin SDS in Združena levica pa zavrnil. Odbor je v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval o členih predloga in jih tudi sprejel. Hvala.
Ker je zbor na 4. seji opravil splošno razpravo o predlogu zakona, predstavitev stališč Poslanskih skupin ni možna. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 9. 7. 2015. V razpravo dajem 3. člen ter amandma Poslanske skupine SDS. Preden vas prosim za prijavo, dajem besedo ministru za finance dr. Dušanu Mramorju.
Hvala lepa. Spoštovani poslanci! Dovolite mi, da na tem mestu malo bolj podrobno obrazložim poleg tega osnovnega koncepta, kako je bil ta zakon pripravljen, tudi kakšne so razlike od tistega zakona, ki je bil predložen v Državni zbor v splošno obravnavo v decembru lansko leto, in kakšen je ta pomen samega zakona. Kot je poudaril že predsednik vlade, s sprejemom izvedbenega zakona o fiskalnem pravilu že močno zamujamo. Ker je bilo predvideno, da se bo ključne določbe direktive preneslo v Zakon o fiskalnem pravilu, a smo zaradi zamud pri sprejemu zakona tik pred tožbo s strani Evropske komisije, določeni postopki že potekajo, postopki pred sodiščem EU, sodišče EU lahko zaradi neprenosa direktive določi denarno kazen, ki bi ob upoštevanju teže in trajanja kršitve okrog 500 dni lahko znašala več milijonov evrov. Zamujamo tudi pri prenosu določb fiskalnega pakta, za kar smo se v letu 2012 zavezali z ratifikacijo mednarodne pogodbe o stabilnosti, usklajevanju in upravljanju v ekonomski in monetarni uniji. Tudi v tem primeru bi nam zaradi neizpolnitev zahtev iz pogodbe sodišče EU lahko naložilo denarno kazen v višini do 0,1 % bruto domačega proizvoda, kar je več kot 37 milijonov evrov. Denarne kazni pa so ob že tako omejenih javnofinančnih sredstvih zadnje, kar bi si trenutno želeli. V zvezi s samo pripravo zakona bi rad povedal naslednje. Pri pripravi zakona smo nadaljevali delo prejšnje vlade. Zato smo kot osnovo vzeli osnutek zakona, ki je bil približno leto dni nazaj v veliki meri ne pa dokončno usklajen s poslanskimi skupinami. To osnovo smo nadgradili v smeri dovoljene fleksibilnosti, ki jo še dopuščajo evropska pravila glede fiskalnih politik. Gre za dopustitev strukturnega primanjkljaja v višini 0,5 % bruto domačega proizvoda v času recesije, za izključevanje enkratnih izdatkov iz zgornje meje obsega izdatkov, izračunane na podlagi neenačb, ter za odprto opredelitev izjemnih okoliščin, skladno s tisto iz pakta za stabilnost in rast. Fleksibilnost z naštetimi elementi je ključna za državo brez lastne monetarne politik, kot je Slovenija, kjer se šoke v ekonomski aktivnosti lahko uravnava predvsem s fiskalno politiko. Vseeno pa je treba ob tem poudariti, da namen fleksibilnosti ni razvodenitev pravila, ki bo omogočilo nadaljevanje nespremenjene javnofinančne politik. Pravilo uravnoteženega proračuna je stroga omejitev, ki bo zahtevala še veliko prilagoditev, da se bo postopno odpravilo strukturni primanjkljaj, ki se trenutno giblje okrog 2,5 % bruto domačega proizvoda. To pravilo nam bo omogočilo, da Slovenija v normalnih ekonomskih časih skozi ekonomski cikel za tekočo javnofinančno porabo ne ustvarja dodatnega javnega dolga. To je bistvo opravila. Predlog zakona vsebuje naslednje elemente. Osrednji del predstavljajo določbe, ki operacionalizirajo načelo srednjeročne uravnoteženosti proračunov države brez zadolževanja, kot to določa 148. člen Ustave. Srednjeročno uravnoteženost se presoja glede na vrednost strukturnega salda sektorja države kot celote, ki v srednjeročnem obdobju v povprečju ne sme biti negativen, v posameznem letu pa strukturni primanjkljaj ne sme presegati 0,5 % bruto domačega proizvoda. Od tega pravila se sme odstopiti zgolj v času izrednih okoliščin, ki so skladno z evropskimi javnofinančnimi pravili opredeljene kot resni gospodarski upad oziroma izredni dogodek, na katerega država nima vpliva, z znatnimi posledicami za javne finance. Obseg dopustnih odstopanj skladno s predlogom zakon potrdi Državni zbor. Predlog zakona predvideva tudi popravljalni mehanizem, če so ugotovljena odstopanja od fiskalnega pravila. V tem primeru Vlada pripravi predlog programa ukrepov za odpravo odstopanja od pravila. Predvideno je tudi prehodno obdobje za postopno odpravo strukturnega primanjkljaja sektorja Država, ki kot rečeno, trenutno znaša okoli 2,5 % BDP. Ta se mora v prehodnem obdobju zniževati skladno z dinamiko, ki je predvidena s paktom za stabilnost in rast, to v prvi fazi pomeni odpravo čezmernega primanjkljaja, kar načrtujemo v tem letu, in v drugi fazi zniževanje strukturnega primanjkljaja okoli 0,5 % bruto domačega proizvoda letno. Skladno s to dinamiko, ki je vključena tudi v letošnji program stabilnosti, bi strukturno izravnanost proračunov predvidoma dosegli v letu 2020. To prehodno obdobje je zelo pomembno, saj bo omogočilo postopno prilagajanje javnih izdatkov javnofinančnih zmožnosti in države. Pri tem je ključno doseganje čim višje gospodarske rasti, pri čemer pa je treba omejiti rast izdatkov. Za izpolnjevanje pravila v prehodnem obdobju mora biti namreč rast javnofinančnih izdatkov nižja od gospodarske rasti, vseeno pa pravila v času solidne gospodarske rasti omogočajo tudi izmerno rast izdatkov. Velik del zakona je namenjen še urejanju tako imenovanega Fiskalnega sveta, kot neodvisnega državnega organa za pripravo ocen skladnosti javnofinančne politike s fiskalnimi pravili. Predlog zakona tako določa sestavo in način imenovanja članov Fiskalnega sveta, njegove naloge in ostale elemente, ki so potrebne za njegovo vzpostavitev. Vse našteto so osnovni vsebinski elementi predloga zakona, kot je bil decembra s strani Vlade posredovan v Državni zbor. Kot rečeno, pa je bil skladno z zavezami, danimi v okviru prve obravnave predloga zakona, na podlagi pripomb iz mnogih razgovorov s poslanskimi skupinami in različnimi strokovnjaki pripravljeno tudi dopolnjeno besedilo predloga zakona. Ključne vsebinske spremembe se nanašajo na vključitev neenačb za določitev zgornje meje obsega izdatkov v določbi 3. člena in na določene organizacijske vidike fiskalnega sveta. Način izvajanja načela srednjeročne uravnoteženosti brez zadolževanja je bil v osnovni verziji predloga zakona zapisan zgolj v besedi. Zaradi zahtev opozicijskih poslanskih skupin je bil 3. člen dopolnjen z dvema neenačbama za določanje zgornje meje obsega izdatkov. Prva izmed neenačb določa najvišje dovoljenje izdatke v posameznem letu, v obdobju, ko je raven BDP pod potencialno, to je v času recesije. Neenačba predvideva določeno fleksibilnost pri vodenju javnofinančne politike, saj dovoljuje strukturni primanjkljaj v višini 0,5 % BDP. Druga izmed neenačb pa določa zgornjo mejo obsega izdatkov posameznega leta za čas, ko je raven BDP nad potencialno, torej v času ekonomske ekspanzije. Upoštevanje druge neenačbe zagotavlja, da bodo v dobrih ekonomskih časih ustvarjeni javnofinančni presežki, kako veliki bodo ti morali biti, pa bo odvisno od ustvarjenih strukturnih primanjkljajev v slabih ekonomskih časih. Neenačbe namreč določajo zgolj zgornje dopustne meje, bo pa pri določanju načrtovanega obsega izdatkov sektorja Država v posameznem letu treba upoštevati tudi preteklo in predvideno prihodnjo javnofinančno politiko, da se bo zagotovilo strukturno izravnavo javnih financ v povprečju v celotnem ekonomskem ciklu. Druga večja vsebinska sprememba pa se nanaša na način imenovanja članov Fiskalnega sveta in omejitve glede zaposlitev v tem organu. Člane Fiskalnega sveta naj bi skladno z dopolnjenim predlogom zakona predlagala zgolj Vlada, kar pomeni, da niso več predvideni trije različni predlagatelji kot v osnovnem vladnem predlogu; takrat so bili predvideni predsednik republike, Banka Slovenije in vlada. Za izvolitev članov Fiskalnega sveta bo za zagotovitev njihove nepristranskosti v Državnem zboru namesto absolutne potrebna dvotretjinska večina glasov. Takšna rešitev bo pripomogla k temu, da so v Fiskalni svet imenovani zgolj strokovnjaki, ki uživajo širok ugled. Spremenjeni so tudi nekateri organizacijski vidiki Fiskalnega sveta, saj omejitev zaposlitve predsednika Fiskalnega sveta dvignjena z najmanj 20 na najmanj 50 % polnega delovnega časa, za člane Fiskalnega sveta pa z največ 20 na največ 50. Z dopolnjenim predlogom zakona se omejuje tudi število javnih uslužbencev, ki so kot strokovno osebje lahko zaposleni pri Fiskalnem svetu, in sicer na štiri osebe. S to omejitvijo se želi preprečiti, da bi se zaradi vzpostavitve Fiskalnega sveta povečalo število javnih uslužbencev za več deset ljudi. Ker pa bo na drugi strani Fiskalni svet imel možnost sklepanja dogovorov o sodelovanju z ostalimi institucionalnimi enotami sektorja države, da za Fiskalni svet pripravijo analize in mu zagotavljajo podatke, z omejitvami pri zaposlovanju Fiskalnega sveta nismo onemogočili pri izvajanju njegovih nalog ali omejili njegove neodvisnosti. K temu kaže tudi dejstvo, da bo imel Fiskalni svet svoj proračun, s katerim bo prosto razpolagal. Če torej povzamem, pri pripravi dopolnjenega Predloga zakona o fiskalnem pravilu smo upoštevali vsebinsko smiselne predloge, ki so nam bili predstavljeni v številnih razgovorih v zadnjih mesecih, pri čemer pa smo pazili, da zakon ostane zaključena celota. Na koncu te predstavitve bi rad povedal še nekaj v zvezi z učinki fiskalnega pravila na javnofinančno politiko. Sprejetje zakona nikakor ne pomeni kakšnega avtomatskega spreminjanja ali zmanjšanja socialnih pravic. Vseeno pa se je treba zavedati tudi dejstva, da je po vseh letih krize sedaj BDP Slovenije na 7 % nižji ravni kot pred krizo. Temu je treba prilagoditi javnofinančno porabo. Zmožnosti so sedaj manjše, zato se pravice kljub gospodarski rasti z danes na jutri ne morejo povrniti na predkrizno raven. Če zraven upoštevamo še 3 % BDP za obresti, gre za 10 % skoraj manj, 9 %. Ob vseh potrebnih sistemskih spremembah in prilagoditvah se bomo še pogovarjali. Vsaka strukturna sprememba zahteva namreč spremembo področne zakonodaje. Nikakor pa te spremembe ne bodo posledica nekih nepotrebnih zavez, ki smo jih dali na mednarodni ravni, temveč je to potrebno zaradi nas samih in zaradi prihodnjih generacij. In ravno zato je današnje odločanje o potrditvi Zakona o fiskalnem pravilu odločanje o tem, ali si bomo danes privoščili še več, kot imamo, in sebi in svojim potomcem odrekli varno prihodnost in blagostanje ali pa bomo tudi s tem zakonom poskrbeli za dolgoročno socialno varnost naših državljanov in obetavno prihodnost za mlade v Sloveniji. Toliko za uvod. Hvala lepa.
Sedaj pa prosim za prijave. Besedo ima gospod Franc Laj.
Spoštovani predsedujoči, hvala za besedo. Spoštovani predsednik Vlade, ministrski zbor, kolegice in kolegi, vsem skupaj prav lep pozdrav! Mislim, da je pred nami tematika, ki je strateškega pomena za Slovenijo, za njeno bodočnost, saj smo vsak dan priče velikim apetitom, ki nastajajo prav iz gospodarske rasti. Neverjetno, kako hitro dobimo velike oči in vidimo vsak premik na področju gospodarske rasti v pozitivnem smislu, in takoj obrnemo to v negativno, ker bi želeli že tisto porabiti, kar še praktično ni niti prišlo v proračun Republike Slovenije. Predvsem mislim, da marsikdaj, na marsikaterem področju, kot so javnofinančni prihodki iz dohodnine, imajo zamik. Mi pa bi želeli že danes porabiti tisto, kar se bo dejansko kot pozitivni finančni učinek pojavilo v naslednjem obdobju oziroma v naslednjih letih. Ali želimo imeti konkurenčno gospodarstvo, konkurenčno državo? Jaz mislim, da ja. Verjamem v to, da ni med nami ene osebe, ki bi bila nasprotnega mnenja. To pomeni, da se moramo držati vseh tistih pravil, skupnih pravil monetarne unije, v katero smo prostovoljno vstopili. V tistih obdobjih, predvsem prvih, ko smo vstopili, so se pokazali izrazito močni pozitivni učinki na vseh področjih, da ne rečem, kako se je tudi poenostavilo trgovanje z evropskimi državami, predvsem tu mislim za podjetja, in na ta račun smo tudi v tistem času zabeležili določene napredke. Ali lahko to konkurenčnost tudi na nek način ohranimo za danes in za jutri? Ja, če bomo res potrdili ta izvedbeni zakon, ki na nek način pomeni mehanizem, da zadrži vse tiste pritiske na javne finance, ki smo jim vsak dan priča. To je izrednega pomena, ker je to edina garancija za vzdržno gospodarsko rast, za vzdržno socialno politiko in samo to želimo in nič drugega. Zato moj glas sigurno je za to, da podprem ta zakon, ker vem, da sem storil velik korak v smeri državotvornosti. Hvala, da ste me poslušali.
Besedo ima Luka Mesec.
Hvala za besedo, spoštovani gospod predsednik, spoštovani gospod premier, finančni minister in ostali predstavniki vlade. Najprej, gospod Cerar je prej dejal, da s tem fiskalnim ustavnim zakonom, ki ga danes sprejemamo, udejanjamo obveznost, ki jo edino Slovenija v celotni Evropski uniji še ni opravila. Tukaj je treba povedati tri zadeve. Namreč, prvič, mednarodna pogodba, s katero smo pristopili k temu, da bomo fiskalno pravilo vnesli v naš pravni red, ni bila obvezna, in, recimo, Češka in Velika Britanija je nista podpisali. Drugič. Ta mednarodna pogodba, tudi po tem, ko smo jo podpisali, ne zahteva, da fiskalno pravilo vnesemo na ustavno raven, kot to počne Slovenija, ampak enostavno zahteva, da fiskalno pravilo vnesemo v pravni red. Se pravi, lahko bi ga sprejeli z navadno večino, 45 glasov, in ne bi bilo nobenih problemov s spreminjanjem ustave, če bi se izkazalo, da bo fiskalno pravilo imelo negativne učinke, kar se v Združeni levici močno bojimo, da jih bo, pa bi ga bilo v tem primeru bistveno lažje popravljali, ker zdaj bomo za kakršnekoli popravke zopet rabili 60 glasov v parlamentu oziroma absolutno dvotretjinsko večino, da bomo ta zakon, ki ga danes sprejemamo, popravljali. In tretjič. Premier je dejal, da smo se v Združeni levici že na začetku umaknili iz pogajanj. Tukaj smo v bistvu izrazili ta dva pomisleka vladi, namreč, prvič – zakaj na ustavni ravni, zakaj ne bi fiskalnega pravila enostavno izbrisali iz ustave, in ga potem vlada lahko sprejme kot navaden zakon. Drugič – zanimalo nas je, zakaj imamo strožji predpis, kot ga določa mednarodna pogodba. Namreč, ne samo, da fiskalnega pravila ni treba vnesti v ustavo, druga razlika z mednarodno pogodbo in našim redom je ta, da mednarodna pogodba zahteva, da ima država na srednji rok lahko največ 0,5 % strukturnega deficita, na kar je tudi minister v svojem uvodnem govoru opozarjal. Mi smo pa v Sloveniji vnesli v ustavo strožjo določbo, ki pa pravi, da mora imeti 0 %, se pravi, tudi ta 0,5 % manevrskega prostora, ki bi si ga lahko pustili na srednji rok, smo si v bistvu pač sami odvzeli. Tretjič, nismo dobili odgovora na to, kako bo ta formula, ki jo je pripravila vlada, funkcionirala v dobrih časih. In to je bil nekako tudi potem razlog, da smo se odločili, da pač fiskalnega pravila v tej obliki na noben način ne moremo podpreti. Sedaj pa mogoče, če malo širše razložim, v čem je problem s fiskalnim pravilom. Najprej, če pogledamo ekonomsko zgodovino, predvsem povojno, bomo ugotovili naslednje zadeve. Prvič, nobena razvita kapitalistična država po vojni ni uporabljala fiskalnega pravila. Drugič, fiskalnega pravila ni uporabljala nobena evropska država brez lastne valute pred krizo. Tretjič, fiskalno pravilo je na nek način zdaj ustavna zaveza k varčevanju, za kar v bistvu tako IMF kot na nek način tudi ostala Evropska unija priznava, da se je v krizi izkazalo kot izrazito kontraproduktivno. Če si lahko dovolim malo sprehoda skozi to zgodovino, bi poudaril naslednje zadeve. Mogoče malo bolj oddaljen primer, kakšne učinke ima fiskalna konsolidacija na razreševanje krize, najdemo v 80. letih. Do glasovanja je še nekaj časa, tako da mogoče poslancem, ki ste se odločili, da danes glasujete za ta zakon, priporočam, da obiščete parlamentarno knjižnico in si izposodite tam doktorsko dizertacijo Mojmirja Mraka z naslovom Svetovni jug v pasti dolgov, kjer pokaže, na kakšen način je ravno koncept krize, ki ga z vnosom fiskalnega pravila uvajamo v Sloveniji in v Evropi, celotni svetovni jug v 80. potopil tako, da se ga še danes cel svet spominja pod imenom "izgubljeno desetletje", in to napako 30 let kasneje ponavljamo v Evropski uniji. Drugič, ni treba iti tako daleč, da vidimo, kakšne učinke ima fiskalna konsolidacija med krizo, lahko v bistvu pogledamo čisto domač primer. Če pogledamo Evropsko unijo in ZDA in njune odzive, fiskalne in monetarne, na krizo, bomo ugotovili dve zadevi. Prvič, v ZDA so se bistveno manj ortodoksno lotili razreševanja krize, pač, s tako imenovanim kvantitativnim sproščanjem, z bistveno bolj sproščeno fislano politiko, medtem ko se je Evropska unija odločila za fiskalno konsolidacijo, varčevanje, Evropska centralna banka pa, da ne bo odkupovala državnih obveznic. Če pogledamo gospodarske rezultate, gospodarsko bilanco teh dveh gospodarstev, EU in ZDA zadnjih sedmih let, bomo ugotovili, da se je ZDA pobrala iz krize že leto po njenem izbruhu in da ima danes oziroma v letu 2014 je imela 108 % BDP glede na predkrizno raven, se pravi, 8 % več kot so ga imeli pred krizo. V EU pa nismo imeli samo ene recesije, ampak smo zaradi ravno fiskalne konsolidacije leta 2012 zdrsnili še v drugo recesijo, iz katere smo se pobirali šele zdaj, in rezultat je, da imamo leta 2014 v Evropski uniji 99 % BDP glede na raven pred krizo, se pravi, razlika je 8 % BDP med enim in drugim načinom razreševanja krize. In mi danes v bistvu ta način, ki se je v sedmih letih pokazal kot popolnoma zgrešen tako iz socialnih kot ekonomskih vidikov, uvajamo oziroma uveljavljamo kot ustavni zakon. Tudi če pogledamo povsem domač primer, Slovenijo, bomo videli, da smo leta 2010 in 2011 že beležili gospodarsko rast, potem pa smo zaradi fiskalne konsolidacije, pač zelo nasilne v tistih letih, v letu 2012 predvsem, zopet zdrsnili v drugo recesijo, iz katere smo se pobrali šele leta 2014. Te škodljive učinke priznava na nek način tudi minister Mramor. Namreč, v obravnavi, ki smo jo imeli pred par meseci, ko je SDS predlagala fiskalno pravilo s tako imenovano švicarsko formulo, je minister Mramor večkrat zelo jasno izrazil v svojih nagovorih stališča, ki so zelo blizu tem, kar sem zdaj jaz povedal, Bom samo povedal par citatov. Prvič, minister se je takrat strinjal, da ima varčevanje izrazito negativne učinke na gospodarsko rast in zaposlenost, in sicer povedal je naslednje, citiram: "Evropski pakt stabilnosti je že sam izjemno omejujoč in zato predmet mnogih diskusij in tukaj je veliko vprašanje v Evropi, ali je sploh ustrezen, posebej glede na razliko v rasti med ZDA, ki so zavrnile to kot neprimerno, pa imajo svojo denarno politiko, kjer je zdaj gospodarska rast okrog 4 % bruto domačega proizvoda, in v EU, kjer je gospodarska rast približno 0,8 %." In potem nadaljuje in kot ključen razlog za nasprotovanje takratnemu predlogu fiskalnega pravila SDS navede omejitev fleksibilnosti fiskalne politike v primerjavi z mednarodnimi obveznostmi. Pravi: "Imate raziskav kolikor jih želite. To bi zmanjšalo rast gospodarstva in zaposlenosti in negativno vplivalo na vse tisto, kar je od tega odvisno, in kot veste, je cela država od tega odvisna." Se pravi, minister Mramor se je v prejšnji obravnavi strinjal, da ima fiskalno pravilo negativne tako gospodarske kot socialne učinke. V gradivu Ministrstva za finance lahko preberemo, da tudi izkušnje iz Slovenije iz leta 2012 kažejo, da ima obsežna javnofinančna konsolidacija močno negativen vpliv na gospodarsko aktivnost. Iz tega sklepam, da se strinjamo v tem, da fiskalnega pravila ne smemo na ta način uveljavljati, ker nam bo na dolgi rok škodilo ne samo socialno, ampak tudi gospodarsko. Potem naslednja zadeva, ki je problematična, je to, da ko govorimo, recimo, o švicarski formuli, ki jo je predlagal SDS, takšna formula je mogoče izvedljiva v Švici, ki je država z lastno valuto, Slovenija pa lastne valute nima, poleg tega pa je v valutnem območju, kjer se monetarne politike peljejo predvsem v korist centra, se pravi Nemčije in severnih držav, Slovenija pa, lahko si jo tako predstavljamo, je na nek način privezana na bivšo nemško marko, in kljub temu, da je manj konkurenčno gospodarstvo od Nemčije, že praktično 8 let od sprejema evra nismo devalvirali svoje valute. Zato je zdaj, ko imamo pač monetarno zvezane roke, sprejemanje tega fiskalnega prisilnega jopiča smrtonosno za takšno državo. Tudi to je minister Mramor povedal, ki je, če ga spet citiram, navedel naslednje: "Pa tudi evropski pakt stabilnosti, ki je, kot sem rekel, zelo omejujoč, je za Nemčijo mnogo primernejši kot za Slovenija, ki je izpostavljena mnogo višjim šokom, kot majhna zelo odprta ekonomija. Denarna politika ECB je v bistvu usmerjena v ekonomske razmere v Nemčiji in drugih velikih članicah evroobmočja ne pa na Slovenijo. No, kljub temu Nemčija nima bolj strogih pravil, kot so evropska pravila." To je citata ministra Mramorja izpred 6 mesecev, danes pa ravno sprejemamo bolj stroga pravila od tistih, ki so v veljavi v Evropski skupnosti in v Nemčiji. Če še enkrat poudarim, ni treba ustavne ravni, in drugič, strukturni deficit bi lahko imeli minus 0,5 % na srednji rok po podpisu pogodbe, ne pa 0 %, kot smo se mi zavezali. Minister bo verjetno odgovoril, da so bili to njegovi komentarji na švicarsko formulo, ampak mislim, da smo dosti zgovorni proti fiskalnemu pravilu nasploh, poleg tega pa je treba poudariti, da med vladno in švicarsko formulo ni takšnih razlik, kot jih mogoče minister poskuša prikazati. Namreč, obe na srednji rok zahtevata 0 % strukturnega deficita, s tem, da je švicarska formula nekoliko bolj brutalna v slabih časih, recimo, če bi fiskalno pravilo sprejeli takrat, ko je opozicijska SDS to predlagala, bi morali že v letu 2015 zarezati v javne finance za 700 milijonov evrov, kar pomeni, si lahko predstavljate, koliko rezov v šolstvo, zdravstvo, socialo in tako naprej, ampak vladna formula pa je problematična zaradi tega, ker je sicer nekoliko milejša v slabih časih, zato je pa toliko bolj problematična v dobrih časih. Namreč, če vzamemo v roke simulacijo fiskalnega pravila, ki ga je pripravilo Ministrstvo za finance, in si pogledamo, recimo, obdobje od leta 2000 do 2004, vidimo naslednje trende: Slovenija je takrat imela konstantno proračunske deficite, okoli 500, 600 milijonov evrov, imela je gospodarsko rast od 3 do 4 %, njen dolg pa se je kljub temu, da je imela konstantno deficite, zaradi zmerne gospodarske rasti in inflacije v bistvu nižal in je v letu 2004 padel pod 30 %. Se pravi, država ima lahko na dolgi rok ali pa na srednji rok tudi neuravnotežene javne finance, ampak če ima neko zmerno gospodarsko rast in pametno politiko javnih izdatkov ter zmerno inflacijo, lahko uravnava proračun oziroma lahko regulira dolg tudi na ta način. Kot sem že prej povedal, Nemčija, recimo, po vojni v zadnjih 70 letih ni imela nikoli izravnanega proračuna, z izjemo leta 2014, pa zato pri njej dolg od Londonskega memoranduma leta 1953 naprej ni bil nikoli problem. Ampak naj se vrnem k svoji izvorni poanti. Če vzamemo ta leta od 2000 do 2004 in pogledamo, recimo, kako bi vladna formula funkcionirala v letu 2002. V tem letu je Slovenija imela 3,8 % rasti, imela je 600 milijonov primanjkljaja, ampak ker je šlo za dobro leto, bi morali po švicarski formuli takrat imeti 50 milijonov presežka, po vladni formuli pa kar 100 milijonov presežka. Se pravi, za 700 milijonov bi bilo treba v letu 2002, ko je slovenski BDP znašal 23 milijard, za 700 milijonov znižati javno porabo. Če ilustriram, kaj bi to pomenilo. V istem letu so izdatki za vse denarne socialne prejemke znašali 346 milijonov evrov. Se pravi, če bi vse denarne socialne prejemke ukinili, bi bili šele na polovici fiskalnega napora. Potem bi bila potrebna še odpuščanja v javnem sektorju, rezi v pokojnine, zdravstvo, šolstvo in tako dalje. In vprašanje je, ali bi lahko država na ta način, če bi neka vlada se leta 2000 odločila, da bo začela voditi tako fiskalno pravilo, kot ga danes uvajamo, ali bi lahko država, kot je Slovenija, po 15 letih sploh še bila socialna. Namreč, če pogledamo naše kazalce človekovega razvoja, bomo opazili naslednjo zadevo. Slovenija se trenutno uvršča na 25. mesto med vsemi državami na svetu po indeksu človeškega razvoja. Smo takoj za Finsko in pred Italijo. In nismo samo pred vsemi vzhodnoevropskimi državami, ampak tudi pred vsemi južnoevropskimi državami. Razlog za to pa je, da smo imeli tradicionalno močan javni sektor, ki je socialno držal to družbo pokonci in ji omogočal precej enak in solidaren razvoj za vse. Če bi fiskalno pravilo uporabili, recimo, če bi stopili na pot, za katero so se odločile kakšne druge države, recimo, baltske države, zgleden primer je Latvija, ki se je odločila za tako pot, kot jo mi zdaj ubiramo, že pred 15 leti, pa vidimo, da so tam stopnje tveganja revščine največje, da je neenakost v teh družbah največja, da je nedostopnost šolstva, zdravstva in drugih storitev zaradi izjemno majhnega javnega sektorja največja. In iz Latvije se je samo v zadnjih 20 letih izselilo več kot 15 % prebivalstva. Danes sprejemamo zakon, ki bo za naslednja leta, lahko celo desetletja, ključno določal, kakšen koncept družbe želimo imeti. Ali želimo imeti solidaren, socialen model družbe, z nekimi zmernimi stopnjami rasti, ali hočemo na drugi strani z nekim administrativnim eksperimentom fiskalnega pravila, z dvema precej mitološkima argumentoma, da bo Slovenija bankrotirala, če ga ne sprejme, in da je edina alternativa zadolževanje. Če želimo na ta način poseči v javne finance, se lahko hudo opečemo – to pa še za konec poudarjam –, ker Ministrstvo za finance kljub pozivom ni pripravilo simulacije za prihodnja leta, kako bo fiskalno pravilo učinkovalo tako na rast in zaposlenost kot na socialno državo. Zdaj imamo pač neka zagotovila ministra za finance, ampak če pogledamo v pretekla leta, vidimo, da bi bilo treba bistveno zarezati v vse tisto, za kar trenutno vlada pravi, da ne bo treba. Zato v Združeni levici fiskalnega pravila ne bomo podprli, upamo pa tudi, da boste koalicijski poslanci bistveno premislili do glasovanja, ali se splača to podpreti ali ne. Hvala.
Besedo ima gospod Jan Škoberne.
Spoštovani gospod predsednik, predsednik Vlade, ministrice, ministri, kolegice in kolegi! Jaz bi se pod besede in izvajanje kolega Mesca lahko brez težav in z veseljem podpisal, če seveda ne bi pripadal tistemu delu slovenske politike, ki mora danes zmerno in odgovorno sprejeti kompromis in zavezo, da bo to državo upravljal vzdržno, s premislekom o njenem trajnostnem razvoju in ki si vsled nujnosti dolgoročnega razmisleka o perspektivi ne more privoščiti valovanja na ideologiji in deskanja na populizmu. Stvar je simpatična in zanimiva, je pa neodgovorna in neresna. Vsa sreča v nesreči je danes, da razpravljamo o sprejemu tega zakona v trenutku, ko si lahko pogledamo, žal, na zelo nesrečni sliki Grčije, kaj se zgodi, a, ko se država dolgoročno zadolžuje za tekočo porabo in, b, kaj se zgodi, ko tako državo udarijo radikalni varčevalni ukrepi brez premisleka o tem, kako zelo močno lahko nepremišljeno varčevanje udari standard ljudi in ogrozi gospodarsko rast. Danes ima Grčija zaradi obojega več kot 50 % brezposelnih med mladimi. Zaradi tega, ker na eni strani ni znala prekiniti s populističnim zapravljanjem za tekočo porabo, in na drugi strani, ker je konservativni in neoliberalni del evropske politike Grčijo zlorabil in uporabil kot poizkusnega zajčka, ki danes trpi hude posledice in bo v bodoče še bolj trpela, kar je navsezadnje ugotovil tudi predsednik grške vlade, ko je po referendumu, ki ga je razglasil za veliko zmago, danes tako rekoč pristal na pogoje upnikov, ki jim je skozi referendum, ki ga je sklical sam, najbolj nasprotoval. Socialni demokrati seveda razumemo, da država ni niti gospodinjstvo niti tiskarna denarja. Ne more si dovoliti, da bi porabila zgolj toliko, kolikor ima, ker mora razmišljati o tem, da investira za razvojne projekte, da s svojimi injekcijami in intervencijami ustvarja gospodarsko rast, zagotavlja spodbudno gospodarsko poslovno okolje in predvsem zagotavlja možnost nadaljnje gospodarske rasti tudi takrat, ko je država v krizi. Hkrati pa si ne sme dovoliti, da bi zgolj zaradi možnosti, da do denarja pride, ta denar porabljala zato, da bi v nekem kratkoročnem obdobju na silo dvigovala standard in dajala občutek, da lahko živimo bolje in drugače kot zmoremo. Niti ena niti druga skrajnost nista neizvedljivi niti sprejemljivi. Zato je pomembno, da danes sprejemamo in tudi sprejmemo ta kompromisni predlog, ki nam na eni strani nalaga, da srednjeročno in dolgoročno ohranjamo vzdržne javne finance, in nam hkrati omogoča, da v primerih bistvenih poslabšanj gospodarskih razmer, socialnih, naravnih ali drugih nesreč, na katere nimamo vpliva, ustrezno interveniramo, da obudimo gospodarsko rast, da zagotovimo državljankam in državljanom ustrezen socialni standard in da preprečimo, da bi se Slovenija kadarkoli v bodoče lahko ujela v zanko, ki jo v zadnjih letih situacija in tudi nerazumevanje konservativne politike zateguje okoli vratu grških državljank in državljanov. Ne gre za enostavno odločitev in ne gre za odločitev, za katero lahko pričakujemo aplavze in parade, gotovo ne. Gre pa za odločitev, ki omogoča trajnostno porabo virov, ki so nam na razpolago, ki omogoča dolgoročni razvoj in ki nam za razliko od mnogih, ki populistično razlagajo drugače, omogoča, da izvršujemo tudi načelo suverenosti te države, kar smo pred dnevi z veseljem in slavnostno praznovali. Tisto, kar je izjemno pomembno, je tudi dejstvo, da mi tega fiskalnega pravila ne sprejemamo samo zaradi nekih preteklih zavez, ki smo jih dali v času krize, da bi pomirili zunanje trge, naše partnerje. Mi smo se – prej smo govorili o strategiji zunanje politike – za pot v Evropsko unijo odločili, mi smo se odločili, da želimo evro, mi smo si zadali cilje, ki so bili jasno izpostavljeni ob osamosvojitvi, ki jih razumemo danes in ki jih želimo zasledovati tudi v bodoče: da bomo stabilna država, da bomo predvidljivo gospodarstvo, ki podpira inovatorje, omogoča nove možnosti razvoja in predvsem, da bomo država, ki je socialna, solidarna in svojim državljankam in državljanom zagotavlja enake možnosti. Mi enakih možnosti ne bomo mogli zagotavljati niti do vratu zadolženi, ker bodo takrat naša orodja izvajanja oblasti v tujih rokah, niti pa ne bomo mogli izvajati politike zagotavljanja enake možnosti in solidarnosti, če se pri zadolževanju popolnoma omejimo in si sami vzamemo možnost, da interveniramo, ko država potrebuje podporo pri zagotavljanju gospodarske rasti ali ko naši državljanke in državljani potrebujejo zagotovilo, da se jim temeljni eksistenčni standardi ne bodo znižali, pa naj si gre za zdravje, izobraževanje ali eksistenčna vprašanja, o katerih bomo govorili v petek na izredni seji. Socialni demokrati tako z veliko odgovornostjo, pa na nek način s pozitivnim pogledom naprej, sprejemamo kompromisno verzijo tega predloga, ki na eni strani preprečuje, da bi si zanko za vrat zavezali sami, in na drugi strani onemogoča, da bi zaradi nespametne politike to dovolili tujcem. In ker je kolega Mesec pravilno ugotovil, da nobena država po vojni v času obnove ni uporabljala fiskalnega pravila, mi dovolite, da samo ugotovim, da bi za postvojno stanje verjetno veljalo, da gre za primer neobičajnega dogodka, na katerega ni mogoče vplivati in ima pomembne posledice za finančno stanje sektorja Država, v tem primeru govorimo o suspenzu, ostrih ukrepov, varčevalnih ali nujnosti srednjeročnega uravnovešenja proračuna, ker je seveda treba odgovoriti na druge dileme in na druga vprašanja. Za vse dogodke tega reda imamo tukaj izjemo, ki nam preprečuje, da bi ljudi pustili na cedilu. In še enkrat naj poudarim, ko je Aleksis Cipras prevzel vlado, jo je prevzel z izjemnimi napovedmi o tem, kaj vse se je spremenilo in kako dolgov ne bo treba poplačati. Ni to njegova krivda, izključno gre za problematiko dolgoročnega zadolževanja za tekočo porabo in za posledico ekstremno radikalne konservativne zahteve, da se varčuje za vsako ceno. Ne enega ne drugega si Slovenija ne sme in ne more privoščiti in ne eno ne drugo se ne bo zgodilo, če bomo odgovorno podprli ta zakon in če bomo odgovorno vodili slovensko politiko naprej. Sam računam na podporo tako SDS kot Združene levice. Je pa res, da je tudi jadranje na valovih populizma dovoljeno in, verjamem, primerno za kratkoročno zabavo. Hvala in srečno!
Besedo ima mag. Matej Tonin.
V Novi Sloveniji fiskalno pravilo razumemo kot mehanizem za preprečitev grškega scenarija. Kot mehanizem, da preprečimo, da bomo imeli omejitve za dvigovanje gotovine na bankomatih v višini 60 evrov, da preprečimo, da nam bo zmanjkalo denarja za pokojnine, in nenazadnje, da nam še kaj denarja ostane za izplačilo plač v javnem sektorju. Jaz ne bom plaval na valovih populizma in bom poskušal stvari, ki sem jih zdaj povedal, tudi zelo konkretno utemeljiti. Slovenija je danes zadolžena v višini 30 milijard evrov. Teh 30 milijard evrov vsako leto proračunu povzroči kar za milijardo evrov stroškov, ki jih damo samo za obresti. To je desetina našega proračuna. Morda, če govorimo na pamet o številkah, se zdi desetina še malo, nepomembna in majhna številka, če pa to desetino primerjamo s konkretnimi projekti, pa marsikaj ugotovimo. S to desetino, ki jo vsako leto damo za obresti in samo za obresti, bi lahko zgradili drugi tir; spomnite se, koliko debate je bilo o drugem tiru v našem parlamentu. S temi 10 % bi lahko zgradili nove bolnišnice in omogočili boljše zdravstvo, boljšo mrežo nujne medicinske pomoči. S tem denarjem bi lahko popravili številne luknjaste ceste in mostove, ki danes blokirajo promet širom Slovenije. S temi 10 % bi se marsikaj dalo postoriti v Sloveniji. Zato v Novi Sloveniji razumemo fiskalno pravilo kot mehanizem, s katerim bomo zaustavili trend rasti stroškov za obresti. Imamo številne nasprotnike, zlasti s tiste strani, ki pravijo, stop varčevanju, zaradi tega, stop fiskalnemu pravilu. Fantje in dekleta z druge strani pozabijo povedati, kaj je posledica besed "stop varčevanju". Drugi del te zgodbe je, če smo za "stop varčevanju", to pomeni, da bomo vsako leto spet še nekoliko se zadolžili. In da se bo tisti znesek, ki ga v proračunu namenjamo za obresti, z 10 % lahko povečal na 15, 20 in tako naprej. Dejansko bi bilo prav, da kolega Mesec in njegovi kolegi vedo, da besede "stop varčevanju" pomenijo nižje pokojnine, slabše javno zdravstvo in slabo infrastrukturo v Sloveniji. To je posledica te besedne zveze. Včeraj je bila zanimiva debata na Televiziji Slovenija o Grčiji, kjer so me, moram reči, šokirale besede gospoda Mencingerja, ki je povsem vehementno dejal: "Varčevanje ne deluje." Da je Grčija dokaz tega, da varčevanje ne deluje. Če bi bil profesor zelo korekten in natančen, bi moral reči, prekomerno trošenje ne deluje. To je pošteno povedano. Da ne boste rekli, da sem demagog, bom te stvari konkretno razložil. Primer Grčije je zelo zgovoren. Vsako leto so tako kot Slovenija – v tem pogledu smo bili zelo dolgo časa na isti poti – nekoliko več porabili, kot so zbrali v proračunu, in so se zadolžili. In to ponavljali vsako leto. Dokler ni prišel trenutek, ko jim nihče več ni posodil denarja. Kaj pa potem? Potem so seveda zaprosili za pomoč. In ko so dobili to pomoč, so bila postavljena tudi določena pravila, ker kdo izmed vas v tem parlamentu bi pa posojal denar, če ne bi imel nekih garancij, da ga bo tudi dobil nazaj. Morda nekdanji minister Križanič, kakšnih drugih junakov, da bi zdaj držali roko gor, pa jaz ne vidim. Kolega Mesec je govoril o tekstu Svetovni jug v pasti dolgov. Spet je razložil samo prvi del zgodbe. Drugi del zgodbe pa pozabil. In ta drugi del zgodbe je ta, da se je evropski in drugi jug ujel v past dolgov prav zaradi tega, ker je prekomerno trošil. In posledica tega je bila, da je bil potem ta jug vedno bolj odvisen od tistih, ki so mu denar posojali. In očitno nas nekateri še vedno silite v to, da živimo na isti način naprej, kot smo doslej, kar pomeni, da bomo dejansko padli v ta jug, ki se je ujel v past dolgov. In to nas bo delalo še bolj odvisne od posojilodajalcev in manj suverene, pritiski na državljane bodo večji. Še ena taka demagoška razprava, ki se mnogokrat pojavlja v tem parlamentu, je, da se reče: Veste kdo v 50, 70 letni zgodovini po drugi svetovni vojni je pa sploh posloval brez primanjkljaja? Spet je to samo prvi del zgodbe. Drugi del zgodbe pa je, pomembna razlika je, ali si ti posloval z 10 % primanjkljajem ali pa 1 % primanjkljajem. To je ključna zadeva. Če gre za 1 % primanjkljaj, se marsikaj da nadomestiti z rastjo, če pa gre za 10 %, pa je malo takih junakov, da bi to lahko nadomeščali. Slavni ZUJF, na katerega je bilo toliko pripomb in nezadovoljstva. Jaz mislim, da so se nam tam nekje leta 2012 že nekoliko kazali grški otoki oziroma smo bili zelo blizu njim. In če ne bi bilo tega slavnega ZUJF, jaz sem prepričan, da bi bili na isti poti, kot je danes Grčija. V potrditev in dokaz tega so lahko tudi rezultati vlade Alenke Bratušek, ki je te ukrepe posvojila, jih nadaljevala, in kot je sama večkrat dejala, je to preprečilo, da bi prišla kakšna druga tuja trojka. Pa da ne boste zdaj to narobe razumeli, ker tukaj se potem zelo velikokrat besede polaga v usta pa potvarja. Jaz nisem zagovornik varčevanja za vsako ceno, sem pa zagovornik tega, da je treba svoje trošenje prilagoditi zmožnostim, ker če tega ne naredimo, potem nas vse ostalo pelje v veliko odvisnost. Ogromno govorimo o Grčiji. Najverjetneje to moti tudi kolega Trčka. Bom pa jaz namenoma uporabil pa tudi druge zglede kot so Litva, Latvija, Španija in Irska, kjer pa se zdi, da pa določeni varčevalni ukrepi pa prijemljejo, delujejo. Bistvena razlika med temi državami, ki sem jih zdaj omenil, in Grčijo je pa ta, da nekje so seveda zaveze izpolnjevali in so danes iz najhujšega viharja že ven, nekateri pa pač tega niso počeli in so danes v še večjih težavah. In jaz ne vem, včasih se sprašujem, če je res tako težko razumeti logiko, v kateri živimo, ampak danes vse stvari stanejo. Celo pravijo, da ni več brezplačnega kosila. In zato me zanima, kako utemeljujejo tisti, ki pravijo Stop varčevanju! Stop fiskalnemu pravilu!, od kod bo prišel denar. Od kje? Ali pa, kako bomo to kolesje zaustavili? To je zmeraj neka zagonetna stvar, ki si je jaz ne znam razložiti. Jaz razumem, da je neprijetno in da je lahko reči Stop varčevanju! Stop zategovanju pasu!, to vse lahko razumem, ker nihče si ne želi varčevati, ampak ne vem pa, kaj potem sledi. Časi, ko so v nekih tovarnah tiskali denar, toliko, kot so ga potrebovali, so minili. Pa tudi vemo, kakšne so bile posledice tiskanje tega denarja. Počasi zaključujem. Imam leto in pol staro hčerkico Julijo, ena je še na poti in zato bi res rad naredil vse, da bi moji potomci živeli v boljši Sloveniji in da bremena današnjih časov ne bi preložili na njih. Zato se mi zdi res neodgovorno od tistih, ki za uresničevanje svojih ciljev, političnih, na nek način uničujejo prihodnost mladih. Jaz sam bom podprl fiskalno pravilo, čeprav je to v današnjih časih izjemno nepopularno, če hočete, tudi boleče. Iz tega se ne da kovati političnih točk, kvečjemu jih lahko izgubljaš, ampak se mi pa zdi ključno, da vendarle v tem parlamentu tudi mi prevzamemo del odgovornosti in neprijetnosti zato, da bo jutri boljše.
Postopkovno dr. Franc Trček.
Hvala za besedo. Se opravičujem, začetek te seje sem spremljal iz pisarne in se pripravljal nanjo. Vem, da vi, gospod predsedujoči, razlagate Poslovnik, upam, da ga tudi vsebinsko, zato je moj predlog, da mi odgovorite na vprašanje, ali je to razprava o 12. točki Predlogu Zakona o fiskalnem pravilu ali pa je to neka prosta debata o Grčiji in o vsem živem? Hvala za besedo.
Glede na to, da govorimo o 3. členu amandmaja Poslanske skupine SDS in da smo pri prvem amandmaju, ki po uveljavljeni parlamentarni praksi omogoča širšo razpravo, smo še vedno tam. Bi pa opozoril, da je to širino zavzel pravzaprav vaš predsednik in na podlagi tega, normalno, da imajo vsi tudi to možnost, da s tako širino odgovorijo na tako debato. Vam predlagam, če se želite vključiti tukaj ali kjerkoli drugje, da se prijavite k besedi za vsebinsko. Zdaj ima besedo mag. Andrej Šircelj.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Spoštovani predsednik Vlade, spoštovani ministri, minister za finance, lepo pozdravljeni! Glede na to, da se je dejansko ta razprava v Državnem zboru začela precej široko, od tistega, kar predlagamo v amandmaju k 3. Členu, si bom seveda na začetku vzel ta čas in to možnost, da bom nekoliko širše razložil in obrazložil vlogo fiskalnega pravila, vlogo fiskalnega sveta in seveda tudi celotni potek, tudi pravni okvir, o katerem dejansko danes govorimo. Na začetku bi rad, bi se mi tukaj v Državnem zboru nekako poenotili, poenotili vsaj o eni zadevi – kaj je varčevanje. Varčevanje je za mene v tistem primeru, ko dejansko imamo ali v državi ali v občini ali v družinskem proračunu več prihodkov kot odhodkov in višek teh prihodkov dajemo na stran, zato da bomo kupili neko dobrino, da bomo investirali itd. Varčevanje vsekakor ni poraba v primeru, da se pojavi neka potreba, ki jo želimo zadostiti, in se za to zadolžimo. Kakor imamo tukaj zadolžitev, jaz mislim, da je to nasprotno od varčevanja. Zaradi tega bi jaz rekel predvsem tistim na drugi strani dvorani, ko govorite o varčevanju, daleč smo od varčevanja. Daleč smo od varčevanja predvsem zaradi tega, ker imamo primanjkljaj, kakršenkoli že strukturni, nestrukturni ali kakorkoli že, in zaradi tega, ker smo zadolženi 80 % bruto družbenega proizvoda in več, kar pomeni nekaj več kot 30 milijard, govorim za državo Slovenijo. In zaradi tega bi, če govorimo o neki razpravi, bil vsaj toliko osredotočen, da ne govorim o varčevanju, če se ne zadolžim. Daleč od tega. In tukaj bi rad bil toliko pošten, če se je nekdo v preteklosti zadolžil za 20 milijard in to potrošil, recimo, vlada Boruta Pahorja s finančnim ministrom načelu Križaničem, da seveda potem ne govori o tem, kako je stalno ta stranka za to, da se nekaj varčuje. Pač nihče ni tega omenjal in ne s populističnega zornega kota govoriti, da se dejansko to dogaja, če smo zaradi tega dejansko toliko zadolženi, kolikor smo, in če zaradi tega danes plačujemo eno milijardo evrov obresti in seveda zaradi tega vpliva to tudi na prihodnje generacije. Tako da tukaj bi jaz seveda govoril o teh gabaritih, ki sem jih zdaj postavil, in seveda tudi o samem zakonu. Seveda bom govoril tudi o amandmaju Slovenske demokratske stranke. Še prej pa nekaj drugega. Ta razprava se ni začela danes, niti se ni začela včeraj, ampak se je ta razprava začela že nekaj v začetku leta 2012 in konca leta 2011, ko je dejansko bila dana iniciativa za to, da se uvede fiskalno pravilo z Zakonom o ratifikaciji medvladne pogodbe o stabilnosti, usklajevanju in upravljanju v ekonomski in monetarni uniji. Na podlagi tega se je kasneje tudi sprejel ustavni zakon, ki med drugim v 148. členu določa, v drugem odstavku, da morajo prihodki in izdatki proračunov države biti srednjeročno uravnoteženi, brez zadolževanja ali pa morajo prihodki presegati izdatke. Govorimo "brez zadolževanja" in zdaj sem prišel do tega, ker sem prej nekoliko poljudno povedal, do pravnega okvir za to, in to določa ustava, pakt stabilnosti pa določa, da je možen 0,5 % primanjkljaj bruto družbenega proizvoda. Prvo vprašanje, ki se tukaj postavlja, ali je ta zakon v skladu s to Ustavo? To je prvo vprašanje, ki se dejansko postavlja, ne glede na to, ali je kdo proti ali kdo ni proti glede temu. Ali bo skozi celotno obdobje, minister za finance je govoril o letu 2020, dejansko politika finančna, ekonomska, gospodarska, socialna, katerakoli politika, ki jo v vodi vlada, v skladu s tem členom? In jaz dvomim, da je temu tako. Dvomim. In dvom ima neke realne osnove tudi za to. Drugo, kar bi rad omenil še, ker je treba seveda iti v ustavni zakon in na podlagi Ustave se sprejema zakonodaja in na podlagi Ustave bomo tudi danes verjetno glasovali o tem zakonu, vsaj tako je na dnevnem redu, je seveda treba reči, da ta člen, ki sem ga prej navedel, to se pravi, "da morajo biti prihodki in izdatki proračunov srednjeročno uravnoteženi, brez zadolževanja", se prvič uporabi za pripravo proračunov države za leto 2015. To pravi 148. člen Ustave. In dejstvo je, gospe in gospodje, da smo danes v protiustavnem stanju. Ne bom rekel, da izključno zaradi te vlade, ker pred tem smo imeli drugo vlado, ki tudi ni tega storila. Ampak danes nismo v ustavnem stanju, če ne drugega, zaradi tega, ker v letu 2015 ali pa v pripravi za leto 2015 ni bilo pripravljeno v skladu s tem členom Ustave. In tukaj smo seveda zdaj pred dvema dilemama, to se pravi na eni strani, ali je zakon v skladu z ustavo, kjer se ne predvideva primanjkljaja, in na drugi strani, kako je s proračunom za leto 2015, ker je seveda veliko bolj jasno. In če zdaj izhajamo iz tega, je treba zelo enostavno povedati tukaj, kaj dejansko fiskalno pravilo pomeni. Pomeni, da porabiš toliko, kot ustvariš, brez zadolževanja. Zelo enostavno. In ljudje to merilo poznajo. Ne poznajo merila, da porabiš toliko, kot ustvariš in toliko kot se zadolžiš. In to ni varčevanje, če se zadolžuješ. Spoštovana Združena levica, to ni varčevanje. Če se vi zadolžite, če gremo danes v banko, se zadolžite, kupite nov avtomobil, s tem nič ne varčujete. In politika, realna politika gospodinjstva, države, občine ne more temeljiti na zadolževanju. Kajti potem imamo na drugi strani te grde kapitaliste, pod narekovaji, in seveda ti, ki želijo obresti in tako naprej, in tudi danes plačujemo eno milijardo obresti. Ker smo se zadolžili. Največ v zgodovini Slovenije v času vlade Boruta Pahorja in finančnega ministra Križaniča. Zaradi tega je neko sprenevedanje o neki stabilnosti in tako naprej popolnoma brezpredmetno, kar danes predstavnik Socialnih demokratov dejansko govori. 8 milijard je bilo leta 2008 zadolžitev in 26 milijard je bila zadolžitev leta 2011. Tukaj so popolnoma jasni ti podatki glede vsega tega. Poglejmo si statistične podatke. Če gremo zdaj na tisto, kar je omenil predsednik Vlade, da bo strog zakon. Predsednik Vlade, jaz mislim, da ne bo strog zakon, jaz mislim, da so dejansko možna v okviru tega zakona prevelika odstopanja in da ima vlada v primerjavi s fiskalnim svetom veliko preveč pristojnosti in da fiskalni svet ni tisti, ki bo nadzoroval vlado. To se je zgodilo z zadnjimi spremembami, ki jih je tukaj predlagala koalicija. Druga zgodba je, da se seveda vsi strinjamo, da je v času, ko imamo recesijo, treba na nek način tudi popuščati, in v času, ko imamo konjunkturo, je treba bolj privarčevati za slabe čase in tako naprej. Ni nobene težave. Vendar v obdobju, ko bo država imela padec gospodarske rasti, zelo nizek padec gospodarske rasti – bom povedal s primerom, na primer za 0,1 % točke, na primer da gospodarska rast pade z 0,5 % na 0,4 %. –, vam ta formula, ki jo imate predloženo, ki jo je koalicija z vlado predložila, pomeni, da bodo odhodki padli za 0,5 % bruto družbenega proizvoda. Z drugimi besedami, za 180 milijonov. Prišli boste sem s proračunom, rebalansom proračuna in rekli, glejte, to se je dejansko zgodilo. In to ta formula dejansko pomeni. To pomeni, da je zadeva nestabilna. Zadeva je nestabilna v času majhnega padca gospodarske rasti. Jaz ne bom šel zdaj vsebinsko zakaj, pač to daje matematična formula in matematični izračun. Naš predlog, ki ga predlagamo, in ga podpiramo, tega ne določa. Tako imenovana švicarska formula pomeni, če bo gospodarska rast padla za 0,1 % bruto družbenega proizvoda, se bodo tudi odhodki zmanjšali za 0,1 % bruto družbenega proizvoda. Tukaj govorimo 0,1 % bruto družbenega proizvoda, seveda bruto družbeni proizvod je 35 milijard, se pravi govorimo o 0,1 35 milijonov, 0,5 približno 180, 175 milijonov. In v tem je ta težava. Vsebinska. Zdaj sem pri amandmaju Slovenske demokratske stranke. In mi predlagamo, da se tudi v času, ko bo prišlo do padca, uveljavi neko simetrično načelo, po katerem bo lažje poslovanje tudi za vlado. Jaz moram odkrito priznati, tega nismo ugotovili v Slovenski demokratski stranki, glede razlik. To so ugotovili strokovnjaki. Mislim, da so govorili z vami ali z ministrom za finance, z nami, z vsemi in tako naprej. To so tisti, ki se spoznajo na formule, da tako rečem. In vsi jim verjamemo, ker to smo tudi že večkrat povedali in navsezadnje glede tega ni bilo nobenega nasprotovanja. In tukaj je vprašanje, v kaj dejansko s to predlagano formulo, ki jo vi predlagate, greste. Otežili boste položaj samim sebi in seveda vaši vladi in seveda tudi nadaljnjim vladam. Šoki na izdatkovni strani bodo večji. Jaz ne vem, ali tukaj kolegi in kolegice želite to poslušati, šoki na odhodkovni strani bodo večji zaradi uporabe te formule. In to je jasno, imate strokovne članke o tem, avtorjev ne bom povedal [[…]]lahko vam povem tudi avtorje. Tukaj je to vprašanje in naš predlog gre v smeri, da to pomanjkljivost te vaše formule enostavno presežemo z amandmajem, ta amandma uzakonimo, s tem podpremo tudi zakon. Dobili boste boljši zakon in dobili boste seveda zakon, ki bo tudi sprejet z večjo večino. To je naš predlog. Govorim seveda o tem predlogu. Mi lahko o javnih financah govorimo še na dolgo in na široko. Minister za finance je tudi omenil, zakaj pravzaprav mi sprejemamo ta zakon – zaradi pakta stabilnosti, zaradi tega, ker nas bo Evropska unija tožila, zaradi tega, ker bomo plačali kazen in tako naprej. Gospe in gospodje, mi, če za kaj sprejemamo ta zakon, ga sprejemamo zaradi sebe in zaradi tega, ker pretekle vlade, večina preteklih vlad, ni upoštevala že fiskalnega pravila, ki ga imamo že v Zakonu o javnih financah in ki je pač za neko uredbo določen in tisto fiskalno pravilo je določeno približno tako kot to, imamo spet neko formulo in tako naprej, vendar ga pač nihče ne upošteva in ni nobenih kazni. In ga tudi nihče v preteklosti, če želite, ni upošteval, da ne bo kakšnih pomot. V nekem obdobju se je upošteval, pa ga ne bom navajal, ker potem bo preveč široka razprava. Zaradi sebe ga. In zaradi tega, ker smo sami takšni, da enostavno ne sprejemamo tistega, kar sami sebi določimo. Pa tudi ne zaradi kazni, ampak zaradi tega, da bomo vsaj nekoliko zadostili ustave, tisto, kar nam ustava reče, da bomo vsaj nekoliko pravno relevantni v tem pogledu. Kazni so, seveda, se strinjam, vendar treba je tudi glede tega določiti prioritete. In drugo, kar pravim še enkrat, je vprašanje dejansko ustavnosti tega zakona, ker ustava ne dovoljuje 0,5% primanjkljaja, kot ga dovoljuje pakt stabilnosti. Tukaj sem pravnoformalen pravni formalist. Mi v Slovenski demokratski stranki smo od vsega začetka podpirali fiskalno pravilo. Vložili smo dva zakona v preteklosti o fiskalnem pravilu. Oba zakona sta bila s strani takratne koalicije zavrnjena. Zakoni so bili čisti. En zakon je bil celo pripravljen na podlagi skupine, ki je bila takrat organizirana, politične, strokovne skupine in tako naprej. Za to koalicijo tisti zakon ni bil v redu, čeprav mislim, da je bil boljši kot je sedanji. Pripravila je nov zakon, vendar ta zakon ni strog in ima zelo veliko pomanjkljivosti pri vodenju ekonomske in finančne politike. Seveda jaz verjamem, da bom danes prepričal in prepričeval koalicijo, da je rešitev, ki jo predlagamo, boljša in da si želi boljše. Če bo koalicija podprla naš predlog in naš amandma, bomo tudi zakon o fiskalnem pravilu podprli. Hvala.
Besedo ima gospa Urška Ban.
Spoštovani predsednik, hvala lepa za besedo. Spoštovani predsednik Vlade, spoštovani ministrski zbor, spoštovani kolegi in kolegi! Danes smo v sklepni fazi parlamentarne obravnave zakona o fiskalnem pravilu, ki je od januarja 2015, ko smo ga poslanci z 79 glasovi za in mislim da 5 proti ocenili kot primernega za nadaljnjo obravnavo. Do danes je ta predlog zakona doživel nekaj tako vsebinskih kot tudi nomotehničnih dopolnil oziroma popravkov, ki smo jih v obliki koalicijskih amandmajev prelagali in tudi sprejeli na zadnji redni seji Odbora za finance in monetarno politiko. Kot je bilo danes že nekajkrat omenjeno, s predlogom oziroma s sprejetjem tega zakona zamujamo tako iz naslova spremenjene ustave, 148. člena Ustave v letu 2013, prenosa direktiv v zvezi z proračunskimi okvirji ter prenosi določb fiskalnega pakta. V naši poslanski skupini menimo, da smo v dosedanjem parlamentarnem postopku tega pol leta, odkar se s tem zakonom ukvarjamo, tako poslanske skupine koalicije, opozicije, obeh narodnih skupnosti sodelovali zelo konstruktivno. Besedilo zakona, ki ga imamo danes na mizah in o katerem bomo danes odločali, smo izboljšali predvsem v našo skupno korist, korist naših javnih financ ter prihodnosti naše države. Zgolj naključje je, da ta zakon sprejemamo ravno v času precej zaostrenih finančnih in drugih razmer, tukaj mislim tudi v luči dogodkov, ki se dogajajo v Grčiji, o katerih smo danes že slišali, že poslušali in ki seveda vplivajo tudi na Slovenijo in na celotno Evropo. In prav zato, da se nam ne zgodi oziroma da ne gremo po isti poti, kot jo danes lahko spremljamo, ali da ne končamo tako, kot pravi star pregovor: Najprej država vzame kredit, potem kredit vzame kredit in na koncu krediti vzamejo državo. Zato se mi zdi pomembno, da danes ta zakon sprejemom. Pa bom tukaj zaključila z debato o Grčiji in o drugih tematikah in se bom v nadaljevanju osredotočila predvsem na samo vsebino predlaganega zakona in amandmaje, ki so bili vloženi s strani SDS in Združene levice. Verzija zakona, ki ga je pripravila že prejšnja vlada, kot je bilo danes tudi že povedano, je nadgrajena predvsem v smeri dovoljenje prilagoditve, dovoljenje fleksibilnosti, ki jo dopuščajo evropska pravila glede fiskalnih politik, predvsem v smeri spodbujanja gospodarskih aktivnosti v slabih in ohlajanja pregrete gospodarske aktivnost v dobrih časih, ob upoštevanju 148. člena Ustave, ki zahteva srednjeročno uravnoteženost javnih financ. Gre za prilagoditve predvsem v treh točkah, in sicer, prvič, da je dopusten strukturni primanjkljaj v višini 0,5 % BDP v času recesije, drugič, gre za izključevanje enkratnih izdatkov iz zgornje meje obsega izdatkov izračunane na podlagi predlaganih neenačb v zakonu in, tretjič, za opredelitev izjemnih okoliščin, ki so v zakonu skladne s tisto iz pakta za stabilnost in rast. Menimo, da je takšna prilagoditev za državo, kot je Slovenija, ki je majhno odprto gospodarstvo in nima lastne denarne politike, nujna, saj se šoki v ekonomski aktivnosti lahko uravnavajo predvsem s fiskalno politiko. Je pa kljub tem prilagoditvam, ki sem jih navedla v predlogu, čeprav nekateri, smo slišali, menijo drugače, zapisana stroga omejitev, ki bo zahtevala še kar nekaj prilagoditev, da se bo postopno odpravilo strukturni primanjkljaj, ki se danes giblje okoli 2,5 % BDP. To pravilo, kar je bistveno poudarek, nam bo omogočilo, da Slovenija v normalnih ekonomskih časih skozi ekonomski cikel za tekoče javnofinančno porabo ne ustvarja dodatnega javnega dolga. Predlagani zakon, kot je bilo tudi že danes povedano, je skozi ugotovitve parlamentarne razprave od januarja do sedaj bil dopolnjen v 3. členu z dvema neenačbama. Neenačbama za določanje zgornje meje obsega izdatkov, kjer ena določa najvišje dovoljene izdatke znotraj obdobja, ko je raven BDP pod potencialno, se pravi, v času recesije in dovoljuje strukturni primanjkljaj v višini 0,5 % BDP, druga pa se nanaša na dobre čase in določa zgornjo mejo obsega izdatkov posameznega leta v času ekonomske ekspanzije. Upoštevanje te neenačbe zagotavlja, da bodo v dobrih ekonomskih časih ustvarjeni javnofinančni presežki. Ali je treba v dobrih časih voditi javnofinančno politiko, ki ne bo samo izravnana, temveč bo ustvarjala tudi strukturne presežke, je predvsem odvisno od ustvarjenih strukturnih primanjkljajev v slabih časih. Pravilo v tej obliki namreč omogoča, da se nakopičeni strukturni primanjkljaj iz slabih časov nadomestijo s strukturnimi presežki v časih nad potencialne rasti BDP. Strukturni saldo je skladno s tem predlogom zakona lahko negativen samo v posameznem letu, v povprečju pa mora biti skladno z določili ustave srednjeročno najmanj izravnan ali v presežku, in to je v skladu s spremenjenim členom ustave. Na tej točki je naše razumevanje fiskalnega pravila drugačno, kot ga nam je prej predstavil kolega Šircelj oziroma kot to predlaga SDS, in sicer da za izračun zgornje meje izdatkov namesto tako predlaganih neenačb, je bolj primerna tako imenovana švicarska formula. Ta pa v primerjavi s tem, kar je predlagano v tem zakonu, s tema dvema neenačbama, v slabih časih ne omogoča dodatnega spodbujanja ekonomske aktivnosti preko uporabe fiskalne politike do najvišjega dopustnega strukturnega primanjkljaja v višini 0,5 % BDP. Zahteva namreč nenehno strukturno izravnane javne finance tako v dobrih kot tudi v slabih časih. S švicarsko formulo se način za določanje stanja gospodarstva v ciklu omejuje tudi na izračun trendne ravni BDP, ta vladni predlog zakona pa se sklicuje na metodologijo Evropske unije. In to pravilo, ki ga predlaga vlada, zagotavlja, da javni dolg ne bo naraščal zaradi tekoče javnofinančne porabe. Hkrati strukturna uravnoteženost v srednjeročnem obdobju zagotavlja, da se bo dolg v odstotkih BDP zmanjševal. To pa je z vidika mednarodnih finančnih trgov tudi ključen kazalec vzdržnosti javnih financ. Se bo pa dolg lahko povečal zaradi izjemnih dogodkov ali zaradi enkratnih učinkov. Smo že imeli take primere, tudi s primerom reševanje Grčije je bilo tako. Na drugi strani pa se bo zniževal skozi učinke privatizacije. Vse to ni vključeno v okvir, ki ga določa to pravilo, predlagano s strani vlade. Morda še nekaj besed o Fiskalnem svetu. Fiskalni svet je v končnem besedilu zakona, ki ga imamo danes na mizi, veliko bolj določno opredeljen, kot je bilo to v prejšnjih verzijah zakona. Štirje členi od osemnajstih predlaganega zakona se nanašajo prav na Fiskalni svet, ki omogočajo, da se bo ta Fiskalni svet vzpostavil brez sprejemanja dodatnih zakonskih podlag oziroma dodatnih zakonov. Res je, da so bili v osnovni vladni verziji predloga zakona mišljeni trije predlagatelji, predsednik republike, vlada in Banka Slovenije, za zagotovitev nepristranskega članstva v Fiskalnem svetu, a je bila skozi parlamentarno proceduro od prve do današnje obravnave predloga zakona taka ureditev ocenjena kot prekompleksna. Zato je bila na podlagi pogovorov in dogovorov tudi spremenjena. Razmišljalo se je tudi o rešitvi, ki izhaja iz postopkov za imenovanje guvernerjev in viceguvernerjev ter članov Računskega sodišča, kjer ima glavno vlogo predsednik republike, a ta ureditev z vidika ustavnopravne stroke ni bila ocenjena kot najboljša. Skladno z dopolnjenim predlogom člane Fiskalnega sveta torej predlaga vlada, vse tri člane predlaga vlada, potrdi pa državni zbor z dvotretjinsko večino glasov. S tem smo želeli zagotoviti, da bodo v Fiskalni svet imenovani res strokovnjaki, ki uživajo širok ugled v naši družbi. Poleg tega pa vlada ne bo mogla imenovati, kar je bil tudi eden izmed izpostavljenih očitkov, sebi naklonjenih strokovnjakov v Fiskalni svet. V večini držav Fiskalni svet nima neposrednega vpliva na javne finance v obliki samodejnih posledic, ki bi jih sprožilo mnenje Fiskalnega sveta. Res je, da ne obstaja univerzalen model delovanja in organiziranosti Fiskalnega sveta, ki bi bil primeren za vse države. Pravila Evropske unije določajo naloge Fiskalnega sveta, ostalo ureja vsaka država posebej. Sami moramo poskrbeti oziroma ta organ umestiti v naš institucionalni okvir, jasno opredeliti pristojnosti in odgovornosti, zagotoviti strankarsko oziroma politično neodvisnost, zagotoviti vire za delovanje tega organa in za komuniciranje tega organa z javnostjo. Na ravni tega izvedbenega Zakona o fiskalnem pravilu menimo, da smo tem kriterijem, ki jih določa zakonodaja EU, zadostili. Zagotovljena je neodvisnost tega organa, kar je bilo predvideno že v prejšnjem osnutku zakona in je bila več ali manj ta določba že usklajena s takratnimi poslanskimi skupinami. Kot neodvisen organ pa je predviden tudi nenazadnje v koalicijski pogodbi. Kot nov proračunski uporabnik bo imel zagotovljena finančna sredstva za svoje delovanje in vsi trije člani tega Fiskalnega sveta bodo z dvotretjinsko večino potrebovali podporo poslank in poslancev, torej parlamenta. Kje vidim ključno moč Fiskalnega sveta. Po mojem izhaja iz njegovega vpliva na javno mnenje, skozi možnosti komuniciranja z javnostjo in javnostjo njegovih ocen. Ob tem pa se ohranja odgovornost vlade in državnega zbora pri oblikovanju in vodenju fiskalne politike. Bolj pomembno in ključno je po mojem mnenju to, kdo bodo člani tako oblikovanega Fiskalnega sveta in kako uspešno bodo nadzirali proračunsko politiko, od načrtovanja do izvajanja. In samo s svojim delovanjem si bo Fiskalni svet ustvaril potrebno kredibilnost te institucije in spoštovanje. Vloga Fiskalnega sveta je namreč spremljanje skladnosti z načrti in izdelava s tem povezanih ocen. Ker bodo te ocene javne, bo imel Fiskalni svet izjemno pomemben vpliv na oblikovanje javnega mnenja. Vlada bo dolžna do mnenja Fiskalnega sveta izoblikovati svoje stališče, ter ga z obrazložitvijo, katere ocene bo upoštevala in katere ne, tudi posredovati v Državni zbor. To, da Fiskalni svet, kot je bilo že prej povedano, neposredno ne oblikuje fiskalne politike, ni kakšen slovenski unikum, kakšna slovenska pogruntavščina, temveč imajo takšno ureditev tudi druge države članice EU. Njegova vloga, tukaj mislim, da naš fiskalni svet ni preohlapen, kot je bilo rečeno oziroma izpostavljeno v prejšnji razpravi, ampak njegova vloga izhaja iz EU predpisov, kjer jasno piše, citiram: "Čeprav so za zagotavljanje skladnosti s popravljalnimi mehanizmi odgovorni predvsem fiskalni organi, bi bile nacionalne nadzorne institucije ključni element za povečanje verodostojnosti in preglednosti. Načelo Upoštevaj ali utemelj, pri čemer bi se mnenje teh nadzornih institucij bodisi upoštevalo bodisi bi morale zadevne države članice utemeljiti, zakaj ga niso upoštevale, bi zagotovilo, da se takšne ocene ne bi preprosto prezrle, ne da bi se pri tem posegalo v odgovornosti fiskalnih organov, glede oblikovanja politik." Tukaj vidim sama pravo in primerno ureditev Fiskalnega sveta, tudi v tem tem predlogu zakona. Zakon nadalje določa tudi prehodno obdobje za postopno odpravo strukturnega primanjkljaja sektorja Država. to pomeni, da bo treba v prihodnjih letih strukturni primanjkljaj sektorja Država postopno zniževati za nekje 0,5 odstotne točke letno. Ta postopnost bo ob doseganju gospodarske rasti preprečila, da bi zaradi upoštevanja fiskalnega pravila bili potrebni preveliki rezi v obseg javnofinančnih izdatkov. Ob predpostavki gospodarske rasti, to nikakor ne pomeni poseganja v obstoječe socialne pravice, bo pa treba zajeziti določene apetite in zagotoviti, da bodo javni izdatki rastli po nižjih stopnjah od gospodarske rasti. Ko pa bomo dosegli strukturno izravnanost prihodkov in izdatkov, bomo ob upoštevanju tega fiskalnega pravila v dobrih ekonomskih časih ustvarjali rezerve, se pravi proračunske presežke, v slabih pa bodo dovoljeni, kot sem že prej povedala, tudi proračunski primanjkljaji. Za izpolnjevanje tega pravila bo namreč ključno doseganje čim višje stopnje gospodarske rasti na eni strani ter omejevanje izdatkov na stopnji, ki je nižje od rasti BDP. Ključna ideja je, da zaradi gospodarske rasti naši javni izdatki ne bodo eksplodirali. BDP Slovenije je v letu 2014 še vedno za 7 odstotnih točk na nižji ravni, kot je bil leta 2008. Pa če za konec še nekoliko povzamem. Očitno je res ustavna umestitev tega načela in sprejetje tega zakona edino pravo zagotovilo, da se stvari zaradi političnega oportunizma ne bodo spremenile, na primer s spremembo kakšne novel ZIPRS, kot smo to počeli do zdaj. Gre za odgovornost, to je bilo danes tudi že poudarjeno, naše generacije do potomcev in prekinitev prenašanja bremena dolgov na naslednje generacije. Spoštovanje ustave in tega zakona, če ga bomo danes sprejeli, bo tako od vsakokratne slovenske vlade zahtevalo, da ustrezno prilagodi trošenje, se pravi odhodkovno stran proračuna. V naši poslanski skupini si želimo, da bomo poslanci danes sprejeli ta predlog zakona s široko podporo, tudi tistih poslanskih skupin, ki tega zakona v dosedanjem parlamentarnem postopku niso podpirale. Predvsem zato, ker se bomo z njegovim sprejetjem zavezali k nadaljnjemu odgovornemu ravnanju in k bodočim urejenim javnim financam, ki so prav gotovo osnovni pogoj za nadaljnji razvoj naše države. Fiskalno pravilo bo postavilo izvršilno oblast pred obvezo, da predlaga, zakonodajno oblast pa bo obvezalo, da vsako leto sprejema proračunske zakone, ki so uravnoteženi. Hvala lepa.
