Spoštovani kolegice poslanke, kolegi poslanci, gospod predsednik Vlade, spoštovani ministrice in ministri, gospe in gospodje, začenjam z nadaljevanjem 4. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednji poslanke in poslanci: Gregor Židan od 13. do 17. ure, Marko Bandelli, Luka Mesec do 11. ure, Dušan Šiško do 13. ure, Matej Tonin do 12. ure, Iva Dimic od 9.30 do 13. ure. Še enkrat vse prisotne vljudno pozdravljam! S tem prehajamo na 19. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA OBTOŽBE PREDSEDNIKA VLADE REPUBLIKE SLOVENIJE PRED USTAVNIM SODIŠČEM REPUBLIKE SLOVENIJE ZARADI KRŠITEV USTAVE REPUBLIKE SLOVENIJE IN ZAKONA. Predlog obtožbe je v obravnavo zboru predložila skupina 29 poslank in poslancev s prvopodpisanim gospodom Danijelom Krivcem. Besedo dajem predstavniku predlagatelja gospodu Tomažu Liscu za dopolnilno obrazložitev predloga obtožbe. Izvolite.
Spoštovani predsednik Državnega zbora, spoštovani predsednik Vlade, ministrice, ministri, kolegi, kolegice, vsem skupaj dobro jutro! Pred sabo imam Ustavo Republike Slovenije. Z včerajšnjim dnem smo v Sloveniji imeli 20 tisoč 691 predpisov in vsi imajo osnovo tukaj. Če je katerikoli zakon, uredba ali pa pravilnik v neskladju z Ustavo Republike Slovenije, imamo po načelu delitve oblasti Ustavno sodišče, ki odloča in odloči, ali je kakšen akt v nasprotju z ustavnim redom Republike Slovenije. Na Fakulteti za družbene vede so nas naučili, da je Ustava Republike Slovenije najvišji splošni akt, s katerim država predpiše splošna načela in oblike svoje politične in družbene ureditve. V ustavo so običajno zapisana splošnoveljavna načela in pravila, in če ta načela in pravila krši predsednik Vlade, kako naj potem pričakujemo od posameznih navadnih državljanov in državljank, da spoštujejo ustavni in pravni red Republike Slovenije? In morda za tiste, ki ste prvič v Državnem zboru, ki se še niste srečali s pojmom Ustavno sodišče, Ustavno sodišče je po slovenski pravni terminologiji neodvisen in avtonomen državni organ, ki izvršuje ustavnosodno presojo. Je najvišji organ sodne oblasti za varstvo človekovih pravic in temeljnih svoboščin v državi ter varuh ustavnosti in zakonitosti. Odločbe ustavnega sodišča so obvezne. Spoštovani in spoštovane, danes bomo dokazali, da aktualni predsednik Vlade gospod Marjan Šarec s svojim nedelovanjem krši ustavni red Republike Slovenije, zato smo se podpisani poslanci Poslanske skupine SDS in pa Poslanske skupine SNS odločili, da predlagamo Državnemu zboru, da sprejme naslednji sklep: Državni zbor Republike Slovenije predlaga Ustavnemu sodišču Republike Slovenije, da ugotovi, da je Marjan Šarec, predsednik Vlade Republike Slovenije, kršil 2., 3., 14., 15., 25., 57. in 153. člen Ustave Republike Slovenije. O čem danes govorimo? Po izvolitvi za predsednika Vlade Republike Slovenije dne 17. avgusta lanskega leta je Marjan Šarec prisegel, citiram: » [[…]]da bom spoštoval ustavni red, da bom ravnal po svoji vesti in z vsemi svojimi močmi deloval za blaginjo Slovenije.« Pa je predsednik Vlade že na enem izmed prvih zakonov v tej proceduri padel na izpitu. Ne spoštuje ustavnega reda in ne deluje za blaginjo vseh Slovencev in Slovenk pod enakimi pogoji. Še več, med programskimi vizijami in sodišči v koalicijskem sporazumu koalicijskega šestorčka, ki ga formalno vodi Marjan Šarec, je opredeljeno, da bo delovanje tako koalicije kot Vlade temeljilo med drugim tudi na doslednem spoštovanju načel pravne države, s poudarkom na resnični enakosti pred zakonom, ki ni odvisna od politične, ekonomske ali drugih oblik družbene moči posameznika, spoštovanju pravic vsakega posameznika na eni in prevzemne dolžnosti ter odgovornosti na drugi strani. Vlada Republike Slovenije pa je, potem ko je očitno ne samo kršila ustavo pa tudi svojo koalicijsko pogodbo, na svoji 9. redni seji dne 22. novembra sprejela mnenje o Predlogu zakona o spremembi Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja, kjer je na koncu navedeno: »Vlada se zaveda, da je potrebno odločitve Ustavnega sodišča spoštovati in pri tem upoštevati tudi vrstni red njihovega nastanka. Iz zgoraj navedenih razlogov pa je razvidno, da je delno urejanje problematike financiranja zasebnih šol neprimerno, zato Vlada predlogu zakona nasprotuje.« Ob tem velja dodati, kar bomo tudi pokazali, da Predlog zakona o spremembi Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja, ki smo ga vložili v parlamentarno proceduro, v celoti odpravlja neustavnost, ki jo je ugotovilo Ustavno sodišče 4. decembra leta 2013, ki zahteva razveljavitev protiustavnosti z diskriminatornim financiranjem zasebnih osnovnih šol, ki izvajajo javnoveljavne programe za šoloobvezne otroke. Navedena sprememba Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja omogoča nediskriminatorno financiranje teh šol, torej odpravlja problem v celoti, pri čemer je vladna navedba neresnična. Še več, bivša predsednica Ustavnega sodišča je v predstavitvi zadnjega poročila o delu Ustavnega sodišča Republike Slovenije dejala, citiram: »Treba je posebej opozoriti na neodzivnost zakonodajalca v zvezi s tistimi odločitvami iz preteklih let, glede katerih bi se ta že zdavnaj moral odzvati in protiustavnosti odpraviti. Še nekaj več se jih je nabralo kot leto pred tem. Vse dokler se zakonodajalec ne odzove na ugotovljeno protiustavnost, grobo krši načelo pravne države in ločitve oblasti.« Zakaj je Državni zbor oziroma vladni šestorček nasprotoval zakonu? Ker je izhajal iz mnenja Vlade. In kdo je na čelu Vlade? Predsednik Vlade. Tako predsednik Vlade Republike Slovenije, ki je skladno s prvim odstavkom 14. člena Zakona o Vladi Republike Slovenije pristojen med drugim za vodenje in usmerjanje dela vlade, za skrb za enotnost politične in upravne usmeritve vlade, še vedno vztraja pri diskriminaciji šoloobveznih otrok, ki obiskujejo obvezni javnoveljavni program osnovnošolskega izobraževanja na zasebnih osnovnih šolah, ustvarjanju neenakosti ter kršitvah Ustave Republike Slovenije in nespoštovanju odločbe Ustavnega sodišča. Predsednik Vlade gospod Marjan Šarec pa točno ve, za kaj gre. Na soočenju kandidatov za predsednika Republike Slovenije je v studiu RTV Slovenija 9. novembra leta 2017 glede financiranja zasebnih osnovnih šol povedal, da je treba vse sodbe spoštovati, in če je Ustavno sodišče reklo, da moramo to uresničiti, moramo uresničiti, če hočemo dati signal, da spoštujemo sodišča. Pa je prišel v Državni zbor zakon in predsednik Vlade je izdal mnenje, kjer pravi, da zakona koalicijski partnerji v obliki poslancev ne bodo podprli. Iz izjave je torej razvidno, da se je zavedal neustavnosti položaja na področju financiranja javnoveljavnih programov in dejstva, da je določen enoletni rok za uskladitev. Glede na navedbo v koalicijskem sporazumu, in sicer delo med programskimi vizijami in izhodišči, da bo delovanje tako koalicije kot vlade temeljilo med drugim na doslednem spoštovanju načel pravne države, s poudarkom na resnični enakosti pred zakonom, ki ni odvisna od politične, ekonomske in kakršnekoli druge moči posameznika, ugotavljamo, da predsednik Vlade Marjan Šarec nekaj govori, drugo pa skupaj s predstavniki Vlade in preko poslancev Državnega zbora dela. Torej je opustil dolžno ravnanje kot predsednik Vlade, ko bi moral ministrom v okviru svojih pristojnosti naložiti zagotavljanje spoštovanja Ustave Republike Slovenije in odločb Ustavnega sodišča. Namesto tega še zmeraj dopušča vztrajanje pri neenakosti pred zakonom, diskriminacijo, kršitev načel pravne države in delitve oblasti. Torej je odgovoren za izvrševanje funkcije, ki ima za posledico poleg povzročitve nepopravljive škode zaradi omenjenih kršitev tudi izgubljeno zaupanje v institucijo pravne in socialne države. S tem je storil tudi dejanje, ki ima vse znake kaznivega dejanja po 258. členu Kazenskega zakonika, torej nevestnega dela v službi. Za kaj pri vsej zadevi gre? Kot rečeno, Ustavno sodišče je 4. 12. 2014 izdalo odločbo, da je prvi stavek drugega odstavka 86. člena Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja v delu, ki se nanaša na javnoveljavne programe osnovnošolskega izobraževanja, v neskladju z ustavo. Ampak, spoštovani in spoštovane, sploh ni problem, za kateri zakon gre. Lahko gre za katerikoli zakon, ki jih imamo približno 850 v Republiki Sloveniji, in lahko gre za katerikoli člen ali pa stavek v kateremkoli izmed teh zakonov, Ustavno sodišče je odločilo, da je del določenega zakona v neskladju z ustavo in da mora Državni zbor ugotovljeno protiustavnost odpraviti v roku enega leta od objave te odločbe v Uradnem listu Republike Slovenije. Zakaj smo se odločili za ustavno obtožbo ravno pri tem zakonu? Ko je sedanji predsednik Vlade kandidiral za predsednika republike in potem tudi zastopal svojo stranko v predvolilnem času pred volitvami v Državni zbor, je bila aktualna le ena zadeva s strani Ustavnega sodišča – Zakon o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja. Skratka, danes bomo tekom razprave dokazali, da se je predsednik Vlade zavestno odrekel spoštovanju ustavnega reda in pravne države. Tukaj imamo nekaj členov Ustave Republike Slovenije, ki bi jih moral predsednik Vlade spoštovati in se po njih ravnati, a tega aktualni predsednik Vlade ne počne. 2. člen: »Slovenija je pravna in socialna država.« Če je Slovenija pravna država, je predsednik Vlade prvi med enakimi, ki mora to pravno in socialno državo živeti in tudi izvajati. 15. člen, uresničevanje in omejevanje pravic: »Človekove pravice in temeljne svoboščine se uresničujejo neposredno na podlagi ustave. Z zakonom je mogoče predpisati način uresničevanja človekovih pravic in temeljnih svoboščin, kadar tako določa ustava, ali če je to nujno zaradi same narave posamezne pravice ali svoboščine.« Tu pa imamo odločbo Ustavnega sodišča, ki dokazuje, da predsednik Vlade krši človekove pravice. Da človekove pravice krši koalicija, ki so jo polna usta zavzemanja za človekove pravice, ampak si vzame diskriminatorno pravico, da določenemu delu slovenskih državljank in državljanov te človekove pravice krši v duhu ideologije, kar bomo v nadaljevanju tudi dokazali. 57. člen, ki se navezuje na to odločbo, drugi odstavek: »Osnovnošolsko izobraževanje je obvezno in se financira iz javnih sredstev.« In to je bila glavna pobuda pobudnikov ustavne presoje, s katero so tudi uspeli. Ko poslušamo, kako je ustavna obtožba kar nekaj, 119. člen: »Predsednika vlade ali ministre lahko državni zbor pred ustavnim sodiščem obtoži kršitve ustave in zakonov, storjene pri opravljanju njihovih funkcij.« Še enkrat, predsednik Vlade je izdal mnenje, da naj koalicijski poslanci ne spoštujejo zakona, ki smo ga predložili v Poslanski skupini SDS v proceduro, zaradi ideologije. In še enkrat bi predsednika Vlade spomnili na prisego, ki jo je podal. Prisega, da bo spoštoval ustavni red. Včasih smo v Državnem zboru sprejemali zakon zaradi enega posameznika. Tisti, ki smo več mandatov v Državnem zboru, se spomnimo, ko smo zaradi ene deklice ali zaradi enega športnika spreminjali zakon, tukaj pa poslušamo pol leta, kako bomo naredili zakon, medtem ko bi lahko z enim kratkim zakonom naredili to, kar se od poslancev in predvsem od predsednika Vlade pričakuje – da izpolnimo tisto, kar nam je naložilo Ustavno sodišče. 153. člen, spoštovani in spoštovane, zakoni, podzakonski predpisi in drugi splošni akti morajo biti v skladu z ustavo. Pa imamo dokaz, da en zakon oziroma del enega zakona ni v skladu z ustavo, predsednik Vlade pa napoveduje rešitve, ko bodo. Še enkrat, načelo delitve oblasti, v času od vložitve ustavne odločbe smo poslušali, kdo je kriv in kdo je za kaj primeren. Celo nekateri ravnatelji so razglabljali, kako je zakonodajalec nad Ustavnim sodiščem, ampak če se kdo spozabi, kakšen ravnatelj, upam, da se ne spozabi predsednik Vlade, ki upam, da se strinja z nami pobudniki, da predsednik Vlade ni nad Ustavnim sodiščem. In ko smo pri Ustavnem sodišču, gospa Jadranka Sovdat: »V pravni državi se sploh ne bi smelo zastaviti vprašanje, ali se bo zakonodajalec na odločbo ustavnega sodišča odzval v roku.« »Pravočasni odziv je namreč,« tako Sovdatova, »za državni zbor in vlado kot predlagateljico zakonov ustavna obveznost in odgovornost, rok za odziv pa dovolj dolg.« A Marjan Šarec je očitno nad Ustavnim sodiščem. Gospod Mozetič, eden od bivših predsednikov Ustavnega sodišča: »Politika odlaga odločbe ustavnega sodišča, ker se z njimi ne strinja.« In dovolite dva dokaza, kako Marjan Šarec v skladu z ideološko platformo njega samega, verjetno tudi njegove vlade in verjetno levega dela državnega zbora, skrbi za spoštovanje ustavnega reda glede na to, kako mu kakšna odločba ustavnega sodišča paše. Tukaj pred sabo imamo odločbo Ustavnega sodišča, ki je na seji 15. marca leta 2018 odločilo glede Zakona o povračilu škode osebam, ki so bile izbrisane iz registra stalnega prebivalca. Zgodba, stara manj kot eno leto. In kaj se je naredilo? Ta vlada je pohitela, da se čim prej zadeva reši. Tako lahko preberemo iz sporočila na spletni strani Vlade, kako je Vlada takoj ustanovila strokovno medresorsko delovno skupino za pripravo predlogov možnih rešitev za izvršitev odločbe Ustavnega sodišča in se z njimi seznanila 8. novembra 2018, hkrati pa je naložila Ministrstvu za notranje zadeve, da v sodelovanju z Ministrstvom za pravosodje in Ministrstvom za finance preuči te predloge rešitev in predlaga najustreznejšo rešitev. Pri zakonu, ki je predsedniku Vlade po volji, se ustanovi strokovna medresorska delovna skupina, predsednik Vlade naloži ministrstvom, da preučijo rešitve in predlagajo najustreznejše rešitve. Na drugi strani pa imamo zakon, s katerim se očitno predsednik Vlade kot najvišji predstavnik Vlade ne strinja in ne naredi nič. Še več, Vlada sama zapiše pri vprašanju tako imenovanih izbrisanih: »Zakon bi moral biti v Državnem zboru sprejet po nujnem zakonodajnem postopku, saj bi moral začeti veljati najkasneje 14. januarja 2019 oziroma do iztekla devetmesečnega roka, ki ga je določilo Ustavno sodišče v svoji odločbi.« Skratka, za tiste, ki so predsedniku Vlade po volji, se najde zakonska rešitev, se najde 52 milijonov finančnih sredstev, če pa na drugi strani otroci, ki obiskujejo zasebne šole, ki izvajajo javnoveljavne programe, niso po volji, se ne najde niti zakonske rešitve niti predvidenih 300 tisoč evrov. Očitno bomo priča, predsednik Vlade v nadaljevanju svojega mandata, če bo seveda preživel današnjo sejo in odločitev Ustavnega sodišča, to nakazuje, da se ta politika nespoštovanja ustave nadaljuje. V slovenski ustavi imamo tako imenovano fiskalno pravilo. 14 dni poslušamo, da pač tega fiskalnega pravila ta vlada ne bo spoštovala, da ne bo spoštovala nečesa, kar imamo zapisano v ustavi. Spoštovani predsednik Vlade, še enkrat, tukaj ste zaprisegli, da boste spoštovali ustavni red. Ustava je nad zakoni in je nad vami in je nad nami, in če mi ne spoštujemo zakonov, kako lahko pričakujemo od posameznih državljanov in državljank, da spoštujejo zakone, odloke, pravilnike in se sekirajo vsakokrat, ko vidijo kazenske določbe, ki smo se jih mi ali naši predhodniki tukaj po predlogih zakonov, ki jih pripravljajo vladne službe, spomnili? Nepošteno je, če predsednik Vlade ne spoštuje ustave, da mora vsak navadni državljani spoštovati vsak navaden pravilnik. Spoštovani predsednik Vlade, še enkrat, zakaj smo se odločil za ustavno obtožbo. Tukaj pred sabo imam mnenje o Predlogu zakona o spremembi Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja, prva obravnava. Vlada Republike Slovenije ga je izdala 22. novembra letošnjega leta, v njem po treh straneh napišete, da se Vlada zaveda, da je treba odločitve Ustavnega sodišča spoštovati, a zakona ne boste podprli. Še enkrat, spoštovani predsednik Vlade, poglejte si, kaj ste naredili pri Zakonu o povračilu škode osebam, ki so bile izbrisane iz registra stalnega prebivalstva, kjer ste nemudoma naredili vse, da se odločba izvrši, na drugi strani pa obstaja pisni dokaz, mnenje Vlade, ki so ga potem kot papige ponavljali koalicijski poslanci pri razpravi, da, še enkrat, se Vlada zaveda, da je treba odločitve Ustavnega sodišča spoštovati, »a jih ne bomo«. Da je naš zakon, ki smo ga vložili v Državni zbor, torej zakon o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja, prava in edina pravna pot reševanja odločbe Ustavnega sodišča, je napovedala že Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora, ki je zapisala: »Zaradi spoštovanja načela pravne države in ustavnosti položaja Ustavnega sodišča, katerega odločitve so za zakonodajalca zavezujoče, je glede na rok, ki se je iztekel 9. 1. 2018, ugotovljeno protiustavnost treba odpraviti čim prej. Neizvršitev odločbe Ustavnega sodišča namreč pomeni kršitev 2. člena in drugega odstavka 3. člena Ustave, na kar je Ustavno sodišče že večkrat opozorilo.« Ter zapišejo: »Menimo, da predlog zakona odpravlja v odločbi ugotovljeno neskladje z drugim odstavkom 57. člena Ustave.« Skratka, spoštovane kolegice, spoštovani kolegi, vem, da bomo danes tekom razprave poslušali predvsem o zakonu, o tem, da zakon, niti obstoječi niti tisti, ki smo ga predlagali v Poslanski skupini SDS, ni pravi. Razpravljali bomo o tem, kdo je nad kom, ali predsednik Vlade nad Ustavnim sodiščem ali pa je predsednik Vlade le prvi izmed poklicanih, da spoštuje ustavni red Republike Slovenije. Seveda se bo, kar je bilo že nakazano pri obravnavi tega zakona, koalicija sklicevala na ideologijo in bo kazala s prstom na predlagatelja ustavne obtožbe, da se gremo ideologije. Spoštovani, imeli smo zakon, ki je odpravljal kršitev ustavnega reda, in imamo Ustavo Republike Slovenije. Vse, kar je in kar želimo predlagatelji, Poslanska skupina SDS in pa Poslanska skupina SNS, je, da predsednik Vlade spoštuje ustavni red Republike Slovenije, ki ga na področju organizacije in financiranja vzgoje in izobraževanja ne spoštuje zaradi ideologije njega samega, njegovih koalicijskih partnerjev ali kogarkoli drugega. Ampak, spoštovati ustavo je verjetno prva stvar, na katero bi se moral spomniti vsakokratni predsednik vlade zjutraj, ko se odpravi v službo. In to pričakujemo tudi od aktualnega predsednika Vlade – da spoštuje Ustavo Republike Slovenije. In še enkrat, verjamem, da sem sam in da bomo tudi v nadaljevanju predlagatelji dokazali, da predsednik Vlade ne spoštuje ustavnega reda Republike Slovenije. Hvala.
Hvala za vašo predstavitev, gospod poslanec. Besedo dajem predsedniku Vlade gospodu Marjanu Šarcu. Izvolite.