Želite še razpravljati? Prosim za prijavo. Besedo ima gospa Suzana Lep Šimenko.
Hvala za besedo, predsedujoča. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, spoštovana ministrska ekipa, predsednik Vlade! To, da javne finance v Sloveniji niso uravnotežene, smo v Državnem zboru že ne vem kolikokrat ponavljali. Tudi vemo, da smo od leta 2009 v samem postopku presežnega primanjkljaja in da moramo proračunski primanjkljaj znižati pod 3 % BDP. Plan za letošnje leto je nekje 2,9 % in jaz močno upam in tudi želim ministru za finance, da mu bo to v letošnjem letu tudi uspelo. Če najprej spregovorim o dolgu. Danes imamo javni dolg v višini 82 % BDP ali v številki 31 milijard evrov. Saj bi morda rekli, da glede na povprečne zadolženosti v Evropski uniji to ni dosti. Zaskrbljeno je pa to, na kar smo že opozarjali, da je ta javni dolg v zelo kratkem času zelo narastel, in sicer iz leta 2008, ko je bil 22 % do danes, ko ga imamo na 82 %. In pomembno je to, da se nismo zadolževali zato, da bi investirali. Na tem mestu mi je žal, da ni kolega Škoberneta, ki je prej ravno to izpostavil. Zanima me, za katere razvojne projekte se država, pa lahko tudi samo v obdobju 2009–2011 zadolževala. Problem je v tem, da smo se v glavnem zadolževali za to, da bi ohranjali socialni mir v državi. Če pogledamo proračunski primanjkljaj, v letu 2013 je bil resnično izjemen v višini 14,7 %, kar je normalno, ker vemo, da smo takrat delali sanacijo bančnega sistema. V letu 2014 je prav tako izjemno visok, višina 4,9 % BDP ali 1,8 milijarde evrov, kar je seveda visoko nad ciljem zapisanem v programu stabilnosti. Okoli same zadolženosti. Zaradi tako visoke zadolženosti plačujemo več kot milijardo evrov za obresti. Več kot 10 % tega, kar dejansko v proračun dobimo. In za lažjo predstavo samo to prenesite ali na gospodinjstvo ali na svoje plače, pa si boste takoj lahko predstavljali, kaj to pomeni. Vemo, da moramo vse to, kar si sposodimo, vrniti. Ni druge poti. In da je seveda neko neodgovorno ravnanje popolnoma neprimerno. Strinjam se s tem, da potrebujemo jasna pravila, ki morajo biti tudi jasno zapisana. Konec maja 2013 smo v ustavo dodali določbo, da mora biti proračun srednjeročno izravnan brez zadolževanja. Izvedbeni zakon bi morali imeti nekje do konca novembra 2013. Sedaj je poletje 2015 in smo mogoče v neki zaključni fazi sprejemanja le-tega. Zamujanje sprejetja tega izvedbenega zakona ima neke posledice na naš proračun in tukaj, verjamem, da se minister za finance tega še kako zaveda. Ta zakon, ki je danes pred nami, ne morem reči, da je slab, lahko pa rečem, da ni dovolj dober. Pomembno je, da se ga sprejema z dvotretjinsko večino, kar pomeni, da ga v prihodnje ne bo mogoče enostavno spreminjati. In je še kako pomembno, da je zakon res optimalen, najboljši. Kar se mi zdi pomembno, je, da imamo v času gospodarske rasti, v času konjunkture, strožje omejitve, kar se tiče področja odhodkov. Dolg države moramo vrniti in ravno v času konjunkture za to veljajo po moji oceni tudi najboljši pogoji. Predlog našega amandmaja gre v smeri švicarske formule, enostavno zaradi tega, ker je v praksi že preizkušena. Vaša neenačba ni preizkušena, kar pomeni, da nekako težko predvidimo, kakšni njeni rezultati tudi v prihodnosti. Izpostavila bi še te izjemne okoliščine. Tu me dejansko moti to, da dopuščate, da v primerih posebnih okoliščin lahko prihaja do izjem. Želela bi si, da bi bilo konkretno zapisano, zakaj, kje in v katerih primerih, če je to sploh potrebno. Na splošno ocenjujem, da je treba izhajati iz enega preprostega dejstva – najprej je treba zaslužiti, potem lahko to zapraviš. In je neko brezmejno zadolževanje res neodgovorno, prenašanje tega na prihodnje generacije, na naše otroke. In s tem se strinjamo, to je bilo danes že večkrat izpostavljeno. Kljub vsemu nekako upam, da obstaja nek posluh za ta naš amandma, za preizkušeno varianto, da ga boste danes podprli in bo na koncu tudi ta zakon sprejet. Hvala.
Besedo ima Franc Trček.
Hvala za besedo, predsedujoča. Odkrito povem, da me ta debata danes veseli. Veseli me tudi, da imamo široko združeno koalicijo nasproti Združene levice. Zakaj je temu tako, je včeraj pojasnil gospod Tonin, ki večkrat pravi, da ne bo demagoški, ne bo demagoški, ne bo demagoški [[…]]mene ne šola EPP in ZDA. In seveda je demagoški. Strah ga je domino efekta, strah ga je nove levice, ki prinaša in ponuja alternative. Ker ste vsi večji strokovnjaki za Helado od mene osebno in tudi za ekonomijo, kaj šele za enačbe in neenačbe, bom debato zožil ne pa razširil. Seveda, zveni tako blazno kunštno, a veste, jaz sem po osnovni izobrazbi naravoslovno matematični tehnik, smer uporabna matematika. Te osnovne enačbe in neenačbe razumem, upam si reči, za razliko od številnih. Če mislite, da bo fiskalno pravilo – od kje bo pa prišel denar, kot se sprašuje Tonin – rešilo Slovenijo, potem pa res, čeprav sem ateist, Bože sačuvaj! Naj vam zelo na kratko razložim fiskalno pravilo. Fiskalno pravilo je v času suhih krav nemogoče. Razen če nočete, da vam ljudstvo shira in crkne. Ampak jaz seveda o teh vaših velikih zgodbah ljudi nisem videl. V času debelih krav je pa škodljivo, ker s tem omejujete razvoj. In to je gospodu financministru zelo jasno. Zame osebno je gospod finan minister zelo tragična figura, da se je pustil prodati tej ideologiji, ki zdaj obvladuje. Mi smo politiki, ampak če bi brali ljudi, ki resno analizirajo premene sveta, bi videli, da je ekonomija pojedla politiko. Kaj je gospa Banova utemeljevala potem, ko je šla v drugem delu na dolgo in široko o Fiskalnem svetu: "Z vidika mednarodnih finančnih trgov, po drugi strani se bo pa zmanjševal z učinki privatizacije." Evo, tu imate to klasično, najbolj čisto ideologijo 21. stoletja – praznega centra. To zdaj poslušamo. Zožujem. Slovenija ni v recesiji, imamo presežek tekočega računa plačilne bilance kot agregata države, podjetij in prebivalstva. Ustvarimo več, kot porabimo. Čez 2 milijardi lani in tako naprej, skratka 5,9 % BDP, projekcija za 2017 je 6,3, Umar. Ali ne znamo pobirati davkov ali nočete in ne znate gledati na prihodkovni strani? Ampak seveda, vi, veliki strokovnjaki za ekonomijo, cel svet, vesolje in še kaj zraven, se o tem ne boste pogovarjali in se s tem ukvarjali. Vi boste malo o švicarskih formulah, pa o enačbah in neenačbah, pa o rebusih mogoče še kaj povedali in se delali blazno kunštne. Vi seveda morate opravičiti zdaj svoje početje. Mene ne čudi, da to počne SMC, takšna kot je. Čudi me, da to počnejo stranke, ki imajo v imenu slovensko in demokratično. Slovensko demokratska stranka, polni ste očetnjave, domoljubja, gor in dol. Vi ste začeli furati to zgodbo. Socialni demokrati s fiskalnim pravilom. Kaj bo ostalo od socialno? Stranka upokojencev. Enkrat tudi Karl Erjavec ne bo imel več kje penezev vzeti za upokojence in tudi če pokojnina ne pada z inflacijo, dejansko pada. Ampak seveda, vi se morate na dolgo in na široko opravičiti za to, ste koalicija vizavi nas in boste tudi prevzeli to odgovornost. Kaj je fiskalno pravilo, sem povedal. Zakaj je škodljivo, sem povedal. Mišljenje pa ni naravno stanje. Mi bomo seveda glasovali proti, kot sem že najavil na prvih obravnavah, zaradi Toninovih otrok in tudi mojih in tudi vaših. Hvala za besedo.
Hvala. Besedo ima gospod Marko Ferluga.
Hvala za besedo. Naj začnem tako: Kesam se v mislih, besedah in dejanjih. Tako da, žal mi je gospoda Trčka, ki je šel, se je razkuril, ampak povrnimo se nazaj na temo. Jaz bi začel, to razpravo o fiskalnem pravilu z eno prispodobo. Jaz vidim fiskalno pravilo kot neko sidro, in sicer zakaj. Srednjeročno sidro za javnofinančno stabilnost in tudi neka trdna zaveza za omejitev zadolževanja, kar je pomembno nedvomno, da ne pozabimo, da imamo teh nesrečnih 30 milijard dolga, obenem pa je ta zaveza lahko toliko fleksibilna, da jo je možno tudi v recesiji olajšati tako, kot se dviguje in spušča sidro. Kar se pa tiče fiskalnega pravila, bi pa rad povedal ključna sporočila, ki jih nosi, ne glede na to, kdo je na oblasti. Kot prvo bi rekel takole, uravnotežen saldo sektorja Država v srednjeročnem obdobju, brez ustvarjanja dolgov za tekočo, javnofinančno porabo. Drugič, omogoča vodenje proticiklične fiskalne politike v slabih časih do gotove meje, po drugi strani pa lahko naredi ambiciozno proticiklično fiskalno politiko v dobrih časih in s tem si ustvari fiskalne rezerve. Tretjič, asimetrično pravilo, ki omogoča omejeno uporabo fiskalne politike za spodbujanje v slabih časih gospodarstva, ko je v dobrih časih gospodarstvo, ima bolj restriktivni učinek. Četrta točka, zmanjšuje tveganje proticikličnosti pri načrtovanju finančne politike. Peta točka, zmanjšuje tveganje precejšnjih napak, ki nastopajo pri volatilnosti in pri načrtovanju fiskalne politike, ob tem da je nekaj manevrskega prostora pri tem strukturnem deficitu 0,5 BDP. Šesta točka, kar je nedvomno pomembno, na vzdržen način omogoča nižanje tega našega nesrečnega dolga 30 milijard, ki je ključen za srednjeročno obdobje, ob tem da ne slabi gospodarskih tokov. In da zaključim. Če nam bo uspelo zagotoviti dolgoročno vzdržnost javnofinančne politike, ob tem da ne pozabimo prevzetih mednarodnih obveznosti in da naredimo potrebne strukturne spremembe, ki nam bodo pomagale voditi konsolidacijo naše države, je to fiskalno pravilo ena od ključnih točk te vlade, tako da jo podpiram. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa mag. Alenka Bratušek.
Najlepša hvala. Dolgo, po moje celo predolgo, se že pogovarjamo o fiskalnem pravilu. Danes tukaj poslušamo zelo učene razlage, kaj pravzaprav fiskalno pravilo je. Na eni strani zelo energično razpravo, kako bomo ubili naše ljudi, jim ne dali dihati, na drugi strani kolegi govorijo, da pravzaprav nič s tem ne bomo naredili, da bi morali še bolj zategniti vse skupaj. In ubogi ljudje, ki nas gledajo, komu pravzaprav naj verjamejo. Če pa skušamo tako po domače povedati, kaj fiskalno pravilo pravzaprav je, pa lahko rečemo, da v nekem srednjeročnem obdobju lahko porabimo toliko, kot ustvarimo. To ne pomeni v vsakem letu posebej, tako kot kolegi iz Združene levice želijo predstaviti, ampak v nekem obdobju pač porabimo toliko, kot ustvarimo. In to nikakor ne pomeni ubitja socialne države, kot danes že nekaj ur poslušam od kolegov. Res je, da je ljudem preprosto in lepo obljubljati med in mleko, čeprav veš, da bodo tekle solze in znoj. Je pa to zelo zelo neodgovorno. Ne morem mimo primera Grčije in grške Sirize. Ne morem. In pravzaprav nam ta primer pokaže, kam neodgovorna politika lahko pripelje. Ljudje ne morejo na banki dvigniti ne svojih prihrankov. 60 evrov ne morejo dvigniti oziroma več ur stojijo v vrsti, da lahko dvignejo 60 evrov. Upokojenci ne dobijo pokojnine. Tudi umrli so že zato, ker so na soncu čakali, da dobijo 100 evrov svoje težko prislužene pokojnine. Bencin se draži in ne po centih, po 10 %, in še dobiš ga ne. V trgovinah ni osnovnih življenjskih potrebščin. Ali je to prihodnost, ki jo želimo našim ljudem? Ali je to tisto, kar želimo za naše ljudi? Jaz prav gotovo ne. Zato še enkrat, primer Grčije je absolutno primer neodgovornega vodenja države. Ljudem obljubljati nemogoče, je pa vsekakor, še enkrat poudarjam, zelo neodgovorno. In tudi v Sloveniji poslušamo, da je najbolje, da ne naredimo nič in ljudem damo vse. Tudi jaz. Tudi jaz jim dam vse, ampak lahko jim damo samo toliko, kot ustvarimo. Na tuj račun deliti je nemogoče. Grki so šli na referendum in rekli ne ukrepom. Danes lahko berem, mogoče tudi zato nekakšna živčnost pri kolegih iz Združene levice, da je kolega, njihov vzornik Cipras poslal v Bruselj paket, ki je pravzaprav še bolj varčevalen in še težji, kot je bil tisti pred referendumom. Kaj je Grkom pomagalo, da so šli na referendum in rekli ne? Kaj jim je pomagalo? Nič. Narediti bodo morali to, kar smo morali narediti vsi, ki se odgovorno obnašamo do svojih državljanov in do svoje države. Ne morem mimo tega, da omenim, da smo tudi v Sloveniji imeli en podoben referendum. Leta 2011. Referendum o pokojninski reformi. Dve stranki, največji zagovorniki tega referenduma, SDS in Desus. Tudi takrat so ljudje rekli ne. Tudi takrat so ljudje rekli: "Nočemo pokojninske reforme." Pa se na žalost brez tega ni izšlo. In leta 2012, se pravi leto dni po referendumu je vlada, ki jo je vodila SDS, Desus pa je bil član te vlade, sprejela pokojninsko reformo, ker je pač to treba narediti. In ljudje, tudi v Sloveniji, pa bodo morali razumeti, da ne gre zaupati politikom, ki lepo in všečno govorijo, ki sadijo rožice, potem pa delajo vse kaj drugega, ker drugače preprosto ne gre. In določene stvari je v državi treba narediti. In to zato, da bo naša prihodnost lepša in boljša. To zato, da bodo naši otroci lepše in lažje živeli. Fiskalno pravilo je korak, ki nas bo dolgoročno pripeljal v prave javnofinančne okvire. To ne pomeni od danes do jutri. To pomeni postopoma. Dejstvo je, da s sprejetjem tega zakona postopkov, povezanih s fiskalnim pravilom, še nismo povsem zaključili. Treba bo spremeniti še poslovnik tega državnega zbora, za to tudi potrebujemo dvotretjinsko podporo, in treba bo spremeniti zakon o javnih financah. Spoštovani minister, pričakujem, da nas boste tudi pri teh spremembah vključili v pripravo sprememb, ko se bodo pripravljale, ne šele na koncu, ko bodo stvari pravzaprav že čisto pripravljene. Upam, da se vsi zavedamo, da to, kar v naši državi delamo, delamo zato, da bo našim ljudem bolje, in zato, ker to moramo narediti sami zaradi sebe. Tukaj se pridružujem kolegu Širclju, ki je pravzaprav povedal enako, ne zaradi Evrope, ne zaradi zahtev, ne zaradi paktov stabilnosti, ne zaradi ne vem česa, ampak zaradi tega, ker je treba do naših ljudi peljati ali delati odgovorno politiko. Je pa dejstvo, da je tudi zakon o fiskalnem pravilu samo zakon. Včeraj sem rekla, da je zakon samo črka na papirju. Tudi za ta zakon, za zakon o fiskalnem pravilu pravzaprav velja to. Pomembno je, da se vsi tisti, ki bomo danes ta zakon podprli, predvsem pa da se vlada, da se ministri in vladajoča koalicija zaveda, kaj to pomeni. Da ne bomo jeseni ob pripravi proračuna spet priča izsiljevanjem in grožnjami z izstopom iz koalicije. Minister, želim vam vso srečo pri pripravi težkega proračuna za leto 2016. Ne bi bilo pa nič lažje, tudi če zakon o fiskalnem pravilu ne bi bil sprejet. Ker se zavedamo, da se od obljub ne da živeti in ker smo del odgovorne politike, bomo vsi štirje poslanci naše poslanske skupine zakon podprli. Konec koncev smo mi že pokazali, da z odgovorno politiko znamo ohraniti socialno državo in državo povleči iz, jaz bom kar rekla, globoke recesije, 5-odstotni padec, mislim, da je lahko globoka recesija. Ampak tega se ne da z lepimi besedami in praznimi obljubami, ampak samo z dejanji. In samo prava dejanja dajejo prave rezultate.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jernej Vrtovec.
Spoštovane kolegice in kolegi, spoštovani gospod minister in tudi spoštovana gospa ministrica! Smo torej pred sklepnim dejanjem te dolge zgodbe, in sicer vpisovanja fiskalnega pravila. Smo torej pred samim izvedbenim zakonom o fiskalnem pravilu – zadnje dejanje in upam, da bo le-to uspešno. Fiskalno pravilo je del osnovne ekonomske logike, ki jo pozna sleherno gospodinjstvo in jo mora poznati tudi država. Gre torej za lastne zaveze. Zaveze države, da ima uravnotežen proračun in da porabimo le toliko, kot ustvarjamo. To je naša osnova. Ampak zakaj potrebujemo v Sloveniji fiskalno pravilo? Prvič, tudi zaradi zgodovinskih dejstev, da smo recimo v preteklosti porabili, trošili več, kot smo ustvarili. In te posledice danes nosimo. Zadolženi smo za 80 % bruto domačega proizvoda. Plačujemo milijardo 100 milijonov evrov obresti, kar je nekaj manj, kot pa plačujemo na celotni letni ravni, kot namenimo recimo za pokojnine. Zato potrebujemo fiskalno pravilo. Potrebujemo ga zato, da se samoomejimo, ker se moramo samoomejiti. In to bo koalicija kaj kmalu tudi ugotovila. Napovedi o pripravi proračuna so zelo črnoglede. Priča bomo kaj kmalu deljenju tako imenovanih bombončkov. Se pravi, gospod minister, potrebujemo samoomejitev. Če nadaljujem. V preteklosti smo se res, drži teza, zadolževali za socialni mir in nismo varčevali. Ampak če že omenimo besedo varčevanje, spoštovane gospe in gospodje, varčujemo lahko le takrat, ko sploh imamo kaj za privarčevati. Grčija ta trenutek dejansko nima kaj varčevati. Grčija ta trenutek mora reševati. Varčujemo torej, če imamo ta kupček denarja. Zaradi tega se strinjam, da se naša poraba omeji tudi v času konjunkture. Tudi v času tako imenovanih debelih krav. Zaradi tega da bomo kaj privarčevali za čas krize, če hočete, za čas suhih krav, da bomo z zrni napolnili našo kaščo. Spoštovani gospe in gospodje, naj se dotaknem še same formule, o kateri sedaj poteka tudi debata, namreč smo pri 3. členu. Glejte, ta formula tudi z moje strani ni tista optimalna rešitev, ampak je mnogo več, kot pa imamo sedaj. In ta formula, če smo že pri tem, učinkuje skoraj podobno kot švicarska formula. Omogoča morda več fleksibilnosti v času krize in tudi obstajajo, kar je nadvse dobrodošlo, omejevanja v času konjunkture. Še enkrat poudarjam, da ne bomo delili bombončkov, ko nastopi gospodarska rast. In pred tem smo, kot kaže, letošnjo jesen. Bistveno pa je torej zmernejše zadolževanje. Spoštovane kolegice in kolegi! Danes je bila Grčija velikokrat omenjena, ampak Grčija je tipičen primer, kaj se zgodi, če ne deluje logika fiskalnega pravila, kaj se zgodi, če prekomerno trošimo. Zgodi se bankrot. In pred to bojaznijo je bila nekoč tudi Slovenija. Spoštovane kolegice in kolegi! Govorite, predvsem Združena levica, da fiskalno pravilo ogroža socialno državo. Ne, ne. Fiskalno pravilo krepi socialno državo in ščiti socialno državo. Zakaj? Glejte, davkoplačevalci lahko ta denar, ki ga namenimo za odplačilo dolgov, za odplačilo obresti, namenimo za kaj bolj pametnega. Tudi za pokojnine, spoštovani kolegi, tudi za našo zdravstveno blagajno, za bolnišnice, za ceste, za študentska kosila, dijaške obroke in tako naprej. In fiskalno pravilo predvsem ščiti pravice naših poslednjih rodov. Zaradi tega govorimo, da je tudi pametno pravilo, kajti pameten državljan bo poskrbel za naslednje rodove. In če zaključim. Moja hčerkica se je pred pol leta rodila s 13 tisoč evri dolga. 14 tisoč evri dolga. In ne želim, da se ji ta dolg še dodatno nabere na hrbet tekom njenega življenja, zato bom fiskalno pravilo oziroma ta izvedbeni zakon podprl.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Uroš Prikl.
Hvala lepa predsedujoča! Spoštovane kolegice in spoštovani kolegi, spoštovani gospod minister, edini predstavnik Vlade, ki je še ostal tukaj! Seveda sem se jaz naučil v nekaj manj kot enem letu v Državnem zboru, da praktično ni lahkih odločitev. So težke, so manj težke, so bolj težke. Na vsak način je tale odločitev o sprejetju fiskalnega pravila ena od težjih. Ena od takšnih, ki bodo imele dolgoročne posledice za javne finance v Republiki Sloveniji. Vprašati se moramo, zakaj do te odločitve sploh prihaja. Prihaja zaradi tega, ker smo pred skoraj dvema letoma sprejeli ustavni zakon oziroma spremembo ustave, kjer smo se zavezali, da bomo v najkrajšem možnem času, v roku pol leta sprejeli tudi ustavni zakon, ki bo govoril o zdržnosti javnih financ. Pa tega seveda še nismo naredili. Zakaj nismo naredili? Pač nismo. Mislim, da sedaj ne velja iskati krivca. Smo pod bremenom morebitne finančne kazni, zato je treba zelo hitro odreagirati, pa vendarle ne hitro in ne prehitro in ne nepremišljeno, da sicer ne bi zapisali v fiskalno pravilo kaj takšnega, kar bi lahko imelo negativne posledice kot vsi oziroma kot mnogi pred menoj govorite, za bodoče rodove. Jaz bi si na tem mestu seveda želel, pa bi bilo to preveč naivno in preveč utopično, da tega zakona danes ne bi bilo treba sprejemati. Pa ga je treba. In to iz preprostega razloga, ker se nismo znali v preteklosti dogovoriti, da je treba biti racionalen predvsem na področju javnofinančnih odhodkov. Spoštovani! Pred nami je zakon, ki bo danes zagotovo sprejet. Imamo seveda alternativo. Alternativa nesprejetja tega zakona, da ga ne sprejmemo, je, da eventualno spreminjamo nazaj ustavo, za kar seveda potrebujemo tudi dve tretjini, in rečemo, da tega zakona pač ne bomo sprejeli. Ko tehtamo med eno in drugo odločitvijo, je seveda odločitev o sprejetju fiskalnega pravila na vsak način in v vsakem primeru boljša. Zelo negativen signal bi dali najširši možni javnosti, če bi se odločili za tisti hipotetični korak, ki sem ga prejle opisal. V Poslanski skupini Desus bomo podprli ta zakon. Smo vložili že dosti naporov do samega sprejetja tega zakona, dasiravno nismo dnevno s finančnim ministrom usklajevali vsake pikice in vsakega podpičja v zakonu, pa vendarle smo bili pozorni na tiste, po našem mnenju poglavitne, segmente v sami dikciji zakona. Bistveno je, da so prihodki in odhodki oziroma izdatki proračuna države srednjeročno uravnoteženi, brez zadolževanja ali pa celo prihodki presegajo izdatke. To je bistvena poanta. Od tega načela se lahko začasno odstopi samo v izjemnih okoliščinah za državo, na katere pa država seveda nima takšnega ali drugačnega vpliva. Zdi se nam pomemben tudi ta drugi del, tudi te okoliščine, tudi te izjeme, tudi ti odpustki, če hočete, ker vendarle je treba vedeti, da se lahko v prihodnosti zgodijo tudi takšni momenti, tudi takšna dejstva, ki bi bistveno lahko ogrozila socialni, gmotni položaj državljanov te države, predvsem najranljivejših ciljnih skupin. Ne bom jih našteval, vemo, katere skupine so to. Zato smo skozi pogajanja, skozi napore, ki smo jih vlagali v pripravo tega zakona in usklajevanje posameznih določil, bili na to seveda zelo zelo pozorni. Kar je še bistvenega pomena pri tem zakonu, je ob teh odpustkih, izjemah, ki lahko nastopijo, na katere pa, kot rečeno, država nima in ne more imeti vpliva, se nam zdi tudi to, da ocenjujemo in razumemo ta zakon, pa seveda iskreno upam, da se motimo, da ta zakon ne bo posegel v obstoječ oziroma ne bo prispeval k zmanjševanju socialnih pravic državljanov. Če se bi to zgodilo, pa ne želim biti črnogled, bo treba ukrepati. Dejstvo pa je, da ob tisti minimalni, jaz bi si želel iskreno, to moram tukaj povedati, da je ta odpustek od 0,5 % BDP, da je seveda malo večji, da je več fleksibilnosti, ampak verjetno potem na srednji rok ne bi dosegli tega namena, te glavne poante zakona, ki je tudi zapisana. Rad verjamem kolegu Andreju Širclju, da je njegov namen dober, da si s predlogom amandmaja k 3. členu zakona po njegovem videnju prizadeva ta zakon narediti še boljši, ampak vidim, in to je moje, naše opažanje v Desusu, da bi tak zakon bil neprimerno bolj restriktiven, neprimerno hitrejše ukrepanje bi bilo potrebno, in bojim se, da tudi ne bi bil dosežen tisti poglavitni cilj, da pri Zakonu o fiskalnem pravilu ne gre in ne bo šlo za zmanjševanje socialnih pravic državljanov. Morda še beseda, dve o tistih členih, ker je dovoljena širša razprava, dasiravno je amandma k 3. členu odprt, ki zadevajo Fiskalni svet. Želim si, da bo ta fiskalni svet sestavljen iz strokovnjakov, posameznikov, ki imajo bogate izkušnje, bogato znanje, kilometrino na tem področju, so moralno, strokovno in še kako drugače nesporni in ki se predvsem zavedajo svoje odgovornosti in bodo znali sprejemati tudi odločitve. To je bistveno. Bistveno je tudi to, da dosežejo kar največji konsenz v smislu svoje izvolitve na ta položaj z dvotretjinsko večino, kar mislim, da je pomemben moment. Morda je nekoliko, ne bom rekel zastrašujoče, navidezno velika številka 300 tisoč evrov na letni ravni za delovanje tega sveta, vendar verjamem, da je to zgornja meja potreb za funkcioniranje fiskalnega sveta, da se bo na koncu izkazalo, da je potrebnih manj sredstev. Ampak če bo učinek zakona tak, da bo prinašal pozitivne učinke za državljanke in državljane, kar je bistvena poanta, pa bomo tudi to preživeli. Saj tudi kakšen zakon sprejmemo, ki ima dva- ali trikrat večje učinke, pa gremo dalje in ga sprejmemo. Včeraj je bil nek tak primer. Morda samo še to. Desus je bil nekajkrat omenjen. Je bil bil zraven, ko se je spreminjala ustava, je bil zraven, ko se prvič ni sprejel zakon o fiskalnem pravilu. Ne nazadnje smo bili v tej sestavi, v tem mandatu tudi zraven, ko drugič nismo sprejeli zakona o fiskalnem pravilu. Ampak razlogi so bili zelo načelni. Prvi je bil ta, da smo ocenili oba predloga zakonov kot preveč restriktivna, preveč tvegana za redukcijo ali restrikcije na področju socialnih pravic posameznikov, gospodinjstev in upokojencev. Hkrati pa smo videli nezmožnost za formiranje, za oblikovanje rezervnega demografskega sklada, ki je, kot veste, eden izmed glavnih ali pomembnejših poant, pomembnejših določil tudi v koalicijski pogodbi, koalicijskem sporazumu, za katerega si moja stranka že nekaj časa prizadeva in verjamem, da bomo do konca leta tudi dosegli ustanovitev in delovanje v naslednjem letu tega sklada. Ne nazadnje je tudi minister, če pravilno razumem zadnji razgovor, ki smo ga imeli z njim, je vedno bolj tej zadevi naklonjen, saj smo vsi skupaj videli, da je to še kako potrebno za vzdržnost pokojninske blagajne in za nemoteno izplačevanje pokojnin na dolgi rok. To so bili tisti načelni razlogi, še enkrat izpostavljam, zakaj Desus do zdaj ni bil zraven, ko se je govorilo o sprejemanju fiskalnega pravila, oziroma mu je nasprotoval. Tokrat seveda iskreno upamo, da smo v posamezne člene, posamezna določila zakona pripeljali tisto, kar bo omogočalo vzdržnost javnih financ, govorim srednjeročno, hkrati pa ne prizadelo najbolj ranljivih skupin, torej posameznikov in gospodinjstev, ki že zdaj živijo na robu eksistencialnega minimuma. Jaz si iskreno želim, da bo ta zakon sprejet, da med vrsticami nismo izpustili česa, kar bi lahko bilo negativno za bodočnost te države, seveda v upanju, da ko govorimo o nad- in podpotencialni rasti, seveda v upanju, da tiste druge podpotencialne rasti ne bo, da bo rast bruto družbenega produkta stabilna. Seveda pa je treba gledati ta zakon kot eno zaključeno celoto, ampak vendarle zakon o fiskalnem pravilu je samo eden, bistven, ne bom rekel, da je ključen, ampak med bolj pomembnimi zakoni na področju financ, ki jih sprejemamo. Treba ga je gledati v kontekstu vseh drugih zakonov s področja financ, področja fiskalne politike, s področja ostalih segmentov, tudi gospodarstva, ki bo celovito nekako zaokrožil finančno in gospodarsko okolje v tej državi in omogočil da bodo izpolnjeni pogoji, da bo gospodarska rast, kar pa je seveda prioriteta, da se javne finance na srednji rok znivelirajo in da v prihodnje znižamo naš javnofinančni dolg. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Jožef Horvat.
Hvala za besedo. Spoštovane kolegice in kolegi, spoštovani minister za finance dr. Mramor! V svoji razpravi nas je naš kolega Luka Mesec povabil v knjižnico brati ekonomsko teorijo, kar je seveda hvalevredno, obžalujem pa, da ima on takšno taktiko, na katero sem se spomnil kot nekdanji pripadnik JLA, ko smo pač morali služiti JLA, da smo obravnavali taktiko, ki se ji je reklo "udri i beži", v slovenskem prevodu to pomeni "udari in zbeži". Luka se pač tega poslužuje, ampak to je njegova svoboda. Jaz pa ga vabim, zelo prijazno in iskreno, v kakšno slovensko podjetje. Veliko jih imamo. Nova Slovenija hodi po obiskih, obiskujemo podjetja, imamo zelo dobra podjetja, ko bi le bilo malo manj državne birokracije in tako naprej, bi še bolj cvetela, da bi kolega Luka od znotraj videl, kje se pravzaprav ustvarja nova vrednost oziroma bom rekel po domače, kje se dela denar – v podjetjih se dela denar. No, pustimo zdaj ta uvod. Kolegice in kolegi! Nova Slovenija je zavezana k spoštovanju pogodb, kakršnekoli so že. Če so mednarodne, je seveda to spoštovanje ravno tako treba uveljavljati. In tukaj mislim na pogodbo, ki so jo predstavniki držav, 25 članic Evropske unije podpisali 2. marca 2012. V imenu slovenske države gospod Janez Janša, takratni premier. To je pogodba o stabilnosti, usklajevanju in upravljanju v ekonomski in monetarni uniji med 25 državami članicami Evropske unije ali krajše, kot tej pogodbi rečemo, pogodba o fiskalnem paktu, ki jo je, mislim da aprila 2012, ratificiral tudi Državni zbor, pred njim Odbor za zunanjo politiko praktično brez razprave in brez glasu proti. Ta pogodba, kolegice in kolegi, je pravzaprav temelj vsebine, o kateri se mi danes pogovarjamo. Nihče med nami je ni prebral, tudi jaz je nisem dosledno prebral. Ampak v petih vrsticah, kakšen je namen te pogodbe. Namen pogodbe je okrepiti gospodarski steber gospodarske in denarne unije z nizom pravil za krepitev proračunske discipline, s fiskalnim utrjevanjem, krepitvijo usklajevanja gospodarskih politik in izboljšanjem upravljanja območja evra ter obenem s tem podpreti cilje za zagotavljanje vzdržne rasti zaposlovanja, konkurenčnosti in socialne kohezije. Kaj je narobe s to pogodbo, tisti, ki pač nasprotujete pogodbi in posledično tudi danes izvedbenemu zakonu, zakonu o fiskalnem pravilu? Prav to potrebujemo, prav to potrebujemo. Mi imamo Evropsko unijo kot temeljni vrednostni in politični okvir za zagotavljanje blaginje in temeljnih pravic. Mi imamo denarno unijo, imamo skupno evropsko valuto, reče se ji evro, mi imamo bančno unijo za preprečevanje novih in novih bančnih kriz, ki so bile eden glavnih razlogov za krizo v Evropi. Govorimo o energetski uniji in najbrž bomo v prihodnosti potrebovali tudi fiskalno unijo. Ko sem govoril o namenu te pogodbe fiskalnega pakta, pogodbi o fiskalnem paktu, želim tukaj dodati, da sem oster kritik vseh tistih, ki so iz te pogodbe naredili nek bav bav in slovensko javnost nekako zavajajo s tem, da je s to pogodbo konec socialne države. To je norost, oprostite izrazu! In ne pristajam na takšno zavajanje in na takšno farbanje, po domače rečeno, slovenskih davkoplačevalcev. Ne pristajam! To potrebujemo, pogodbo, ki smo jo ratificirali v Državnem zboru, na podlagi katere smo že davno sprejeli spremembo Ustave, 148. člen, in na podlagi katere danes upam, da bo toliko zdrave pameti, bomo sprejeli tudi zakon o fiskalnem pravilu. Mi v Novi Sloveniji trdimo, da sta podjetnost in varčnost po Benjaminu Franklinu, dva potrebna pogoja za razvoj družbe, za blaginjo. In od tod izhaja tudi naša konzervativna drža do javnih financ in konzervativna stališča, ki jih zagovarjamo glede javnih financ. Pa morda zdaj, ko smo pri 3. členu in je govora o formuli. Imamo evropske uredbe, ki pravzaprav zahtevajo od držav, podpisnic fiskalnega pakta, da v svojo zakonodajo zapišejo numerična fiskalna pravila, to se pravi formulo. Premalo je besedna definicija fiskalnega pravila, potrebna je formula. Zakaj? Ker je najbrž matematična znanost bolj eksaktna, kot je pravna znanost, pa naj mi pravniki ne zamerijo. Tudi sam sem zagovarjal v začetku švicarsko formulo. Zakaj? Zato ker deluje, zato ker preprosto deluje v praksi. Vendar prav zaradi tega, kot sem predhodno povedal, se je v Sloveniji ustvaril nek bav bav pred švicarsko formulo, da je to konec socialne države – pa je prav nasprotno. Zaradi tega tudi razumem, toliko časa pa sem že v politiki, da je treba iskati neke kompromisne rešitve. Ko smo bili kot poslanska skupina v Nemčiji na obisku pred CDU, smo bili tudi na nemškem finančnem ministrstvu in smo se pogovarjali z drugim človekom nemškega finančnega ministrstva, pravzaprav o formuli nismo govorili, ker on ni na to pristajal. Je rekel, da glavno je, da nekaj imamo, da "boste imeli tudi vi nekakšno Schuldenbremse". Ko smo tam omenjali, da so tudi naši strokovnjaki in tudi mi, da smo brali razmišljanja avtorja Schuldenbremse v Nemčiji, to je gospod Lars Feld, ki ga strokovna javnost v Sloveniji zelo dobro pozna, gotovo tudi gospod minister, vem, da ga pozna, smo ugotovili, da je ključno pravzaprav to, da čim prej, sploh pa pred sprejemanjem proračuna za leti 2016 in 2017 sprejmemo zakon o fiskalnem pravilu. Glede primerjave med formulo, ki je zdaj napisana v dopolnjenem Predlogu zakona o fiskalnem pravilu in med švicarsko formulo, je treba povedati naslednje, to so pač ugotovili znanstveniki, nekaj sem tudi sam računal, ker so mi formule blizu, in dejstvo je, da je razlika med švicarsko formulo in to formulo, ki jo imamo v tem predlogu zakona, minimalna in če hočete, to pa sem tudi sam računal, elastičnost funkcije, ne bom zdaj utrujal z matematično teorijo. Če primerjamo še elastičnost izdatkov na proizvodnjo vrzel pri uporabi obeh formul, kar je bolj primerno merilo ugotavljanja odzivnosti fiskalne politike na poslovni cikel, kot je merilo elastičnosti izdatkov na BDP, ponovno ugotovimo približno enako elastičnost švicarske formule in vladnega predloga neenačb. Tudi sam sem šel računati elastičnost funkcije in prišel do tega zaključka, tako da imam mirno vest, kar se tiče 3. člena in formule, da to potrdim in seveda bom potrdil tudi danes zakon o fiskalnem pravilu.
Hvala. Postopkovno, gospod Miha Kordiš, izvolite.
Hvala, predsedujoča. Za vas imam nek postopkovni predlog, ki mogoče celo meji na prošnjo. Ampak poglejte, že praktično od začetka te razprave o fiskalnem pravilu se režimske stranke družno in z veliki ihto spravljajo na nas v Združeni levici. Smo na udaru raznoraznih zmerjanj in diskreditacij o demagogiji, o populizmu, zadeve pa gredo še bistveno bistveno dlje. Moj predlog, moja prošnja je samo, da zaščitite v tistih res najhujših ekscesnih primerih našo integriteto, da lahko razprava poteka v nekem normalnem in konstruktivnem tonu dalje in da se raje pogovarjamo o vsebini. Hvala.
Hvala. Besedo ima mag. Branko Grims.
Hvala za besedo. Če bi tej točki dali vsebinski naslov skladno s tem, kar se dogaja, bi morala imeti naslov Nadmudrivanje. Nadmudrivanje je bil en tak lep balkanski izraz za vse jugonostalgike, ki vas je polna ta dvorana, ki pomeni, ne samo da nekaj izigraš, ampak da se ob tem še počutiš pametnejšega od ostalih, ko si to tako naredil. V tem primeru kar se danes tukaj dogaja, gre točno za to. Zgodba s fiskalnim pravilom se je začela z mednarodno pogodbo, ki je bila v tem parlamentu sprejeta leta 2012 brez enega glasu proti, praktično popolnoma soglasno. Nihče danes v koaliciji se noče več tega spomniti. Potem se je nadaljevala z ustavnimi spremembami, do katerih je bila zelo dolga in trda pogajalska pot, ki pa je obrodila z izjemno visoko stopnjo soglasja. Fiskalno pravilo je bilo vneseno v ustavo z 78 glasovi za in samo nekaj glasovi proti. Jaz osebno mislim, da je to pot, kako bi morala ta naša država oblikovati ključne zunanjepolitične odločitve, notranjepolitične odločitve in predvsem temeljne gospodarske razvojne odločitve. Tako kot je ta, ki je danes pred nami. Žal pa je v tem trenutku, ko smo na točki, ko se tista prvotna skupna volja – soglasje prelije v en operativen zakon, iznenada tega soglasja zmanjka. Ni bilo več volje za pogajanje in sedaj pač opozarjamo, da stvari niso dobre. Razlike je mogoče povedati takole zapleteno, kot jih je kolega Horvat. Jaz sem prepričan, da vsi, ki so nas gledali, so tisti trenutek preklopili kanal. In problem tega je, da v praksi bodo navadni ljudje razumeli šele takrat, ko bodo videli posledice. Zato naj povem to preprosto. Mi smo ustavo spremenili z visoko stopnjo soglasja. Točno smo vedeli, za vsak stavek smo bili dogovorjeni v samem ustavnem zakonu in pri izvedbenem zakonu, o katerem smo se pogajali takrat hkrati. Za vsak stavek smo dosegli soglasje, za vsak stavek smo vedeli, kaj pomeni. In karkoli odstopa od tega, je sprenevedanje, je nadmudrivanje. In to je žal tisto, čemur smo priča danes. Točno veste, da če bi sprejemali danes zakon, ki bi bil povsem skladen z ustavno izraženo voljo nas kot ustavodajalca v tem parlamentu, potem bi morali uporabiti formulo, ki jo ponujamo mi in glasovati za naš amandma. Tudi sam bom to seveda storil, ker držim dano besedo. Ampak ostali ste pač šli na tisto, češ, bomo malo to – kako se je že reklo temu na Balkanu? Produbili, proširili. In naredite neko raztegljivo formulacijo, ki v praksi lahko pomeni eno ali pa tudi ne čisto tako zelo eno, kar pa takrat, ko gre za denar in za varčevanje in za tiste neljube ukrepe, po navadi pomeni, da je tega zelo hitro konec. In za to v resnici gre. Ali so varovalke učinkovite ali pa niso učinkovite. In ne gre za vprašanje socialne države. Tisti, ki to govorite, zganjate fenomenalno demagogijo. Kaj pa je pravzaprav najbolj stabilen vir socialne pravičnosti, socialne, če želite, trdnosti, varnosti, tistega, kar vsakdo želi? To je dobro delovno mesto, stabilno delovno mesto z visoko dodano vrednostjo, za katero posameznik prejme korektno pošteno plačilo. To je nekaj, kar daje varnost njemu osebno, njegovi družini in vsem ostalim. In temu cilju bi moralo biti vse ostalo podrejeno. To, da lahko država v nedogled nekje jemlje denar in ga deli kot nek pravičnik in s tem nadomešča to, kar ni sposobna ustvariti, to je okolje, v katerem bi nastajala številna dobra, kvalitetna delovna mesta z visoko dodano vrednostjo, je grška utvara, ki se potem konča točno tako, kot se je v tem trenutku v Grčiji, ko je Cipras ravnokar poslal predlog nekih reform, ki so celo zdaj hujše od tistih, ki jih je prvotno od njega zahtevala trojka. Tako se potem končajo bedarije, če jih ljudje počenjajo, pa zganjajo demagogijo. Ob tem ko ljudje še vedno v vrstah stojijo pred bankomati, padajo na vročem soncu, ko čakajo na svojo ubogo penzijo, kot je prej bilo že to predstavljeno. To je pa potem socializem v praksi. To je naš problem. Prej je nekdo zelo optimistično rekel, da je njegova hčerka dobila 14 tisoč evrov minusa dolga v naročje, ko se je rodila. Ampak se je zmotil, 16 tisoč evrov ga je že. To je pa tako, če imam tranzicijske levičarje na oblasti več mandatov zapored. Potem dolg tako narašča, da vzame sapo. Zakaj to poudarjam? Zaradi tega ker če ste že nekateri že v uvodu omenjali Grčijo, gospe in gospodje, ste spregledali eno bistveno zadevo. Da po nekaterih merilih, recimo po kriteriju hitrosti rasti javnega dolga, tistega, za katerim stojimo davkoplačevalci, v zadnjih nekaj letih, tam od leta 2009 naprej, je Slovenija slabša kot Grčija, glede na izhodišče enih in drugih. Grški dolg je seveda bistveno večji, ampak je tudi nastajal bistveno dlje časa, pa v drugačnih okoliščinah. To, kar je pri nas, je pa katastrofa. Dve vladi tranzicijske levice sta pognali 20 milijard evrov skozi okno. In danes je vsaka 4-članska družina zadolžena za približno 65 tisoč evrov. To je toliko, kot da so imeli eno majhno hišico, pa so jim v tranzicijski levičarji prišli, pa jo zakurili, pa z buldožerji podrli in oni zdaj stojijo na vročem soncu in ne vedo, kaj bi. Ampak plačati bodo pa morali to hišo. To je stanje, v katerem se rojevajo zdaj slovenski otroci. In temu stanju je treba narediti konec, ker sicer se bo končalo ne samo tam, kjer je Grčija, ampak pri taki hitrosti javnega dolga še mnogo slabše. Pa ni treba, da bi bilo. Mi smo imeli fantastično prednost pred vsemi drugimi državami vzhodnega bloka. Mi smo bili dvakrat boljši, če želite, po mnogih ekonomskih kriterijih od Poljske, Češke, Slovaške, Estonije, Latvije. Pa ne boste verjeli, na zadnji lestvici blaginje ljudi, realne kupne moči so pred nami Estonija, Poljska, Češka, Slovaška in tako dalje in tako naprej. Vsi so nas že prehiteli. To je pa tako, če imamo še kar naprej tisti socialistični refleks na oblasti, tranzicijsko levico, kot se temu reče. Potem je pač učinek tak, in to je treba omejiti. Zdaj pa gre za vprašanje, ali to narediš na korekten in učinkovit način in na osnovi tistega soglasja, ki si ga nekoč že dosegel, ko si zapisal to pravilo v ustavo, ali pa boš nadmudril tiste, ki pošteno mislijo in boš naredil nekaj drugega. Ampak veste, s tem, recimo temu balkanskim pristopom, ne rešiš nič, kajti na koncu se vsaka taka poteza vrne kot bumerang. Naj povem še en primer, kako to potem deluje v praksi za malo dlje nazaj. Nekoč je bila Gorenjska trikrat bolj razvita kot sosednja Avstrija. Do druge svetovne vojne. Danes je Avstrija trikrat bolj razvita kot Gorenjska. Tistemu vmes se reče pa socializem. To je pa tako, gospe in gospodje, če porabiš več, kot ustvariš, in živiš v utvari, kako si pameten in dober. In zato je treba sprejeti naš amandma, ker gre za odgovornost, za odgovornost za naprej. Brez tega se bo dogajalo še naprej, da bo prihajalo do zadolževanja, do nekega delanja vtisa lažne blaginje brez realne osnove o kvalitetnem podjetništvu kvalitetnih delovnih mest in z visoko dodano vrednostjo. Ampak to je tek na kratke proge, ki se prej ali slej konča. Slovenija pa zasluži in ima vse vire, da bi to dosegla. Ne samo, da bi bila vsaj tako dobra kot Avstrija, z vso odgovornostjo trdim, da bi bila Slovenija lahko boljša kot Avstrija. Samo treba je postaviti okvir, v katerem bodo podjetniki ostali tukaj in prihajali novi investitorji, da bodo verjeli, da imajo tukaj pravno zaščito, pravno varnost in državo, ki ne bo toliko požrešna ali pa zapravljiva, da bo njim posegala v škodo. Eden od pripomočkov za to je tudi fiskalno pravilo, ki ga je zato na osnovi tistega soglasja leta 2012, ko nihče, gospe in gospodje, ni bil proti, danes treba sprejeti, kajti tista mednarodna pogodba zavezuje državo Slovenijo. Kdor tega ne ve, ne morem pomagati, ampak to zavezuje tudi njega samega, kajti nepoznavanje prava škoduje.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Nada Brinovšek.
Predsedujoča, hvala za besedo. Lep pozdrav vsem v dvorani! Za razliko od mojih kolegov predhodnikov, jaz v svoji razpravi ne bom šla tako daleč nazaj v zgodovino in se ne bom dotikala dogodkov v Latviji, Ameriki in pa Grčiji, ampak se bom v svoji razpravi bolj osredotočila prav na fiskalno pravilo in pa na naše amandmaje, ki smo jih podali. O zakonu o fiskalnem pravilu, kot je že bilo danes tudi večkrat rečeno, govorimo že vse od leta 2012, ko se je Državni zbor brez glasu proti se zavezal, da vključi to fiskalno pravilo v naš pravni red, se pravi v ustavo. To se je leta 2013 tudi zgodilo. Sam način in časovni okvir pa bi morali določiti z izvedbenim aktom, ki ga imamo danes tukaj pred seboj, in sicer po šestih mesecih po spremembi ustave. Torej bi se to moralo zgoditi še v letu 2013. To se ni zgodilo. Vse, kar se je v tem prehodnem obdobju zgodilo, je to, da smo se še dodatno zadolžili, in sicer v letu 2014 za 3,5 milijard in pa v letu 2014, se opravičujem, obe zadolžitvi v letu 2014, najprej za 3,5 milijard in pa nato še za eno milijardo. Slovenija je v tem trenutku tudi še edina članica, ki kljub svojim zavezam še ni sprejela tega fiskalnega pravila, tako kot smo že slišali tudi danes s strani spoštovanega gospoda ministra, in glede na veliko zamudo sprejema tega izvedbenega akta smo tudi tik pred tožbo s strani Evropske komisije pred Evropskim sodiščem. Sodišče nam lahko zaradi te zamude določi denarno kazen zaradi kršitve čez 500 dni zamude. In ta kazen bi lahko znašala več milijonov evrov. To pa je v tem trenutku glede na naš primanjkljaj in na našo zadolženost zadnje, kar bi v tem trenutku potrebovali. Ampak glede na napovedi bo verjetno ta zakon danes potrjen, da tudi ne bo prišlo do te denarne kazni. Če gremo sedaj na sam izvedbeni predlog zakona. Predlog zakona predvideva prehodno obdobje za postopno odpravo strukturnega primanjkljaja, in sicer predvideva znižanje primanjkljaja 0,5 % BDP letno. Ta izravnava bi naj bila tam okoli leta 2020. V Slovenski demokratski stranki smo glede načina izvajanja načela srednjeročne uravnoteženosti z amandmajem predlagali, da se v zakon vključi tako imenovana švicarska formula, ki je preizkušena, poudarjam, preizkušena tudi v drugih državah članicah EU. Švicarska formula predvideva namreč strožjetrošenje v času gospodarske rasti, predvsem takrat, ko je gospodarska rast nadpovprečna. Se pravi, da je treba varčevati takrat, ko imaš kaj, in sicer z namenom, da lahko zmanjšaš svojo zadolženost. Hkrati pa ta formula tudi zagotavlja večjo in hitrejšo odzivnost fiskalne politike na trenutne razmere. Vladni koncept pa je z dvema neenačbama nepreizkušen. Ker je nepreizkušen, so vprašljivi učinki oziroma rezultati, ki bi jih ta enačba lahko v praksi prinesla. Zastavlja se mi vprašanje, zakaj je treba odkrivati neko toplo vodo, če pa že imamo preizkušeno formulo, ki jo v bistvu uporabljajo skorajda vse članice držav EU. Zdaj bi se še ustavila pri 12. členu oziroma okoliščinah, v katerih se lahko odstopi od srednjeročne uravnoteženosti. V prvem odstavku, v točki 2 je namreč navedeno, da se od srednjeročne uravnoteženosti lahko odstopi v primeru neobičajnega dogodka, na katerega ni mogoče vplivati in ima pomembne posledice za finančno stanje sektorja države. Neobičajni dogodki po našem mnenju niso dovolj definirani. Jaz sem že pri prvem branju rekla, je to lahko marsikaj. Lahko je spet krpanje bančne luknje, lahko je to neka organizacija olimpijskih iger, nek koncert. Se pravi, če ti neobičajni dogodki niso dovolj definirani, so lahko karkoli. Seveda kot izgovor vsakršne oziroma trenutne vlade. Neobičajni dogodek se lahko zgodi že takoj po sprejetju tega zakona. Podatki namreč kažejo, da je znašal primanjkljaj za prvo četrtletje letošnjega leta 4,7 % BDP. In ta podatek je, lahko rečem, kar zaskrbljujoč. Za Slovenijo je pomembno, da dobi ta zakon. Ampak ta zakon mora imeti jasno določen način, merila in tudi okoliščine, da bomo enkrat in končno prišli do teh uravnoteženih javnih financ in pa uravnoteženega proračuna, o katerem se že tako dolgo pogovarjamo. Predlog zakona, ki ga imamo danes tu pred sabo, pa temelji na nepreizkušeni neenačbi in pa na nedorečenih okoliščinah, zato se močno bojim, da bo sprejetje takega akta imelo negativne posledice za javno porabo, posledično na gospodarsko rast, socialo in pa seveda blaginjo vseh nas, državljanov. Hvala lepa.
Hvala lepa. Postopkovno gospod Jože Tanko, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani! Ko poslušam to razpravo ob tem amandmaju Slovenske demokratske stranke, ne morem mimo dveh trditev, dveh tez, ki so se v povezavi s tem členom pojavile ali tukaj v državnem zboru, pri razpravi poslancev, ali pa ob tem, ko se je dajalo podporo rešitvi, ki jo je predlagala vlada. Kolega Prikl je dejal, da je naša formula, ki jo predlagamo za fiskalni zakon, preostra. Nova Slovenija pa je utemeljevala podporo temu zakonu s tem, da je predlagana z vladnim zakonom ostrejša formula, kot je švicarska formula. Glede na to, da je tu minister, bi rad, da nedvoumno pojasni, ali drži ena trditev ali drži druga trditev. Obe sta pa diametralno nasprotni pri tistih, ki vladni predlog fiskalnega zakona podpirajo. Diametralno nasprotni. Glede na to, da pred naslednjim krogom delitve časa, bi prosil, da minister pojasni, katera od trditev drži. Eno je izrekel gospod Prikl, drugo pa gospa Ljudmila Novak. Hvala lepa.
Hvala lepa. Minister želite odgovoriti? Besedo dajem ministru dr. Dušanu Mramorju.
Najlepša hvala. Bom začel s tem zadnjim vprašanjem, potem bi šel pa še na nekatera druga vprašanja, ki so se v tej diskusiji odprla. Oba imata prav. Ta razlika med obema formulama, ena je neenačba, druga je formula. Razlika je v tem, jaz jo bom imenoval EU-enačba, ker ta enačba oziroma neenačba, ki jo tukaj uporabljamo, je v bistvu neenačba, ki je zapis pravil pakta stabilnosti in rasti. Ta EU-neenačba omogoča, da v slabih časih imaš večji deficit, kot to omogoča švicarska formula. Se pravi, večji fiskalni stimulus. Seveda to pomeni, da je imel gospod Prikl prav, ko je rekel, da je švicarska formula preostra. Ampak seveda ima pa to svojo kazen. Kazen ima pa takrat, kadar je ekonomija pregreta, takrat je pa treba bolj ostro varčevati, da se, po domače povedano, notri prinese, kar se je več potrošilo v času krize. Tako da v bistvu imata oba prav. Tukaj je tudi razlika med obema pristopoma. Potem pa če smem, ko sem že pri besedi, še odgovoriti na nekatera druga vprašanja, ki so bila izpostavljena. Mi smo šli, to je pa, kar je gospod Šircelj izpostavil. Prva stvar, bi jaz rekel, je v zvezi s tem amandmajem, da razumemo, kakšna je razlika te tako imenovane švicarske formule in EU-neenačbe. Mi smo poskušali, jaz sem si zelo želel, da bi bil v bistvu čim širši konsenz, zato smo poskušali najti s SDS čim bližji kompromis tega, kar je na EU-ravni in kar je v bistvu bilo v prvotnem pravilu. Dejansko je res, da to EU- pravilo ima, bi rekel, malo manj stabilno to enačbo, zato smo zaradi tega v to enačbo vnesli spremembo, ki je, tako kot je rekel gospod Horvat, zbližala v bistvu gladkost teh dveh enačb, enačbe in neenačbe. To smo v bistvu naredili. Ta njegova trditev, da v normalnih razmerah in čez cikel velike razlike ni. Razlika je predvsem takrat, kadar je krizno stanje, in kadar je v bistvu stanje balona. Takrat se pa ta dva pristopa razlikujeta. Vedno znova poudarjam, kaj je problem, če bi šli na švicarsko formulo. Mi imamo evropska pravila, evropsko metodologijo. Ta evropska pravila in ta evropska metodologija je tisto, kar je zapisano v tej neenačbi. Res je, imate prav, gospa je poudarila, da nekatere države so tudi švicarsko formulo zapisale. Mi smo imeli v Rigi srečanje finančnih ministrov EU, to je ECOFIN. In smo predstavili izkušnje. So predstavili. Jaz nisem imel kaj predstaviti, ker mi tega še nismo sprejeli. Ampak so predstavili svoje izkušnje v zvezi z izvajanjem fiskalnega pravila. Ključni problem, ki je nastajal pri tistih, ki nimajo EU-pravil zapisanih v besedi ali tudi v formuli, je bil ta, da ko so izračunali po svojih pravilih, niso bili v skladu z EU- pravili, če so bili pa v skladu z EU- pravili, pa niso bili v skladu s svojim zakonom. In to so posebej izpostavili, in so rekli, da bodo morali to prilagoditi, ker enostavno je ta razlika precejšnja. Zato je najbolje, in to je bil tudi naš pristop, da se zapišejo EU-pravila v fiskalni zakon. Tudi če se ta spreminjajo, se avtomatsko spreminja v bistvu način izračuna najvišjih izdatkov. Potem bi pa rad še posebej poudaril. Mi smo šli, gospod Šircelj, računati to, kar ste vi povedali, in jaz s bojim, da ste se zmotili pri izračunu, ker nam ne pride 180 milijonov, ampak nam pride 9 milijonov. Pa še rast je treba upoštevati. In če še tisto rast upoštevaš, potem ker se ta R v formuli spremeni, je zaradi višje rasti to še manj kot 9 milijonov. Tako da, ne vemo, lahko da smo se mi zmotili. Jaz mislim, da smo trije tukaj gledali, da se nismo. Ampak to bi mogoče bilo pametno še enkrat preveriti. To je bilo tisto, če se spomnite, ko ste rekli, če se za relativno malo gospodarska rast poveča oziroma zmanjša. In potem recimo z vidika tega, kakšen bi bil ta vpliv 0,1-odstotnega povišanja ali znižanja rasti. Recimo v tem prehodnem obdobju, ko v bistvu moramo za 0,5 % BDP zmanjševati strukturni deficit, v tem obdobju bi imel v bistvu vpliv, če imamo za povišane, znižane predvidene gospodarske rasti za 0,1 % točke in bi se v tem obdobju pogledalo, kako to vpliva potem na dejansko povišanje ali znižanje javnofinančnega primanjkljaja, bi bilo to za 0,02 % BDP. Se pravi, da relativno majhen bi bil ta vpliv. Kar pa v bistvu ne bi vplivalo na izdatke, ker osnovna logika strukturnega deficita je tako, da si predstavljamo na dolgi rok recimo, da gospodarska rast povečuje bruto domači proizvod, in to je tisto, kar je potencialni proizvod, ko pa zanihaš okrog njega, je pa to strukturni zanihaj, ki ne vpliva na izdatke. Ko ti gre dobro, ne smeš povečati izdatkov bolj, da strukturni deficit je nič, in ko ti gre slabo, ne zmanjšaš izdatkov, se moraš zadolžiti v tistem obdobju, ne zmanjšaš izdatkov in v bistvu samo ta strukturni nihaj nevtraliziraš. To je ta tako imenovani avtomatski stabilizator. Tako da je ta vpliv tudi na prehodno obdobje minimalen. Če pa gledamo na obdobje po letu 2020, pa v teh normalnih razmerah praktično nima vpliva. Če bi bil pa zelo velik padec BDP, takrat je pa že vprašanje, če nismo v izjemnih okoliščinah. To bi bil moj odgovor. Če sem se kaj zmotil, me prosim, popravite. Potem je pa še vprašanje, ki se je odprlo tudi prvič in ko smo se pogovarjali, je bilo večkrat omenjeno to vprašanje, ali je sedaj to v skladu ali je tak zakon, kot je sedaj tukaj predviden, v skladu z ustavo ali ne. To se sicer ne veže neposredno, ampak samo posredno na ta amandma, ampak smo dobili mnenje dveh ustavnih pravnikov, da to ni v neskladju z ustavo in potem vsa ta vprašanja za leto 2015, ker sledimo tem evropskim predpisom in se zniža deficit pod 3 % v letu 2015, je to prvi triger, kot pravijo, in smo s tem v skladu z evropskimi pravili in v skladu tudi potem z ustavo. Za naprej pa je zelo jasno zapisano v ustavi, da v tem zakonu o fiskalnem pravilu mi določimo časovnico in način in časovni okvir izvajanja načela iz drugega odstavka tega člena. In ker smo mi v skladu z zakonom o fiskalnem pravilu, ta je pa določil časovnico in način prilagajanja temu srednjeročnemu ravnovesju, se pravi strukturni deficit nič, je po mnenju pravnikov to sedaj v skladu z ustavo. Toliko z moje strani. Hvala.
Hvala lepa. Želite razpravljati? Replika. Izvolite, gospod Šircelj.
Hvala lepa. Hvala lepa ministru za odgovor. Pa vseeno da nekoliko razčistiva to zadevo glede finančnega učinka. Jaz sem povedal, da v obdobju, ko se bruto družbeni proizvod zmanjša, na primer za 0,5 %, se pravi stopnja rasti je 0,5 in potem se zmanjša na 0,4, kar pomeni za 0,1-odstotno točko, da je na tem primeru po vaši formuli treba izračunati oziroma na novo določiti odhodke državnega proračuna, in sicer takrat po tej formuli padejo za 0,5 bruto družbenega proizvoda. To so izračuni, ki smo jih dejansko dobili. Tudi če se za 0,2-odstotne točke zmanjša, je treba za 0,5. In potem, ko pride na 0,5, potem pa vaša formula začne delovati normalno, da če pade za 0,6 % bruto družbeni proizvod, se tudi odhodki zmanjšajo za 0,6 %. Imamo torej to območje med 0,5 % bruto družbenega proizvoda in 0 % bruto družbenega proizvoda, ko vam formula ne deluje oziroma deluje tako, da v tistem momentu se morajo odhodki zmanjšati za več. In če pade BDP za 0,1-odstotne točke, potem morajo odhodki pasti za 0,5 % bruto družbenega proizvoda. Bruto družbeni proizvod je 35 milijard. En odstotek od 35 milijard je 350 milijonov, pol odstotka je 175 milijonov. In tako sem jaz govoril o 180 milijonih. To je zelo enostaven izračun. Mislim, da je vsem jasno, zakaj je. Če boste vi dali v vaše formule in v vaše analize in v vaše računalnike gospodarsko rast, pa to sprejemljivo, pa drugo spremenljivko pa tako naprej, glejte, jaz verjamem, minister, da bodo dobili rezultate, kakršne boste hoteli in kakršne spremenljivke boste v računalnik dali. Vendar enostaven izračun pove, da BDP bo padel za 0,1 % in v tem primeru se bodo odhodki zmanjšali za 0,5 % BDP. Poglejte, to so dejansko izračuni, ki so jih naredili na Ekonomski fakulteti. Jaz sem že enkrat rekel, ne bom tukaj govoril o ljudeh, ki so jih naredili, oba jih poznava, in kaže na pomanjkljivost te formule oziroma ne formule, se opravičujem, neenačb. Ko govorite o evropskih neenačbah in da je to evropsko in tako naprej. Glejte, jaz ne poznam, da bi imela Evropa poenostavljeni dve neenačbi, tako kot jih imamo mi. Vsak ima v formuli neko specifiko, neko posebnost in tako naprej. Tudi ne poznam, da bi Evropa predpisala neke neenačbe za izračun fiskalnega pravila. Če jih, bi me prav zanimalo, kje to dejansko obstaja. Vsaka država ima malo drugače, pa vsaka država navsezadnje, tudi ta pogodba, ki smo jo podpisali, omogoča državam, da dejansko poiščejo neko svojo pot. Se tukaj strinjam. Drugo pa je, ali je to evropsko pravilo v skladu z ustavo. To, da ste vi vprašali dva ustavna pravnika, mene na podlagi tega, da je Državni zbor zaprosil in Mandatno-volilna komisija, komisija, ki jo vodi gospod Horvat, [[…]]
Gospod Šircelj [[…]]
[[…]]v zvezi z mandatom gospoda Janše šest ustavnih pravnikov – glejte, mene ne zadovolji. Mnenje ustavnih pravnikov, kolikor jih imate, toliko več mnenj boste imeli, krat dva. Odvisno od tega, koliko jih plačate pa kaj bi radi od njih. Tako da, oprostite, večina ustavnih pravnikov, morda je kdo izjema. To je pač odgovor, moja replika na to, kar ste dejansko povedali, in se zahvaljujem predsedujoči, da mi je dala minuto in 20 sekund več.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Prosim za prijavo. Besedo ima mag. Anže Logar. Zgleda, da res ta naprava ne deluje.
Evo, deluje.
Bo, super.
Hvala za besedo, predsedujoča. Zdaj v Sloveniji smo večkrat priča neki politiki, ki bi, pa ne bi. Vse rešitve nakazujejo neko smer, nimajo pa neke finalizacije, nekega zaključka, ki bi prinesla to, kar si vsi želimo. Bodisi niso dovolj pogumne, bodisi zanalašč nek segment izpustijo, bodisi namesto enačaja postavijo neko drugo matematično operacijo, je večje, je manjše. Predstavljajte si neko državo, ki zaradi, ne vem, želje po tem, da ne bi pretirano zapravljala, zaradi odgovorne politike svoje državljane vpraša, ali so pripravljeni sprejeti neke posebej restriktivne matematične zakonitosti, da ne bi nobena vlada v prihodnje zapravila več, kot ustvari. In dajte to vprašanje na referendum in se potem vprašajte, koliko ljudi bo to podprlo. Recimo, naredite to v Grčiji. Rezultat, mislim, da je več ali manj jasen. Naredite to v Sloveniji. Bojim se, da zaradi demagoških razprav nekaterih bi se kazalec prav tako bolj nagnil na vrednost pod 50 %. Naredite to v Švici, pa boste dobili zanimiv rezultat. Švicarji so to naredili leta 2001 na referendumu. Formula z enačajem, torej zelo konkretna formula je bila postavljena na njihov referendum. Veste, koliko Švicarjev je podprlo to reformo oziroma ta zapis v ustavo? 85 %! Leta 2003 so to formulo začeli uporabljati, zapisana je v ustavi, od takrat so jim sledile nekatere države. Veste, kakšen dolg ima Švica? Pod 20 % BDP. Kje pa je Slovenija? Pri več kot 80 %. Slovenci bi zelo radi živeli življenje Švicarja, imeli njegovo plačo, tam smučali, tudi verjetno kupili vinjeto, ampak ne bi pa imeli eksaktne formule v ustavi in v izvedbenem ustavnem zakonu oziroma pravilu. Zakaj? Zato ker bojda preveč stiska javne finance. Primer Slovaške. Leta 2011 so ga vpeljali v ustavo. Tam je zadeva tudi zelo enostavna. Ko javni dolg doseže 53 % BDP, se avtomatično sproži mehanizem, in se zamrznejo plače. Avtomatično. Če ta dolg doseže 55 % BDP, se avtomatično javni odhodki zmanjšajo za 3 %. Če preseže 57 %, vlada pripravi izravnan proračun, odhodkov toliko kot prihodkov. Pa naj radikalna levica še tako ropota, pa naj neka druga stranka še tako skače do neba. Izravnan proračun. Zakaj? Zato da ima država usklajene javne finance. Poglejte njihovo gibanje, po sprejetju tega pravila se je proračun začel izravnavati in javni dolg zmanjševati. Zelo enostavno je tako navreči, poglejte, ZDA nima zlatega fiskalnega pravila, zato je njihov BDP nad stopnjami, ki so bile pred krizo. Pa naj tisti, ki to govorijo, malce literature tudi preberejo, ne pa samo to, kar jim napišejo na kakšnem inštitutu. Tudi ZDA imajo od leta 2010 neko, sicer malce drugačno "pay-as-you-go" pravilo. Ampak ga ima ravno zaradi naraščanja javnega dolga, ki je, kot vemo, kar precej visok. Je pa res, da recimo Rusija tega pravila pa nima. Ampak poglejmo, kakšna je gospodarska situacija v Rusiji. In poglejmo, kakšna je gospodarska situacija v Rusiji. In poglejmo v državah, ki so to fiskalno pravilo uvedle, kako se je potem gibala njihova zadolženost. Ko govorimo o našem predlogu švicarske formule, ni to zato, ker bi želeli, ne vem, komplicirati ali pa vlado postaviti pred izjemno težko nalogo. Ne. Želimo vladi dati nek instrument, ki se je dokazal v državah, da deluje. Zakaj nekaj spreminjati z dvotretjinsko večino, če se celo koalicijski poslanci pravijo, glejte, saj jaz ne poznam čisto dobro, ne vem, kako bo, ampak jaz zaupam, če pa slučajno ne bo, potem pa bo treba udariti po mizi. Če imamo švicarsko formulo, ki dokazano deluje, in je treba očitno, ne vem, zakaj, izumiti nekaj novega, zato da mogoče ne bo delovalo ali pa ker v 12. členu pravi, kdaj se lahko mi izognemo tem pravilom. Drugi odstavek, "nastanek in prenehanje okoliščin, ki torej omilijo oziroma izključijo delovanje mehanizma, določi vlada po pridobitvi ocene fiskalnega sveta". Zdaj pa pojdite v Nemčijo, pa boste videli, da je tam postopek bistveno drugačen, da ni dveh razlogov, kot jih navaja ta 12. člen, ampak govori samo v primeru neobičajnega dogodka, na katerega ni mogoče vplivati, in ima vpliv na javne finance, ob hkratni zavezi, da vlada pride pred državnim zbor s tako imenovanim amortizacijskim planom in ga državni zbor oziroma parlament z absolutno večino potrdi. Tudi nek mehanizem, ki deluje. Ampak ne, mi bi, pa ne bi, bi sicer na prvi pogled sprejeli neko kvazi švicarsko formulo, ampak ne bi pa radi, da je tako zavezujoča. Saj poznamo, če nekaj ni zavezujoče, potem hitro gremo malce počasneje ali pa malce hitreje. Poglejmo že z zavezujočimi stvarmi iz ustave, ko zamujamo dva, tri leta. In potem tisti, ki so državo najbolj zadolžili v enem letu vlade, pridigajo o tem, kako naj nekdo neko formulo vsiljuje ali ne. Za zaključek. Gospod Prikl je prej govoril, da je ta švicarska formula preveč omejujoča, preveč restriktivna. Potem nam je pa minister za finance povedal, da v obdobju konjunkture, torej takrat, ko imamo gospodarsko rast, da je takrat ta formula, ki jo predlaga vlada, v resnici bo restriktivna. Takrat, ko je gospodarska rast, je ta dodatek, ki ga lahko država zapravi, manjši oziroma bolj restriktiven. To je rekel minister. Zdaj pa poglejte, mi smo v fazi gospodarske rasti. Mi smo fazo krize prešli. In zdaj vi sprejemate zakon, ki je v fazi gospodarske rasti bolj restriktiven. Ko boste vi, Desus, morali vzeti besede nazaj po usklajevanju, ko bo SD moral vzeti nazaj besede o dviganju socialnih transferjev, ker bo ta omejitev v izvedbenem zakonu. Če pa bi zbrali švicarsko formulo, bi bile pa te škarje večje, in bi ta dvig lahko lažje prilagodili švicarski formuli. Zato se še enkrat vračam k uvodnemu prispevku gospoda Širclja, enako tudi jaz prepričujem za dobro Slovenije, za dobro preglednosti in za dobro čim boljšega izkoristka tega začetka gospodarske rasti, podprite naš amandma, švicarsko formulo in bo zakon zadovoljil tako vaše potrebe, ne bo vam treba dvomiti, ker imate jasne primere, da zakon deluje. In še tista široka podpora bo dosežena, ko bomo pač vsi podprli ta zakon, pa četudi zato ne bomo dobili kakšne službe v tujini, recimo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Primož Hainz.
Hvala lepa za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovane kolegice in kolegi! Razprava je šla zelo na široko, tako da si ne morem kaj, da ne bi dal tudi sam tri pripombe na razpravo, ki niso zelo matematično, ekonomsko točne, ampak so neko moje opažanje. Najprej moram reči, da danes vsi vemo, kaj bi bilo treba in česa ne bi bilo treba. Ampak od tistih so eni, ko so bili na oblasti, napihovali gospodarski balon, kreditni balon, da se je potem tako rekoč razpočil. Drugi potem pripovedujejo, da je treba paziti, kako se dela z denarjem, da je treba toliko zapraviti, kot si zaslužil, sami so pa zadolžili v tistem času za milijarde. Tretji, nas pošiljajo v Nemčijo, ki je velik zgled. Jaz vsa moram spomniti kot zgodovinar, Nemčija v 19. stoletju se je dvakrat grozljivo zadolžila, a nikoli ni vrnila svojih posojil. Tako da moram reči, da bi v tej razpravi morali biti malo skoncentrirani samo na ta konkreten zakon in konkreten primer, in bi bilo manj tistega, čemur se da tudi nasprotovati. Sem pa jaz eden tistih, gospod Logar, ki verjamem ministru, da v tem trenutku, realnost tega trenutka je takšna, da je treba ta fiskalni zakon podpreti tak, kot je. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Franc Jurša.
Hvala lepa za besedo, gospa podpredsednica. Lep pozdrav vsem kolegicam in kolegom v dvorani, kakor tudi vsem, ki prisostvujejo današnji seji! Veseli me poziv kolegov iz Slovenske demokratske stranke, ki na nek način vneto zagovarjajo fiskalno pravilo, seveda s poudarkom na švicarski formuli. Ampak jaz bi vseeno izkoristil, da vas še enkrat povabim, da se danes odločite in podprete to fiskalno pravilo. Moram reči, da tudi v naši poslanski skupini, v naši stranki nismo na začetku bili najbolj navdušeni nad tem fiskalnim pravilom, ampak ocenjujemo enostavno in preprosto, da verjetno brez tega ne gre. Seveda šlo bi, če bi ravnali po ZKP. Vsak slovenski kmet ali prleški kmet, ki ga malo bolj poznam, ali pa družina dveh upokojencev, ki imajo povprečno slovensko pokojnino, ve enostavno in preprosto, da porabi lahko toliko, kolikor prihodkov ima. In če bi to formulo upoštevala tudi sleherna dosedanja vlada, bi ne bili v težavah, takšnih kot smo. To fiskalno pravilo in ta formula, ki je zapisana v zakonu, bi zelo dobro prišla ravno v letih debelih krav. Se pravi, sedaj je čas, ko malo zamujamo s to formulo. Morali bi jo mogoče imeti že takoj po letu 2004 ali pa tu nekje. Moram reči, da smo znotraj koalicije zelo usklajevali fiskalno pravilo. Tu mislim na poslansko skupino, ki ji pripadam. Usklajevali pa smo se tudi z vlado. Verjetno smo bili mi dostikrat že zelo tečni ministru in predstavniku ministrstva, ker se dobro zavedamo, da socialnega položaja naših državljank in državljanov ne smemo poslabševati. Tu predvsem mislimo na tiste, ki so dejansko skoraj že na socialnem robu. To pa so upokojenci z nizko pokojnino. To so delavci z minimalno plačo. To so tisti, ki prejemajo socialne transfere in še nekateri drugi, ki živijo dejansko na obrobju. Ti ne smejo nositi posledic napak, ki jih delajo vlade. To fiskalno pravilo ni toliko za državljanke in državljane, ampak za vlado, ki ima takrat, ko pride na oblast, velike oči. S temi velikimi očmi gleda na svet malo drugače kot preprosti državljanke in državljani. Tu bi želel tudi izpostaviti, da mi nismo podprli 15. decembra lanskega leta predloga, ki ga je pripravila Slovenska demokratska stranka, to pa predvsem zaradi določbe, ki praktično preprečuje ustanovitev demografskega rezervnega sklada. Določba je onemogočala tudi nakazilo 50 milijonov evrov iz sklada na ZPIZ za usklajevanje pokojnin ter onemogočila tudi prenos 10 % kupnine državnega premoženja. Zaradi tega takrat mi tega nismo podprli. Za nas je ključnega pomena, da se dejansko demografski sklad ustanovi in se s tem zagarantirajo v prihodnosti tudi za naslednje generacije ustrezne pokojnine. Zavedamo pa se, da bomo morali, kljub temu da nismo nikoli bili preveliki zagovorniki pokojninskih reform, namreč danes je nekdo v razpravi rekel, da v preteklosti tudi v stranki, kateri pripadam jaz, se pravi v Desusu, nismo podprli pokojninske reforme, ki jo je pripravil dr. Svetlik. Res je, da je nismo podprli, ker je po naši oceni bila slaba, ker je enostavno bila reforma nekako usmerjena v 20 let naprej. Zdaj pa, drage kolegice in kolegi, povejte mi, kdo je tisti vedeževalec, vedeževalka, da bo vedel povedati, kaj se bo dogajalo čez 20 let. Pozneje je prišla neka nova pokojninska reforma, za katero jaz moram reči, čeprav je bil takrat minister Vizjak, da je bila za nas sprejemljiva in dobra, ker je segala v neko bližnjo prihodnost. In to reformo smo seveda tudi mi z veseljem podprli. Ne bomo pa nasprotovali, če se bomo čez nekaj let začeli pogovarjati o novi pokojninski reformi, saj vemo, kakšni so demografski kazalniki. In na tak način nekako moramo gledati na zadeve. Ne pa na neko daljše obdobje. To pa lahko počnejo samo tisti, ki znajo vedeževati. Če bi rekel še mogoče nekaj tistega konkretnega, kar je dejansko v tem zakonu napisano. Prihodki in izdatki v proračunu države morajo biti srednjeročno uravnoteženi in brez zadolževanja. Ali pa morajo prihodki presegati izdatke. Od tega načela se lahko začasno odstopi samo v izjemnih okoliščinah za državo. Zakaj sem to izpostavil? Predvsem zaradi tega, ker državni zbor vsako leto sprejema proračune in se mora odločiti, katero zadevo bo dejansko izpeljal, katere pa ne, da bo proračun na nek način tudi uravnovesil. Nekako smo bili v naši poslanski skupini s to ugotovitvijo tudi zadovoljni, saj ugotavljamo, da dejansko danes, pa tudi v prihodnje verjetno ne bo nobene poslanske skupine, ki bi si upala reči, da upokojenci ne bodo dobili 10., 11. ali 12. pokojnine ali da ne bodo dobili tisti najrevnejši socialnih transferov, kajti takrat bi verjetno lahko državni zbor gledali s Šubičeve na ulici zunaj in s Tomšičeve s te strani od zunaj.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Dušan Verbič. Replika, mag. Branko Grims, izvolite.
Hvala. Glejte, vedno znova se srečamo s trditvijo tipa tistega načina diskurza, ki ga jev tem parlamentu uvedel gospod Cvikel. Zdajle je bilo spet rečeno, da bi morali to formulo imeti že od leta 2004 naprej, ampak v praksi, veste, je to tako. Do leta 2008 je ta država imela zelo nizko stopnjo zadolženosti, gibala se je do 7 oziroma 8 milijard, in to ves čas od osamosvojitve, s celotnim jugoslovanskim dolgom naprej. Ko govorimo o fiskalnem pravilu, ta zajema itak samo javne finance. In tudi ko govorimo o zadolženosti, je smiselno govoriti o tisti zadolženosti, za katero stojimo davkoplačevalci. Se pravi, gre za javni dolg. Javni dolg, kot rečeno, je bil do takrat nekje blizu 8 milijard. Potem je že začela svoje delo vlada tranzicijske levice gospoda Pahorja. Ampak kaj so oni naredili? Takrat so se škarje razprle. Oni so ob tem, ko so sami napovedali znižanje prihodkov, povečali porabo za skoraj milijardo po tistem prvem rebalansu. In takrat se je začela ta vesela pot v pekel, s kakšnim sirtakijem za ozadje. Tako kot jo zdajle igrajo že od leta 2009 do današnjega dne. Zato se je nabralo 20 milijard dolga. En dolg se je potem saniral z drugim, s tretjim in danes pravzaprav že ni več nekega manevrskega prostora, ker obresti že toliko požgejo. Da se ta proces ustavi, je treba sprejeti fiskalno pravilo.
Hvala lepa. Mag. Dušan Gerbič, izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik, ministra pač žal ni. Kljub vsemu bi ga pozdravil. Kolega in kolegico njegova, poslanke in poslanci, prav lep pozdrav! Zavedam se, da bo moja razprava nekako prikaz že znanih dejstev in izrečenih besed, vezanih na fiskalno pravilo. Vendar zaradi pomembnosti same materije za Republiko Slovenijo menim, da zaradi odprave trenutno neustavnega stanja je morda celo to tudi potrebno. Soočamo se z realnostjo v naši državi, in sicer da smo že vrsto let v javnofinančnem neravnotežju in ta dejansko razkriva pomanjkljivosti v načrtovanju in izvajanju javnofinančne politike. Izrečeni stavek, ki smo ga v zadnjih letih imeli priložnost velikokrat slišati, tudi v zadnjih tednih. Predlog zakona, ki je pred nami, sem prepričan, da sledi bistvu zavrnjenega predloga, ki je bil vložen pred dobre pol leta s strani opozicijske stranke SDS. Vendar ta današnji predlog zakona ima svojo vsebino prilagojeno današnjim razmeram države Republike Slovenije, v katerih se nahajamo. Naslednje, kar je zelo pomembno, je zavezujoč za katerokoli vlado glede vodenja javnofinančne politike, ki ne bo v škodo države. In tisto, kar je tudi pomembno in je bilo danes tudi že nekajkrat izrečeno, je, da sledi bistvu, to je, da država lahko zapravi samo toliko, kot tudi ustvari. Zaradi pomembnosti bom še enkrat ponovil tisto, kar menim, da je danes resnično najpomembnejša tema, in sicer odprava neustavnega stanja, v katerem se nahajamo v zvezi s predmetno materijo. Kot poslanec koalicije si dovolim nagovoriti vse tiste poslance in poslanke, ne glede na to, ali so prisotni v dvorani ali ne, ki so v dilemi podpreti ali ne podpreti predlagani zakon, imenovan Zakon o fiskalnem pravilu. Kaj je tisto, kar je in kar še ni bilo v teh dneh že velikokrat izrečeno in bi morda tovrstne poslance prepričalo? Kot prvo prav gotovo dejstvo, da se je spremenila Ustava RS, ki je vgradila to materijo v 148. člen, in to v mesecu maju leta 2013. Sam osebno verjamem, da je bilo v takratnem času vloženo veliko aktivnosti ob zavedanju, da je za Republiko Slovenijo ta aktivnost nujno potrebna. Tukaj bi rad poudaril, da vsi tisti poslanci, ki so glasovali za to spremembo, so resnično bili državotvorni. Istočasno pa je dejstvo, da je Republika Slovenija ena redkih držav, ki zamuja s sprejetjem te zakonodaje. Tudi to smo v zadnjih dneh in danes velikokrat slišali. In kaj to pomeni? Tovrstna zadeva bi morala biti že urejena do meseca novembra 2013. Danes smo julija 2015. To pomeni, da smo globoko v zamudi. Nadalje. Sprejetje zakona o fiskalnem pravilu ima močno sporočilno vrednost Državnega zbora kot zakonodajne veje oblasti državljanom in državljankam, da je prišel čas, da izvršilna veja oblasti, se pravi Vlada Republike Slovenije začne upravljati finance države skrajno odgovorno in gospodarno. To je tisto, ki se je danes tudi že nekajkrat omenjalo s preprostimi besedami: država lahko troši in porabi samo toliko, kolikor lahko tudi ustvari. Nadalje ima sprejetje tega zakona tudi jasno in nedvoumno sporočilo tujini, tukaj imam v mislih predvsem evropske institucije, še posebno Mednarodni denarni sklad, da je Republika Slovenija kredibilna država, da svoje finance ureja na način, da si želi priti z javnimi financami na nivo, ki je primerljiv z najbolj odgovornimi in finančno stabilnimi državami Evropske unije. Prav tako menim, da se s sprejetjem tega zakona lahko upravičeno pričakuje, da se bodo bonitetne ocene Republike Slovenije izboljšale in posledično pomeni ugodnejši denarni vir za našo državo. Mislim, da smo tukaj zelo enotni, da Republika Slovenija to še kako potrebuje. Nadalje menim, da so bili, kar sem že prej omenil, vsi poslanci zelo državotvorni, ko so v letu 2013 sprejeli spremembo ustave, vezano na 148. člen. Prav tako menim, da so se zavedali pomena fiskalnega pravila za državljane in državljanke in kaj pomeni načelo previdnosti pri zasledovanju proračunske discipline ter vzporedno s tem tudi načelo srednjeročne uravnoteženosti. Danes pa tudi v teh dneh ni bilo veliko govora, pa vseeno menim, da je tudi pomembno. Gospodarska zbornica po izjavah sodeč sprejema in tudi zagovarja zakon o fiskalnem pravilu, ker menijo, da je tesno povezano z zagotavljanjem finančne suverenosti države. Prav bi bilo, da se tudi poslanci zavedamo glasu gospodarstva in ga dejansko tudi upoštevamo. Naj zaključim. Spoštovane poslanke in poslanci, sklicujem se na vašo državotvornost in da je v interesu državljank in državljanov, da se sprejme zakon o fiskalnem pravilu. Hvala lepa.
Hvala lepa. Še razprava? Prosim, če se prijavite. Besedo ima gospod Ivan Škodnik, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Lep pozdrav vsem skupaj! Danes sem bil zelo dolgo v tej dvorani, še posebej ker je to področje nekaj posebnega. Ne bom rekel, da finance niso čisto moje področje, ampak v poklicu, v življenju sem se marsikdaj s tem srečeval. Rad pa bi povedal tudi tistim, ki so mogoče zunaj, ki nas poslušajo izven te dvorane, na nek enostaven način, kako sem pravzaprav to jaz razumel, ko nam je prišel v našo poslansko skupino to prvič razložiti gospod minister. Takrat sem se spomnil tistih besed iz otroštva, izhajam iz kmečke družine, lahko bi rekli tudi danes, da upoštevamo včasih tudi neko logiko, ki je zelo pomembna, to je kmečka logika. Lahko bi rekli tudi neko kmečko pravilo danes, ko govorimo o vseh mogočih formulah, ali pa kmečka formula, ki je nezmotljiva. To fiskalno pravilo bi razložil v treh točkah. Prvič, kot sem si zapomnil, pa nekako sam o tem razmišljam, da je logično, kakor tudi vsi razmišljamo, da porabiš lahko toliko, kot ustvariš. In se ne zadolžuješ. Še manj, da bi zadolževali pri tem prihodnje rodove. Glejte, danes si lahko marsikdo vzame kredit. Celo kredit, da gre na morje, na počitnice. Ampak ko bo prišel s počitnic, bo začel študirati, da bo moral to nekoč vrniti. Na lizing lahko dobimo zelo bogate avtomobile. Ampak to bo treba nekoč vrniti. Spomnim se otroštva, prijatelji, ki so živeli v Nemčiji, so nas obiskali, to je sigurno že 45 let, živeli so pač tu v Sloveniji, pa so šli v tujino, ustvarili so si podjetje in ta gospod, se spomnim, star sem bil manj kot 15 let, je očetu rekel: "Po 30 letih podjetništva gremo prvič na morje." To sem si zelo dobro zapomnil. In to nekako si dajem v spomin in povezujem to s tem fiskalnim zakonom. Drugič. S fiskalnim pravilom se omejuje vsaka vlada na področju odhodkov, omejujejo se politični apetiti po zapravljanju. Tretjič. Fiskalni zakon vzpostavlja neodvisno institucijo, ki jo imenujemo fiskalni svet, ki opozarja politike na pasti zapravljanja. Danes bom deloval državotvorno in bom glasoval za fiskalni zakon.Hvala.
Hvala lepa. Gospod Jože Tanko, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Pri nas je vedno tako, da tisto, kar v tujini funkcionira, je treba pri nas še nekoliko popraviti, dopolniti ali pa spremeniti. In pravzaprav je ni rešitve v Državnem zboru ali ki jo dobimo, da ne bi kakšne stvari mi še malo izboljšali, in sicer tako, da potem v praksi ne deluje. Tipičen primer tega je tudi to, kar je predlagano z izvedbenim zakonom o fiskalnem pravilu. Če smo se takrat z veliko večino strinjali v Državnem zboru, da se lahko od tega načela uravnoteženosti javnih financ lahko odstopa samo izjemoma, kar pomeni, da morajo biti izjeme določene v posebnem delu in ne že s samo formulo, je minister predlagal zdaj formulo oziroma je tudi vlada sprejela, koalicija za njo navija, ki prinaša izjeme že v izhodišču, že v startu in potem v nadaljevanju ima še poseben člen, ki še dodatno obravnava posebne izjemne okoliščine. Dvakrat imamo to zdaj v tem ustavnem zakonu zapisano. Če se vlada, če se vladna koalicija, če se podporniki te ustavne spremembe pač na takšen način lotevate urejanja ključnega problema v tej državi, to se pravi javnih financ, potem ste se zavestno odločili za neko diverzijo na javne finance. Ne uporabite nikoli in ne predlagate nikoli nekaj, in to v celoti, kar nekje že deluje, kar funkcionira, ampak je vedno treba narediti nekaj naporov, da se izumi še nekaj zraven, kar omogoča toleranco, kar povečuje tolerančno območje za tisto, kar predlagate. In takšen pristop pri tem izvedbenem zakonu je milo rečeno neresen. Če bi imeli odgovorno vlado, če imeli odgovorne vlade v preteklosti, bi v bistvu tega fiskalnega pravila niti ne bi potrebovali – ne v ustavi in ne posebnega zakona, ker bi vsakokratna vlada vedela, bi čutila, do kod se lahko poseže z odmiki od uravnoteženih javnih financ. Žal smo imeli v bistvu samo eno resno obdobje, ko se je to dejansko dosegalo. To je bilo obdobje 2004–2008, kjer je v letu 2007 praktično prišlo do presežka v proračunu. Pa tudi 2008 bi se, če ne bi nastopila mandat nova vlada, ker je tisti mesec in pol ali dva meseca na koncu se je s temi apetiti, z obremenitvami proračuna, da se je nekaj nakopalo predhodnikom, poslabšalo, in se je izkazal približno sto milijonov ali še nekaj večji primanjkljaj. Vlada v obdobju 2004–2008, to je bila prva Janševa vlada, je te javnofinančne rezultate dosegala, kljub temu da je bila izvedena davčna reforma, o kateri večkrat govorite vsi in ne pozabite nikoli povedati, da zaradi tega manjka v proračunih milijarda in dvesto milijonov evrov. Kljub zmanjšanju prihodkov proračuna, ker so se naredile olajšave za približno 600 milijonov v gospodarstvu in 600 milijonov na davkih, je prišlo do uravnoteženega proračuna. Vse tisto, kar je potem sledilo, to je bilo v obdobju 2008–2011, je bil eklatanten odmik od uravnoteženja javnih financ, sistemski pristop k temu, da so se financirale in izvajale politike, za katere v proračunu ni bilo nobenega pokritja. Gospod Borut Pahor, gospod France Križanič in njihova ekipa je delala vse v popolnoma nasprotni smeri. Edina parola, ki smo jo tukaj slišali, je bila, da bo prišel francosko-nemški vlak, ki bo potegnil slovensko gospodarstvo in javne finance iz te globoke krize, v katero je padla. To čakanje na francosko-nemški vlak je stalo 8 milijard. Toliko je bilo takrat izvedenih v treh letih dodatnih zadolžitev. In teh 8 milijard je bilo podobno kot v Grčiji porabljenih izključno za javno porabo. Nobenih investicij nobenih ukrepov za gospodarstvo. Izvedena pa so bila v tem obdobju še mnoga socialna poslabšanja s spremembami zakonov in speljani dodatni davki, pa kljub temu je bilo potrebnih še 8 milijard. In če se ne motim, se je dogajalo nekaj podobnega tudi v mandatu vlade Alenke Bratušek, ki je prišla za drugo vlado Janeza Janše. Samo z eno razliko – vse je potekalo samo še trikrat hitrejše. Tukaj smo neprestano poslušali, tudi takratne predstavnike vlade, finančnega ministra, da je ponujal te naše obveznice v odkup. Saj nismo poslušali drugega takrat v državnem zboru. In ista politika, to se pravi dodatni davki, dodatne obremenitve in samo financiranje javne porabe. Tukaj v tem državnem zboru je tedanja predsednica vlade javno rekla, da ne bo nobenih posegov v javni sektor. In gospa je pred nekima dvema urama predavala o odgovornosti, kako moramo ravnati, da ne bomo imeli podobnih težav kot Grčija. Hitrost je šla pa eksponentno gor, kar zadeva njeno obdobje in zadolževanje. V enem letu in še nekaj, poglejte podatke, pa boste videli, kako je to potekalo. Kar zadeva besedilo ustave, tega je pripravila vlada Janeza Janše. Tedanja največja opozicijska stranka Pozitivna Slovenija, ki jo je vodila Alenka Bratušek, je nasprotovala vpisu fiskalnega pravila v ustavo z vsemi štirimi, dokler ni gospa postala predsednica vlade in je prišla s prvega obiska v Bruslju. Od takrat naprej se je politika, pristop do tega popolnoma se je spremenil. To imate v magnetogramih, to imate v dejanjih, to imate v glasovanju. In SD, ki je na začetku govoril nekaj o odgovornosti za fiskalno pravilo, poglejte glasovanje. Če se ne motim, je samo gospod Borut Pahor podprl fiskalno pravilo in zapis v ustavo. Toliko o tem, kako zvesto sledite svojim idealom, zvesto slediti tistemu, kar govorite. In sedaj smo priča pri nekaterih skoku na glavo v prazen bazen, tako pri Zavezništvu, tako pri nekaterih drugih, ki bodo vztrajali na novi poti, ki so si jo sedaj zaradi sile razmer tudi nekako uredili in zadevo spremenili. Kar zadeva to, kar sem vprašal na začetku v tem procesnem delu gospoda ministra. Ali zavaja minister ali pa tisti, ki opravičujejo eno ali drugo rešitev v izvedbenem zakonu, ne razumejo, za kaj gre. Kako mora nekdo, ki govori kot poslanec, ki se je podrobno poglobil v dopolnjeni predlog zakona o izvedbi fiskalnega pravila, govoriti o tem, da našega predloga ne bo podprl, ker je ostrejši, ker je manj toleranten do izvajanja javnih financ, kot je vladni predlog? In kako istočasno ob isti rešitvi razumeti nekoga, ki je pristopil k podpori, da predlaga minister ostrejšo rešitev, kot je naš predlog, ki smo ga zagovarjali, kot je švicarska formula. To pomeni, da tisti, ki pristopate k temu paktu za zapis fiskalnega pravila v izvedbeni zakon, iščete samo opravičila, kako boste preko, ne vem, projektov, o katerih največ pove gospod Dobovšek, prišli do nekih rešitev, pa nekoliko žrtvovali tudi svoja načela in svoj ponos. Jaz mislim, da bi morali v tem delu, če hočemo, da bodo stvari zelo nedvoumne, da ne bo nobenih nekih razglabljanj o tem, ali je tisto, kar je prava rešitev ali ni prava rešitev, potem ko se bo ta zakon izvajal, da ne bo vsakokratna vlada imela pravico kakršnekoli interpretacije za tisto, kar bo počela, in si potem preko fiskalnega sveta, ki ga bo sama imenovala, dobila neko legitimacijo za tisto, kar počne, da bi moralo biti v izvedbenem zakonu zapisano nekaj takega, kar je popolnoma nedvoumno. In namen zapisa fiskalnega pravila v ustavo je tudi ta, da se lahko vsakokratna rešitev preveri v primerih tudi na Ustavnem sodišču. In to, kar počnete s tem predlogom tega zakona, pomeni, da imamo v bistvu dve ustavi. Eno, ki smo jo sprejeli leta 2013, eno ustavo pa boste sprejeli sedaj, ki je drugačna od tiste zapisane v 148. členu, kar zadeva področje urejanja javnih financ. Megla, popolna megla. In stvar, ki jo predlagate, je neustrezno urejena. Če zakonska rešitev ni nedvoumna, če dopušča 30 interpretacij, 45 pravilnih izvedb, potem to ni formula in to ni zakon. Če nismo sposobni napisati v izvedbo ustavne določbe nekaj, kar je nedvoumno, kar je jasno vsakomur, ki prime zadevo v roke, ki ima eno rešitev, potem nekaj s to formulo, po tistem, ko predlaga vlada neenačbo, ni enako. Švicarska formula pomeni proračunski primanjkljaj, pa kakorkoli je enako. Vlada predlaga manjše ali enako. To že v principu ne gre za formulo, gre za neenačbo. In neenačba ima, kot vemo vsi, več rešitev. Neenačba ima praviloma vedno več rešitev. Ima zgornjo, spodnjo, pa še kaj vmes, pa tako naprej. Zato pravim, da je nedopustno, da se gremo neko politiko, neko stvar na tem, na področju javnih financ, ki nima nedvoumne rešitve, ampak ima vgrajene dvojne izjeme. To se pravi, prvo v izhodišču, v startu v formuli in še potem posebno določbo o izjemah. Pričakovati, da bomo izvajali in delali v javnih financah tako, da bodo stvari urejene, čiste, transparentne, pregledne, je s tako rešitvijo nemogoče. To je pravzaprav princip delovanja vseh levih vlad do sedaj, ko so se vedno iskali samo razlogi za odmike od. In razlogi za to, da je lahko primanjkljaj vedno dovolj velik. Nikoli se ni težilo k temu, da bi primanjkljaj zmanjševali. Kar je po moje še dodaten problem, je to, da mi, kar zadeva izvedbo proračunov, zaključne račune obravnavamo z levo roko, praktično po neki minimalni varianti. Zaključni račun je ključno spričevalo delovanja vlade in praviloma so primanjkljaji v vseh zaključnih računih bistveno večji od načrta oziroma od prihodkov oziroma od samega predloga proračuna. Zato ker se vmes zgodijo še mnoge stvari. In to se potem opravi takole z levo roko in pod mizo. Če vlada z velikimi odmiki izpelje proračun, je edina rešitev, da zahteva glasovanje o zaupnici. To je rešitev. Dokler pa tega ne bo, pa nobena vlada pač svoje naloge ne opravi odgovorno in je vse prav, kar se zgodi. Če pa sistemsko pristopimo k temu, da že načrtovanje podredimo temu, da bomo na koncu naredili lahko večje napake, kot so dopustne, potem je pa konceptualno na tem, bom rekel, filozofskem smislu pristop popolnoma zgrešen. Filozofija tega zakona je popolnoma zgrešena in ne more za Republiko Slovenijo, za javne finance, za državni proračun, prinesti ničesar dobrega, ker se bodo vsi ukvarjali, kot se tam na drugi strani, samo s tem, kako zadevo porabiti, potrošiti in koliko si lahko vzamemo, da bomo prišli na limit porabe. To je filozofija tega pristopa. In če se hočemo resno lotiti urejanja razmer, ki so nastale zaradi neodgovornih vlad v tem obdobju, in to dveh vlad v tem obdobju, potem je to treba narediti. Tudi edini zakon, resen zakon v tem obdobju, ki je bil sprejet po letu 2008, je zakon o uravnoteženju javnih financ. Edini resen zakon, ki deluje za izvedbo tega fiskalnega pravila. Zelo kritiziran, napadan s strani vseh strank, ki so sedaj v vladni koaliciji, pa ga niso v stanju niti odpraviti, pa bi ga lahko z enim glasovanjem odpravili. Je pa edini, ki je bil sprejet in sledi uravnoteženju javnih financ. In tudi ta vlada ni odpravila še niti ene privilegirane rešitve, razen Sazuja, pa še ene malenkosti, ki bi to zadevo lahko razčistila in razbremenila. Pokojninski sistem v tem delu, ko se skriva notri tisoče neupravičenih zadev, je še ostal nedotaknjen, ker se je pač nekaj stvari zgodilo itn. Predlagam, če imate dober namen in želite dejansko, da bo prišlo do uravnoteženih javnih financ, potem je verjetno treba sprejeti neko formulo, ki je zelo nedvoumna, ki nima več rešitev in ki ne dopušča interpretacije. Ta predlog vladne rešitve je pa diametralno nasproten od tistega in zato se vlada, zato se minister in tudi vladna koalicija take rešitve izredno brani in to samo zaradi tega ker ne dopušča interpretacije in ne dopušča različnih izhodov in izračunov in rešitev ob uporabi formule iz 3. člena. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Smo pri 3. členu in amandmaju. Prosim, če se prijavite. Besedo ima gospod Marijan Pojbič.
Hvala lepa. Spoštovani gospod podpredsednik! Na začetku moram povedati, amandma ki smo ga predlagali v Slovenski demokratski stranki, bom podprl. Rad bi pa poudaril, da je zelo velika škoda, da je praktično tri četrt parlamenta praznega, da bi poslušali razpravo, ki je bila sedaj pred menoj, ko je govoril gospod Jože Tanko. Jaz mislim, da je od pike do pike razblinil vse tisto, kar je ključna razlika, ki jo mi želimo doseči s tem amandmajem, ki ga predlagamo, in med tistim, kar je predlagala Vlada Republike Slovenije. Med drugim je tudi zelo jasno povedal, pa še enkrat bom to ponovil, ker se mi zdi zelo pomembno, zakaj potrebujemo v Sloveniji zlato fiskalno pravilo. Dejstvo je, če bi bile vse politike od nastanka Slovenije do danes poštene in bi svoje delo izvajale odgovorno in pošteno, mi tega pravila ne bi potrebovali. Ne bi imeli 30 milijard dolga, ne bi imeli 82 % zadolžene države v smislu BDP. In ne bi se nam zgodilo, da bi v treh, štirih letih zadolžili državo za več kot 20 milijard. Si zna od vas kdo sploh predstavljati, kaj to pomeni v taki majhni državi, kot je Slovenija? Kaj to pomeni 20 milijard? Danes sem poslušal tukaj razprave, da mi je šlo na bruhanje. Na bruhanje mi je šlo. Ljudje, ki so absolutno odgovorni, da ne bom rekel za ne vem kaj, kako bi se izrazil, da ne bi koga osebno užalil, krivi za nastalo situacijo, danes tukaj govorijo v superlativih o vsem tem, kaj in kako bi bilo treba storiti in kaj je treba storiti. Pa taki ljudje nimajo več kaj iskati tukaj v Državnem zboru, ne pa da tukaj pamet solijo tistim, ki tukaj sedimo, ki smo vse skozi zagovarjali točno to, kar zagovarjamo tudi danes. V Slovenski demokratski stranki se nismo niti za milimeter niti zlagali, niti razmišljali drugače, niti sprejemali kakršnekoli odločitve v drugačnem kontekstu, kot jih zagovarjamo danes, in to od začetka odkar Slovenska demokratska stranka obstaja. In po tej poti bomo tudi šli in nadaljevali. Zato smo tudi predlagali ta amandma, ker želimo, da so stvari jasno postavljene, da ni dvoma kdo, kaj, kdaj in zakaj. In da ne bo dvoma, da bo naslednja katerakoli vlada še imela možnost delati take svinjarije in neodgovorne stvari, kot sta jih delali Bratuškova vlada in vlada Boruta Pahorja, ko sta državo brez potrebe zadolžili od 8 do 10 milijard evrov. Nobenega samoomejevanja. Kaj je ključno, da slovenski narod ve in razume? Njih ne zanima švicarska formula ali ne vem kakšna druga formula. Zanima jih pa še kako, to pa jih zanima – kako bodo v prihodnosti živeli v tej državi, ali bodo sploh še lahko preživeli. To jih pa zanima. Vsakega, moralo pa bi zanimati tudi vse, ki sedimo tukaj, vključno z ministrom za finance. Ampak mi se ponovno izogibamo odgovornosti. Spet iščemo neke poti in stranpoti, da se izognemo nekih ključnih odgovornosti. Spet ponovno s to zgodbo delamo to. Kolikokrat zaporedoma znova in znova v Slovenski demokratski stranki opozarjamo, večina, ki pa ima, in to socialistične vlade, moram reči, si upam to trditi, ker ta ni nič drugačna, nič boljša, razen, to pa upam povedati, nekaterih poslancev in poslank znotraj poslanske skupine SMC, ki razmišljajo pošteno in odgovorno, pelje to zgodbo v enako smer in po isti poti. In boga prosim enkrat v tem državnem zboru, da se nas zbere tu neka večina, ne glede na pripadnosti politične opciji, da enkrat udarimo po mizi in to zgodbo zaključimo. Sicer bo to slovenski narod naredil iz nas. In prav ima. Prav ima! Ne moremo se več znova in znova izogibati odgovornosti. Ne moremo in ne smemo! Zato smo tukaj, da jo sprejemamo, ne da se izogibamo in iščemo in sprejemamo in predlagamo zakonodajo, kako bi se izognili ključnim zgodbam. To je neodgovorno, neokusno, nedopustno, perverzno, nesramno, ne vem, kakšne izraze bi še človek lahko vse uporabil. In prosim vas, da naredimo temu konec! Ne razumem Vlade Republike Slovenije, pa ne razumem tudi koalicije, razumem tiste posamezne strankice, ki so tukaj zato, da preprečijo, da bi ta vlada ali katerakoli vlada lahko karkoli pametnega naredila v dobro državljank in državljanov. Tiste razumem. Ne razumem pa resnih strank in resnih skupin, ki so tako ali drugače odgovorne za prihodno te naše prekrasne Republike Slovenije. Zato vas prosim, tisti, ki razumete, kaj hočemo s tem doseči, da resnično premislite, preden boste danes stisnili tipko. In ne dovolite si, da z vami manipulirajo tisti, ki točno vedo, zakaj to počenjajo. Saj če pogledate, ko govorimo o samoomejevanju, tisti, ki imajo minimalno plačo, upokojenci s tistimi nizkimi pokojninami, tisti, ki so na zavodu za zaposlovanje, brezposelni, socialno ogroženi, niso problem. Problem je nekje drugje. Točno veste vsi, kje je problem in kje je treba omejiti zgodbo, ker ta država ne pridela toliko, kolikor porabi. In ne rabiš biti filozof, ne rabiš biti pameten, ne rabiš imeti nobenega doktorata, rabiš samo zdravo kmečko pamet in kmečko logiko, in ti je vse jasno. In če bi po tej poti hodili, bi ta država bila država vseh in vsakogar, pravična država, ki bi temeljila na vladavini prava, ne pa na vladavini lopovščine, izkoriščanja, privilegiranih skupin in tako dalje. In dajmo narediti temu konec. Jaz vas prosim, kolegice in kolegi, tisti, ki ste, poglejte si tisto stran – a je to odgovornost? Združena levica, SD, Desus, ZaAB ali kako se že imenuje, no, razen enega gospoda, ki tako ni v tej stranki, ne vem, če je še v stranki ali ni, se opravičujem gospoda Vilfanu, se opravičujem. Pa da ne govorim na drugi strani tudi o vladi. Razen gospoda ministra, vsaka mu čast, da ste zdržali, nimaš nikogar tukaj. Poglejte odgovornost! In takšni bi radi pamet solili slovenskemu narodu. Takšni nimajo kaj iskati v teh prostorih, za njih tu prostora ne sme več biti, ne sme biti. To prosim slovensko ljudstvo, da enkrat ugotovi in razume in se zna, ko bodo volitve, tudi primerno odzvati na vse to. Ker to je svinjarija. To je svinjarija, navadna svinjarija. In da še meni kdo reče, da sem demagog, da govorim demagoško! Ampak dragi moji kolegi, poglejte resnico, poglejte resnico, to je resnica, to je odgovornost, in to so tisti ljudje, ki se izogibajo odgovornosti, to so te stranke in strančice, ki bi jih moralo že zdavnaj odplaviti, ali Mura ali Drava ali ne vem še katera druga reka. Resno. Moram reči, da sem zelo razočaran, o tako pomembnem vprašanju, to vprašanje ni pomembno, to vprašanje je izjemnega pomena, če želimo zagotoviti svoji državi, da bo v prihodnosti lahko normalno, kolikor toliko normalno funkcionirala, da bodo upokojenci dobili izplačane pokojnine, da bodo učitelji dobili plače, da bodo zdravniki dobili svojo zgodbo plačano, da bodo sodniki tisti, o tem imam tako ali tako svoje mnenje, da bo to plačano, da bodo ti ljudje to dobili. Danes ni nikogar praktično v parlamentu od tistih strank, ki ne vem kako govorijo, razlagajo, kako se borijo za socialno državo, kako jim je mar za tiste ljudi, ki imajo nizke pokojnine, tiste ljudi, ki so na zavodu za zaposlovanje, za brezposelne. Tisti, ki govorijo, kako bomo zdaj v nekem času sprejemali zakon o tem, da jim odpišemo dolgove in tako dalje – kje so tisti ljudje danes? Kje? Lepo vas prosim, pa naj to slovenska javnost vidi enkrat! To je pa višek vsega. In temu je treba narediti konec. Zato drage poslanke in poslanci, apeliram predvsem na SMC in pričakujem, da boste resnično tokrat pač odločili po svoji vesti, ne pod nekim pritiskom, ker samo v tem primeru bomo enkrat presekali tiste lovke iz ozadja, ki poskušajo manipulirati s politiko v državnem zboru. Mi v Slovenski demokratski stranki smo od samega začetka na isti poti in vztrajamo in delali bomo, da enkrat združimo del slovenskega parlamenta na tak način, da bo šel po poti, ki si jo slovenski narod zasluži. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo dajem dr. Dušanu Mramorju, ministru za finance.
Hvala lepa. Dovolite mi samo, da odgovorim na nekatere trditve. Najprej glede teh neenačb, da niso jasne, enotne in tako naprej, da so dvoumne. V bistvu te neenačbe določajo, kaj je največji obseg izdatkov. To določajo. Več kot toliko izdatkov ne more biti. In to je nedvoumno, jasno in tako naprej. Lahko je izdatkov manj, takrat je seveda deficit manjši ali presežek večji. Ampak to, ko imaš enako ali manjše, se pravi, izdatki so lahko takšni ali manjši, nič drugega. In to je samo zapis tega, kar je v paktu stabilnosti in rasti in kar je v fiskalnem paktu. Kje je ključna razlika zdaj s švicarsko formulo? Ključna razlika je, da ta dopušča v tistih časih, ko gre slabo, še določen deficit večji od 0,5 %, strukturni deficit še nekoliko večji. Ampak to pa pomeni, da moraš imeti pa potem v časih, ko so dobri časi, pa več presežka. Zato mora biti neenačba, kar pomeni, da takrat, kadar gre dobro, pa ne moreš imeti toliko visoko izdatkov, lahko jih imaš samo manj. In zato mora biti neenačba, da lahko to notri prineseš, kar si izgubil v času, ko si imel večji deficit. Zakaj pa moraš imeti večji deficit, kadar imaš slabo stanje? Mi imamo dve ekonomski teoriji, ena kenezijanska, ena je ta neoklasična. In jaz pravim, nobena ne deluje v vseh časih in v vseh razmerah v ekonomiji. Ena deluje bolj v slabih časih, to je kenezijanska, in ena boljše deluje v dobrih časih, to je neoklasična. Obe imata elemente, ko lahko delujejo v obojem. In takrat, kadar gre slabo, takrat rabiš pomoč ekonomiji z dodatnim povpraševanjem, to je kenezijanski model, in to se je pokazalo zdaj, kar sem razlagal že takrat ob prvem branju tega zakona, da takrat je nujno pomagati. Pomagaš lahko na dva način, ali z bolj ekspanzivno denarno politiko, kar trenutno dela Evropska centralna banka, ko s tem kvantitativnim sproščanjem pomaga ekonomiji Evropske unije, da bi v bistvu pognala to, kar je delala Ameriška centralna banka že pred časom in se je ameriška gospodarska rast zelo pobrala. Ali pa s fiskalno politiko ali pa z obema. Amerika je to naredila z obema. Se pravi je šla v deficit, pomagala z dodatnim povpraševanjem države in še izdajala dodaten denar. Mi v Sloveniji nimamo denarne politike, se pravi mi ne moremo pomagati z dodatnim izdajanjem denarja. Politika Evropske centralne banke pa, kot sem že tudi takrat razložil, je pa bolj usmerjena v celo območje evra, kjer imajo največjo težo države, ki so največje. Ne gleda, kaj bi Sloveniji pomagalo, ampak gleda, kaj celemu območju pomaga, celo območje pa je dominirano z Nemčijo, Španijo, Francijo in tako naprej. Tako nam ne pomaga takrat, ko rabimo, in to je v tej krizi tudi bilo. Torej kaj ti samo še ostane? Ne ostane ti drugega kot dodatna fiskalna spodbuda. In tukaj je ta zelo omejena. 0,5 % bruto domačega proizvoda je zelo majhen fiskalni stimulus. Zdaj v tej krizi so bili po 3 % ali 4 % bruto domačega proizvoda, mi imamo 0,5, ker so takšna pravila tega pakta stabilnosti in rasti in mi ne moremo čez to iti. Ampak če tudi tega ne bi izkoristili, potem imamo pa res problem. Potem pa nimamo nič v rokah, ko pride do enega šoka, niti tega majhnega 0,5 %. Zato smo predlagali v bistvu to spremembo, da je prišel notri ta zapis pakta stabilnosti in rasti in fiskalnega pakta v obliki, kot je zdaj zapisana v tem 3. našem členu zakona. Zato imamo mi problem s švicarsko formulo, ker potem je pa vse avtomatizem in na šok nimaš s čim odgovoriti več. In to je lahko zelo slabo za ekonomijo, ker ti ji moraš pomagati, tako kot je zdaj trenutno pri nas, moraš pomagati, da se vzpostavi in da začne zopet močno delovati. Potem moraš pa to umakniti in ko gre ekonomija v dobro, moraš pa prihraniti. Tukaj pa ni kaj. In moraš več prihraniti, kot bi pri švicarski formuli. To je vsa logika. Zato prosim razumite, ne gre nič za kakšne dvoumne rešitve, to je osnovna logika, ki jo je sprejela Evropska unija. Evropska unija se je zavedala, da ne more zapisati švicarske formule, ker ima tako različne situacije po različnih državah znotraj evro območja, še bolj pa znotraj območja EU. Zato je to v bistvu zapis tistega, kar je zdaj v zakonodaji EU možno in tukaj smo te možnosti izkoristili. Kot imamo mi zapisano, ima zapisano Nemčija, čisto enako. Pa je Nemčija v veliko boljšem položaju kot mi, ker Evropska centralna banka se ravna tudi po potrebah Nemčije, ne pa po potrebah Slovenije. Pa ima ravno tako 0,5, se pravi da lahko izkoristi ta deficit, kadar bi to nujno rabili. Samo toliko, hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Franc Breznik, izvolite.
Najlepša hvala, gospod minister. Moram priznati, da sem vas z velikim veseljem poslušal. Ko smo mi predlagali ta amandma, smo se zavedali tudi nekaterih, lahko rečemo problemov, tako kenezijanske teorije kot neoklasične. Je pa posebnost teh postkomunističnih družb še v drugih zvezah, v sociologiji, v zgodovini, gre tudi za spremembo mentalitete ljudi in tako naprej. Fiskalno pravilo, da smo ga sploh vnesli v ustavo, je posledica predvsem na eni strani populističnih vlad, ki lahko nastopijo v Sloveniji, ki ne zarežejo, ki nočejo zarezati, ki nočejo sprejeti tudi določenih strukturnih reform, zaradi tega da so všečne. To je tipična ta zgodba, ki jo danes vidimo v Grčiji. Ne gre za neko kritiko zdaj samo Sirize. Siriza je samo posledica vrha vseh populističnih vlad. Gre za neko zgodbo z zadnjih tridesetih let. Da še enkrat obrazložim. Preden smo ta amandma pripravili, jaz še vedno verjamem, da švicarska formula kot takšna deluje, pa vseeno tudi v tem prostoru z vsem, kar ste našteli, gospod minister, s prilogo socioloških pogledov, zgodovinskih pogledov in vsega ostalega, kar kreira neko optimalno fiskalno politiko neke države ali pa tudi navsezadnje neko končno makroekonomsko politiko. Mi želimo s tem amandmajem predlagati restriktivnejše trošenje države v času gospodarske rasti, predvsem če je ta gospodarska rast nekaj nadpovprečnega. Kar se nam lahko velikokrat zgodi, spoštovani minister. V našem bruto družbenem produktu je 70 % izvoza. Mi smo izrazito izvozna država. Strinjam se z vami v pogledu tega, da mi ne moremo, s Švicarji morda, niso v evro območju, lahko dvignejo tudi inflacijo, lahko dajo večji obtok denarja in vse ostalo, imajo nek dodaten, lahko rečemo, vzvod. Vaš strah, zakaj se je spreminjala švicarska formula, je bilo torej problem z vodo. Problem pravila zvezanih rok, bi rekli temu, če rečem po domače. Mi smatramo, da je lahko ta deficit večji, ko bomo v krizi, predvsem za tako manjšo državo, ki je močno izvozno usmerjena. Slovenija ni samozadostna. Pri nas je največji problem tudi zmanjšana domača poraba. Mi smo izrazito odvisni od tuje porabe. Mi imamo tudi problem v tem trenutku. Jaz sem vam večkrat razlagal tudi problem trošarin in vsega ostalega, da niso optimizirane, da trošarinski modeli niso optimizirani glede na geostrateško lego, glede na vse ostalo. Naš predlog je, da lahko ta zakon, da bo fiskalno pravilo ne nazadnje da ni samo protiustavno, ampak da lahko deluje, je, da se sprejme ta amandma. Menim, da je potreben, da ta pomoč, ta razlika, takrat ko gre slabše, da je toliko bolj ohlapna, ko gre dobro, da je toliko bolj restriktivnejša. Še posebej pa, če je ta gospodarska rast za nekaj procentov večja, kar se pa nam lahko zgodi, jaz upam, da se nam lahko. Zaradi česa? Prva zadeva je, da smo mi padli, treba se je zavedati, da 2,5-odstotna gospodarska rast ne pomeni ničesar. Mi se moramo zavedati, da smo mi v petih letih izgubili 100 tisoč delovnih mest, ne govorimo 50 tisoč delovnih mest Slovencev in Slovenk in tujih državljanov, ki so delali tukaj v Sloveniji. Po drugi strani pa gospodarske rasti prvo leto konjunkture tam minus 6, minus 4, minus 5. Mi smo prišli oziroma gospodarska rast nam je padla v zadnjih letih za približno 20 % ali pa še več mogoče, govorim nekoliko na pamet. Torej 2,5 % v tem trenutku ni ničesar. Ampak trendi, ki jih gledam v tem trenutku, recimo naročila za avtomobilsko industrijo, ki je ena izvozno najpomembnejših, recimo ljudi, ki generirajo to gospodarsko rast, v tem trenutku se povečujejo, odpirajo se določena tržišča, mogoče Kitajska zapira, dviga se ameriško tržišče in tako naprej. Vseeno se lahko gospodarska rast naslednje leto dvigne. Takrat je prvi primer, da bo ta amandma, ki ga mi predlagamo, začel delovati. Mi se moramo zavedati te strogo restriktivne politike v času gospodarske rasti. In ohlapnost pričakujemo takrat, ko imamo mi ta padec. Jaz se zavedam tega, kar ste razlagali, vsaj 80 %, gospod minister, te teorije kupim, po domače povedano. Razlika je samo tako, da mi smo še več teh nians pogledali. Kaj je specifika Slovencev kot mentalitete, kako se kot potrošniki odločajo, kako nas tujci vidijo, kakšne so faze našega gospodarstva, kaj pomeni naš izvoz in kaj pomeni takrat, ko prihajamo v krizo. Treba se je zavedati, gospod minister, dveh dejavnikov. Grčija prihaja v krizo s 100 % BDP, čez 5 let ima 175 % BDP. Rekel bi indeks nekje 175, po domače. Slovenija prihaja z 22 % konec leta 2009 v krizo, leta 2011 imamo 82 %. Mi imamo indeks 370. Torej naši sistemi, podsistemi, naša mentaliteta ne deluje in je katastrofalna. Naslednji vstop v neko resno recesijo kot močna izvozna mala država pomeni za slovenski narod Grčijo. Pomeni katastrofo in pomeni nekaj, česar se mi ne zavedamo danes tukaj. To je moja napoved [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati o amandmaju k 3. členu? Ker nihče ne želi, zaključujem razpravo in prehajamo na 8., 9., 10. in 15. člen. Ker je amandma Poslanske skupine Združene levice k 8. členu vsebinsko povezan z amandmajem istega predlagatelja k 9., 10. in 15. členu, bomo o njih razpravljali skupaj. V razpravo dajem 8., 9., 10. in 15. člen ter amandmaje Poslanske skupine Združene levice. Želite razpravljati. Prosim za prijavo vseeno. Gospod Miha Kordiš, izvolite.
Predsedujoči, najlepša hvala za besedo. V Združeni levici nasprotujemo zakonu o fiskalnem pravilu kot takemu, vseeno pa smo predlagali nekatere amandmaje, ki so neke vrste socialna varovalka v tem fiskalnem pravilu, ki ga sicer zavračamo. To pravilo zavračamo zato, ker zavrnitev fiskalnega pravila ne pomeni bankrota, kot smo lahko slišali strašenje danes v razpravah. Niti ne gre za neko nevtralno orodje, ampak je zelo jasno umeščeno v neoliberalni kontekst. Gre za neoliberalno politično strategijo, da se zmanjšuje javno dobro in na ta račun, da se povečuje delež kapitala v BDP. Se pravi komercializacija nekih družbenih sektorjev, ki so sedaj umaknjeni iz tržnih silnic. Minister za finance je v tem smislu marsikaj povedal in marsikaj priznal. Kolega Mesec ga je v svoji inicialni intervenciji tudi citiral, in sicer prva taka stvar je to, da je fiskalno pravilo ekonomsko sporna rešitev. Drugič, fiskalno pravilo je še posebej problematično v državi, ki ne vodi svoje denarne politike, sploh če je ta denarna politika ukrojena po potrebah nekoga drugega. V primeru EU so tukaj seveda močne države, zelo konkretno govorimo o tem, da politike evra diktira velika Nemčija. In še tretjič, fiskalno pravilo, ki je zapisano v ustavi in v tem zakonu, je strožje od tistega, kar nam sicer nalagajo mednarodne pogodbe. Spet je to neka točka, na katero se je marsikdo danes skliceval, pa ne pije prav dobro vode. Kar se tiče trditev, da živimo preko svojih zmožnosti in da je fiskalno pravilo tisto, ki to onemogoča, glejte, država ni gospodinjstvo. Slovenija je tudi daleč od bankrota. Slovenska družba in gospodarstvo od leta 2011 ustvarjata več, kot porabita, navkljub vsem trditvam, ki so danes tu krožile in so šle v nasprotno smer. Konkretno je bil lani presežek plačilne bilance že 2,2 milijardi evrov. Ogromno denarja skratka. Naprej, problem dolga. Kako se lahko rešuje problem dolga, je ne nazadnje pokazal prav aktualni minister za finance s svojim prvim ministrovanjem po letu 2002, ko se je dolg v odstotku BDP nižal skozi večjo rast in skozi večje prihodke, ki jih je ta rast generirala. In kljub velikemu zunanjemu presežku, ki bo leta 2016 že presegel 6,3 % BDP, vlada v tej smeri ne namerava narediti nič. Ne namerava povečati prihodkov s tem, da bi se lotila neke pravične davčne reforme, da bi se lotila nekih pravičnih davkov. Eden izmed takih primerov je npr. davek na dobiček, ki v Sloveniji znaša 17 %, v Avstriji nekih 25 % in v Italiji 27,5 %. Kaj bomo pa pri nas naredili? Ja, ukinili bomo še četrti dohodninski razred, kar je pač v nasprotju s kakršnokoli logiko. Te resnice, te bazične resnice ekonomsko-družbene je koalicija ignorirala, vseeno pa v Združeni levici hočemo podati neko roko, nek predlog in predlagamo naslednje socialne korekcije. Naši amandmaji zajemajo neke tri osnovne sklope. Prvi je to, da se poveča demokratičnost fiskalnega sveta. Drugi je to, da se začetek uporabe fiskalnega pravila nekoliko zamakne. Tretja stvar je pa to, da vnašamo v fiskalno pravilo socialno varovalko. Zdaj če se najprej zadržim pri vprašanju demokratičnosti. V Združeni levici širimo fiskalni svet na 5 članov. Na ta način bi zagotovili to, da se svetovnonazorska širina fiskalnega sveta pač razširi. Postavljamo se proti prevladi neke neoliberalne ekonomske doktrine in odpiramo možnost in prostor, da se v te debate in v fiskalni svet vključijo tudi heterodoksne ekonomske teorije in strokovnjaki, ki niso popolni neoliberalni ekonomski doktrinarji. In drugič, tukaj se odpira možnost, da člane fiskalnega sveta predlagajo tudi zastopniki delavcev, se pravi tistih, ki jih odločitve sveta ravno najbolj zadevajo. Če koga zadeva fiskalno pravilo in fiskalni svet, so to delavni ljudje v Republiki Sloveniji. Kar se tiče zamika začetka uporabe fiskalnega pravila, predlagamo, da se prvi proračun v skladu s tem pravilom pripravi šele leta 2017 za naslednje leto, se pravi za leto 2018. Trenutna situacija je takšna, da gospodarsko okreva, ključno oviro pa predstavlja domače povpraševanje. In če tukaj to izvajanje fiskalnega pravila zamaknemo, dobimo notri dve dragoceni leti, ki bi pa omogočili še malo več manevrskega prostora za gospodarsko okrevanje. In mogoče, glede na to, kako se razmere sil v Evropi spreminjajo, pričakamo tudi to, da se pravila na ravni Evropske unije sprostijo. Tudi gospod minister je večkrat povedal, da se bodo metodologija in definicije zelo verjetno spremenile in morda bo tudi zaradi držav njihovih situacij, kot je Francija, fiskalno pravilo v celoti padlo v vodo, kar bi bilo nasploh super. Skratka, s tem kupujemo čas za spremembo ustave, da fiskalno pravilo odide v zgodovino. V Združeni levici smo nekaj takšnega vsekakor tudi pripravljeni podpreti, ko pride do te točke. Socialna varovalka. V 12. člen dodajamo novo izjemo pri uporabi fiskalnega pravila. Fiskalno pravilo se ne uporablja, če bi bilo s tem ogroženo zagotavljanje socialnih pravic, ki izhajajo iz 2. člena slovenske ustave. Mislim da vsi tukaj prisotni ta člen presneto dobro poznamo. Noben člen ustave namreč ni absoluten. Tudi 148. člen Ustave ne. Zmeraj moramo dati tu na tehtnico eno ustavno vrednoto pa drugo ustavno vrednoto in v danem primeru imajo socialne pravice vsekakor prednost. S tem popravkom 12. člena torej vladi omogočamo selektivno izjemo za socialne izdatke, ne da bi sicer kakor koli prekršila svoje fiskalno pravilo. Za dodatek k temu bi rad spomnil še na 103. člen Ustanovne listine Organizacije združenih narodov, bom kar citiral, ki gre takole: "Če je navzkrižje med obveznostmi članov Združenih narodov po tej Ustanovni listini in med njihovimi obveznostmi po katerem koli drugem meddražvnem dogovoru, prevladujejo njihove obveznosti po tej Ustanovni listini." Konec citata. Država je, če to povzamem, dolžna najprej poskrbeti za socialne pravice, šele potem pa pride na vrsto pakt o stabilnosti in rasti. To je nekako povzetek stališča nas socialistov do fiskalnega pravila, in to so tudi amandmaji, ki jih predlagamo. Apeliramo na vse prisotne, da te naše amandmaje podprete, da jih podprete v imenu demokratičnosti, da jih podprete v imenu delovnih ljudi, velike večine slovenskih državljank in državljanov in da jih podprete tudi v imenu varovanja socialne stabilnosti, socialne varnosti, ki je izjemnega, vitalnega pomena, ko govorimo o konstituciji neke države. Zakaj pa ne nazadnje imamo državo, če ne za to, da zagotavlja neko socialno varnost in varnostno mrežo svojim državljanom in državljankam. Hvala.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Ne. Zaključujem razpravo na tej točki in prehajam na 11. člen. V razpravo dajem 11. člen ter amandma Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Želi kdo razpravljati? Ne. Zaključujem razpravo. Prehajam k 12. členu. V razpravo dajem 12. člen ter amandma Poslanske skupine Združene levice. Želi kdo razpravljati? Ne. Zaključujem razpravo. V razpravo dajem 16. člen ter amandma Poslanske skupine Združene levice. Želi kdo razpravljati? Ne. Zaključujem razpravo. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 19. točki dnevnega reda. S tem prekinjam 12. točko dnevnega reda. Prehajamo na 13. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O IZVAJANJU CARINSKIH PREDPISOV EVROPSKE SKUPNOSTI V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici Vlade, državni sekretarki mag. Mateji Vraničar.
Spoštovani gospod predsedujoči, gospe in gospodje, poslanci! Predlog zakona, ki je pred vami, je pripravljen iz dveh razlogov, najprej zaradi odprave administrativnih ovir in deregulacije enega izmed poklicev in nadalje zaradi uskladitve s spremembami na področju evropske zakonodaje pa tudi domače. Gre v prvi vrsti za tehničen predpis. Najprej o prvem vsebinskem sklopu sprememb. S predlogom zakona se odpravljajo pogoji za opravljanje poslov zastopanja pred carinskimi organi. Popularno jim rečemo špediterji, in sicer od 1. maja 2016 dalje ne bo več potrebno opravljati posebnih preizkusov znanja. Takrat se bo namreč začel uporabljati nov carinski zakonik EU, ki neposredno ureja zastopanje pred carinskimi organi za pooblaščene gospodarske subjekte in posebno urejanje v nacionalni zakonodaji ni več potrebno. Oseba, ki bo pridobila status pooblaščenega gospodarskega subjekta, pa bo lahko v skladu z novim carinskim zakonikom opravljala posle brez kakršnihkoli omejitev v vseh državah članicah EU. Na novo urejamo mejne prodajalne na letališčih in v pristaniščih, in sicer se s predlagano novelo zakona ureja možnost prodaje neskupnostnega blaga v teh prodajalnah. V zvezi s tem se spreminjajo tudi določbe glede nadzora prodaje blaga v mejnih prodajalnah kot tudi ustrezne kazenske določbe. Nadalje so spremenjene določbe 33. in 35 člena Zakona o izvajanju carinskih predpisov, ki so podlaga za izdajo in opredeljujejo vsebino pravilnika o izpolnjevanju enotne upravne listine, elektronskem poslovanju s carinsko upravo in drugih obrazcih, ki se uporabljajo v carinskih postopkih. Tudi v tem delu je potrebna uskladitev s spremembami evropske zakonodaje. Tudi naslednja sprememba sodi v ta sklop. Gre za postopkovne določbe v zvezi z izvajanje evropske uredbe, ki ureja ukrepanje carinskih organov zoper blago, glede katerega obstaja sum, da krši določene pravice intelektualne lastnine. Gre za tihotapljeno blago oziroma za ponaredke. Ker je bila v letu 2013 na ravni EU sprejeta nova uredba, ki na novo ureja to področje in razveljavlja prej veljavno uredbo, črtamo iz zakona zadevne določbe, ker jih bomo uredili znotraj nacionalne uredbe za izvajanje evropske uredbe, kot je praksa tudi v ostalih državah oziroma v ostalih primerih tovrstnih uredb. Predlog zakona redakcijsko usklajujemo z določbami Zakona o finančni upravi in podrobneje definiramo pojem "carinskega organa", ki ga z ukinitvijo Zakona o carinski službi nimamo definiranega več v drugih predpisih. Spoštovane poslanke in poslanci! Ob upoštevanju vsega navedenega predlagam, da Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o izvajanju carinskih predpisov Evropske skupnosti podpret tako v drugi kot tudi v tretji obravnavi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval Odbor za finance in monetarno politiko kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo podpredsedniku Tilnu Božiču.