Spoštovani predsednik Državnega zbora, spoštovane poslanke in poslanci! Danes smo se zbrali tukaj v hramu demokracije, da bi obravnavali darilo, ki sem ga prejel s strani stranke SDS v obliki ustavne obtožbe. Meni in še komu se sicer to zdi nerazumno dejanje, a že zdavnaj sem obupal nad poskusi razumevanja vaših besed in dejanj. Najprej o zapisanem na 7 oziroma 6 straneh, vsebine je sicer neprimerno manj, ker nenehno ponavljate in obračate nekaj istih stavkov. Večkrat me spomnite na besede, ki sem jih glede financiranja zasebnih osnovnih šol izrekel v času kampanje pred predsedniškimi volitvami, češ da je vse sodbe treba spoštovati, če hočemo dati signal, da spoštujemo sodišča. Naj poudarim, da moje stališče danes ni prav nič drugačno. Še vedno sem prepričan, da je sodbe in ustavne odločbe treba spoštovati, a pri meni ne gre zgolj za besede, pač pa tudi za dejanja. Prej kot v 100 dneh mandata so ta vlada ter poslanke in poslanci koalicijskih strank uresničili ustavno odločbo o odškodninah izbrisanim, pa se ne spomnim, da bi vlagatelji predloga ustavne obtožbe, torej poslanci SDS in SNS, razen Zmaga Jelinčiča, pri izpolnitvi te odločitve ustavnih sodnikov sodelovali s svojimi glasovi. Ampak to je zgolj medklic mimogrede. Naj se vrnem k svojim besedam o spoštovanju sodb, na katere me večkrat spomnite – Vlada jih bo spoštovala, tudi to o financiranju zasebnih osnovnih šol. Ministrstvo za izobraževanje, znanost in šport je že pripravilo več različic možnih popravkov zakona. Očitate mi, da sem kot predsednik Vlade opustil dolžno ravnanje, češ da bi, navajam: »Moral ministrstvom v okviru svojih pristojnosti naložiti zagotavljanje spoštovanja ustave in odločb Ustavnega sodišča.« Naj vas pomirim, točno to sem tudi storil. Zato za vaše obtožbe o opustitvi dolžnega ravnanja ni prav nobenega razloga, prav tako ne za namigovanja o kaznivem dejanju nevestnega dela v službi. Ponavljam, spremembe Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja so uvrščene v normativni delovni program Vlade za letošnje leto, datum uveljavitve je 1. september. Skratka, ministrstvo je popravke zakona uvrstilo med prioritete, in bi jih, verjamem, tudi brez mojega posredovanja oziroma navodila. Zato, spoštovani predlagatelji ustavne obtožbe, ne bodite v skrbeh, odločbe Ustavnega sodišča o financiranju javnoveljavnih programov osnovnošolskega izobraževanja ne bomo ignorirali. O vsebinskih rešitvah Vlade na tem mestu ne bom govoril. Naj omenim le, da smo, v nasprotju z vami, ki vas zanima zgolj financiranje, prepričani, da je področje zasebnih osnovnih šol nujno urediti celovito. Poleg samega financiranja je pri že obstoječih šolah treba doreči vprašanja, povezana najmanj s sprejemanjem programov, izpolnjevanjem in zagotavljanjem njihove kakovosti ter z vpisom v razvid, ko gre za ustanavljanje novih šol, pa je treba urediti vsaj pogoje ustanavljanja in pa pridobitev javne veljavnosti programov. Kakorkoli, možna rešitev ni ena sama. V SDS trdite, da vaš zakonski predlog v celoti odpravlja neustavnost, ki jo je ugotovilo Ustavno sodišče, skratka, verjamete, da je vaša rešitev edina zveličavna. No, kot rečeno, sam menim drugače in nisem edini. V SDS ste predlagali 100-odstotno financiranje javnoveljavnega programa osnovnošolskega izobraževanja, ob tem pa ste, verjetno namerno, spregledali zakonsko razlikovanje med obveznim, to so obvezni predmeti, izbirni predmeti, ure oddelčne skupnosti, in razširjenim programom, podaljšano bivanje, jutranje varstvo, dodatni in dopolnilni pouk, interesne dejavnosti, neobvezni izbirni predmeti. Skratka, predlagali ste polno financiranje celotnega programa, tudi razširjenega dela, pa čeprav ta ni bil predmet ustavne presoje. Zato, spoštovani predlagatelji ustavne obtožbe, zakonski predlog, ki ste ga ponudili v SDS, ni edini možen, in to so vam pred dvema mesecema vnovič povedali tudi v Zakonodajno-pravni službi Državnega zbora, češ da edini način za izvršitev ustavne odločbe ni 100-odstotno financiranje celotnega javnoveljavnega programa. S samo vsebino ustavne odločbe iz leta 2014 sicer ne bom polemiziral, bom pa to priložnost vseeno izkoristil za širšo osvetlitev tematike. Velja spomniti, da ta zadnja odločba o financiranju javnoveljavnega programa zasebnih osnovnih šol ni edina. Obstaja vsaj še tista zelo povedna iz leta 2001, in ta je po mnenju nemalo pravnih strokovnjakov popolno vsebinsko nasprotje zadnje, diametralno nasprotna je. Če povem drugače, dve različni sestavi Ustavnega sodišča sta sprejeli dve povsem različni odločitvi. Najprej o zadnji, zgolj mimogrede, sprejeta je bila s tesno večino 5 proti 4, financiranje iz javnih sredstev tako rekoč enači z brezplačnim šolanjem, pa čeprav financiranje iz javnih sredstev po mnenju pravne stroke ne pomeni absolutne pravice posameznega otroka do brezplačnega osnovnošolskega izobraževanja, pač pa dolžnost države, da z javnimi sredstvi organizira osnovnošolsko izobraževanje, ki bo vsakemu posameznemu otroku zagotavljajo vključitev v eno izmed osnovnih šol iz javne mreže. Za to mrežo pa je država dolžna skrbeti tudi zaradi 2. člena Ustave, da je Slovenija socialna država. In naprej. Iz zadnje odločbe Ustavnega sodišča izhaja, da je 85-odstotno financiranje zasebnih osnovnih šol iz javnih sredstev v neskladju z ustavo, da za različno financiranje ni utemeljenih razlogov in da je država obvezni program zasebnih šol dolžna financirati v enaki višini kot program javnih, torej 100-odstotno. Na drugi strani so povsem drugačni poudarki ustavne odločbe iz leta 2001, ki je bila, kar ni nepomembno, sprejeta soglasno. Denimo, da je različen obseg državnega financiranja javnih in zasebnih šol ustavno dopusten. In še dva citata iz te odločbe bom navedel. Navajam: »Pomislek, da so starši, ki otroke pošiljajo v zasebne šole in morajo plačevati šolnino, v neenakopravnem položaju v primerjavi s tistimi, katerih otroci obiskujejo javne šole, ni utemeljen. Zakonodajalčeva odločitev, da država financira le javne šole, v katere lahko vpišejo svoje otroke vsi starši, je v polju njegove presoje in zato ni v nasprotju z ustavo.« Konec navedka. In zdaj se vračam k vašim očitkom. Eden je, da kot predsednik Vlade vztrajam pri diskriminaciji šoloobveznih otrok, ki obiskujejo obvezni javnoveljavni program na zasebnih osnovnih šolah. Gre res za diskriminacijo? Morda bi šlo, če ti starši svojih otrok ne bi mogli vključiti v eno od osnovnih šol iz javne mreže, a to možnost imajo. Diskriminacija, ki jo morda vidim sam, tiči drugje – da vpisni pogoji v javnih in zasebnih šolah niso enaki. Pišete tudi, da sem odgovoren za povzročene nepopravljive posledice na področju izvajanja obveznega osnovnošolskega izobraževanja. Ne razumem, kam merite, sploh glede na to, da zasebne šole poleg javnega denarja služijo tudi s šolninami. In ko bodo zasebne šole financirane 100-odstotno, s tem ne bo usahnila njihova pravica, da staršem svojih učencev še naprej zaračunavajo tudi šolnine. Naslednji očitek je, da vztrajam pri ustvarjanju neenakosti. Res vztrajam? Lahko vam ponovim zgornja dva citata. Sprašujem pa se tudi, kako bi vam odgovorilo Ustavno sodišče. A to je bržkone odvisno od tega, katero sestavo Ustavnega sodišča bi vprašali oziroma katera sestava bi se o tem izrekala. Namerno bom ponovil – na eni strani torej šibka večina petih ustavnih sodnikov, ki so za javnoveljavni program zasebnih šol odredili enako denarja kot za javne, in na drugi strani soglasna odločitev deveterice iz leta 2001, da je različen obseg financiranja zasebnega in javnega izobraževanja ustavno dopusten. Pri čemer so se ti zadnji izrecno vprašali, navajam: »Ali je neenako financiranje zasebnih in javnih šol, zaradi katerega morajo učenci zasebnih plačevati šolnino, protiustavno?« Odgovorili so, da ne, kot sem že omenil. In če bi bil, spoštovani predlagatelji ustavne obtožbe, vrstni red teh dveh odločb drugačen, kaj bi storili potem? Bi to sprejeli? Ali bi, nasprotno, v svoji stari maniri pohiteli z orkestriranimi napadi na sodstvo in znanimi ocenami o njegovi domnevni spolitiziranosti? Bi začeli grebsti po zasebnosti ustavnih sodnikov, kot ste to spretno počeli, ko je šlo za vrhovne in sodnike nižjih sodišč? Bi vnovič zahtevali lustracijo? Bi prirejali proteste, tokrat na Beethovnovi? Bom ugibal, spet bi govorili o krivosodju in še čem. Sem zagovornik javnega šolstva, kar pa ne pomeni – da mi ne bi česa pripisali, da ne rečem podtaknili – da komurkoli odrekam pravico do zasebnega izobraževanja. Vendar kot rečeno, prepričan sem, da je javno šolstvo s svojo univerzalno dostopnostjo pomemben element družbe, celo preveč pomemben, da bi ga prepustili izključno trgu. Sam tudi ne sodim med tiste, ki so prepričani, da je vse, kar je zasebno, tudi nujno boljše, večvredno in bolj učinkovito. Še zdaleč ne. Tudi ne, ko gre za šolstvo. In nočem, da bi v Sloveniji videli scenarij, po katerem bi se javnim šolam z nenehnimi kritikami učnih načrtov, ki ne nazadnje spodbujajo širok svetovni nazor, lepilo negativne etikete in izničilo njihov pomen. Nočem, da bi se uveljavilo prepričanje, češ, zasebne šole so avtomatično bolj kakovostne. Nočem, da bi zaradi svojih finančnih prednosti, ker jih poleg države financirajo tudi ustanovitelj in s šolninami starši, zasebne šole začele prevzemati najboljše učitelje. Nočem odliva otrok, najprej otrok premožnejših staršev, in nočem elitizacije, niti ne maram je. Slovenske javne šole so dobre. Ne govorim na pamet, pač pa to kažejo rezultati mednarodnih raziskav. Verjamem, da jih znate brati, pa vendar jih bom nekaj naštel. V raziskavi bralne pismenosti so desetletniki dosegli nadpovprečne rezultate, napredek na tem področju je bil v zadnjih 15 letih velik. Rezultati raziskave PISA 2015 kažejo stabilnost naravoslovnih ter porast matematičnih in bralnih dosežkov, pri čemer slovenski šolarji na vseh področjih pismenosti presegajo povprečje držav članic OECD. Tako so na lestvici povprečnih dosežkov naravoslovne pismenosti naši učenci med 72 državami dosegli 13. mesto in pri tem prehiteli vrstnike iz vseh evropskih držav, razen estonskih in finskih. Pri matematični pismenosti je bil leta 2015 dosežek slovenskih šolarjev pomembno višji kot tri leta prej in hkrati tudi pomembno višji od povprečja OECD. Med evropskimi državami pa sta se višje uvrstili zgolj Švica in Estonija. Izboljšali, in to zelo, so se tudi dosežki v bralni pismenosti. Še leta 2012 so bili slovenski učenci pod povprečjem držav OECD, leta 2015 že nad povprečjem. In še raziskava TIMSS 2015, tudi ta kaže na odlično znanje matematike in naravoslovnih predmetov. Slovenija je dosegla zelo visoke rezultate, osmošolci so pri naravoslovju dosegli peti najvišji dosežek, gimnazijci, ki so za maturitetni predmet izbrali fiziko, pa so v fiziki dosegli celo prvo mesto. Naj bo dovolj. Ti rezultati o kakovosti slovenskega šolstva govorijo sami zase, in sicer da je javno šolstvo dobro. Naj ob tem priznam, da se včasih sicer vprašam, ali so šolski programi povsem ustrezni, ali morda ne silijo k piflariji, ali ni v njih preveč pomnjenja in premalo spodbujanja otrok in mladih k razmišljanju, skratka, ali niso učni načrti prenatrpani in prezahtevni. Vzgoja, ki je sicer prvenstvena naloga staršev, je iz šol že skorajda povsem izrinjena, ker je vse podrejeno nenehni borbi za ocene. Večina se po končani devetletki vpiše na gimnazijo, kdor se ne, je označen za manjvrednega. Neka psihoza vlada, in žal jo pomagajo ustvarjati, nekateri celo izdatno, tudi ambiciozni starši, ki svoje otroke silijo in delajo namesto njih, s tem pa jim, ne da bi se tega zavedali, povzročajo neizmerno škodo. K učiteljem se prihajajo celo prerekat za ocene, ob koncu šolskega leta s seboj nemalokrat pripeljejo odvetnike in trgujejo za uspeh svojih otrok, in to njim v škodo, vsaj v veliki večini primerov. Ustvarjajo nezaupanje v učiteljsko delo, kar je slabo in povsem nepotrebno. A naj se vrnem k predlogu ustavne obtožbe. Še nekaj razmislekov se mi ob vsem zapisanem in ob odločbah Ustavnega sodišča utrne. Od tega, da je leta 2014 na Ustavnem sodišču uspelo staršem, ki zmorejo plačevati šolnino, do tega, da so zasebne osnovne šole zaradi javnega in zasebnega denarja v ugodnejšem materialnem položaju, in ne nazadnje, skušam si predstavljati vaš odziv, ko ne bo šlo za katoliško, pač pa za osnovno šolo katere druge veroizpovedi, recimo za muslimansko. Kaj bo takrat? In še glede samega predloga ustavne obtožbe. Spoštovani poslanci SDS, vaša vnema vlaganja je glede na nikakršen izkupiček pravzaprav neverjetna. Če se ne bi zavedal, da ste institut tudi tokrat, že četrtič, uporabili zgolj za promocijo svoje ideologije, bi vam celo utegnil svetovati, da ga uporabljajte redkeje in bolj izbrano, ker ga boste sicer razvrednotili, če ga že niste. Ampak se bom s svojimi nasveti vzdržal, ker vem, da se s tem manevrom zgolj promovirate. Kakorkoli, vsakokrat doslej ste svoj predlog ustavne obtožbe oprli na temo, s katero ste želeli samo eno, in to je razdvajati javnost. Pri mojem predhodniku Miru Cerarju, v januarju 2018, je šlo za sirskega begunca Ahmada Šamija, pri nekdanjem predsedniku republike Danilu Türku, v marcu 2010, vas je zbodlo odlikovanje nekdanjega sekretarja za notranje zadeve Tomaža Ertla, za katerega ste dejali, da je simbol kršenja človekovih pravic. Kakšno sprenevedanje! To je vse, kar bom rekel. S predlogom ustavne obtožbe tudi niste prizanesli nekdanjemu premierju Janezu Drnovšku v maju 1998, ki ste mu očitali sklenitev tajnega varnostnega sporazuma z Izraelom leta 1995, čeprav je šlo za tajni sporazum dveh obrambno-varnostnih služb, slovenske in izraelske. Zgolj mimogrede, že v tej zgodbi iz daljnega leta 1995, povezani z orožarskimi posli, so se pojavila nekatera danes znana imena, denimo Walter Wolf, Jure Cekuta in Dragan Bavčar. In če se vrnem k Drnovšku. Z ustavno obtožbo ste mu žugali že vsaj dvakrat, a je ostalo le pri grožnjah. Če strnem, pravzaprav sem glede na našteta imena v dobri družbi. Spoštovani predlagatelji ustavne obtožbe, naj ob koncu priznam, da me ta vaša skrb za neuresničene odločbe preseneča. Zlasti, če se spomnim vaših preteklih ravnanj, recimo vseh vaših naporov pri vlaganju različnih referendumskih zahtev in pobud, ko je šlo za izbrisane. A to seveda niso bili napori za uresničitev ustavne odločbe. Prav nasprotno, bili so napori za preprečitev njene uresničitve. In naprej, vaša vlada, gospod Janša, bi lahko uresničila odločbo glede Zakona o ustanovitvi občin ter o določitvi njihovih območij, ki je bila ob nastopu mandata vaše prve ministrske ekipe neuresničena že pet let! A je taka ostala tudi, ko ste leta 2008 mandat končali. Vaša druga vlada, gospod Janša, bi lahko, a tega ni storila, uresničila ustavno odločbo, povezano z Zakonom o parlamentarni preiskavi in Poslovnikom o parlamentarni preiskavi. Če me spomin ne vara – pa me popravite, če se motim – so bili poslanci SDS in SNS celo predlagatelji zahteve za oceno ustavnosti zakona in poslovnika. Vaš tretji, če rečem, dolg je neuresničena ustavna odločba glede Zakona o sistemu plač v javnem sektorju. Leto dni ste imeli časa do predčasnega konca mandata vaše druge vlade, pa nič. In še četrta ustavna odločba, ta je sicer delno neuresničena, povezana je z Zakonom o prispevkih za socialno varnost. Sprejeta je bila resda pred nastopom vašega drugega mandata, ampak glede na skrb, ki jo izražate zaradi neupoštevanja zapovedi Ustavnega sodišča, bi od vas pričakoval povsem drugačno ravnanje. Pravzaprav me preseneča, da ob tej vaši tankočutnosti predloga za ustavno obtožbo niste vložili ustavne obtožbe proti sebi ali interpelirali svojih ministrov oziroma kar celotne vlade, kar ste iz opozicije prav vešče počeli. Dopuščam pa, da sta vaša občutljivost in skrb za pravno državo vzklili pozneje. Verjamem, da bo danes razprava dolga in da mi boste očitali marsikaj, ne oziraje se na dejstva. Mogoče je čas, da se začnete ukvarjati s svojimi problemi in jih ne prikrivate z napadi name, ki ne želim nič drugega, kakor delati. Lahko me napadate, žalite, mi očitate zraven še krivdo vsaj za razpad Demosa leta 1992 v Dolskem. Lahko me poskušate predstavljati kot del ne vem kakšne elite, ki uničuje državo. Lahko tvitate do onemoglosti in naprej s pravimi ali lažnimi profili, če vas to sprošča. Vedno ste trdili svoje, če so bila dejstva drugačna. Če so bila drugačna, toliko slabše za dejstva. Zanikanje članstva vidnejših članov v Zvezi komunistov, obrat v desno po neuspeli kandidaturi za sprejem v Socialistično internacionalo leta 1994, sprejeta je bila tedanja Združena lista socialnih demokratov z Janezom Kocijančičem na čelu, poudarjanje Jožeta Pučnika, čeprav je bil on socialdemokrat, tako kot moj sovaščan France Tomšič, ustanovitelj vaše stranke. Zakaj vam je nerodno priznati, da ste bili člani Zveze komunistov, to veste vi. Čudno pa je, da meni, ki sem zvezdo nosil samo na pionirski čepici v prvem razredu, očitate komunistično doktrino. Veste, tudi jaz znam pogrevati zgodovino, ne samo vi, ampak bodi dovolj, ker se s tem ne mislim ukvarjati. Želim vam vse dobro na vaši nadaljnji poti, vzroke za neuspešno sestavljanje vlade pa iščite v svojih vrstah. Hvala. / aplavz/