Odbor za finance in monetarno politiko je na 11. redni seji 23. 6. 2015 kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o izvajanju carinskih predpisov Evropske skupnosti, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo predložila Vlada. Odboru je bilo posredovano mnenje Zakonodajno-pravne službe, ki je predloženi zakon proučila z vidika skladnosti z ustavo in pravnim sistemom ter z zakonodajno-tehničnega vidika in podala pripombe. Odboru je bilo predloženo tudi mnenje Komisije Državnega sveta za gospodarstvo, obrt, turizem in finance ter amandmaji poslanskih skupin SMC, DeSUS in SD. Seji odbora so prisostvovali predstavnice in predstavniki Ministrstva za finance in Zakonodajno-pravne službe. Po uvodni dopolnilni obrazložitvi predloga zakona državni sekretarke na Ministrstvu za finance je odbor v skladu s Poslovnikom Državnega zbora obravnaval amandmaje koalicijskih poslanskih skupin SMC, Desus in SD ter jih sprejel. Odbor je v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora na to glasoval še o vseh členih predloga zakona skupaj in jih sprejel s 13 glasovi za in nobenim proti. Hvala.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Mag. Bojan Krajnc bo predstavil stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovana državna sekretarka, spoštovani kolegice in kolegi! Zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o izvajanju carinskih predpisov Evropske skupnosti sledi spremembam, ki so bile od zadnjih sprememb zakona v letu 2007 na področju carinske zakonodaje sprejete na ravni Evropske unije, sledi pa tudi spremembam nacionalne zakonodaje na področju carinskih predpisov. Tako je na primer z uredbo EU začel veljati Carinski zakonik Evropske skupnosti, spremenjen pa je bil tudi Zakon o finančni upravi v domači zakonodaji. Zakon tako vsebuje spremembo uporabe pojmov "carinska uprava, generalni carinski urad in carinski urad" ter jih skozi celotno besedilo nadomešča s pojmi: "finančna uprava, generalni finančni urad in finančni urad". Zakon tako jasno opredeljuje, da je finančna uprava tisti organ, ki opravlja naloge in obveznosti carinskega organa v skladu s carinsko zakonodajo Evropske unije, mednarodnimi pogodbami in drugo zakonodajo, ki se sklicuje na carinske organe. Zakon ukinja obveznost opravljanja posebnih strokovnih preverjanj za pridobitev licence za zastopanje pred carinskimi organi, vendar pa se ta določba začne uporabljati šele 1. maja 2016, ko bo začel veljati carinski zakonik Unije, ki neposredno ureja posle zastopanja za t. i. pooblaščene gospodarske subjekte. Zakon ureja tudi elektronsko poslovanje s finančno upravo glede opravljanja carinskih formalnosti na način, da pogoje in pravila poslovanja določi minister, pristojen za finance. Pooblastilo za takšno določbo daje izvedbena uredba carinskega zakonika Unije. Po določbi te uredbe carinski organi določijo pogoje in način izmenjevanja podatkov, ki so standardizirana sporočila, dogovorjena med državami članicami, s čimer se zagotavlja interoperabilnost informacijskih sistemov carin držav članic Evropske unije. Nadalje zakon določa črtanje določb o carinskih ukrepih pri kršitvah pravic intelektualne lastnine, pri čemer v prehodnih določbah določa njihovo smiselno uporabo do začetka uporabe nacionalne uredbe za izvajanje uredbe EU o uveljavljanju pravic intelektualne lastnine s strani carinskih organov. Določbe v zvezi s prodajo blaga v obmejnih prodajalnah so v zakonu spremenjene in dopolnjene tako, da odražajo dejansko stanje po vstopu Hrvaške v Evropsko unijo, hkrati pa so ukrepi carinskega nadzora mejnih prodajaln z namenom večje jasnosti, preglednosti in zagotovitve ustreznega nadzora združeni na enem mestu. Vlada v predlogu oziroma obrazložitvi zakona navaja, da za izvajanje zakona ne bo treba zagotoviti dodatnih finančnih sredstev, saj so sredstva za izvajanje zakona zagotovljena v državnem proračunu v okviru finančnega načrta Finančne uprave Republike Slovenije. V Poslanski skupini SMC bomo Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o izvajanju carinskih predpisov Evropske skupnosti podprli. Hvala.
Hvala lepa. Gospa Suzana Lep Šimenko bo predstavila stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Hvala za besedo, predsedujoči. Lepo pozdravljeni še enkrat! Slovenija je ob vstopu v Evropsko unijo stopila v enotno carinsko območje, v prostor, ki temelji na prostem pretoku blaga, storitev, kapitala in ljudi. Področje prostega pretoka blaga urejajo enotni predpisi carinske unije, ki jih moramo uporabljati tudi v Sloveniji. Enotni skupni carinski predpisi se uporabljajo neposredno, kar pomeni, da njihov prenos v nacionalno zakonodajo ni potreben, ne glede na to pa imajo države članice za določena področja možnost lastne ureditve, zato imamo v Sloveniji sprejet poseben zakon, ki ta področja posebej ureja. Takšen je zakon, o katerem danes govorimo, zakon o izvajanju carinskih predpisov Evropske skupnosti. Zakon je stopil v veljavo leta 2004 in bil dopolnjen leta 2007. Tudi tokrat gre zgolj za delno prenovo zakona, medtem ko lahko celovito prenovo zakona, ki bo popolnoma usklajena z novim carinskim zakonom Unije, pričakujemo šele v začetku leta 2016. Med ostalimi spremembami predlaganega zakona je tudi ta, da bodo vsi, ki imajo status pooblaščenega gospodarskega subjekta, lahko opravljali posle zastopanja v vseh članicah EU. Ker je Slovenija ena izmed držav, ki je za zastopanje pred carinskimi organi zahtevala opravljanje posebnih strokovnih preverjanj, mora skladno z evropsko zakonodajo to licenco za zastopanje odpraviti. Kar nekaj sprememb v zakonu se nanaša na redakcijske popravke, vezane na spremembo uporabe pojmov carinskih organov s pojmi finančnih organov, kar je povezano s preteklo reorganizacijo carinske in davčne uprave. Večji del sprememb predlaganega zakona pa se nanaša na prodajo blaga v mejnih prodajalnah, kjer gre dejansko za uskladitev z realnim stanjem, kar bi sicer moralo biti spremenjeno že po vstopu Hrvaške v Evropsko unijo. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke sicer obžalujemo, da imamo pred seboj zgolj manjše spremembe zakona in da nimamo pred seboj zakona, ki bi v celoti upošteval spremembe na ravni EU. Se pa s predlaganimi spremembami zakona strinjamo, zato bomo zakon o izvajanju carinskih predpisov Evropske skupnosti podprli. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Uroš Prikl bo predstavil stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije.
Hvala lepa predsednik, predsedujoči. Spoštovana državna sekretarka, kolegice in kolegi! Dovolite tokrat zelo na kratko stališče Poslanske skupine Desus k predlogu zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o izvajanju carinskih predpisov Evropske skupnosti. Ta zakon je resnično tehnične narave, zato kaj dosti besed ne velja izgubljati, pa vendarle na kratko. Zakon, kot rečeno, bomo soglasno v naši poslanski skupini podprli, saj sledi spremembam, ki so bile sprejete na področju carinske zakonodaje na ravni Evropske unije ter uskladitvi s spremembami v okolju, v katerem se le-ta uporablja. Predlagane spremembe med drugim pomenijo zmanjševanje administrativnih ovir in na nek način deregulacijo poklica špediterja. Zakon v skladu z evropsko zakonodajo določa, da ne bo treba več opravljati posebnega izpita za špediterje, cariniki pa bodo morali kot do sedaj opravljati izpit za carinike. Predlog zakona vsebuje nadomestitev uporabe določenih pojmov, kot so carinska uprava, generalni carinski urad in carinski urad s pojmi finančna uprava, generalni finančni urad in finančni urad skozi celotno besedilo zakona. Istočasno jasno tudi opredeljuje, da je finančna uprava tisti organ, ki opravlja naloge in obveznosti carinskega organa iz carinske zakonodaje EU, mednarodnih pogodb in druge zakonodaje, kjer se le-ta sklicuje na carinski organ. Elektronsko poslovanje s finančno upravo glede opravljanja carinskih formalnosti je v predlogu urejeno tako, da pogoji in pravila poslovanja določi minister, pristojen za finance. Pooblastilo za takšno določbo daje izvedbena uredba carinskega zakonika. Po določbi izvedbene uredbe carinskega zakonika carinski organi določijo pogoje in način izmenjevanja podatkov, ki so standardizirana sporočila, dogovorjena med državami članicami, s čimer se zagotavlja interoperabilnost informacijskih sistemov držav članic EU. Določbe v zvezi s prodajo blaga v mejnih prodajalnah so spremenjene in dopolnjene ter tako odražajo dejansko stanje glede na vstop Republike Hrvaške v EU. Hkrati so ukrepi carinskega nadzora mejnih prodajaln združeni na enem mestu z namenom večje jasnosti, preglednosti in zagotovitve predvsem ustreznega nadzora nad delovanjem mejnih prodajaln. Uporabnikom pa se bo omogočilo, da na najbolj prijazen način dostopajo do informacij, ki jih potrebujejo za opravljanje carinskih formalnosti pred carinskimi organi. Kot rečeno, v naši poslanski skupini se s predlaganimi spremembami in dopolnitvami tega zakona strinjamo, zato ga bomo tudi podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Janko Veber bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Hvala za besedo in lep pozdrav tudi v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov, v kateri bomo Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o izvajanju carinskih predpisov Evropske skupnosti podprli, saj gre za uskladitev z besedilom Zakona o finančni upravi, ki določa, da je finančna uprava enovit organ, in tako so tudi carinski organi finančne uprave odgovorni za izvajanje in uporabo carinskih predpisov Evropske unije. Tako je zapisano v tem zakonu. Ne glede na to, da je Slovenija že dolgo let polnopravna članica Evropske unije, pa se nam vendarle dogaja, da določeno besedilo evropske zakonodaje dobesedno prepišemo tudi v naš pravni red, kar seveda ni dovoljeno. S tem zakonom tudi odpravljamo to pomanjkljivost in pravzaprav izvirno oziroma smiselno povzemamo besedilo EU-zakonodaje in gre v tem primeru tudi za uskladitev z EU- zakonodajo. Dobrodošle so vedno tudi odprave administrativnih ovir in upamo, da bodo te v praksi dejansko tudi zaživele, kar je vedno dobrodošlo. In ne nazadnje zaradi vstopa Hrvaške v Evropsko unijo se je spremenil tudi status prodajaln na mejnih prehodih. Tako mejne prodajalne v skladu s tem zakonom ostanejo pravzaprav izenačene z ostalimi prodajalnami, razen s prodajalnami na letališčih in pristaniščih, od koder lahko potniki potujejo izven carinskega območja Evropske unije. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Jožef Horvat bo predstavil stališče Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovana gospa državna sekretarka, kolegice in kolegi! Predlog sprememb in dopolnitev Zakona o izvajanju carinskih predpisov Evropske skupnosti, ki ga obravnavamo danes, je le tehnični predpis, ki pomeni uskladitev naše notranje zakonodaje z zakonodajo Evropske unije. Gre za tisto zakonodajo Evropske unije, ki je bila sprejeta po zadnji noveli tega zakona. Zakonodaja s področja carinske unije se sicer uporablja neposredno, vendar pa imajo države članice pristojnost, da nekatere zadeve s področja carinske zakonodaje uredijo v notranji zakonodaji. Tako možnost smo izkoristili tudi pri nas in s posebnim zakonom, to je z Zakonom o izvajanju carinskih predpisov Evropske skupnosti uredili specifičnosti naše notranje ureditve zlasti glede pristojnosti organov in postopka pravilnega carinjenja. To zakonodajo pa je treba sproti usklajevati z novimi evropskimi predpisi. Ena takih novosti, ki narekuje spremembe zakonodaje, je vstop Republike Hraške v Evropsko unijo in s tem povezanim režimom carinskega nadzora mejnih prodajaln na območju cestnih mejnih prehodov s Hrvaško. Posebna ureditev tega področja z vstopom Hrvaške v EU ni več potrebna. Ostajajo pa mejne prodajalne na letališčih in pristaniščih, kjer se prodaja blago tako potnikom, ki potujejo znotraj Evropske unije, kot tudi potnikom, ko potujejo v tretjo državo. Zaradi nadzora carinskih organov nad blagom, ki je prodano potnikom tretjih držav, morajo lastniki oziroma najemniki mejnih prodajaln voditi ustrezne evidence preko povezave s številko računa. Zaradi vseh teh sprememb je treba ustrezno uskladiti kazenska določila. Novela zakona je potrebna tudi zaradi uskladitve zakona z našimi notranjimi predpisi. V lanskem letu sta se namreč združili carinska uprava in davčna uprava v skupni organ finančno upravo. Kot skupni organ ima Finančna uprava Republike Slovenije pristojnosti carinskega organa, kar je potrebno v zakonu tudi ustrezno definirati oziroma uskladiti. Poslanci Poslanske skupine Nove Slovenije bomo Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o izvajanju carinskih predpisov v Evropski skupnosti zaradi prej navedenih razlogov podprli.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Glasovanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 19. točki dnevnega reda. S tem prekinjam 13. točko dnevnega reda. Prehajamo na 17. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O GOSPODARSKIH DRUŽBAH PO REDNEM POSTOPKU. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade. Gospod Zdravko Počivalšek, minister za gospodarski razvoj in tehnologijo, izvolite.
Spoštovani predsedujoči, spoštovane poslanke, poslanci! Pred vami je predlog novele Zakona o gospodarskih družbah 1I, ki se je na Ministrstvu za gospodarski razvoj in tehnologijo začel pripravljati že jeseni 2013 in je bila vanj vključena široka strokovna in zainteresirana javnost. Predlog novele je bil z amandmajem Odbora za gospodarstvo Državnega zbora še izboljšan. Poglavitna rešitev v predlogu so osnutek novele Zakona o gospodarskih družbah 1I v slovenski pravni red delno implementira računovodsko direktivo 2013/34/ EU. Glavni namen prenosa direktive je v poenotenju pravil računovodenja na področju Evropske unije ter omogočiti primerljive in enakovredne informacije iz letnih poročil gospodarskih družb. Novela vključuje tudi poenostavljen režim za mikrodružbe, ki ne bodo več zavezane k pripravi priloge k računovodskim izkazom. Drugič. Posebna pozornost in veliko napora je bilo pri oblikovanju določb, ki nadgrajujejo omejevanje ustanavljanja gospodarskih družb. Glavni namen določbe je poskusiti preprečiti čim več nepoštenih poslovnih praks, povezanih z izigravanjem ustanavljanja novih gospodarskih družb. Tretjič. Poleg tega se nadgrajujejo določbe za izboljšanje korporativnega upravljanja in koncernskega prava. Prenavljajo se tudi kazenske sankcije v smeri, da je višina kazni odvisna od velikosti družbe. Četrtič. Podpiramo vložene amandmaje koalicijskih poslanskih skupin, ki iz omejitev ustanavljanja izvzemajo Republiko Slovenijo in družbe, povezane z upravljanjem njenega premoženja. V skladu s 138. členom poslovnika Državnega zbora predlagam, da se na tej seji Državnega zbora opravi tudi tretja obravnava predlaganega zakona. Hvala za besedo.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval Odbor za gospodarstvo kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo podpredsedniku gospodu Marku Ferlugi. Ga ni. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima gospa Suzana Lep Šimenko, ki bo predstavila stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Hvala za besedo, predsedujoči! Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, spoštovani minister in državni sekretar! Zakon o gospodarskih družbah je zagotovo za gospodarstvo in posameznike, ki ustanavljajo družbo, eden pomembnejših zakonov. Pri vsakršni spremembi zakonodaje na tem področju je zlasti pomembno, da se ne poseže v ustavo, da se ne poseže v svobodno gospodarsko pobudo. Na drugi strani pa mora zakonodaja braniti podjetja in posameznike s poštenimi nameni poslovanja in onemogočiti delovanje nepoštenim. Predlagane spremembe Zakona o gospodarskih družbah podjetjem in podjetnikom prinašajo več novosti. Delno se implementira direktiva EU, ki se veže zlasti na računovodske izkaze in spremembo pragov za razvrščanje družb med mikro, majhne, srednje in velike družbe. Vnaša pa tudi številne druge novosti, med katerimi se nam zdijo posebej pomembne tiste, ki bodo vsaj deloma omejile in preprečile nepoštene poslovne prakse, vezane na ustanavljanje podjetij. To so dodatna omejevanja pri ustanavljanju gospodarskih družb na tiste, ki jim je bila s pravnomočno odločbo Inšpektorata za delo najmanj dvakrat izrečena globa zaradi prekrška v zvezi s plačilom za delo; omejitev pri ustanavljanju za tiste, katerih družbe so bile izbrisane iz sodnega registra brez likvidacije, čeprav pri tem menimo, da bi bilo smiselno znižati prag udeležbe v kapitalu družbenika s 50 na 25 %; omejitev veriženja z omejitvijo ustanavljanja zgolj ene družbe za osebno odgovornost v obdobju treh mesecev. Otežitev ustanavljanja družb na zalogo je smiselna, če se z izjemami izločijo tisti, ki imajo poštene namene pri poslovanju, tako da se s tem ne omejuje svobodna gospodarska pobuda. Žal pa danes že obstajajo posamezniki, ki imajo odprtih več podjetij, v katerih ni zaposlenih, in želeli bi si, da bi bili zajeti tudi ti. Zato smo v tej smeri predlagali tudi amandma naše poslanske skupine, ki ga bomo obravnavali v nadaljevanju. Prav tako se nam zdi smiselna predlagana sprememba, vezana na onemogočenje poseganja v osnovni kapital podjetja, kar bo zagotovo otežilo goljufanje glede ustanavljanja in preprodaje podjetij, čemur smo bili priča v preteklosti. Podpiramo tudi podaljšanje zastaralnih rokov za družbe, ki so v večinski lasti države ali lokalne skupnosti. Zavarovanje odgovornosti organov vodenja in nadzora je pozitivno vendar v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke menimo, da bi odbitna franšiza oziroma znesek, ki bi ga odgovorne osebe morale kriti same, moral biti večji in roki za zastaranje odškodninskih zahtevkov daljši. Glede prenove kazenskih določb, kjer je višina glob sicer odvisna od velikosti družbe, moramo izpostaviti, da je višina glob zlasti za mikro in majhne družbe pretirana in predvsem nesorazmerno visoka glede na predlagane globe za srednje in velike družbe. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke smo v obravnavi zakona na matičnem delovnem telesu predlagali veliko amandmajev, ki žal niso bili sprejeti. Verjamem pa, da so se vas vsaj nekaterih izmed teh amandmajev tudi dotaknili, saj ste kot koalicija na odboru vložili kar nekaj amandmajev s podobno vsebino, le nekoliko blažjimi spremembami. Tudi tokrat smo vložili več amandmajev in računamo na vašo podporo. Ker zakon generalno prinaša številne pozitivne novosti, ga bomo v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke podprli. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospod Tomaž Gantar.
Hvala, predsednik. Spoštovani minister, kolegice in kolegi! Predlog sprememb Zakona o gospodarskih družbah prinaša nekatere prepovedi oziroma omejitve pri ustanavljanju gospodarskih družb, kar je povzročilo različne odzive, tudi nekatere dvome, ali morda z novelo ne omejujemo pretirano razvoja podjetništva v Sloveniji. V Poslanski skupini DeSUS menimo, da novela ne bo prinesla preobsežne regulacije. Prav je, da se poveča nadzor, sorazmerno pa je treba prilagoditi tudi kazni za odgovorne. Po novem bodo kazni odvisne od velikosti podjetja, za kar menimo, da je pravično. Dovolj je bilo nepoštenih poslovnih praks in ravno takšni primeri so tisti, ki so uničevali spodbudno poslovno okolje. Nadgradnja nadzornih mehanizmov je v tem primeru več kot dobrodošla. Za vse tiste, ki delajo v skladu z zakonskimi določili, skrb ni potrebna. Bolj zaskrbljeni pa so lahko vsi, ki se še vedno ukvarjajo z delom na črno ter veriženjem podjetij zaradi ustvarjanja večjega dobička ali pa morda niso sposobni prevzeti odgovornosti za nastale obveznosti podjetja, ki posluje v težavah. Za doseganje osebne koristi se največkrat poslužujejo dejanj, kot je denimo neplačevanje prispevkov za zaposlene. V Poslanski skupini DeSUS ocenjujemo, da je tovrstne težave treba čim prej odpraviti, saj posledično dajejo v neenakopraven položaj vse, ki delajo pošteno in se trudijo pozitivno vplivati na celotno gospodarstvo v Sloveniji. Menimo, da se moramo več ukvarjati s podjetji, ki uspešno poslujejo, običajno so to mala inovativna podjetja, ki uspejo brez kakršnekoli državne pomoči. Vse prepogosto pa se osredotočamo na podjetja, ki so se zaradi neodgovornosti znašla v težavah. Davkoplačevalski denar je največkrat namenjen za pokrivanje neuspelih poskusov povrnitve uspešnosti poslovanja takšnih družb, namesto da konča v rokah ustvarjalcev odličnih idej v obliki spodbud. Novela prinaša tudi nova merila za razvrščanje družb. Odslej bo več podjetij zapadlo v kategorijo srednjih podjetij, slednje pa pomeni tudi več obveznosti za poročanje in revizije in s tem možnost učinkovitejšega nadzora. Kljub obsežnosti novele v Poslanski skupini DeSUS pozdravljamo vse določbe, ki bodo zagotovo pripomogle k jasnejši in učinkovitejši regulaciji na področju ustanavljanja gospodarskih družb. Po ustreznem preoblikovanju z amandmaji koalicije na matičnem delovnem telesu je vsebina novele primerna in zato jo bomo Poslanski skupini DeSUS podprli. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo gospod Jan Škoberne.
Spoštovani predsednik, gospod minister, kolegice in kolegi! Novela Zakona o gospodarskih družbah sledi pomembnemu načelu, da se v Republiki Sloveniji zagotavlja varno, učinkovito in prijazno poslovno okolje, kar Socialni demokrati seveda podpiramo. Še posebej je pomembno, da se s to novelo na nek način poenostavlja poslovanje ter da se v veliki meri uvajajo dodatni mehanizmi zaščite upnikov, zaposlenih in da se preprečujejo morebitne nepoštene prakse, kar bi lahko zmanjšalo občutek varnosti in stabilnosti slovenskega gospodarskega prostora. Zelo pomembno je za nas tudi to, da se z novelo na nek način skozi ukrepe, ki so predlagani, zvišuje tudi raven zaposlenih in preprečujejo zlorabe pri plačevanju prispevkov in davščin. Ključno kar je, je, da zakon o gospodarskih družbah v svoji naravi oziroma njegova novela utrjuje vrednote poštenosti in družbene odgovornosti ter nujno povezuje to s primarnim ciljem ustvarjanja dobička. Ključne rešitve, ki jih poleg prenosa evropske direktive v pravni red še posebej poudarjamo, so vezane na omejevanje ustanavljanja podjetij za tiste, ki so bili spoznani kot neplačniki prispevkov, neplačniki zaposlenim in tisti, ki so 50-odstotni lastniki družb z omejeno odgovornostjo, ki so bile izbrisane brez likvidacije in da se ustrezno omejuje tudi veriženje podjetij, ki je v veliki meri omogočalo nepoštene prakse, bodisi v odnosu do zaposlenih bodisi v odnosu do upnikov, ki so ravno zaradi sistema veriženja in izogibanja odgovornosti pogosto ostali brez poštenega plačila za opravljeno delo. Tisto, kar Socialni demokrati ocenjujemo kot posebej pomembno, je tudi, da se s prenovo kazenskih določb v noveli zakona v delu prekrškov uvajajo globe, ki so različno visoke glede na velikost podjetja, pri čemer podpiramo tudi koalicijske amandmaje, ki ustrezno znižujejo najnižjo zagroženo kazen na nekaterih točkah in s tem povečujejo razpon, da bi se na tej točki izognili morebitnim nesorazmernim ukrepom in pretiranemu kaznovanju predvsem mikropodjetij, torej malih podjetnikov, ki so kot vemo temelj slovenskega gospodarstva. Socialni demokrati bomo novelo zakona podprli in pozdravljamo rešitve, ki jih prinaša. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Združena levica, zanjo dr. Franc Trček.
Hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovani zbor! V Združeni levici smo naklonjeni spremembam, ki bi preprečile veriženje podjetij, ustanavljanje slamnatih podjetij in vseh drugih oblik, ki omogočajo zlorabe, izigravanje zakonodaje in predvsem nezakonito izkoriščanje delavcev in delavk. Žal tokratne spremembe zakona tega ne bodo dosegle v zadostni meri. Zakaj? Predlog se problemov ne loteva na pravem koncu, saj se zlorabe in izkoriščanja ne bodo preprečili, dokler ne obrnemo paradigme upravljanja podjetij in začnemo uvajati ekonomske demokracije in delavskega upravljanja. Mimogrede, oboje je zapisano v koalicijski pogodbi vaše koalicije. Predlog je nedomišljen, v naš pravni red ne vnaša vseh dobrih praks, ki jih poznamo v tujini. Postavlja prekratke in premalo jasne omejitve, ki spodkopavajo deklariran namen zakona. V Združeni levici smo pripravljeni vseeno zakon podpreti, a vendar podporo pogojujemo s sprejetjem našega amandmaja, ki odpravlja ključno pomanjkljivost predloga. Z amandmajem podaljšujemo obdobje prepovedi ustanavljanja podjetij lastnikom podjetij, ki so grobo kršili delavske pravice, z enega na tri leta. Ta naš predlog podpirajo tudi sindikati, mimogrede. Spremembe ne bodo v zadostni meri preprečile kriminalnih poslovnih modelov, ki škodujejo delavkam in delavcem, drugim podjetnikom in navsezadnje tudi državi. Kaj se dogaja v praksi? Podjetja imajo blokirane račune več mesecev, včasih celo let, a še vedno poslujejo, izplačujejo plače, zaposlujejo nove delavce, napotujejo delavce na delo v tujino, kar je jasen signal, da potekajo obvodne transakcije, če se tako izrazim, izplačujejo se le neto plače, brez socialnih prispevkov. Transakcije potekajo v gotovini ali preko alternativnih računov. Podjetja, ki jih kršitelji uporabljajo za tovrstne zlorabe in hudo izkoriščanje delavk in delavcev, se prodajajo tik preden so uvrščena na seznam neplačnikov ali seznam nepredlagateljev obračunov. Ali pa pride do izpisa odgovornih oseb iz registrov in evidenc. Takoj zatem prodajalec ustanovi novo podjetje in nadaljuje z izkoriščanjem in izigravanjem zakonodaje. V preteklem letu delodajalci niso oddali obračunov prispevkov za 15 tisoč 600 zaposlenih, to predstavlja 2,2 % vseh zaposlenih v Sloveniji, a vendar kljub temu stanje podcenjujemo. Iz pričevanj s terena lahko sklepamo, da je situacija mnogo hujša. S predlaganimi spremembami zakona se opisane prakse ne bodo preprečile. Sankcionirani podjetniki bodo poiskali obvode, angažirali slamnate družbenike in odgovorne osebe. Podobno je tudi s 70. členom, kjer se skuša omejiti dvig ustanovnega kapitala v višini 7 tisoč 500 evrov, kar onemogoča preprodajo podjetij, ki jih dandanes lahko za nekaj 100 evrov kupite na internetu. Določbe v noveli skušajo omejiti prenos teh sredstev na določene osebe, a težave se zopet ne rešujejo. Pojavila se bodo nova slamnata podjetja, ki jih omejitev ne dosega. Kje je rešitev? potrebujemo seveda sistemske spremembe, šele te bodo onemogočile, da podjetja poslujejo mesece, leta, sistematično kršijo delovnopravno, davčno, kazensko in drugo zakonodajo. Izraz novodobno suženjstvo je žal za delavce, ujete v tovrstni praksi, popolnoma upravičeno. Tokratne spremembe so nezadostne, čeprav so načini, kako stanje popraviti, znane. Vemo, kakšne so zakonodajne rešitve drugje, na primer v Avstriji. Vemo, da imamo nedopustno pomanjkljiv nadzor in sankcioniranje, kar vsekakor kaže na pomanjkanje politične volje. Verjetno veste, da imamo le 80 delavnih inšpektoric in inšpektorjev, poslovnih subjektov imamo pa skoraj 200 tisoč, v bistvu nekje okrog 190 tisoč. Glavni pogoj zmanjšanja kršitev delavskih pravic je konec na milost in nemilost prepuščenih delavk in delavcev upravam in lastnikom. Nujno je demokratično sodelovanje zaposlenih pri upravljanju podjetij. Kako bomo glasovali pa sem v bistvu že povedal. To povezujemo z našim amandmajem. Hvala za besedo.
Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije krščanskih demokratov, zanjo mag. Matej Tonin.
Cilj vsake gospodarske družbe je zagotovo ustvarjanje dobička. Nihče ne dela zavestno z izgubo. Seveda pa kategorija dobička ne more in ne sme biti edini namen poslovanja. Uspešno in zdravo podjetje je tisto, ki ne daje prednosti zgolj poslovnim interesom na račun potrošnika in zaposlenih delavcev, ampak izpolnjuje tudi vse svoje obveznosti do države, do zaposlenih. Slovenska praksa na tem področju ni bleščeča. Kažejo se številni primeri izigravanja zakonskih predpisov s fiktivnimi ustanavljanji podjetij in drugimi nepoštenimi poslovnimi praksami. Zato je predlog novele Zakona o gospodarskih družbah dobrodošel, saj predstavlja en korak več k nadgradnji doslej precej neučinkovite omejitve ustanavljanja gospodarskih družb tistim, ki se poslužujejo nepoštenih praks. Poglejmo bolj konkretno. Ustanovitelj, družbenik in podjetnik ne more postati oseba, ki je bila v zadnjih treh letih s pravnomočno odločbo Inšpektorata Republike Slovenije za delo oziroma Finančne uprave Republike Slovenije najmanj dvakrat zalotena pri nepravilnostih v zvezi z delom na črno. Prav tako se prepoveduje ustanavljanje družb osebam, ki so bile več kot 50 % udeležene v kapitalu družbe z omejeno odgovornostjo. Nova predlagana omejitev naj bi tako dodatno zaostrila pogoje, kdo je lahko ustanovitelj, družbenik oziroma podjetnik. Dejstvo je, da se kljub veljavnim omejitvam še vedno pogosto pojavljajo primeri nepoštene poslovne prakse pri neplačevanju plačil iz dela in zlorabe v zvezi z ustanavljanjem družb. Ker gre torej za največje kršitelje s tega naslova, smo prepričani, da je treba določiti daljše obdobje, ko ustanovitelj oziroma družbenik ne sme ustanoviti podjetja. V Poslanski skupini Nove Slovenije smo prepričani, da bo namen novela zakona v tem delu dosežen le v primeru, če bo to obdobje dovolj dolgo, dovolj huda kazen, da se bodo ljudje enostavno odpovedali tem neprimernim praksam. Novela zakona prinaša tudi novo omejitev, ki naj bi preprečila, da družbeniki oziroma ustanovitelji podjetij ne bodo mogle ponovno postati osebe, ki so bile neposredno z več kot 50 % udeležene v kapitalu družbe z omejeno odgovornostjo, ki je bila izbrisana iz sodnega registra brez likvidacije. Gre torej za osebe, ki niso izkazale ustrezne skrbnosti pri poslovanju. Zgolj omejitev na eno leto od datuma izbrisa takšne družbe iz sodnega registra je po mnenju Poslanske skupine Nove Slovenije še vedno prekratka, saj bo takšna oseba kljub hujšim kršitvam po preteku enega leta še vedno lahko ustanovila novo družbo. Omejitev v obdobju treh let pa bi pripomogla k preprečevanju takšnih poslovnih praks ter k večji odgovornosti ustanoviteljev. Prav je, da gospodarska pobuda ni preveč omejena in da je dopuščena svoboda odločitve, ki pa po drugi strani mora upoštevati tudi javne koristi in pravice drugih. Krščanski demokrati seveda zagovarjamo svobodno gospodarsko pobudo. Zagovarjamo svobodo in iniciativo posameznikov in stabilnost sprememb, ki zagotavljajo stabilno poslovno okolje. Dokler podjetniki tržno igro igrajo po pravilih, ki jih določa država, ni nobenega opravičila za aktivno poseganje države v podjetniško okolje. Če pa so ti okviri preseženi, pa je država tista prva, dolžna, ki mora poseči v to nepošteno poslovno prakso. V Novi Sloveniji smo zagovorniki jasnega, odgovornega in na socialno-tržnem načelu temelječega poslovnega gospodarskega okolja. Dobro in pošteno poslovno okolje namreč zagotavlja tudi spoštovanje zakonskih norm. Če bodo predlagatelji upoštevali in večina sprejela naše amandmaje, bomo poslanci Nove Slovenije predlog novele zakona podprli, v nasprotnem primeru se bomo vzdržali.
Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo gospa Andreja Potočnik.
Spoštovani predsednik, gospod minister, drage kolegice in kolegi! Pred nami je novela Zakona o gospodarskih družbah, ki se je začela pripravljati že jeseni leta 2013. Takrat z javnim pozivom zainteresirani javnosti po predlogih za spremembe, ki so bile kasneje v noveli tudi upoštevane. Opravljena je bila široka javna razprava, ki je trajala od avgusta do decembra leta 2014. V pripravah so sodelovale številne institucije, od Ajpesa, Fursa, Ministrstva za javno upravo, Ministrstva za finance, Ministrstva za notranje zadeve, Policije in številnih drugih. Posebno pozornost so namenili zajeziti nepoštenim poslovnim praksam, povezanih z izigravanjem ustanavljanja novih gospodarskih družb, ki so se v zadnjih letih v domačem gospodarskem prostoru občutno razrasle. Del podjetij se je v Sloveniji specializiral v dejavnostih, ki družbi ne prinašajo ničesar in izkrivljajo podobo uspešnega podjetnika in gospodarstvenika. Ali je kal nepoštenih praks treba iskati v mladosti naše države in demokracije, žal ne vem. Vem pa, da s pogledom v prihodnost lahko preprečimo vse tiste prakse v podjetjih, ki našemu gospodarskemu prostoru ne prinašajo drugega kot kopice izigranih in izkoriščenih fizičnih oseb in gospodarskih subjektov, ne nazadnje tudi države. Smisel statusnega gospodarskega prava je postaviti okvirje za oblikovanje gospodarskih družb, katerih cilj je ustvarjanje dobička. Hkrati pa je statusno gospodarsko pravo v službi varovanja skupnega javnega interesa. Ta se kaže v ustvarjanju in zaščiti kakovostnih delovnih mest in vrednot, ki prinašajo pozitiven signal vsem tistim željnim podjetniške poti. Zato smo poskrbeli, da novela prinaša potrebne spremembe in daje jasen signal, da z zajezitvijo nepoštenih poslovnih praks v Republiki Sloveniji mislimo resno. Možnost ustanovitve podjetja želimo omejiti tistim, katerih podjetja so bila v preteklosti izbrisana iz sodnega registra brez likvidacije ali pa so zaposlovali na črno in kršili pravila v zvezi s plačilom za delo. Z zakonom, ki je pred nami, si želimo preprečiti tudi veriženje podjetij. Ustanovitelji družb z omejeno odgovornostjo ali družbeniki le-teh ne bodo mogli neprestano ustanavljati novih družb, če v teh ne bodo zaposlili vsaj ene osebe. Če lahko podjetnik z dobički, ki jih pridobi z veriženjem podjetij, ustanavlja tudi nova delovna mesta, mu zakon tega ne onemogoča. V Poslanski skupini SMC se zavzemamo za ravnotežje med posegom v svobodno gospodarsko pobudo in omejitvijo prepovedi ustanavljanja podjetij. Zato smo v nekaterih primerih predlagali tudi podaljšanje rokov, ki se na eni strani nanašajo na prepoved ustanavljanja podjetij, na drugi pa na trajanje odškodninske odgovornosti organov vodenja in nadzora v državnih podjetjih. Vse to z željo po postavitvi sodobnega gospodarskega okolja in poslovne kulture, ki se bo tako lahko primerjalo tudi z najboljšimi tujimi praksami. Za konec želim poudariti, da namen predlaganih sprememb ni kaznovanje ljudi, ki vstopajo v podjetniško okolje in gospodarski prostor, ampak predvsem ustvarjanje poštenega poslovnega okolja. V Poslanski skupini SMC predlog spremembe zakona podpiramo. Hvala.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 10. 7. 2015. V razpravo dajem 2. člen ter štiri amandmaje Poslanske skupine SDS, amandma poslanskih skupin SMC, Desus in SD, amandma Poslanske skupine Nove Slovenije in amandma Poslanske skupine Združene levice. Želi kdo razpravljati? Prosim za prijavo. Besedo ima gospa Suzana Lep Šimenko.
Hvala za besedo, predsednik. Pred nami imamo izredno pomemben zakon. Med zakone, ki spadajo pod resor ministrstva za gospodarstvo, je po moji oceni to kar najbolj pomemben zakon ,kar najverjetneje kaže tudi to, da se je toliko časa pripravljal in usklajeval. Zmeraj obstaja neka dilema, da se najde tisto pravo ravnovesje na način, da ne omejujemo svobodne gospodarske pobude in seveda da dobimo vse tiste, ki zakonodajo zlorabljajo, ki se poslužijo tisoč in enega načina, da obidejo zakonodajo na različne načine; recimo, tako kot je, ne vem, ustanavljanje podjetij na zalogo, preprodajanje podjetij. Vemo, da so vsaj nekaj časa nazaj obstajale spletne strani, kjer si lahko za majhen denar kupil podjetje, razna veriženja podjetij in podobno. Ta zakon, ki je pred nami, ima številne dobre rešitve. Zagotovo je zakon, ki gre v pravo smer. Vseeno pa na nek način ocenjujem, da bi pri določenih členih lahko bili malo strožji. Če se navežem na ta kar najpomembnenjši 2. člen, kjer je bilo največ in najbolj konkretne dopolnitve, ki se vežejo dejansko na omejevanje ustanavljanja družb. Smiselno, čeprav vemo, da je bilo pred leti že tudi o tem debata, bi bilo razmisliti, kako dejansko zaustaviti in kaznovati tiste, ki namerno spravijo podjetje v stečaj. Vemo,da so bile pobude v tej smeri, da zadeva ni šla skozi zakonodajni postopek, zato ker je potem na Ustavnem sodišču padla, ampak kakorkoli, še zmeraj obstajajo nepoštene prakse na ta način, tako da morda v prihodnje bi lahko več razmišljali tudi v tej smeri. Vemo tudi, da smo rekli, da bomo kaznovali tiste, ki ustanavljajo podjetja na zalogo, kaznovali bomo tiste, ki imajo neaktivna podjetja. Da bi bila ta podjetja aktivna, so določene v bistvu štiri točke. Eno je to, da morajo imeti odprti transakcijski račun, absolutno, da niso bila v obdobju zadnjih 12 mesecev javno objavljena na seznamu nepredlagateljev obračunov, da nimajo neporavnanih obveznosti do Finančne uprave in da imajo neprekinjeno za en mesec zaposleno osebo ali pač zavarovanega družbenika za najmanj polovični delovni čas. Naš predlog amandmaja gre v smeri, da gre tukaj za eno osebo. Res je, da se s tem pokaže neka aktivnost, o tem smo imeli debato že na odboru, ampak kakorkoli, ne vidim razloga, zakaj ne bi šlo tukaj za zaposlitev za polni delovni čas. Druga stvar, ki pa je, pa se mi zdi izjemno pomembno, da bi na nek način zajeli tudi tiste, ki imajo že danes odprtih več podjetij, več neaktivnih podjetij in ne zaposlujejo ljudi. Četudi ima nekdo danes že odprtih na primer 10 neaktivnih podjetij, bo še vedno lahko odprl dodatno podjetje. Teh mi tukaj ne zajamemo in zaradi tega smo dejansko predlagali, da bi se upoštevali ne samo tisti, ki so pred tremi meseci odprli podjetje, ampak da bi ti pogoji veljali za vse njihove družbe v njihovi lasti. V tej smeri gre dejansko amandma Poslanske skupine SDS. ker želimo omejiti te, ki že imajo danes odprta neaktivna podjetja. Verjamem in bi tudi mogoče prosila za podatek, če ga imate, koliko je takšnih primerov v Sloveniji. Vem pa, da obstajajo. Zdaj generalno vseeno, tako kot sem že rekla, ocenjujem, da zakon ni slab, da gre v pravo smer. Kar se tiče samih kazenskih določb, ne glede na to, da so se kazni po obravnavi na odboru nekoliko znižale, še vseeno ocenjujem, da so za majhna in srednja podjetja previsoka. Morda bi vseeno še razmislili v tej smeri, no. Na nek način mi ne želimo omejevati, mi si dejansko želimo še več podjetnikov, želimo si, da bi se marsikdo tudi izmed brezposelnih odločil, ustanovil podjetje in začel opravljati svojo dejavnost. Na nek način jih mogoče tudi strašimo pri tem. Mogoče bi še kakšno dodatno obrazložitev, zakaj, ali pa, če obstaja možnost, da bi tukaj še nekoliko stopili skupaj. Pa okoli tega bi resnično prosila obrazložitev, zakaj ne bi zaostrili tudi za tiste, ki imajo že danes več neaktivnih podjetij, in koliko je takih podjetij. Če imate mogoče te podatke. Toliko zaenkrat. Hvala.
Besedo ima gospa Andreja Potočnik.
Hvala za besedo. Mislim, da se lahko strinjamo, da smo si danes enotni, da ta zakon gre korak naprej proti nepoštenim poslovnim praksam, proti zlorabam v zvezi z ustanavljanjem družb. Tukaj smo vsi na istem bregu. Ko pa poslušamo dodatne zahteve oziroma dodatna pogojevanja, če pa ne sprejmete tega amandmaja, potem bomo zadržani, če ne sprejmete tega amandmaja, potem bomo proti, pa mislim, da dejansko negira to prvo trditev, ki ste jo imeli na začetku pri predstavljali v stališču. Ne govorim zdaj za vse poslanske skupine, na splošno. To se mi ne zdi nekako pošteno do tistih poštenih podjetnikov, ki danes delajo dobro in danes zaposlujejo in danes plačujejo vse prispevke in danes izplačujejo vse plače. Predvsem je ta zakon namenjen za te poštene ljudi, poštene podjetnike. Želimo pa omejiti, seveda, nepošteno poslovno prakso. In večkrat smo se na odboru pogovarjali o sami prostogospodarski pobudi. Zakonodajno-pravna služba nam je dejala, če omejujemo, moramo biti izredno previdni, da moramo izkazati javni interes. Mislim, da je tukaj pri tem omejevanju javni interes popolnoma izkazan. Tako kot sem že na začetku povedala, da zato, da lahko tisti, ki danes delajo pošteno, verjamejo v zakonodajo, verjamejo v državo, da se to splača in da se ne splača biti nepošten. Kar se tiče nekaterih konkretnih amandmajev, bi rada šla prav konkretno na predlog, da bi spuščali znižanje odstotka lastništva s 50 na 25 %, vidim problem, ker lahko družbo dejansko obvladuješ s 50 ali oziroma več procenti. S 25 % v določenih teh, sploh matematičnih funkcijah, dejansko nimaš vpliva in ne moreš obvladovati in ne moreš biti popolno odgovoren. Je pa res, da v nekaterih matematičnih funkcijah, ko to izračunavaš, imaš vpliv, v nekaterih pa pač ne. Kar se tiče samih sankcij oziroma glob, smo se tudi v poslanski skupini strinjali, da so nekje previsoke in smo jih že na samem odboru znižali, ampak če jih pa znižamo preveč, pa dejansko sankcija ne dobi svojega namena, ni dovolj učinkovita oziroma ni odvračilna. Sankcija je namenjena za to, da odvrača od tega, da bi kršil zakon. Ker kaj se lahko zgodi? Mi danes tukaj sprejmemo zakonodajo, sprejmemo pa premile sankcije in na koncu si bo nek podjetnik lahko izračunal, da se mu splača kršiti zakon, ker je sankcija tako mila. Tudi na ta del moramo biti pozorni, ker sankcija ima svoj namen in to je odvračilnost, da se podjetniku ne bo splačalo kršiti zakona. Amandma se nanaša tudi na to, da mora biti polno zaposlen, da ne bi bil polovično zaposlen. Pa bi navedla en primer. Odpiram trgovino d. o. o. Na začetku imamo seveda težave, ni še prometa. Sama, recimo, bom polno zaposlena, rabim pa še eno pomoč, ker ne morem biti po 12 ur ali pa 16 ur v trgovini, nimam pa še dovolj denarja, da bi plačala polno. In mislim, da izkazujem že s tem svoj dovolj velik namen, da ne želim kršiti pravice zaposlenega, želim pa nekoga zaposliti za 4 ure, moram zato plačati vse prispevke, moram ga na vseh uradih prijaviti, imam veliko administrativnih ovir, ker pa imam namen, ga seveda prijavim in plačujem. Ko pa mi to podjetje dela dovolj prihodkov, če sem zadovoljna z zaposlenim, ga pa potem lahko tudi polno zaposlim. Res je, zakona ne pišemo za en primer, ampak samo za občutek. Sama osebno mislim, da je administrativna ovira dovolj velika, če ga že zaposli za polovični delavni čas. Toliko na začetku, če bo treba se javim še naprej.
Besedo ima gospa Marjana Kotnik Poropat.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik! Tudi sama ocenjujem in podpiram to novelo Zakona o gospodarskih družbah, ker menim, da so spremembe pripravljene prav v tisto smer, ki nas je v zadnjem času najbolj žulila. Pomembno se mi zdi tudi to, da gre ta sprememba tudi v smer, da odpravlja nepošteno poslovno prakso, ki je na žalost še vedno zelo prisotna, predvsem, če pomislimo na delo na črno, na neplačevanje osebnega dohodka, na plačevanje osebnega dohodka na roko in tako naprej. Zato mislim, da ta nova omejitev v zvezi z ustanavljanjem gospodarskih subjektov, in sicer da ustanovitelj, družbenik in podjetnik ne more postati oseba, ki ji je bila v zadnjih treh letih s pravnomočno odločbo inšpektorja najmanj dvakrat izrečena globa zaradi prekrška v zvezi s plačilom za delo oziroma v zvezi z delom na črno. Je prava določba, vendar menim, da ni dovolj volje v naši državi, da bi tem ljudem, ki kršijo zakonodajo na tem področju, res stopili na prste – če tako poenostavim zadevo. Gre resnično za novodobno suženjstvo, kot je gospod Trček ugotovil v svoji predstavitvi stališča poslanske skupine in tudi jaz mislim tako. Glejte, pomanjkanje inšpektorjev ne bi smelo biti vzrok za to, da ne odpravimo te hude anomalije, ki se pri nas dogaja. V Mariboru na primer v velikih trgovinah, kjer so še potem znotraj razni mali podjetniki tudi prišli do lokalov – in tam se dogaja ravno to, kar sem prej govorila. Menim, da bi zaposlitev novih inšpektorjev bila nujna. Poglejte, ti inšpektorji ne bi bremenili proračuna, ampak bi se lahko plačali iz dohodka, ki bi prišel v državni proračun z globami, ki bi jih izrekli tem privatnikom oziroma tem podjetnikom, ki kršijo zakonodajo in ki ponižujejo – oprostite, tu gre za poniževanje naših državljanov, ki jim, prvič, ne teče delovna doba, ne bodo imeli let za pokojnino, niso socialno zavarovani in tako dalje, dobijo pa mizerno ponižujočo plačo na roko. Res mislim, da v naši državi ne bi smeli dovoliti in da je zadnji čas, da temu stopimo na prste. In kot sem rekla, inšpektorji se bodo plačali iz glob, ki jih bodo izrekli. Potem prav tako menim, da se ta določba, da se ustanavljanje omejuje osebam, ki so z več kot s 50 % udeležene v kapitalu družbe z omejeno odgovornostjo, ki je bila izbrisana iz sodnega registra brez likvidacije [[…]]Ta zadeva, mislim, da gre v pravo smer, ampak 50 % – mogoče bi lahko to še zmanjšali, da bi bilo bolj učinkovito. Naslednja zadeva, o kateri bi želela še en komentar, je pa ta, da novela zakona ZGD otežuje veriženje družb. Generalna omejitev v zvezi z ustanavljanjem družbe z omejeno odgovornostjo – oseba bo lahko ustanovila novo družbo v obdobju treh mesecev. Tudi to se mi zdi kratek rok in bi bilo morda potrebno, vsaj po moji oceni, da bi ta rok podaljšali. Toliko zaenkrat, hvala lepa.
Besedo ima gospod Franc Laj.
Spoštovani predsednik, hvala za besedo, spoštovani minister, državni sekretar, dragi kolegice in kolegi! Pred nami je izredno zahteven in obsežen zakon, ki lahko pomeni marsikaj. To pomeni, da urejuje okolje, in to poslovno okolje, kjer se ustvarja dodana vrednost, kjer se ustvarja tudi ne nazadnje vse tisto, kar je potrebno za eno normalno funkcioniranje družbe in države. To pomeni, da se tam ustvarja tudi vir napajanja za državni proračun, zato je pomembno, kako je to okolje urejeno. S spremembami tega zakona postaja to okolje zagotovo nekoliko varnejše. Daleč od tega, da pa pomeni to, da v bodoče ne bo možnih zlorab. Kakršne koli spremembe bomo zapisali v ta zakon, bo premalo, če bo ukrepanje pristojnih služb prepozno ali pa nikakršno. Menim, da je to zelo zelo pomembno v današnji dobi, ko živimo nekje v dobi elektronskega poslovanja. Vemo, da vsaka družba je v vsakem momentu lahko pod drobnogledom tako Ajpesa, davčne uprave in ostalih institucij. Prav tu vidim glede tistega, koliko je bilo govora o tem, ali so te kazni, ki konkretno v tej spremembi zakona pomenijo opustitev določenih dejanj, to pomeni, da to niso storjena kazniva dejanja, kot je bilo rečeno tudi, da je namerno neplačevanje delavcev, prispevkov in tako dalje [[…]]Tudi za tisto, ni mi jasno, kako se lahko dogaja, da prihaja do tako velikih nakopičenih dolgov do Davčne uprave in do vseh ostalih institucij oziroma do dajatev, ki bi jih morali delodajalci izvesti, ko iz prakse povem, da ko recimo po enem tednu, po preteku enega tedna, ni bilo katero poročilo predano, takoj so klicali po telefonu, kaj je, sledi opozorilo in kazen. To pomeni, da tu nekaj marsikaj odpove. Da se vrnem takoj nazaj na te konkretne spremembe. Kot sem rekel, tu v tem primeru, ko se ustanovi t. i. kapitalska družba, tu mislim predvsem na d. o. o., in prav pri tovrstnih družbah je prihajalo do največjih zlorab zaradi tega, ker je ta osnovni kapital, ki se je moral plačati, zagotoviti in plačati, je 7 tisoč 500 evrov. Jaz pravim tako; resni poslovni nameni za kapitalsko družbo se ne začnejo in ne morejo biti zadostni v višini 7 tisoč 500 evrov. To ne pomeni nobenega omejevanja podjetniške svobode. Dvig tega kot v različnih državah, recimo v Avstriji celo poznajo ta institut privilegiranega d. o. o., pomeni nekaj povsem drugega. To se pravi en bistven korak naprej. Ampak kljub temu so te spremembe, ki se trenutno uvajajo, so vseeno precej velik korak v tej smeri, da se na nek način poslovno okolje tudi uredi v tej smeri, da prihaja do manj možnosti zlorab. Želel bi še to dodati, da tudi naš pravni sistem ne pozna samo kapitalske družbe, ampak pozna tudi osebne družbe, to se pravi d. n. o., družbe z neomejeno odgovornostjo, in komanditno družbo, poleg tega pa še t. i. s. p., najpogostejši in tisti, ki nima zadosti velikega kapital kot začetnik, ima pa poštene poslovne namere in namene, lahko v vsakem trenutku preko VEM točke, ki je izredno kvalitetna pridobitev, registrira osebno družbo. Seveda, če pogledamo v register, zakaj ni več tovrstnih družb registriranih? Zaradi tega, ker je tam možnosti zlorab mnogo manj. Zakaj? Zaradi tega, ker v tistem primeru družbeniki odgovarjajo z vsem svojim premoženjem. To je bistvena razlika med eno in drugo možnostjo. Da bo ta sprememba prispevala k zmanjšanju možnosti veriženja – zagotovo bo. To ne moremo reči in to je tudi precej velika pridobitev, tako da v kompleksu gledano te spremembe, ki so zdaj pred nami, so dobrodošle in jih podpiram, ker vem, da je to korak naprej k boljšemu, varnejšemu poslovnemu okolju. Ampak, tu se zgodba nikakor ne sme končati. Hvala.
Še želite razpravljati? Torej prosim za prijavo. Besedo ima gospod Ljubo Žnidar.
Spoštovani predsedujoči, spoštovani minister, kolegice in kolegi! Sam zakon o gospodarskih družbah generalno podpiram, kajti v večini ta zakon je in naj bi bil podpora gospodarstvu. V naši poslanski skupini smo zakon dopolnili z amandmaji, ker se dogajajo dejanske zlorabe v praksi. Tu je k 2. členu predlog, da se pri ustanavljanju družb podjetnikov zmanjša udeležba pri kapitalu, zniža na 25 %, kar se mi zdi zelo smiselno. Bi pa potem nadalje, kjer se s predlagano spremembo želi otežiti ustanavljanje novih družb kakor tudi veriženje družb podjetnikom, ker vemo, da prej te omejitve ni bilo, je sedaj, da se lahko nova družba ustanovi na vsake tri mesece. Po mojem pa tudi mogoče to ni dovolj, kajti število pri tem je neomejeno. Govorim pa iz dejanskega praktičnega primera, ki je res eksces v Sloveniji, kjer ima ena oseba ustanovljenih tisoč 700 gospodarskih družb. Rekel bi, tu je res primer, kako se spremlja preglednost, ker vemo, da pri tej osebi pri tako izjemno velikem številu gospodarskih družb ni bilo nobene preglednosti ali nadzora ali suma, ker vemo, da je šlo to pa izključno za namene zlorabe. Seveda si v bodočnosti ne želimo več takšnih primerov zlorab. Tako tudi sam predlagam, da te omejitve z našimi amandmaji sprejmemo, da s tem preprečimo te zlorabe, ker za uspeh nekega gospodarstva sta potrebna dva segmenta; to se pravi, po enem segmentu dati podporo ali pa bi rekel, kjer se dodatno krepi neka dodana vrednost ali pa nek razvoj, hkrati pa, če po domače rečem, zamašiti luknje, kjer se dogajajo zlorabe in dejansko tam odteka zelo zelo veliko denarja in se s tem povzroča velika tako gospodarska kot družbena škoda naši državi. Tako predlagam, da se ti amandmaji, ki jih je vložila naša poslanska skupina, podprejo. Hvala.
Besedo ima mag. Matej Tonin.
Država je v gospodarstvu dolžna zagotoviti spoštovanje pravila iger oziroma če govorim v prispodobi, potem bi dejal, da država mora v gospodarstvu igrati isto vlogo, kot jo igra sodnik na nogometnem igrišču: pazi, da so vsa pravila spoštovana in da ima vsak igralec enake možnosti in da je kriterij do vseh enak. Zakon, ki je danes v obravnavi, govori o tem. Jaz bi v gospodarskem sistemu in pri podjetjih ločil dve napaki, stranpoti na dva različna dela; eno so administrativne napake, ene so pa naklepna kazniva dejanja, če smem temu tako reči. Kdor dela, tudi greši, zato je jasno, da vsak podjetnik, vsak gospodarstvenik lahko pri svojem delu naredi kakšno stvar narobe, morda tudi malomarno, nenamerno, slabo, zato obstajajo v tem zakonu določene kazni, po katerih se jih kaznuje. Drugi del, ki se mi pa zdi mnogo bolj problematičen, pa je, kako kaznujemo pa tiste, ki pa določene stvari, kazniva dejanja delajo naklepno. Za te pa mislim, da so za samo gospodarstvo najbolj nevarni in za gospodarski sistem najbolj uničujoči. Pošteni in dobri podjetniki se bodo s svojim podjetjem trudili leta in leta, morebitne napake tudi odpravljali, kazni pošteno plačali. Imate pa posameznike, ki odlično poznajo vse luknje v zakonu, ki znajo odlično verižiti podjetja in na račun lukenj v zakonu in morda na račun neučinkovite države celo kovati dobiček. Prav tej skupini se moramo pri sprejemanju današnjega zakona najbolj intenzivno posvetiti in za to skupino ne sme biti minus. Mislim, da tukaj je treba ukrepati najostrejše, čeprav sem, kot sem danes že dejal, za gospodarsko pobudo in svobodo, ampak pri teh naklepnih kaznivih dejanjih pa ne sme biti nobene milosti in je treba uveljavljati najostrejšo kazen. O čem konkretno oziroma zelo natančno govorim? Če pogledate 2. člen tega zakona, ki je pred nami, govori tudi o tem, kateri podjetniki ne smejo več ustanavljati podjetja. Tam notri piše v 4. točki prve alineje 2. člena, da ne sme ustanavljati podjetja tisti, ki ga je delovna inšpekcija oziroma Finančna uprava v treh letih dvakrat dobila, da je delal narobe. Torej nekega konkretnega podjetnika je morala Finančna uprava oziroma Inšpektorat že dvakrat dobiti – spet bom uporabil izrazi z roko v marmeladi –, da mu začne teči omejitev, da ne sme več ustanavljati podjetja. In še to je ta omejitev bila najprej predlagana na pol leta, nato se je na odboru podaljšala na eno leto. Za nas v Novi Sloveniji je to zagotovo premila kazen, absolutno premila kazen, da če nekoga dvakrat dobijo, da ima potem omejitev za ustanavljanje novih podjetij samo eno leto, je to premalo. Potem je še en del, ki govori, da imajo omejitev tudi tisti – bom poenostavil, bom rekel –, ki so jih dobili pri kriminalni dejavnosti in so enostavno podjetje zaprli. Tudi za te velja omejitev eno leto. Ponovno prenizka kazen. Mi smo v naših izhodiščih predlagali, da bi morali biti za tiste, ki naklepno izvajajo kazniva dejanja, goljufajo, okoli prinašajo državo in vse poštene podjetnike, kazen prepovedi ustanavljanja podjetij najmanj pet let, da taki ne bi smeli več delovati na trgu oziroma v gospodarskem sistemu pet let. Dobro, pa so nas uradniki iz ministrstva prepričali, da je pa to zaradi takšnih in drugačnih razlogov težko voditi evidenco, da pa tri leta bi pa morda šlo. Po zdravi kmečki pameti smo rekli, dobro, če vi ne morete v petih letih videti, ali je nekdo počel neprimerne stvari ali ne, v treh letih pa lahko, potem pa kazni podaljšajmo z enega leta, tako kot sedaj predlaga koalicija, vlada, na tri leta. Mislim, da tukaj mi nič kaj posebnega ne izsiljujemo niti bistveno ne omejujemo gospodarske svobode, se mi pa zdi, da na nek način pa ostro kaznujemo tiste, ki zavestno kršijo pravila igre. Poudarjam, zavestno. Upam, da bo tukaj šla koalicija nam nasproti in ta naš amandma tudi podprla. S tem ne bomo kaznovali nobenega poštenega podjetnika, nihče, ki pošteno dela, ne bo prikrajšan; tudi tisti, ki se mu je zalomilo zaradi gospodarske krize ali zaradi drugih nesrečnih okoliščin, ki je delal popolnoma po pravilih igre, pa so bile gospodarske okoliščine take, da je enostavno podjetje propadlo. Tudi imamo predpisane postopke po zakonu, kako se podjetje čisto po pravilih v skladu z zakonom zapre, če pride v težave. Za te poštene ljudi ta naša kazen je praktično nepomembna. Bo pa ta naš predlog udaril po prstih predvsem tiste, ki zavestno delajo narobe. Močno si želim, da bi z vaše strani dobili podporo, ker ne nazadnje nimamo vsak dan na razpolago, da spreminjamo tako pomemben zakon in danes imamo to priložnost in to možnost. Ne vem, kdaj se bo ta zakon ponovno odprl, zdaj ga je odprla koalicija in zdaj imamo enkratno priložnost, da stopimo na prste nepridipravom. Ker jaz ne bi rad – bom zdaj spet malo karikiral, potem bom pa zaključil –, saj veste, potem imamo pa kakšno soočanje na tretjem parlamentarnem kanalu pa se potem kdo izgovarja, saj smo vse storili, kar smo mogli, pa se še vedno nekateri znajdejo. Takrat vas bom opomnil, da morda čisto vsega niste storili. Ampak, verjamem da bo današnja konstruktivna razprava še prispevala k temu, da vendarle ugotovite in vidite tudi, da zaradi tega za poštene ljudi ne bo konec sveta, bomo pa pomembno priprli vrata za vse barabe.
Besedo ima gospa Suzana Lep Šimenko.
Hvala za besedo, predsedujoči. Morala sem se še enkrat oglasiti, in sicer nekako se moram odzvati na to dikcijo, da nizke kazni povzročajo, da se podjetniku ne splača biti pošten. Mislim, da je to popolnoma napačna in neumestna logika. Osebno pa menim, da bodo podjetniki pa veliko bolj pošteni, če bodo pa naredili nekaj generalno na osnovi davkov, tako glede davke – na plače pa to ne spada pod resor Ministrstva za gospodarstvo – kot tudi glede ostalih davkov. Drugo, kar pa bi želela na nek način pojasniti gospe Potočnik, ne nazadnje je naša nova predsednica Odbora za gospodarstvo. Po tem imamo v novem zakonu generalno omejitev glede ustanavljanja družb, kar pomeni, da lahko družbo ustanovimo na tri mesece. To pa ne pomeni za srednje in velike družbe in to tudi ne pomeni za posameznike, katerih družbe izpolnjujejo pogoje – od tega, da imajo odprt transakcijski račun, to, kar sem že prej navedla. In eden izmed teh pogojev je tudi ta zaposlitev za polovični čas enega meseca. Kot ste sami navajali primer, vi še vedno, če želite odpreti podjetje, ga lahko odprete in enostavno nimate zaposlenih, ni nobene težave, težave bi nastopile, če bi hoteli čez dva dneva ponovno odpreti podjetje. Na tak način razumem ta zakon. Še vedno je mogoče imeti d. o. o. brez zaposlenega, ne moreš pa imeti novega d. o. o. v krajšem času od treh mesecev, brez da bi imel za polovico delovnega časa za en mesec zaposleno eno osebo v zadnjih treh mesecih od ustanovitve tiste. Zdaj, v tej smeri gre ravno naš amandma. Prvič se mi zdi, bom rekla, če nekdo želi špekulirati, vseeno ta strošek enega meseca pa polovico zaposlenega ni tako velik, da tega še vedno ne bi izigraval. Nekako verjamem v to, da vseeno neko aktivnost s tem pokaže, ampak v tem primeru za poln delovni čas zaposlen, mislim, da to ne bi bilo nobene velike škode, bi pa vseeno nekako zaostrili pogoj. Je pa vseeno enkrat več od tega, kar predlagate tukaj v tem zakonu, zato smo tudi predlagali amandma v tej smeri. Drugo pa je, da bi se upoštevale ne samo družbe, ustanovljene v zadnjih treh mesecih, ampak vse družbe, ki jih ta oseba tudi ima. V tej smeri gresta v bistvu dva ključna amandmaja k temu členu, ki smo ju predlagali in nekako želim apelirati tudi na vas, da razmislite, dejansko gre za dobra amandmaja, ki bosta samo izboljšala ta zakon. Nismo pa v naši poslanski skupini pogojevali naših amandmajev z ničemer in smo že v startu povedali, da zakon podpiramo, ker zakon gre v pravo smer.
Besedo ima dr. Matej T. Vatovec.
Hvala, gospod predsednik. V Združeni levici smo vložili amandma, s katerim podaljšujemo obdobje prepovedi ustanavljanja podjetij tistim, ki so grobo kršili delavske pravice; in to z enega leta na tri leta. To bo verjetno redkost oziroma en od redkih primerov, kjer se strinjamo s kolegi iz NSi. To predlagam predvsem zaradi tega, ker v prvi vrsti gre za neke grobe kršitve, kot drugo pa, kot smo zapisali v sami obrazložitvi amandmaja, pravnomočne obsodbe na kazen zapora zaradi kaznivega dejanja zoper delovne razmere in socialno varnost so izjemno redke. Skratka, to, kjer se delavcem po eni strani ne izplačuje plač ali pa socialnih prispevkov in gre seveda za neko jasno in resno kršitev delovne zakonodaje, lahko vsaj deloma reguliramo s tem, da povečamo to obdobje v tem zakonu. Mislim, da tu ne gre za nikakršno izsiljevanje, kot je bilo to prej povedano, ali pa zgolj za to, da nek zakon, ki je sicer precej pomanjkljiv in verjetno ne bo v taki meri dosegal ciljev, ki jih želi doseči, lahko vsaj minimalno korigiramo. Zakon, ki bo deloma korigiral delavske pravice oziroma zavaroval to, da do tega izkoriščanja bo prihajalo v manjši meri, bomo podprli; seveda, če bo amandma sprejet. Sicer pa mislimo, da ta zakon ni dovolj dober, da bi rešil to, kar si želi rešiti. Hvala.
Besedo ima gospod Franc Breznik.
Ja, hvala za besedo, spoštovani predsednik! Spoštovani minister, spoštovani državni sekretar, spoštovane kolegice in kolegi! Del svoje razprave bom nekako nadaljeval tam, kjer sem zaključil na Odboru za gospodarstvo. Naj povem kar na začetku, da zakon ima nekatere rešitve, ki so odgovor na neke poslovne prakse, ki so neka posebnost ali pa neka moda v Republiki Sloveniji, in kažejo na to, da avtorji osnovnega zakona o gospodarskih družbah, torej nekega osnovnega zakona gospodarsko statusnega prava iz mariborske pravne fakultete, ki so nekako zakon pripravljali, ki so ga implementirali iz nemškega sistema, da so se morda zmotili. Niso se zmotili kot strokovnjaki, mogoče so premalo upoštevali neko zgodovino ljudi, sociologijo in vse ostale spektre, kako ljudje razumejo zakone, kakšna je, lahko rečemo, šibka poslovna praksa pri ustanavljanju družb, vodenju družb, torej šibka zgodovina slovenskega podjetniškega duha, svobodne gospodarske pobude in tako naprej. Tudi, kako razumemo vse to, to podjetništvo, in moram pač priznati, da gre za neke oscilacije v družbi, ki navadno nastanejo v neki prvi fazi nekega resnega kapitalizma. Zaradi tega moram tudi sam nekako položiti orožje, bi rekli. Priznati, da zakoni v državah, v katerih sem sam nekaj let deloval, pač v Sloveniji ne delujejo. Gre za neko mentaliteto ljudi, čeprav tudi, verjemite, da v tujih državah tudi tam pride do zlorab, tu si ne smemo zatiskati oči, ampak odgovor z novelo zakona je odgovor, jaz temu rečem, v dve smeri. Prva smer je to, o kateri sem razlagal, odgovor na neko splošno modo, splošno prakso, splošne slabe prakse, zlorabo predvsem upnikov, delavcev, kot nekateri razlagate. Po drugi strani pa je zakon po mojem mnenju odgovor na to, da določeni sistemi in podsistemi te države ne delujejo. Prvi tak sistem je sodni sistem. Zdaj ne bom govoril o kršitvah v kazenskopravnih zadevah. Gre za odkrivanje storilcev, specializiranih ali specifičnih kaznivih dejanj z gospodarskega prava, gre za nepoznavanje tega gospodarskega prava, šibko poznavanje zlorabe gospodarskega prava, gospodarsko statusnega prava v slovenski sodni veji, tako v tožilskem delu kot tudi v sodnem delu. In na žalost, ker ti sistemi ne delujejo, ker se ti storilci, ki verižijo podjetja, ki upnike marsikdaj pustijo, lahko rečemo brez vsega, tako tudi delavce in ostale subjekte, ki so z njimi kakorkoli v nekaterih poslovnih povezavah, moramo mi danes spreminjati zakon. To je ena praksa v Sloveniji, da vsi sistemi in podsistemi te države, ko ne delujejo, se obrnejo nazaj v parlament: spremenite nam zakon. Veste, ko je bil brez amandmaja, ko je prišel osnovni zakon v samo proceduro, moram priznati, sem bil eden izmed tistih ljudi, ki sem moral prespati, ker sem rekel, glejte, jaz zakona ne bom spreminjal. Ni nobene potrebe zaradi tistih lenuhov, ki ne delajo, ki nimajo znanja, ki bi morali biti zamenjani, jaz zakona ne bi spreminjal. Veste, gospodarska pobuda, spoštovani kolegice in kolegi, največje poslovne ideje, ki so se kasneje izkazale v globalnih gospodarskih subjektih, v globalnih gospodarskih ali pa blagovnih znamkah, ki danes imajo milijardne pretoke denarja ali pa milijardne dobičke – se kaže ravno to, da je nekdo dva-, trikrat propadel, četrtič mu je, ker je vztrajal, uspelo tisto podjetniško idejo torej nekako postaviti na trg in jo tudi komercialno uspešno izpeljati preko različnih gospodarsko statusnih oblik. V Sloveniji opažam en trend, ki je nenavaden. Avstrija, Nemčija, zelo dosti gospodarskih subjektov imamo, to, kar je tudi kolega prej – mislim. da od SMC – omenil, gre za nepoznavanje d. n. o., gre za komanditne družbe. Zelo malo je teh subjektov, kjer pa v komanditni družbi eden izmed družbenikov seveda odgovarja z vsem svojim premoženjem, kjer ne potrebuješ nekega ustanovnega kapitala, in pa d. n. o., kjer tudi odgovarjaš popolnoma, z vsem svojim premoženjem, približno kot pri s. p., s tem da razlika je biti pravna oseba, biti fizična oseba in vse ostalo. Zanimivo je, slovenski prostor, predstavljanje družb, kako, v kaki statusni obliki delujejo družbe, ker opazujem, da teh dveh družb podjetniki ne poznajo ali pa se temu namenoma izogibajo. V tujini, ko vidiš eno tako družbo, pogledaš, lahko preveriš na dveh, treh portalih in v bistvu je nek riziko, ki ga imaš, v kakšni sferi boš z njo deloval, v kakšnem poslovnem razmerju nekako, lahko rečemo, pade, nekako se ti odpre, imaš neko zaupanje. Zanimivo je tudi, kateri segmenti gospodarstva so najbolj izrabljali – recimo, če gremo na veriženje. Zdaj pogledamo storitve trgovine, največkrat najem delovne sile, prodaja tako imenovala lizinška podjetja, ki jim posojajo delavce. Najmanjkrat je to v nekih resnih proizvodnih podjetjih, družbah, kjer proizvajajo, kjer delajo, čeprav se je tudi tu zgodilo. Torej gre največkrat tudi za storitvena podjetja itn. Sam bom zakon podprl, zato ker sem obupal nad tem, da se bo neka resna reforma na področju sodstva zgodila. Kolegi so govorili o naših amandmajih, kolegica, ki je prej omenila, da kljub temu da nismo ena izmed strank, ki bi na podlagi tega, da damo nek amandma, ki je morda za večino nesprejemljiv, vsaj po vašem merilu, da mi zaradi tega zavrnemo nek zakon, ki pa je dobrodošel. Ta zakon je dobrodošel; dobrodošel je zaradi tega, ker odgovor na to, da – tukaj sem rekel na začetku, sistemi, podsistemi, organi pregona v Sloveniji ne delujejo, delujejo zelo zapoznelo, takrat ko ti ljudje naredijo večjo gospodarsko škodo, ko spravijo na tla celo vrsto, največkrat tudi podizvajalce itn. Te prakse smo imeli in to je ta kapitalizem, ki si ga sam ne želim. To je ta prva faza kapitalizma v neki družbi, ki tega sistema ni imela in ki je prišla v ta sistem. To je ena oscilacija, ki prihaja. Ta sistem se bo umiril, ljudje bodo počasi spoznavali, da je tek na dolge proge tisti najboljši, tisti, ki daje največjo tudi socialno varnost in stalno več bo teh, jaz pravim temu, stabilnih gospodarskih sistemov, ki se ne bodo od danes na jutri ukvarjali z nekimi storitvami, ampak stalno več z neko proizvodnjo, z neko industrijo, z neko pošteno trgovino. Zato moramo biti, jaz temu pravim, potrpežljivi. Mislim, da je zakon vseeno nek odgovor na to, kar se je dogajalo, kar se še dogaja, zato ga je treba podpreti, kljub temu če imamo morda kakšne pomisleke pri sankcioniranju ljudi, ali je to 6 mesecev, ali je to eno leto, ali je to 3 leta. Ni toliko pomembno. Pomembno je, da vzpostavimo neko gospodarskostatusno, tudi pravno varnost. Pravna varnost je pa en izmed tistih vidikov, kjer je Slovenija zelo šibka. Ker ravno pravna varnost je pa prvi tisti temelj, ki daje v Sloveniji poleg vseh ostalih politik neko resnično stabilno gospodarsko okolje. To pa pomeni, da bodo v Slovenijo začeli prihajati ljudje, ki menijo, ki bi vlagali svoj kapital od zunaj – sami vemo, da imamo izredno malo svojega lastnega kapitala in da Slovenija se mora odpreti. Preden se odpre, se mora pripraviti tudi zakonodaja, institucije se morajo tega zavedati, da vsi skupaj delujemo in pomagamo tistim, ki delajo pošteno, ki jih je veliko v Sloveniji, ki so tudi mednarodni igralci, bi lahko rekli, iz katerih bodo nekoč nastala tudi mednarodna multinacionalna podjetja iz Slovenije. Tega si želim, zato bodimo na strani poštenih, dobrih, ne kaznujmo pa preveč tistih, ki jim na prvem koraku morda ni uspelo; pa ne zaradi tega, ker bi hoteli goljufati, ampak morda njihova ideja, njihova invencija ni prišla do konca neke inovacije in morda jim prvič ni uspelo. Treba jih je spodbujati, treba jim je povedati, da so nekateri uspeli drugič, tretjič. To je nek odgovor na neko resnično svobodno gospodarsko pobudo, kot jo tudi nekako, spoštovani kolegice in kolegi, vedno in povsod sam razumem. Kot sem na začetku povedal, zakon kljub nekaterim pomanjkljivosti, nekaterim mojim pomislekom, ki pa so jih že kolegi danes obrazložili, bom podprl. Najlepša hvala.
Besedo ima gospod Marko Ferluga.
Hvala za besedo. Lep pozdrav ministru in državnemu sekretarju. Najprej se moram opravičiti predsedniku Državnega zbora, mojemu nadrejenemu in vsem kolegicam in kolegom, da nisem naredil tistega, kar bi moral, in sicer da nisem prebral predstavitvenega poročila odbora. To je mea culpa, to sem moral povedati, zato ker nisem po navadi tako neodgovoren, ampak sem zamudil, tako da se opravičujem. Zdaj pa, da se vrnem na zakon, o katerem govorimo. Je temeljni sistemski zakon na področju statusnega prava družba. Tukaj je zelo pomembna ta ugotovitev, ki smo jo že slišali od vseh ostalih kolegov, da so te rešitve, ki so bile danes, pa že predhodno govorjene, rešitve, ki pripomorejo k izboljšanju poslovnega okolja v Sloveniji. Zakaj to govorim? Tudi prej so vsi moji predhodniki govorili, da vse specifike, ki jih imamo tudi mi v Sloveniji, od tistih balkanskih navad in vseh ostalih navad, ki niso v skladu z neko pravo poslovno prakso, jih ne moremo spraviti v zakon in vseh ne moremo regulirati in jih urediti v nekih paragrafskih členih. Je pa dejstvo, da so s temi postopki, ki smo jih zdaj naredili oziroma s temi koraki, ki jih je vlada do zdaj pokazala s tem zakonom o gospodarskih družbah oziroma dopolnitev, imamo elemente, na katerih lahko gradimo in popravljamo to nepravo poslovno prakso in nepravo vedenje določenih ljudi – ne vseh, tako da naj bo jasno tudi to. Gre za nekaj določenih elementov, ki bi jih rad naštel, da ne pozabimo vseh ostalih osnov. To je poenostavitev za mikro družbe, otežuje se veriženje družb, oseba lahko ustanovi en d. o. o. v obdobju treh mesecev, osnovni kapital 7 tisoč 500 evrov mora biti permanentno na razpolago in tukaj je onemogočeno tisto dajanje posojil naslednjemu podjetju in veriženje, potem je ta element zaposlenega sicer za polovičen delovni čas, ki nekomu to ni prav, ampak mislim, da je to tisti minimalni predpis. Kdor bi nekoga želel zaposliti za cel delovni čas ima tudi to možnost, ampak to je tisti minimum. Se pravi, jaz tako vidimo, da je to minimum, ki to omogoča. Jasno je, da je potem en od bistveni elementov ta točka VEM, ki olajšuje dostop – to, kar je že gospod Laj omenjal. Kar je pomembno so tudi novi kriteriji razvrščanja v teh podjetjih in ti enotni dokumenti za boljšo zakonodajo in poslovno okolje, ki olajšajo to delovanje. Ne nazadnje je tukaj tudi institutu notranje revizije, ki izboljšuje neko učinkovitost dela teh nadzornih svetov, pa na novo opredeljeni prekrški in tudi globe, ki naj bi bili nekje na nek obziren in učinkovit način opredeljeni v tem zakonu. Kar se tiče omejitev poslovanja, je mogoče debatirati na tak ali drugačen način. Če gledamo z vidika poštenega podjetnika, z vidika podjetnika, ki je začetnik, pa je v zmoti, ali pa z vidika enega podjetnika, ki je nastrojen z nekimi drugimi, negativnimi, odklonskimi vzvodi. Če povemo tudi to, da so ta merila, ki naredijo okvir delovanja gospodarskih družb, nekako zaokrožena, potem si lahko predstavljam to kot en korak k temu, da in vlada in mislim, da tudi vsi mi želimo neke aktivne in odgovorne lastnike. To je najpomembneje, da v Sloveniji nekako uspemo dobiti to odgovornosti in neko, bom rekel, zainteresiranost, da podjetja delujejo v nekih zdravih okoljih. Tako, da podpiramo ta zakon. Hvala.
Želi še kdo razpravljati? Prosim za prijavo. Bosta oba dobila besedo. Najprej gospod Uroš Prikl.
Hvala lepa za besedo, spoštovani predsednik. Kolegice in kolegi! Tokrat bom resnično zelo kratek, je moja kolegica Marjana Poropatova že vse povedala, od tega, kaj konkretno prinašajo novosti predpisa, seveda do tega, da bo naša poslanska skupina v celoti podprla sam zakon. Želel bi opozoriti, vendarle še enkrat eksplicitno, da se mi zdi nedopustno, da se takšne zadeve dogajajo. To je bila tudi za mene bila novost, prej ko je kolega iz opozicije povedal, da je nekdo tisoč 700 in nekaj podjetjih je ustanovil, to je nekaj neverjetnega. Na vsak način je pa tukaj že nekaj zadaj, ker se mi zdi nepojmljivo, da je mogoče toliko podjetij ustanoviti in tudi razloga ne vidim, zakaj bi toliko podjetij moralo biti kot pa en razlog, da je mogoče med njimi manipulirati: malo ne plačevati, pa zopet novo podjetje, delavce prenesti in tako dalje. Seveda je bistvenega pomena, da se ne dogajajo nepravilnosti na področju plačevanja: prvič plač, drugič tudi prispevki in da potem ljudje ugotovijo po toliko in toliko letih dela, da jim v nekem obdobju, krajšem ali daljšem, niso bili plačani prispevki in enostavno ne morejo iti v penzion oziroma je le-ta toliko nižji. To je ena zadeva. Kot rečeno je drugo to masovno veriženje, ki za katerega ne vidim nobenega drugega motiva kot pa, da nekako državo preslepijo in da delajo mahinacije. Seveda bi si želel ob tem tudi poostrenega nadzora za to pristojnih organov oziroma inšpekcij in da delajo v skladu s predpisi in da kaznujejo tiste, kjer je evidentna namera, da se oškoduje tako državo, in kar je še bolj, se mi zdi, sporno ali pa nedopustno, posameznika in da se na posameznikih, ki se jim ne plačujejo prispevki in plače, delajo nenormalni dobički in se s tem dela škoda ljudem. Na vsak način bomo ta zakon podprli. Želimo si, da bo v prihodnosti čim manj kršitev, dela na črno, itak je ničelna toleranca do tega, z željo, da pa vendarle ne posežemo tukaj v neko svobodno podjetniško okolje in da dopustimo podjetniškim idejam prosto pot in s tem tudi dobre poslovne rezultate. Hvala lepa.
Besedo ima mag. Marko Pogačnik.
Spoštovani predsednik, hvala za dano besedo. Spoštovani minister! Osebno bom ta predlog zakona podprl, vsekakor vidim, da ta sprememba zakona gre v pravo smer in da bo nekako tudi izboljšala to podjetniško kulturo v Sloveniji, ki je nujno potrebna. Vendar osebno vidim, da pa problem slovenskega gospodarstva, slovenskega podjetništva predvsem malih, mikro- in srednjih podjetij je pa nekje drugje. Zato apeliram na ministra za gospodarstvo in na koalicijo, da začnete popravljati Zakon o finančnem poslovanju, Zakon o insolventnih postopkih in prisilnem prenehanju. Poglejte, osebno sem prepričan, da ta zakon je rak rana slovenskega gospodarstva, ta zakon ima skoraj 500 členov, kar je absolutno preveč. Poenostavite te postopke, naredite zadevo bolj pregledno, kajti samo s to spremembo Zakona o gospodarskih družbah, mislim, da tistega cilja, ki ste si ga zastavili, ne morete narediti. Res, spoštovani minister, naprošam, da se vi – kot izkušeni, iz gospodarstva prihajate – vključite v spremembo tega zakona, ne da to prepustite samo ministru za pravosodje, kajti tam je doma birokracija in birokracija še nikdar nikoli ni dobro naredila za gospodarstvo. Če boste hoteli, da bo ta zakon, spremembo katerega zdaj predlagate, Zakona o gospodarskih družbah, ki je pomemben, dosegel tisti svoj cilj, ki ste si ga zastavili, začnite delati na tem, da popravite Zakon o finančnem poslovanju, Zakon o postopkih insolventnosti in prisilnem prenehanju.
Sedaj pa mislim, da ne želi nihče več na tej točki razpravljati, zato dajem besedo ministru za gospodarski razvoj in tehnologijo gospodu Zdravku Počivalšku.
Spoštovani predsednik, poslanke in poslanci! Moram reči, da sem s pozornostjo poslušal pretehtane ocene problematike, ki je zelo pereča. Povedati moram, da podpiramo vložene amandmaje koalicijskih poslanskih skupin, ki so za omejitev ustanavljanja na ozemlju Republike Slovenije, in družbe, povezane z upravljanjem njenega premoženja. Ne podpiramo podaljšanje roka omejevanja ustanavljanja na primeru izbrisa družbe brez likvidacije oziroma pravnomočne obsodbe Inšpektorata za delo s šestih mesecev oziroma enega leta na tri leta, saj je zaradi ustavno zagotovljene svobode podjetniške pobude treba iskati sorazmerne ukrepe. Predlog triletne omejitve ni sorazmeren ukrep in je pretiran. Treba je ločevati med kaznivimi dejanji ter prekrški v tej zvezi. Prekrški so sedaj prvič uvedeni v novelo zakona. Petletna omejitev pa velja za kazniva dejanja že od februarja 2014, se pravi, jo že imamo. Ne podpiramo znižanja odstotka lastništva s 50 na 25 %, s katerim bi tudi lastniki s tem deležem bili onemogočeni ustanavljati gospodarske družbe. Gre za izjemno občutljiv poseg v omejeno odgovornost pravne osebe, ki lahko pasivnemu lastniku manjšinskega deleža zaradi neodgovornega dela poslovodstva družbe bistveno omeji svobodo gospodarske pobude. Ne podpiramo, da bi za zavarovalnice veljale omejitve ustanavljanja, ker zavarovalništvo, tako kot banke in DUTB, visoko rangirana dejavnost in takšne omejitve lahko samo otežujejo njihovo redno poslovanje. Ne podpiramo sprememb petega odstavka 10.a člena, ker s predlogom ne bi otežili, ampak olajšali zlorabe na področju ustanavljanja, kajti najde se lahko pet družbenikov z 20 % lastništva in za njih ne velja omejitev ena družba na tri mesece. Ne podpiramo pogoja za zaposlitev za polni delovni čas. Menimo, da je zahteva za zaposlitev za polovični delovni čas dovolj velika administrativna ovira. Govorimo o mikro družbah na začetku poslovanja, zato je zahteva za zaposlitev za polni delovni čas pretirana. Namerno v stečaj. Če gre družba namerno v stečaj, gre za kaznivo dejanje, ki bo po pravnomočni obsodbi imela omejitev pet let, ker gre za kaznivo dejanje. Omejitev ustanavljanja tri mesece velja, razen če družba aktivno posluje. Tega pa ne želimo omejiti. Nimamo podatkov, kar sem bil prej vprašan, o številu obstoječih slamnatih podjetij. Se bomo pa potrudili po nekih kriterijih pridobiti to. V obstoječa pravna razmerja in ustanovljene družbe zakon ne more poseči, smo pa vključili zahtevo po prilagoditvi zahteve po minimalnem osnovnem kapitalu. Se pravi, da bi se pri veriženem podjetju ustanovni kapital vlekel iz prvega v drugega in naslednjega. O tem bom še v nadaljevanju nekaj povedal. Omejitev ustanavljanja ni edini ukrep zoper neplačnike delavcev za delo na črno, zato je potrebna sorazmernost pa tudi previdnost pri tako drastičnih posegih v gospodarsko pobudo, ki jih prvič uvajamo. Če danes ena oseba, kot omenja poslanec Žnidar, lahko ustanovi tudi tisoč 800 podjetij, ki večinoma niso aktivna, bo po novem zakonu lahko le eno na tri mesece. Že ta primerjava nakazuje sorazmernost. Vsa ta podjetja, teh tisoč 800 pa se bo moralo v enem letu kapitalsko prilagoditi temu. Tako verjamem, da od teh tisoč 800 velika velika večina po enem letu ne bo mogla več poslovati. In verjamem, da po sprejetju tega zakona masovnega veriženja ne bo več. Hvala.
S tem smo zaključili razpravo o tem členu in amandmajih, ki so bili vloženi. Zato dajem v razpravo 23. člen ter amandma Poslanske skupine SDS. Sprašujem, če želi kdo razpravljati. Ne. Potem glede tega člena razpravo zaključujem. In dajem v razpravo 43. člen ter amandma Poslanske skupine SDS. Želi kdo razpravljati o tem? Tudi ne. Potem razpravo zaključujem. In dajem v razpravo 93. člen ter amandma Poslanske skupine SDS. Prosim za prijavo. Besedo ima gospa Andreja Potočnik.
Hvala. 93. člen pa amandma SDS je to, kar smo se že prej pogovarjali, še znižanje globe. Kot je bilo že omenjeno, smo se že na samem odboru v poslanski skupini oziroma koalicijske stranke strinjali, da globe malce omilimo. Moram povedati, da so globe od – do, kar pomeni, da ima sama inšpekcija možnost, diskrecijsko pravico, da se glede na samo težo prekrška odloča o tem, kakšno globo bo izrekla. Ne nazadnje pa še enkrat opozarjam na to, če so same sankcije prenizke, pomeni, da niso dovolj odvračilne, da niso učinkovite, potem izgubijo svoj namen. Zato se še z nadaljnjim znižanjem ne strinjamo. Hvala.
Besedo ima gospa Suzana Lep Šimenko.
Hvala za besedo, predsedujoči. Poglejte, v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke, kljub temu da smo na odboru že nekoliko znižali kazni, še zmeraj menimo, da so kazni za majna in mikro podjetja previsoka in da bi dejansko lahko vplivali tudi na sam obstoj teh družb. če si pogledamo znižanje, ki je bilo na odboru sprejeto, je res, najnižja kazen se je znižala, medtem ko najvišja je še zmeraj ostala na enaki ravni, kot je bila prej. Na primer, v prvotnem predlogu zakona smo imeli kazni za majhna podjetja med 5 in 15 tisoč, po spremembi se je znižalo na 2,5 in 15 tisoč. Naš predlog je, in kar je resnično sorazmerno nekako na predloge in kazni, ki veljajo za velika in srednje velika podjetja, da se kazni znižajo od tisoč do 5 tisoč. Medtem ko za mikro podjetja je naš predlog od 300 do 2 tisoč, medtem ko je obstoječi predlog med tisoč in 6 tisoč, kar se nam zdi absolutno še previsoko, zato nekako tukaj pričakujemo in bi si resnično želeli tudi vaše podpore. Hvala.
Želi o tem še kdo razpravljati? Ja. Prosim za prijavo. Besedo ima gospod Jože Tanko.
Hvala lepa za besedo. Tu bi samo povedal, da je smisel kaznovalne politike v tem, da so ukrepi in kazni vzgojne, da so sorazmerne teži prekrškov, ne pa, da imamo, ali pa uzakonjate, kazni, ki so uničujoče za, recimo, male podjetnike in tiste, ki zaposlujejo. Skratka, vse, kar želimo povedati s tem našim predlogom, je to, da je potrebno ravnati tako in tudi predpisovati kazni tako, da so sorazmerne. Vi imate v tem primeru kazni skoraj tako velike kot za najhujše davčne utaje, ki so velike 5 ali 10 milijonov evrov. Sedaj, če je to sorazmernost, in to imate v Zakonu o davčnem postopku napisano, in če je ta kazen, ki ste jo predvideli, sorazmerna, potem je nekaj s percepcijo, z ugotavljanjem sorazmernosti, z oceno dimenzije kazni hudo narobe. Predlagam, da ta amandma tudi Vlada podpre.
Besedo ima minister za gospodarski razvoj in tehnologijo gospod Zdravko Počivalšek.
Spoštovane poslanke, poslanci! Z amandmajem Odbora za gospodarstvo so bile globe za mikro podjetja že znižane skoraj za polovico, sicer na tak način, kot je gospa poslanka povedala. Sedaj moram povedati, da mi mislimo, da smo tej usmeritvi sledili, povedati pa moram, da so kazni kljub vsemu razdeljene na lažje in pa na težje in da v tem kontekstu, upam, da bo zadeva sledila načelu sorazmernosti kljub vsemu.
Želi še kdo razpravljati? Gospod Jože Tanko, če imate še kaj časa? Ja imate še. Prosim.
Poglejte, mislim, da je že Fran Milčinski Ježek rekel, da mora bit kazen vzgojna. Predlagam, da to, kar je staro že 40, 50 ali še več let, upoštevate pri svojem delu. Mislim, da je to tudi pravilno.
Želi še kdo razpravljati? Ne. Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo o tem členu in tem amandmaju. V razpravo dajem 95. člen ter amandma Poslanske skupine SDS. Želi kdo razpravljati? Nihče. Razpravljajo lahko vsi, ki imajo čas. Torej, razpravo zaključujem o tem členu in dajem v razpravo 104. člen ter amandma Poslanskih skupin SMC, Desus in SD. Želi kdo razpravljati? Nihče. Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 19. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 19. TOČKO DNEVNEGA REDA – TO JE NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SISTEMSKIH PREISKAVAH PROJEKTOV DRŽAVNEGA POMENA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. V zvezi s tem predlogom zakona skupina 21 poslank in poslancev s prvopodpisanim gospodom Jožetom Tankom zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade, ministru za pravosodje mag. Goranu Klemenčiču.
Spoštovani predsednik Državnega zbora, cenjeni poslanke in poslanci! Koncept in predlog zakona, ki je pred vami, je resda na Vlado prineslo Ministrstvo za pravosodje, vendar je nastal kot skupen projekt Ministrstva za finance, Ministrstva za infrastrukturo, Generalnega sekretariata Vlade, Ministrstva za pravosodje in Službe Vlade za zakonodajo. Predlog zakona, ki je pred vami, je nekakšen, brez dramatiziranja, prvi poskus v zgodovini samostojne Slovenije, da bi po uspešnem zgledu Islandije, ki se tudi v Državnem zboru, ali Irske pri preiskavi bančne luknje vzpostavila pravna podlaga za sistemske preiskave oziroma revizije nepravilnosti pri izvedbi večjih investicijskih projektov, ki so bili financirani s strani davkoplačevalcev. Praktično vsi tovrstni projekti v preteklosti so za sabo pustili slab priokus, za njimi sledijo, so bili plod kazenskih preiskav, revizij Računskega sodišča, delovanja političnih oziroma parlamentarnih preiskovalnih komisij. Predlog zakona daje tako pravno podlago za ustanovitev posebnih preiskovalnih oziroma revizijskih komisij, ki naj bi izvedle osredotočene sistemske preiskave vseh faz načrtovanja ter izvedbe projektov državnega pomena, v katerih posredno ali neposredno sodeluje Republika Slovenija. Komisije bodo sestavljene iz predstavnikov ključnih nadzorstvenih institucij države, z njimi pa bodo dolžni sodelovati vsi, ki so kakorkoli poslovno sodelovali pri preiskovanem projektu, njihove ugotovitve pa bodo v najkrajšem možnem času predstavljene javnosti v obliki poročila. Ob tem velja poudariti, da zakon ne predvideva vzpostavitve novega državnega organa, niti ne predstavlja konkurence obstoječim nadzornim in preiskovalnimi organom ali institutu parlamentarne preiskave, temveč razširja in maksimalno izkorišča že obstoječe mehanizme nadzora. Povedano drugače, s tem zakonom se zapolnjuje vrzel, ki nastaja ob drugih institucionalnih mehanizmih. Vsi vemo, da imamo iskanje kazenske odgovornosti, da imamo revizije Računskega sodišča, da imamo delovanje parlamentarnih preiskovalnih komisij, kar pa nam manjka, je včasih pri velikih projektih, ki so "too big to fail", če dovolite uporabo tega, da bi se skoncentrirano ugotovilo dejansko stanje, dejansko stanje, ki bi omogočilo odločitve vsakokratni vladi, kako sprejemati nadaljnje odločitve za zaščito javnega interesa. Preiskovalne komisije po predlaganem zakonu nadalje ne pomenijo in ne smejo pomeniti iskanje dežurnih krivcev niti ne ugotavljanje kazenske odgovornosti, čeprav bo pod zakonskimi pogoji te mogoče uporabiti tudi za namen ugotavljanja odškodninske in kazenske odgovornosti, seveda ob delovanju že sedaj pristojnih organov. Njihovo delovanje, delovanje teh komisij, je namreč po predlogu zakona primarno usmerjeno v okrepitev obstoječih nadzornih mehanizmov v identificiranje sistemskih pomanjkljivosti in njihovi odpravi ali vsaj omejitvi negativnih učinkov. Z javno objavo ugotovitev pa bo zagotovljena transparentnost njihovega delovanja ter ustrezno osveščanje najširše javnosti, ki je te projekte posredno ali neposredno tudi financirala. Zato zakon, recimo, maksimalen čas za opravo take preiskave določa na 15 mesecev. Namen predloga zakona je tako, da se s sistemskimi preiskavami zagotovi kvalitetne podatke o razlogih, vzrokih in ozadjih stroškovne neučinkovitosti oziroma stroškovne neupravičenosti porabe javnih sredstev pri velikih infrastrukturnih projektih oziroma projektih državnega pomena. To so tisti projekti po predlogu zakona, katerih celotna vrednost oziroma finančno breme država presega 1 odstotek veljavnega proračuna Republike Slovenije. Naj na koncu še poudarim, da je sprejem obravnavanega zakona še eden od delčkov v mozaiku učinkovitejšega pregona korupcije in gospodarskega kriminala, za katerega verjamem, da se tukaj vsi zavzemamo. Gre za nov koncept, gre za novo orodje. Njegova uporaba bo odvisna od ljudi, ki ga bodo dobili v roke in ki jim bo zaupana. Poudaril pa bi, da če tega orodja ne dobijo, potem te možnosti tudi ne bo. Veliko je vprašanj, povezanih s tem, kakšen naj bo koncept tega zakona, zato navsezadnje to javno razpravo tudi pozdravljamo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospa Marjana Kotnik Poropat bo predstavila stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik, spoštovana ministra, spoštovani poslanke in poslanci! Komisija za preprečevanje korupcije je konec leta 2013 opozorila, da zaradi zakonskih omejitev nobeden izmed organov, ki se ukvarjajo s preiskavo projekta izgradnje šestega bloka v TEŠ ne more celovito obdelati problematike in dati ključen odgovor, zakaj se je to zgodilo, kdo je kaj storil in kaj je treba storiti, da se to ne bi ponovilo. Koalicijski partnerji smo se v koalicijski pogodbi zavezali, da bomo zagotovili neodvisno revizijo projekta TEŠ 6 in ekonomike prihodnjega obratovanja. Tako je vlada novembra 2014 ustanovila delovno skupino za pripravo osnutka zakona za izvedbo neodvisne preiskave izgradnje in revizije poslov pri izgradnji šestega bloka TEŠ oziroma oblikovanje zakonodajnega predloga za izvajanje neodvisnih nadzorov izvajanja velikih državnih, strateških in infrastrukturnih projektov tudi v bodoče. Predlog zakona, ki ga obravnavamo, naj bi omogočal hitro in celovito izvedbo preiskave, priprave in izvedbe velikih projektov. S predlogom se tako daje pravna podlaga za ustanovitev preiskovalne komisije, ki bo omogočila hitro in učinkovito sistemsko preiskavo, Vladi in Državnemu zboru pa zagotovila informacije za odločitev o nadaljnjem izvajanju in financiranju projektov ali prevzemanju obveznosti države. Predvideno je, da bo Vlada za vsak primer posebej ustanovila preiskovalno komisijo, ki bo v največ petnajstih mesecih izvedla sistemsko preiskavo. Ugotovitve komisije pa bodo tudi predstavljene javnosti, in sicer v obliki poročila. Pomembno je, da zakon ne predvideva vzpostavitve novega državnega organa. Posebna preiskovalna komisija torej ne bo konkurirala obstoječim postopkom, temveč se razširja in maksimalno izkorišča že obstoječe mehanizme nadzora. Ker se poslanke in poslanci Poslanske skupine Desusa zavedamo razsežnosti problematike, ki je povezana s projektom izgradnje šestega bloka Termoelektrarne Šoštanj, smo se v začetku leta odločili tudi za sopodpis zahteve za odreditev parlamentarne preiskave za ugotavljanje politične odgovornosti nosilcev javnih funkcij pri tem projektu. Pomembno je, da se končno ugotovi tudi politična odgovornost, da se raziščejo vse nepravilnosti in nato tudi ustrezno sankcionirajo. Doslej smo bili priča odmevnim poročanjem medijev o sumih protipravnih ravnanj, ki so jih preiskovali različni organi, vendar pa še vedno nismo dobili celovite slike o vzrokih, dejavnikih ter razlogi za te nepravilnosti. Upamo, da bo na podlagi tega zakona prišlo do učinkovite in sistemske preiskave, ki bo ob že obstoječih postopkih čim prej privedla do epiloga. Ker se v Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije zavzemamo za čimprejšnjo in učinkovito preiskavo ne samo projekta TEŠ 6 in bančne luknje, ampak tudi drugih podobnih projektov, bomo predlog zakona seveda podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mag. Bojana Muršič bo predstavila stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči, za besedo, spoštovani minister, spoštovani kolegice in kolegi! Po nekajurni razgreti razpravi o Predloga zakona o fiskalnem pravilu, je pred nami Predlog zakona o sistemskih preiskavah projektov državnega pomena. Predlagatelj ugotavlja, da so lastniška, vodstvena in nadzorna struktura v slovenskem gospodarskem prostoru prepletena. Za učinkovito, uspešno in odgovorno upravljanje s kapitalskimi naložbami, drugimi javnimi sredstvi in premoženjem je uveljavljanje pravil gospodarne, skrbne in odgovorne porabe nujno. Kakšna bo današnja razprava? Bolj zadržana ali bolj usmerjena k postavljanju vprašanj sebi in predlagatelju? Kaj lahko pričakujemo od tega zakona? Ali bo prinesel pričakovane rezultate? Predlagatelj zakon predstavlja kot prvi poskus v zgodovini samostojne Slovenije, da se po uspešnem zgledu Islandije vzpostavi pravna podlaga za sistemske preiskave državnih investicij pri večjih projektih. Predlagani zakon je pravna podlaga za ustanovitev posebnih preiskovalnih komisij, ki bodo osredotočene na preiskavo v vseh investicijskih fazah večjega državnega projekta, torej že v samo načrtovanje le-tega. Navedeno je, kdaj in na čigavo pobudo se komisija ustanovi. Določeno je, izmed katerih nekdanjih uglednih pravnih, ekonomskih, revizijskih ali drugih strokovnjakov se bo izbiral predsednik komisije. Prav tako je nanizanih dvanajst alinej, izmed katerih predstavnikov posameznih institucij se v komisijo imenujejo posamezniki. Komisijo poleg predsednika sestavljata še najmanj dva člana, maksimalno število članov v komisiji ni določeno. Pravzaprav je omogočeno, da k sodelovanju povabi še zunanje strokovnjake, če komisija oceni, da za uspešno preiskavo potrebuje strokovnjake z določenim znanjem, katerega člani nimajo. Komisija sistemsko preiskavo izvaja v več fazah, lahko se nanaša tudi na posamezni del projekta. Svojo nalogo mora zaključiti v petnajstih mesecih od ustanovitve. Če se v tem roku poročilo ne pripravi, se njeno delovanje lahko podaljša za največ tri mesece. Kaj še določa ta zakon? Kako naj se pridobivajo podatki in dokumenti, kako se vabi osebe na razgovor, način sodelovanja z drugimi državnimi organi, sodelovanje in izmenjevanje podatkov s tujimi organi, obveščanje pristojnih organov in javnosti, omejevanja nasprotja interesov, varovanje tajnih in zaupnih podatkov ter hrambo podatkov in dokumentiranega gradiva in ne nazadnje tudi kazenska določila ob nespoštovanju zakona. Spoštovani, predlog zakona je, če ga merimo po številu členov, kratek, glede na namene in cilje pa zelo zahteven. Danes bomo odločali o sklepu, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo. Socialni demokrati bomo ta predlog oziroma sklep potrdili tudi zato, ker smo podprli 15 točk Komisije za preprečevanje korupcije takrat, ko so se člani senata odločili za kolektivni protestni odstop. Podpisali smo koalicijsko pogodbo, v kateri se zavezujemo za preiskavo bančne luknje in da se ugotovi odgovornost. Nujno potrebno morajo naša prizadevanja iti v smeri povrnitve zaupanja v finančne institucije kot tudi v nadzorne institucije. Menimo, da je treba opraviti neodvisno revizijo izgradnje TEŠ6, kajti v dokumentu, katerega danes obravnavamo, je največ besed namenjeno prav temu, milijardo in 500 milijonov evrov težkemu projektu. Pa vendar je treba opozoriti, da zadnja sanacija bank in projekt TEŠ6 žal nista edina projekta, ki sta državljankam in državljanom požrla milijone evrov. Tudi pred tem so se dogajale nepravilnosti, vendar so ljudje bili takrat s svojim položajem v večji meri zadovoljni. Imeli so delo in plače. Žal pa se je to zadovoljstvo ljudi razblinilo v trenutku, ko smo se začeli soočati z razsežnostjo gospodarske in finančne krize. Kajti prav zaradi krize so na površje priplavale nepravilnosti, ki so se dogajale v gospodarskih družbah in bankah. Spoštovani, radi se zgledujemo po drugih, mnogokrat povemo, kako to in ono počnejo in delajo drugi. Tudi v tem predlogu zakona je narejena primerjava z drugimi državami, tudi z Islandijo. Prav zaradi primerjave z Islandijo bi opozorila na nedavni obisk gospe Eve Joly, svetovalke islandske vlade pri preiskovanju propada bančnega sistema in borke proti korupciji, v Sloveniji. Povedala je, da je gospodarski kriminal težko preiskovati. Preiskave v bankah niso zaključene čez noč, treba je biti natančen pri pregledu kreditnih map in šele potem lahko prideš do ustreznega rezultata. Razumeli smo, da moraš pri reševanju za znane nepravilnosti biti trden, odločen in da moraš biti vztrajen in imun na grožnje, pritiske ter druge načine vplivanja na odločanje preiskovalcev. Zato Socialni demokrati v primeru sprejetja in uveljavitve tega zakona pričakujemo zlasti dvoje. Prvič. Končna vsebina zakona naj bo takšna, ki bo nosilcem preiskave po eni strani zagotovila ustrezno pravno podlago za učinkovito, vendar ustavno skladno preiskovalno delo, po drugi strani pa ne bo okrnila pravic tistim, katerih dejanja bodo preiskovana. To pomeni, da bodo pravila preiskave jasna, da ne bo dvoma o pooblastilih tistih, ki preiskujejo, in da bodo jasno definirani pravni položaj, pravice ter obveznosti preiskovalcev. In drugič, da bo ob jasni pravni ureditvi delo nosilcev preiskave potekalo zavzeto, objektivno in v skladu z načeli integritete. Če bosta oba pogoja izpolnjena, potem bo zakon dosegel svoj temeljni namen, v nasprotnem primeru pa bi lahko ostal le mrtva črka na papirju, česar pa, verjamem, si nihče tega ne želi.
Hvala lepa. Dr. Matej Tašner Vatovec bo predstavil stališče Poslanske skupine Združena levica. Izvolite.
Gospod podpredsednik, lep pozdrav vsem! Pred nami je zakon, ki ga pričakujemo že vsaj od leta 2013. Zahtevo po zakonu o sistemskih preiskavah projektov državnega pomena je bila namreč ena izmed 15 zahtev, ki jih je Goran Klemenčič s sodelavci predstavil ob odstopu senata Komisije za preprečevanje korupcije, Vlada pa jih je leta 2014 uvrstila v program ukrepov vlade za preprečevanje korupcije. Nekoliko nenavadno minister za pravosodje s predlogom, ki ga obravnavamo danes, izpolnjuje svojo lastno zahtevo. Projekta državnega pomena, ki sta povod za zakon, ki je pred nami, sta tako imenovana bančna luknja in TEŠ 6, o katerih je bilo v tem mandatu že veliko govora. Glede obeh je ustanovljena tudi parlamentarna preiskava. Da je v obeh primerih več kot očitno šlo za sumljive in nedopustne prakse vpletenih, jasno kažejo tudi policijske in sodne preiskave, ki se z obema primeroma ukvarjajo. Rezultate le-teh čakamo že dolgo, predolgo. Na tem mestu moramo zato opozoriti, da mora revizija, ki jo bo opravljala posebna preiskovalna komisija, raziskati tudi znake kaznivih dejanj in poiskati odgovorne za ta dejanja. Mnenj o tem, da je šlo praktično v vseh večjih projektih v Sloveniji vsaj deloma tudi za sumljive prakse, imamo namreč že dovolj. Na to opozarjajo praktično vsi organi, ki jih že imamo, od KPK do Računskega sodišča. Če bo tudi posebna preiskovalna komisija le ugotavljala, da vse ni bilo tako, kot bi moralo biti, z njo ne bomo dosegli prav ničesar. V Združeni levici torej zahtevamo, da se zakon pripravi tako, da bo poročilo komisije vsakemu sumu in ugotovitvi pripisala tudi ime in priimek, ne glede na funkcijo in ne glede na morebitno pripadnost kakšni od političnih opcij. Če se navežem tudi na projekta državnega pomena, ki sta bila povod za ta zakon. Glede bančne luknje bi najprej povedal nekaj dejstev, ki jih je vredno vedno znova ponavljati. Bančna kriza v Slovenijo ni prišla kot strela z jasnega, ampak je bila posledica svetovne kapitalistične krize, največje po drugi svetovni vojni. Ta kriza je bila pri nas in po vsej južni Evropi globlja in daljša, kot bi lahko bila, to pa je posledica delovanja evrskega območja, ki koristi državam centra na račun periferije. Krizi se Slovenija ni mogla izogniti, lahko pa bi jo omilili, če bi vlada pred krizo izvajala proticiklične ukrepe in če bi vlada, ki je vladala v času krize, banke dokapitalizirala pravočasno. Več o tem si lahko kolegi poslanci preberete v poročilu Banke Slovenije o vzrokih za nastanek kapitalskega primanjkljaja. Vse to omenjam zato, ker se je treba zavedati, kaj s to preiskavo lahko odkrijemo in česa ne. Strukturni vzroki za krizo so stvar znanstvene analize, medtem ko lahko preiskava pokaže samo to, ali so posamezniki, ki so sprejemali politične in poslovne odločitve, odločali gospodarno in zakonito. Skratka, mi ne pričakujemo veliko od brskanja po kreditnih mapah, na kar očitno stavi vlada, ampak nas zanimajo predvsem odločitve Vlade in Benke Slovenije jeseni in pozimi leta 2013 v zvezi s sanacijo bank. Ta sanacija je bila že od vsega začetka sumljiva. Poglejmo si nekaj podatkov. Prvič, razlika v oceni kapitalskega primanjkljaja bank po dveh uporabljenih ocenjevalnih metodah je bila kar 45%. Za primerjavo v Španiji, kjer so leta 2012 izvedli podobne stresne teste, razlike praktično ni bilo, kar je normalno, zato ker metoda od spodaj navzgor služi samo preverjanju in kalibraciji oziroma popravkom metode od zgoraj navzdol. 45 % pa seveda ni nikakršna kalibracija, ampak znak, da je z oceno nekaj zelo hudo narobe. Metodologija pregleda kakovosti aktive, ki je pokazala negativni kapital v NLB in NKBM, čeprav je nekaj mesecev prej pregled v skladu z računovodskimi standardi pokazal pozitiven kapital, prav tako nikoli ni bila pojasnjena. Na tej podlagi so razlastili male delničarje. Pri obeh narejenih stresnih testih leta 2013 in 2014 so bile uporabljene izjemno stroge predpostavke glede gospodarskih gibanj v Sloveniji, čeprav so bili na razpolago novejši, bolj spodbudni podatki in tako imenovana dinamična metoda. Do zdaj sta vse te postopke preiskovali in o njih presojali samo Vlada in Banka Slovenije, zato je revizija nujna. Sum, da je bilo tukaj nekaj narobe, se namreč poglablja. Danes so naše banke preveč kapitalizirane. NLB je imela 22,7% kapitalske ustreznosti, NKBM pa kar 25,8%. Za primerjavo, Raiffeisen International iz Avstrije obljublja, da bo do leta 2017 kapitalsko ustreznost spravila z 10 na 12%. V Združeni levici torej pričakujemo, da bo preiskava, ki bo na podlagi tega zakona izvedena, poiskala krivce tudi za te odločitve, pa naj gre za poslovne ali pa politične. Enako pričakujemo tudi v primeru TEŠ 6. Politično odgovornost že ugotavlja parlamentarna preiskovalna komisija, ki smo jo zahtevali v Združeni levici. Pri tem pričakujemo, da bodo ugotovitve, do katerih bo prišla preiskovalna komisija, skupaj z ugotovitvami, do katerih bo prišla posebna preiskovalna skupina Vlade, predstavljala jasen pregled vseh vpletenih ter da bo končno nedvoumno jasno kdo, kdaj in kje je preko političnih vez in pritiskov dosegel, da se je projekt pripeljal do konca in da so stroški njegove izvedbe s prvotno predvidenih 600 milijonov zrasli na astronomskih 1,4 milijarde evrov. Da nujno potrebujemo zakonsko podlago, ki bo omogočila neodvisno forenzično preiskavo, v Združeni levici opozarjamo že od prvega dne. Zato pozdravljamo odzivnost Vlade, ki je novembra lani ustanovila delovno skupino, predlog zakona, ki ga je ta delovna skupina pripravila, pa obravnavamo danes. Delovno skupino so sestavljali predstavniki Kabineta predsednika Vlade, Ministrstva za infrastrukturo in vladne službe za zakonodajo, sklep Vlade pa je delovni skupini omogočal tudi sodelovanje zunanjih strokovnjakov, predstavnikov Računskega sodišča, KPK in drugih državnih organov. Glede na to, da ima predlagani zakon za cilj tudi zagotoviti transparentnost v preiskovalnih projektih, nas na tem mestu zanima, kdo so bili ti zunanji strokovnjaki ter kateri predstavniki Računskega sodišča ter Komisije za preprečevanje korupcije oziroma drugih organov so pri pripravi zakona sodelovali. Imamo pa tudi nekaj težav s samo vsebino predloga zakona. Največji in zelo očiten problem, na katerega opozarjajo tudi organi pregona že vse od začetka preiskav teh projektov, je, da banke in ostali vpleteni ne želijo sodelovati ter da jim nočejo posredovati zahtevane dokumentacije, kar jim onemogoča učinkovito izvedbo preiskav. Zato se sprašujemo, kako namerava Vlada prisiliti te iste banke, da bodo dokumentacijo, ki je nočejo posredovati Nacionalnemu preiskovalnemu uradu, posredovali tej posebni vladni komisiji. Prav tako se sprašujemo, ali je primerna določba, da se za predsednika komisije lahko predlaga zelo ozek krog ljudi: bivše ustavne sodnike, bivše vrhovne sodnike, bivše člane Računskega sodišča, bivše člane sveta Banke Slovenije, bivše člane Komisije za preprečevanje korupcije. Ta krog je tako ozek, da lahko možne kandidate preštejemo skoraj na prste ene roke, sploh če upoštevamo še zakonsko določeno omejitev članstva. Na tem mestu bi lahko pikro pripomnil, da bi v ta člen lahko zapisali kar imena in priimke, pa ta ne bi bil nič daljši. Tudi določbe, ki opredeljujejo, kdaj sploh gre za projekt državnega pomena, se nam ne zdijo primerne. Morale bi biti določene tako, da bodo lahko preiskovale vse sporne projekte in ne le tistih, katerih vrednost presega 1 % državnega proračuna. Menimo, da bi se lahko posebna komisija ukvarjala tudi s projekti, katerih vrednosti ni presegala teh slabih 90 milijonov evrov, pa je glede njih prav tako očitno,da obstajajo sumi korupcije. Ni treba imeti prav veliko domišljije, da ugotovite, da s tem ciljam, recimo, na kakšen javni razpis v zdravstvu. Tudi v takšnih projektih je bilo veliko govora, pa nobenega rezultata. Po našem mnenju torej na podlagi tega zakona ustanovljena komisija ne sme biti le komisija za ugotavljanje politične odgovornosti in ne more biti komisija, ki bo glede svojih pristojnosti in načina delovanja skoraj identična parlamentarni preiskavi. V nadaljnji obravnavi zakona bo treba razmisliti tudi o ustrezni rešitve glede ustanovitve komisije. Če želimo,da se bo preiskalo resnično vse sporne projekte, je treba zagotoviti, da ustanovitev takšne komisije ne bo v izključni pristojnosti vlade. Zaradi takšne določbe se nam lahko kaj hitro zgodi, da vlada začne projekt, ki bo v štirih letih pripeljan že tako daleč, da se ga ne bo izplačalo več zaustaviti. To smo že videli in ta stavek slišali že večkrat, sploh v primeru TEŠ 6. Predlagamo torej razmislek, da se jasno določi, da vlada mora ustanoviti posebno skupino, če to zahteva na primer tretjina poslancev. Manjka namreč varovalka, ki preprečuje, da vlada ne bo ustanovila komisije za tiste projekte, v katere je tudi sama seveda vpletena. To je le nekaj pomislekov in premislekov o zakonu, ki je pred nami, ki pa se jih seveda v naslednji fazi zakonodajnega postopka da popraviti in se da tudi izboljšati. Vsekakor si ne želimo, da sprejmemo zakon, na podlagi katerega se bo preiskalo vse projekte, ki so prepleteni s sumi korupcije in nezakonitosti, nato pa bi ugotovitve te posebne komisije čakala podobna usoda kot vsa pomembnejša poročila Komisije za preprečevanje korupcije v primerih, ko gre za pomembne predstavnike vpletenih političnih opcij, pa tudi sodbe sodišč. Ne želimo si torej ponovno videti že videnih kalvarij, neskončnih sodnih postopkov, očitkov o politični motiviranosti ter očitkov o nepristranskosti sodelujočih v takšnih komisijah. V Združeni levici bomo Predlog zakona o sistemskih preiskavah projektov državnega pomena v prvi obravnavi podprli. Od Vlade in koalicije pa pričakujemo, da bosta v nadaljevanju upoštevali tudi naše predloge in pripombe. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije - krščanski demokrati, zanjo gospa Iva Dimic.
Spoštovana predsedujoča, spoštovani minister, kolegice in kolegi! Razlog za pripravo tega novega zakona je po obrazložitvi Vlade predlog Komisije za preprečevanje korupcije za sprejem ukrepov za preprečevanje sistemske korupcije. Komisija je predlagala vzpostavitev pravnih in dejanskih podlag za izvedbo preiskav za projekte državnega pomena. Kot primer takih projektov sta navedena TEŠ 6 in bančna luknja, kjer naj bi prihajalo do številnih nepravilnosti in nezakonitosti. Cilj preiskave naj bi bili definiranje vzrokov za ugotavljanje nepravilnosti, določitev ključnih igralcev, opredeliti osebe, zoper katere je mogoče ukrepati tako v civilnih kot tudi kazenskih postopkih in določiti ukrepe za preprečitev podobnih dejanj v bodoče. Torej, poiskati nepravilnosti in krivice za preteklost in pripraviti izboljšave zakonodaje za prihodnost. Končni rezultat preiskav ne more in ne sme biti le priprava predlogov za izboljšanje zakonodaje, pač pa tudi konkretne aktivnosti za ugotovljena pretekla dejanja in krivice. Torej konkretne ovadbe zoper konkretne osebe za konkretna dejanja, poleg tega pa tudi ugotovitev konkretne višine oškodovanja s strani posameznika, če oškodovanje nima znakov kaznivega dejanja. Torej konkretno podlago za civilno tožbo, ki jo bo država po svojih zakonitih zastopnikih lahko uveljavljala zoper posameznike. Po našem prepričanju bi sicer bila sprejemljivejša tista rešitev preiskav projektov državnega pomena, kot jo poznajo države s kontinentalnim pravom, med drugim tudi Avstrija. To je ustanovitev komisije za posamičen projekt z vsakokratnim sklepom vlade. V takih primerih vlada vsakokrat posebej določi konkretne naloge komisije, primerno vsebini, ki jo bo komisija preiskovala. Glede same vsebine danes obravnavanega predloga zakona bi najprej opozorili na pomanjkljivosti opredelitve ciljev in namenov tega zakona v 2. in 3. členu. Med njimi so navedeni ugotavljanje deležnikov in ozadij za nepravilno, nesmotrno in neučinkovito načrtovanje in izvedbo projekta. Manjka pa bistveno, to pa so zlorabe in nezakonitosti, ki so pri takih projektih nedvomno bile in jih bo komisija pri svojem delu ugotovila. Dodana vrednost takih sistemskih preiskav bi bila, da bi komisija o takih ugotovitvah sproti obveščala organe preiskav in pregona storilcev kaznivih dejanj in bi tako pomagala organom pregona celovito preiskavo kaznivih dejanj pri izvajanju posamičnega projekta državnega pomena. Poleg tega bi taka komisija celovito in na enem mestu zbrala podatke o oškodovanju javnih sredstev pri posameznem projektu in tako nudila pomoč pri zbiranju podatkov in dokazov za vlaganje ustreznih civilnih tožb zoper udeležene posameznike. Kar se tiče imenovanja komisije, smo krščanski demokrati prepričani, da funkcije predsednika nikakor ne more opravljati nekdanji funkcionar iz katerekoli institucije. Vemo, da je Slovenija majhen prostor, da so posamični funkcionarji predvsem v preteklem obdobju krožili po več funkcijah in da je naš prostor vzajemno prepleten s sorodstvenimi in prijateljskimi vezmi. To je lahko razlog za pristransko delo v komisiji. Tako delo se lahko zaupa samo funkcionarju, mislimo aktivnemu funkcionarju, ki je neobremenjen s preteklostjo oziroma s konkretnim projektom. Pomembno pa je tudi, da zakon izrecno definira odgovornost vsakega posamičnega člana komisije za njegovo delo, tako kazensko kot tudi civilno odgovornost. Poslanci Poslanske skupine Nove Slovenije - krščanski demokrati Predloga zakona o sistemskih preiskavah projektov državnega pomena v obliki in vsebini, kot je sedaj vložen v parlamentarno proceduro, ne bomo podprli.
Besedo ima Poslanska skupina Zavezništvo Alenke Bratušek, zanjo gospod Jani Möderndorfer.
Spoštovani! Pred nami je v resnici Predlog zakona o sistemskih preiskavah o projektu državnega pomena, ki že iz naslova govori o eni zadevi, ki si jo v resnici pravzaprav niti en poslanec ne more v tem sklicu privoščiti, da bi rekel, da si v resnici nekaj takšnega ne bi želel. Pa vendar. Ko pa prebereš predlog zakona, pa v resnici, vsaj jaz osebno in v naši poslanski skupini smo se najprej začeli ščipati in sami sebe spraševati, kaj pravzaprav je v resnici pred nami. In če boste zelo natančno in pozorno – glede na to, da sem včeraj poslušal očitke z desne strani, da so nekateri poslanci, ki ne beremo teksta in zakonov in seveda vseh dokumentov in da ne razumemo, je seveda današnja razprava zelo pomembna, še posebej zato, ker je že v uvodnih predstavitvah več ali manj jasno, da vladni predstavniki, se pravi poslanci, ki predstavljajo koalicijo, se pravi te vlade, več ali manj samo pozdravlja in govori, da morajo takšen zakon podpreti, ker je nujno treba preprosto priti do izsledkov. Po drugi strani pa niso povedali in niso natančno opozorili na neka zelo resna neskladja in ne nazadnje sam strdim, da gre za veliko klofuto celotnemu sistemu, tako pravosodnemu, represivnemu in ne nazadnje ostalim tako imenovanim neodvisnim organom, ki v resnici po zakonu so zadolženi, da opravljajo določene naloge. Bojim se celo tega, da če bo res takšen zakon, v vseh treh branjih sicer verjetno malce spremenjen, na koncu tudi sprejet, bomo imeli resen problem, ker tako kot se je zgodil KPK, imamo danes vse prej tisto, kar smo si v resnici pri KPK želeli, in bomo na koncu dobili organ, za katerega si v resnici noben ne bo več niti upal predlagati ukiniti, ker potem se bo to razumelo, kot da smo proti iskanju vseh nezakonitih zadev, za katere pravzaprav menimo, da so in tako naprej. Zdaj pa pojdimo k bistvu. Namreč, že v prejšnjem mandatu je v resnici bila, tako kot smo danes slišali, da se je ta vlada s koalicijsko pogodbo zavezala, da bo opravila preiskavo na določenih pomembnih državnih projektih, je v resnici bilo zelo jasno zapisano, da bo šlo za tako imenovano forenzično preiskavo, ki se bo morala narediti tako na TEŠ 6 in tudi samem bančnem sistemu, ki je bil več ali manj jasen, da je problematičen, in da je treba ugotoviti, kdo je krivec in tako naprej. To, kar pravzaprav ljudje hočejo, to, kar v resnici se pričakuje v nekem doglednem času. Res je, da smo vsi razočarani, ker ti postopki vse preveč počasi tečejo, pa vendar sami pa istočasno, še posebej pa pravna stroka, zelo jasno pove naslednji stavek. Ne moreš v času preiskave razlagati, kaj počneš, ker moraš najprej preiskavo narediti, zato da prideš do izsledkov, in šele na koncu, ko imaš ugotovitve, lahko poveš, kaj delaš. V tem praznem času oziroma v tem vakuumu pa si lahko samo mediji na nek način samo domišljajo, kaj v resnici se res v ozadju dogaja. Kje je v resnici problem? Tisti, ki je res natančno prebral ta zakon, bo lahko videl, da imamo problem, ker so ene stvari v neskladju. Če boste pogledali [[…]]Poglejte, mi smo sprejeli zakon o SDH in v tem zakonu v 6. poglavju, med drugim je praktično celo 6. poglavje z naslovom Ukrepi za krepitev integritete in odgovornosti ter omejevanje tveganj za korupcijo, nasprotje interesov in zlorabo notranjih informacij pri upravljanju naložb države, zelo jasno opredeljeno, kaj v resnici in kdo kakšno stvar počne. Kdo je bil takrat pisec tega odstavka in tega poglavja? Današnji minister gospod Klemenčič. Ker je že takrat ocenil in predlagal, da je treba te stvari zelo jasno definirati, kar pomeni, da je dal tudi zelo jasne instrumente, da bi se lahko opravljale določene preiskave. Še več. Ta člen, ki določa nadzor Računskega sodišča s pristojnostjo izvajanja revizij v družbah, v katerih ima SDH neposredno ali posredno večino glasovalnih pravic. Se pravi, zelo jasno smo povedali, da bo to Računsko sodišče, ki bo to vse pravzaprav opravljalo. Ne nazadnje imamo organe pregona, tako policijo, tožilstvo in ne nazadnje sodno vejo oblasti, ki v resnici po zakonu in ustavi se ve, kaj v resnici morata početi. Imamo tudi še posebej znotraj policije NPU, ki je pravzaprav ustanovljen, zato da bo počel oziroma preiskoval posebne težje primere oziroma bla bla bla, da ne govorim vse to, kar že sami veste. Še več. Mi smo v tej državi ustanovili celo KPK, ki pa bo poskrbel, da bodo tudi vsi funkcionarji, ki se lotevajo določenih projektov in tako naprej, ves čas pod nadzorom po eni strani kar se tiče premoženja, po drugi strani pa se je seveda kasneje tudi ta KPK prelevil iz klasičnega KPK, ki je samo, bom rekel, preventivno deloval, je že prevzel tudi funkcijo nadzora in ne nazadnje ugotavljanje nepravilnosti z izdajanjem odločb in tako naprej. Kar je še bolj pomembno, pa je, da se že danes kaže, da določeni postopki zaradi nedomišljenosti, zaradi hitrosti in zaradi velike vneme po iskanju krivic, je bil tako slabo napisan, da v resnici danes nekateri postopki eden za drugim padajo na sodišču. Bojim se, da je ta želja in vnema s tem zakonom tako napisana, da tisti, ki ste res prebrali ta zakon, boste videli, da je tukaj ogromno lukenj. Pa pojdimo po vrsti, pa pojdimo najprej na 5. člen, tretji razdelek, kjer boste lahko zelo jasno videli, kdo v resnici lahko sestavlja to komisijo. In boste videli, da en zelo zanimiv podatek: vedno pred vsako alinejo piše "nekdanji". Ne sedanji, nekdanji! Veste, kaj to pomeni nekdanji? To pomeni, da če si danes predsednik Računskega sodišča, nisi dovolj dober, da raziskuješ neko določeno zadevo, če pa si nekdanji, si pa usposobljen za to komisijo. Žal nekaj tukaj ne bo šlo skupaj. Dal sem primer Računskega sodišča notri imate pa navedene vse možne predloge, kdo vse lahko sestavlja. Zraven tega je še nekaj pomembno, kar je zanimivo pri celi zadevi. Ves čas sem že danes dopoldne poslušal od vas, nekaterih kolegov, ko sem vas vprašal, če vi resno mislite podpreti takšen zakon. Seveda sem spraševal v glavnem bolj predstavnike koalicije ne opozicije. Vsi so mi več ali manj odgovorili, da seveda, saj to je dober zakon. Sem rekel: Ste ga prebrali? Vi veste, kaj notri piše? Pa ne, pa kaj, saj to je treba raziskati, to je treba narediti [[…]]In bistvo pa je, seveda, saj to na Irskem imajo. Upam, da ste si prebrali, kaj so na Irskem imeli, kako so sestavili zadevo in predvsem kako je zadeva delovala. Tudi primerjalno gledano, če boste videli in če boste primerjali samo to, kar je danes napisano in v sami obrazložitvi že sami navajajo v zakonu avtorji tega teksta, boste videli, da je tam več ali manj jasno, da, prvič, so to naredili, ker so majhni, ker jih je malo [[…]]Upam, da veste, koliko prebivalcev je na Irskem; 330 tisoč na okroglo, to je približno toliko kot Ljubljana, in je zelo velika verjetnost, da se vsi ali pa zelo veliko med seboj poznajo – vsaj tisti ki krožijo in so vladali leta in leta in sestavljali zgodbo. To je, veste koliko, to je 16 % Republike Slovenije. In zdaj tisto, kar je pomembno, pa je, da na koncu je ta komisija na Irskem poročala parlamentu. Se opravičujem, parlamentu! In ne vladi. Vlada ima izvršno moč. Vlada je tista, ki ima cel aparat in ne nazadnje znotraj tega aparata so vsi tisti, ki so prispevali in botrovali vsem napačnim projektom. Zdaj bo pa vlada sama sebe in svoj aparat preiskovala in sama sebi poročala in na koncu celo predlagala, bom rekel, določene ukrepe. Preprosto, to dvoje ne gre skupaj. Ne gre! Tisto, kar je še pomembno pri celi zadevi, je to, da če bi pogledali zelo natančno, je opredeljeno, kdo pa lahko predlaga predmet preiskave. Lahko ga praktično vsi, še celo Državni svet, ki domuje v tej hiši, samo parlament tega ne sme narediti. Samo parlament ne. Zakaj? Z obrazložitvijo, ker parlament ima pa svojo preiskovalno komisijo. Ne boste verjeli, ampak poslovnik preiskovalne komisije, ki je zelo kratek, v Državnem zboru zelo natančno in bistveno bolj jasno opredeljuje vse naloge, kot jih ta cel zakon za to komisijo. Ne se hecati! Tisto, kar je še bolj pomembno od tega, pa je, da v resnici ustanavljamo paralelni preiskovalni sistem znotraj države, ker v resnici ugotavljajo, da na nek način nekateri nočejo sodelovati. Tisto, kar je zanimivo znotraj tega, je, da se sploh ne ve, kdo koga preiskuje. Ta komisija bo lahko nekoga poklicala na zaslišanje, ampak ta, ki bo poklican na zaslišanje, ne bo nikoli vedel, ali je preiskovanec, ali je priča, ali pa je celo osumljenec že po defaultu. Nima statusa. In na koncu, kdo je pritožbeni organ, ko bo ta odločba ali karkoli bo že, izdano na koncu te preiskave? KPK. KPK! Ne sodišče, ne, ne, nimaš kaj na sodišče hoditi. Na KPK moraš iti. In najprej moraš še tam celo proceduro dati skozi in potem mogoče kdaj prideš na vrsto v sodni sistem, ki je pa danes legitimen. Mi imamo res resen problem, ker se lotevamo stvari na napačni strani. Bojim se, da bomo s tem zakonom tako zakomplicirali celo zadevo, da ne bomo prišli niti do vrat tistega, kar bomo hoteli preiskovati. Tukaj ne gre za to, da danes očitamo ministru, zato ker bi zelo rad nekdo – in verjetno bomo danes tudi to slišali, da si nekdo ne želi preiskave. Da si nekdo ne želi preiskave zaradi tega, ker je sigurno kje vpleten. Glejte, jaz še v TEŠ notri nisem bil, kaj šele, da bi kaj bil tam povezan s kom! Za bančno luknjo, oprostite, tudi mene zanima zelo resno, kdo vse je vpleten v zgodbo, ker ne nazadnje v končni fazi tudi iz našega denarja, poslancev, ki tu notri sedimo, gre denar in od vseh davkoplačevalcev, da se razumemo. In nas more zanimati v končni fazi, kaj se je zgodilo. Mora nas zanimati! Odkrito povedano, na začetku sem mislil, ko sem prvič slišal za takšno komisijo, sem zelo naivno mislil, da gre v resnici za neko komisijo, ki jo v resnici vlada potrebuje za strateške projekte, zato da se bo lažje odločala in na nek način bi v bistvu rabila tako blitz komisijo, ki bo šla nekam in bo na hitro pregledala in na nek način pripravila vse argumente in analize – to, kar smo mi vedno v državnem zboru imeli problem, ko je minister rekel: ja, ja, okej, v redu, ampak zdaj moram pa študijo naročiti, a veste, pa da vidim, kaj se tam dogaja in tako naprej, in potem smo čakali 4, 5, 6 mesecev, potem je vmes vlada padla in potem seveda smo imeli volitve in potem smo imeli spet novo vlado in seveda tista študija niti ne vem, ali je bila končana ali ni, ampak dejstvo je, da se ta minister se s tem sploh ne ukvarja in mi smo še vedno tam, kjer smo bili pred enim letom pa pol. Mislil sem, da za to rabimo to komisijo. Ne! Šele, ko sem prebral, sem ugotovil, da delamo v resnici paralelni sodni sistem. Mi bomo nekoga, mimo tega da uporabimo policijo, mimo tega da uporabimo tožilce, mimo tega da uporabimo sodišče, to bo nekoč na koncu, potem, ko bo že izmaličeno, ko bomo že itak imeli nove volitve, takrat bodo mogoče oni prišli na vrsto. Medtem se bo pa s tem ukvarjala samo ta komisija. In zdaj pa pozor! Vlada, ki bo to uporabljala kot politično orodje – bojim se, kot opozicija imam vso pravico to sumiti in dvomiti, da je to temu namenjeno. In na koncu še KPK, ki pa vemo, kako končajo njihove zadeve. Ali so zavržene, ali je globa, ali si pa na koncu tam, kjer vsi končajo. Neodvisnost je smisel te komisije, mi trdijo v tem dokumentu. Neodvisnost, zapomnite si. Kako je lahko ta komisija neodvisna, če jo je vlada imenovala, dala jasna navodila, kaj mora početi, ona bo v bistvu dala pogoje, denar in vse ostalo, jo usmerjala in na koncu bo vlada tudi dobila to poročilo na mizo – parlament ne, namreč! Parlament je izključen iz tega postopka. Lahko bo na koncu informativno, saj veste, prišel sem minister, ministrica, odvisno, katera preiskava se bo delala, in bo to rezultat tega. Skratka, jaz se opravičujem, ta dokument ni zrel za nadaljnjo razpravo. Se opravičujem, ampak koalicija danes boste morali resno razmisliti. Iz teh klopi sem na začetku mandata eno stvar slišal, da ta mandat bo poseben po tem, ker zakonodajna oblast je zakonodajna oblast, izvršna oblast pa izvršna oblast. In roko na srce, sedel sem tam zadaj in se malo nasmehnil, zaradi tega ker sem rekel, ali je to res tako naivno bilo izrečeno ali je to resno bilo tako mišljeno in se bo resno tako delalo. Zakonodajna oblast v prvi vrsti, pa koalicija, mora svoje nadzirati. Oprostite, ta dokument pelje do tega, da bo vlada nadzirala nas.
Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo mag. Dušan Verbič.