Hvala, predsednik Vlade, za vaše pojasnilo. S tem prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima gospod Miha Kordiš v imenu Poslanske skupine Levica. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Ključno vprašanje danes ni, ali bo ustavna obtožba predsednika Vlade uspela ali ne. Odgovor na to smo poznali, preden je sploh padla prva beseda. Ključno vprašanje je, kakšen učinek je imel pritisk desnice na predsednika Vlade in vladno koalicijo, kakšen učinek ima na prihodnost javnega šolstva v Sloveniji. Tudi ta odgovor poznamo. Vladna koalicija s predsednikom Vlade na čelu je popustila desnici in pristala na izenačenje financiranja privatnih in javnih osnovnih šol ter na ta način odprla vrata privatizaciji in elitizaciji izobraževanja. No, za razliko od liberalnega mencanja in kompromisarstva z desnico se Levica javnemu šolstvu, ki lahko edino zagotavlja kakovostno, vsem dostopno izobraževanje, ne bo nikoli odrekla. Okoli tega vprašanja bom zgradil današnje stališče. Strnjeno bom predstavil škodljive učinke privatizacije šolskega sistema, ki jo predlagata desnica in sredinski vladni petorček. Če se za začetek zadržim pri Ustavnem sodišču, škodljiva odločba Ustavnega sodišča iz leta 2014 je namreč povod za to ustavno obtožbo. Ob primerih, ko Ustavno sodišče sprejme takšno odločitev, se pogosto pojavi občutek, da ne gre za garant objektivnega tolmačenja ustave, temveč za preprosto sredstvo doseganja političnih ciljev. V zvezi s tem se je eden od nekdanjih premierjev, sicer pravnik, takole izrekel: »V strokovni in laični javnosti se zato pogosto izoblikuje vtis, da ravna Ustavno sodišče oziroma večina v njem, ki je sprejela določeno odločitev, v prid točno določeni politični opciji oziroma posamezni politični stranki ali skupini strank«. Konec citata. Seveda je imel ta nekdanji predsednik Vlade popolnoma prav, zato v Levici odločbo Ustavnega sodišča beremo natančno tako, kot je bila zapisana, in prav nič širše. Ustavno sodišče ni odločilo, da je treba javnoveljavne programe na zasebnih šolah 100-odstotno financirati, ampak da je del 86. člena v Zakonu o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja, ki se nanaša na javnoveljavne programe osnovnošolskega izobraževanja, v neskladju z ustavo, in seveda, da mora Državni zbor to protiustavnost odpraviti. Kot smo socialisti že ničkolikokrat povedali, če želimo odpraviti ugotovljeno neustavnost in hkrati potegniti jasno ločnico med zasebnimi in javnimi osnovnimi šolami ter vzpostaviti ustrezen način njihovega financiranja, moramo nedvoumno in brezpogojno spremeniti 57. člen Ustave. Pri tem trdno vztrajamo na stališču, da ne bo šlo za nedopusten poseg z namenom izigravanja Ustavnega sodišča, ampak za spreminjanje ustave, po katerem je treba poseči za zagotavljanje javnega interesa tako, da se v ustavo jasno zapiše, kakšna je obveznost države do financiranja zasebnih osnovnih šol. Dokaz, da je nedvoumen zapis 57. člena Ustave potreben, sta ravno nasprotujoči si razsodbi Ustavnega sodišča glede financiranja javnih in zasebnih šol iz javnih sredstev. V prvi razsodbi, tisti, ki datira še v leto 2001, se je Ustavno sodišče soglasno izreklo, da veljavna zakonska ureditev ni v nasprotju z ustavo. Potem pa leta 2014 isto Ustavno sodišče z minimalno večino odloči, da je neenako financiranje javnoveljavnih programov protiustavno. V obrazložitvah odločitve iz leta 2014 Ustavno sodišče samo ugotavlja, da je leta 2001 že presodilo, da neenako financiranje osnovnih šol ni v neskladju z ustavo, ampak pri tem utemeljuje, da se je odločitev iz leta 2001 navezovala na zasebno šolstvo kot celoto, nova odločitev pa naj bi se navezovala samo na osnovne šole. Ker so osnovne šole velik del te celote, je seveda taka argumentacija logično nevzdržna, en velik tomejto – tomato, potejto – potato. Zdi se, da je s površno argumentacijo Ustavno sodišče poskušalo ohraniti videz enotnosti odločitev, no, v resnici pa se je izognilo utemeljevanju razlogov, ki so pripeljali do tega, da se je odločitev radikalno spremenila iz leta 2001 v letu 2014. Zakaj? Jah, ti razlogi niso pravni, ampak so politični. Natančnejša formulacija 57. člena Ustave, v kateri bi bil način financiranja zasebnih in javnih osnovnih šol eksplicitno zapisan, bi zato nedvomno koristil. Zožil bi prostor za različne interpretacije in preprečil, prvič, da bi bile odločitve Ustavnega sodišča še naprej talec njegove sestave, in drugič, da bi bil ta člen razlog za ideološke in politične boje, kot se to dogaja prav sedaj. Druga, neizmerno slabša možnost, ki jo bodo bržčas danes predlagale koalicijske stranke, pa je, da se ta neustavnost odpravi s spremembami Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja na način, da se zasebnim šolam nameni več denarja. Pa sta že sedaj vzgoja in izobraževanje predmet izjemno negativnega trenda vdora zasebnih interesov v javno dobro. Logično je, da zasebni lastnik šole nima in ne more imeti istega interesa kot država, bodisi želi profit bodisi želi vnesti v kurikulum svoj svetovni partikularni nazor. In vemo, da so, razen ene izjeme, zasebne osnovne šole tako ali drugače povezane s katoliško cerkvijo. Tudi argument, da bodo 100-odstotno financirani samo javnoveljavni programi zasebnih šol, ne pa tudi razširjeni partikularni programi, je napačen. Partikularnost zasebnih šol, njihovih pedagoških pristopov ali svetovnih nazorov ni nekaj, kar se učenci učijo samo popoldne ali v nekem ločenem dodatnem programu. Specifična obarvanost celotnega programa je prisotna pri vseh urah. In v pedagoški stroki že dolgo velja, da tesen preplet vednosti, stališč, načel in vrednot ni naključno dejstvo, ampak ravno bistvo vzgoje in izobraževanja, česar se bržčas zavedajo tudi na zasebni Osnovni šoli Alojzija Šuštarja, Zavodu svetega Stanislava, saj na svoji spletni strani zapišejo, bom citiral: »Osnovna šola Alojzija Šuštarja je katoliška osnovna šola. Njen značaj se odraža na različnih ravneh v vsakodnevnem in letnem programu. Začetek in konec vsakega šolskega dne izročimo bogu. Za vse otroke je obvezen šolski predmet spoznavanje vere. Šola naj bi postala okolje, ki izhaja iz krščanskih vrednot.« Skratka, jasno je, da Cerkvi niso dovolj le naši gozdovi in da želi tudi naše šole in s tem naše otroke. Dejstvo, da osnovnega programa ni mogoče s skalpelom ločiti od razširjenega, pomeni, da je financiranje rednih šolskih vsebin hkrati tudi financiranje posebnih načel, po katerih šola deluje, vrednosti in stališč, ki jih kani prenesti na nove generacije. Financiranje javnoveljavnih programov na zasebnih šolah je hkrati financiranje vrednostnih usmeritev posameznih zasebnih izvajalcev. Poleg vsega navedenega zasebne šole niso enako dostopne vsem. Zasebne šole svoje učence izbirajo selektivno in imajo pravico, da nekega otroka zavrnejo. Na drugi strani mora javna šola – in prav je tako – sprejeti vsakogar. Tu je še šolnina, ki je javne šole seveda ne zaračunavajo in tako zagotavljajo družbeno enakost in enakopravnost. Šolnine na drugi strani pa prav te pravice spodnašajo. Samo javna šola je garant za sekularni kurikulum ter za vsem pod enakimi pogoji dostopno izobrazbo. Tudi javna šola si zasluži kritiko, vsekakor, ampak je ključ v tem, da javno šolo izboljšamo, ne pa da jo spodnašamo z zasebništvom. Dodatno 15-odstotno financiranje za zasebne šole bi pomenilo, da bi te šole lahko z majhnim prispevkom staršev dosegale nadstandardno izobraževanje, kar dolgoročno seveda vodi v prevlado zasebnega šolstva nad javnim. Takšno šolstvo pa ni univerzalno dostopno, je selektivno na podlagi premoženja, utrjuje razredne delitve v družbi in nas vodi v en šolski sistem za revne in en šolski sistem za bogate, ki se lahko zacementirajo kot vladajoča kasta. Ustavno sodišče si je škandalozno za cilj postavilo manj javnih šol. V argumentaciji svoje odločitve iz leta 2014 je namreč zapisalo, citiram: »Statistični podatki kažejo izrazito prevlado javnih osnovnih šol.« Konec citata. Uporaba te vrednostno obložene sintagme nima nikakršnega smisla, razen če lahko v prihodnosti pričakujemo, da bo Ustavno sodišče odločilo, da gre na področju obrambe, recimo, v Sloveniji za odločno prevlado Slovenske vojske. Ali da gre na področju zaporov za odločno prevlado državnih zaporov. Ali pa da gre pri zagotavljanju varnosti za odločno prevlado Policije. Lahko bi nizal dalje. V resnici je pomembno ravno nasprotno od tega, kar je implicitna neoliberalna ideološka pozicija trenutne sestave Ustavnega sodišča. Javno je treba krepiti. Pri tem ne smemo pozabiti, da je zaradi varčevalnih ukrepov in zategovanja pasov javno šolstvo absolutno podhranjeno. Ugodno javnofinančno stanje moramo izkoristiti za revitalizacijo javnega šolskega sistema, nikakor pa ne smemo dopustiti, da bi na teh istih sredstvih parazitirale zasebne šole. Izenačevanje financiranja bi bil jasen neoliberalen napad na javno šolstvo, ki bi pripeljal v vse večjo komercializacijo, vse slabšo kakovost in vse večjo družbeno neenakost. Šolski sistem je eden najbolj egalitarnih mehanizmov v družbi, ki jo sicer prečijo takšna, drugačna nasprotja, neenakosti. Omogoča družbeno mobilnost, in sicer, dasiravno nikakor v celostni meri, odpravlja razlike, družbene prednosti in slabosti, ki jih je vsak deležen ob rojstvu. Za izenačevanje razlik in omogočanje enakih možnosti si mora šolski sistem prizadevati od osnovnega izobraževanja naprej, namesto da gre v smeri utrjevanja teh razlik, kar bi bila posledica 100-odstotnega financiranja javnoveljavnih programov na zasebnih šolah. Intelektualna dediščina je last vsega človeštva, zato izobrazba in znanje pripadata sleherniku. Hkrati je z razvojnega vidika prav kakovostno in dostopno javno šolstvo infrastruktura izhoda iz periferne nerazvitosti, kamor nas je privedla ravno privatizacija z vdorom zasebnega interesa v področje javnega interesa, s strukturnimi reformami in tako naprej, in pod katero se podpisujejo vse zadnje vlade brez ene same izjeme. Zato v Levici zavračamo tezo, da je 100-odstotno financiranje javnoveljavnih programov na zasebnih šolah edini način za odpravo neustavnosti, ki jo je leta 2014 ugotovilo Ustavno sodišče. Obstaja še en drug način. Način, ki to neustavnost odpravi in hkrati zaščiti javno šolstvo. V Levici bomo podprli samo tega. Zaradi vsega navedenega zavračamo tudi utemeljenost ustavne obtožbe, ki jo predlagata SDS in SNS, in ustavne obtožbe ne bomo podprli. Javni denar, javna šola, živela!
Hvala, gospod poslanec. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, ni običaj, da se v Državnem zboru ploska. Izvolite, imate besedo.
Je pa običaj, da je v Državnem zboru obilo neumnosti, in običaji se tudi skozi čas spreminjajo, kar spada k razgledanosti.
Običaj je predvsem, da se v Državnem zboru razpravlja. Kar pa kdo razume kot neumnost, je seveda njegova stvar. Spoštovane gospe, spoštovani gospodje, gospa Ljudmila Novak ima besedo v imenu Poslanske skupine Nova Slovenija – krščanski demokrati. Izvolite.
Spoštovani gospod predsednik, predsednik Vlade, ministri, kolegice in kolegi, lepo pozdravljeni! Vladavina prava pomeni, da pravo velja enako za vse, da ni nihče nad zakonom in da, kar je najbolj pomembno, država ne pripada političnim strankam, kaj šele Vladi ali njenemu predsedniku. Če izhajamo iz tega dejstva, potem je popolnoma jasno, da imamo v naši državi več problemov. Ne spoštujemo institucij pravne države, ne spoštujemo pravnomočnih sodb in ne izvršujemo odločb Ustavnega sodišča oziroma spoštujemo jih takrat, ko koaliciji to odgovarja. Predsednik Vlade Marjan Šarec na predlog obtožbe prej ni pisno odgovarjal. Predvidevamo, da bi to storil, če bi kazalo, da bo predlog obtožbe izglasovan. Zakon o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja ni edini, ki čaka na dobro voljo in interes Državnega zbora, da neskladje odpravi. Vlada Mira Cerarja v vsem svojem mandatu tega ni zmogla ali pa ni želela, čeprav je njen predsednik večkrat javno poudaril, da je odločitve Ustavnega sodišča Republike Slovenije treba spoštovati. Ta naloga sedaj ostaja novi vladi. V Novi Sloveniji smo že večkrat opozorili na nujno spremembo zakona, saj teče že peto leto od objave odločbe Ustavnega sodišča. Mimogrede, Državni zbor bi moral ugotovljeno protiustavnost odpraviti v roku enega leta od objave te odločbe v Uradnem listu Republike Slovenije. V zadnjem obdobju se je na tem področju sicer veliko dogajalo, zgodilo pa se ni nič. Še vedno smo v neustavnem položaju, in to odgovornost v Novi Sloveniji v prvi vrsti pripisujemo neposredno dr. Miru Cerarju in njegovi prejšnji vladi. Ker nobena vlada ne želi prisluhniti argumentom, ne bo odveč, če ponovimo: od zasebnih izvajalcev javnoveljavnega osnovnošolskega programa le eden prejema 100-odstotno sofinanciranje, torej enako kot državne šole, ostali pa le 85 % sredstev. Naj poudarimo, da gre za sredstva za zagotavljanje plač in drugih osebnih prejemkov ter za kritje materialnih stroškov dejavnosti in nalog, ki so potrebne za opravljanje izobraževalne dejavnosti. Ustavno sodišče izrecno napiše, da se odločitev ne nanaša na naložbe, investicijsko vzdrževanje in opremo ter da se ne nanaša na posebne vsebine, ki jih ponujajo zasebne osnovne šole, na primer konfesionalni pouk in drugo. Odločba o neskladju z Ustavo Republike Slovenije se nanaša samo in izključno na različno državno financiranje javnoveljavnih osnovnošolskih programov v različnih šolah, državnih in zasebnih, dve odločbi Ustavnega sodišča na dve različni vprašanji, zato se ni pošteno sklicevati na prvo odločbo Ustavnega sodišča. Vlada Marjana Šarca je sicer zadnjemu predlogu novele zakona o financiranju vzgoje in izobraževanja, ki ga je vložila SDS, nasprotovala, ker naj bi šlo le za delno rešitev in ne za celovite rešitve problematike financiranja javnoveljavnih programov šol. Naj ob tem poudarimo, da tudi ustavna odločba govori le o določenem konkretnem neskladju, ki ga je treba odpraviti, zato bi moral biti cilj Vlade v prvi vrsti odprava tega neskladja, potem pa bi se lahko lotila še preostalih sprememb in dopolnitev zakona. Predsednik Vlade je dolžan spoštovati Ustavo Republike Slovenije in odločbe Ustavnega sodišča. To je dolžan zahtevati tudi od svojih ministrov. Če tega ne stori, dopušča nespoštovanje načela enakosti pred zakonom, diskriminacijo, kršitev načel pravne države in delitve oblasti. Vprašanje torej je, ali je predsednik Vlade opustil dolžno ravnanje, s tem ko je dopustil, da si je Vlada oziroma minister za izobraževanje, znanost in šport ponovno vzel čas do jeseni. Seveda je odgovor da, a poglejmo še časovni vidik. Prejšnja vlada je imela na voljo cel mandat, da bi to storila, gospod Marjan Šarec in njegova vlada pa sta imela doslej le nekaj mesecev. Minister dr. Jernej Pikalo je zagotovil, da bo predlagal novelo zakona, ki bo odpravila protiustavnost, najkasneje do začetka novega šolskega leta, torej do 1. septembra letos. V Novi Sloveniji poudarjamo, da so odločbe Ustavnega sodišča zavezujoče in jih Državni zbor mora pravočasno izvršiti. Pravi čas je zamudila že prejšnja vlada. Če tudi vlada Marjana Šarca ne bo opravila domače naloge, pa bo predsednik Vlade moral ukrepati, sicer se ne bo mogel sklicevati na spoštovanje koalicijskega sporazuma, v katerem so vladne stranke zapisale, citiram: »V svojih naporih bo delovanje tako koalicije kot Vlade temeljilo na doslednem spoštovanju načel pravne države s poudarkom na resnični enakosti pred zakonom, ki ni odvisna od politične, ekonomske ali drugih oblik družbene moči posameznika.« Zapisale so tudi, da se zavzemajo, da sta vzgoja in izobraževanje enakovredno in pod enakimi pogoji dostopna za vse. Mar ni s tem vse povedano? V Novi Sloveniji upamo, da gospod Marjan Šarec ne bo ostal le pri besedah, tako kot prejšnji predsednik Vlade, ki je dejal: »Kot pravnik in predsednik Vlade sem nesrečen, ker zamujamo z izvršitvijo ustavne odločbe. Prizadevam si, da bi jo čim prej izvršili.« Pa je v štirih letih niso znali ali pa zmogli rešiti. Predlogu obtožbe predsednika Vlade Republike Slovenije pred Ustavnim sodiščem Republike Slovenije ne bomo nasprotovali.
Hvala za vaše stališče, gospa poslanka. Gospa Maša Kociper, imate besedo v imenu Poslanske skupine Stranke Alenke Bratušek, izvolite.
Spoštovani predsednik Vlade, spoštovani ministrski zbor, spoštovane poslanke in poslanci! Naj tole stališče najprej začnem z jasnim zagotovilom, da tudi Stranka Alenke Bratušek tega predloga obtožbe, ki že v začetku ni imel nobene možnosti za uspeh, ne bo podprla. Ustavna obtožba je sicer eden tistih inštitutov, ki spadajo med največja in najtežja orožja vsake demokracije. V naši ustavi jo ureja 119. člen, ki dopušča vložitev ustavne obtožbe zoper predsednik Vlade v primeru, ko bi pri opravljanju svoje funkcije kršil ustavo in zakon. Postopek obtožbe predsednika Vlade pred Ustavnim sodiščem tako predstavlja enega ključnih instrumentov preprečevanja morebitnega izvrševanja oblasti na način, ki je nezakonit, torej v nasprotju z ustavo, zakoni in tudi temeljnimi vrednotami, na katerih temelji naša država. Ali gre res za to v tem primeru? Današnjo ustavno obtožbo obravnavamo na zahtevo skupine opozicijskih poslancev, med njimi tudi stranke SDS, ki je do sedaj v zgodovini Republike Slovenije sodelovala prav pri vseh predlogih ustavnih obtožb. Po mnenju predlagatelja je predsednik Vlade s svojim delovanjem oziroma nedelovanjem, to mu namreč očitajo, kršil najvišji pravni akt v hierarhiji pravnih aktov, Ustavo Republike Slovenije. To naj bi storil s tem, ko sodne odločbe Ustavnega sodišča, ki govori o financiranju osnovnega šolstva, ni uresničil na način, kot si to želi predlagatelj. Pri tem je bila danes že dvakrat omenjena odločitev Državnega zbora oziroma Zakonodajno-pravne službe, ki je v enem od svojim mnenj zapisala, da način uresničitve odločbe Ustavnega sodišča, kot ga zasleduje predlagatelj te ustavne obtožbe, ni edini način, na katerega se omenjena odločba lahko uresniči. To velja tako vsebinsko kot tudi po obliki. Predlagatelj Lisec je danes večkrat bral Ustavo Republike Slovenije, pa mi dovolite, da tudi jaz preberem enega od členov. Gre za 3., se pravi zelo pomemben, člen Ustave, drugi odstavek, ki pravi: »V Sloveniji ima oblast ljudstvo. Državljanke in državljani jo izvršujejo neposredno,« se pravi na referendumih, »in z volitvami poslancev po načelu delitve oblasti na zakonodajno, izvršilno in sodno.« Vse tri veje oblasti so samostojne in neodvisne. Med njimi velja razmerje checks and balances, tako kot v drugih demokratičnih sistemih. To poudarjam zato, ker je ustavne odločbe treba spoštovati, nikakor pa to ne pomeni, da je Ustavno sodišče nad zakonodajno vejo oblasti. Zakonodajna veja oblasti lahko v skladu z ustavo in zakonom zadeve uredi tudi drugače, morda tudi s spremembo ustave. V Stranki Alenke Bratušek smo se namreč že v prejšnjem mandatu borili za to, da se odločba Ustavnega sodišča spoštuje, pri tem pa smo predlagali, da odločitev Ustavnega sodišča spoštujemo na način, da spremenimo ustavo in v njej jasno in nedvoumno zapišemo, da se osnovno izobraževanje v zasebnih šolah lahko sofinancira v omenjenem obsegu in pa pod pogoji, ki jih določa zakon. Tako bi državno financiranje osnovnega šolstva veljalo izrecno za javne šole, medtem ko bi bila ureditev financiranja zasebnih osnovnih šol prepuščena zakonu. To pomeni, da mora država financirati javne osnovne šole, zasebne šole pa lahko financira le, če to želi. Tudi to bi bila rešitev te problematike. Sicer gre pri tem vprašanju za izrazito politično, lahko rečemo tudi za ideološko vprašanje. Odločitev o financiranju namreč ne vpliva samo na financiranje osnovnega šolstva, ampak tudi na sam ustroj slovenske družbe. Spodbujanje zasebnih šol z državnim denarjem je po mnenju Stranke Alenke Bratušek uvod v razslojevanje v naši družbi. Enaka izhodišča za vse, ki so jih doslej zagotavljale javne osnovne šole, bi bila s tem porušena. Slovenska družba je zaenkrat ena najmanj razslojenih. Zakaj ne bi pustili, da tako tudi ostane? Izenačitev financiranja javno priznanih vsebin dolgoročno vodi tudi v osiromašenje mreže javnih osnovnih šol. Ko bodo te osiromašene, pa bodo zasebne osnovne šole, ki bodo še naprej financirane tudi z zasebnimi sredstvi, morda sprejemale druge učence, učence bolj premožnih staršev. Ali si res želimo takšno državo? Takšno socialno državo, v kateri niti otroci v osnovni šoli nimajo enakih izhodiščnih možnosti? Ali si res želimo, da starši otrok, ki mislijo, da so boljši in večvredni, doplačujejo šolo, medtem ko drugi, ki tega denarja nimajo, niso deležni iste kvalitete izobraževanja? Kar si želimo v Stranki Alenke Bratušek, je to, da ohranimo kvalitetno javno šolstvo, ki pa se bo prilagajalo razmeram hitro razvijajoče se družbe, ki bo po finskem modelu spremembe spremljalo, jih zaznalo in osnovno šolstvo spremenilo tako, da bo tudi javna osnovna šola kvalitetna in bo otroke učila razmišljati in samostojno živeti v svetu, ki ga lahko pričakujemo. Koncept slovenskega javnega šolstva torej temelji na prevladujočem razumevanju odnosa med javnimi in zasebnimi šolami v smislu izobrazbe kot javnega dobrega, dostopnega vsem, še posebej mora to veljati za osnovnošolsko izobrazbo. Prav tako pa temelji tudi na razsodbah Evropskega sodišča za človekove pravice, kjer nedvoumno piše, da države, kar zadeva pravice, zajamčene z Evropsko konvencijo o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin, niso obvezane niti ustanavljati zasebnih šol niti jih financirati. Kljub temu pa v Sloveniji in tudi v drugih državah iz javnih sredstev financiramo javne programe, ki jih izvajajo te zasebne šole, in to kar v 85 % njihove vrednosti, javne šole in zasebne šole s koncesijo pa so financirane celo v 100 %. Še marsikaj sem nameravala povedati, zlasti o načelnosti predlagateljev do spoštovanja ustavnih odločb v preteklosti. Najbolj znane so bile že omenjene, na primer tista o problematiki izbrisanih, ne samo ena, ampak dve. Prvič leta 1999 in drugič leta 2000. Ne samo, da se takrat ni spoštovalo odločitev Ustavnega sodišča, ampak se ni spoštovalo tudi drugih, ki so se izrekli proti takratni zakonodaji. To je bil Odbor Združenih narodov za ekonomske in socialne pravice, odbor Združenih narodov za človekove pravice, odbor Združenih narodov proti rasni diskriminaciji, Evropska komisija za boj proti rasizmu in nestrpnosti, Komisar za človekove pravice Sveta Evrope ter nazadnje tudi Evropsko sodišče za človekove pravice. Obe vladi, ki ju je vodila SDS v letih 2004–2008 in 2012–2013, kljub vsemu naštetemu teh problematik ustavnih odločb nista reševali. Dokončno je bila ta problematika rešena šele v zadnjem času. Zaključujem torej z jasnim stališčem, ki ga ponavljam, da Stranka Alenke Bratušek te ustavne odločbe ne bo podprla. Še naprej si bomo – upam, da z ostalimi člani koalicije – prizadevali za takšno socialno državo, kjer bodo imeli naši otroci ne glede na to, pri kom in s kakšnim statusom se rodijo, enake možnosti za izobraževanje, vsaj v osnovni šoli. Osnovna izobrazba, ki jo bomo našim otrokom omogočili, jih bo pripravila za svet, ki se šele razvija in v katerem bo znanje zelo pomembna vrednota. Hvala lepa.