Spoštovana podpredsednica, hvala za besedo. Spoštovani minister, kolegice in kolegi! Pred nami je zakon, ki ureja materijo, ki je za naš pravni sistem nova. Gre za nov, drugačen pristop in način k odkrivanju in preprečevanju korupcije v politično-gospodarski sferi in predstavlja enega od izredno pomembnih ukrepov in zaviralnih procesov delovanja korupcije, kamor sodi tudi t. i. ujetost države, po kateri določena gospodarska podjetja z vrstami manipulacije in nezakonitimi dejanji vplivajo na politiko, da oblikuje normativne okvire, ki tem podjetjem ustvarjajo določene koristi in konkurenčno prednost pred ostalimi. Kaj prinaša ta zakon in zakaj je potreben? Ta zakon vzpostavlja pravno podlago, da se omogoči medsebojno sodelovanje do zdaj bolj ali manj med seboj izoliranih obstoječih nadzorstvenih in preiskovalnih organov, ki so v svojih postopkih omejeni s pristojnostmi in delovnimi nalogami, in so se v praksi za določene državne investicijske projekte, kot je na primer izgradnja bloka TEŠ 6 ali bančne luknje, izkazale za pomanjkljive in nepopolne pri celovitem razkritju sumov nepravilnosti in negospodarnosti ter ugotavljanje vzrokov in dejavnikov zanje, o katerih so odmevno poročali tudi mediji. Gre za to, da se omogoči celovito in da se v roku enega leta oziroma najkasneje 15 mesecev plus 3, se pravi 18 mesecev, izvede sistemska preiskava in revizija velikih državnih projektov in se poda ocena tako z vidika gospodarnosti in pravilnosti poslovanja, smotrnosti in učinkovitosti načrtovanja, odločanja ter izvajanje projekta kot tudi preprečevanja nastanka negativnih posledic za proračun Republike Slovenije. Predmet preiskave so veliki projekti državnega pomena, pri katerih se pojavi resen dvom o pravilnosti, gospodarnosti, smotrnosti začetnega ali nadaljnjega investiranja projekta. Preiskavo oziroma revizijo bo opravljala preiskovalna komisija, katere člani bodo iz nadzorstvenih državnih organov ali drugih subjektov javnega sektorja, lahko pa tudi drugi strokovnjaki iz zasebnega sektorja. Pomembno je, da je članstvo prostovoljno, kar pomeni, da državni organi, kot je Banka Slovenija, generalni državni tožilec lahko zavrnejo članstvo, če menijo, da bi sodelovanje vplivalo na nepristranskost, neodvisnost njihovih izvirnih nalog oziroma bi to škodovalo interesom primarnega postopka. Komisija ne bo ugotavljala individualne kazenske odškodninske odgovornosti, bo pa v primeru, da se tekom preiskave ugotovijo kršitve, ustrezno reagirala in podala pobude pristojnim institucijam, da izvedejo svoje postopke. Komisija bo lahko sodelovala z drugimi državnimi nadzorstvenimi organi, organi za finančne preiskave, za davke, za preprečevanje pranja denarja, lahko bo pridobivala podatke in dokumentacijo, ki pa jo bo lahko organ z obrazloženimi razlogi tudi zavrnil. Komisija lahko vabi in opravlja razgovore s posameznimi osebami, ki nimajo statusa preiskovanca ali zaslišane osebe, temveč priče, kar pomeni, da lahko odklonijo odgovore na določena vprašanja, so se pa razgovoru dolžne odzvati. Ker komisijo ustanavlja vlada, se upravičeno zastavlja vprašanje o politični motiviranosti in prepletenosti te komisije, vendar je po zakonu komisija samostojna, neodvisna in ni vezana na usmeritve, napotke vlade ali drugih organov in tudi vlada nima pristojnosti razrešitve preiskave glede konkretne zadeve, saj bi s tem posegala v samostojnost in neodvisnost komisije. Gre torej za oblikovanje avtonomne in neodvisne strokovne komisije, koliko pa bo učinkovita, pa bo pokazal čas. Zelo pomembni faktor pri zasledovanju načela pravne države in omejevanju korupcije je tudi transparentnost delovanja preiskovalne komisije, ki se zagotavlja s trajno objavo poročila na spletni strani vlade. Postavlja se vprašanje, ali obstoječe nadzorne institucije niso dovolj učinkovita, da se mora sprejemati ta zakon, in če niso, zakaj potem raje ne spremenimo pristojnosti že obstoječim institucijam. Kje se torej vidi dodana vrednost, ki jo prinaša ta zakon? Ko gre za velike investicijske državne projekte, ki presegajo en procent BDP v Sloveniji in ki lahko vplivajo na stabilnost in učinkovitost delovanja finančnega sistema države ter se pojavi sum o pravilnosti in gospodarnosti porabe tega denarja, v katerikoli fazi projekta, je prav, da Vlada Republike Slovenije kot dober in skrben gospodar bdi nad temi projekti in v takih primerih aktivira ad hoc preiskovalno komisijo. Torej skupino strokovnjakov z različnih področij in s širokim spektrom znanja, ki bo lahko na enem mestu celovito z izmenjavo medsebojnega znanja in skupnim ciljem veliko bolj obsežno in učinkovito izvedla preiskavo in revizijo poslovanja, kot pa jo lahko do sedaj v omejenem obsegu izvedejo posamezne institucije. Na primer, Računsko sodišče po zakonu lahko opravlja revizijo le za uporabnike javnih sredstev oziroma za samega revidiranca, ne nanaša pa se tudi na druge deležnike, ki so pomembno vplivali na odločitve gradnje bloka TEŠ 6. To so zasebne gospodarske družbe in posamezniki, ki so sodelovali v vseh fazah priprave in izvedbe projekta. Poleg tega tudi nima pristojnosti opravljanja poizvedb in pridobivanja obvestil in dokumentacije od drugih oseb, ki so po tem projektu sodelovale in posameznikov, ki v revidiranih družbah v času, ko se je revizija opravila, večinoma sploh niso več zaposleni. Tudi ne morejo opravljati razgovor in zahtevati informacije od oseb, ki niso odgovorne v času izvajanja revizije, pri čemer pa so se v primeru TEŠ 6 številne odločitve sprejemale zunaj TEŠ in HSE na podlagi nejavnih, nedovoljenih vplivov v organih korporativnega opravljanja, organih izvršilne in zakonodajne veje oblasti. Zgolj z navedeno omejeno revizijo Računskega sodišča tako ni mogoče pričakovati, da bodo njihove ugotovitve omogočile celovito razkritje razlogov za stanje projekta in razlogov za neučinkovit in neuspešen korporativni in lastniški nadzor nad izvajanjem projekta izgradnje bloka TEŠ 6. S sprejetjem tega zakona se vzpostavlja interdisciplinarni tim, ki ga sestavljajo strokovnjaki različnih področij, in ti skupaj ter v sodelovanju drug z drugim rešujejo skupni problem iz določene specifične orientacije, vezane na lastno stroko. Tako bodo lažje raziskali in ugotovili celovito sliko dejanskega stanja, podali ocene za postopkovne nepravilnosti, stroškovne neučinkovitosti projekta, neuspešnega nadzora nad financiranjem podjetja in ugotovitev ozadij ter razlogov, ki so pripeljali za neuspešni nadzor nad financiranjem in vodenjem projektov, npr. kot omenjeno, v primeru izgradnje bloka TEŠ 6, in izjemne negospodarne podražitve v breme davkoplačevalcev. Z zakonom se bo okrepil nadzorstveni mehanizem, ki bo deloval tudi preventivno in bo v prihodnjih primerih lahko lažje preprečeval nastanek takšnih primerov, kot je TEŠ 6: npr. drugi železniški tir, tretja razvojna os, elektronsko cestninjenje, investicije v zdravstvu ipd [[…]]Zakonsko podlago ima, da poišče predloge za sistem izboljšav izvajanja konkretnega projekta, lahko pa predlaga tudi zakonodajne spremembe in ukrepe za preprečevanje sistemskih, postopkovnih nepravilnosti in stroškovne neupravičenosti bodočih velikih projektov. Pri identificiranju slabih poslovnih praks in iskanju rešitev za odstranitev škodljivih metod politično-gospodarske prepletenosti in medsebojnega vmešavanja je tu izrednega pomena skupno delovanje strokovnjakov različnih disciplin, ki lahko v preventivnem smislu postane transdisciplinarni tim, ki skupaj preseže konceptualne in metodološke meje svojih disciplin in najdejo nove rešitve za probleme izven že obstoječih. Gre za proces, ki predstavlja velik izziv, in primerjalnopravno gledano z državami Irske, Islandije, Velike Britanije, Avstrije lahko ugotovimo, da odgovorne izvršilne veje oblasti se nekako odločajo za tovrstne korake. Predlagani zakon predstavlja podlago, da po vzoru Islandije in Irske nadgradimo obstoječi sistem, vzpostavimo kontrolne mehanizme pri soočanju s sumljivimi in negospodarnimi velikimi državnimi projekti, odkrivamo in identificiramo ključne udeležence in ne nazadnje preprečujemo tudi vzroke oziroma vzorce delovanja mrež, ki iz politično-klientelističnih ali zasebnih interesov z negospodarno porabo javnega denarja na škodo davkoplačevalcev izkoriščajo priložnosti za pridobitev zasebnega dobička in koristi. Če ne uspemo razgaliti načina dela pri TEŠ 6 in identificirati lobijev, ki so ga vodili, obstaja velika ponovitvena nevarnost. Predlog zakona predstavlja velik korak v smeri preprečevanja sistemske korupcije, za katero je značilna korupcija političnih funkcionarjev ter vpliva gospodarskih podjetij na politične odločitve, kar za posledico pripelje prilagojeno zakonodajo, ujetje javnih naročil denarnega toka in javnih sektorjev gospodarstva. Delovanje upravnega in političnega aparata postane odvisno od nosilcev politične oblasti, ki obvladujejo tudi ključne segmente gospodarskega sistema. Kot odziv na naraščajočo se sistemsko korupcijo je v praksi zaznati očitno pomanjkanje orodij za njeno zmanjševanje oziroma celo preprečevanje in glede na obstoječo politično-gospodarsko prepletene mehanizme neformalnih mrež. S sprejetjem predlaganega zakona se bo vzpostavila pravna podlaga za večjo preventivno delovanje in pristopanje k sistemski korupciji, z ustanovitvijo preiskovalne komisije se bodo v državi okrepile nadzorstvene funkcije države in se bo tudi izboljšal odnos oblasti do nadzornih organov. K cilju celovitega preiskovanja in preprečevanja sistema korupcije pa se je stranka SMC zavezala že v predvolilnem času. Zato predlog zakona ima našo podporo. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina SDS, zanjo gospod dr. Vinko Gorenak.
Hvala lepa. Ta zakon je očitno vzbudil različne občutke, ko smo ga dobili. Vodja Poslanske skupine ZaAB je rekel, da so se ščipali. Nekaterim bi lahko čestital za bralno značko, ker berejo obrazložitev vlade, pri nas je bilo pa malo drugače. Poglejmo. Če bi mi Jože Tanko dodelil ta zakon 1. 4. 2015, bi ga seveda zavrnil in mu povedal, da njegova prvoaprilska šala ni uspela. Zdaj, ko sem pa pogledal ta zakon, vendarle ta zakon datum ni bil 1. april, podpisan je bil minister, generalni sekretar Vlade, cel kup teh uradnikov, potem pa vidiš, da dre res za zakon, ki ga moraš obravnavati, v Državnemu zboru pa ne veš, kje začeti pa kako. Približno takšne občutke sem mel. Pregled prvega poglavja oziroma poglavja o cenah stanja in razlogih za sprejetje zakona mene spominja na čas iz leta 2002, 2003 tisto obdobje, približno. Takrat sta se na Štefanovi 2 pa tam v okolici Metalke zbirali fantje srednjih let, ki niso naredili kakšne pametne policijske kariere in so sklenili, da bi bilo pametno in dobro, če bi ustanovili kakšen organ. No in potem so ustanovili KPK v tisti izvirni podobi z nenormalnimi pooblastili, ker nihče nima takšnih pooblastil, kot ima naša KPK. Ta čas se očitno na nek način ponavlja, leto 2015 je očitno čas, ko se dejansko nekateri pripravljajo na dodatne zaslužke ali pa na čas, ko ne bodo zasedali teh delovnih mest ali pa ko bodo že v pokoju. Namreč, poslali so nam zakon, ki predvideva, torej zakon o sistemskih preiskavah projektov državnega pomena – uradno. In kaj predvideva ta zakon – ne boste verjeli: nove preiskovalne komisije! Preiskovalne komisije, ki ne bodo imele nobenih pooblastil. Kaj pa bodo lahko naredile te preiskovalne komisije? Torej bodo same sebi namen. Če govorimo o projektih državnega pomena, ki jih je treba preiskovati, in če je tam karkoli narobe, imamo v tej državi 8 tisoč policistov, 200 tožilcev, 950 sodnikov in več tisoč menda sodnega osebja. Potem imamo preiskovalne komisije v tem državnemu zboru, ki jih lahko ustanovimo neomejeno število. Potem imamo [[…]]No, za primerjavo je treba pa reči nekaj, da je Irska pet let po prvih bančnih luknjah pozaprla vse. Ti so že vse naredili, ki sem jih zdaj naštel, policija, sodstvo, tožilstvo, tam je že vse v zaporu, pri nas tega seveda ni. Mi imamo še inšpekcijske službe, mi imamo še KPK, mi imamo Računsko sodišče, mi imamo revizijsko komisijo, svet Banke Slovenije, Državno pravobranilstvo, Finančno upravo, veste kaj jih je tam, več kot vojske skoraj. Imamo še Urad za preprečevanje pranja denarja, Urad za nadzor proračuna in desetine drugih organov [[…]]Zakaj torej mi rabimo še vladne preiskovalne komisije? Vladne preiskovalne komisije, na koncu boste videli, da nimajo nobenih pooblastil. Poglejte, kaj je posebej zanimivo. Zakon točno našteva, kdo je lahko predsednik takšne vladne komisije. Poglejte si te gospode: bivši ustavni sodniki, bivši vrhovni sodniki, bivši vrhovni državni tožilci, bivši računski sodniki, bivši člani sveta Banke Slovenije, bivši člani KPK in bivši člani Državne revizijske komisije. Torej, vsi tisti, ki imajo danes vsa pooblastila, da rešijo probleme te države in da rešijo, karkoli bi bilo narobe s tovrstnimi državnimi investicijami; ampak, vsi so bivši. Torej je za čas, ko bodo šli v penzion ali pa tega ne bodo več delali. Torej so si naredili zakon, zato da bi služili, kaj pa drugega. Poglejte, zakon še natančno predvideva, kdo so lahko člani tovrstnih komisij; to je pa sploh interesantna zadeva. Dajmo jih našteti: člani Računskega sodišča – tistega, ki takrat bo, aktualnega; zdaj so člani, prej so bili bivši, zdaj so pa aktualni. Potem so člani KPK lahko notri, aktualni seveda, člani Banke Slovenije, sveta Banke Slovenije, seveda aktualnim, člani Državne revizijske komisije, državni tožilci, pravobranilci, kriminalisti so lahko notri, člani Finančne uprave so lahko, potem so lahko člani Urada za preprečevanje pranja denarja, član Urada Republike Slovenije za nadzor proračun in drugi. Ja, vsi tisti so plačani za to! Oni so plačani za to, da hodijo v službo in da rešijo ves ta problem, ki bi ga naj rešil ta zakon! Se pravi, da rešujejo, karkoli bi bilo narobe z državnimi velikimi investicijami. Oni na šiht hodijo zato in imajo vsa pooblastila. Zdaj jih bomo pa dali v neko vladno komisijo, jih še posebej plačali za to, da bodo luft mešali –, dajmo povedati po domače. Komisijo ustanovi vlada. Krasno. Parlament, kaj vas briga? Nič. Ali niste rekli v SMC, da boste strogo ločili to, o čemer je Jani že govoril? Ampak pazite, komisija odloča kot kolegijski organ. Madona, to me pa ful spominja, osmerec brez krmarja smo nekoč rekli. Ali ne, da smo rekli temu tako? Odločajo kot kolegijski organ. Si jih predstavljate, ko bodo tam sedeli za veliko mizo, tako kot mi tu doli spodaj v okrogli dvorani na Tomšičevi, in bodo kolegijsko dvignili roko – ali pa ne. Ja, tako piše v zakonu. Finance za njih zagotavlja vlada, finančnih učinkov pa zakon ne bo imel. To moraš biti pa super umetnik, da lahko to uspeš! Komisija uporablja ZUP pri svojem delu, to se pravi Zakon o upravnem postopku. Ne vem, ali bo to podvrženost potem Upravnemu sodišču – gospa sodnica, to boste vi vedeli, če to pomeni to. Ne vem, če pomeni. Zdi se mi, da nič ne pomeni od tega. V komisiji ne morejo sodelovati pravnomočno obsojene osebe. Bravo! To je dobro. Lahko pa tiste, ki so kršile ustavo, zakon in človekove pravice, tiste pa lahko. Ali nismo dobri? Dobri smo! Predvideno je, da pogodbeno angažirajo zunanje sodelavce. Beri: prijatelje, znance in tiste, ki rabijo denar. Rok končanja njihovega dela je 15 mesecev, lahko si podaljšajo za tri mesece. In v 18 mesecih morajo vse končati. 10. člen, točka 6 predvideva za njihovo delo denarno nagrado po končanem delu. Tisti, ki bodo upokojeni, pa tisti, ki so zunanji, bodo verjetno zaslužili. Tisti, ki so pa v rednem delovnem razmerju, bodo pa dvakrat plačani. Krasno! Državo je treba molsti, kaj pa. Tako je, tako delate! Končno poročilo bodo objavili v Uradnem listu in potem se bo zgodilo – kaj? Nič. Karkoli bodo ti gospodje napisali v zaključnem poročilu – kakšna posledica bo? Nič! Prebrali ga bomo v Uradnem listu. Kakšne sankcije? Kje pa, od kod, kako! Nič ne bo iz tega. Kdo in kako nudi podatke? To je sploh zanimivo. Vsi državni organi morajo nuditi vse podatke. Ali niste SMC par mesecev nazaj tu stisnili, da Banka Slovenije ne? Ali je bilo tako? Zakaj pa sedaj predlagate: vsi državni organi vse podatke? Tudi policija mora nuditi vse podatke, le tiste, pridobljene s prisluškovanji in tako naprej, lahko pisno razložijo, zakaj jih ne bodo dali. To isto velja tudi za tožilstvo, to je državni organ, mora dati vse podatke, tudi tiste, pridobljene s strani policije, prisluhe tako dalje, lahko pa pisno razloži, da jih ne bo dal. Me prav zanima, policija vam bo dala prisluhe?! Ali je kdo zmešan, ali kaj bi rekel? Ali kdo ne pozna ustave ali kaj – tisti, ki bi jo morali najbolj. Tudi zaupne podatke morajo dati. Tudi osebne podatke morajo dati. Ali si predstavljate? Tudi osebne podatke morajo dati. Tudi banke morajo dati vse podatke, piše. Zadnjič ste pa pritisnili gumb, da ni treba. Kaj je sedaj? Izjema so podatki, ki bi bili tajni po evropskih predpisih pri bankah. Zdravniki, psihologi in odvetniki so pa izjema. Tam lahko deponiraš kriminal, če je treba, pri odvetniku. Organi lahko zavrnejo, torej ti organi, tudi policija, tožilstvo, lahko zavrnejo posredovanje podatkov, katerih posredovanje bi bistveno otežilo njihovo izvajanje nalog. Kaj pa je bistveno otežilo izvajanje nalog? Kdo bo presojal? Če bo šef policije rekel, podatkov o tem in tem vam ne dam, ker bi bistveno ogrozili učinkovito delovanje policije. Kaj potem? Kaj se bo zgodilo potem? Nič se ne bo zgodilo. Enako bo lahko naredil tožilec. In kaj se bo zgodilo? Nič se ne bo zgodilo. Gremo naprej. Delo komisije. Vabljeni pred komisijo imajo status priče. Gospod pred menoj, gospod Verbič, je rekel: torej mi ne bo treba govoriti. Lepo. Pričo, ki ne govori, jo lahko imenujemo kaktus, bi lahko šlo tako. Mogoče je krizantema. Lahko, ne? Kaj boš s pričo, če ne govori! Namen pogovorov z osebami ni ugotavljanje njihove osebne odgovornosti. Ja zakaj so pa potem tja prišli? Ja po kaj so potem prišli pred to komisijo, če to ni ugotavljanje odgovornosti? Pa še celo zanimivo, vsi ti člani, deset, petnajst, bodo lahko delovali tudi samostojno. Priče in vse ostale bodo vabili tudi na individualni pogovor na štiri oči. Tudi to bo mogoče. Tako piše v zakonu. KPK je pa prekrškovni organ. No, to je [[nerazumljivo]], v redu. KPK prekrškovniKakšne prekrške pa lahko narediš, če si priča? Ni ti treba govoriti, prideš tja pa gledaš tistega preiskovalca, pa se mu malo nasmejiš, pa greš domov. Ja kaj boš potem tam počel? Kazenske določbe. Neposredovanje podatkov komisiji – 10 tisoč evrov za odgovorno osebo. Do deset tisoč evrov, da bom točen, da ne boste rekli, da potenciram preveč. Me prav zanima, kako bo to plačal Fišer ali pa Fank, ko bo rekel, da ne da prisluhov. Bo pa plačal kazen ali kaj? Oziroma kakšne druge podatke. No, sedaj pa sestavimo, za zaključek, eno namišljeno komisijo, ki bo delovala konec leta 2016 po tem zakonu. Poglejte, predsednik vlade Lev Mesečnik bo imenoval komisijo za ugotavljanje odgovornosti tretje bančne luknje in dokapitalizacije leta 2017. Predsednik komisije bo odvetnik Goran Klemenčič, ki ima vse reference strokovnjaka, vodil je KPK, bil je minister, ni pravnomočno obsojen, to, da je kršil človekove pravice, ustavo in zakone, pa ni pogoj za imenovanje. Prvi namestnik, njegov pomočnik kaj takega, bo upokojeni generalni državni tožilec, nekdanji, Zvonko Fišer, ki ima vse reference, bil je ustavno sodnik, bil je generalni tožilec, ni pravnomočno obsojen, to, da je kršil človekove pravice, ustavo in zakone, pa ni pogoj za tako imenovanje. Drugi podpredsednik, upokojeni predsednik Vrhovnega sodišča Branko Masleša – vse reference ima, bil je vrhovni sodnik, bil je predsednik Vrhovnega sodišča, ni pravnomočno obsojen, to da je kršil človekove pravice, ustavo in zakone, pač ni pogoj za imenovanje v to skupino. Člani skupine pa bi lahko bili takrat dr. Igor Šoltes, ima vse reference, tudi pedigre je dober za nazaj, je doktor znanosti, bil je evropski poslanec. Drugi član, Rok Praprotnik, ima vse reference, bil je član KPK, danes sicer krpa pa skriva bančne luknje v Ljubljanski banki, ampak reference ima, bil je član KPK. Drago Kos, vse reference ima, on počne nekaj takega kot Rok Praprotnik za velik denar že danes. Barbara Zlobec, odvetnica, ima vse pogoje, bila je višja vrhovna državna tožilka. Andrej Frlinc, upokojenec, ima vse pogoje, bil je vrhovni državni tožilec. Bojan Potočnik, upokojenec, ima vse pogoje, bil je generalni direktor policije. Vsi omenjeni in drugi so imeli torej vsa uradna pooblastila, gospe in gospodje, da bi opravili te naloge, ki bi jih naj po tem zakonu. Kaj bodo pa zdaj delali, pa ne vem. No, poglejmo si še zaključno poročilo te skupine. Taka skupina s podpisom vodje preiskave gospoda Klemenčiča bi lahko zapisala takole: Šlo je za subjektivne in objektivne okoliščine dokapitalizacije bančnega sistema, ki so pripeljala do bančne luknje leta 2017. Bili so močni negativni finančni zunanji dejavniki, šlo je za slabo pripravljenost naših bank, kontrolni mehanizmi niso pravočasno reagirali, rezervacije niso bile zadostne, menedžment ni bil dovolj usposobljen, lastnik, torej država, ni pravočasno spoznala vseh pretečih nevarnosti. Priporočamo spremembe zakonodaje, priporočamo, da policija, tožilstvo in sodstvo čim prej opravijo svoje naloge. Konec poročila. Poročilo poslano Vladi Republike Slovenije na 200 straneh ima 500 prilog. Predsedniku, podpredsedniku in članom komisije je izplačano 0,8 milijona evrov. Ja, saj strokovnjake moraš ja plačati, hudiča! Kaj ste pa mislili, da bodo zastonj delali? In kaj se zgodi potem? Mislite, da bi na vladi kdo prebral to poročilo? Kaj bi bilo potem iz tega? Nič ne bi bilo iz tega. Nastopil bi čas imenovanja nove komisije. Gospe in gospodje, ne se hecati s to državo. Mi zakona ne bomo podprli.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin, sledi splošna razprava poslank in poslancev. Besedo ima predlagatelj gospod mag. Goran Klemenčič. Minister, izvolite.
Hvala lepa. Z zanimanjem sem poslušal razpravljavce oziroma predstavitev mnenj poslanskih skupin. Kot sem iskreno rekel tam na začetku, gre za iskren poskus storiti korak naprej in smo pozdravili celo predlog SDS na kolegiju predsednika, da se gre v splošno razpravo, da se, preden gre zakon pred odbore, sliši tudi mnenje v tem zboru in bomo te stvari pregledali. Ker je zakon, ki je, ko je nastajal, se nam je odpiralo vrsto vprašanj. Na nekatere, ki ste se jih dotaknili tudi v razpravi, na tiste bom odgovarjal. Na šaljiv nastop gospoda Gorenaka ne bom odgovoril, ga pa moram komentirati. Gospod Gorenak je predvčerajšnjem na seji Odbora za pravosodje rekel, ko smo obravnavali poročilo specializiranega državnega tožilstva, da ne postavlja vprašanj, pa želi nekaj povedati, ker želi, da se to zapiše, sliši, da ko bo kdo kdaj kasneje proučeval zgodovino parlamentarizma, da se bo videlo, kdo je imel kakšno stališče. Gospod Gorenak, upam, da bo ta magnetogram tega vašega nastopa danes tudi del te zgodovine. Zakaj? Zato, ker o izjemno izjemno resni zadevi govorite na način, ki je podcenjevalen do predlagatelja, v končni fazi tudi do vaših kolegov in kolegic. Zakaj to rečem? Gotovo predlog zakona ni popoln. Daleč od tega, ker gre, kot rečeno, za nekaj novega. V tem državnem zboru, da o medijih ne govorimo in tudi o stroki ne govorimo, je bilo tako velikokrat rečeno, kako imajo to v Islandiji. Predvčerajšnjim ste vi tamle stali, pa to govorili, pa Jolyjevo citiral. Potem poskušamo nekaj takega narediti, se pogovarjamo z ljudmi z Islandije, poskušamo prilagoditi njihov zakon našemu sistemu in damo to na mizo. Ne gledamo samo Islandcev, gledamo vse tiste države, ki so podobne revizijske preiskave naredile v zadnjih letih; Irska, Avstrija. Predstavnica NSi je rekla, da bi podprli zakon oziroma da bi se rajši zgledovali po avstrijskem modelu, kjer se s sklepom vlade to ustanovi. Tudi mi, vendar te možnosti nimamo, hkrati pa smo preučili poročilo avstrijske komisije, ki je sama rekla, da vidi dejstvo, da nima zakonske podlage, kot eno od ključnih pomanjkljivosti in so predlagali sprejetje tovrstnega zakona. Ne seveda v ključnih elementih, ne vem, kaj točno so imeli v mislih, pa vendar. Veste, potem se bom pa lotil posameznih členov zakona. Delno me razprava in stališče SDS spominja na razpravo, ki je potekala leta 2009, ko je nekdo drug predsedoval Odboru za pravosodje, to je bilo takrat, ko ga je vodil nek poslanec SDS. [[oglašanje iz dvorane]] Ne ne, dr. Vinko Gorenak je bil. Aja, za notranje zadeve, se opravičujem. Ja za notranje zadeve. In veste, kaj je takrat prišlo kot predlog vlade? Ustanovitev Nacionalnega preiskovalnega urada. Ljubi, bog ve, kaj smo se to zabavali na tem odboru. Ker dr. Gorenak je imel zelo podobne nastope, kot jih je imel danes. Da je to brez zveze, saj imamo kriminaliste. Na Odmeve sva skupaj hodila, kjer sva se prepirala o tem, ker ste nasprotovali temu. Da ne rečem par mesecev kasneje, ko je Zalar – pa veste, da najbrž nisva največja prijatelja, pripeljal idejo o specializiranem državnem tožilstvu. Pa kaj je to padalo! Pa kaj se vi greste? Pa ustanavljate neke brezvezne stvari. Nimajo tiste institucije, ki [[…]]V glavnem katastrofa. Danes so za vas to referenčne institucije. Da ne govorim o tem, da v času, ko je bila na oblasti SDS, nisem videl enega predloga zakona, ampak enega predloga zakona, ki bi krepil borbo proti bančnemu kriminalu, ki bi krepil delovanje državnega tožilstva ali pa drugih institucij. Okej, toliko o tem. Ne bi šel v to, če ne bi pač bil tak nastop. Zdaj pa, najprej Združena levica. Samo toliko, zakaj taka sestava komisije? Saj to je stvar razprave spet. Mi smo dali v medresorski skupini predlog, pač nekdanjih, nekdanjih, nekdanjih in tako naprej, po vzoru dobrih tujih ureditev. Mogoče je Slovenija v specifičnem okolju, kaže pa to na izjemno visoko raven cinizma in obupa po svoje, kjer smo. Če v drugi državi bivši vrhovni sodnik, bivša državna tožilka vrhovna, bivši član Banke Slovenije vodi neko komisijo, je to običajno nek znak zaupanja v tako komisijo. Take predpise imajo tudi v tujini. Bi pa dodal, da ni spisek zaprt. Ta zadnji odstavek pravi " … drug posameznik ali posameznica, ki je ugleden strokovnjak na področju, ki je predmet sistemske preiskave, lahko je tudi tujec". Tudi te stvari bo treba še v odborih in v nadaljnjem postopku sprejema zakona, če bo danes dobil zeleno luč, pregledati. Rad bi se vendarle dotaknil tudi nastopa poslanca Möderndorferja, Zavezništvo. Samo to bi rad rekel, gospod Möderndorfer, ne nikakor ne drži, da je parlament povsem izključen, prav obratno. Vi ste večkrat rekli, ali ste zakon prebrali, zato bi vam rekel, da v šestem odstavku šestega člena piše, da končno poročilo komisija predstavi Državnemu zboru Republike Slovenije. Je pa res, da je odvisno, kako imate sprintano, to je zgoraj, pa je lahko spregledati. Okej, se bom še kasneje oglasil na kakšne specifične stvari. Še enkrat bi rad rekel nekaj. Lahko verjamete v dobronamernost ali pa nedobronamernost tega. To ni komisija, ki bi rešila lahko vrsto problemov, mislimo pa, da rešuje tiste probleme, ki so jih rešili, ki so jih podobna orodja rešila v državah, ki jih tako zelo pogosto jemljemo za zgled. Vzpostavi orodje, s katerim ni mogoče nikogar diskreditirati ali ubiti, zato ker se ne odloča o posameznikih, ampak o objektu preiskave, o problemih, o sistemskih nepravilnosti. Tako kot je lepo poslanec Verbič povedal, kaj naj bi pomenila ta interdisciplinarnost, iz katere ste se nekateri kasneje delali potem norca, češ ti ljudje so v službi, da delajo to in to in to. Se pravi, gre za orodje. Ali lahko to orodje zaživi v Republiki Sloveniji? Ali smo že tako cinični do tega, da bi takšni ugledni posamezniki, ki bi jih imenovala vlada, ki bi morali s svojim imenom jamčiti za to, da v petnajstih mesecih nekaj naredijo, da z njimi sodelujejo visoki uslužbenci in strokovnjaki drugih organov, ali smo že tako cinični, da govorimo, da bo to ali brezzobi tiger ali bo to nov KPK ali bo to ne vem kaj, v isti sapi pa govorimo, kako super to znajo Islandci, kako super to znajo Irci, kako super to znajo Avstrijci s takšnimi orodji, ki ga mi niti nočemo jim dati – to je pa res precejšen problem! Še zadnja stvar, ko se velikokrat reče, zakaj vlada [[…]]V vseh teh sistemih, ki sem jih omenil in po katerih se zgledujemo, vlada predlaga ustanovitev takšne komisije, čeprav je spet stvar parlamentarne preiskave, ali se bi to širilo; vlada zato, ker je to tudi njena odgovornost, ker je za te velike projekte odgovorna, ker mora sprejemati odločitve v zvezi s temi projekti. In vlada se, najsi bo leva ali desna, tudi v Republiki Sloveniji, pogosto pred odločitvami ne skriva, ampak jih odlaša z izgovorim, da moramo počakati, kaj bo reklo to sodišče, moramo počakati kaj bo rekla policija, moramo počakati, kaj bo rekla parlamentarna preiskovalna komisija. Do takrat se pač ne bomo odločili; se je pa treba pogosto odločiti o poroštvih, o novih vlaganjih in tako naprej. Danes, če bi takšen zakon bil sprejet, boste tudi v parlamentu lahko rekli, da vlada ima še en instrument tam. Ugotovite, kakšno je dejansko stanje, in se odločite. Kot rečeno, jaz bi si želel, čeprav mislim, da bo to zelo težko, da bi o tem tekla res konstruktivna razprava, ker verjamem, da takšen zakon potrebujemo, ker je takšen zakon v okoljih, ki so tudi z nami primerljiva, ne govorim samo o Islandiji, dal dobre rezultate. Ker gre za nekaj novega, bi bilo dobro, če bi se o tem resno pogovarjali, ne pa imeli razprave takšne, kot smo jih slišali. Havla lepa.
Repliko lahko takrat, ko boste razpravljali. Najprej razprava, potem replika, žal. Besedo ima gospod Janko Veber, pripravi naj se gospa Anja Bah.
Hvala za besedo in lep pozdrav vsem! Sam seveda pozdravljam zakon, ki naj bi omogočal sistemske preiskave projektov državnega pomena, vendar pa se mi takoj na začetku tudi postavlja vprašanje, bo ta komisija, ki bo to izvajala, imela dovolj zakonskih pooblastil, da bo lahko uspešno izvajala svoje delo, kajti pri pridobivanju podatkov je določeno,da morajo organi tako v državnih kot v samoupravnih lokalnih skupnosti, nosilci javnih pooblastil, osebe javnega in zasebnega prava in tako naprej posredovati vse podatke, ne glede na določbe drugih zakonov. Ne vem, če je takšna določba dovolj močna, če lahko tako rečem, da bo komisija prišla do podatkov. Še posebej pa bi ob tej priložnosti izpostavil tudi področje bančništva. Namreč, tukaj govorimo o tem, da Banka Slovenije omogoča izmenjavo podatkov, skladno s pravom Evropske unije in varovanjem poklicne skrivnosti in tako naprej. Kaj v primerih, če se pokaže, da je mogoče celo Evropska centralna banka vpletena v katero od teh postopkov in kako pravzaprav potem pride do teh podatkov? Namreč smo sistem Evropske unije, država kot taka je vključena v Evropsko unijo, in najbrž, da bi bilo treba predvideti tudi takšne primere, ki segajo preko meja Slovenije. Bojim pa se, da ravno pri bankah ne bomo prišli dlje od tega, da bo to pač bančna skrivnost in da tudi evropska zakonodaja tega ne dovoljuje in da ključnih problemov v Sloveniji najbrž ne bomo uspeli s to komisijo razrešiti, če bo zakon oblikovan v tej obliki, kot je oziroma sprejet v tej obliki, kot je predložen. Menim, da bi tudi, vsaj nekako ne čutim, da bi ta zakon imel pristojnost tudi pri pregledu prenosa terjatev banke v slabo banke. Vemo, da so vpletene zelo špekulativne ocene. Tega ne najdem v tem zakonu in ravno tako upravljanje s premoženjem. Govorimo sicer o dokapitalizaciji – kaj pa o postopku prodaje premoženja. Vemo, da je zopet nekako Telekom eno od tistih podjetij, ki se naj bi znašlo ponovno na prodajni mizi po teh spremenjenih okoliščinah v Makedoniji, ampak tukaj je ugotovljeno, da je postopek potekal netransparentno, ampak tega ne najdem, da bi postopek prodaje bil vključen morebiti tudi v ta zakon. Gre pa ne nazadnje tudi za izjemno premoženje, 11 milijard ga imamo. Okej, dokapitalizacijo bomo mogoče spremljali, samo prodajo portfeljskih naložb, ki jih imamo tako opredeljene, pa pravzaprav ne. Tako mislim, da bi bilo treba, seveda če ta zakon tega ne vsebuje, razširiti vsebino tudi na ta področja. Hvala.
Hvala lepa. Postopkovno gospod Jože Tanko, izvolite.
Hvala lepa, gospa predsedujoča. V tem odzivu ministra na stališča poslanskih skupin lahko ugotovimo, da se je minister Goran Klemenčič odzval zelo omalovažujoče na nekatere predstavitve, ki so bile zelo plastične in tudi argumentirane. Pričakoval bi gospa, da bi vi tam intervenirali in da bi zahtevali od ministra, da argumentira, ali pa s protiargumenti pove netočnosti, ki so bile povedane v stališču Poslanske skupine SDS. Niti ene trditve iz stališča poslanske skupine minister ni demantiral! Je ni povedal. Ni povedal, da je napačna, da trditev ne drži. Kar zadeva preiskovalce bančne luknje, je gospod Gorenak povedal, da je lahko predsednik te preiskovalne komisije nekdanji član sveta Banke Slovenije, pomeni eden od bivših guvernerjev ali viceguvernerjev. Dr. Fabijan včeraj ni dobil mandata, odgovoren za poslovanje bančnega sistema, in po tej definiciji je lahko ta gospod preiskovalec bančne luknje. Velja to za dr. Kranjca, ki je bil guverner, enako in tako naprej. To je bilo povedano. Gospa, niste ustrezno intervenirali, ker gospod minister ni demantiral, da je to narobe, napačna trditev, in dopustite, da minister obračunava s SDS z netočnimi podatki. To, kar je kolega Gorenak hotel povedati v repliki, se je nanašalo na netočne trditve ministra, na netočne trditve ministra. Po tej dikciji, ki je zapisana v 5. členu je lahko glavni preiskovalec te bančne luknje, ki ga imenuje vlada, minister Goran Klemenčič, zato ker ni izključeno, da ne more biti aktivni funkcionar, je pa nekdanji funkcionar KPK. Točno to pride ven in gospod Klemenčič si je po tej definiciji napisal zakon za sebe. Gospa, predlagam, da v nadaljevanju vodite sejo tako, da bo minister odgovarjal na trditve, ne, da bo klevetal in odpiral teme, ki niso točka dnevnega reda. Mi imamo suvereno stališče, ga bomo povedali vedno in povedane so bile v našem stališču trditve, ki zagotovo držijo, ker so citati iz zakona. Ministrstvo pa pride tukaj nekaj, ne vem [[izklop mikrofona]]
Postopkovno ima dr. Vinko Gorenak, izvolite.
Hvala lepa. Običajno poslanci rečejo: pričakujem, da boste ministra opozorili in tako, ampak jaz ne morem, podpredsednica, od vas zahtevati, ker pač leta 2009 niste bili tukaj. Zato vas prosim, če mi dovolite, da proceduralno izročim ministru en dokument, gre pa za dokument iz leta 2009, ko smo obravnavali ustanovitev Nacionalnega preiskovalnega urada, in minister se je prej zlagal, veste. Rekel je, da sva hodila v Odmeve pa smo mi nasprotovali NPU. V magnetogramu iz tistega dne pa piše tako: "Zelo jasno vam moram povedati, da v Poslanski skupini SDS ustanovitvi kakršnekoli oblike, ki bi bila bolj učinkovita in ki kaže na to, da je bolj učinkovita pri pregonu organiziranega kriminala, finančnega kriminala ali kakršnegakoli drugega kriminala, ne nasprotujemo in jo podpiramo. Skratka," piše v magnetogramu, "ustanovitev vsake oblike, tudi Nacionalnega preiskovalnega urada, podpiramo." To bi jaz proceduralno izročil ministru, da ne bo lagal, da bo videl, kaj je resnica. Hvala.
Proceduralno vam dovoljujem, da mu izročite listino. Besedo je želel minister mag. Goran Klemenčič, za njim se pripravi Anja Bah Žibert.
Hvala lepa. Na kratko. Gospod Tanko, zdaj se opravičujem, ker sem vas očitno vznemiril. Ravno na tisti del, ki ste ga vi izpostavili, okrog 5 . člena in ustanovitve in tako naprej, sem odgovarjal gospodu Gorenaku in Združeni levici. Povedal sem, zakaj je takšna ureditev dana, povedal sem, da je takšna ureditev v večini tujih držav, kjer so manj cinični, imajo manj težav s predhodnimi funkcionarji in tako naprej. In to je to. In povedal sem, da je to še stvar razprave in tudi, da krog ni zaprt. To je to. Drugače pa, glejte, ne morete pa pričakovati od mene, da bom argumentirano nazaj razpravljal o nekem, morate priznati, da je bil le šaljiv nastop, saj ga je tudi želel takšnega narediti, dr. Gorenak. Ja, to ni žalitev, če ste rekli vam [[…]]Mislim, saj mi kimate zdaj. Vi ste na koncu pač hoteli en absurd pokazati, ki je bil sicer žaljiv za nekatere, saj meni to, a veste, ampak ne morete pa potem pričakovati, da na to odgovarjam. In to mi je zanimivo; vi bolj zabavno, potem gospod Tanko jezno, ampak to je to. Ampak, da ne bomo zdaj imeli tukaj jaz in SDS, ker se mi res zdi, da to ni primerno. Glede tega vam še vedno trdim enako, kot sem prej. Ker, ne, zato ker veste, koliko je bilo teh stvari. Saj vem, da ste se potem priključili na koncu, saj katera [[…]]Ne, ne, čakajte, katera [[…]]
Zresnimo se, no, nadaljujemo [[…]]
[[…]]to ni predmet te debate, ampak [[…]]
[[…]]usmerimo se na zakon, lepo prosim [[…]]
[[…]]usmerimo se na to. Ja. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Anja Bah Žibert, izvolite. Pripravi naj se gospod Matjaž Hanžek.
Predsedujoča, hvala lepa za besedo. Najprej moram povedati, da me je kar nekako začudilo stališče Združene levice, ki omenjen zakon podpira. Upam vsaj, da bo predsednik preiskovalne komisije v tem državnem zboru o TEŠ 6, gospod Hanžek, vsaj protestiral, glede na to, da mu je bilo izkazano nezaupanje. Pa ne samo to! Tudi vsi ostali poslanci, ki ste se podpisali pod imenovanje te preiskovalne komisije, ker ne nazadnje gre za vzporednost. Berite zakon, berite preiskovalno komisijo in boste videli, da gre za povsem dve vzporedni zadevi. Razlika je edino v tem, da poslanci to delajo v okviru svojega delovnega časa, drugi posebni strokovnjaki pa bodo za to dobro plačani. Kako zelo dobro plačani, imamo največje izkušnje ravno s stranko SMC, kjer pač so eni pravi tajkuni glede raznih pogodb na račun davkoplačevalskega denarja. Minister je povedal, da zakon ni popoln in da ima kakšno pomanjkljivost, se je pa veliko skliceval na podobne zakona v tujini. Spoštovani minister, jaz bi se na vašem mestu čim manj sklicevala na tujino, kajti, če bi bili v tujini, potem vi danes ne bi bili minister. Tisti, ki kršijo Ustavo Republike Slovenije, in tisti, ki ustavo kršijo kje drugje, zagotovo ne zasedajo takšne funkcije, sploh pa ne v državah, ki ste jih izpostavljali. Nekaj me zelo moti pri tem imenovanju oziroma neimenovanju. Na kakšen način lahko nekdo ne sme biti član komisije, če je zanj vložena samo obtožnica. Se pravi, lahko je nekdo član, ki je kršil zakon, ki je kršil ustavo, nekdo drug, za katerega je pa samo vložena obtožnica, ki bo lahko padla, kar v naši državi nekako zelo dobro poznamo, pa član ne sme biti. Potem bom šla še po neka členih tega zakona, in sicer govorite o tem, da naj bi bile to nekako preiskave za vednost približno ene milijarde. Spoštovani, kdaj? Na začetku projekta, vmes projekta ali na koncu projekta? Kaj govorim? Piše jasno, da gre za vrednost projekta oziroma finančna bremena države pa presega odstotek veljavnega proračuna Republike Slovenije. Govorimo o približno milijardi. In sedaj povejte, kdaj: na začetku projekta, med projektom ali na koncu projekta, glede na to, da preiskava lahko poteka vmes. Na eni strani ste prej očitali gospodu kolegu poslancu – pa se velikokrat z njim ne morem strinjati, tudi takrat, ko žali –, da je Državni zbor omenjen. Gospod minister, poglejte, na kakšen način je omenjen. Komisija bo to tukaj prebrala – in kaj lahko mi? Sedimo. Seznanili se ne bomo, ne bomo sprejeli tega poročila. Povejte mi, kaj bo Državni zbor s tem poročilom oziroma zakaj mu potem na koncu nalagate neko odgovornost, ki je ves čas poteka ne bo imel. Morda zato, ker lahko predvideva na koncu koncev, ker zakon o finančnih posledicah ne govori, kakšne visoke odškodninske tožbe, pa boste na koncu rekli, da je Državni zbor bil seznanjen s tem poročilom. Neumnost, da je ni para! Povejte vsaj kaj bo Državni zbor. Potem kot drugo, imamo komisijo v okviru Državnega zbora, ki ima jasna navodila, jasna določila, pristojnosti in to komisijo mora imenovati državni zbor. Ampak ta komisija ima mnogo manjša pooblastila, kot jih bo imela ta komisija, ki jo bo imenovala sicer vlada, ampak lahko od enega od ministrov. Pa še to, gospod minister, v enem delu govorite pristojno ministrstvo, v zakonu pa pač eden od ministrov. Tudi o tem se zmenite, kako in kaj. Govorite o relativno malih finančnih posledicah. Mislim, da so te lahko zelo velike. Glede na to, kako naš sistem funkcionira, znajo biti odškodninske tožbe več kot velike. Na eni strani ne boste obravnavali oziroma iskali osebne odgovornosti, zakon naj bi imel neko preventivno naravo. Ja, zakaj ga pa potem sploh potrebujemo? Ali ne bi morda ta denar, ki ga boste zapravili, ker ga boste, ne nazadnje gre tudi za prerazporejanje uslužbencev – tisti, ki je prebral ta zakon –, pomeni, da bo tam nekdo manjkal na delovnem mestu sedaj v tem času. Bo zato, da boste vi ugotavljali neko preventivnost, na drugi strani si dajete pa, oprostite izrazu, ampak res ogromna pooblastila, od osebnih podatkov, do podatkov [[…]]Poglejte, tukaj bo šlo prav za obračunavanje. Ampak seveda vi ne boste osebne odgovornosti iskali, seveda ne. Na kakšen način pa naj bi vi iskali osebno odgovornost, če bodo tisti, ki bodo preiskovalci, na drugi strani pravzaprav odgovorne osebe za nastalo situacijo. Ali bo tisti, ki bo vodil komisijo, prišel do zaključka, da je sam kriv za nastalo situacijo? Ja, normalno, da ne! Zato seveda ne pričakujemo osebne odgovornosti. Spoštovani gospod Klemenčič, glede na to, da velikokrat govorite o vladavini prava, o tem, da vam je res za stvar in da želite nekaj v tej državi narediti, vas res tokrat pa pozivam: odmaknite takšne neumnosti, ker ta zakon je res neumnost. Pa še toliko, toliko nekih, bom rekla nasprotij je v njem, da je prav smešno. Veste, v tem državnem zboru velikokrat poslušamo, da SDS ne more pripraviti zakona. Vi z vso mašinarijo pripravite tole. Preglejte, kaj vse notri piše, pa se boste imeli za kaj smejati. Upam, da bova enkrat res v eni od držav, ki ste jih omenili. Ampak seveda, to sem vam že enkrat povedala, takrat midva ne bova govorila, ker vi ne boste minister. Hvala lepa.
Gospod Tanko, postopkovno, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Gospa predsedujoča, na vas naslovil bi eno prošnjo, če bi gospoda ministra pozvali, da tudi odgovori. Namreč, v skladu s 5. členom sem prej postavil jasno vprašanje, ali je mogoče določbo 5. člena razumeti tako, da lahko predsednika preiskovalne komisije za bančni sistem postaneta nekdanji guverner dr. Marjan Kranjc in viceguverner dr. Janez Fabian, ki sta najbolj odgovorna za nastanek bančne luknje, in ali po uveljavitvi tega zakona lahko postane predsednik preiskovalne komisije za bančno luknjo minister Goran Klemenčič v funkciji ministra. Prosil bi za odgovor, ker od tega je naprej odvisna praktično razprava v tem delu, kajti tako kot je razumeti določbo 5. člena, so za nekatere, ki niso opravili svojega dela ustrezno, je imenovanje teh ljudi za vodenje te komisije v bistvu kot nagrada za neopravljeno minulo delo. Hvala.
Hvala za postopkovni predlog. Minister se prijavi k razpravi takrat, kadar želi. Sedaj pa sprašujem ali minister, želite odgovoriti? Potem pa izvolite. Mag. Goran Klemenčič, beseda je vaša.
Hvala. Kar se tiče vprašanja: Goran Klemenčič kot minister ne more postati član take komisije zato, ker je to konflikt interesov, ki je prepovedan z drugimi zakoni in nezdružljivostjo funkcije. To je prva stvar. Pa saj v ZInt, imate pa ZIntPK, pa imate zakon. Tako kot dr. Gorenak ne more postati, recimo kot bivši, ne kot sedanji poslanec, recimo [[…]]Ja, pa tudi minister ne more biti, pa državni sekretar ne more biti, ker to Zakon o integriteti in preprečevanju korupcije kot sistemski zakon prepoveduje. To je, to je [[…]]Ja, to je [[…]]
Zdaj minister govori. Minister ima besedo. Čas pa teče.
Saj drug zakon izključuje. Saj to je to
Hvala lepa. Besedo ima gospod Matjaž Hanžek. Pripravi naj se gospod mag. Anže Logar.
Hvala, predsedujoča podpredsednica. Najprej bi izkoristil, pa kolegici Anji Bah Žibert odgovoril. Ne, ne čutim nikakršne užaljenosti ali karkoli bi moral zaradi tega, ker bo še neka komisija tudi TEŠ 6 preiskovala, kot se najbrž tudi policija ne čuti užaljena, ker je Državni zbor postavil komisijo za raziskovanje TEŠ 6, ker pač so pristojnosti različne in tudi rezultati različni. Za ostale člane komisije pa ne vem, samo o sebi govorim. Nasprotno, vesel sem, če se isto stvar z različnih zornih kotov, z različnih gledišč analizira, ker potem je rezultat zanesljivo boljši. No, ne bom govoril o pomanjkljivostih ali kvalitetah zakona. Kar nekaj pomanjkljivosti sem videl, verjamem, da se bodo naprej odpravile. Združena levica je svoj "da" ponudila tako kot marsikdaj drugič tudi preprosto zaradi tega, da se neka ideja ne ustavi, ampak da ima možnost razvoja, izboljšati ta predlog zakona. Tako tudi tukaj in upajmo, da bo v naslednjem času, v naslednjih mesecih ali kakorkoli kdaj bo že ta zakon šel naprej, se mnogo stvari, ker moramo priznati, da je pa še mnogo stvari nedorečenih, popravilo. Seveda, če tega ne bo, kasneje ne bomo tega podprli. Tudi sam sem malo v dvomih, ali je še ena komisija potrebna ali ne. Niso me prepričali niti nasprotniki niti zagovorniki, zato pustimo, da me bodo v eno ali drugo kasneje drugi prepričali. Bi pa vseeno, kot z ministrom veva, kako je preiskovati razne stvari problematično, zato takih del ne zavidam nikomur in mislim, da ne bi škodilo, da bi še kdo kaj naredil. Imam pa nekaj [[…]]Recimo, da bom hudičev odvetnik svojih lastnih videnj. Kar malo me spominja na to, da bo vlada nadzirala sebe. Čeprav nisem tisti nezaupnež, ki bi že vnaprej videl neke povezave in tako naprej, ampak vseeno si bi želel nekako bolj trdne zaveze, strokovne neodvisnosti. Pa ne zaradi te, ampak zaradi na splošno vseh vlad. Kolikor sem videl, v glavnem ne vem, če katera vlada trpela kakšno strokovno avtonomijo. To midva sama veva oba, da je tako, in tudi bojim se, da tudi bodo vlade naprej po tem scenariju delale. Zato tukaj mi je malo vprašljivo. Drugo, kar pa je meni najbolj problematično ali pa kar bi najraje videl, da bi bila ta preiskovalna komisija usmerjena v preprečevanje podobnih malverzacij, kot so se sedaj dogajale. To bi lahko sedanja vlada začela že kar hitro. Kar nekaj projektov bom naštel, ki se kažejo, da bodo novi TEŠ 6 ali še kaj hujšega, in jih lahko vlada prepreči, pa do sedaj ni pokazala kakšne posebne želje preprečiti tako s komisijo ali ne s komisijo. Na primer, NEK 2. To je projekt, tisti, ki vidimo, kako je šel TEŠ 6 – NEK 2 gre po isti zgodbi. Do sedaj se je porabilo že 20 milijonov mimo javnega razpisa, javnega naročanja, čeprav bi morali. Ministra sem že dvakrat vprašal tukaj –nobenega pametnega odgovora ni. naslednja je tretja razvojna os, severni del. Vemo, da je vlada sedaj ponovno izbrala najdražjo varianto, največ kmetijskega zemljišča uniči in tako naprej; ki je bila že ne vem kolikokrat zavrnjena od strokovne javnosti, ampak kar naprej noter leze. Če bomo čakali, da se bo to dokončalo, bomo najprej milijardo pa pol vrgli in uničili 150 hektarjev zemlje, nakar bo za nazaj neka komisija naredila [[…]]Naj to vlada sedaj to naredi! Da končam. Pol milijarde pri prodaji NKBM, pri bodoči prodaji Telekoma in morda tudi pri rezultatih [[izklop mikrofona]]
Besedo ima gospod mag. Anže Logar, pripravi naj se gospa Marjana Kotnik Poropat.
Hvala, predsedujoča. Prej je minister Klemenčič rekel, da ostale države, ki so opravile neke preiskave, so manj cinični, kot smo tukaj v državnemu zboru. Zagotavljam vam, da v kolikor in kadar vlada pride z dobrim zakonskim predlogom, v tej dvorani ni cinizma, ampak je kvalitetna vsebinska razprava. Kadar pa v to dvorano pride zakon, ki meji na absurd, potem pa je treba dovoliti poslancem malo kreativnosti, še posebej zato, ker je ta kreativnost dobronamerna. Namreč, ni vsak zakonski predlog,ki se ga da v zakonsko proceduro v parlament takšen, da bi se ga dalo učinkovito popraviti, in morda je včasih bolje, da se kakšen predlog tudi umakne. Imamo pred seboj torej nek predlog zakona, ki ga je pripravil nekdo, kateremu v prejšnji funkciji vsa poročila oziroma večina poročil padajo na sodišču kot po tekočem traku. Zdaj je nekdanji predsednik KPK, sedanji minister, naredil svojo KPK v vladi. Torej, ad hoc KPK za vladne potrebe, s pooblastili, ki niso podobni nobeni drugi ureditvi v drugih državah, z možnostjo, da če nekdo ne želi nečesa povedati, se lahko sklicuje na tajnost oziroma možnost, da bo to škodovalo postopku, hkrati pa, če želi nekaj sporočiti, spet zelo dobra in priročna inkvizicijska komisija. Da je avtor tega zakona sam gospod Klemenčič, že duh zakona preveva. Poglejte, prej je gospod Klemenčič rekel, da je predlog tega zakona tukaj predlagan v dobri veri. Ko je Ustavno sodišče razveljavilo oziroma Vrhovno sodišče razveljavilo premoženjsko stanje enega od politikov v Sloveniji, je bil na TV Slovenija zagovor gospoda Klemenčiča, delali smo skrbno, v najboljši veri. Tudi tedaj. Prej je kolega Gorenak opozoril na to, da je ta v 6. členu odločanje kolegijsko [[…]]Poglejte, kaj je gospod Klemenčič odgovoril na isti očitek, kako je odločal glede premoženjskega stanja gospoda Janše: odgovor je bil, odločitve so bile kolektivne [[…]]Dobro, kolegijsko, kolektivno je eno in isto. Še naprej, ni ga policija, ni ga sodnika, ni ga ne vem koga, ki ne bi v tej državi sprejel neko odločitev, ki bi bila protizakonita oziroma protiustavna. Sedaj s takšnim pedigrejem nekdo pripravi zakon, ki naj bi rešil te tegobe slabih praks v državi. Ampak, jaz bi še na nek način verjel in kupil to dobro namero, če ne bi poznal in spremljal to delo gospoda Klemenčiča tudi v preteklosti. Ko mu gospod Gorenak prinese pisni dokaz, da je bilo stališče SDS na tisti seji parlamentarnega odbora drugačno, kot ga je prej gospod Klemenčič predstavljal, gospod Klemenčič odgovori, da še vedno trdi enako. Tako bo tudi s to komisijo. Izgovor na to, da je to kopija oziroma prenos dobre prakse Islandije v Slovenijo, ne drži. V Islandiji je ta komisija parlamentarna. Tu imam poročilo te islandske komisije, tu imam. V njem boste prebrali številne očitke o predsedniku vlade, o delu vlade, o posameznih ministrih. Dvomim, da bo komisija, ki jo bo gospod Klemenčič ustanovil, sprejela stališče in zaključno poročilo, ki bo govoril kritično o gospodu Cerarju, ne vem, o gospodu Koprivnikarju ali komur koli drugemu. Verjamem pa, da bo, ko bo ta zakon, če bo vzpostavljen, potrjen, težko ga je braniti, zato je lažje verjetno brati tista stališča v podporo, ampak ko bo ta zakon potrjen, če bo, pa verjamem, da bo vlada ustanovila vladno preiskovalno komisijo o podeljevanju kreditov v obdobju 2004–2008. To pa verjamem. Ampak, ali mislite, gospod Klemenčič, da boste s tem bistveno pripomogli k ugotavljanju odgovornih? Še posebej, ker v ta zakon zapišete, da ni namen tega zakona ugotavljanje odgovornosti. Kaj pa torej? Zgolj politično orožje vlade? In odgovor na to, da ima parlament svojo preiskovalno komisijo, ki jo, recimo, lahko opozicija ustanovi. Ko bo opozicija ustanovila preiskovalno komisijo v državnem zboru, bo vlada ustanovila svojo kontra komisijo na vladi. Zgolj z enim namenom, da bi relativizirali to delo. Oprostite, če je slab zakonski predlog, mislim, da je dolžnost poslancev, da povejo, da je ta predlog slab. In gospod Klemenčič, ni bila zgolj SDS tista, ki je opozorila na stranpoti tega zakonskega predloga, zato ne vem, zakaj večino časa namenjate SDS, razen če se tudi vi strinjate z argumenti, ki jih mi vzpostavljamo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Marjana Kotnik Poropat.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik. Razmišljala sem, ali naj se še jaz odjavim, ker je kar precej prijavljenih odpovedalo razpravo, ampak vseeno menim, da bom povedala svoje mnenje, svoje stališče glede ustanovitve te preiskovalne komisije. Menim, da s tem zakonom se daje pravna podlaga za ustanovitev te posebne komisije, tako pravi prvi člen zakona, preiskovalne komisije, in menim, da bodo s tem dane pravne podlage, ki bodo omogočile hitro in sistematično preiskavo, državnemu zboru in pa vladi pa bodo posredovane informacije za odločitev o nadaljnjem ravnanju na tem področju. Ker glejte, problemi, ki so, predvsem če govorimo o bančnih luknjah, so zelo, bi rekla, problematični – po krščansko se temu reče v nebo vpijoči problemi – in menim, da kakršnokoli komisijo ustanovimo in karkoli bomo na tem področju naredili, bomo naredili korak naprej, da se te stvari raziščejo. Menim, da je prav, da se raziščejo, da državljani te države izvemo, kdo so bili tisti, ki so dajali te kredite, ki so tako razsipno ravnali z denarjem, ki je v bankah, in da imamo do tega pravico. Koalicijski partnerji smo se v koalicijski pogodbi zavezali, da bomo zagotovili neodvisno revizijo projekta TEŠ 6 in ekonomiko prihodnjega obratovanja Termoelektrarne Šoštanj. Seveda pa bo treba tukaj veliko napora in menim, da ni nič narobe, če je poleg te parlamentarne komisije imenovana še ta komisija, ki jo sicer imenuje vlada, ker pravim, da karkoli se bo naredilo na raziskavi, bo to korak naprej. Tudi državljani, ki pričakujejo odgovore, kaj se je dogajalo, mislim, da bodo dobili neko sporočilo, da nam v državnem zboru ni vseeno in da se tudi tako vlada kot poslanci trudimo, da se nekaj naredi in da se pride do podatkov, kaj in kako je bilo. Kot sem rekla, pomembno je, da se končno ugotovi tudi politična odgovornost, da se raziščejo vse nepravilnosti in da se nato tistim, ki so vpleteni v te nečedne posle, če jih tako imenujem, javno predstavijo, in da jih doletijo tudi ustrezne sankcije za njihova nečedna ali nezakonita ravnanja in dejanja. Doslej smo lahko v medijih spremljali odmevna poročanja o sumih protipravnih ravnanj, ki so jih preiskovali različni organi, vendar celovite informacije, celovite slike o vzrokih, dejanjih in razlogih za te nepravilnosti doslej nismo dobili. Prepričana sem, da bo na podlagi tega zakona prišlo do učinkovite in sistemske preiskave, ki bo že ob obstoječih postopkih čim prej privedla do epiloga teh zadev. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Branko Grims, pripravi naj se dr. Bojan Dobovšek. Izvolite, gospod Grims.
Hvala za besedo! Vsem prav lep pozdrav! Vse do danes sem živel v prepričanju, da ima Justicija zavezane oči zato, da potem s tehtnico odmeri argumente ene in druge stvari kar najbolj nevtralno, ampak po tem, kar je danes prišlo v parlament in kar se tukaj dogaja, sem vse bolj prepričan, da ima v Sloveniji uboga Justicija zato zavezane oči, ker ne more gledati tega "pofla", ki ga njen minister prinese v parlament. Kaj je pravzaprav ta zakon, ki je danes pred nami? Če spustimo velike besede, saj veste, kaj pravi Murphyijev zakon, a ne? Za najbolj visoko donečimi besedami se skrivajo najbolj nizki interesi. Potem ko te besede odmislimo – kaj ostane? V bistvu je tale zakon kronski dokaz, da je Vlada popolnoma opravilno nesposobna in razvojno impotentna, ker drugače se s takimi stvarmi sploh ne bi mogla ukvarjati. Kaj je naloga vlade, gospe in gospodje? To je vprašanje ob tem zakonu. Naloga vlade je, da vzpostavlja razmere, da delujejo vsi državni družbeni sistemi, od šolstva, zdravstva, pravosodja do organov pregona, in seveda da vzpostavlja razmere, znotraj katerih se razvija kvalitetno in dobro podjetništvo, ki je temelj vsake blaginje. To je naloga vlade, gospe in gospodje! Kaj ta vlada ponuja s tem zakonom? Namesto tega kruha in iger, ker pač ne zna voditi države, potem se bo šla kavboje in indijance in bo politično preganjala z neko preiskovalko tam ljudi, ki ji niso všeč, pa jih bo črnila okoli po medijih, da ne bi slučajno kdo opazil, kako sama ni sposobna narediti nič dobrega. To je to, kar je danes pred nami v resnici. Vlada nima kakšne preiskovalke ustanavljati, to je totalna oslarija po definiciji v našem pravnem sistemu. To, če že sodi, sodi kvečjemu v parlament. Tudi v parlamentu bi moralo to temeljiti na veliki meri sodelovanja, na veliki meri soglasja, kajti zdaj je spet žal, po navadi je to samo sredstvo za politično obračunavanje in se potem izrodi, tako kot tista preiskovalka v prejšnjem mandatu, ki je preganjala v državi, kjer so levi skrajneži pobili enih 100 tisoč ljudi, oni pa potem preiskujejo samo desne skrajneže in to toliko časa, da Branko Masleša odredb za prisluškovanje ni več hotel podpisovati, ker so pretiravali čez vse mogoče meje. Tako mimogrede. Tako se pa potem pri nas v resnici dogaja. Zdaj si predstavljajte, da to je bilo še v parlamentu. Kaj bo šele v vladi, ki je pač enostranska, ki predstavlja točno samo en del političnega prostora; tisti, ki je na oblasti. Govoriti o tem, da bo to nevtralna, pa strokovna, pa ne vem kaj – oprostite, smejal bi se do jutri, ampak nimamo toliko časa, no. Pa tudi tule človeka že malo mine smisel za humor, če pomisli, koliko bo to stalo davkoplačevalce, kajti to bo stalo! Tak teater, s katerim se prikriva razvojna nesposobnost ali pa opravilna nesposobnost vlade, stane, gospe in gospodje! In bo stal zelo veliko, zato da se bo s prstom kazalo na bogvedi koga, pa na druge stvari, da ne bi kdo opazil kako ta vlada nič ne dela. Zato bi lepo vljudno prosil, gospod minister, da dovolite Justiciji, da zadiha s polnimi pljuči, pa poberite tole pravno kozlarijo in jo odnesite tja, od koder je prišla – nazaj na vlado. In pač, da se s podobnimi stvarmi, lepo prosim, ne hodi več v parlament. V parlament naj vlada pride s projekti, s predlogi aktov, s katerimi bo; vzpostavila evropsko delujoč pravosodni sistem, ki bo učinkovit in bo pač sodil skladno z evropskimi pravnimi praksami, z evropskimi standardi in z evropskimi vrednotami. Da ne bo potem Ustavno sodišče nek deset let trajajoč sodni zmazek odpravilo s tem, da pravzaprav ne dosega niti minimalnih standardov ne glede tožbe, kar leti seveda na tožilstvo, ne glede sodbe in ne glede vsega, kar se je procesno dogajalo vmes. To je za začetek. Pa je vaše področje, gospod minister. Potem bi bilo treba, da ta vlada pride že enkrat v parlament s predlogi zakonov, s katerimi se ne davčnem področju, pa potem na področju bančništva in vseh drugih vzpostavijo razmere, ki bodo za podjetništvo najmanj toliko ugodne, kot so v sosednji Avstriji, da se bo nehalo odlivati slovensko podjetništvo tam čez mejo. Ne vem, koliko to tukaj čutite, vem pa, da na Gorenjskem ga ni več podjetnika, ki je uspešen, pa da ne bi imel vsaj račun od Avstriji, če že nima tam že sedež podjetja in po možnosti še pripravlja selitev kompletne proizvodnje, pa še svoje družine tja, na ono stran Karavank. To je naloga vlade, gospe in gospodje! Ne pa, da se bo šla kavboje in indijance, pa bo razlagala tam, kdo je za nekaj kriv, pa kdo ni. To ni njena stvar. To se gre lahko parlament, pa še enkrat povem, tudi parlamentu bi to moral biti plod nekega razumnega soglasja, vlada pa mora vzpostaviti razmere, v katerih to nalogo opravljajo organi pregona in državne institucije, ki so točno za ta namen vzpostavljene. To je naloga vlade, gospe in gospodje! Zato še enkrat, in s tem bom končal, da ne bom predolg, vas prosim, primite tole, odnesite tole ven in dajte to možnost vsaj gospe Justiciji, da enkrat mirno zadiha tu, v tej Sloveniji,da ji ne bo treba več tiste preveze čez oči držati, da ne bo videla, kaj se prinese z vaše strani tu v parlament. To ni vaša naloga, ni naloga te vlade in tudi ni skladno s pravnim redom Republike Slovenije. Preiskovalke, pa še nekatere druge pristojnosti imajo temelj v ustavi. To, kar ste vi prinesli, seveda nima nobenega temelja nikjer, ima pa očitno neka želja, da bi, tako kot se je z nekim aktom KPK, ki je, mimogrede, doživel svoj neslavni epilog na Ustavnem sodišču, potem pa še kje, najbrž potem spet vrglo kakšno vlado tu pa tam, ki morda komu ne bo všeč oziroma se bo sploh preprečilo, da bi kdorkoli, ki je lahko uspešnejši od sedanjih – kar mimogrede pomeni skoraj kdorkoli – prišel na oblast. To je problem, s katerim se mi soočamo. Edina stvar, ki ko ta vlada dela, to je bilo pri volilni zakonodaji, pri tem zakonu, pa še pri kakšnem, jih lahko naštejem v zadnjem obdobju, je, da se ukvarjamo s projekti, ki so očitno namenjeni, če izpustimo spet velike besede, samo temu, da bi se onemogočilo, da pride neka resna, sposobna, evropsko usmerjena alternativa v Sloveniji nazaj na oblast. Tisti, ki so že dokazali, da znajo uspešno voditi, hkrati Slovenijo in celotno Evropsko unijo. Te je treba ustaviti z vsemi sredstvi in temu je namenjen tudi ta zakon, ampak oprostite, gospe in gospodje, to z ustavnim redom Republike Slovenije nima prav ničesar skupnega več, pa tudi z demokracijo ne.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Bojan Dobovšek, pripravi naj se gospod Marko Ferluga. Dr. Dobovšek, izvolite.
Hvala. Spoštovani vsi, ki spremljate to razpravo! Govorimo o sistemski korupciji, ki jo je Slovenija ena od prvih priznala, da kot takšno imamo in da bomo pristopili k njenemu odpravljanju. To vidim kot en korak k odpravljanju sistemske korupcije, ki sicer širša, posebej bi izpostavil tisti zakonodajni prevzem države. Ta organ bi lahko zaživel, če bomo ustrezno in skupaj z nekimi močmi zastavili v pravo smer, ob upoštevanju seveda človekovih pravic. Kaj sedaj že imamo na tem področju? Na kazenskem področju policijo in tožilstvo. Oni odkrivajo te velike projekte, kaj je kaznivih dejanj. Finančna odgovornost, finančne institucije, Ministrstvo za finance in ostala ministrstva, kar imajo pristojnosti z raznimi inšpekcijami in ostali. In seveda potem politična odgovornost, ki jo po eni strani razkrivajo preiskovalni novinarji, nevladne organizacije in sama parlamentarna komisija, ki smo ustanovili za te namene. Skupni imenovalec vsemu temu je t. i. beloovratniška kriminaliteta, dobri strokovnjaki na finančnem in drugih področjih, ki nekako parirajo državnim institucijam. Kje jaz vidim te probleme? Odgovor je v močni državi, ne številčno velikih, vendar strokovno podkovanih institucijah. Največje vprašanje, ki ga vidim, je sodelovanje številnih institucij. Že več let ugotavljam, da te institucije medsebojno zelo slabo sodelujejo, in sem že večkrat predlagal, da država potrebuje organ, ki bo omogočal večje sodelovanje. Drugi problem je preregulacija. Zakoni so medsebojno neusklajeni, pooblastila se večkrat strižejo in so nejasni. In zadnji problem, da so ta dejanja kompleksna in zato moramo tudi nuditi takšne odgovore. Recimo, na tem področju smo ustanavljali že številne institucije, za NPU sem takrat bil edini, ki sem opozarjal, da bo prihajalo do nekaterih napak, in sem se takrat zavzemal za zelo močno kriminalistično službo, kot smo jo nekoč že imeli. Imamo tudi specializirane preiskovalne skupine, ki so namenjene temu sodelovanju na predlog tožilstva in ocene tudi s strani evropskih institucij so, da je pri nas najšibkejši člen ravno tožilstvo, ki pa bi moralo voditi te skupine. Se pravi, tukaj smo še šibki. Potem, ker vemo, da so ti veliki projekti večino podprti s strani institucij Evropske unije ali pa bodo v te velike projekte vpletene tuje osebe, imamo preiskovalne skupine, ki jih tvorimo s tujimi državami Joint investigation teams in tudi to je ena od institucij, ki pripomore k boljšemu odkrivanju tovrstnih dejanj. Omenjeno je bilo tudi že forenzično računovodstvo in vloga forenzike v teh postopkih, kar pomeni, ko se je premaknil tovrstni organizirani kriminal na višjo stopnjo, se na višjo stopnjo premaknjeno tudi organi pregona. Prav ta forenzika bi lahko pripomogla, vendar pa imamo vprašanja, kako te dokaze potem uporabiti v postopkih pred sodišči. Če vidim to novo institucijo kot vpliv drugih držav – bil sem na Islandiji takrat po tisti krizi –, seveda so ti primeri z Islandije dobri, vendar je bilo okolje tam nekoliko drugačno. Če gledamo primerjavo, kar se zdaj dogaja z Grčijo, na Islandiji so šli po drugi poti. Zavrnili so predlog angleških bank, da bi vrnili kredite angleškim vlagateljem in bili eno leto v krizi, vendar imeli so strašno podporo nevladnih organizacij in ljudstva, da gredo v ta projekt. In še več, imeli so strašno podpor ljudi, da začnejo razkrivati bančno luknjo. Če sledimo temu islandskemu modelu – kaj potrebujemo? Potrebujemo islandsko razmišljanje, skandinavsko razmišljanje, ki je odporno proti korupciji, potrebujemo pravega človeka, ki bo vodil to institucijo. Seveda moramo slediti finančnim tokovom in pa, kot tisto, da ne bomo vedno nove in nove institucije izmišljali, dajmo [[…]] [[znak za konec razprave]] v naše okolje. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Marko [[…]]Prosim? Gospod Tanko, izvolite, postopkovno.
Hvala lepa za besedo, gospod predsedujoči. Kolega Grims in kolega Logar sta opozorila na nekatere dilem, tudi na ustavnopravni položaj te komisije, ki jo predlaga Vlada, tudi še nekatere druge zadeve, pa bi pričakoval, da bi minister, ki je v imenu Vlade tukaj, tekoče komentiral trditve, ki jih naslovijo nanj pri razpravi nekateri poslanci. Če koalicijski ne govorijo, pač je to drugo vprašanje, vendar moji kolegi zagotovo naslavljajo prava vprašanja na predlagatelja zakona, na tistega, ki zastopa Vlado, in najmanj kar je, pričakujemo, da bomo dobili, glede na to, da gre za osebo, ki je vešča prava za pisanje zakonov, ugotavljanje odgovornosti, da bi tudi promptno odgovarjala na te trditve, ki se pojavijo od poslancev, kajti nima nobenega smisla, da se potem neodgovorjena vprašanja vlečejo naprej in drugi ponovi to isto stvar, ki ni niti odgovorjena, kaj šele, da bila pojasnjena. Predlagam, gospod predsedujoči, da poprosite ministra, da bi na vse to, kar so kolegi povedali, poskušal vsaj odgovoriti, če že ne bo uspel ta hip detajlno pojasniti namen, cilje in ostale stvari zakona. seveda pa tudi normativni del, ustavnopravni del, ki je bil v tem delu tudi oporekan.
Hvala lepa. Minister bo seveda ocenil, kdaj, ker on ima vedno pravico se oglasiti. Tako da njegova je, da predlog zakona pripelje do rezultata. Hvala lepa. Gospod Marko Ferluga izvolite, pripravi naj se gospod Jožef Horvat.
Hvala za besedo. Najprej bi se pridružil mojemu prijatelju Bojanu v njegovem razmišljanju in tudi jaz sem enakega mnenja, da je to dejansko eden od prvih korakov ali pa eden od korakov in kot ena pomoč za delovanje tistih velikih projektih, ki smo jih do sedaj zamočili, in upam, da jih naprej ne bomo. Kot prvo bi tudi še rad opozoril, da gre tukaj za predlog zakona, se pravi, to je zdaj prva razprava o tej zadevi, in je jasno, da ta predlog zakona ni idealen in da se da o njem debatirati, se ga da dopolniti in se ga tudi popraviti v določenih segmentih, kar je tudi že minister povedal. Naslednja stvar je pa, da jaz to razumem kot neko osnovno orodje oziroma če hočete instrument Vlade pri res teh odločitvah, krucialnih odločitvah, kot bodo vnaprej za kake velike projekte infrastrukturne. To bi se moralo razumeti kot nek signal, da si želimo imeti tako komisijo, kot jo imajo in kot jo poznajo v tujini, in ki ima neke optimalne in zelo dobre učinke za državo in ne nazadnje tudi za njihove državljane. Zdaj biti negativen in nekonstruktivno kritizirati vse skupaj in kar tako, se mi zdi škoda in časa in razumevanja te tematike, ki bi mogla voditi v to, da nam je skupna zadeva ta, da se resnično poskuša pri teh zadevah, kjer je v igri veliko denarja, dejansko pomagati vladi, da se lažje odloča. Da ne bom bil predolg, naj zaključim; upam, da bo ta zakon oziroma ta komisija, ki naj bi bila v prihodnosti, izvedla tudi ta celovit nadzor drugega tira, recimo. V tistem pozitivnem smislu, seveda. Toliko z moje strani. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jožef Horvat, pripravi naj se mag. Matej Tonin. Izvolite, gospod Horvat. Pardon, postopkovno, izvolite, gospod Tanko.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Lepo vas prosim, da še enkrat zaprosite ministra, da bi na vse te dileme, pomisleke, opozorila, ki jih izrekamo poslanci pri obravnavi tega vladnega predloga, odgovoril. Kajti, če minister ne odgovori, če minister svojega predloga tukaj z argumenti ne ubrani, se niti ne potrudi, da bi ga ubranil, potem je več kot očitno, da argumenti kolegov poslancev iz naše poslanske skupine držijo. Vsi pomisleki stojijo. Pričakujem, da boste predstavnika Vlade zaprosili, da se bo potrudil odgovoriti na tisto, kar si je naredil zaznamkov in zapisov pri teh razpravah. Lepo prosim, storitev to gesto.
Hvala lepa. Mag. Goran Klemenčič [[…]] Gospod Zorčič, izvolite.
Spoštovani podpredsednik, hvala za besedo. Imam proceduralni predlog. 68. člen, pravzaprav 69. člen Poslovnika pravi tako: Poslancu, ki želi govoriti o uporabi poslovnika, da predsedujoči besedo takoj, ko jo zahteva. Mi danes slišali že tri, štiri, če ne deset poskusov kolega Tanka, ki kot postopkovno predlaga, naj mu minister nekaj odgovori. On nima te pravice po poslovniku, te pravice nima zahtevati niti predsednik, niti drugi poslanci. Vsak se oglasi takrat, ko se želi, v skladu s časom, ki ga ima. In ti poskusi so očitno znak kontriranja temu zakonu, ki bo preiskoval velike sistemske probleme, ki so rezultirali v bančni luknji, v TEŠ 6. Očitno takšni manevri kažejo, da se mogoče celo kdo prepozna v njih. Hvala.
Hvala lepa. Dr. Dragan Matić, izvolite, postopkovno. Ne? Hvala. Mag. Goran Klemenčič, minister, izvolite.
Hvala lepa. Sicer doma so me učili, da če te trikrat nekdo nekaj lepo prosi, potem se pa moraš odzvati, ampak vam se bom na drugo prošnjo. Zakaj se ne odzovem – zato, ker sem na začetku pojasnil še enkrat, kakšni so cilji in nameni zakona. Tudi glede tistih stvari, ki ste jih konkretno izpostavili, sem se odzval, potem smo imeli še eno kratko razpravo o nivoju razprave [[…]]Vse, kar je bilo pa kasneje z vaše strani izpostavljeno, s strani gospe poslanke, gospoda poslanca, gospoda mag. Logarja, ki je zdaj odšel, je bilo pa večinoma tudi problematiziranje avtorja [[…]]Avtor zakona nisem jaz. Zakon je nastal kot stvar medresorske skupine, v kateri so sodelovali državni sekretarji različnih ministrstev, zakon pa seveda podpiram. Potem smo imeli pa razprave z vaše strani, mislim s strani tako rekoč vseh treh poslancev, če ne vseh treh,se opravičujem od vas zagotovo, o tem, ali sem primeren za minister in tako naprej, da se ustanavlja mali KPK. Govora je bilo o neki razveljavljeni odločbi premoženjskega stanja, ni bilo govora o tem, da je bila ta ponovno izdana in potrjena na enakem vsebinskem okolju [[…]]Govora je bilo o kršitvah človekovih pravic z moje strani – vse to, kar smo že slišali in zato res ne vem, zakaj bi se odzival v kontekstu te razprave o tem zakonu. Lahko pa tudi jaz začnem spraševati, ali ste glasovali za ZUJF, ki je masovno kršil človekove pavice in je bil večkrat razveljavljen s strani Ustavnega sodišča, ampak mislim, da temu ni namenjena razprava o tem zakonu. Če boste pa izpostavili kakšno konkretno vprašanje, če boste pa izpostavili kakšno konkretno vprašanje v zvezi z zakonom, vam bom pa z veseljem odgovoril.
Hvala lepa. Postopkovno, gospod Tanko.
Havla lepa. Gospod predsedujoči, predlagam, da ministru poveste, ker je očitno pozabil, da je ta ZUJF predlagala tudi njegova vlada in on je glasoval zanj v zakonodajnem postopku in koalicijski poslanci so ga sprejeli. Torej, govorite o stvareh in jih očitate drugim, to je vaša navada očitno in tudi mnogih drugih, sprejeli ste pa točno isti ZUJF. Del vašega paketa finančnih zakonov pri proračunu je ZUJF. Vi ste kot vlada glasovali zanj, vi ste bili najbrž tudi na seji Vlade in tukaj ste sedeli, ko ste predlagali paket finančnih ukrepov s proračunom, z ZUJF. Toliko o verodostojnosti. Tisto, kar vam je dal gospod Gorenak, stoji tudi pri tej točki, da govorite stvari, ki jih sami počnete in jih očitate drugim [[…]]Odpravite ga.
Hvala lepa. Ne, to ni razprava v zvezi z zakonom, ne bi rad na tej točki nadaljeval. Prosim. Besedo dajem mag. Dušanu Verbiču, izvolite [[…]] Oprostite, gospod Jožef Horvat, oprostite, vi imate besedo. Pripravi naj se pa gospod dr. Dušan Verbič.
Hvala lepa za besedo. Začel bom s pozitivnim razmišljanjem in poskušal verjeti, da so nameni dobri, iskreni s tem zakonom. Ker tisti, ki nima dobrih, iskrenih namenov, je diverzant; diverzant te države in nima kaj iskati v tej hiši in mu je treba dati etiketo persona non grata. Doktor Bojan Dobovšek je specialist na tem področju, o katerem se pogovarjamo, in povedal je, se opravičujem, če ne bom ravno natančno citiral, potrebujemo pravega človeka, potrebujemo človeka z islandskim razmišljanjem. Zakaj takšen uvod? Ko sem se pripravljal na to razpravo, sem našel tudi eno projektno nalogo, ki jo je delala Gimnazija Vič, to so dijaki, in sicer sociološki vidiki TEŠ 6. Zelo zanimivo. Predvsem za člane preiskovalne komisije. Ne bom bral vseh 18 strani, ker nimam toliko časa. Za zaključek so dijaki napisali takole – namreč so zelo kritični – in zaključujejo takole [[…]]"in tako bo šlo naprej, dokler se celotna državna elita ne spremeni, kar pa je v današnjem času nujno potrebno …" – in zadnji stavek – "A malo verjetno". Govora je torej o človeškem faktorju, lahko imamo še tako dober zakon, ampak če ljudje ne funkcionirajo v duhu zakona, iskreno, v interesu države, potem je vse skupaj ničvredno, tudi še tako dobro zapisan zakon. In nadaljujem z zaupanjem: če se nekomu nek državni projekt, ker je govora o državnih projektih, zaupa, da ga vodi, potem če ta zlorabi to zaupanje, potem v življenju več ne sme dobiti takšnega zaupanja. Pri nas je pa ravno obratno. Zdaj, ko berem naslov zakona: zakon o sistemskih preiskavah projektov državnega pomena – jaz sem tehnik in seveda razmišljam tudi, ali bodo tudi tehnične, tehnološke preiskave. Ker če ja, potem je ta komisija, sicer interdisciplinarna, vse lepo in prav, ta pojma nima – ne bi jih rad žalil vnaprej –, pojma nima o nekih tehničnih specifikah in specifikacijah. Na primer, da se bomo bolje razumeli. Če bo Telekom ostal v državnih rokah, ker mi pač tujega nočemo, svojega nimamo oziroma imamo staro železo in če berete poslovno poročilo Telekoma, potrebuje Telekom približno eno milijardo, da postane pravi player. Ena milijarda je seveda več kot en procent veljavnega proračuna in je torej državni projekt. En procent državnega proračuna je ob predpostavki, da je proračun 10 milijard, je 100 milijonov. 100-milijonske projekte bo torej ta komisija pregledovala. In kaj bo ta gledala, ko pojma ne bo imela, ko se bo kupoval nek računalnik, neka hudo tehnološka oprema za upgrade Telekoma Slovenije, tile pa bodo specialisti na nekih drugih področjih? Morda se motim, ampak nadaljujem z informacijskim razmišljanjem. Jaz sem, gospod minister, vas že večkrat javno pohvalil, ker je v vašem času nastala aplikacija Supervizor. Tukaj se mi postavlja – glede na to, ko razmišljam o človeškem faktorju, ki pri nas velikokrat zataji –, se mi postavlja vprašanje. Ob predpostavki, da imamo na svetu, ne samo v Sloveniji, na svetu so zelo dobre aplikacije, zelo dobre softwarske rešitve za vodenje projektov, ali ne bi morda šli, če že, v neko softwarsko rešitev, ki bi sama preiskala in sama vrgla ven, kot se reče, neke nepravilnosti. Analogijo vlečem z revizijskimi hišami, ki od firme ali družbe, ki jo revidirajo, dobijo surove podatke in same ugotovijo, ta software ugotovi, katera zaloga je nekurantna, nesezonska in tako naprej in tako naprej. Katere terjatve so starejše od toliko in toliko dni in tako dalje. Torej trdim, da bi pa morda Slovenija bila tukaj ena posebna država, ki bi naredila softwarsko rešitev, ker nam pač človeški faktor ne dela, da bi ulovili tatu. Hvala lepa.
Hvala lepa. Izvolite, gospod minister Goran Klemenčič.
Hvala lepa. Zgolj na kratko. Uporabo zunanjih strokovnjakov je z zakonom predvidena, ker je potrebno zunanje izvedenstvo. To zadevo, ki ste jo pa na koncu rekli, pa [[...]]Jaz si tudi želim, da bi bilo tako. Mislim, da je mogoče to narediti. Se pravi, računalniški sistemi za iskanje anomalij znotraj mase podatkov. Mimogrede, Institut Jožef Stefan je vrhunski na tem področju, v svetovnem merilu in svetujem marsikakšnemu tujemu podjetju in tuji državi, v Sloveniji pa, recimo, je manj prisoten. Ravno pred štirinajstimi dnevi mislim, da je bilo, smo podpisali memorandum o sodelovanju za uporabo znanj Instituta Jožef Stefan na tem področju pri odpiranju ali pa prezentaciji sodb vseh sodb sodišč v Sloveniji in upam, da bo konec leta to tudi realizirano. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Dušan Verbič, pripravi naj se gospod Jani Möderndorfer. Mag. Verbič, izvolite.
Hvala lepa, podpredsednik. Kolegice in kolegi poslanci, lep pozdrav! Preden se bom lotil vsebine, o kateri sem imel namen danes razpravljati, o tej zadevi, sem dolžan nekaj besed nameniti mojim, recimo temu, predgovorcem, konkretno pa imam v mislih spoštovanega poslanca dr. Gorenjaka. Iz njegove predstavitve sklepam, da se ne želite spopasti s sistemsko korupcijo. Kljub smehu. Dovolite, jaz se tudi vam nisem smejal, kljub temu da ste imeli zelo resno zgodbico. Mislim, da toliko dostojanstva tudi vi pripomorete. Če nadaljujem. Pri branju vaše namišljene zgodbice z imeni in priimki, ste samo dokazali pri navajanju oseb, da preprosto ne prenašate osebe, ki ste jih tudi navajali, ampak tudi s tega mesta moram povedati nekaj. To je vaš problem. To je problem SDS. To ni problem Stranke modernega centra. Kajti če sem resen pri zadevi same vsebine, ko je govora o nekdanjih, če lahko temu rečem tudi vrhovnih državnih tožilcev, sem sam imel v mislih, ko se je ta zgodbica odvijala z vaše strani, čeprav ni moj namen, da se vračava nazaj, ampak sem vseeno imel tudi v mislih spoštovanega vrhovnega državnega tožilca gospoda Drobniča, tudi gospo Brezigar in se sprašujem, ali menite, da nista ti dve osebi dovolj kompetentni. Nadalje. Glede predstavitve stališča s strani SMC, za katero ste izjavili, da je to gradivo, ki je predstavljeno in pripravljeno bilo s strani vlade. Tukaj vam moram odločno povedati tako za sebe kot za kolegice in kolege, da sami v poslanski skupini predstavljamo stališča. Iz vaše izjave pa lahko sklepam, da mogoče je bilo v času vlade SDS pri vas to praksa. Toliko o tem. Dotaknil bi se še ene zadeve. Spoštovani kolega poslanec dr. Dobovšek je predstavil teoretični in praktični vidik pristopa sistemske korupcije. In če me spomin ne vara, pred nekaj dnevi, ko je bilo na sestanku ali delovnem odboru MVK, ste izrazili, da dr. Dobovšek ni običajen poslanec, celo ste izjavili, da skoraj praviloma bi mu morali slediti v Državnem zboru in da predava na več kot desetih zunanjih fakultetah. Res je. Imeli ste prav, ampak v primeru je očitno to veljalo samo pri imenovanju potencialnih kandidatov za člane nadzornega sveta SDH. Se pravi, tam se naj sledi njegovemu stališču kot izjemnemu strokovnjaku. Kako je pa danes? Danes sem osebno zaznal, da se ne sledi njegovemu stališču in ni priporočilo, da naj bi mu sledili kot izjemnemu strokovnjaku za tako imenovano sistemsko korupcijo. Toliko o tem. Sam bi pa prešel na mojo vsebino. Priprava ukrepov Vlade Republike Slovenije za preprečevanje korupcije za obdobje 2015 in 2016 s podnaslovom Ničelna toleranca do korupcije. Tukaj se moram navezati tudi iz tega dokumenta na naslednje, ki je zapisano: Priprava in izvajanje nacionalnih ukrepov na področju preprečevanja korupcije je tudi eno od priporočil Sveta Evrope. Republika Slovenija v letu 2014 skladno s priporočilom Sveta EU bo nadaljevala z zastavljenimi ukrepi in pričela z dodatnimi – poudarjam dodatnimi – učinkovitimi ukrepi za boj proti korupciji, vse z namenom, da se spodbuja transparentnost in odgovornost ob uvedbi zunanjega ocenjevanja in izvajanja ter nadzora. Menim, da je iz tega naslova zelo razločno razvidno, kaj ima namen Vlada v Republiki Sloveniji postoriti v zvezi z bojem proti korupciji. Za Republiko Slovenijo lahko rečem, da je v zadnjih letih postala družba – poudarjam iz koalicijske pogodbe to velja, da ne bo spet nekako napačno razumljeno –, da je Republika Slovenija postala družba, v kateri človek ni več cilj in vrednota, pač pa pogosto le še sredstvo tistih, ki jih vodi predvsem pohlep po oblasti in denarju. Zaradi navedenega je popolnoma razumljivo, da je prisotno vedno več razočaranja in apatije. Če konkretiziram, kaj ima za omenjeno preiskavo projekt državnega pomena. Neposredni odgovor je naslednji. Vse oblike aktivnosti in organiziranosti, ki so ustanovljene za preprečitev zlorab davkoplačevalskega denarja, osebno zelo pozdravljam. Nič ni narobe, če v tem primeru s strani opozicijskih poslancev in poslank se sliši kakorkoli komentarji in bodo pomisleki popolnoma legitimni in tudi ne nasprotujem drugačnemu razmišljanju, vendar je treba vsem tovrstnim namigovanjem povedati jasno stališče, da boj proti korupciji in raznim zlorabam potrebuje različne oblike in prijeme. Vendar po stari slovenski navadi, ki velja tudi za politične stranke, še posebno, če so v opoziciji, so kakršnikoli pristopi, ki lahko pripomorejo k onemogočanju morebitnih odklonov za zlorabo, v osebno korist, kar pomeni oškodovanje javne koristi, označene kot zavajanje javnosti ali celo nekako so bile besede, "gradivo, ki je izredno slabo in bolje, da se ga umakne". Dotaknil se bom še ene zadeve, o kateri danes sploh ni bilo nobenega govora in moram priznati, da sem pričakoval. Govorim za izvršilno vejo oblasti in tu imam v mislih ožjo državno upravo in je do zaposlenih javnih uslužbencev, še posebno do uradnikov na položajih krivično, ker se od časa do časa pojavljajo teze, tudi v javnosti, da so vsi koruptivni in jim je vseeno, kaj se dogaja v procesih zasledovanja aktivnosti za t. i. javni interes. Treba je priznati, da se povsod zgodijo posamezniki, ki izrabijo priložnost, glede na mesto, ki ga zasedajo, ki ga opravljajo in v prvi vrsti zlorabijo za svojo osebno korist. V končni fazi to pomeni v škodo državljanov in državljank. Kolikor poznam sistem ožje državne uprave, je za veliko večino javnih uslužbencev že samo govorjenje o njihovi koruptivnosti žaljivo in to je realnost. Res pa je, to, kar sem omenil, da se pojavljajo posamezni primeri in zato je na mestu tudi ta pristop, ki je predlagan s strani vlade. S tem je dano močno sporočilo tistim, ki razmišljajo, da je z raznimi vladnimi projekti še vedno mogoče pridobivati mamljive osebne koristi. Osebno vidim v tem zakonu nekako veliko vrednost v resnosti namena boja proti korupciji tako v ožji kot tudi širši državni upravi. Seveda, vse v smislu s ciljem proti ničelni stopnji korupcije. Je pa res, da se zavedam, da to ni tako enostavno. Še posebno na področjih, za katere vemo in je skoraj znano, katere so najbolj koruptivne. Ravno zato sem še toliko bolj na stališču, da se poslanci, ne samo da se veliko govori, ampak da se zavedamo, da se je treba tudi z raznimi pristopi tega lotiti. Sam sem na stališču, da je ta zakon eno od orodij boja proti korupciji, in menim, da bo pripomogel vsem javnim uslužbencem, še posebno tistim, ki so na mestih, kot sem omenil, uradniki na položajih, in so do zdaj zgolj opazovali stranpoti izvedbe posameznih projektov državnega premoženja – se opravičujem, pomena. Menim, da bodo zdaj imeli možnost, da se aktivno vključijo v procese preprečevanja morebitnih zlorab preko sistema imenovanja in tudi na ta način dokazovali državljanom in državljankam, da obstajajo neupravičene etikete o koruptivnosti celotne javne uprave. In to vidim v tem zakonu tudi to priložnost. Ne bodimo naivni, lahko tako rečem, kajti poslanci in poslanke, ne slepimo se, da niso bili pod vsako vlado prisotni primeri koruptivnih dejanj posameznikov, in to na projektih, ki so bili ustanovljeni izključno v namen t. i. javnega interesa. Se je dogajalo in se bo tudi dogajalo naprej, da posameznikom, ki se jim v dobri veri zaupa in imenuje na odgovorno mesto, da se le-ti prelevijo v subjekt, kateremu je primarni interes osebna korist. In to je tudi, sam ocenjujem, namen predloga tega zakona o sistemskih preiskavah projektov državnega pomena, predvsem z namenom, da s pravočasnim odzivom se odločno zoperstavi vsem oblikam nepravilnosti pri uvedenih državnih projektih. Zato prav gotovo podpiram ta zakon v prvem branju. Hvala lepa.
Hvala lepa. Dr. Vinko Gorenak, replika.
Bom zelo kratek. Hvala lepa. Glejte, gospod Verbič, mi tukaj govorimo ne o korupciji in ne vem kakšnih projektih, govorimo o projektih nad 100 milijonov. To je ena zadeva – in ne o korupciji. Korupcijo preganjajo policisti in kriminalisti. Ti uradniki in ti gospodje pa ne bodo imeli nobenih pooblastil. Nobenih pooblastil. V zakonu ni nobenih pooblastil, ki bi jih oni imeli. Njihov izdelek bo prosti spis, ki ne bo ničemur namenjen. Korupcijo morata preiskovati policija in tožilstvo. Kar se tiče pa – bom zato, ker sem obljubil, predsedujoči, da bom kratek – kar se tiče gospe Brezigarjeve pa prvega generalnega državnega tožilca, on je že tako star, da verjamem, da se s tem ne bo ukvarjal. kar se tiče pa gospe Brezigarjeve, jo pa poznam in vem, da ne bi mešala megle. Ona bi delala, tu bo pa mešanje megle in ne bi ona to prisegla. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jani Möderndorfer. Pripravi naj se gospod Jože Tanko. Izvolite, gospod Möderndorfer.
Hvala lepa. Saj v resnici imamo vsi zelo malo časa in se bom v bistvu splošno opredelil samo do bistva. Današnja razprava v resnici je pokazala in tisto, kar je tudi moja osebna največja zamera, je predvsem to: minister, rekli ste naslednji stavek: "Imamo dober namen, zato smo se odločili, da gremo v splošno razpravo." Če je reden postopek, je vedno splošna razprava, saj tukaj nimamo kaj dosti odločati. Je pa en drugi problem, kadar greš s tako pomembnim zakonom, ki predstavlja ponovno noviteto, ki pravzaprav ni preizkušena praktično nikjer, bi moral prej dejansko narediti res široko razpravo v javnosti, preden sploh pridemo v Državni zbor. In preveriti najprej, kako bo to funkcioniralo, kaj pravi stroka o tem, kaj pravijo v sodni veji oblasti glede na to, da posegamo v njihove, bom rekel, pristojnosti in tako naprej in tako naprej. To se mi zdi zelo pomembno, zato ker po eni strani uvajamo nekaj novega, potem bi na drugi strani pričakoval, da je treba neke določene stvari ukiniti, ali prevzeti, ali preusmeriti ali karkoli – pač enostavno ni tako enostavno vprašanje. Zdaj pa poglejte, na strani dvajset imate ključni odstavek, ki ga sami zapišete: "Bistvenega mnenja predlogi in pripombe, ki niso bili upoštevani, ter razlogi za neupoštevanje: Urad za preprečevanje pranja denarja, Vrhovno državno tožilstvo Republike Slovenije, Banka Slovenije, Računsko sodišče Republike Slovenije, policija" [[…]]Skratka, vsi so imeli pripombe, sam sem na začetku omenil, jaz pa zelo jasno povem, ker posegate v njihove pristojnosti, kdaj, kje na kakšen način. Skratka, mislim, da za to bo več možnosti, ko se bomo lahko pogovarjali bolj neovirano, kar se časa tiče. Naslednja stvar, ki se mi zdi zelo pomembna za mene, je tudi to, da če ne drugega, je do danes država vedno spoštovala, da je lokalna skupnost avtonomna. S to preiskavo prvič brez kakršnega razloga posegamo zelo neposredno na lokalni nivo, s tem da govorite, da preiskujemo državne projekte. Zdaj pa več nič ne razumem. Tukaj imam resen problem in zato, če že, potem je treba zelo jasno definirati, kdaj in v katerih primerih in tako naprej, ker drugače bom imel kar naprej občutek, da je samo politična stranka, župan in Vlada bosta druga, bo navidezni vtis, da gre v resnici za politični pritisk. Kako se bomo temu izognili? Pa daleč od tega, da namigujem, da bo temu tako. Naslednja stvar, ki se mi zdi še pomembna, je v resnici, da se bomo morali odločiti zelo jasno, ali bomo v Državnem zboru dejansko dopustili, da izvršna oblast ima instrument, ki dela ravno kontra od tistega, kar pravzaprav počne Državni zbor. Tukaj imam resen problem. Zato predlagam, minister, za razliko, ker če pravite, da iskreno verjamete in imate namen, da je ta projekt uspešen, dajte nasprotno kdaj slišati. Iskreno mi verjemite, da ne verjamem v takšen projekt, kot je danes zapisan v tem dokumentu. Ne zaradi tega, ker ste to vi, ne zaradi tega, ker bi to bilo zato, ker sem jaz slučajno opozicija, ampak preprosto zaradi tega, ker stvar, tako kot danes tukaj piše, ne pije vode. In boste morali – če po ostalih projektih in primerih zahtevamo odgovornost od stroke, da nam jasno pove, ali to drži ali ne, tudi v tem primeru priti pred Državni zbor in naj tudi stroka pove, ali ta zgodba pije vodo z vidika zakonitosti. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jože Tanko, izvolite.
Vlada je lastnik dveh največjih bank, 100-odstotni. Če te banke nočejo poročati preiskovalnim organom, je Vlada skupščina, lahko razreši nadzorni svet in ta upravo banke in naredimo tisto, kar je problem. Drugič, predsednik oziroma minister pozna sive eminence bančne luknje, ker je preiskoval bančno luknjo, ko je bil KPK. Zakaj tega ni hotel nikoli obelodaniti in povedati imen? Sedaj ta isti človek, ki tega ni hotel storiti, predlaga, zagovarja ustanovitev vladne preiskovalne komisije. To je političen projekt, kajti vlada bo skrbela za kadrovsko strukturo te komisije, za finančno in določila bo cilje preiskave. To pomeni samo to, in se bo zgodilo isti kot s prejšnjo sestavo KPK, ko se je določilo politično tarčo in se vse usmerilo, zato da se nekoga onemogočilo pri delu opravljanja funkcij in tako naprej. Nič drugega od tega ne bo.
Hvala lepa. Sedaj ima besedo mag. Goran Klemenčič, minister za pravosodje, kot zadnji.
Hvala lepa. Zakon je bil dolgo časa, gospod Möderndorfer, v medresorskem in strokovnem usklajevanju. Je eden redkih zakonov, ki je nastal, tako da je vlada najprej, ko je ustanovila komisijo, ravno zato, ker je zadeva zahtevna, je bil osnutek zakona pripravljen in mislim, da je pet mesecev, odkar je bil pripravljen, visel na spletni strani, tudi Vlade. Javnosti je bilo povedano, da je predlog zunaj. Odtečenih je bilo več krogov z različnimi strokovnimi institucijami in so pomisleki; absolutno so pomisleki. To je tudi pripeljalo do določenega izboljšanja in sprememb zakona, in verjamem, da bo temu pripomogla tudi nadaljnja diskusija. Zato, kot rečeno, sem pozorno spremljal vse kritike, tudi vaše, z veseljem jih poslušam. Samo fino je, če so utemeljene na nečem, na kakšnem substratu – ampak okej. Veselim se, če boste zakon podprli, ker je vmes celotno poletje, v katerem bo mogoče še na tem delati in se septembra vidimo po odborih v zvezi s tem zakonom, ki bo mogoče že v nekoliko drugačni obliki tudi zaradi današnje razprave. Ne smemo pa zaradi tega umakniti oči z žoge, ki pa mislim, da v tem primeru je pozitivna. Hvala lepa.
Hvala lepa. Vsi prijavljeni razpravljavci ste dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika zbora še kdo razpravljati. Če želi razpravljati tudi predstavnik Vlade, prosim, da to naredi z dvigom roke. Prosim za prijavo. 3 minute 27 vsak. Dr. Vinko Gorenak, izvolite.
Hvala lepa. Na kratko. Prej sem pozabil še gospodu Verbiču reči naslednje. Nič nisem zasledil spornega v nastopu gospoda Dobovška. Govoril je o preveč organih, ne o koordinaciji in tako naprej. Pa tudi, če se ne bi z njim strinjal, ne pomeni, da je karkoli narobe. Sicer pa, če gremo po hitrem postopku naprej glede na čas. Minister, poglejte, moteče je, zelo je moteče, da streljate osle. Namreč, kamere nas snemajo. Prej ste rekli, kako smo mi nasprotovali NPU, pa sem vam pisno dokazal, da ni res. Mi smo nasprotovali temu, da ste vi ustanovili NPU in je ta bil odgovoren ministrici in ne šefu policije. Kje ste pa to videli? Ja, seveda, sedaj je pa treba ven iti [[…]] [[oglašanje iz klopi]] Ja, že vidim. Enako je bilo pri tožilstvu. Mi smo nasprotovali decentralizaciji tožilstva kot takega in neodgovornosti v tožilski organizaciji, kar imamo danes posledice. Gremo naprej. Prej je bilo govora o Ircih. Na Irskem niso pred sodnike in tožilce pa v zapore pripeljali nobene komisije, niti parlamentarne, še manj vladne, ampak policisti in tožilci. Gospe in gospodje, ne se sedaj hvaliti z Irsko! Sicer pa tisto, kar so še vprašanja za ministra, je pa seveda naslednje. Prvič, kakšne nagrade bodo dobili. Tukaj piše samo, da bodo nagrajeni. Koliko pa bo to? Ena plača, dve plači, pet plač, ne vem, koliko bo. In ključno vprašanje današnjega večera – kaj bo z izdelkom, ki se bo imenovalo zaključno poročilo? Kaj bo s tem izdelkom? Kaj bo s tem izdelkom? A ga bodo razrezali, dali v Palomo – verjetno po dveh letih –, ker nič ne more biti v poročilu takega, kar bi imelo posledice. Posledice ima lahko kazenska ovadba, policist, ki potrka na vrata, ki te pripelje na sodnijo, pa te potem odpelje v zapor, to so posledice, ne pa neko poročilo, ki ne bo imelo nobene vrednosti. Sprašujem ministra tudi, kaj bo s podatki. Ali si res predstavljate, da bo policija podatke dajala tej komisiji? A ste smešni?! Saj to bo na Ustavnem sodišču padlo. A vi mislite, da bo gospod Fišer dajal podatke tej komisiji? Saj to mora pasti na Ustavnem sodišču, ne more biti drugače. Spet pomembno vprašanje – če ga ponovim na kratko – priče so to, imajo status priče in zoper njih se ne ugotavlja odgovornost. Zakaj bodo torej hodili na zaslišanje na to komisijo? Se kazati, gledati, slikati? Kaj? kaj bo to? Govoriti jim ne bo treba in zoper njih ne bo ugotavljana odgovornosti. Glejte, smešno, zakon je res smešen in drugega kot to, da se preprosto reče, minister, odnesite to zadevo, nikoli več je ne prinesite v taki obliki, ne se sramotiti na tak način. Koalicijski poslanci pa, jaz bom samo tako rekel, glejte, s pritiskom na gumb za tak zakon sramotite sebe. Vsakdo sramoti sebe, ki bo pritisnil na gumb "za" [[…]] [[znak za konec razprave]] [[…]], da smo vam pokazali v teh nastopih, da gre za čisto neumnost in za čisto nič drugega. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mag. Branko Grims, izvolite.
Hvala za besedo. Včasih človek pričakuje, da bi razumeli vsaj tisto, da je v politiki tako važno spregovoriti kot tudi poslušati. Namreč, ko je tako uspešno prebral svoj dolgi napisani prispevek predstavnik SMC, sem se spraševal, ali je sploh poslušal – oziroma tisti, ki mu je to napisal – to, kar sem prej povedal, ali ne. Govoril je o neki silni borbi proti ne vem čemu že vsemu, proti težkemu kriminalu in podobno, ampak jaz lahko potem samo rečem, dobro jutro, gospe in gospodje, kajti, če v koaliciji ne razumete pravnega reda te države, vam ne moremo pomagati. Pravni red te države pravi naslednje: vlada je s svojimi ministrstvi odgovorna za delovanje sistemov, vseh v državi in vsak minister je odgovoren za svoje področje, predsednik vlade je pa odgovoren za koordinacijo in splošne usmeritve v politiki. Tako to določa pravni red Republike Slovenije. Vlada seveda ima v okviru svojih ministrstev, preiskovalne, represivne, vse druge institucije te države in je dolžna zagotavljati, da te zakonito delujejo na ustrezni podlagi in da pač izvršujejo točno to, kar naj bi v tem primeru delala neka silna preiskovalna komisija, kar je popoln absurd. To pomeni, namesto da bi delovali sistemi, bo zdaj tukaj nek nadomestek, ki bo očitno uporabljen za politično obračunavanje, pa za nič drugega, ker ne more biti za nič drugega. Imenujmo stvari! Za to se zapravlja denar davkoplačevalcev. Še enkrat povem, če ne razumete koalicija kot celota – prej sem to naslovil na vlado –, ampak očitno imate tudi vi s tem težave. Zakaj pravzaprav je vlada? Vlada je tukaj zato, da pride v parlament z zakoni, ki bodo omogočali, da deluje pravosodni sistem, pa pred tem, če želite, preiskovalni in represivni organi, skladno z normami, standardi in vrednotami, ki veljajo v Evropski uniji in za katere smo se odločili na plebiscitu. To je dolžna vlada, ne pa to nadomeščati s tem, da se bo igrala kavboje in indijance, pa tam s prstom kazala na nekoga. In potem je dolžna seveda vlada priti v parlament z zakoni, ki bodo vzpostavili sistem, ki bo prijazen podjetništvu, ki bo omogočil, da se sprostijo razvojni potenciali države Slovenije. Namesto prekomernega obremenjevanja podjetnikov in vseh državljank in državljanov, da se vzpostavi sistem, ki bo omogočil odpiranje novih produktivnih delovnih mest z visoko dodano vrednostjo, za to je vlada, gospe in gospodje, da postavi ta okvir, da zagotovi, da deluje bančni sistem, da zagotovi, da delujejo vsi sistemi te države, ne pa, da se zafrkava s preiskovalkami. Tudi vaša naloga je to. Naša naloga v opoziciji pa je, da podpremo, kar je dobrega, predlagamo alternativne rešitve, če želimo, in da seveda opozarjamo na tisto, kar je narobe. To je ustavni red države Slovenije, če ga res ne razumete. Ampak lepo vas prosim, saj je na čelu vaše stranke ustavni pravnik, potem njega vprašajte.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Igor Zorčič, izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovane kolegice in kolegi! Kolega Grims nas je pravkar učil o tem, kaj je delo vlade, to je, da omogoča delo tožilstvu, pravosodju. Strinjam se s tem, kolega Grims, ampak to je bilo tudi delo prejšnjih vlad, pa tega niso naredile. Namen tega zakona je, ne to, da se kakorkoli spušča v delo tožilstva, v delo sodišč, ampak da ugotavlja pomanjkljivosti, ki so se zgodile prejšnjim vladam, zaradi katerih imamo bančno luknjo, imamo TEŠ 6 in na podlagi ugotavljanja oziroma rezultatov teh preiskav, po ugotavljanju pomanjkljivosti bomo lahko spremenili zakonodajo in jo pravzaprav uredili tako, da do teh pomanjkljivosti slučajno ne bo prišlo pri mogoče naslednjih projektih, mogoče pri izgradnji drugega tira. To je namen te preiskave! Strinjam se, gospod Gorenak, res nima vseh pristojnosti ta vlada, pardon, ta preiskovalna komisija, ampak ima pa to pristojnost, da naredi na koncu poročilo in na podlagi tega poročila pričakujem, da bo imel tudi parlament neko možnost oblikovati oziroma popravljati zakonodajo, kjer je to potrebno; in to je ta namen. Ne pa [[…]]Preiskovanje kaznivih dejanj bo še naprej v pristojnosti policije, preganjanje storilcev kaznivih dejanj v pristojnosti tožilstva, sojenje v pristojnosti pravosodnega sistema in tako dalje. To vse ostane. Ugotavljamo pomanjkljivosti, ki so se zgodile v času prejšnjih vlad, zato da se ne bodo dogajale naprej. Samo to. Hvala.
Hvala lepa. Proceduralno mag. Grims. Izvolite.
Hvala za besedo. Predlagam vam, gospod predsedujoči, da nujno dostavite spoštovanemu poslancu en izvod slovenske ustave, mogoče bi bilo pa dobro, da bi kar vsakemu članu koalicije en izvod slovenske ustave dostavili zdajle na klop, da bi lahko vsi prebrali, da preiskovalne komisije opredeljuje slovenska ustava kot pristojnost zakonodajne veje oblasti oziroma Državnega zbora. Točno to, kar ste vi govorili, je opredeljeno v ustavi kot naloga in pristojnost za preiskovalke v Državnem zboru, in to je tudi urejeno s pozitivno zakonodajo na tej ustavni osnovi v pravnem redu države Slovenije. Za izvršilno vejo oblasti pa ustava določa popolnoma drugačne naloge in pristojnosti, ki so potem tudi opredeljene v pozitivni zakonodaji. To, kar se pa zdajle hoče, je pa seveda nekaj, kar bo služilo samo videzu ali pa če želite piaru, nima pa nobene operativne izvršilne funkcije. To ni pristojnost izvršilne veje oblasti, ampak je uzurpacija nečesa drugega – tistega, kar ustava daje zakonodajni veji oblasti, če kdo še vedno tega ne razume. Zakaj zakonodajni? Ker je smisel preiskovalk, da bi delovale na osnovi soglasja vseh političnih sil, tako pozicije kot opozicije. Primarno naj bi to itak bila stvar opozicije in tam seveda gledala pod prste. To naj bi bila oblika nadzora, parlamentarnega nadzora za ugotavljanje politične odgovornosti. Pač, nadzorna funkcija pa je ena od temeljnih funkcij parlamenta, ki je žal v Sloveniji velikokrat povsem odrinjena ali pa se jo celo hoče ovirati in preprečevati. Nikakor pa ni to naloga izvršilne veje oblasti. Izvršilna veja oblasti pa ima, da vodi državo, da vlada, da ureja, da daje razmere, da ustvarja pogoje, da daje tudi predloge v parlament, zato da se ustvarijo ti pogoji, da delujejo vsi sistemi te države, vključno če želite z organi pregona in z represivnimi organi in s celotnim pravosodnim aparatom. Vse to je to, česar se danes tukaj dotikamo. Potem delujemo skladno z ustavnim redom. To, kar se pa danes tukaj ponuja, je pa nekaj, kar je v totalnem nasprotju z ustavnim redom, s pravnimi pravili in če želite, tudi z vrednotenjem. Tu gre za vzpostavljanje neke nove oblike piara, neke nove oblike, če želite, medijskega pritiska za politično obračunavanje. To, oprostite, pa niti slučajno ni naloga izvršilne veje oblasti. Niti slučajno! Ravno nasprotno. Oni bi morali storiti vse, da do česa takega ne pride. Če pa pri tem pomagate, pa prevzemate tudi nase en del odgovornosti.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Anja Bah Žibert. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči. Najprej nekaj v odgovoru gospoda Igorju Zorčiču. Ko govorimo o drugem tiru, je najprej treba imeti sposobnega ministra, da sploh dobimo evropska sredstva, da je sposoben napisati en projekt. Drugič, ko ste govorili o tem, da se SDS boji teh komisij. Kot vidni član Zaresa ne prenašati lastnih strahov nam, pa si poglejte, kdo bo sestavljal to komisijo: tisti, ki je kriv za bančno luknjo, bo lahko vodil komisijo, pa za to dobil še plačo. To je vaš predlog. Tako pustite doma Zaresovo taktiko, zdaj ste v SMC. Ko je minister prej govoril, da nismo konkretno spraševali o pomanjkljivostih zakona, se je grdo zlagal. Natančno sem ga vprašala o naslednjih zadevah. Kateri minister bo lahko predlagal, pristojni ali katerikoli – glede na to, da se v zakonu uporabljajo različna pojmovanja. Govorila sem o vrednosti, prej sem res in se zahvaljujem za opozorilo, povedala nekoliko previsok znesek. Pa vendar govorimo o enem odstotku. Kdaj? Na začetku projekta, sredi projekta ali na koncu projekta? Tega ni odgovoril. Prav tako ni odgovoril, kakšna bo pristojnost Državnega zbora, bomo gledali, bomo kimali ali bomo poročilo sprejemali? Prav tako mi ni odgovoril, kaj bo po zaključku komisije. Namreč jasno je navedeno v predlogu zakona, da bo komisija prenehala s svojim delom takrat, ko bo pred Državnim zborom podala zaključke. Kdo bo odgovoren za morebitne odškodninske tožbe, če bo komisija takrat prenehala z delom? Prav tako mi ni odgovoril na finančne posledice, ki bodo. Bodo in to velike. Namreč, za vse tiste, ki bodo v teh raznih komisijah – ne bo samo ena –, sočasno jih bo lahko delovalo pet, šest, sedem, ne vem. Pač toliko boste morali plačati svojim prijateljem. Ampak dejstvo je, da bo to stalo državo še kako. Plus odškodnine. Skratka, tudi na to mi ni znal podati odgovora. Zato težko sprejemam tiste razlage, ko pravijo oziroma za katero je izjavil minister, da smo govorili samo o njegovi funkciji. In še nekaj. Če je ta predlog morala najprej pripraviti še posebna strokovna komisija, pa sem vam samo zdajle naštela 10 neumnosti, potem bog se usmili! Pa kdo vam pripravlja te zakone?! Hvala lepa.
Hvala lepa. Mag. Goran Klemenčič, izvolite. Minister za pravosodje.
Hvala lepa. Se opravičujem, saj sem poslušal tam. Glejte, če olupimo to čebulo, na koncu mislim, da je nekaj resničnega, iskrenega nerazumevanja, kaj naj bi taka komisija počela in kaj naj bi ta instrument bil, nekaj pa je pač parlamentarne razprave – recimo temu. Vse, vse kar ta zakon prinaša – in ga je seveda mogoče še izboljšati, zato je pa prišel v parlamentarno proceduro po rednem postopku – je to, da se vzpostavlja orodje, da bo imela država, država, ki ima slabe izkušnje z velikimi infrastrukturnimi projekti, en vzvod za ugotovitev dejanskega stanja, na podlagi katerega bo lahko konkretna vlada sprejemala odločitve, pametne odločitve, in da se bodo združili – ne, da se bo za to dajalo denar za neke zunanje komisije, revizije in tako naprej, ampak da se bo združilo tisto, kar že najboljše je v Fursu, na policiji, v posameznih ministrstvih in tako naprej. Kakšen bo rezultat tega? Rezultat tega, zakon to predpisuje, rezultat tega bodo lahko odškodninski postopki, kazenski postopki in tako naprej. Včasih bodo ti tekli paralelno, včasih ne. Čisto najlažja je pa naslednja primerjava. Prevzamete novo veliko podjetje, v katerem je veliko pomanjkljivosti, recimo, sumov in tako naprej, piše se o njem – in kaj zdaj naredite? Najprej rečete, ne bom sam ugotavljal, kaj je bilo narobe, ne bom naročil revizije in tako naprej, poklical bom policijo in rekel, naj ona to reši, vmes pa bo – kaj? Podjetje bo kršilo. Tako se mi danes kot država pogosto obnašamo, vsaka vlada, vaša, naša, in tako naprej, ker tega orodja ni. Ker ko imaš pred sabo velik projekt in ti je izstavljen račun, katerikoli vladi, se pač čaka, kaj bo policija naredila; hvala bogu, ampak policija raziskuje kaznivo dejanje, kaznivo dejanje sistemskega problema ne bo rešilo. Vse, kar je tukaj, je po izkušnjah, ki so jih druge države v točno takšnih primerih, od Avstrije, Irske, Islandije, Združenega kraljestva, Avstralija je tudi posebej opredeljena, je, da se da orodje vladi, kot je bilo prej rečeno, da ob obstoječih resursih, ki so, z medinstitucionalnim sodelovanjem pride do ugotovitve dejanskega stanja, to dejansko stanje pa bo podlaga, lahko bo pripomoglo, lahko bo paralelno, včasih bo začetek za ugotavljanje odškodninskih odgovornosti, kazenskih odgovornosti, predvsem pa za boljše upravljanje. To je to. Hvala.
Mag. Branko Grims, proceduralno, izvolite.
Spoštovani gospod podpredsednik, samo prosim vas, da izročite en izvod ustave še gospodu ministru, in to odprt na strani 44, da si bo prebral 93 . člen Ustave Republike Slovenije Parlamentarna preiskava. Citiram: "Državni zbor lahko odredi preiskavo o zadevah javnega pomena", to je točno to, o čemer govori ta zakon. "Mora pa to storiti na zahtevo tretjine poslancev državnega zbora ali na zahtevo državnega sveta. V ta namen imenuje komisijo, ki ima v zadevah poizvedovanja in preučevanja smiselno enaka pooblastila, kakor pravosodni organi." Točno to je tista vsebina, ki jo zajema ta zakon. To je vsebina, ki jo Ustava Republike Slovenije daje Državnemu zboru kot pristojnost v okviru izvrševanja njenih nadzornih pooblastil. To v nobenem primeru ne more biti pooblastilo Vlade, lahko ga pa z zakonom uzurpirate vladi, ampak s tem se zavedajte, da ste naredili parlamentu škodo in da ste šli v nasprotje z ustavnim redom države Slovenije.
Hvala lepa. Gospod Jože Tanko, proceduralno.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Vsaj trikrat sem opozoril na to, da minister ni odgovoril na vprašanja, ki so bila postavljena, tudi na zadnja postavljena vprašanja kolegice Anje Bah Žibert minister ni odgovoril, kar pomeni, da je minister prišel na sejo državnega zbora popolnoma nepripravljen, ne pozna vsebine zakona, noče komentirati, noče razpravljati o ustavnopravnem položaju te ad hoc komisije, ki bo imela pristojnost upravljanja z vsemi podsistemi države. To se pravi, bo usmerjala in vodila tiste predstavnike tožilstva, preiskovalne komisije, Računskega sodišča, Ustavnega sodišča in še ne vem koga. Ta ad hoc komisija, ki jo predlaga vlada, bo vodila na nek čuden način, s tem ko bo vlada delegirala kadre v to komisijo, pa prav na njen političen način. In institucije, ki so bile, ki jih tangira ta zakon, so dale pripombe zaradi tega, ker so to posegi v njihov ustavnopravni in sistemski položaj. In minister ni hotel z eno besedo odgovoriti na postavljena vprašanja. Z eno besedo! Mislim, da je treba, kar zadeva vodstvo Državnega zbora, potegniti določene konkretne ukrepe. Če zadeve niso sposobne za obravnavo, in ta zakon za obravnavo ni sposoben, ga predsednik Državnega zbora niti ne bi mogel uvrstiti v obravnavo v Državni zbor. Niti ga ne more uvrstiti. Minister, ki ni sposoben zagovarjati svojega zakona in pojasnjevati vprašanja, v bistvu ne more opravljati funkcije ministra. Žal je tako, pa naj gre to za Gorana Klemenčiča ali za kakšnega drugega ministra. Vedno enako. Temeljnih vprašanj, ki so bila postavljena v razpravi, ta temeljna vprašanja, ki so bila postavljena v razpravi, so ostala neodgovorjena. Očitno je, da je to zakon, s katerim se bo še naprej politično obračunavalo z osebami, ki tej vladni koaliciji niso blizu. Zdaj so padle sodbe na sodiščih, padli so projekti na KPK, sedaj sicer ponavljajo isto zgodbo KPK, kot je že padla enkrat na instanci, in drugih orodij ni več. Zdaj si je vlada izmislila nek nov projekt, s katerim bo te stvari počela sicer na nekoliko drugačen način, ampak z istimi osebami, ki niso do sedaj praktično naredile popolnoma nič. Uredite to, gospod predsedujoči, da bomo dobili relevantne odgovore in zakone, ki so sposobni za obravnavo.
Hvala lepa. Proceduralno gospa Anja Bah Žibert.
Predsedujoči, vem, da je že pozna ura, ampak to, kar se pa v tej dvorani, to pa ni vredno tega državnega zbora. Ničkolikokrat smo bili že soočeni s tem, da smo začeli obravnavo točke, pa pristojnega ministra ali pa njegovega sekretarja ni bilo. Danes obravnavamo točko, na drugem koncu dvorane pa minister klepeta in moti delo tega državnega zbora, namesto da bi odgovorno poslušal razpravo, če govorimo o odgovorni zakonodaji. Res žalostno.
Torej, minister ne more odgovarjati. To veste. Jaz samo lahko ugotavljam, v drugi obravnavi bo matično delovno telo ocenjevalo, ali so pogoji za to, da je zakon sprejet, ali ne. V pripravi na seji odbora v drugi obravnavi. Hvala lepa. Torej zaključujem razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali čez pol ure v okviru glasovanj. S tem prekinjam 19. točko dnevnega reda. Prekinjam tudi 10. sejo Državnega zbora, ki jo bomo z glasovanjem nadaljevali ob 21.55. Hvala lepa. [[Seja je bila prekinjena ob 21.23 in se je nadaljevala ob 21.56]] .
Spoštovani kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Nadaljujemo s prekinjeno sejo zbora. Prehajamo na glasovanje zbora o predlogih odločitev. Poslanke in poslance prosim, da preverite delovanje glasovalnih naprav. Nadaljujemo s prekinjeno 26. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga deklaracije o zunanji politiki Republike Slovenije. Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dnem 9. 7. 2015. Odločamo o amandmaju poslanskih skupin SMC in DeSUS k tretjemu poglavju. Glasujemo. Navzočih je 85 poslank in poslancev. Za je glasovalo 79, nihče pa ni bil proti. [[Za je glasovalo 79.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Odločamo o amandmaju poslanskih skupin SMC in DeSUS k četrtemu poglavju. Glasujemo. Navzočih je 85 poslank in poslancev. Za je glasovalo 79, nihče pa ni bil proti. [[Za je glasovalo 79.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Zaključili smo z odločanjem o amandmajih. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu oziroma na seji Državnega zbora, predlog deklaracije neusklajen. Prehajamo na odločanje o predlogu deklaracije v celoti. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Združena levica, dr. Matej T. Vatovec.
Hvala, gospod predsednik. Dekoracija, ki jo danes tukaj sprejemamo oziroma o njej odločamo, govori o Sloveniji, umeščeni v neki Evropski uniji in v nekem svetu, ki pravzaprav vodi neko politiko, ki vodi v izključevanje in v probleme, s katerimi se soočamo danes v svetu. Ta deklaracija pravzaprav pristaja na vse neenakosti, ki jih producira Evropska unija na takšen način, da se sklicuje ravno na te enakosti te Evropske unije. Zaradi tega ker vidimo Slovenijo, ki bi morala igrati vlogo v Evropski uniji, ki bi bila drugačna, bolj solidarna, bolj pravična, bolj enaka, bomo proti tej deklaraciji glasovali v Združeni levici proti.
Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Nova Slovenija gospod Jožef Horvat.
Hvala za besedo, gospod predsednik! Spoštovani predsednik Vlade, ministrski zbor, kolegice in kolegi! Poslanska skupina Nove Slovenije bo podprla predlog deklaracije o zunanji politiki Republike Slovenije. Ocenjujemo, da je dobro, da je navedena Evropska unija kot vrednostni in politični okvir, kot temeljni vrednostni in politični okvir. Za Evropsko unijo so se na najbolj demokratični način odločile državljanke in državljani Republike Slovenije in dobro je, da je članstvo Republike Slovenije v Natu predstavljeno kot temeljni okvir za zagotavljanje nacionalne varnosti. Za članstvo v zvezi Nato so se na najbolj demokratični način, na referendumu, odločile državljanke in državljani Republike Slovenije. Dobro je, da je v deklaraciji o zunanji politiki Republike Slovenije jasno determinirano, da je Republika Slovenija srednjeevropska država, vedno smo bili Slovenci v Srednji Evropi, vedno v svoji zgodovini in seveda, da je Republika Slovenija tudi pomorska država. Glede na tako zelo frekventne in dinamične dogodke, ki se dogajajo tako znotraj Evrope kot na globalni ravni, pa je prav, da imamo v deklaraciji tudi zapisano, da Ministrstvo za zunanje zadeve v imenu Vlade letno predstavi Državnemu zboru oceno o razvoju mednarodnih odnosov in položaju Republike Slovenije v mednarodni skupnosti glede na cilje in prednostne naloge deklaracije in strateškega dokumenta in da bo na tej podlagi Državni zbor za Vlado Republike Slovenije in Ministrstvo za zunanje zadeve Republike Slovenije oblikoval stališča oziroma usmeritve. V časovnem loku december 1999 – danes, julij 2015, se je veliko zadev zgodilo, spremenilo tako v Evropi, na globalni ravni in tudi v Sloveniji. Ocenjujemo v Poslanski skupini Nove Slovenije, da je ta politični dokument, deklaracija torej, tudi dobra osnova za strateški dokument, s katerim smo se člani Odbora za zunanjo politiko že seznanili in tudi pričakujemo, da ga bo Vlada čim prej sprejela. Naša intimna želja in tudi moja osebna je ta, da bi bil ta dokument, deklaracija, sprejet brez glasu proti. Pri vsaki modri državi namreč politika, kar zadeva zunanjo politiko, govori z enotnim glasom. Zato bi tudi pričakovali, da bi deklaracija bila sprejeta vsaj brez glasu proti. Hvala lepa.
Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SMC mag. Branislav Rajić.
Hvala za besedo! Spoštovani predsednik Vlade, kolegice in kolegi, spoštovane ministrice in ministri! Deklaracija o zunanji politiki Republike Slovenije je odgovor na zdavnaj ugotovljeno potrebo po vnovičnem definiranju dolgoročne smeri delovanja Republike Slovenije v mednarodni skupnosti. To je velik korak, ki so mu prehodile številne aktivnosti na vseh družbenih področjih. Že v svojem predvolilnem programu je SMC načrtovala prenovo deklaracije in strategije zunanje politike z namenom, da določimo temeljne nacionalne interese in prioritete naše države in družbe. Tudi v okviru koalicijske pogodbe smo se zavezali, da bodo koalicijske partnerice prenovile deklaracijo o zunanji politiki, ki bo s koalicijskim in parlamentarnim usklajevanjem ter po javni razpravi sprejeta v Državnem zboru s čim širšim soglasjem v prvi polovici leta 2015. In res je, ob izteku poletja smo deklaracijo postavili na poslanske klopi. Ona bo omogočila poenotenje slovenske zunanje politike ter izvajanje nadzorne in korektivne funkcije Državnega zbora. Diplomacija kot služba Ministrstva za zunanje zadeve ostaja osrednje sredstvo slovenske zunanje politike. V Poslanski skupini SMC smo se močno zavzemali, da je razprava o osnutku deklaracije presegla okvire Odbora za zunanjo politiko in da so bile vanjo vključene tudi širša zainteresirana javnost, akademska skupnost, predstavniki nevladnih organizacij iz relevantnih področij ter predstavniki gospodarstva. Danes smo pred zaključnim dejanjem, da potrdimo dokument, na katerega smo lahko ponosni, saj ta temelji na promociji človekovih pravic, demokracije in vladavine prava, na vzpostavljanju dobrih medsosedskih ter drugih dvo- in več stranskih odnosov, na promociji Republike Slovenije in njenih gospodarskih subjektov v mednarodni skupnosti, na aktivni vlogi v mednarodnih organizacijah, katerih članica je naša država, ter na aktivnem sodelovanju v procesu mednarodnega razvojnega sodelovanja. Deklaracija jasno opredeljuje cilje zunanje politike naše države: mir, varnost, politična stabilnost in blaginja Republike Slovenije, urejeni dobri sosedski odnosi, ugled in prepoznavnost Republike Slovenije kot uspešne članice Evropske unije, širšega zaledja srednje Evrope, zahodnega Balkana, Sredozemlja in tako naprej. Vsak, ki mu je mar za našo državo, za blaginjo nas in naših zanamcev, ne bo omahoval v odločitvi, da podpre to deklaracijo. Redke so teme, kot je današnja, o katerih smo vsi poslanci lahko tako enotni. V naši poslanski skupini jo bomo podprli in vas pozivam, da storite enako. Mar ni to simbolno dejanje, ki bo našim državljankam in državljanom pokazalo, da smo vsi, ne glede na različnost strankarskih programov, vendarle od [[izklop mikrofona]]
Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SD gospod Matjaž Nemec.
Po letu 1999 dobivamo končno najpomembnejši zunanjepolitični akt. Pri tem dokumentu so sodelovale skoraj vse politične stranke, večkrat je govora o tem, da politika ne zna stopiti skupaj, pri temu aktu smo skoraj vsi, razen ene politične stranke, jasno dali vedeti s svojo vsebino in svojo intenco umestili Slovenijo v nek čas in v nek prostor. Od danes naprej bodo vse politične, zunanje politične sile Slovenije delovale enotno. Govorim o predsedniku republike, premierju, zunanjemu ministru in vseh nas. Ob tem priložnosti bi vam rad povedal, da Socialni demokrati bomo brezpogojno podprli ta akt. Hvala lepa.
Zdaj, po obrazložitvi glasu, pa lahko preidemo na glasovanje. Prosim, da se prijavite. Obrazložitev glasu v osebnem imenu gospa Marija A. Kovačič. Ne. Obrazložitev glasu v osebnem imenu gospod dr. Franc Trček.
Hvala za besedo. Zadeva seveda ni smešna. Kot je rekel gospod Nemec, gre za najpomembnejši zunanjepolitični akt, ki ga seveda v osebnem imenu ne morem podpreti. Ne morem ga podpreti, zato ker ni dovolj premišljen, zlasti v geostrateškem smislu, ne morem ga podpreti, zato ker ne problematizira neenakosti, kot je to že povedal tovariš dr. Vatovec, ne morem ga podpreti tudi, zato ker zapišemo noter, da je Slovenija pomorska država, pa še direktorata nimamo. To smo tam zmanjšali na enih 7 ljudi in je to v Ljubljani, namesto da bi bilo na morju, da ljudje vidijo to pomorskost. In ne morem ga podpreti in glasoval bom proti tudi v znak protesta. Zakaj? Tudi sam sem nekako v Združeni levici padel v to, da pokrivam dobršen del t. i. parlamentarne diplomacije. Glasoval bom tudi proti, ker določeni ljudje, ki so stopili v politiko s profesorskih pozicij, se premalo tega zavedajo. Zlasti govorim o predsedniku Vlade Republike Slovenije, zlasti govorim o finančnem ministru in zlasti govorim tudi o številnih potezah predsednika države Republike Slovenije. Ko gremo v tujino, zastopamo Slovenijo in celo jaz, katerega "nickname" je Nespodobni hasic, ko tehtam besede in razmišljam, kaj bom povedal in tudi zato bom glasoval proti – in upam, če bo ta mandat še naprej ostal, da bo imenovana gospoda in mi vsi ostali malo premislili, preden zinemo, ko gremo v tujino in zastopamo Slovenijo. Imamo celo vrsto težav, številne države, v katere hodimo, številni veleposlaniki in veleposlanice, s katerimi se srečujem in pogovarjam, tudi prihajajo iz držav, ki imajo celo vrsto težav, ampak seveda ne smemo delovati na način učinka blebetala. Če se je Franc Trček naučil osnov diplomacije, pričakujem, da se tudi ostali. Hvala za besedo.
Prehajamo na glasovanje o deklaraciji o zunanji politiki Republike Slovenije v celoti, torej s tistimi amandmaji, ki so bili sprejeti. Glasujemo. Navzočih je 87 poslank in poslancev, za je glasovalo 64, proti 5. [[Za je glasovalo 64.]] [[Proti 5.]] Ugotavljam, da je deklaracija sprejeta. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 12. točko dnevnega reda, to je z drugo obravnavo Predloga zakona o fiskalnem pravilu v okviru rednega postopka. Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 9. 7. 2015. Preden preidemo na odločanje, vas želim opozoriti, da je skladno s tretjim odstavkom 148. člena Ustave Republike Slovenije za sprejetje vsakega amandmaja ter kasneje tudi zakona v celoti potrebna dvotretjinska večina vseh poslancev, to je 60 ali več. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine SDS k 3. členu. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SDS ima mag. Andrej Šircelj.
Hvala lepa, spoštovani predsednik, spoštovana Vlada, predsednik Vlade, minister za finance! V Slovenski demokratski stranki smo vložili amandma k 3. členu tega zakona z namenom, da ta fiskalni zakon in da fiskalna formula postane bolj stabilna, da so njeni učinki bolj stabilni za finančno, gospodarsko, socialno situacijo v državi. Namreč, s to formulo bomo dosegli to, da bodo ob spremembah BDP manjša nihanja na odhodkovni strani. Ta formula je dejansko preizkušena. Preizkušena je že v državi, ki ima v primerjavi z nami in tudi z nekaterimi evropskimi državami, državami predvsem Evropske unije, zelo razvite javne finance, zelo stabilne javne finance, to je Švica. In glede same uresničitve te formule, delovanja te formule ni nobenih težav oziroma ni nekih dilem, ki se pojavljajo pri vseh ostalih formulah. S tem amandmajem bomo seveda zagotovili učinkovitejše delovanje fiskalnega zakona, hkrati bomo zagotovili tudi to, da bo dejansko ta zakon deloval v skladu s 148. členom Ustave Republike Slovenije in da bo zaradi tega življenje ljudi, državljanov in državljank toliko lažje oziroma veliko bolj olajšano in veliko bolj predvidljivo. Predvidljive bodo tudi finančne politike katerekoli vlade, predvidljive bodo zato tudi socialne politike, gospodarske politike, razvojne politike; skratka ta formula in ta naš amandma zagotavlja večjo stabilnost delovanja fiskalnega zakona. Seveda zaradi tega predlagam, da amandma Slovenske demokratske stranke podprete.
Torej, odločamo o amandmaju Poslanske skupine SDS k 3. členu. Glasujemo. Navzočih je 86 poslank in poslancev, za je glasovalo 25, proti 59. [[Za je glasovalo 25.]] [[Proti 59.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine Združena levica k 8. členu. Če ta amandma ne bo sprejet, postane amandma istega predlagatelja k 9., 10. in 15. členu brezpredmeten. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Združena levica Luka Mesec.
Hvala za besedo, gospod predsednik! Bom v bloku razložil amandmaje k 8., 9., 10. in 15. členu, ker gre tukaj za isto stvar, namreč za sestavo Fiskalnega sveta. Fiskalni svet bo po sprejetju, čeprav upamo, da ga ne bo, ampak po potencialnem sprejetju fiskalnega pravila danes postal organ, institucija, ki bo določal triletni proračunski okvir, ki bo določal, kdaj se lahko ob izrednih okoliščinah fiskalno pravilo suspendira, in bo na ta na način v bistvu postal najpomembnejši fiskalni organ, se pravi, najpomembnejši organ, ki določa proračunsko politiko v tej državi. S tem Fiskalni svet ni nek tehničen, tehnokratski organ, ampak je globoko političen organ. Zato se nam zdi trenutna sestava treh članov, ki jih imenuje Vlada, neustrezna in predlagamo, da se sestavo pluralizira, da se jo razširi na pet članov, in da v njej dobijo svoj glas predstavniki različnih sfer družbe; se pravi, tako delodajalcev, kot zaposlenih, kot predstavnikov Vlade, ker se s tem zagotovi vsaj neka osnovna demokratičnost tega organa in zato v bistvu s posegi v te štiri člene predlagamo, da se na ta način sestavo Fiskalnega sveta spremeni. Mi bomo seveda te amandmaje podprli, pričakujemo pa širšo podporo v imenu demokratičnosti. Hvala.