Hvala, gospa poslanka, za vaše stališče. Gospod Franc Jurša, besedo imate v imenu Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije, izvolite.
Predsednik, hvala za besedo. Lep pozdrav predsedniku Vlade, ministrskemu zboru, kolegicam in kolegom ter seveda vsem navzočim na današnji seji Državnega zbora! Predsedniku Vlade Republike Slovenije Marjanu Šarcu so po 100 dneh dela Vlade poslanci SDS in Slovenske nacionalne stranke podarili prav posebno božično darilo, in sicer tako imenovano ustavno obtožbo. Vsi vemo, da bi vsebino oziroma očitke v ustavni obtožbi morala razrešiti že prejšnja sestave vlade oziroma državnega zbora. Obtožba predsednika Vlade Republike Slovenije je institut, s katerim se ne srečujemo prvič in verjetno tudi ne zadnjič. Takšne vrste obtožb so resne in zahtevajo odziv. Jabolko tokratnega spora je financiranje zasebnega šolstva, do katerega se je Vlada Republike Slovenije z željo po razrešitvi odločbe Ustavnega sodišča Republike Slovenije jeseni lansko leto tudi opredelila, in sicer z mnenjem, ki pravi, da novela zakona tega vprašanja ne ureja celostno, ne pomeni pa, da se Vlada ne zaveda pomembnosti in nujnosti uresničevanja ustavne odločbe. Po podatkih Ustavnega sodišča v naših predalih leži že 12 neizvršenih odločb, ki pa, glej ga zlomka, še vedno čakajo na uresničitev, ena celo od leta 1998. Bile so v domeni reševanja tako levih kot desnih vlad, ne glede na to številka 12 obstaja. Z njimi se bomo morali še naprej spoprijemati vsi, tako Vlada kot tudi poslanke in poslanci, zato menimo, da je o predlogu obtožbe trenutnega predsednika Vlade Republike Slovenije neutemeljeno govoriti. Če se vrnemo nazaj na financiranje zasebnega šolstva, moramo v naši poslanski skupini najprej zavrniti najmanj klevetanje s strani kolega poslanca gospoda Lisca, ki je izjavil za nacionalno televizijo naslednje, dobesedni navedek: »'Tukaj pa se zaradi ideološke platforme sistematično že štiri leta določenemu delu državljanov kršijo človekove pravice,' je opozoril. Za predlog ustavne obtožbe so se po njegovih besedah odločili zato, da spametujejo levo krilo državnega zbora, naj se neha igrati z ustavnim redom.« Konec navedka. Če je treba spametovati zgolj levo krilo, si bom na tem mestu dovolil pripombo, da je treba za življenje uporabljati pamet, ki se nahaja tako na levi kot na desni možganski polobli. Zagotovo sta obe nujni za doseganje prav teh ideoloških platform, na katere se sklicuje spoštovani poslanec, a o njem bomo lahko razpravljali v nadaljevanju, čeprav bi bilo veliko bolj smiselno, da bi se osredotočili na reševanje problema financiranja zasebnega šolstva, ki nam ga nalaga Ustavno sodišče. Vsi se strinjamo, da je treba to odločbo uresničiti, vendar je treba vzeti v obzir, da moramo pri tem slediti tudi drugim elementom, ki jih zahtevajo zasebne šole in se nanašajo na druga vprašanja, povezana s pridobitvijo javne veljavnosti novo nastajajočih šol, kot so pogoji ustanavljanja, pridobitev javne veljavnosti ter spremljanje kakovosti, vse navedeno še posebej z vidika aktualnih družbenih sprememb. Da bi zadostili odločbi Ustavnega sodišča, smo bili v preteklem in zdajšnjem mandatu priča 5 neuspešnim poskusom noveliranja obstoječe zakonodaje. Vlada Republike Slovenije je v želji po rešitvi te zaveze v delovni program umestila zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja, kjer je bil določen tudi datum uveljavitve novele zakona, to je 1. 9. letošnjega leta. Pričajoča ustavna obtožba nam samo jemlje dragoceni čas, ki bi ga morali nameniti reševanju problematike. Ob koncu tega stališča želimo v poslanski skupini izpostaviti še nekaj dejstev in iztočnic. Ustavno sodišče je o vsebinsko podobnih zadevah odločalo dvakrat. Iz prve odločbe izhaja, da je zakonodajalčeva odločitev, da država financira v celoti le javne šole, v katere lahko vpisujejo svoje otroke vsi starši, v polju njihove presoje in zato v nasprotju z ustavo. Druga, novejša različica pa postavlja v okvir javnih, priznanih in veljavnih osnovnošolskih programov jasno iztočnico med obveznim in razširjenim delom programa in temu so sledila prizadevanja po novi dikciji zapisa 86. člena zakona, pri čemer naj bi se razširil program financiranja po presoji zakonodajalca. Ne nasprotujemo zasebnim šolam, se pa sprašujemo o tem, kakšen je obseg, vsebina in kvaliteta te stopnje izobrazbe, za katero je predpisana ne samo zakonska, ampak tudi ustavna obveza. Zasebne šole učence in dijake lahko izbirajo, javne si tega ne smejo in ne morejo privoščiti. Poslanska skupina Desus navedenega predloga ne bo podprla, saj zanj po našem mnenju ni nobene podlage. Hvala.
Hvala, gospod poslanec. Gospod Zmago Jelinčič Plemeniti v imenu Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Izvolite.
Lep dober dan vsem skupaj! Slovenske nacionalne stranke v času, ko vlada gospoda Cerarja ni spoštovala ustavne odločbe, ni bilo, zato tudi kaj dosti o temi sami ne moremo govoriti. Lahko pa povem, da se je Slovenska nacionalna stranka priključila in dala te podpise k tej obtožbi zaradi načelnih razlogov. Dejstvo je, da je odločbe Ustavnega sodišča treba spoštovati. Dejstvo je, da je vlada gospoda Šarca obljubila, da bo spoštovala te odločbe. Ravno tako so obljubili pravzaprav čisto vsi predsedniki in vodje strank, ki so v predvolilnem času obljubljali, da se bodo držali odločitev Ustavnega sodišča in da jih bodo spoštovali. Dejstvo je, da je besedo treba držati in obljube izvrševati. Odločbe Ustavnega sodišča so zavezujoče za sodno oblast v prvi vrsti in za izvršilno oblast, za zakonodajno pravzaprav zgolj posredno, kajti zakonodajna oblast ima tudi to možnost, da spreminja celo ustavo z ustrezno večino, in tako določene norme, ki so morda prej veljale za neustavne, lahko postanejo ustavne. Ne bom se spuščal v to, kaj vse je protiustavnega v sami ustavi, ampak dejstvo je, da ustava natančno in docela ureja pristojnosti Ustavnega sodišča. Predvsem 160. in 161. člen Ustave Republike Slovenije opredeljujeta naloge in pooblastila Ustavnega sodišča. Nobenega dvoma ni, da ima Ustavno sodišče dolžnost odločati o skladnosti zakonov in drugih predpisov, podzakonskih aktov, predpisov lokalnih skupnosti, splošnih aktov, izdanih za izvrševanje javnih pooblastil z ustavo. O tem točno govori 160. člen Ustave Republike Slovenije pod naslovom Ustavno sodišče: Ustavno sodišče odloča o različnih ustavnih pritožbah in sporih, izreka se na predlog predsednika države, vlade ali določenega števila poslancev v postopku ratifikacije o skladnosti z ustavo. Orodje Ustavnega sodišča je z ustavo omejeno na ugotovitev o skladnosti z ustavo ter na pravico, da zakon v celoti ali delno razveljavi. Namreč, 161. člen piše takole: »Če ustavno sodišče ugotovi, da je zakon protiustaven, ga v celoti ali delno razveljavi. Razveljavitev učinkuje takoj ali v roku, ki ga določi ustavno sodišče. Ta rok ne sme biti daljši od enega leta. Druge protiustavne ali nezakonite predpise ali splošne akte ustavno sodišče odpravi ali razveljavi. Ustavno sodišče lahko pod pogoji, ki jih določa zakon, do končne odločitve v celoti ali delno zadrži izvrševanje akta, katerega ustavnost ali zakonitost presoja.« Zanimivo je tukaj, da Ustavno sodišče ni storilo ne enega ne drugega, samo določilo je enoletni rok, po katerem naj bi se zadeva spremenila, vendar Ustavno sodišče ni reagiralo na ta način, da bi enostavno zakon ali zadržalo ali pa razveljavilo, odpravilo. In naprej piše: »Če ustavno sodišče pri odločanju o ustavni pritožbi ugotovi tudi protiustavnost predpisa ali splošnega akta, ga lahko, v skladu z določbami prvega odstavka, odpravi ali razveljavi.« Tega Ustavno sodišče ni naredilo, vendar te, bi rekel nesorazmernosti znotraj teh določil, pravzaprav niso edine, ki jih imamo. Tudi, konec koncev, že ko prisegajo ministri, in tudi predsednik Vlade je prisegel, pravijo: »Prisegam, da bom spoštoval ustavni red, da bom ravnal po svoji vesti in z vsemi svojimi močmi deloval za blaginjo Slovenije.« Prisegli so, da bodo spoštovali ustavni red, ki pa je samo okvir, znotraj tega okvira pa so zakoni, in nihče ni prisegel, da bo spoštoval zakone, da bo spoštoval tisto, kar je določil Državni zbor, zato je tudi tukaj marsikaj treba popraviti. Tudi Zakon o ustavnem sodišču je treba popraviti. Treba je določiti, kaj se sme, do kod se sme in kaj se mora narediti. To se ni naredilo in tega se ne dela. Cela vrsta ustavnih pritožb, bi rekel, je bila podana, pa se to kar nekako poriva iz kota v kot in se ne izvršuje. Človek se vpraša, ali smo v urejeni državi ali smo v državi stihije in nespoštovanja zakonov. Kaže vedno bolj na to. Mislim, da bi bilo treba marsikaj narediti. In še enkrat povem, mi bomo to ustavno pritožbo podprli, navkljub temu da ne bo uspela. Vendar v Slovenski nacionalni stranki smo šli iz načelnih razlogov v to obtožbo in dali podpis, tudi zato da lahko tukaj pred kompletnim gremijem povem, da Ustavno sodišče ni izvršilo vsega tistega, kar mu določa 161. člen slovenske Ustave, in da je treba marsikaj narediti drugače. Predvsem pa, skrajni čas je tudi za to, da se preneha s selektivno obravnavo odločb ustavnega sodišča. Hvala.
Hvala, gospod poslanec. Besedo ima mag. Branko Grims v imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Izvolite.
Spoštovani, vsem prav lep pozdrav v imenu Slovenske demokratske stranke! Kadar odloča Ustavno sodišče, sledi seveda besedi ustave. Vendar samo bistvo ustavnega odločanja pa je tehtanje vrednot, tistih temeljnih vrednot, ki predstavljajo jedro te družbe in njenega pravnega sistema, ki so temelj države torej. Ko je Ustavno sodišče presojalo o obveznem šolstvu in njegovem financiranju, je v resnici v nasprotju s tem, kar ste trdili danes, in to vsi dobro veste, sledilo najbolj plemenitemu možnemu cilju. Hotelo je zagotoviti možnost, da bi tudi otroci iz najbolj revnih družin imeli dostop do najbolj kvalitetnega šolstva, se pravi zasebnega šolstva. Zato se je opredelilo za to, da bi imelo to šolstvo možnost 100-odstotnega financiranja, in temu se izogibate že več let. Temu se je v tem mandatu izognila na najbolj sramoten način tudi ta vlada in njena koalicija, vi, ki tu sedite. Torej, za revne otroke iz revnih družin v resnici gre! Tiste, ki jih imate polna usta, kadarkoli greste na volitve. Ko pa jim je treba omogočiti dostop do kvalitetnega šolstva, pa naredite vse, da se to ja ne bi uresničilo. Sramota vseh sramot! To so levičarji! Kaj je rekel Havel? »Laž je nesmrtna duša levičarjev!« Dobrodošli v parlamentu! Kar ven pojdite, ja! Saj veste, resnica je za levičarje sovražni govor, in toliko resnice pač ne prenesete, saj to razumem. Zdaj pa poglejmo, kaj je bistvo te zgodbe danes. To pomeni, da tisti, ki svoje otroke šolajo na zasebnih šolah, onemogočajo revnim nadarjenim otrokom dostop do najbolj kvalitetnega šolstva. Če kdo ne verjame, poglejte nekaj primerov. Igor Lukšič je bil predsednik SD in minister za šolstvo, ki je imel polna usta javnega šolstva: »Samo javno šolstvo je edino zveličavno, moramo ga braniti z vsemi sredstvi.« In svoje otroke je šolal na zasebnih šolah, gospe in gospodje. Milan Kučan, vaš starosta in siva eminenca, vedno poudarja: »Samo javno šolstvo, javno šolstvo moramo ohraniti za vsako ceno!« In seveda je svojo hčer poslal na zasebno univerzo, celo v ZDA. To je pa razlika med besedami in dejanji, gospe in gospodje. Zakaj? Zaradi tega ker vsi levičarji sami najbolje vedo, da je zasebno šolstvo tisto, ki daje najbolj kvalitetno izobrazbo. In s tem, ko to ovirate – kaj v resnici delate? Svojim otrokom dajete prednost na račun vseh ostalih. To je sramota vseh sramot, gospe in gospodje. Zdaj se pa spet smejte naprej, če si še upate. Sram vas je lahko in bi vas moralo biti, za to, kar počnete že leta, in za to, kar počnete tudi v tem mandatu, na čelu s predsednikom Vlade. Predsednik Vlade je prejle govoril o dveh odločbah Ustavnega sodišča in trdil, da sta v nasprotju, da gre za isto zadevo in da sta v očitnem nasprotju. Gospe in gospodje, ne gre za isto zadevo. Prva se nanaša na kompletno šolstvo v celoti, se pravi od najnižjega do najvišjega nivoja. Ta druga odločba, ki je predmet obravnave danes, se nanaša izključno na osnovno šolstvo, ki je obvezno. To se pravi, ne gre niti približno za isto zadevo, in to je treba vedeti. Pa tudi če bi bili ti dve odločbi kjerkoli v nasprotju – kaj uči pravo? V ustavnem pravu je stvar popolnoma jasna: dva enakovredna akta si pač sledita in velja tisti, ki je mlajši, kasnejši. Tudi če bi bilo kakšno nasprotje, pa trdim, da ga ni, samo pravilno je treba stvari brati. Kajti ustavni red je treba razumeti kot celoto, ustavo je treba brati kot celoto. In seveda tudi odločbe Ustavnega sodišča je treba razumeti in brati na pravi način, z nekim temeljnim znanjem. Ampak, seveda, take neumnosti, kot smo jih prej slišali od predsednika Vlade, se zgodijo – ali pa namerno zavajanje, kakor hočete – če v vladi sedi profesor ustavnega prava, ustavno pravo pa v parlamentu razlaga tip, ki je imel šest popravnih izpitov na lesarski srednji šoli. Potem se pa čudimo, če smo tam, kjer smo. To pa je problem. Pa zanimivo, da medijski izklop pri tem tako deluje, da profesorju ustavnega prava, ki sedi v vladi, kažejo ankete nula, temu drugemu pa, ne vem kaj že, do neba, pa že kmalu bo tam kot Milošević, na 110 %. To je res zanimivo. Tudi tisti, ki v vladi sedite, bi se morali precej zamisliti nad tem dejstvom, kam pravzaprav gre ta država. Ko smo predlagali zakon, ki seveda ni edina možna rešitev, kot ste sami pravilno ugotovili, smo ga predlagali z najboljšimi nameni in smo verjeli, da boste spoštovali ustavni red in svoje lastne obljube, ki ste jih dali, da boste to uredili. Pa tega niste storili. Še več, zakon ste mrtvohladno zavrnili, svojega pa sploh predlagali nikoli niste. Danes pa pravite, ja, tisto ni bilo tako, kot smo si mi želeli. Pa koga imate za norca?! Zakon bi lahko amandmirali, če se vam kaj ni zdelo ustrezno, in bi bil zdajle že zdavnaj lahko sprejet. Vi pa ste to zavestno zavrnili. Gospe in gospodje, zavestno ste kršili ustavni red Republike Slovenije, na čelu s predsednikom Vlade. Zato je ta ustavna obtožba upravičena. In zato bomo v SDS glasovali zanjo. Zakaj se pravzaprav tako vpije o javnem zdravstvu, javnem šolstvu in se to zveličuje, kot da je to edino dobra stvar? V praksi v resnici vsa zgodovina človeštva dokazuje samo to, da na dolgi rok na kateremkoli področju družbenega življenja, če hočete je to zdravstvo, šolstvo ali kjerkoli drugje, samo konkurenca garantira razvoj in kvaliteto. Ko pa gre v Sloveniji za zasebno šolstvo, gre za nekaj procentov. To je tako majhno, da je prav smešno, ampak se s tem ukvarjajo vsi, kot da gre za ne vem kakšen grozen denar in vse skupaj. 