Torej glasujemo o amandmaju Poslanske skupine Združena levica k 8. členu. Glasujemo. Navzočih je 85 poslank in poslancev, za je glasovalo 6, proti 77. [[Za je glasovalo 6.]] [[Proti 77.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Ker amandma Poslanske skupine Združen levice k 8. členu ni bil sprejet, so postali amandmaji istega predlagatelja k 9., 10. in 15. členu brezpredmetni. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine SDS k 11. členu. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SDS mag. Andrej Šircelj.
Hvala lepa. Spoštovani predsednik, Vlada, kolegi in kolegice! Slovenska demokratska stranka predlaga amandma, s čimer bi dala Fiskalnemu svetu dejansko večjo vlogo. To je prava zadeva. Namreč, po predlogu koalicije oziroma Vlade dejansko pri nadzoru nad finančno politiko, gospodarsko, socialno politiko itn. zelo aktivno sodeluje Vlada in Vlada nadzoruje tako rekoč sama sebe. Pravzaprav Vlada pri tem, da bi se dejansko uresničeval ta zakon, nima nadzornika. To naj bi bil seveda Fiskalni svet, vendar je z vsemi amandmaji, ki so predlagani, dejansko Fiskalni svet postal nek posvetovalni organ Vlade, ki ne bo imel neke posebne vloge. Morda bo seznanil s kakšnim svojim mnenjem Državni svet, Vlada bo poslala tudi Državnemu zboru mnenje o tem, kaj je dejansko napisal. Da pa bi imel neko vlogo, ki bi zagotavljala učinkovitost nadzora nad Vlado, tega ne bo imel. Prav tako je z našim predlogom tudi zagotovljeno, da bo Fiskalni svet in da bo seveda tudi vladna politika delovala v skladu z ustavo, 148. členom Ustave, medtem ko Vlada in koalicija predlagata, da je vse ukrepe, ki bodo sprejeti, treba gledati v luči Pakta za stabilnost in rast. Seveda je razlika med Paktom za stabilnost in rast in Ustavo. O tem smo že govorili. Ustava dejansko določa, kaj pomeni fiskalno pravilo, določa seveda tudi, da morajo biti prihodki in odhodki brez zadolževanja izenačeni, medtem ko pa Pakt za stabilnost in rast tega ne določa. In tukaj seveda menimo, ocenjujemo v Slovenski demokratski stranki, da je zaradi tega mogoče, da bo Zakon o fiskalnem pravilu v nasprotju z Ustavo, s tem bi seveda tudi ta dvom vsaj deloma omilili. Zato predlagamo v Slovenski demokratski stranki, da, prvič, zagotovi vlogo Fiskalnega sveta kot nadzornika nad Vlado, in drugič, seveda, da zagotovi, da bo Fiskalni svet in fiskalni zakon deloval v skladu z ustavo. Hvala lepa.
Torej odločamo o amandmaju Poslanske skupine SDS k 11. členu. Glasujemo. Navzočih je 86 poslank in poslancev, za je glasovalo 24, proti 60. [[Za je glasovalo 24.]] [[Proti 60.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine Združena levica k 12. členu. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Združena levica Luka Mesec.
Hvala, gospod predsednik, še enkrat za besedo. V Združeni levici nas, kot smo danes čez cel dan poudarjali, skrbi, kakšne posledice bo imelo fiskalno pravilo za socialno državo. Namreč, po vseh študijah, ki smo jih oziroma po vseh izračunih, ki smo jih videli v simulaciji finančnega ministrstva lahko pričakujemo zelo hude reze v javno porabo, pri čemer bodo lahko ogroženo udejanjanje socialnih pravic, ki so v Sloveniji zagotovljene z 2. členom Ustave. Zato s posegom, z amandmajem k 12. členu dodajamo v Zakon o fiskalnem pravilu novo varovalko, in sicer novo izjemo pri uporabi fiskalnega pravila. Določamo, da se lahko fiskalno pravilo suspendira tudi v primeru, če Fiskalni svet ugotovi, da bo zaradi predvidenih rezov v proračunskem okviru treba zarezati v socialne pravice do te mere, da bo ogroženo pač njihovo udejanjanje. Tukaj bi predstavnike Vlade in tudi drugih političnih strank želel spomniti na 103. člen ustanovne listine Organizacije združenih narodov, ki pravi naslednje, citiram: "Če je navzkrižje med obveznostmi članov Združenih narodov po tej ustanovni listini in med njihovimi obveznostmi po kateremkoli drugem meddržavnem dogovoru, prevladujejo njihove obveznosti po tej ustanovni listini." To z drugimi besedami pomeni, da je 2. člen Ustave, ki zagotavlja socialne pravice, nad 148. členom Ustave, v katerem je določeno fiskalno pravilo oziroma še drugače; država je najprej dolžna poskrbeti za socialne pravice, šele potem pa za Pakt za stabilnost in rast, ki je tukaj definiran kot nek drug meddržavni dogovor. Zato računamo, da se bomo ustanovne listine Organizacije združenih narodov držali in bomo v fiskalno pravilo vgradili to varovalko, da ne bo slučajno fiskalno pravilo ogrozilo socialnih pravic državljanov in državljanov. V Združeni levici bom seveda ta amandma podprli.
Obrazložitev glasu v lastnem imenu dr. Franc Trček.
Hvala za besedo. Žalosti me, da sem očitno edini. Te uradne dokumente naše hiše sodelavke in sodelavci poznate. Poznate tudi ta znak oziroma nekdo bi rekel logo. Priznam, da se vsak dan, dobesedno vsak dan, tudi ob sobotah in nedeljah, vsaj nekajkrat na dan zazrem v ta logo in si ga preberem, kaj piše tukaj. Saj veste, 1. člen je ustaven in tukaj zgoraj desno ali pa levo, če gledam, da vam kaže, piše, "Slovenije je pravna in socialna država". Zakaj je fiskalno pravilo, o katerem danes govorite kot o svetem gralu in ga povezujete z gospodinjstvom, pa z avtomobili, o tem bom več govoril, ko bom obrazlagal svoj glas, nevarno zlasti za ta drugi del 2. člena Ustave, smo že večkrat razložili, ker boste v tej vezani kupčiji fiskalno pravilo sprejeli. Upam, da premorete vsaj toliko empatičnosti in odgovornosti do ljudstva, da boste podprli naš amandma in vgradili to varovalko, da fiskalno pravilo ne bo povozilo socialne države Republike Slovenije. Seveda bom glasoval za. Hvala za besedo.
Torej odločamo o amandmaju Poslanske skupine Združena levica k 12. členu. Glasujemo. Navzočih je 86 poslank in poslancev, za je glasovalo 6, proti 80. [[Za je glasovalo 6.]] [[Proti 80.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine Združena levica k 16. členu. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Združena levica Luka Mesec.
Hvala še enkrat. Z amandmajem k 16 . členu v Združeni levici predlagamo, da se prvi proračun v skladu s fiskalnim pravilom pripravi šele leta 2017, in sicer za leto 2018. Zakaj, smo danes večkrat slišali v razpravi, tudi z druge strani, in sicer v vladni neenačbi fiskalnega pravila, ki bo obveljala, če bo pravilo danes uveljavljeno, bodo v prihodnjih treh letih, se pravi 2016, 2017 in 2018, potrebni precej veliki rezi oziroma krčenje proračunske porabe. Zavedati se moramo, da se naše gospodarstvo šele pobira iz krize, da je rast trenutno izjemno krhka in da mnogi mediji svarijo pred možnostjo tretje recesije. Če tukaj še tvegamo, da z zamrzovanjem ali celo krčenjem javne porabe po fiskalnem pravilu hladimo gospodarsko rast v tako odločilnih časih, lahko proizvedemo rezultat, da bomo gospodarsko rast ubili in da se bo Slovenija še naslednja leta kobacala v krizi, iz katere smo se zdaj, v letu 2014 po dolgih letih končno vendarle izkopali in vidimo neko luč na koncu tunela. Zato predlagamo, da se uveljavljanje fiskalnega pravila zamakne, to ni v nasprotju z mednarodno pogodbo, ki smo jo podpisali, in sicer da se prvo fiskalno pravilo oziroma prvi proračun pripravi v letu 2017 za 2018. S tem si, prvič, kupimo čas za naše gospodarstvo, za to, da utrdimo gospodarsko rast v naslednjih letih, drugič pa, mogoče si kupimo tudi čas, da se pakt stabilnosti v Evropi postavi pod vprašaj. Namreč, če še enkrat citiram ministra Mramorja, ki sem ga danes že enkrat, citiram: "Evropski pakt stabilnosti je izjemno omejujoč in je zato sam predmet mnogih diskusij in tukaj je veliko vprašanje v Evropi, ali je sploh ustrezen, posebej glede na razliko v rasti med ZDA, ki so ga zavrnile kot neprimernega, pa imajo svojo denarno politiko in zdaj je tam rast okrog 4 % bruto domačega proizvoda, in EU, kjer je zdaj rast približno 0,8 % domačega proizvoda. Če si kupimo dve dodatni leti, mogoče dobimo tudi čas, da si Evropa premisli glede svojih navodil članicam glede vodenja fiskalne politike. Vsekakor pa bomo predvsem naredili veliko uslugo našemu gospodarstvu v naslednjih dveh, treh letih, ker bo imelo bistveno več prostora za dihanje kot sicer. Zato bomo seveda v Združeni levici ta amandma podprli. Hvala.
Torej odločamo o amandmaju Poslanske skupine Združena levica k 16. členu. Glasujemo. Navzočih je 86 poslank in poslancev, za je glasovalo 6, proti 80. [[Za je glasovalo 6.]] [[Proti 80.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Zaključili smo z odločanjem o amandmajih. S tem zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ker v drugi obravnavi amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili sprejeti, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Obveščam vas tudi, da bo na podlagi tretjega odstavka 148. člena Ustave Republike Slovenije zakon sprejet, če bosta zanj glasovali vsaj dve tretjini vseh poslancev, to je šestdeset ali več. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Združena levica Luka Mesec.
Hvala za besedo, gospod predsednik. V simulaciji finančnega ministrstva, kjer je prikazano, kakšne učinke na javno porabo in na gospodarsko rast bi fiskalno pravilo imelo, če bi ga uveljavljali v preteklih letih, lahko vidimo naslednje zadeve: v letu 2002 je Slovenija imela 3,8-odstotno gospodarsko rast in 600 milijonov evrov proračunskega primanjkljaja. Če bi fiskalno pravilo v tem letu veljalo po formuli oziroma neenačbi, ki jo je predlagala Vlada, bi moral proračun v tem letu imeti 100 milijonov presežka, se pravi razlika bi morala biti 700 milijonov, sedemstomilijonski rezi bi bili v tem letu potrebni. Kar pomeni, da so v tem letu, recimo, denarne socialne pomoči v državi znašale 350 milijonov in če bi jih vse ukinili, bi bili šele na polovici potrebnega fiskalnega napora, da zadostimo neenačbi, predlagani v tem zakonu. Kakšne učinke na javno zdravstvo, šolstvo in socialo bi to imelo, si lahko predstavljate sami. Dalje, v tem letu je Slovenija beležila 3,8-odstotno gospodarsko rast in to ni nepovezano s proračunskim primanjkljajem. Če bi teh 700 milijonov izvzeli iz javne porabe in če bi bil multiplikator takšen, kot je bil med krizo, se pravi 1,7, bi v letu 2002 imeli po naših okvirnih izračunih 3-odstotno manjšo gospodarsko rast, se pravi, rast ne bi bila 3,8-odstotna, ampak 0,8-odstotna. In dalje, v tem letu se dolg ni povečal, ampak se je skozi obdobje relativno zmanjševal, glavna razloga pa sta bila; prvič, gospodarska rast, namreč javni dolg se vedno meri v razmerju do bruto domačega proizvoda, in pa zmerna inflacija. To sta tudi edina zgodovinsko preverjena načina za kratenje javnega dolga, nobena država razen mogoče Ceauşescove Romunije, ki je šla tako daleč, da je racionalizirala porabo jajc, se ni izkopala iz javnega dolga na način varčevanja, brez da bi seveda povzročila katastrofo, kakršno so v tisti državi videli. Kot je rekel oziroma lepo napisal dr. Franjo Štiblar, je teorija fiskalnega pravila škodljiva, normativa je neobvladljiva, empirija pa je napačna. To je tudi razlog, zakaj se fiskalna pravila v zgodovini kapitalizma niso uporabljala, posebej ne v državah brez lastne valute, kakršna je Slovenija. Tveganje je enostavno preveliko, v fiskalni formuli ni prostora za ljudi in zato bomo v Združeni levici glasovali seveda proti temu zakonu. Hvala.
Prosim, da med govorom ne motite tistih, ki obrazlagajo svoj glas. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SD gospod Jan Škoberne.
Najlepša hvala, spoštovani predsednik. Ministrski zbor, kolegice in kolegi! Naša temeljna naloga je seveda, da zagotavljamo enake možnosti za vse državljanke in državljane, da zagotavljamo možnost, da vsak ustvari svojo blaginjo in da zagotavljamo skupnosti možnost, da napreduje in se razvija. To lahko počne stabilna država, ki ni niti do vratu zadolžena niti si s preostrimi neracionalnimi rezi ne vzame možnosti, da intervenira ob izrednih primerih, ob izrednih gospodarskih situacijah ali ob dogodkih, na katere tako ali drugače nimamo vpliva. Zato ker je seveda intenca te koalicije, te vlade, predlagatelja in ne nazadnje nas, Socialnih demokratov, da zagotovimo trajnostni razvoj,da zagotovimo možnost, da si v trenutkih krize pomagamo ustvariti pozitivno krivuljo in rast ter da ne zapravljamo brezglavo v trenutkih, ko je ta rast na pohodu, je pomembno, da ta kompromisni predlog fiskalnega pravila danes podpremo. Socialni demokrati smo se za podporo temu predlogu odločili predvsem zaradi tega, ker smo dobili jasna zagotovila, da v primerih, ko bi prišlo do pešanja gospodarske rasti ali do drugih izrednih dogodkov, ta zakon omogoča suspenz pravila in omogoča, da zaščitimo državljanke in državljane, njihov socialni standard ter njihove razvojne priložnosti. Socialni demokrati bomo zakon podprli s petimi glasovi.
Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Nove Slovenije - krščanskih demokratov mag. Matej Tonin.
Spoštovane kolegice in kolegi, če se ozrete okrog sebe in poiščete v svojih vrstah, pa tudi izven svojih vrst, predvsem tiste poslance, ki v tem parlamentu služijo že več kot 2, 3 mandate, in če ste se z njimi pogovarjali, potem vam bodo znali povedati, da so bili v Sloveniji tudi lepši časi. Časi, ko se je v tej dvorani mnogo več pogovarjalo o tem, kako in na kakšen način se bo proračun razdelil in kaj bomo ustvarili. Tisti, ki smo bili izvoljeni leta 2011 in kasneje, smo padli v okoliščine, kjer se moramo ogromno časa ukvarjati in predvsem posvečati temu, kako spraviti naše priložnosti in zmožnosti v dane javnofinančne okvirje. Včasih je to zelo neprijetna služba. Ni najbolj popularno biti politik v današnjih časih. Sprejemali smo že ZUJF, vemo, koliko je bilo gneva, nezadovoljstva, ampak ko bomo gledali z neke časovne perspektive nazaj, bomo ugotavljali, da je bila to prava poteza. Prav tako danes ne bomo nagrajeni ne s političnimi točkami, ne z odobravanjem ljudi, ko bomo sprejeli fiskalno pravilo. Sem pa prepričan, da je to za prihodnost nujno. Kratkoročno bodo seveda ljudje nezadovoljni in morda tudi se bo zdelo, da so kratkoročne negativne posledice, ampak dolgoročno bodo pa zagotovo ti ukrepi dali boljšo prihodnost našim najmlajšim. Zakaj? Ker breme dolga, naš dolg, naše zadolževanje je tako kot snežna kepa. Ko se enkrat začne valiti, se vedno povečuje in povečuje, dokler ni nezaustavljiva. In ko je enkrat ne moreš več zaustaviti, potem pod sabo pokoplje vse, kar pride. To se je zgodilo v Grčiji in mi imamo še eno izmed zadnjih in redkih možnosti, da to snežno kepo ustavimo danes, v tem trenutku. Zato bo Poslanska skupina Nove Slovenije glasovala za fiskalno pravilo.
Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SMC dr. Simona Kustec Lipicer.
Hvala lepa. Želela bi spomniti, da mineva eno leto, odkar so bile izvedene druge predčasne volitve v naši državi. Na teh volitvah smo se kot novinci pojavili s tremi temeljnimi zavezami. Prva zaveza je bila, da bomo spoštovali pravno državo, druga zaveza, da bomo s svojim delovanjem omogočili vzpostavitev novega razvojnega modela, širokega razvojnega modela za to državo, tretja zaveza, da bomo vrnili politično zaupanje v temeljne institucije te države. To vse naslavlja tudi sprejetje fiskalnega zakona danes. Zato bo ta fiskalni zakon dobil 35 zanesljivih glasov Poslanske skupine SMC. Zakaj? Že pred leti je bila sprejeta ustavna sprememba 148. člena Ustave Republike Slovenije, vendar pa po njej ni bilo dovolj politične volje, da bi se tudi realizirala v ustrezen ustavni zakon. To delamo danes. V tej povezavi je ta ustavni zakon pomemben kot okvir, ki bo omogočal ne samo finančni okvir za nadaljnji razvoj našega delovanja, ampak tudi okvir za gospodarski, tudi za socialni in tudi za trajnostni razvoj, stabilizacijo, pa najprej našega delovanja. Tretja zadeva. To, kar delamo danes, vrača tudi kredibilnost in poslanstvo političnih strank v demokratičnih sistemih. Vrača v smislu odgovornega delovanja za svoje državljane in za državo. Podpora torej Poslanske skupine SMC je odraz zaveze za skrben odnos do naše države in njenih državljanov v njenih dobrih in tudi slabih časih. Hvala lepa.
Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SDS mag. Andrej Šircelj.
Hvala lepa. V Slovenski demokratski stranki smo že od nekdaj trdili, da mora država potrošiti toliko, kot ustvari. Zaradi tega in s tega izhodišča je dejansko nastala tudi sprememba 148. člena Ustave. Slovenska demokratska stranka je na podlagi tega člena dvakrat vložila zakon o fiskalnem pravilu v parlamentarni postopek, vendar zaradi takšnih ali drugačnih razlogov, morda tudi političnega prestiža, takrat zakon ni bil podprt in je bil dejansko zavrnjen tako s strani prejšnje koalicije kot s strani zdajšnje koalicije. Tisti zakon, ki je bil predlagan, je temeljil na rešitvah, ki so dejansko bile že proučene in ki so že delovale tudi v drugih državah. Mi smo tudi v sedanjem postopku želeli ta zakon izboljšati. Sodelovali smo s pripravljavci zakonov, vendar naši predlogi, naši temeljni predlogi niso bili uslišani, niso bili sprejeti. Ni bilo sprejeto to, da bi ta zakon temeljil na rešitvah, ki bi zagotavljale večjo stabilnost finančne politike in s tem večjo stabilnost in gotovost gospodarske in socialne politike. Ta rešitev ni bila sprejeta iz morda vsebinsko gledano meni in nam danes še v popolnosti nepojasnjenih vsebinskih razlogov. Tudi rešitve, da bi dejansko nad vlado, ki mora uresničevati fiskalni zakon, bdel Fiskalni svet v vsej svoji veličini, če želite, v vsej svoji moči, ni bil sprejet. Fiskalni svet bo sam sebi namen, posvetovalno telo, ki ga bo vlada lahko upoštevala, lahko ga ne bo upoštevala, predvsem pa bo "poštar za razpošiljanje mnenj Fiskalnega sveta". Skratka, rešitve, ki bi dejansko zagotavljale večjo operativnost in seveda tudi večjo gotovost ljudi, niso bile sprejete. Zaradi tega v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke ne bomo podprli tega zakona.
Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Zavezništvo mag. Alenka Bratušek.
Fiskalno pravilo je korak, ki nas bo dolgoročno pripeljal v prave javnofinančne okvire. Danes smo lahko poslušali marsikaj, ampak to je dejstvo: dolgoročno lahko porabljamo samo toliko, kot ustvarimo. Ker se zavedamo svoje odgovornosti in ker se zavedamo, da kot politiki lahko in vplivamo na našo prihodnost, predvsem pa na prihodnost naših otrok, bomo vsi štirje poslanci Poslanske skupine Zavezništva ta zakon podprli. Še enkrat pa opozarjam tako ministra kot predsednika, da pot tukaj še ni končana, da bo treba še nekaj korakov, spremeniti poslovnik, spremeniti Zakon o javnih financah in seveda pričakujemo, kot sta nekako obljubila oziroma dala besedo, da bomo tudi pri teh postopkih povabljeni zraven. In na koncu. Od lepih besed ne bo boljše prihodnosti, samo dejanja so tista, ki nas bodo vse skupaj peljala v lepšo in boljšo prihodnost.
Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Desus gospod Franc Jurša.
Hvala za besedo, gospod predsednik. V Poslanski skupini Demokratične stranke upokojencev smo ogromno časa namenili usklajevanju fiskalnega pravila. Zavedali smo se, da je to en od najpomembnejših dokumentov, ki ga bomo sprejemali v letošnjem letu. Za nas je bilo ključnega pomena, da znotraj fiskalnega pravila ne bi bile preveč prizadete najbolj šibke skupine naših prebivalcev. Tu predvsem mislimo na upokojence, prejemnike socialnih pomoči, kakor tudi seveda vse tiste delavce, ki prejemajo minimalne plače. Vemo, da ti učinki kratkoročno ne bodo prizanesljivi. Zavedamo pa se, da dolgoročno sprejetje fiskalnega pravila prinaša uspešnejše dejansko rezultate za državo, za skupnost, v kateri živimo. Moram priznati, da tudi sam razmišljam enostavno in preprosto. Če pogledamo kmečko gospodarstvo, da gospodar vedno ve, da mora in lahko porabi samo toliko, kolikor bo pridelal v tistem letu. Če pogledamo gospodinjstvo mogoče dveh upokojencev, ki imata povprečno pokojnino v Sloveniji, ve točno, koliko sredstev dobi oziroma pokojnin v enem letu in toliko lahko seveda tudi porabi. Zato vam na koncu sporočam, da bo vseh deset poslancev Poslanske skupine Desusa podprlo predlagani zakon oziroma fiskalno pravilo.
Še kakšna obrazložitev glasu? V lastnem imenu, prosim, da se prijavite. Obrazložitev glasu v lastnem imenu Violeta Tomić.
Hvala za besedo. Ne vem, če poznate ljudi, ki vsak dan kupijo hlebec svežega kruha, pa vendar jejo tistega od včeraj, od predvčerajšnjim, zato ker je treba varčevati. Nikoli si ne privoščijo kos svežega hrustljavega, čeprav si ga lahko privoščijo, saj si ga kupijo vsak dan. Meni se taki ljudje smilijo. Fiskalno pravilo, skratka, bo izjemno škodljivo za državo, kajti močno bo omejilo državo pri njenih razvojnih, socialnih in protikriznih ukrepih. V fiskalni enačbi ni prostora za socialno državo, ni prostora za javno zdravstvo, za javno šolstvo, ni prostora za upokojence niti za študente. Kljub temu se na mojo veliko žalost vlada in veliko število naših poslancev odloča ta trenutek, da bo državljanom nadelo prisilni jopič. Osebno ne bom sodelovala pri pokopu socialne države, tukaj si umijem roke in bom glasovala proti fiskalnemu pravilu. Hvala.
Obrazložitev glasu v lastnem imenu dr. Franc Trček.
Hvala za besedo. Začel bom s citatom. "Od tistega hipa dalje, ko je izrečen, pa četudi bi to bilo v najgloblji intimi subjekta, je jezik v službi moči. V njem se neobhodno izrisujeta dve rubriki: avtoriteta trditve, črednost ponovitve." In nadaljuje Roland Barthes v tekstu Učna ura: " … znak je posnemovalen, je čreden; v vsakem znaku spi ta pošast: stereotip ..." Danes smo se ogromno črednosti naposlušali, ogromno stereotipov v fiskalnem pravilu, o Grčiji in še o čem. Mladi gospod iz Socialnih demokratov, pazite iz Socialnih demokratov, je rekel, "dobili smo jasna zagotovila", verjetno ne tako jasna, ker vas vseh šest ne bo glasovalo za – ampak, a se hecate? Kaj so jasna zagotovila, od koga? Financministra? Gospoda Cerarja? Ne vem, lahko ga trola povozi, pa jasnih zagotovil ni več. Če bi resno mislili, bi vsaj podprli naša dva amandmaja, od katerih se prvi nanaša na socialno državo in je varovalka socialne države, drugi pa na gospodarstvo in je varovalka razvoja gospodarstva v času, ko smo izplezali iz recesije. To je tista radikalnost Združene levice. Združena levica je socialna država in gospodarstvo. In te radikalnosti se vi, gospoda, bojite. Jaz se bom jutri lahko pogledal v ogledalo; vi, številni se pa jutri, pojutrišnjem itn. – ne vem, če se boste lahko. Seveda bom glasoval proti, ker navsezadnje bom še jaz delno patetičen, gre tudi za otroke. Hvala.
Obrazložitev glasu v lastnem imenu gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa, gospod predsednik. Gospe in gospodje! Moj pritisk na tipko "za" pri glasovanju o predlogu Zakona o fiskalnem pravilu bo zato, ker želim, da nocoj končno, po dolgem času implementiramo tako imenovani fiskalni pakt. Zakaj ga moramo implementirati? Zato, ker v Ustavi in v logotipu Državnega zbora piše, "Slovenija je pravna in socialna država". In pravna država mora spoštovati mednarodne pogodbe. Danes gre torej za četrti korak. Prvi korak je bil 2. marca 2012, ko je v imenu Republike Slovenije gospod Janez Janša, takratni premier, podpisal pogodbo o stabilnosti, o usklajevanju in upravljanju v ekonomski in monetarni uniji med 25. državami članicami Evropske unije ali krajše, Pogodbo o fiskalnem paktu, ki jo je ratificiral slovenski Državni zbor, torej ta hiša, aprila meseca leta 2012. In to je bil že drugi korak, ratifikacija. Tretji korak, 23. maja 2013, ko je bila izglasovana ustavna sprememba 148. člena Ustave Republike Slovenije. In danes smo torej v sklepni fazi implementacije pogodbe. Kaj je namen pogodbe? Namen pogodbe je okrepiti gospodarski steber gospodarske in denarne unije z nizom pravil za krepitev proračunske discipline, s fiskalnim utrjevanjem, krepitvijo usklajevanja gospodarskih politik in izboljšanjem upravljanja območja evra ter obenem s tem podpreti cilje za zagotavljanje vzdržne rasti zaposlovanja, konkurenčnosti in socialne kohezije. To je vsebina pogodbe oziroma tudi vsebina današnje četrte faze implementacije fiskalnega pakta. Zato potrebujemo, država potrebuje ta dokument.
Obrazložitev glasu v lastnem imenu Jernej Vrtovec.
Spoštovane kolegice in kolegi, spoštovani gospod predsednik! Ekonomija prekomernega trošenja in posledično ekonomija zadolževanja dokazano ne deluje. Ta trenutek se lahko prepričamo na primeru grške tragedije. Prav zaradi tega potrebujemo fiskalno pravilo. Zaradi tega bom jaz tudi danes podprl izvedbeni zakon o fiskalnem pravilu. Gre torej za lastne zaveze, za lastno samoomejitev, da bomo porabili le toliko, kot bomo ustvarili. Gre za ekonomijo slehernega gospodinjstva, ki jo vsi izmed nas zelo dobro poznamo. Spoštovani kolegice in kolegi! Poudarjam, če omejitev pri trošenju ni, če logika fiskalnega pravila odpove, sledi izguba ekonomske suverenosti, sledi bankrot. Zaradi tega bodimo odgovorni ne samo do nas, ampak do naših poslednjih rodov, ki bodo te naše zapitke plačevali. V preteklosti Republika Slovenija ni bila odgovorna in je prekomerno trošila. Zaradi prekomernega trošenja danes zgolj za obresti plačujemo milijardo sto milijonov evrov. To je nekaj manj kot na celotni letni ravni namenimo za pokojnine. Spoštovani gospe in gospodje! Ker si ne želim, da bodo moji otroci odplačevali našo prekomerno trošenje, bom izvedbeni zakon podprli. Najlepša hvala.
Obrazložitev glasu v lastnem imenu Matjaž Hanžek.
Hvala lepa. Slovenija je res prekomerno trošila, ampak nekateri so prekomerno trošili. Vemo, da so nekateri se za sto milijonov, dvesto milijonov in tako naprej zadolžili, naredili luknjo za nekaj milijard, ki jo je država pobrala, davkoplačevalci to plačujemo. To je tisto gospodinjstvo, na katerega jaz ne pristanem; eni imajo pravico prekomerno neskončno prekomerno trošiti, drugi imajo pa dolžnost to plačevati in fiskalno pravilo bo to povedalo. Ko bo čez nekaj let – kot je popolnoma zanesljivo, ker to tako funkcionira neoliberalno kapitalistično gospodarstvo, kjer država ne sme kontrolirati potrošnje na svobodnem trgu – spet ogromna bančna luknja, desetine in stotine podjetij bo zadolženih, država bo spet prevzela, recimo, štiri milijarde dolgov tega in seveda fiskalno pravilo bo reklo, da tega ne moremo popraviti drugače, odločiti se, ali bomo sanirali banke – kar bomo zanesljivo naredili, ker banke so na prvem mestu, kar pomeni, da bomo ukinjali zdravstvo, šolstvo, kulturo, izobraževanje, zniževali pokojnine in ker pač ne bo denarja za zdravstvo, šolstvo in tak naprej, bomo tudi to lepo počasi privatizirali. In to je cilj tega fiskalnega pravila. Hvala lepa.
Obrazložitev glasu v lastnem imenu Miha Kordiš.
Hvala za besedo, predsedujoči. Fiskalno pravilo naj bi služilo ko neka varovalka pred dolžniško krizo, ampak v Združeni levici mu nasprotujemo zaradi tega, ker ta trditev, da je fiskalno pravilo varovalka in edina varovalka pred dolžniško krizo, preprosto ne pije vode. Ta zavrnitev vladne fiskalne neenačbe vsekakor ne pomeni bankrota, kot smo lahko to danes slišali, pomeni pa tudi, da fiskalno pravilo ni neko nevtralno orodje, ampak se umešča v del neke neoliberalne strategije za zmanjševanje javnega sektorja in povečevanje deleža kapitala v dejavnostih neke družbe. Zelo konkretno, govorimo o poblagovljenju, o modifikaciji, govorimo o manj javnega dobrega in o več komercialno plačljivih storitvah. Minister za finance je priznal med drugim, da je fiskalno pravilo ekonomska sporna rešitev in da je še zlasti problematično v državi, ki nima svoje denarne politike, sploh če govorimo o denarni politiki nekega sistema, ki je v resnici prilagojen močnim državam – v primeru evra se pogovarjamo o Nemčiji, ki ima v evro coni v rokah škarje in platno – in ta monetarna politika gre kontra interesom Slovenije in v interese Nemčije. Dodatno bi rad naslovil to, da je Slovenija daleč od bankrota. Slovenska družba in gospodarstvo vsaj od leta 2011 naprej ustvarjata več, kot porabita. Lani je bil na primer presežek plačilne bilance že 2,2 milijardi evrov. Trditve o tem, kako je država gospodinjstvo in kako živimo preko svojih zmožnosti, zato seveda ne držijo. Če bi problem dolga reševali po naravni poti, tako kot se je to, recimo, zgodilo po letu 2002, z ekonomsko rastjo in večjimi prihodki, fiskalnega pravila pač ne bi potrebovali. Kljub velikemu zunanjemu presežku, ki bo leta 2016 presegel 6,3 % bruto družbenega proizvoda, vlada ne namerava povečevati prihodkov z nekimi pravičnimi davki, na primer z davkom na dobiček. Jaz bom proti tej škodljivi politiki. Hvala.
Obrazložitev glasu v lastnem imenu gospod Janko Veber.
Spoštovani! Zakona o fiskalnem pravilu ne bom podprl iz razlog, ker smo še pred kratkim trdili, da Slovenija lahko sama reši svoje probleme in zato smo tudi omejili razpis referenduma v Sloveniji in banke dobesedno zalili z milijardami evrov. In, kaj počnemo danes? Namesto da bi nadaljevali to pot, mi vežemo fiskalno pravilo na evropske predpise, evropski predpisi pa, spoštovani, rešujejo velike države. Poglejte primer Grčije, velike države so Grčiji dodeljevale kredite brez zavarovanj, s spremembo evropskih predpisov so prenesli te obveznosti na nas. S fiskalnim pravilom bo Slovenija dejansko postala periferna država, če hočete provinca velikih držav in na francosko-nemškem vlaku bomo zgolj poleno, ki ga bodo lahko skurili kadarkoli. Prepričan sem tudi, da z ustavno večino lahko fiskalno pravilo sprejemamo samo v razmerah izjemne gospodarske rasti, izjemno stabilnega finančnega sistema in velikega blagostanja naših prebivalcev. In kaj imamo v Sloveniji? 410 tisoč ljudi na robu socialne vzdržnosti in to lahko rešimo samo z gospodarsko rastjo ob učinkoviti podpori bančnega sistema. In, kaj mi počnemo? Prodajamo agroživilsko verigo tujcem, Družba za upravljanje terjatev bank prodaja turizem tujcem – torej, narave ne smemo tržiti – in 11-milijardno premoženje nima obravnavan javnofinančni vidik, poleg tega prodajamo oziroma ne zgradimo Luke Koper, da bi izkoristili svoje geostrateški položaj, prodajamo Telekom in tudi Evropska komisija nam onemogoča učinkovito financiranje bank oziroma kreditiranje bank našega gospodarstva. Kaj delamo z bankami? Podarili smo Novo Kreditno banko ameriškemu skladu in tudi Poštno banko in ta sklad je že napovedal prevzem slovenskega bančnega sistema. Torej, spoštovani, razvoj Slovenije bo odvisen od ameriškega vlaganja preko bančnega sistema in to ne bo polnilo državnega proračuna, ne bo polnilo občinskih proračunov, ne bo polnilo [[izklop mikrofona]].
Obrazložitev glasu v lastnem imenu [[…]]Dr. Franc Trček, izrekam vam opomin. Obrazložitev v lastnem imenu dr. Matej T. Vatovec.
Hvala, gospod predsednik! Minister Mramor je danes povedal nekaj pomenljivih stvari v svojem ekspliceju k izvedbenemu zakonu o fiskalnem pravilu. Navedel je nekaj možnosti za izhod iz krize. Ena je ta, da seveda se sprejme nekaj takšnega, kot je fiskalno pravilo, drugo je izdaja oziroma tiskanje novega denarja, tretja je neka kombinacija. Slovenija, ker seveda nima lastne valute in nima nobenega drugega vpliva, ji ostane samo to, da izvede fiskalno pravilo. Toliko o tej politiki, kako rešiti to krizo. Poleg tega je ponovil nekaj, kar je povedal že januarja, in to je, da evropski pakt stabilnosti je za Nemčijo mnogo primernejši kot za Slovenijo, in dalje, da je denarna politika Evropske centralne banke v bistvu usmerjena v ekonomske razmere Nemčije, ne pa za Slovenijo. Kar bo fiskalno pravilo prineslo, je zgolj to, da bo pravzaprav razsulo slovensko gospodarstvo, posledično demontiralo slovensko socialno državo in pahnilo na rob tiste, ki že zdaj živijo na pragu ali pod pragom revščine, in tiste, ki so nekoliko nad tem pragom, potisnilo na ta prag ali pod ta prag. Zaradi tega, ker je to dolgoročno škodljiva politika tako za Slovenijo, predvsem kot za njene prebivalce, bomo v Združeni levici glasovali proti oziroma v svojem imenu glasujem proti.
Obrazložitev glasu v lastnem imenu mag. Andrej Šircelj.
Ja, hvala lepa! Jaz za razliko od predhodnikov mislim, da je v splošnem koristno za državo, da potroši toliko, kot ustvari, brez zadolževanja in da dolgovi niso temelj zadolževanja – da dolgovi niso temelj rasti, se opravičujem. Tega zakona o fiskalnem pravilu pa ne bom podprl zato, ker, prvič, ne daje optimuma predvsem v smislu izračunavanja odhodkov v primeru padca gospodarske rasti za 0,1 %. Takrat bodo odhodki padli za 0,5 % bruto družbenega proizvoda, z drugimi besedami, za polovico socialnih prispevkov bo treba črtati odhodke, kar je preveč. Morda tudi pokojnine, kar je preveč. Zaradi tega je seveda ta zakon neoptimalen in zaradi tega dejansko pomeni večjo restrikcijo, kot bi jo bilo treba, če bi imeli tukaj neko drugo formulo. To je seveda v takšnem primeru, ki se Sloveniji lahko zgodi. In druga zadeva. Slovenija je pravna država in Ustava je nad vsemi drugimi akti, ne pakt stabilnosti in rasti. Ustava določa, kakšna mora biti finančna politika in tukaj se ta zakon naslanja dejansko na pakt stabilnosti in rasti. Zaradi tega ker bo v določenem primeru ta zakon preveč restriktiven tako na področju sociale, pokojnin in tako naprej, ker ta formula to zagotavlja, zato zaradi prevelike restriktivnosti jaz ne podpiram tega zakona.
Očitno je še en krog obrazložitev v lastnem imenu. Prosim, da se prijavite. Obrazložitev glasu v lastnem imenu Luka Mesec.
Hvala za besedo. "Dolg je greh, njegovo odplačevanje je kesanje z odpustki." To je bila predpostavka moralnih filozofa Smitha, Locka in Hummesa. Na drugi strani je John Stuart Mill zapisal: "Zadolževanje je smiselno, če je doseženi donos iz izposojenih sredstev višji od obrestne mere za posojilo." Prvemu nauku moralnim filozofom danes sledi nemška politika z Wolfgangom Schäublom na čelu in ostale evropske države, drugemu nauku sledi anglosaški svet, predvsem Združene države Amerike. Razlike so očitne. Združene države Amerike so se iz krize pobrale leto po njenem izbruhu, njihov BDP je danes 8 % večji, kot je bil pred izbruhom krize. Evropska unija ni doživela samo ene recesije, ampak je umetno sprožila še drugo zaradi svojega načela, da je dolg greh in da ga je treba plačevati z odpustki, torej zategovati pasove, in smo po osmih letih od izbruha krize še vedno en odstotek pod ravnjo BDP, ki smo ga dosegali pred krizo. Skratka, razlika med prvim in drugim načelom, med tem, ali bomo sledili moralni teologiji ali bomo sledili neki racionalni ekonomiji, je v osmih letih krize 9 % BDP. In o tem se odločamo danes. Kot socialist lahko pogledam na svet tudi skozi ta pragmatična kapitalistična očala in tudi, ko pogledam na svet skozi pragmatična kapitalistična očala, vem, katero, če uporabim priljubljeno frazo, katero gospodinjstvo, če bi se odločali, po katerem načelu bo delovalo, bo bogatejše. Zato se bom seveda odločil proti temu, da se v 21. stoletju ravnamo po načelih moralne filozofije. Druga zadeva – samo kot fusnota – Ko so začeli v Grčiji reševati krizo javnega dolga z varčevanjem, leta 2010, je bil njen dolg 120 % BDP, danes je 180. Toliko o uspešnosti tega reševanja. Hvala.
Še kakšna obrazložitev glasu v lastnem imenu? Ne. Torej prehajamo na odločanje o Predlogu zakona o fiskalnem pravilu v celoti. Obveščam vas, da bo na podlagi tretjega ostavka 148. člena Ustave RS zakon sprejet, če bosta zanj glasovali vsaj dve tretjini vseh poslancev, to je 60 ali več. Glasujemo. Navzočih je 87 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 62, 7 pa jih je bilo proti. [[Za je glasovalo 67.]] [[Proti 7.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. Postopkovno dr. Franc Trček, izvolite.
Spoštovani predsedujoči, ker ste meni dali opomin, ker sem prej ploskal, naj bo poslovnik za vse enak in pričakujem, da daste vsem, ki so sedaj ploskali, opomin. Hvala za besedo.
S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Matjaž Hanžek, postopkovno.
Predsednik, jaz pa zahtevam oziroma protestiram proti neenakemu obravnavanju poslancev, ki smo vsi enaki; eni za ploskanje dobijo opomin, drugi za ploskanje ne dobijo opomina. Hvala.
Nadaljujem s prekinjeno 13. točko dnevnega reda, to je z drugo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o izvajanju carinskih predpisov Evropske skupnosti v okviru rednega postopka. Ker drugi obravnavi amandmaje k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da je bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 87 poslank in poslancev. Za je glasovalo 87, nihče pa ni bil proti. [[Za je glasovalo 87.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinejo 17. točko dnevnega reda, to je z drugo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o gospodarskih družbah v okviru rednega postopka. Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 10. 7. 2015. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine SDS k 2. členu pod točko 1. Glasujemo. Navzočih je 86 poslank in poslancev. Za je glasovalo 30, proti pa 55. [[Za je glasovalo 30.]] [[Proti 55.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine SDS k 2. členu pod točko 2. Glasujemo. Navzočih je 87 poslank in poslancev. Za je glasovalo 20, proti pa 60. [[Za je glasovalo 20.]] [[Proti 60.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanskih skupin SMC, DeSUS in SD k 2. členu. Glasujemo. Navzočih je 86 poslank in poslancev. Za je glasovalo 62, proti pa 1. [[Za je glasovalo 62.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine SDS k 2. členu pod točko 4. Glasujemo. Navzočih je 83 poslank in poslancev. Za je glasovalo 27, proti pa 55. [[Za je glasovalo 27.]] [[Proti 55.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine SDS k 2. členu pod točko 5. Glasujemo. Navzočih je 85 poslank in poslancev. Za je glasovalo 24, proti pa 54. [[Za je glasovalo 24.]] [[Proti 54.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine Nova Slovenija k 2. členu. Če bo ta amandma sprejet, postane amandma Poslanske skupine Združena levica k 2. členu pod točko 7 brezpredmeten. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov ima mag. Matej Tonin.
Morda bomo nekoč Združeni krščanski demokrati, tudi to je mogoče. Združena desnica, tako ja. Naš amandma predlaga zelo konkretno stvar, in sicer predlog zakona predvideva, da če nekega podjetnika dobijo, da je dvakrat v treh letih kršil zakonodajo in da ga je pri tem dobila inšpekcija oziroma Finančna uprava oziroma da mu je država dokazala kriminalno dejavnost in mu zaprla podjetje. Torej, če skrajšam in zelo poenostavim, če gre za podjetnika, ki so ga dobili pri nepravilnostih, pri kriminalnih dejavnostih in mu podjetje zaprli, potem zdaj ta novi zakon predvideva, da eno leto ne sme ustanoviti podjetja. Naš amandma pa predlaga, da se to podaljša na tri leta. Torej, gre za daljšo in ostrejšo kazen za tiste, ki ne spoštujejo pravila igre, ki so slabi podjetniki in ki dobrim in poštenim podjetnikom delajo škodo. Ta amandma ne škoduje dobrim podjetnikom, iz igre pa izločuje slabe in kriminalce. Prepričan sem, da ničesar ne tvegate, tudi če ste koalicijsko usklajeni, če ta amandma podprete.
Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Združena levica ima dr. Matej T. Vatovec.
V Združeni levici bomo amandma Poslanske skupine Nove Slovenije podprli, ker je v velikem delu podoben tistemu, ki smo ga tudi mi vložili, se pravi, za tista podjetja, ki so ugotovljeno kršila delavske pravice, bi morali to prepoved ponovne ustanovitve podjetja podaljšati z enega leta na tri To je nek minimum, ki seveda kaznuje takšne prakse in bi tudi vnaprej odvračalo ljudi, ki so lastniki takšnih podjetij, da bi taka početja še naprej delali. Tako bomo v Združeni levici podprli ta amandma Nove Slovenije.
Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Zavezništvo gospod Jani Möderndorfer.
Bom zelo kratek, ker ob tej uri mislim, da te več nobeden ne posluša. Mi bomo podprli, ker je konsistenten predlog. Hvala.
Torej glasujemo o amandmaju Poslanske skupine Nove Slovenije k 2. členu. Glasujemo. Navzočih je 86 poslank in poslancev, za je glasovalo 37, proti 47. [[Za je glasovalo 37.]] [[Proti 47.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine Združena levica k 2. členu. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Združena levica dr. Franc Trček.
Hvala za besedo, predsedujoči. Najbolj na kratko povedano, ker smo bili zelo blizu tega, da bi ta amandma sprejeli, bomo ponovili vajo v slogu. Mogoče se bo kdo premislil. Res prihajamo iz najbolj različnih ideoloških pozicij. Koalicija naša versus Nova Slovenija, ampak očitno se edini zavzemamo za gospodarstvo. Imamo seveda različne poglede na to o lastništvu, o ekonomski demokraciji itn. Vsebina amandmaja je skoraj da identična. Lastnikom podjetij, ki grobo kršijo delavske pravice podaljšujemo to kazen, če se tako izrazim, z enega na tri leta. Že to, da je v predlogu zakona ta penalizacija tako nizka, zgolj enoletna, zelo jasno izkazuje ideološko podstat sedanje koalicije in tudi dokaj neresnost tega zakonskega predloga. Danes sem se na veliko poslušal metaforo o gospodinjstvu. Če pogledamo na gospodarstvo skozi to metaforo, da vam bo razumljivo, slovensko gospodarstvo je že dvajset let disfunkcionalno gospodinjstvo. Zelo disfunkcionalno gospodinjstvo, številnim to odgovarja, številni so se tukaj zelo lepo globoko v kozarce marmelade namočili. Prej smo govorili o preiskovalki. Sam osebno bi bil bolj naklonjen avstrijskim praksam, ker sem bližje Avstriji, ker ko sem zadnjič preverjal te zakone, je ta penalizacija petletna, ampak ker to verjetno ne bi šlo čez, smo – verjetno tudi v Novi Sloveniji – podobno nekako razmišljali, in če niste podprli njihovega predloga, ni tako še pozno, kolega Jani, lahko še malo razmislimo. Če rabite več razmisleka, lahko proceduralno predlagam pol ure pavze, da si ga vzamete, in upam, da boste podprli naš predlog amandmaja. Hvala za besedo.
Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Nove Slovenije - krščanskih demokratov mag. Matej Tonin.
Malokdaj se zgodi, da sta Nova Slovenija in Združena levica usklajeni. Se pa tudi. Poglejte, ta predlog, ki smo ga vložili mi oziroma ki so ga vložili tudi v Združeni levici, je dejansko že omiljen. V tisti prvi varianti, ko smo mi šli na odbor z amandmajem, je bila kazen pet let, pa so potem pravniki – to zelo dobro poslušajte, ker vam bo morda olajšalo temo, da zdaj v drugi rundi vendarle pridemo do ugodnega rezultata – so pravniki dejali, da 5 let je preveč in da ne bi mogli tega nadzirati in niti ne uveljavljati. Ampak 3 leta je pa zadeva v redu in lahko špila v skladu z našo zakonodajo in je nomotehnično v redu. Tukaj gre za popolnoma preprosto politično vprašanje, ali smo zdaj kot zakonodajalci pripravljeni dati tistim, ki kršijo pravila in ne igrajo v skladu s pravili, nekoliko strožjo kazen, da bo ta poučna, ali smo na strani tistih, ki smo nekoliko milejši. Jaz sem dejal, da v Novi Sloveniji ne poznamo milosti za tiste, ki izigravajo sistem. Povedal sem, da to kaznujemo tiste podjetnike, ki so bili že dvakrat zaloteni s strani inšpekcije, da so kršili zakonodajo oziroma da jim je država zaradi kriminalne dejavnosti podjetje zaprla. Zelo po domače povedano. Torej mi zdaj kaznujemo najhujše prekrškarje. Še enkrat poudarjam, resnično ne vidim, kaj bi tukaj vi, kot koalicija izgubili, bi dali pa zelo močno sporočilo, da se v Sloveniji ne splača več goljufati. In tukaj mislim, da se splača iti preko koalicijskih dogovorov, ker bo sporočilo, ki ste ga dali poštenim podjetnikom, zelo koristno in zelo pozitivno. Je pa ta stvar v skladu z obstoječo zakonodajo in ne bo problema nomoteničnega ali kakršnegakoli drugačnega. Ker pa imam še 52 minut, 52 sekund in ker je ura pozna, bi pa sam rekel še eno stvar. Predsednik Državnega zbora, želim si, da tudi vi dopustite oziroma dovolite, da v tem parlamentu tudi pokažemo malo čustev. Tudi, če se ne strinjam z gospodom Trčkom, v tem ne vidim nobenega problema, če on komu zaploska, s komer se strinja oziroma če jaz komu zaploskam oziroma glasno odobravam oziroma se ne strinjam. Mislim, da bi nam bil pri takih stvareh lahko tudi malo za zgled angleški parlament, ker če poslušate in gledate posnetke, mislim, da tam zelo glasno izražajo svoja čustva. Mislim, da ni problema, če tudi v tem parlamentu malo glasno izražamo čustva.
Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Zavezništvo gospod Jani Möderndorfer.
Tako kot v prejšnjem primeru nimamo nobenih težav, da podpremo tudi ta amandma. Dve besedi več. Vsi, ki boste nepodprli ta amandma, vas bodo doma povprašali po zdravju in vas bo marsikdo spomnil, da v resnici ste imeli možnost, pa niste hoteli. Podpiramo tak amandma. Mimogrede, ploskanja ni v poslovniku, tako da to je čisto umetnina predsednika Državnega zbora. Tako, da [[…]]
Obrazložitev glasu v lastnem imenu dr. Franc Trček.
Ja, hvala za besedo. V mlinu se govori večkrat. Prej sem seveda nekako pozabil povedati, da ta predlog podpirajo tudi sindikalne centrale. Gospod Tonin je lepo razložil, da smo morali nekako poklekniti vsled pravniškega lobija in to zmanjševati na tri leta. Tu, v tem parlamentu sedita stranki, ki včasih rečeta, da sta del socialnega trojčka, zlasti stranka, ki zastopa starejšo populacijo, ki je s poštenim delom v nekem sistemu, ki je lahko bil totalitaren, ampak je bil na tem področju manj goljufiv, zaslužila svoje penzione. Stranka, ki pravi, da je socialnodemokratska, in res, če ti dve stranki ne bosta podprli tega amandmaja, se mi pa zdi, da morajo spremeniti ime. Hvala za besedo, glasoval bom seveda za.
Še kakšna obrazložitev glasu? Še kakšno postopkovno? Bi kdo vzel odmor? Želite, da ga odredim? Torej, odločamo o amandmaju Poslanske skupine Združena levica k 2. členu. Glasujemo. Navzočih je 87 poslank in poslancev. Za je glasovalo 44, proti pa 41. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti 41.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Postopkovno dr. Franc Trček, izvolite.
Hvala.
Dr. Franc Trček, izrekam vam drugi opomin. Prvega sem vam izrekal zaradi tega, ker ste mi skakali v besedo s svojim ploskanjem, ne zaradi tega, ker ste ploskali. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine SDS k 23. členu. Glasujemo. Navzočih je 86 poslank in poslancev. Za je glasovalo 26, proti pa 53. [[Za je glasovalo 26.]] [[Proti 53.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine SDS k 43. členu. Glasujemo. Navzočih je 85 poslank in poslancev. Za je glasovalo 25, proti pa 54. [[Za je glasovalo 25.]] [[Proti 54.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine SDS k 93. členu. Glasujemo. Navzočih je 86 poslank in poslancev. Za je glasovalo 24, proti pa 61. [[Za je glasovalo 24.]] [[Proti 61.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine SDS k 95. členu. Glasujemo. Navzočih je 86 poslank in poslancev. Za je glasovalo 30, proti pa 55. [[Za je glasovalo 30.]] [[Proti 55.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanskih skupin SMC, DeSUS in SD k 104. členu. Glasujemo. Navzočih je 86 poslank in poslancev. Za je glasovalo 76, proti pa 4. [[Za je glasovalo 76.]] [[Proti 4.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Zaključili smo z odločanjem o amandmajih, s tem zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Ker so bili v drugi obravnavi sprejeti amandmaji k manj kot desetini členov dopolnjenega predloga zakona, je predlagatelj predloga zakona predlagal, da zbor na podlagi prvega odstavka 138. člena Poslovnika Državnega zbora še na tej seji opravi tretjo obravnavo predloga zakona. Prehajamo na odločanje o navedenem predlogu. Sklep ne bo sprejet, če mu bo nasprotovala več kot tretjina navzočih poslancev. Glasujemo. Navzočih je 87 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 87, proti pa ni bil nihče. [[Za je glasovalo 87.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Državni zbor bo tretjo obravnavo predloga zakona opravil v ponedeljek, 13. 7. 2015, po končanem glasovanju. Službe zbora bodo pripravile pregled, v katere bodo vključeni sprejeti amandmaji in člena, h katerima so bili amandmaji sprejeti. Amandmaje k tema členoma lahko kvalificirani predlagatelji vložijo do začetka tretje obravnave predloga zakona na seji zbora. Prekinjam to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 19. točko dnevnega reda, to je s prvo obravnavo Predloga zakona o sistemskih preiskavah projektov državnega pomena Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o sistemskih preiskavah projektov državnega pomena je primeren za nadaljnjo obravnavo. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SDS dr. Vinko Gorenak.
Hvala lepa. Veseli me, da je z nami še predsednik Vlade. Se mi zdi, da je še toliko pomembnejše. Gospe in gospodje, mi smo dobili na mizo nek zakon, ki se imenuje zakon o sistemskih preiskavah projektov državnega pomena. Gre za preiskovanje projektov državnega pomena, vrednih nad približno 90 do 100 milijonov. Predsednik, tako bom rekel, ampak zelo pošteno, zelo odkrito in zelo resno: takega zakona nisem v življenju videl. Zelo dobro bi bilo – verjamem, da vi še predavate na fakulteti –, da ga daste kakšnemu študentu in naj napiše iz tega seminarsko nalogo, ker to je nemogoče, kaj smo dobili poslanci. Dobili smo zakon, ki nima nobene vsebine. V zakonu je določeno preprosto to, kdo so lahko šefi preiskav, kdo so lahko preiskovalci, potem je določeno, da ljudje, ki jih bodo vabili na pogovore, imajo status priče, ne morejo jih zasliševati, ni jim treba odgovarjati na vprašanja in seveda zoper njih ni mogoče zbirati nekih dokazov. Torej imamo zakon zaradi zakona. Ta država in ta vlada pravzaprav ima 8 tisoč policistov, 200 tožilcev, če želite. V sodstvu imamo zaposlenih 950 sodnikov, to so glavne institucije za pregon kakršnihkoli nepravilnosti. Imamo tudi Računsko sodišče, revizijsko komisijo in vse ostale organe, ki preganjajo kriminal. Da ne govorimo o KPK. Seveda pa s temi komisijami je pa tako, da je prav neverjetno – premalo časa imam, da bi povedal vse –, vendar zakon pravi, da morajo vsi državni organi dati vse podatke. To pomeni tudi Banka Slovenije, to pomeni tudi policija, to pomeni tudi tožilstvo. Ne si predstavljam, da bo tožilstvo dalo podatke tej komisiji, ne predstavljam si, da bo policija dala podatke tej komisiji. Izjema so prikriti preiskovalni ukrepi, kjer mora policija posebej razložiti, zakaj teh podatkov ne bo dala komisiji. Dobro je, da posluša tudi ministrica. Skratka, zakon je obupen. Najpametneje bi bilo, da ga v tej fazi umaknete iz procedure in če je treba kaj narediti, naredite nek zakon, ki bo imel nek rep in glavo, ker ta zakon tega repa in glave nima in je po mojem mnenju namenjen, oprostite, jaz bom kar direktno rekel, služenju denarja trideset do petdeset ljudi. Imensko jih lahko naštejem. Od 30 do 50 ljudi bo na račun tega zakona služilo, rezultat bo pa – kaj? Glejte, rezultat bo pa neko poročilo, ki ga boste vi dobili na mizo in ne bo nič. Policija, tožilstvo in sodstvo bodo še vedno morali narediti vse svoje naloge. Premislite, gospod predsednik. Hvala lepa.
Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SMC mag. Dušan Verbič.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik, predsednik Vlade, ministrski zbor, poslanke in poslanci! Pred nami je zakon, ki ureja materijo, ki je za naš pravni sistem nova. Gre za nov, drugačen pristop in način k odkrivanju in preprečevanju korupcije v politično-gospodarski sferi in predstavlja enega od izredno pomembnih ukrepov in zaviralnih procesov delovanja korupcije, kamor sodi tudi tako imenovana ujetost države. Ta zakon vzpostavlja pravno podlago, da omogoči medsebojno sodelovanje do sedaj bolj ali manj med seboj izoliranih obstoječih nadzorstvenih in preiskovalnih organov, ki so v svojih postopkih omejeni s pristojnostmi in delovnimi nalogami in so se v praksi za določene državne investicije projekte, kot je na primer izgradnja TEŠ 6 in bančne luknje, izkazale za pomanjkljive in nepopolne pri celovitem razkritju sumov nepravilnosti in negospodarnosti ter ugotavljanju vzrokov in dejavnikov zanjo. V Poslanski skupini Stranke modernega centra smo na podlagi obrazloženega na stališču, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, zato v tem primeru bomo glasovali za zakon.
Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Zavezništvo gospod Jani Möderndorfer.
Hvala lepa, predsednik. Danes smo poslušali veliko stvari in zdaj na koncu ne minister, ampak v resnici celo koalicija sama pravi ,da v resnici ta zakon prinaša nekaj novega in da bomo odkrivali korupcijo. Vedno sem mislil, da imamo KPK za to, ne več razumem, kaj pravzaprav mi imamo v državi oziroma kaj hočemo. Zdaj vlada že odkriva korupcijo. Skratka, zadeva je tako nedorečeno, tako supernova, toliko kolizije je notri in neskladja in nesorazmernosti, da v resnici ni zrela za nadaljnjo razpravo. V resnici ni, preprosto ni, ker ne gredo stvari več skupaj, se jih ne da zložiti ali kakor bi rekli v Novi Sloveniji, ne da se tega zakona popravljati, je treba novega napisati. To je danes moderno. Zato res predlagam snovalcem in avtorjem tega zakona, dajte, imate dovolj časa, usedite se z vso strokovno javnostjo, naredite kakšno okroglo mizo, naredite kakšno posvetovanje, preden pridete v Državni zbor s temi predlogi. Ker veste, to je približno tako, kot če bi ministrica za zdravje prišla z novim zakonom, pa bi praktično vsa strokovna javnost rekla, da je to zanič. To preprosto ne bo šlo skupaj; in ves čas se vsi sklicujemo na stroko. Mi smo samo danes našteli ne vem koliko neskladij in nelogičnosti, da v resnici to preprosto ne gre skupaj. Minister, mi iskreno verjamemo, da je bil vaš namen iskren, vendar dajte še vi enkrat nam verjeti, da mi iskreno mislimo, da to ni vredno normalnega postopka.
Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Združena levica dr. Matej T. Vatovec.
Hvala. Seveda ima ta zakon, kot je sedaj predstavljen, vrsto pomanjkljivosti, predvsem kar se tiče imenovanja komisije, predvsem teh določb, ki določajo, kdo je lahko imenovan v to komisijo in pravzaprav jasno kaže na to, da lahko na prste dveh rok preštejemo, kdo bi lahko bili morebitni člani. Ampak, kljub temu v Združeni levici menimo, da glede na to, da gre za prvo branje tega zakona, lahko podpremo in bo dovolj prostora za to, da se ta zakon amandmira v takšni meri, da bo potem tudi dejansko dosegel svoj namen in to je to, da se raziščejo že obstoječe koruptivne investicije, državne, in seveda tudi tiste, ki se šele bodo pokazale, da bodo postale takšne. Če pa seveda teh amandmajev ne bo mogoče sprejeti, pa bomo potem lahko temu zakonu nasprotovali, ker ne bo funkcioniral. Hvala.
Torej smo končali z obrazložitvami glasu in lahko [[...]]Nismo? V svojem imenu. Prosim, da se v tem primeru postopkovno lahko prijavite. Obrazložitev glasu v lastnem imenu mag. Branko Grims.
Spoštovani! Ustava zavezuje vse in vsakogar. To je eno od temeljnih ustavnih pravil in Ustava Republike Slovenije v 93. členu zelo jasno določa, da se lahko razpiše preiskavo posebnega pomena, ampak da to stori parlament. Ustanovitev preiskovalne komisije je pristojnost parlamenta po sami ustavi, kar ima seveda svoj smisel in svoj namen. V danem primeru pa je prišla vlada z nečem, kar skuša to prenesti na vlado. Kaj bo to povzročilo? To, da bo naredila nek piarovski vzdov, ki bo očitno služil preganjanju drugače mislečih, nekomu, ki mu ne bodo všeč ali kakorkoli že. Kajti to ni naloga vlade, gospe in gospodje! Naloga vlade je, da vzpostavlja in vodi sistem tako, da delujejo vsi deli sistema, da deluje pravosodje, da predlaga tudi parlament ustrezne akte, da vzpostavi razmere za normalno delovanje gospodarstva, da vzpostavi razmere, tako da se odpirajo nova kvalitetna delovna mesta, kar je edini trajni temelj vsakokratne blaginje. Ne pa, da pride v parlament s pravnim zmazkom, katerega namen je očitno samo, da se zamegli tisto, kar postane prav zaradi tega zakona v resnici najbolj očitno, da ta vlada ni sposobna delati drugega kot predlagati akte, katerih edini namen je preprečevanje ali pa oviranje, da bi prevzeli oblast tisti, ki so vse te cilje, o katerih sem govoril, ki izhajajo iz same ustave, ki so legitimni cilji, tudi dejansko učinkovito uresničili. In oprostite, gospe in gospodje, ta zakon je v očitnem neskladju z ustavo, je v očitnem neskladju s pravnim redom Republike Slovenije in je v očitnem neskladju s temeljnimi demokratičnimi [[izklop mikrofona]]
Obrazložitev glasu v lastnem imenu gospod Bojan Podkrajšek.
Spoštovani predsednik, hvala za dano besedo! Cenjeni predsednik Vlade, ministrski zbor! Najprej si prosil, da se malo umirimo v dvorani, da se slišimo, drugače mislim, da nima nobenega smisla, da govorimo. Če je to mogoče. Bi pa seveda obrazložil svoj glas. Glasoval bom proti, ker sem iskreno prepričan, da ta predlog zakona ni sposoben za nadaljnjo obravnavo. Spoštovani minister, naj vas spomnim, zvečer ste govorili veliko o tem zakonu. Moram priznati, da nisem strokovnjak za pravo, ampak ugotavljam, da je to eno skrpucalo. Sami ste rekli, da dajmo skupaj olupiti to čebulo, če sem prav razumel. Bi pa rekel, da ima seveda ta vaš predlog zakona pa huda olupljena čebula nekaj skupnega. Ko si pred to olupljeno čebulo, se ti solzi oko, in ko bereš ta vaš zakon, se ti pav gotovo tudi solzi oko. S strani SMC smo danes slišali, da je to nekaj novega. Vsak dan je nekaj novega, spoštovani minister, od vas. Z nami je tudi predsednik Vlade, bi seveda vpričo njega povedal tisto, kar smo doživljali, ko ste ta zakon predstavljali. Spoštovani gospod Klemenčič, vi ste minister te vlade, vi ste prvi v Republiki Sloveniji, ko morate skrbeti za pravo in ko smo gledali vaše obnašanje in ko beremo ta zakon, se mi zdi, da je ta čebula zelo močna. Hvala.
Obrazložitev glasu v lastnem imenu dr. Vinko Gorenak.
Na hitro in na kratko. Predsednik, kdo so lahko predsedniki teh komisij? Bivši ustavni sodniki, bivši vrhovni sodniki, bivši vrhovni državni tožilci, računski sodniki, člani sveta Banke Slovenije, člani KPK in Državne revizijske komisije. To je torej zaprt krog ljudi, ki bodo lahko te komisije vodili. Popolnoma zaprt krog, v njih pa bodo sodelovali redno zaposleni. Poudarjam, redno zaposleni: policisti, kriminalisti, člani Računskega sodišča, člani KPK, Banke Slovenije, Državne revizijske komisije, tožilci, pravobranilci, zaposleni v Finančni upravi, Uradu za preprečevanje pranja denarja, Uradu za nadzor proračuna in drugi. To so pa tisti ljudje, ki morajo v svojem rednem delovnem času – ja, gospa ministrica, v svojem rednem delovnem času – preganjati korupcijo. Preganjati korupcijo. To bi bilo veliko bolje torej, da to počne tam, na svojem lastnem delovnem mestu, kot pa da sodelujejo v nekih komisijah, ki jih bodo vodili očitno upokojeni ali bivši ali karkoli ljudje, ki ste jih prej našteli, lahko jih pa naštejete vsaj 50 ljudi, kot sem prej rekel. Tisto, kar je pa najbolj žalostno, komisija nima izvršilnih pooblastil. Kaj pa bo dobil predsednik Vlade na mizo? Dobil bo neko poročilo, ki bo sestavljeno na osnovi razgovorov in pogovorov z ljudmi, ki jim ni treba dajati izjav, ki jim ni treba sodelovati na razgovoru, jim ni treba odgovarjati na vprašanja in tako dalje in tako dalje. Kaj si lahko predsednik Vlade pomaga s takim poročilom? Nič od nič! Res pa je, da bo treba vse te ljudi plačati, tudi to je predvideno v zakonu. Resno mislim, predlagam, svetujem, kakor želite [[…]] [[znak za konec razprave]] [[…]]vi: res tega zakona ne več nositi v Državni zbor. Hvala lepa.
Še kakšna obrazložitev glasu? Še en krog. Prav. Prosim, da se prijavite. Obrazložitev glasu v lastnem imenu gospod Ljubo Žnidar.
Spoštovani predsedujoči, kolegice in kolegi! Mislim, da so se tisti, ki so se ukvarjali s koruptivnimi dejanji v Republiki Sloveniji, začeli zavedati, da prihaja čas obračuna. In takrat, ko namensko želiš, da se nič ne reši, začneš ustanavljati komisije ali pa predlagaš tak zakon, tako kot ga je predlagal minister, gospod Klemenčič. Če pogledamo njegovo predhodno delo, Komisija za preprečevanje korupcije, koliko koruptivnih bančnih zadev je ta komisija rešila? Nula. Niti ene! Komisija za preprečevanje korupcije! Rezultat? Ja, en primer, ampak še tega ne bi rešila, če ne bi komisija dobila naročila, ki ga mora rešiti – ne? To je rezultat in to je sedaj nadaljevanje v tem delu. To se pravi, namenskost, kako nič rešiti. To je za slovenski narodi in za slovenske davkoplačevalce izjemno izjemno slabo, če tudi pravni sistem za tem stoji in podpira takšna dejanja.
Torej lahko končno odločamo o sklepu, da je Predlog zakona o sistemskih preiskavah projektov državnega pomena primeren za nadaljnjo obravnavo. Primeren, takšen je sklep. Glasujemo. Navzočih je 84 poslank in poslancev. Za je glasovalo 55, proti pa 27. [[Za je glasovalo 55.]] [[Proti 27.]] Ugotavljam, da je zbor predlagani sklep sprejel, zato bo predlog zakona dodeljen v obravnavo Odboru za pravosodje kot matičnemu delovnemu telesu. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 30. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Mandatno-volilnih zadev. Ker Mandatno-volilna komisija za obravnavo na seji Državnega zbora ni pripravila nobene zadeve, prekinjam to točko dnevnega reda. Prekinjam tudi 10. sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali v ponedeljek, 13. 7. 2015, ob 9. uri. Vsem želim lep vikend, ne glede na to, kaj ste danes v tem Državnem zboru povedali ali počeli. Upam, da nad vami ne bo jokalo nebo, državljanom in državljankam pa obljubljam, da nas do ponedeljka ne bo treba ne poslušati ne gledati.