123 milijonov za ilegalne migrante v enem letu – ni problem. Nekaj stotisočakov, kolikor bi stalo vse to, o čemer danes govorimo, to je pa strašen problem. Ker je v ozadju vaša ideologija, ker je v ozadju v resnici, za tiste, ki razumejo, za kaj gre, temeljna želja levičarjev, ki govorijo eno in delajo točno nasprotno, da za svoje otroke zagotovijo najboljše možno šolanje, torej zasebno šolstvo, vse ostale pa posiljujejo z javnim šolstvom, ki lahko na nekaterih meritvah tudi dobro skozi pride, dejansko pa je okuženo z ideologijo, z ideologijo spola, s kulturnim marksizmom, z ideologijo LBTQP, po šolah hodijo kar nekateri in to predavajo v okviru šolskih ur. Ne vem, ali to plačuje ministrstvo ali kako se sploh lahko to zgodi. Ko sem izvedel, da je bilo to pri mojih otrocih, sem dal ovadbo, pa kolikor vem, se s to ovadbo ni nič zgodilo. Kajti trdim, da je to direktna kršitev ustavne norme, po kateri imam kot starš, kot oče pravico odločati o vrednotah, v okviru katerih bom šolal svojega otroka. In tudi to je danes v igri. Gre za vprašanje, ali spoštujemo ustavo kot celoto ali ne. Kaj potem dobimo kot produkt javnega šolstva? To si lahko včasih ogledamo tudi v razpravah v tem državnem zboru, ko ti nekdo, ki celo življenje parazitira samo na davkih in prispevkih, ki jih plačujejo podjetniki in vse državljanke in državljani, reče, da bo podjetnike z bajoneti steral v morje. Ja, ja, tudi taki so v tem državnem zboru, saj to veste. In potem podjetniki začnejo pakirati kufre in odidejo v tujino in je zaradi tega deset- in stomilijonska škoda v evrih. Nepopravljiva razvojna škoda, ki jo tudi vi povzročate, s tem ko ste zavrnili, da bi se uredilo to možnost šolanja. Ko torej nekateri najbolj nadarjeni otroci iz revnejših družin nimajo dostopa do najbolj kvalitetnega šolanja in s tem direktno rušite tudi razvoj države Slovenije. Ne dovolite, da bi Slovenija razvila vse svoje razvojne potenciale. Zato, gospe in gospodje, ne samo, da vas je lahko sram, ampak bi vas moralo biti sram, in to fejst sram. In zato je ta ustavna obtožba še kako upravičena. Kajti za otroke gre. Gre za razvoj in gre seveda za ustavni red, za spoštovanje ustavnega reda, ker nobeden nima pravice reči, da nekega predloga, ki zgolj uresničuje enostavno odločbo, ne bo pogledal, zaradi tega ker bo nekoč on predlagal nekaj drugega. Naj predlaga takrat! Kot rečeno, če se danes sprenevedate, da zakon ni bil v redu – ja, zakaj ga pa niste amandmirali? Vlada ga je zavrnila, kratko in malo, in je s tem prevzela odgovornost. Vi ste pa potem slepo izvršili tisto, kar vam je predsednik Vlade rekel. In to je vsa zgodba, gospe in gospodje. In ko govorimo o ideologizaciji šolstva – kaj se potem zgodi? Jaz bi si želel šolo, iz katere pridejo otroci, ki bodo kompetentni, ki bodo sposobni tekme v modernem svetu, takem, kot je, da se bo Slovenija razvijala, da bo vsak od otrok dosegel svoj maksimum, kajti vsak od otrok je dragocen, vsak ima neko prednost pred drugimi, in to je treba poiskati in to je treba pospeševati. To je treba omogočati, da otroci razvijejo, z najbolj kvalitetnim šolstvom. In še enkrat poudarjam, kvalitetno šolstvo na dolgi rok zagotavlja samo ustrezna konkurenca, vse ostalo je bla bla, in to vsi zelo dobro veste. Vam gre pa za druge stvari. Ne samo za to, kar sem prej povedal, da ko pridejo iz s socializmom žal še vedno prežetega šolstva, otroci ne razumejo niti tega, kako je, da je podjetništvo vrednota, da so najuspešnejši podjetniki tisti, ki bi morali biti idol, ki bi morali biti zgled vsem drugim. Ampak mislijo, da je, ne vem, tukaj neka država, ki štanca denar, tako kot se jim je zdelo v socializmu, pozabili so pa, da jim je inflacija požrla na eni strani to, kar so na drugi dobili. In na koncu imamo državo tako, kot je. To je pa rezultat. Ko smo se osamosvojili, smo imeli velikansko prednost pred celotnim vzhodnim delom, danes nas države Višegrajske skupine prehitevajo po vseh straneh, po vseh kriterijih že. Kje je Češka? Nekoč je bila daleč daleč daleč za nami. Poljaki nas že prehitevajo. Seveda, mi se ukvarjamo pa s socializmom, ki ga ohranjate tudi skozi sistem javnega šolstva, kajti to je vse zgodba. Zakaj se vpije o javnem zdravstvu in o javnem šolstvu? Javno zdravstvo je največja pralnica denarja. Tisti, ki imajo polna usta javnega zdravstva, ko jih recimo zaboli hrbtenica kot gospoda Kučana, gredo pa na operacijo na zasebno kliniko v Švico, na račun davkoplačevalcev najbrž. In isto je pri šolstvu. Tisti, ki najbolj vpijete, javno šolstvo je edino pravo, edino, to moramo braniti kot vrednoto – svoje otroke pa potem šolajo na zasebnih šolah. Povedal sem primer gospoda Lukšiča, gospoda Kučana, lahko naštejem še kakšne sindikaliste pa lahko naštejem še kakšnih 50 najbolj znanih imen iz levice, če hočete, ampak najbrž nimate vsi toliko ne volje ne časa, da bi to poslušali, vam pa lahko kdaj objavim, če želite. In to zelo dobro veste. To je tisto, kar je ta sramota, ko se sprenevedate, delate eno, govorite pa čisto nasprotno. To je pa problem. Zaradi tega Slovenija v razvoju zaostaja in zaradi tega potem pride iz takega sistema javnega šolstva produkt, ki skače okoli tudi po Državnem zboru s sliko kakšnega masovnega zločinca. Pa sem se potrudil, pa da mu pomagam, namesto tiste majice – prav zdajle je šel sicer ven, ampak upam, da me gospod Kordiš vidi – tole je prava slika Cheja Guevara, veste. Tukajle on strelja na dve mladoletni dekleti, najbrž sta poslušali zahodno glasbo, kajti to je bil razlog, da je on pobijal mlada dekleta, bil je, mimogrede, psihopat, on je užival pri tem, jih je od blizu gledal, ko so umirala. To je Che Guevara, gospe in gospodje. Pa bil je drugače rasist, delal se je norca iz črncev, bil je homofob, če ne veste tega, tudi geje je pobijal. To, gospe in gospodje, skače, potem ko pride iz tega sistema javnega šolstva, ker pojma nima, o čem sploh govorijo tam in kakšen je svet v resnici. In potem se recimo zgodi tudi to, kar se je ravno zdajle dogajalo, v minulih dneh, ko obujamo spomin na grozljivosti holokavsta. Ampak, ljudje božji, a vi veste, da je prvi, ki je uporabil besedo holokavst, Karl Marx? Tisti, ki ga tudi nosijo nekateri tukajle po parlamentu na svojih majicah. On je bil rasist, on je rekel, tisti manjvredni narodi morajo izginiti, rase morajo izginiti. Rasist! To je bil Karl Marx. A se tega ne učite v sistemu javnega šolstva? Tega se pa ne naučite, ali ne? Tam vam čisto ene druge kozlarije dajejo kot vrednote. To pa je problem. A ne veste, da je bil Karl Marx s svojim rasizmom temelj in nacizma, se pravi nacionalnega socializma, in internacionalnega socializma, se pravi socializma kot takega? A se to v osnovni šoli učite? Veste, kaj je najbolj noro? V tem sistemu javnega šolstva, kot danes obstaja, se včasih učijo hujše laži, kot smo se v nekdanjem socializmu. Takrat smo se še učili, da je bila tamle v Mačkovi vili ustanovljena združba za boj proti Angliji, Franciji in Ameriki, danes pa rečejo samo, da je bila to osvobodilna fronta. Ja seveda, no. Za borbo z roko v roki z nacisti, to je spomenik kolaboraciji v resnici. Pa vas tega uči javno šolstvo? Da bi imeli pravi odnos, da bi razumeli sploh družbo, v kateri živite. In potem seveda, če si tak produkt javnega šolstva, v tem parlamentu razlagaš, da je Venezuela zgled za ves svet. A je res Venezuela zgled? Gospe in gospodje, socializem še nikoli nikjer ni uspel. No, vidite, zdaj pa smo tam, zakaj se vztraja pri sistemu javnega šolstva za vsako ceno. Kajti v resnici, če bi šli iz tega, koliko stane in kaj dobimo kot družba, kot celota, je seveda jasno, da je popolnoma vseeno v principu, ali isti znesek namenimo za šolstvo v javnem šolstvu ali v zasebnem šolstvu. Važno je, da ven pride z vrednotami, ampak pravimi vrednotami, primerno izobražen otrok s čim več znanja, ki bo čim bolj kompetenten in sposoben prispevati k razvoju svoj maksimum, celotne družbe in vseh. Samo to je kriterij in samo temu kriteriju je tudi sledilo Ustavno sodišče. Ker razvoj bi moral biti edini kriterij, ob spoštovanju ustavnih norm. Ustavna norma pa je, da imajo vsi v principu enake pravice. In kaj je hotelo Ustavno sodišče, gospe in gospodje? Tistim iz najrevnejših družin, nadarjenim otrokom je hotelo omogočiti najbolj kvalitetno šolstvo, vi pa to ovirate in preprečujete! Zato, gospe in gospodje, smo v SDS predlagali in bomo podprli ustavno obtožbo zoper predsednika Vlade. Ker je ne samo primerna in utemeljena, ampak z vidika spoštovanja ustavnega reda in ustavnih norm ter temeljnih vrednot te družbe tudi nujna.
Hvala za vaše stališče, gospod poslanec. Gospod Brane Golubović, imate stališče v imenu Poslanske skupine Liste Marjana Šarca. Izvolite.
Lep pozdrav vsem skupaj, spoštovani predsednik Državnega zbora, predsednik Vlade, ministrska ekipa, kolegice in kolegi! Problem stališča je to, da ne moreš polemizirati s svojimi predhodniki, ampak bo še čas v sami debati. Bi pa na začetku vseeno povedal, da se ustavna obtožba ozirom impeachment po svetu uporablja predvsem za neposredno izvoljene funkcije, se pravi predsednike držav. Le težko najdete državo, kjer se ustavna obtožba oziroma impeachment uporablja proti predsedniku Vlade ali ministrski ekipi. Da se ustavna obtožba uporablja proti predsedniku republike, je logično, saj je izvoljen neposredno s strani volivcev in za svoje delo ni odgovoren Državnemu zboru, se pravi, za neke hude kršitve zakona ali ustave Državni zbor nima orodja, da bi razrešil predsednika republike, in to orodje mu daje ustava preko ustavne obtožbe, dvostopenjsko. Najprej o tem odloča parlament s 46 glasovi in nato Ustavno sodišče z dvotretjinsko večino, kar pomeni, da je ustavna obtožba izredno močen inštrument, na nek način, za zagotavljanje delovanja države. Pri predsedniku Vlade, pri ministrih ima parlament orodja, da jih razreši ali, predvsem če želi neko vprašanje rešiti, predlaga tudi sklepe, da se to vprašanje reši. Interpelacija je tak primer. Interpelacija ne pomeni vedno, da je treba glasovati o razrešitvi funkcionarjev. Lahko se predlaga tudi sklepe, ki napotujejo funkcionarja k reševanju. Se pravi, če že kaj, je to gradivo, ki smo ga dobili na 5, 6 straneh, in zraven je bilo polno nekih fotokopij, mogoče za interpelacijo, pa še to dvomim. Za mene in za našo Poslansko skupino LMŠ je zelo zaskrbljujoče, da se v Sloveniji ta institut ustavne obtožbe jemlje dokaj lahkotno. Kot sem že rekel, v državah po svetu se ustavna obtožba obravnava še kako resno. Obtožbe proti nosilcem funkcije se pišejo s tresočo roko. Z obtožbo se praviloma strinjajo tako opozicija kot koalicija ter pravna stroka, o tem potekajo debate. Tisti, ki spremljate tudi svetovno politiko, veste, da trenutno poteka debata o impeachmentu proti predsedniku Trumpu glede njegovega trmarjenja o gradnji zidu na meji z Mehiko in blokadi države. Se pravi, potekajo razprave, ker je to tako močno orodje. Pri nas je pa to že četrta ustavna obtožba v samostojni Sloveniji. Četrta. Ko smo iskali po spletu, koliko ustavnih obtožb je bilo sproženih po svetu, smo ugotovili, da smo svetovni rekorderji po številu ustavnih obtožb. Vse je vložila SDS, tri so bile neuspešne. Naj vam samo navedem nekaj primerov, kako druge države gledajo na ustavno obtožbo. V Veliki Britaniji je bila zadnja ustavna obtožba vložena v 19. stoletju. ZDA so imele samo dve, mislim, da eno v 19. in drugo v 20. stoletju. Bilo je sicer predlagano, da se bo sprožila ustavna obtožba oziroma impeachment proti nekdanjemu predsedniku Nixonu. Ampak kaj je Nixon naredil? Afera Watergate. To niso bile enostavne stvari. V Evropi, ko smo brskali, kje je v Evropi uspela ustavna obtožba, je bil leta 2004 odstavljen predsednik Litve na podlagi očitka, da je njegova stranka v času kampanje s strani vplivnega ruskega poslovneža prejela podkupnino, zato da se mu podaljša državljanstvo in pa da pridobi določene tajne podatke. Da ne omenjam, da je moral nekdanji predsednik Ukrajine leta 2014 pred ustavno obtožbo pobegniti v Rusijo. Obtoževali so ga, če se ne motim, veleizdaje. Ena zadnjih, če ne celo zadnja uspešna ustavna obtožba je bila marca 2017, ko je južnokorejsko ustavno sodišče potrdilo odločitev parlamenta, da mora predsednica države odstopiti oziroma zapustiti položaj. Zakaj? Zaradi velike korupcijske afere, ki ji je bila dokazana. Še bi lahko našteval razloge, zakaj so bile ustavne obtožbe sprožene, zaradi hujših kršitev zakona in ustave, korupcija, veleizdaja, delo za lastno korist ali korist svoje politične stranke in še in še in še. In kaj očitajo predsedniku Vlade gospodu Marjanu Šarcu? Očitajo mu, da vlada, ki jo vodi, vlada, ne on, predsednik Vlade, ni podprla zakonske rešitve SDS glede polnega financiranja zasebnih osnovnih šol. Očitajo mu, kar je za mene nepredstavljivo, da je predsednik Vlade Marjan Šarec napisal mnenje in ga poslal Državnemu zboru. Ne, Vlada je potrdila mnenje, ki je bilo poslano Državnemu zboru – da daje negativno mnenje na predlog SDS. In še nekaj je pomembno, državni zbor je glasoval proti temu predlogu. Pa da nadaljujem. Poleg tega je bila ustavna obtožba vložena, kljub temu da je predlagatelj vedel – vedel je – da je predsednik Vlade ministru naložil, da je treba začeti z izvrševanjem še nerealiziranih ustavnih odločb. Med njimi je tudi ustavna odločba o financiranju zasebnega šolstva iz leta 2014. Ampak saj SDS vseeno očita predsedniku Vlade, da je opustil dolžno ravnanje. Ni ga. Predlagatelja, se pravi SDS, ni prepričalo niti, da je minister Pikalo decembra lansko leto v tem državnem zboru dal zavezo, da bo ministrstvo pripravilo ustrezno zakonsko rešitev, ki bo upoštevala ustavno odločbo in o kateri bo odločal Državni zbor še pred parlamentarnimi poletnimi počitnicami oziroma do 15. julija, in bo ta zakon stopil v veljavo še pred 1. septembrom. Tudi to jih ni prepričalo. Naj povem še, da je v normativnem programu Vlade za leto 2019 zapisano, da bo Zakon o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja sprejet na Vladi najkasneje 28. 3. 2019 in nato takoj poslan v Državni zbor. Se pravi Vlada, ki jo vodi predsednik Vlade Marjan Šarec, bo ta zakon pripravila, Državni zbor pa bo potem o njem razpravljal in seveda odločal. Ni avtomatizma, da če Vlada pošlje nek zakon, bo tudi ta zakon sprejet. Ampak ne, kljub temu dejstvu, zgornjima dvema, da je minister Pikalo dal zavezo, da se bo zakon pripravil, da je v normativnem programu Vlade zapisano, kdaj ga bo Vlada sprejela, SDS predsedniku Vlade očita nevestno delo v službi, ravno to – da se zakon ne pripravlja in pa da ga Vlada ne misli sprejeti. Torej, celovite rešitve se pripravljajo. V LMŠ pa se tudi zavedamo, da je treba ne glede na to, kakšno je naše mnenje o financiranju zasebnega šolstva, ustavne odločbe spoštovati. Treba jih je spoštovati, to je naša dolžnost in je naša odgovornost. V poslanski skupini smo ustavno obtožbo kljub njeni nesmiselnosti vzeli nadvse resno. Resnično smo želeli pripraviti dosledne odgovore na dokumente SDS, vendar se nam je pri tem hitro zataknilo, saj predlagatelji obtožbe niso navedli jasnih in utemeljenih dejstev, kako naj bi predsednik Vlade konkretno kršil zakon in ustavo. Skozi dokument so nanizani zgolj pavšalni očitki o kršitvah, ki so politične narave in nimajo prav nobene zveze s pravno naravo instituta ustavne obtožbe. Mogoče z interpelacijo. Ustavna obtožba, ki je pred nami, je nekoherentna, mestoma nasprotujoča sama sebi, pravno neutemeljena in brez dokazov, ki jih pravilno terja tovrstni postopek. Naj zaključim. V Poslanski skupini Liste Marjana Šarca smo trdno prepričani, da je obtožba zoper predsednika Vlade neutemeljena in nesmiselna ter ne bo dobila zadostne podpore v Državnem zboru, saj predsednik Vlade opravlja svoje delo zakonito in v skladu z ustavo. Financiranje zasebnih osnovnih šol ureja zakon, ki je bil sprejet že leta 1996, torej 23 let nazaj. Res je, da je bilo v teh letih nekaj poskusov spremembe tega zakona predvsem v delih financiranja zasebnih šol, osnovnih šol, tudi ta poskus na Ustavno sodišče, ko je Ustavno sodišče leta 2001 ugotovilo, da je financiranje zasebnih osnovnih šol ustrezno, in to soglasno. Spomnimo se, da je imela tudi 2004–2008 priložnost za spremembo tega zakona, če je menila, da ni primeren, da ni ustrezen, vlada Janeza Janše. 2004–2008. Če se spomnite, mislim, da je bilo leta 2007, je takratni minister gospod Zver poskušal to izpeljati, pa ni bilo podpore niti znotraj takrat vladajoče koalicije, da ne govorim o stroki in javnosti. Govorilo se je celo, če se ne motim, o referendumu glede tega. Omenil sem že, da je Ustavno sodišče leta 2001 obravnavalo in ugotovilo, da s financiranjem zasebnih osnovnih šol ni nič narobe. 2014 je spet ugotovilo, da je nekaj narobe. Povedali smo tudi, da si bomo v LMŠ prizadevali, da se ta ustavna odločba uresniči. Predsednik Vlade je v svojem nagovoru tudi povedal, katere ukrepe je Vlada potegnila, da se bo ta odločba tudi uresničila. Zaradi vsega povedanega, nekako logično, bomo v LMŠ podprli predsednika Vlade in našega predsednika ter glasovali proti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Matjaž Han, ki bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. Izvolite.
Podpredsednik, hvala lepa. Spoštovani predsednik, saj bo. Dragi ministri in ministrice, kolegice in kolegi! Najprej en okvir glede te ustavne obtožbe, zaradi javnosti. Predlog obtožbe pred Ustavnim sodiščem, gospodje in gospe ali obratno, je orodje, ki je v demokratičnih državah rezervirano za zelo zelo hude kršitve ustave in zakona pri opravljanju funkcije predvsem predsednika države in pa seveda tudi predsednika Vlade. Primerov, poizkusov takih obtožb je ne v Evropi, v svetovnem merilu, dragi moji, v vsej zgodovini moderne demokracije zelo malo – Brane se je pred mano že malo poigral s statistiko – ker pri ustavni obtožbi ne gre več zgolj za prerivanje v nekem političnem prostoru. Zakonodajna veja oblasti, se pravi parlament, s predlogom ustavne obtožbe pozove sodno oblast, v tem primeru Ustavno sodišče, da presodi, ali je predsednik države oziroma Vlade osebno in neposredno odgovoren za hujšo kršitev ustave ali zakona, s katero je naklepno ali pa vsaj iz malomarnosti zlorabil svojo funkcijo. Dragi moji iz SDS, tukaj bi lahko naredil piko pa bi šel domov. Nič od tega, kar sem rekel, ni gospod Marjan Šarec, predsednik Vlade, storil. Čeprav o predlogu ustavne obtožbe odloča politika, mora Ustavnemu sodišču v presojo predložiti pravno – pravno – utemeljen predlog, ki ga Ustavno sodišče presoja po najvišjih pravnih, gospodje in gospe, pravnih in ne po precej bolj raztegljivih političnih standardih. Predlog ustavne obtožbe je v političnem smislu – ne zameriti – gumb do jedrskega orožja, za katerega pa si Socialni demokrati želimo, da ga ne bi bilo treba nikoli sprožiti. Ne le zato, ker predpostavlja, da je bilo storjeno zelo hudo dejanje obtoženega političnega funkcionarja, ampak ker že sam predlog ustavne obtožbe pomeni glasen alarm domači in tudi tuji javnosti. Logično je, da predloga ustavne obtožbe ni možno niti omenjati, kaj šele povezovati v istem stavku s politično stabilnostjo. Ampak saj poznamo dejanja neke politične opcije. Za to v resnici gre. Predlog ustavne obtožbe predsednika Vlade Marjana Šarca je načrtovan politični dogodek, režira ga pa nam dobro znana politična opcija, tista politična opcija, ki ji ustreza, da se v državi pogovarjamo o izrednih razmerah, o negotovosti, o kaosu, o strahu in še bi lahko našteval. Neutemeljena ustavna obtožba je mehanizem za ustvarjanje, dragi moji, takega stanja, zato se z zlorabami tega demokratičnega inštituta nadaljuje, čeprav so bili prav vsi predlogi obtožb predsednikov republike in vlade v žal kratki zgodovini samostojne Slovenije neuspešni. Zadnjemu takemu polomu istih predlagateljev smo bili priče januarja lani, ko smo obravnavali predlog ustavne obtožbe zoper takratnega predsednika Vlade gospoda Cerarja. Ampak v manj kot letu dni in manj kot sto dneh po nastopu nove vlade, ne morete verjeti, je bil vložen nov predlog ustavne obtožbe z utemeljitvijo, ki kriči po zlorabi. Glavni argument ustavne obtožbe, pod katerega sta se podpisali seveda SDS in SNS, je neizvršena odločba Ustavnega sodišča iz leta 2014 v zvezi s financiranjem zasebnih osnovnih šol. Predlagatelji so si za svoj politični in tudi ideološki boj izmed številnih ustavnih odločb – vemo, da jih je dvanajst, ki še čakajo na izvršitev – izbrali odločbo, ki ustreza njihovi politični agendi. Še bolj dvoličen pa je očitek predlagateljev, da se nahajamo v nekem protiustavnem stanju, ker od decembra 2014 ni bil opravljen poskus, da bi se odpravilo ugotovljeno neskladje enega stavka 86. člena Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja z ustavo. To seveda ne drži. Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora, na katero se vsi radi sklicujemo, kadar nam seveda paše, malo manj, kadar nam ne paše, je prav zaradi različnih predlogov, na katerih se je intenzivno delalo v preteklem mandatu, zelo jasno zapisala, da je odločbo Ustavnega sodišča možno izvršiti na različne načine. Eden izmed poskusov je bil predlog ministrstva za izobraževanje in znanost, da ne bom našteval, ki je govoril o Zakonu o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja, to je bilo v prejšnjem mandatu. Socialni demokrati smo februarja 2015 ponudili predlog za ustrezno spremembo 57. člena Ustave z jasno razmejitvijo med javnim in zasebnim šolstvom, kar bi seveda po našem mnenju dokončno zaprlo prostor različnim interpretacijam, kaj je javno in kaj je zasebno, in h kateremu je prispevalo tudi samo Ustavno sodišče z nasprotujočimi si odločitvami glede obsega obveznosti države pri financiranju zasebnega šolstva – dve odločbi, ena 2001, druga 2014. Noben predlog, dragi moji, do zdaj ni uspel zbrati zadostnega števila glasov, da bi bil sprejet, kar pa še zdaleč ne pomeni, da so bile izčrpane vse možnosti in da ne obstaja rešitev, ki bi bila skladna tudi z ustavo in glede katere bi se lahko v tem državnem zboru dogovorili. V naši stranki, Socialni demokrati, ne želimo na tej točki s prstom kazati na nikogar, pa vendar moramo pošteno povedati, da je velik delež odgovornosti za neizvršitev odločbe Ustavnega sodišča tudi na tako imenovanem desnem delu opozicije in pri vztrajanju pri popolni izenačitvi financiranja javnih in zasebnih šol kot edini možni rešitvi. Tega ne bi omenjal, če se krivda s predlogom ustavne obtožbe ne bi venomer in venomer skušala prevaliti samo na koalicijo, aktualnemu predsedniku gospodu Šarcu pa naprtiti celo kazenska odgovornost. Pa saj rejtingi se mu bodo dvignili zaradi današnjega nastopa spet za 10 %. Dragi moji, spoštovani in spoštovane, v Državnem zboru smo predstavniki različnih političnih opcij, ki imamo zelo zelo različne poglede na urejanje družbe in tudi te naše prelepe domovine. Poslanke in poslanci iz skupine Socialnih demokratov smo in bomo vedno branik koncepta javnega šolstva. Brane meša osnovno šolstvo z visokimi šolami in tako naprej, in študijem in tako naprej. Mi vemo, dragi moji, kaj je obvezno in kaj ni obvezno. Ta koncept javnega šolstva je naša država izbrala kot model za uresničevanje pravice do izobraževanja. Socialni demokrati ne moremo pristati na to, da bi mrežo javnih šol narušil ekonomski, ampak bogvaruj še kakšen drug interes ustanoviteljev zasebnih šol. Samo javno šolstvo z mrežo javnih šol, v katere se otroci vključujejo glede na svoje prebivališče, namreč zagotavlja enako dostopnost in enako možnost vseh otrok v tej naši državi. Na to, vsi dobro veste, če ste brali, opozarja tudi Konvencija o otrokovih pravicah. Vključno javne šole ne postavljajo dodatnih kriterijev, ne smejo zaračunavati šolnin in nimajo pravice, nimajo pravice odkloniti nobenega otroka – zasebne šole delajo to z lahkoto. Prav nasprotno so dolžne vključevati in enako obravnavati otroke iz socialno manj spodbudnih okolij, otroke, dragi moji, s posebnimi razvojnimi potrebami ter zagotavljati pravico do izobraževanja tudi otrokom v odročnejših krajih. V javni šoli, ki jo vodi načelo zagotavljanja enakih možnosti, predvsem pa priložnosti, nam je bolj kot kadarkoli kasneje v življenju dano spoznati, razumeti in se naučiti sprejemati ljudi, ki so drugačni od nas in izhajajo iz drugačne socialne, ekonomske, in če želite, tudi kulturne pozicije. Šola ni le mesto znanja, ampak je tudi prostor, v katerem se gradi in naj bi se krepila tudi družbena kohezija, to pa je spoštovanje do drugih, odgovornost do drugih in do skupnosti ter medsebojna povezanost članov družbe, kar je še posebno v tem času pomembno, ko so družbene vezi podvržene pritiskom sil, ki težijo k čimprejšnjemu prehodu v družbo individualizma in tudi v družbo egoizma. Uresničevanje odločb ustavnega sodišča glede financiranja zasebnih šol za Socialne demokrate ne bo nikoli, ampak res nikoli, niti pod grožnjo interpelacij ali ustavnih obtožb, samo neko računovodsko vprašanje, ali bomo dali 300 tisoč evrov gor ali bomo dali 300 tisoč evrov manj. Zaradi še neizvršene odločbe ustavnega sodišča iz leta 2014 nismo v stanju izrednih razmer, ne vlada nam kaos in imamo politično stabilnost. Vsi postopki tečejo normalno, koalicija nadaljuje z delom, minister Pikalo pa pripravlja strokovne podlage za razpravo v zvezi z možnimi načini za uresničitev ustavne odločbe. V Poslanski skupini Socialnih demokratov bomo seveda glasovali proti predlogu ustavne obtožbe predsednika Vlade Marjana Šarca. S tem ko bo pa seveda ta predlog zavrnjen, to že vi sami napovedujete, se bomo lahko razbremenjeni, razbremenjeni predvsem politične histerije, posvetili veliko bolj pomembni nalogi, to pa je krepitev javnega šolstva, ki skuša izenačiti ali vsaj omiliti neka neenaka socialna izhodišča, daje prav vsem otrokom enake možnosti za kakovostno izobrazbo ter priložnost, da razvijejo svoje sposobnosti v skladu s svojimi možnostmi in pa tudi v skladu s svojimi željami. In to, dragi moji iz opozicije, je tudi največja in najboljša investicija v našo skupno prihodnost. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra nam bo predstavil Igor Zorčič. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik, hvala za besedo. Spoštovani predsednik Vlade, ministrski zbor, kolegice in kolegi! Današnji zgodovinsko gledano že peti poskus ustavne obtožbe v Sloveniji kaže, da SDS po neki svoji stari, da ne rečem prežvečeni maniri zlorablja institute, ki jih ponuja naša ustava, naša zakonodaja. Glede na to, da smo bili v preteklosti priča že propadlim poskusom ustavnih obtožb zoper dr. Danila Türka, dr. Janeza Drnovška, dr. Mira Cerarja, in glede na današnje napovedi, da je več kot očitno, da tudi te obtožbe ne čaka nič drugačna usoda, se je morda strinjati s tem, da vsi ti pretekli predsedniki vlad, vključno z aktualnim, zasedajo skorajda nekakšno častno mesto, nekoč v prihodnosti bo morda celo to neko dobro znamenje za vsakega predsednika Vlade, če je dobil eno od obtožb SDS. Skratka, statistika vam ne gre v prid. Verjamem, da tudi današnji izid ne. Problematično se nam pa zdi to, da skušate s tem dejanjem ne samo nekako omalovaževati delo aktualnega predsednika Vlade, ampak tudi sebe predstaviti kot tiste, ki se borite za neke ustavne vrednote, za ustavni red. Pa vam bom morda kasneje še kaj več povedal v zvezi s tem, nastavil ogledalo. Bi pa morda uvodoma začel s samo ustavno obtožbo oziroma predlogom sklepa, ki ga imamo danes na mizi. 119. člen Ustave Republike Slovenije pravi: »Predsednika vlade ali ministre lahko državni zbor pred ustavnim sodiščem obtoži kršitve ustave in zakonov, storjene pri opravljanju njihovih funkcij.« Predsednika Vlade obtožujete, da je s svojim ravnanjem oziroma njegovo opustitvijo odgovoren za nadaljevanje neustavnega stanja, ki je posledica neizvršitve odločbe Ustavnega sodišča iz leta 2014, ki se tiče financiranja zasebnih šol. Vprašanje, ki se nam kot prvo zastavlja, je, če je predsednik Vlade odgovoren za nadaljevanje neustavnega stanja, neustavno stanje pa se nanaša na vsebino nekega zakona, kako pa naj bi ga potem prekinil, če predsednik Vlade ni zakonodajalec. Zakone namreč, spoštovane kolegice in kolegi, sprejemamo mi v Državnem zboru. V preteklosti smo že obravnavali zakone s področja, ki se dotika ustavne obtožbe, in moram reči, da se takrat nismo najbolj izkazali, pa s tem ciljam na vse poslance vseh političnih skupin, od levice do desnice. V svojem predlogu sklepa v zvezi z obtožbo predsednika Vlade opozarjate na predsednico ustavnega sodišča, bivšo predsednico, ki je nekoč dejala: »Treba je posebej opozoriti na neodzivnost zakonodajalca v zvezi s tistimi odločitvami iz preteklih let, glede katerih bi se že zdavnaj moral odzvati in odpraviti ugotovljene protiustavnosti.« Torej zakonodajalca. Nadalje se v svojem sklepu sklicujete na poročilo Ustavnega sodišča republike Slovenije za leto 2017, kjer piše, da sta leta 2016 potekla roka za odpravo protiustavnosti, ki sta bili ugotovljeni v dveh odločbah Ustavnega sodišča, na kateri se zakonodajalec še ni odzval. Torej ponovno govorimo o očitku Ustavnega sodišča zakonodajalcu in ne Vladi ali predsedniku Vlade. Ne nazadnje se sklicujete tudi na Zakonodajno-pravno službo Državnega zbora, ki je pri obravnavi predloga novele zakona, ki naj bi odpravil to protiustavnost, z dne 20. 4. 2016 opozorila, da mora Državni zbor kot zakonodajalec čim prej realizirati ustavno odločbo. Torej, ponovno govorimo o tem, da je Državni zbor tisti, ki mora realizirati ustavno odločbo. Torej že če bi si samo prebrali lasten tekst in vse citate, ki ste jih noter dali, bi ugotovili, da danes tožite povsem napačno institucijo, če se smem tako izraziti, oziroma napačno funkcijo, saj glede na naš ustavni red zakonodajna funkcija, vse, kar je treba popraviti z zakonom, pritiče Državnemu zobru in nikakor Vladi, še manj predsedniku Vlade. Tudi če so legitimirani, da vložijo posamezne predloge, na koncu o zakonih odločamo mi kot poslanci. Ustavni sodniki so z odločbo, ki se danes velikokrat citira, odločili, da pravica do brezplačnega obiskovanja obveznega javnoveljavnega programa v zasebnih osnovnih šolah od države ne zahteva, naj financira tudi izvajanje razširjenih programov, s katerimi zasebne šole zasledujejo svoje partikularne interese. Je pa treba v celoti financirati obvezni del programa, saj je ta enotno določen po svoji vsebini za vse izvajalce. Obvezni in razširjeni program seveda nista neka raztegljiva pojma v Državnem zboru, imata svojo vsebino v Zakonu o osnovni šoli, tako da v zvezi s tem ni potrebna neka posebna diskusija. Bi pa izpostavil to: omenja se delo tudi prejšnjega predsednik Vlade, pa vendar se ne omenja nekega pomembnega dejstva, ki ga moramo upoštevati ob presoji današnjega predloga sklepa o ustavni obtožbi, in sicer niste nikjer omenili, da smo mi v prejšnjem mandatu obravnavali ta zakon, ki naj bi odpravil ustavno neskladje, da je bil predlagan s strani prejšnje vlade in da se je, ko smo ga imeli na mizi, tako kot ga bomo predvidoma imeli v tem letu, našlo cel kup izgovorov, zakaj ta zakon ni dober. Čeprav je ob obravnavi zakona Zakonodajno-pravna služba rekla takole: »Predlog zakona,« torej govorim o zakonu v prejšnjem mandatu, »odpravlja različen obseg financiranja obveznega dela javnoveljavnih programov osnovnošolskega izobraževanja na javnih in zasebnih šolah, zato s tega vidika tudi po mnenju Zakonodajno-pravne službe uresničuje odločbo Ustavnega sodišča.« Torej, imeli smo predlog zakona, predlagala ga je takratna vlada, vendar se je potem odprla diskusija v zvezi s tem, koliko naj bo financiran obvezni del, še posebej pa, koliko naj bo financiran razširjeni del, ali naj bo to 100-odstotno ali naj bo 85-odstotno, 65-odstotno, 0-odstotno. Skratka, razvila se je pestra ideološka debata o tem, kdo se bolj zavzema za javno šolstvo in kdo ne. Če v tem državnem zboru dejansko obstaja neka iskrena želja po ureditvi tega področja, pa s tem ciljam na vse stranke, od povsem leve do povsem desne, potem verjamem, da se bomo kaj hitro ob predlogu, ki ga bo predlagala Vlada ponovno, najsibo takšen ali drugačen, strinjali glede tega, kakšen naj bo obseg financiranja obveznega ali razširjenega programa, in da ne bomo polemizirali, vse z namenom, da tudi v tem mandatu ta ustavna odločba ne bo realizirana. Kot sem povedal uvodoma, so se predlagatelj in njegovi sopodpisniki spotaknili ob temo, ki je zanje ideološka, ki jim gre na njihov ideološki mlin. Pri tem se sklicuje na odločbe Ustavnega sodišča, čeprav je nam znano iz preteklosti, da nimajo vedno kolegi enakih stališč do dela Ustavnega sodišča in do njihovih odločb. Kadar gredo te na njihov ideološki mlin, potem so odločbe zelo dobre in se jim ploska, ko pa niso ali če jih ne vidijo v skladu s svojo interesno sfero, najsibo to ideološka tema najsibo tema, ki se tiče kakšnega od postopkov katerega izmed njihovih članov, potem dobi to naše Ustavno sodišče z njihove strani, z vaše strani, spoštovani kolegi, tudi kakšen drug status in se veliko manj sklicujete na ustavni red. Na primer vaš predsednik je v zvezi z odločitvami Ustavnega sodišča glede izbrisanih nekoč dejal, citiram: »Po mojem mnenju moramo odgovornost za zaplete v zvezi z urejanjem statusa izbrisanih in tudi za referendum v celoti pripisati spolitiziranemu Ustavnemu sodišču.« Ali pa: »Noben referendum ne bi bil potreben, če bi v Sloveniji imeli normalno Ustavno sodišče in normalno oblast, ki bi v skladu z ustavno prisego skrbela za blaginjo vseh svojih državljanov.« Danes se oklepate Ustavnega sodišča. Jaz ne vem, kaj se je tako spremenilo. Ali pa gre morda res za to, kar sem omenil uvodoma, da takrat, ko vam to paše, takrat je Ustavno sodišče dobro, ko se vam pa zdi, da gredo odločbe nekako v nasprotju z vašimi strankarskimi partikularnimi interesi, takrat je pa naenkrat Ustavno sodišče spolitizirano, da ne rečem celo nenormalno, ker ste pač rekli, da bi si želeli imeti normalno Ustavno sodišče. Ne nazadnje tudi delo v preteklih mandatih – ne bom ponavljal predsednika Vlade, čeprav sem si tudi pripravil – vaše delo kaže na to, da imate odnos do neizvršenih ustavnih odločb in do pravnega reda, ki naj bo kolikor toliko spoštovan, zelo spragmatiziran in ga pravzaprav popravljate po svojih potrebah. Če ste na oblasti pa če vam kaj ni po godu, potem se to prestavi, če vam pa je po godu, pa se pač postavite za nekakšno realizacijo ustavne odločbe, čeprav moram reči, da mi na pamet zdajle nobena ne pride, ampak želim izpostaviti vaš modus operandi, kot sem ga opisal v predhodnih navedbah. Kar se tiče vašega predloga, mislim, da je iz moje razprave več kot očitno, da mi tega predloga ne bomo podprli. Ocenjujemo, da bi bilo to, če primerjamo to ustavno obtožbo recimo s kazenskim postopkom, blizu neki krivi ovadbi, skratka nepotrebni, neutemeljeni obtožbi, ki je zgrešena v svojih temeljih, niti pravega ne obtožujete. Tisti, ki je za obtožiti, je ta državni zbor z vami vred in z nami, in to je eden izmed razlogov, da se še posebej, bom rekel, z nekim žolčem odzivamo na takšne poskuse, ne nazadnje tudi nam in državljankam in državljanom ne vlivajo takšni poskusi zaupanja v naš pravni sistem, občutek dobivajo, da so – vsaj del, ki vam verjame – te obtožbe utemeljene, na koncu so razočarani, ker padejo. Mislim, da to ni dobro. Tako ocenjujemo tudi v Poslanski skupini Stranke Modernega centra za zaupanje državljank in državljanov do institucij in institutov te države. V Poslanski skupini Stranke Modernega centra bomo glasovali proti sklepu, ki ste ga predlagali, bomo pa, tako kot smo bili v prejšnjem mandatu, konstruktivni pri realizaciji ustavne odločbe, ki se tiče zasebnega osnovnega šolstva. Ocenjujemo, za razliko od nekaterih drugih, da zasebno osnovno šolstvo lahko krepi in bogati šolski prostor, seveda ne more nikakor nadomestiti neke javne mreže, pa vendarle nimamo tako odklonilnega mnenja, kot ga imajo nekateri v tem prostoru. V tej luči bomo karseda konstruktivni s tem namenom, da bomo to odločbo realizirali v tem mandatu. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi razprava poslank in poslancev o predlogu obtožbe, še pred tem pa ima besedo predstavnik predlagatelja Tomaž Lisec. Izvolite.
Hvala. Bom začel kar na koncu. SMC si bodo prizadevali, da bo v tem mandatu uresničena odločba Ustavnega sodišča, torej, spoštovani predsednik Vlade, spoštovani minister za izobraževanje, ne v enem letu, ne v tem letu, ampak v tem mandatu boste poskušali rešiti tisto, kar mi imenujemo neustavno stanje. Toliko o resnih namenih in intencah te vlade o reševanju zadevne tematike. Dejstvo pa je – ki je očitno nek modus operandi te vlade – predsednik Vlade dobi napisan govor, pošlje vodjam poslanskih skupin, no, oni potem malo preoblikujejo in izhajajo iz istih stališč. Ampak problem je, če ima ta govor nekaj napak oziroma, si bom drznil reči, laži. Prva. Danes je bilo kar nekajkrat rečeno o tem, kako obstajata dve isti odločbi Ustavnega sodišča, in če predsednik Vlade nima pojma o pravnih zadevah, bi si vsaj tisti, ki ste pravniki in ste izvajali stališča poslanskih skupin, vzeli 5 minut časa in obe odločbi prebrali, morda samo v izreku, kaj šele celi, pa bi videli, da je to govoričenje o dveh popolnoma istih odločbah popolna laž. Poglejte, odločba iz leta 2001: Ustavno sodišče je odločilo, da četrti odstavek 72. člena ZOFVI ni v neskladju z ustavo. In kaj so pobudniki govorili? Zelo malo oziroma skoraj nič oziroma le posredno o financiranju zasebnih osnovnih šol. Intenca te odločbe Ustavnega sodišča je šla v dve smeri. Vprašanje konfesionalne dejavnosti v vrtcih in šolah s koncesijo in v obsegu, kot izhaja iz te odločbe, in pa financiranje zasebnih šol v celoti. In Ustavno sodišče je reklo glede konfesionalnosti, tako kot je, in je reklo, ja, da se pač zasebne šole od vrtcev pa horizontalno ne smejo financirati 100-procentno oziroma da je Državni zbor tisti, ki naj to opredeli. In potem druga odločba Ustavnega sodišča, ki je bila pogoj za to, da smo se odločili za ustavno obtožbo, ki ne govori o 72. členu, torej o avtonomiji šolskega prostora, ampak govori o 86. členu, in to v delu, ki se nanaša na javnoveljavne programe, kar je prva ključna debata, in drugo, osnovnošolskega izobraževanja. In to je v neskladju z Ustavo. In zakaj sta ključna pojma javno veljavni programi in osnovne šole? 57. člen Ustave Republike Slovenije, drugi odstavek. Osnovne šole so obvezne in tu je Ustavno sodišče odločilo, da je treba urediti zadevo tako, kot je odločilo; ampak predsednik Vlade dobi napačno napisan govor in potem ga koalicijske poslanske skupine v neki mantri ponavljajo. Druga mantra, ki ne zdrži, je ta, da boste rešili to neustavno stanje še letos in bo začelo veljati. Naj bi do 1. septembra bila zadeva rešena. Spoštovani predsednik Vlade, spoštovani ministri, spoštovani poslanci, kdaj je potekal vpis v osnovne šole? Konec marca, začetek aprila ali 1. septembra? Ker ste se potihoma na podlagi te ustavne obtožbe odločili, da boste 1. septembra dali ZOFVI v normativni plan, do 1. septembra boste to rešili, boste po mojem prepričanju zavestno, vsaj do 1. septembra 2020, ponovno kršili to, kar je bilo zapisano v izreku odločbe Ustavnega sodišča. Zavestno, spoštovani predsednik Vlade, to vam povem sedaj, če vam vaši pravniki niso povedali, boste nadaljevali z neustavnim stanjem. Toliko o pravnem in ustavnem ravnanju te vlade. Spoštovani predsednik Vlade, to, da si vi dovolite, češ, ena odločitev je bila 9 : 0, druga pa samo 5 : 4; in potem dajete pod vprašaj, če je ta odločitev 5 : 4 sploh sprejemljiva. Marsikdaj imamo glasovanje v Državnem zboru – 88 za, nihče proti. Torej po vašem so te odločitve super, kadar pa pride do glasovanja, na primer 43 : 41, pa bi morali dvomiti o odločitvi zakonodajalca, nas poslancev, pri odločanju o posameznih sklepih, posameznih imenovanjih, o posameznih amandmajih ali celo o posameznih zakonih. Osebno mislim, da je ta besedna zveza, ki ste jo izrekli: razmerje 5 : 4 pa tako malo, ni čisto resno, bolj spominja na vašo vlogo v preteklem življenju kot pa resno vlogo predsednika vlade. Glede redkosti ustavnih obtožb; če ne damo, delamo probleme, če damo ustavne obtožbe, delamo probleme; in za vse v tem državnem zboru in tudi v Sloveniji je kriva Slovenska demokratska stranka. Kot je rekel kolega Zorčič, tudi če vlada ne sprejme svojega zakona, ki ste ga imeli v Državnem zboru, je kriva Slovenska demokratska stranka. Nepoznavanje pravne materije in nepoznavanje matematike, osnovne računske funkcije seštevanja, do 46 je treba priti, ali marsikdaj je dovolj tudi večina. 2 je več kot 1, da vam bo lažje to šlo v glavo, da si boste lahko z eno roko pomagali, ne pa s štetjem do številke 90. Podpredsednik, dovolite, da se sedaj kot predlagatelj osredotočim še na nekaj stališč poslanskih skupin. O stališču Poslanske skupine Levica je brezpredmetno razpravljati. Njim je važna ideologija, ne pa ustavno reševanje neustavnega stanja, ampak od anarhistov kaj drugega tudi ni moč pričakovati. To, da nekateri problematizirajo institut ustavne obtožbe, je pač njihov problem in ne naš problem. Spoštovana Maša Kociper, rekli ste, da gre za siromašenje mreže javnih šol. Pa vas še enkrat, podobno kot pri zakonu, sprašujem, kako lahko 1 % siromaši ostalih 99 %; to je možno samo v neki fikciji ljudi, ki nimajo drugih argumentov, zakaj spoštovati odločbo Ustavnega sodišča. Gospod Jurša je rekel, 12 neizvršljivih odločb. Ja, spoštovani gospod Jurša, vse so problem, saj veste, vi bi morali verjetno vse poznati, ker ste bili v vseh vladah od leta 1998 ali 2000 naprej. Zato predlagam, da vi prevzamete pobudo, z vsem resnim spoštovanjem, da rečete predsedniku Vlade: spoštovani gospod Marjan Šarec, vzemite tisto torbo, ki vam jo je dala bivša predsednica Ustavnega sodišča, vrzite na koalicijsko usklajevanje vse odločbe Ustavnega sodišča in jih rešite. Pa da ne bo pomote, med temi dvanajstimi sta vsaj dve, ki sta resnično težko izvršljivi. Med dvanajstimi jih je pet, po mojem mnenju, ki jih lahko zakonodajalec, torej mi, reši na takšen ali drugačen način. Samo poglejte zadnjo odločbo glede volilnih okrajev, kjer Ustavno sodišče ni natančno reklo, kako moramo rešiti, reklo pa je, da moramo poiskati rešitve. In med temi dvanajstimi so vsaj štiri, ki so kršene, čeprav je, prvič, Ustavno sodišče točno reklo, kaj moramo narediti, in, drugič, do kdaj to narediti. Spoštovani predsednik Vlade, jaz pričakujem, čeprav izhajate iz neke arogance, podstati moči – češ, imamo večino, nič nam ne morete –, da se resno spoprimete s tem, morda tudi pokažete več spoštovanja do pravnih norm v državi, kot jih je izkazal vaš predhodnik, ki se je imel za ustavnega pravnika, pa se je požvižgal na ustavno pravo. Morda pa ste vi, ker sva približno ista generacija, tisti model politika, ki se bo lahko za razliko od koga drugega pohvalil, da mlada generacija spoštuje odločitve Ustavnega sodišča. Naslednja stvar, ki je bila danes večkrat povedana – imamo vrhunske javne šole in imamo tiste štiri nebodigatreba zasebne šole, ki izvajajo javno veljavne programe, in te se rušijo. Spoštovani predsednik Vlade, če boste dali befel, kako mora biti v Zakonu o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja urejena ta problematika glede uresničevanja odločbe Ustavnega sodišča, imejte pred sabo eno misel: prvič, da otroci ne smejo biti talci politike, drugič, da je treba v Sloveniji začeti razmišljati o tem, ali imamo dobre ali slabe šole; in ne o tem, ali imamo javne ali zasebne šole. Moram reči, da se je od vseh stališč poslanskih skupin, to je moje osebno mnenje, nekako najbolj vsebinsko približalo odgovoru na ustavno obtožbo ravno stališče Poslanske skupine Liste Marjana Šarca in kolega Braneta, ki je sicer zašel v to, kako v tujini rešujejo in kako imajo rešen institut ustavne obtožbe. In sem presenečen, da je kar naenkrat Listi Marjana Šarca Amerika svetel vzor reševanja ustavnih obtožb, medtem ko z drugimi dejanji silite veliko bolj na vzhod. Ampak pričakovano, iz arogance, moči ste rekli, da je financiranje ustrezno. Spoštovani kolegi, še enkrat, preberite si odločbo iz 4. 12. 2013, kjer je Ustavno sodišče zapisalo, da financiranje ni v redu. In kolega iz Liste Marjana Šarca je rekel, da je Slovenska demokratska stranka imela možnost spremeniti zakon; ampak mi tega nismo naredili do takrat, dokler ni Ustavno sodišče reklo, da je nekaj narobe. Še enkrat, danes ni ključna tema o tem, o katerem zakonu govorimo, ampak je ključna materija v tem, ali imamo neustavno stanje, ali imamo ustavno stanje. In odločba Ustavnega sodišča pravi, da imamo neustavno stanje, kar po vašem mnenju to ni problem, po našem pa je to velik problem. Kolega Han je nekako tako rekel: Mi bomo kršili Ustavo, če pa boste dali ustavno obtožbo ali kak drug instrument proti predsedniku Vlade ali ministru, pa vas bomo še naprej ozmerjali z nekimi netilci ustvarjanja strahu. Skratka, mi lahko počnemo karkoli. Če vi na to opozorite, ste vi del problema; in ne mi, ki kršimo v tem primeru ustavni red. Kolega Han je rekel: od 12 odločb ste izbrali le tisto, ki ustreza vaši agendi. Še enkrat, zakaj smo ravno na tej odločbi osnovali ustavno obtožbo? Ker to je edina odločba, o kateri se je govorilo v času parlamentarnih volitev in v času od parlamentarnih volitev. Ampak s to odločbo imate probleme, glede druge odločbe, ki je iz tega mandata glede tako imenovanih izbrisanih, pa ste junija rekli – medresorska skupina, novembra ste rekli ministrom, da je to in to treba narediti, da bomo zadevo rešili v predvidenem časovnem obdobju. Zato, spoštovani predsednik Vlade, vas obtožujemo oziroma predlagamo, da Ustavno sodišče odloči, da zavestno kršite oziroma ignorirate odločbe Ustavnega sodišča, kajti medtem ko ste pri neki drugi odločbi Ustavnega sodišča nemudoma pozvali ministre, da naredijo, in poslance, da izglasujejo zakon v skladu z odločbo Ustavnega sodišča, tega v tem primeru niste naredili. Ko vam je šla ena odločba Ustavnega sodišča v prid oziroma v prid vašim novim volivcem, ste se odločili za hitro reakcijo; ko vam pa ena odločba Ustavnega sodišča ne pomeni nič, ker gre le za neke otroke, njihove starše v zasebnih osnovnih šolah, še enkrat, kjer se izvajajo javno veljavni programi, pa niste storili nič. Gospod Han je rekel: »Mi se bomo zavzemali, da se bo zadeva rešila.« Isto je rekel tudi kolega Zorčič. Ampak vemo, kako se je izšel poskus zelo podobnih poslanskih skupin, LMŠ je tukaj izvzet, v prejšnjem mandatu. Jasna odločba Ustavnega sodišča, potem pa pride licitiranje poslanskih skupin koalicije, kdo da več in kdo da manj. In danes slišimo, da je za to nesposobnost uskladitve z odločbo Ustavnega sodišča kriva Slovenska demokratska stranka, ker nekdo iz koalicije nima pojma o pravni materiji in ne zna seštevati. Kolega Zorčič je rekel – Kako pa naj bi predsednik Vlade prekinil neustavno stanje? Še enkrat, kolega Zorčič, kot pravnik, pa ne bo prebral tista dva esemesa, ki sem jih dobil od pravnikov, ravno to bi morali narediti, kar ste naredili na primeru izbrisanih. Ali bi napisali mnenje Vlade, kjer bi napisali: Sprejmimo zakon Slovenske demokratske stranke, potem pa sistemsko rešujmo osnovni zakon; ali pa drugi način – hitro rešiti s svojim zakonom, ki se že toliko časa paca. Verjemite, spoštovani predsednik Vlade, stavim kosilo, če ga sprejmete, da rešitev ne bo sprejeta v doglednem času ali pa bo zopet v neskladju z Ustavo, kar so določeni nekdanji predsedniki Ustavnega sodišča že namignili, da se bo iskalo bližnjice, ki bodo odstopale od odločbe Ustavnega sodišča. Naj zaključim ta uvod, prosim vse razpravljavce, ki imate napisane listke z razpravami, da ne govorite, da sta odločbi iz leta 2001 in 2014 isti, ker nista. In če bom to še dvakrat slišal, bom proceduralno predlagal, da se razpravljavcem obe odločbi dasta na klopi in nato 45 minut odmora, da si tudi nepravniki pogledajo vsaj prvo stran teh odločb, da nista isti. Naj zaključim, spoštovani, odločba Ustavnega sodišča na tem področju ni uresničena in za to ste krivi vi, predsednik Vlade, ali zaradi zavestnega ustvarjanja pravne praznine ali pa zaradi česarkoli drugega; ampak vi ste predsednik Vlade in nihče drug. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Tina Heferle. Pripravi naj se mag. Marko Koprivc. [[oglašanje iz dvorane]] Žal ni replike pri predstavitvah stališč. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Replika je samo na razpravo oziroma ko razpravljavec že razpravlja. Samo toliko za intermezzo. Najprej gre moja zahvala predstavniku predlagatelja, ki je z mano in vsemi nami delil vse svoje znanje, ki ga je osvojil na FDV, in me podučil, kaj je Ustavno sodišče, kakšne so njegove pristojnosti in da v naši državi obstaja delitev oblasti. Skoraj v isti sapi ste nato, spoštovani predstavnik predlagatelja, citirali ustavno sodnico, ki je v svojem mnenju obrazložila oziroma navajala, da zakonodajna veja oblasti ni poskrbela za implementacijo ustavne odločbe. Nadalje ste dejali, da je predsednik Vlade sprejel mnenje, da poslanci kršijo ustavo. Spoštovani predlagatelj, naj vas na tem mestu jaz podučim, da smo poslanci samostojni pri izvajanju svoje funkcije in da nam nihče drug, še najmanj pa predsednik Vlade, ne daje nikakršnih navodil, kako naj svoje delo opravljamo. Meni osebno nihče ne piše stališč, tile listki so plod mojega dela in mojega razmišljanja, tako vas prosim, da ne sodite po sebi, spoštovani kolega. Upam, da se vsi tu zavedamo, da je institut ustavne obtožbe zelo resen institut, ki si zasluži neko posebno spoštovanje in tudi nek rešpekt, ter bi z njim morali ravnati zelo pazljivo; v nasprotnem se njegov status in ta ugled, ki naj bi ga ustavna obtožba vendarle imela, izgubita. Spoštovani kolega, ravno to se danes dogaja. Če se še tako trudim najti opravičljiv razlog vaše obtožbe in če se še tako trudim korektno pravno, vsebinsko in formalno ovrednotiti besedilo vaše obtožbe, v njej ne najdem ničesar drugega kot pavšalne navedbe obtožbe, nedosledno trditveno podlago, ki ni podkrepljena z nobenimi materialnimi dokazi. In kar me kot državljanko in pravnico najbolj prizadene, je to, da v politično-populistične namene zlorabljate institut ustavne obtožbe, ki bi v resnici moral in mogel biti tisto najvišje orodje pri zagotavljanju sistema zavor in ravnovesja. In da bom jasna, prav je, da med različnimi vejami oblasti obstaja sistem zavor in ravnovesja ter nek nadzor; ni pa prav in to ostro obsojam, da se ta možnost nadzora zlorablja za izvrševanje oziroma zlorabo neke moči; in to vi danes delate. Vsi mi bi se mogli in morali zavedati, da je namen ustavne obtožbe varstvo ustavnosti in zakonitosti, ne pa izvajanje neke populistične politike in obračunavanja vedno ene in iste politične opcije. Takšni zlorabi smo bili priča že v preteklosti, danes ni prvič in kot sem rekla, vedno z vaše strani. Rada bi poudarila, da je institut ustavne obtožbe mogoče razlagati in uporabljati samo za najtežje in očitne kršitve in zlorabe oblasti ter kršitve ustavnosti in zakonitosti. Pri tem, to moram poudariti, se ugotavlja osebna odgovornost obtožujočega, ne pa politično objektivna odgovornost. In na to dejstvo ste, spoštovani kolegi, ki ste podpisani pod to obtožbo, enostavno pozabili. Verjamem, da vsak, ki si je prebral besedilo vaše obtožbe, je lahko videl in spoznal, da samo navajanje oziroma politično vrednotenje ravnanj predsednika Vlade ne more in ne sme zadoščati za uspešnost take obtožbe. Neke vsebinsko kvalitetne obrambe danes niti ni mogoče razviti, ker na drugi strani niti nimamo vsebinskih in kvalitetnih obtožb. Natančno sem si sicer prebrala besedilo vaše obtožbe. Spoštovani kolegi, predstavnika predlagatelja smo prej lahko slišali, da bodo dokazali kršitve, in nato je naštel nekatere člene Ustave, potem pa dodal – in na drugi strani imamo ustavno odločbo. To je vse, kar zmorete? Ustavna obtožba vendarle je nek hibrid med političnim in kazenskim; in kot taka bi morala slediti tudi načelom kazenskega procesnega prava. Zgolj pavšalno navajanje nekih nedefiniranih obtožb [[…]]in še več, te obtožbe niti niso podkrepljene z nobenim vsebinskim neposrednim dokazom, in to moram poudariti, pri takem institutu je to nujno. Takšna obtožba ni niti sklepčna, pa upam, da se zavedate pomena sklepčnosti obtožbe, niti ni vsebinsko koherentna, kaj šele utemeljena. In da bo moj očitek današnje zlorabe in absurda še bolj jasen, naj še enkrat povem dve zanimivi dejstvi, ki smo ju danes sicer že slišali, ampak sta tako pomenljivi, da se mi ju zdi vredno ponoviti. V državah po svetu je bila ustavna obtožba uporabljena manj kot tridesetkrat, in to skupaj v treh stoletjih. Pri nas ste jo v 28 letih uporabili že štirikrat, seveda vse ena in ista politična opcija. In drugo dejstvo, ki smo ga tudi že slišali, obtoženci, pa ne naši, tisti iz držav po svetu, so jim bili v obtožbah očitani očitki, kot so prejemanje podkupnine v zameno za dostop do zaupnih državnih podatkov, obtožba za umor, ugrabitve, finančne zlorabe državnega denarja in tako naprej. Mi pa se danes soočamo z ustavno obtožbo predsednika Vlade, ker Državni zbor ni sprejel določenega predloga novele zakona. Upam, da tudi ljudje vidijo ta absurd, in toliko o vašemu razumevanju delitve oblasti. Naj povem, ker to je vendarle bil povod za vložitev današnje obtožbe, se moram dotakniti in izpostaviti tudi dejstvo, da vaš predlog novele zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja, prvič, ni primerno in, drugič, ni dosledno implementiral odločbe Ustavnega sodišča. In zato smo poslanci, in ponavljam, poslanci smo zavrnili vaš predlog z vso odgovornostjo. Seveda se v Poslanski skupini Liste Marjana Šarca, kot smo danes že slišali, zavedamo svoje odgovornosti pri uresničevanju in spoštovanju ustavnih odločb, zato smo tudi sprejeli zavezo, da bomo v koaliciji pripravili zakon, dobili smo tudi obljubo pristojnega ministrstva, da se bo to pripravilo do letošnje jeseni. Mislim, da v primerjavi z vsemi predhodnimi vladami časovni očitki pri reševanju tega problema vendarle niso na mestu. Če vsebinsko, pravno pa tudi politično nekako kritično ocenim današnjo razpravo oziroma obrazložitev vaše ustavne obtožbe, pa naj bi šlo za kateregakoli predsednika vlade. Ustavne obtožbe, ki temelji na očitkih, da Državni zbor nečesa ni sprejel, storil, in ustavne obtožbe, ki ni podkrepljena z niti enim samim vsebinskim dokazom, niti pod razno ne morem podpreti. In ves današnji cirkus je v posmeh žal prav vam, predlagateljem. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Marko Koprivc. Pripravi naj se Jožef Horvat. Izvolite.
Podpredsednik, hvala lepa za besedo. Spoštovani predsednik Vlade, spoštovani ministrski zbor, spoštovani kolegice in kolegi poslanci! Danes se soočamo s predlogom ustavne obtožbe predsednika Vlade. Ustavna obtožba je, kot smo že slišali, najradikalnejše orodje za sankcioniranje najhujših kršitev ustave in zakonov. Spoštovane in spoštovani, že ptički na vejah čivkajo, da gre v tem konkretnem primeru za veliko zlorabo tega radikalnega, vendar zelo pomembnega instituta v demokraciji. Kot je bilo že povedano, očitno pri nas desna opozicija ne razume, za kakšen institut gre, in ga zato tudi vsake toliko uporabi, pa najsibo to v skladu s pristojnostmi ali ne. V svetu pa se institut impeachmenta, ustavne obtožbe uporablja zelo redko in takrat, ko so za to res upravičeni razlogi. To je vsem jasno, a vendarle očitno gre karavana dalje. Naj dotaknem odločbe Ustavnega sodišča glede financiranja javnega oziroma zasebnega šolstva. Dejstvo je, da je odločbe ustavnih sodišč treba spoštovati, vse, ne zgolj te. Kolegi iz desnice to razumejo drugače. Kadar se z odločbami sodišč strinjajo, na veliko razlagajo, kako jih je treba upoštevati, kadar se pa ne, pa njihov vodja, ki ga trenutno ni, me čudi, in vsi ostali na veliko razlagajo, kako je v Sloveniji prisotno krivosodje, ki ga obvladujejo temne sile komunizma in ne vem česa, ne bom ponavljal, ker ni vredno. Minister za izobraževanje je pred dobrim mesecem, ko smo nazadnje obravnavali primer financiranja zasebnega šolstva, dal zelo jasno zavezo, da bo v nekaj mesecih pripravljena dokončna rešitev, ki bo izpolnila zahteve ustavne odločbe. Teh rešitev je več, ni samo ena, ni samo tista, ki jo vi ponujate kot edino mogočo in ki je pogubna za slovenski javni šolski sistem. Teh rešitev je več, to je povedala tudi zakonodajno-pravna služba te inštitucije, hrama demokracije. In kot rečeno, vlada se je zavezala, da bo primerno rešitev tudi ponudila. Zakaj pa vi dejansko danes vlagate to ustavno obtožbo in zlorabljate za institut? Ali vam povem, zakaj? Zato, ker ta vlada s predsednikom Marjanom Šarcem na čelu dela odlično. V samo nekaj mesecih je bilo sprejetih ogromno ukrepov, ki so povečali kakovost življenja naših državljank in državljanov. Pa da ne naštevamo vseh: dvignila se je minimalna plača, kar je bilo nujno, se strinjate, sicer brez podpore desnice oziroma Slovenske demokratske stranke, dvignili smo številne javne transfere, financiranje znanosti se je dvignilo za 12,5 % in je prvič v zgodovini samostojne Slovenije nad 200 milijonov evrov letno. To je zelo velik dosežek, to bo gotovo okrepilo razvojni preboj Slovenije, saj so raziskave in znanost tiste, ki rešujejo življenja, delavskemu in srednjemu razredu omogočajo dostojno bivanje. Vse to smo naredili. Dragi kolegi, to vas žal boli. Boli vas tudi to, da ste sicer relativni zmagovalci zadnjih volitev, pa žal niste mogli sestaviti vlade. Kar ste sejali zadnjih 30 let, danes žanjete. Sejali pa ste nestrpnost, nesprejemanje drugačnosti, šikaniranje vseh, ki drugače mislijo, in sovraštvo. To je dejstvo. In tudi v ostalih evropskih državah je normalno, da take radikalne desne stranke težko koalirajo s komerkoli. To dobro delo vlade se kaže tudi v podpori javnega mnenja. Vlada uživa eno največjih podpor v zgodovini samostojne Slovenije. Tako je, to so dejstva. Kar se tiče vprašanja financiranja zasebnih šol in ustavne odločbe iz leta 2014, povezane s tem, pa naj ponovno rečem, ustavne odločbe je treba spoštovati, in tudi to bomo. Nikakor pa ne v smeri, ki jo ponujate vi, da bi izenačili financiranje javnih in zasebnih šol. Javne šole so za socialdemokracijo svete in ne bomo pristali na rešitve, ki bi jih začele izpodkopavati. Ne gre zgolj za teh nekaj šol, ki so trenutno ustanovljene kot zasebne šole; gre za to, da bi z izenačenjem odprli vrata na široko in izenačili financiranje javnih šol ter zasebnih šol. Na to ne pristajamo. Javne šole so tiste, ki so dostopne vsem državljankam in državljanom, ne glede na to, ali gre za nekoga, ki je katoliškega ali pa islamskega prepričanja, ne glede na to, ali je s severa ali juga države. Mreža javnih šol je razporejena po celotni državi in je dostopna vsem, je brezplačna. Žal je tudi nekaj stroškov, ki jih trenutno morajo kriti še starši, a delali bomo na tem, da se bo tudi to odpravilo. Naša javna šola je v skladu z ustavnimi vrednotami in je ideološko ter predvsem versko nevtralna. Gradili smo jo dolga desetletja in, spoštovani kolegice in kolegi, ne bomo je kar tako dali. Naj še enkrat za konec ponovim, ustavna obtožba je neutemeljena, zlorabljate ta institut, kar je za moje pojme nesprejemljivo. Kako bomo glasovali, ne bi želel ponavljati. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Jožef Horvat. Pripravi naj se Jelka Godec.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani predsednik Vlade, ministrski zbor, dragi kolegice in kolegi! Boli me, da se je današnja razprava, predvsem s strani vas, dragi kolegice in kolegi koalicije, začela na ravni osebne diskreditacije. Boli me. In vse to, kar smo do tega trenutka že slišali, ponavljam, v tem mandatu sem to ponovil že nekajkrat; če želimo to državo potegniti naprej, če želimo biti najboljši na svetu, za kar imamo vse možnosti, potem moramo doseči tretji veliki nacionalni, družbeni konsenz. Če je bil prvi samostojna Slovenija in če je bil drugi na referendumu sprejeta odločitev državljank in državljanov, da Slovenija postane članica Evropske unije in zveze Nato. V tem konsenzu se moramo najprej dogovoriti o definicijah nekaterih pojmov: kaj je javno, kaj je državno in kaj je zasebno. Tukaj mešamo pojme in jih mešamo že cel prejšnji mandat, ko mrcvarimo rešitve oziroma nerešitve odločbe Ustavnega sodišča, za katero sta – sem pa zelo ponosen, pred petimi leti, čez dva dni bo 5 let, odkar sta dva naša člana, eden je bil celo poslanec – vložila pobudo za oceno ustavnosti 86. člena Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja. 5 let. In sta uspela. Javno je po našem razumevanju tisto, kar se financira z javnim denarjem, iz proračuna Republike Slovenije. In mi smo za javno šolstvo. Mi, Nova Slovenija, smo za javno šolstvo. Mi, Nova Slovenija, smo za javno zdravstvo. Ampak tukaj pa se, včasih sem tudi s te strani slišal, da so zasebne šole ali zasebni zdravniki, zasebne klinike, zasebne ambulante tiste, ki bogatijo na eni strani javno šolstvo oziroma javno zdravstvo. Ali imamo tu konsenz ali ga nimamo? Če ga nimamo, potem pač moramo iti narazen. Sedaj vas bom razdražil, ker analize kažejo, da so zasebne šole v svetu, v zahodnem svetu ali pa v Evropi, vedno bolj priljubljene. Bom kasneje podal tudi nekaj konkretnih primerjav z državami, na katere se velikokrat radi sklicujemo. Mi smo ministru, ki je pristojen za šolstvo, ponudili roko. V imenu poslanske skupine sem mu pisal, da želimo sodelovati pri iskanju zahodnoevropske rešitve, kako financirati javno veljavni program tudi v zasebnih šolah. Mi smo v preteklem mandatu – upam, da tega nikoli, res nikoli ne bomo več doživeli – doživeli en brutalni marš na Ustavo Republike Slovenije in brutalni marš na Ustavno sodišče, ko je želela takratna dvotretjinska večina s spremembo Ustave zaobiti odločbo Ustavnega sodišča. To je neverjetno. Pravzaprav je verjetno, ker smo to doživeli. In danes smo slišali o krivični odločbi Ustavnega sodišča ali nekaj takšnega, s strani Levice smo to zelo jasno slišali in to magnetogram pomni. Ko začnemo takšne razprave, predsedujoči bi jo moral dejansko takoj ustaviti, ker potem mi nimamo več Ustavnega sodišča, ga ne spoštujemo, potem je konec, potem je konec pravne države, potem je konec z našo ustavo. In takšne razprave bi moral predsedujoči ustaviti. Ja, svoboda govora, seveda ampak vsak mora biti gospodar svoje besede. 460 osnovnih šol imamo v Sloveniji, ki so del javnega osnovnošolskega sistema, od teh je 6 zasebnih. Naj ponovimo: Waldorfska šola Ljubljana; Osnovna šola Alojzija Šuštarja, Ljubljana, Montessori inštitut, zavod za pomoč staršem pri razvoju otrok; Zasebni vzgojno-izobraževalni zavod Waldorfska šola Maribor; vzgojno-izobraževalni zavod Antona Martina Slomška, Maribor; Inštitut za celostno vzgojo in izobraževanje otrok Lila. 6 od 460 je 1,3 %. Pa da številko malo povečam, to je 13 promilov. Če k temu dodam še 28 šol za otroke s posebnimi potrebami oziroma prilagojenim programom, smo na številki 488 vseh. Teh zasebnih, ki danes mnogim gredo na živce in bi jih radi, ne vem kako že, nacionalizirali, zbrisali z obličja zemlje, je potem samo 1,2 % oziroma 12 promilov. To je sedaj problem, ki ga ta država rešuje že štiri leta. Moram priznati, da sem si želel na nek način, da se ne bi toliko mrcvarili, osebno diskreditirali, da bi Ustavno sodišče, kar smo že neke signale že slišali, samo odpravilo neustavnost. Ta praksa že obstaja, mi ji ne nasprotujemo, ker ne morem nasprotovati odločitvam Ustavnega sodišča. Te prakse obstajajo, ko politika dejansko ni hotela sprejeti, zanimivo, tudi predloga Nove Slovenije o ustanovitvi Občine Ankaran; pa jo je ustanovilo Ustavno sodišče. Te zadeve tako delujejo in hvala bogu, da delujejo. Veliko materiala se mi je že nabralo v teh štiri letih, veliko sem prebral. Prebral sem tudi tisto odločbo Ustavnega sodišča iz leta 2001. Prosim, ne drži, da je Ustavno sodišče v dveh enakih primerih odločalo različno. Tukaj se bomo kar prepričevali, namesto da bi prebrali. 2001, tista odločba se sklicuje na 72. člen Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja, četrti in tretji odstavek, ne bom tukaj imel bralnih vaj. Ta odločba izpred štiri letih pa na 86. člen istega zakona. Nekateri pravijo, da je to tisto. Čakajte malo, to ni isto! Ko je ta država nastajala in tudi kasneje, je ta državni zbor ratificiral tudi nekatere mednarodne pogodbe, torej imamo neke zaveze. Veliko govorimo o človekovih pravicah, polna usta so nas otrokovih pravic in tukaj bom nadaljeval. Kdo je v središču teh razprav, ko govorimo o izobraževanju? Ja, otrok je v središču, naš otrok. Splošna deklaracija človekovih pravic Združenih narodov, 26. člen, 2. točka: »Izobraževanje mora biti usmerjeno k polnemu razvoju človekove osebnosti in utrjevanju spoštovanja človekovih pravic in temeljnih svoboščin.« 3. točka: »Starši imajo prednostno pravico pri izbiri vrste izobraževanja svojih otrok.« Tukaj se s premierjem strinjam, sem pozorno poslušal, ko je povedal nekako takole: Vzgoja je prvenstvena naloga in odgovornost staršev. Jasno, podpišem. Druga diagnoza predsednika Vlade pa je zaskrbljujoča, ampak z njo se tudi strinjam. Sedaj bo marsikdo rekel, da mu delam krivico, ko je rekel nekako takole, da je pa ta vzgoja izginila iz slovenskih šol. Ali nimamo mi vzgojno-izobraževalnega programa, ki smo ga uvedli v mandatu 2004–2008? Vzgojno-izobraževalni program. Ampak to je sedaj tema za neko drugo sejo. Torej otrok, naš otrok. Deklaracija o otrokovih pravicah, 2. načelo: »Otrok mora uživati posebno varstvo. Z zakonom ali na drug način mu je treba omogočiti, da se bo v svobodi in dostojanstvu razvijal fizično, psihično, moralno, versko in družbeno zdravo in normalno. V zakonih, sprejetih za varstvo otroka, naj bo otrokova korist poglavitno vodilo.« Otrokova korist. 7. načelo: »Koristi otroka naj bodo vodilo tistim, ki so odgovorni za njegovo vzgojo in izobraževanje; na prvem mestu pa morajo biti za to odgovorni starši.« Lahko bi citiral še naprej. Ko smo delali analizo, kje vse Ustava določa varstvo otrok, svobodo vzgoje, naloge staršev; in katere vse konvencije, deklaracije. Evropska socialna listina in tako dalje govorijo o tem, kar mi zagovarjamo. Zakaj so zasebne šole vse bolj priljubljene? Jaz za to nimam odgovora, ampak bom povedal nekaj primerov. Kot rečeno, v Sloveniji je približno 1,2 % vseh osnovnih šol zasebnih, 1,2 %. Na drugi strani Karavank, v Avstriji – 10 % zasebnih šol. Hm, še čudno, da tam kaj znajo, ko imajo toliko zasebnih šol. In čeprav v Sloveniji vpis v zasebne šole iz leta v leto narašča, se v zasebnih šolah, ki imajo javno veljavni izobraževalni program, šola manj kot odstotek osnovnošolcev. Na Švedskem, ki je znana kot zelo socialna država, je v zasebni šoli skoraj vsak sedmi osnovnošolec, vsak sedmi. V državi, ki je torej zgled socialne države, se 14 % osnovnošolcev šola v tovrstnih, torej zasebnih ustanovah. Podobno je v Franciji, Nemčiji in tako naprej. Predlagam ta primerjalni pregled. In ko to gledam, moram tudi nekaj povedati, kar morda mnogi ne veste. Tisti, ki živimo v Pomurju, torej v Prekmurju ali Prlekiji, vemo in gledamo zraven, kako avstrijske šole organizirajo avtobusne prevoze in tja vozijo naše otroke. Seveda, smo v Evropi, prost pretok. Ja, starši so se odločili, da je tam najbrž boljša šola. In kaj zdaj, ali bomo nad te starše pošiljali policijo?! Gospe in gospodje, gre za organizirane prevoze, naši otroci se šolajo v Avstriji. In ko se pogovarjam, kaj pravijo starši? Da je tam in bo tudi večja možnost zaposlitve. In tukaj se spomnim Boba leta 2018, prof. dr. Verice Trstenjak. »Politikom sporočam,« Verica Trstenjak namreč, za katero ste rekli, da ni dobra za ustavno sodnico, »ne govorite, da podpirate strokovnjake. Podpirate jih le, če so slučajno vaši. In politiki, ne govorite, da podpirate vračanje strokovnjakov iz tujine, ker jim vračanje preprečujete.« In še beseda o elitizmu. Tisti, ki govorite, da bo zasebna šola vzpostavila nek elitizem; oprostite, kolegice in kolegi, tukaj je pa pomanjkanje računstva, oprostite. Ravno v primeru, da javno veljavni program v zasebnih šolah ne bo enako financiran kot v državnih šolah, ravno v tem primeru, torej v primeru trenutne neustavnosti, se ustvarja elitizem. Zakaj? Ker lahko premožnejši starši pošiljajo tja svoje otroke; ker je šolnina, imam kopijo računa, lahko tudi 206 evrov na mesec. Strogo za osnovno šolo recimo 60 evrov, za glasbeno še 68, za prispevek za nadstandard, kar seveda ni problem; kar je nadstandard, je treba plačati. Sam sem imel, čeprav prihajam iz Prekmurja, v Ljubljani kar dva otroka na gimnaziji. Seveda sem plačeval nadstandard, ker smo se tako odločili. Tukaj se moram strinjati s kolegom Liscem, čeprav je minister dr. Pikalo povedal, da bo neustavnost odpravljena v Državnem zboru do naslednjega šolskega leta. Moram reči, da se naslednje šolsko leto začne z vpisnim rokom se mi zdi, da marca starši otroke vpisujejo. Se pravi, da imamo dober mesec časa. Me prav zanima, kakšna bo ta vnema, da na kulturen, civilizacijski, upoštevajoč vse te konvencije otrokovih pravic, zahodnoevropski način rešimo to sramotno neustavnost. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Jelka Godec. Izvolite.
Hvala lepa. Danes sem pričakovala s strani predsednika Vlade pa tudi koalicije ravno razpravo o ustavni obtožbi, ne pa arogantnega ideološkega nastopa na začetku govora in potem arogantnega nasmihanja ob nastopu opozicijskih poslancev. Kaj takšnega od premierja nisem pričakovala. Ideološko razpravo je odprl sam premier, ki se ni dotikal v svojem stališču te ustavne obtožbe, navajal je kar nekaj neresnic, o katerih bom kasneje tudi govorila, ampak se v svojem govoru, po katerem ste ploskali, dotikal ideoloških tem. In temu ste ploskali, ne odgovoru na ustavno obtožbo, kajti odgovora niti ni bilo. Hkrati sem pričakovala danes od premierja, da bo udaril po mizi in dejal – ustavno odločbo, ta problem bomo rešili do marca, takoj zdaj in ne bomo odlašali. To bi bilo nekako za pričakovati, čeprav pravite, da je potreben, vsaj v medijih smo zasledili, politični konsenz, politična razprava, da je več možnih rešitev. Navajate, da je vaša rešitev, torej koalicije, ki je sedanja in tudi prejšnja, predlog prejšnje ministrice po različnih procentih financiranja zasebnega šolstva v bistvu edina prava. Ozirate se na mnenje ZPS, na tiste predloge, ki so bili v prejšnjem mandatu pa bodo verjetno tudi v sedanjem, ne želite pa prebrati mnenja ZPS na naš predlog, kjer piše – Menimo, da predlog zakona odpravlja z odločbo Ustavnega sodišča ugotovljeno neskladje z drugim odstavkom 57. člena Ustave. Torej ZPS je dala pozitivno mnenje enim in drugim, ampak vi spet slišite eno in samo svojo resnico poudarjate. To je ena stvar, ki danes zmoti, če začnem samo pri premierju. S takšnimi ideološkim, arogantnim nastopom ste sprožili razpravo, ki danes v Državnem zboru definitivno ne bi smela biti, ampak bi se morali pogovarjati o ustavni obtožbi, ustavnih odločitvah Ustavnega sodišča. Hkrati pravite, da premier ni za to odgovoren, da mora to rešiti zakonodajalec, to je Državni zbor; a hkrati v naslednjem stavku govorite, da od ministra pričakujete, da bo podal predlog spremembe zakona. Če je zakonodajalec tisti, ki bi moral odločbo Ustavnega sodišča že rešiti v roku enega leta, torej v letu 2015, potem je krivda na poslancih, če tako pravite. Potem ne kličite ministra na pomoč. Torej ste kontradiktorni tako ali drugače. Mi smo kot poslanci v SDS predlagali, petič je bil zdaj zadnji poizkus, da se to protiustavnost odpravi. Mnenje Zakonodajno-pravne službe sem vam prebrala. Naš predlog se ne spreminja, ves čas je isti, ves čas je isti, medtem ko se predlog koalicije nenehno spreminja. In potem nas obtožujete, da mi v SDS nismo sposobni rešiti tega problema, da ga ne želimo rešiti, da vas ne želimo poslušati. Zdaj imate dovolj glasov, prej ste imeli dovolj glasov, pa niste tega uspeli rešiti. In za vaše neuspehe kriviti v Državnem zboru, kjer ste glasovalni stroj oziroma lahko preglasujete opozicijo kadarkoli želite, je res smešna zadeva. Od premierja danes očitno, mogoče kasneje; potem pravilni oziroma nepravilni odgovori, ki bodo pomirili tako ene in druge, glede odločbe Ustavnega sodišča. Naj pa na nekaj zadev opozorim, s katerimi je danes premier zavestno, ne vem, ali se je zavedal, torej hote ali nehote zavajal poslance in javnost. Bilo je kar nekaj izrečenih besed, ki ne držijo. V drugem odstavku 57. člena Ustave Republike Slovenije piše, da je osnovnošolsko izobraževanje obvezno in se financira iz javnih sredstev. Dolžnost države je v tem primeru jasna: država je dolžna spoštovati ustavo, ustavno ureditev, dolžna je spoštovati svobodno izbiro izobraževanja in mora ali pa naj bi ustvarila pogoje za pridobitev ustrezne izobrazbe, ne glede na okoliščine posameznika. Osnovnošolsko izobraževanje je ustavno obvezno in iz tega sledi tudi, da ustava zapoveduje, torej je zapovedano, da se takšno izobraževanje financira iz javnih sredstev in je po odločbi Ustavnega sodišča stoodstotno. Financira se izobraževanje, financira se izobraževalni program, ne financira se izvajalca. Nihče nikjer ne govori o financiranju izobraževalca, ampak o financiranju izobraževalnih programov, in sicer govori o javno veljavnih programih. Zakonodajalec, država ni poklicana, da namesto staršev otrok izbira šolo, ni poklicana; je pa poklicana za to, da financira javno veljavni program, kajti izbiranje šolstva je po ustavi svobodno, vsak se lahko sam odloči, kam bo šel. Vendar pa še enkrat poudarjam, da je po ustavi osnovnošolsko izobraževanje obvezno in se javno veljavni programi financirajo iz javnih sredstev. Ko se govori o dveh odločbah Ustavnega sodišča iz let 2001 in 2014. Že kolega je povedal, če ste si prebrali odločbo Ustavnega sodišča iz leta 2001, da so tisti, ki so vložili zahtevo za ustavno presojo, presojali o četrtem odstavku 72. člena Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja, kar se nanaša na izvajanje, po domače povedano, da bodo vsi vedeli, verskih vsebin v javnih šolah. In v ničemer ne govori o financiranju; le v delu, ko pravi, da se vsebine, ki zasledujejo interese zasebnih šol, ne financirajo oziroma niso vključene v javno veljavne programe, ne smejo biti vključene. In takrat je Ustavno sodišče ugotovilo, da četrti odstavek 72. člena ni v neskladju z Ustavo, torej ne posega v svobodno izbiro posameznikov glede vere in tako naprej. Leta 2014 pa Ustavno sodišče odloča o financiranju, kajti pobudniki ustavne presoje so v pobudi zapisali, da menijo, da prvi stavek drugega odstavka 86. člena ZOFVI ni v skladu z Ustavo, ta pa govori o financiranju javno veljavnih programov osnovnih šol. In premier je danes dejal, da se predlagatelji nanašamo samo na javno veljavne programe, da pa ne želimo slišati o obveznih programih in razširjenem programu, da ne želimo slišati o obveznem programu javne šole. Spoštovani, tęrmin obvezni program javne šole sploh ne obstaja, nikjer, v nobenem zakonu; obstaja samo tęrmin obvezni program osnovne šole. Ko pravi premier, da govorimo samo o javno veljavnem programu, namreč odločba Ustavnega sodišča pravi: Prvi stavek drugega odstavka 86. člena ZOFVI je v delu, ki se nanaša na javno veljavne programe osnovnošolskega izobraževanja, v neskladju z Ustavo. In ta odločba nikjer v tem delu ne govori o obveznem in razširjenem programu, razen v 25. točki, kjer piše: Pravica do brezplačnega obiskovanja obveznega javno veljavnega programa osnovnošolskega izobraževanja od države namreč ne zahteva, naj se financira tudi izvajanje nadstandardnih ali razširjenih programov, s katerimi zasebne šole zasledujejo svoje partikularne interese. In temu nihče ne oporeka, tudi v SDS že v vseh svojih predlogih o tem govorimo, da se del razširjenega programa oziroma nadstandarda, ki zasleduje partikularne interese zasebne šole, ne financira. To naj starši financirajo sami. Govorimo pa, da se naj stoprocentno financira javno veljavni program osnovne šole, ki pa zajema obvezni in razširjeni. V razširjenem imate podaljšano bivanje, jutranje varstvo, dodatni pouk in tako naprej. Premier, ki pravi, da moramo ločevati med obveznim programom javne šole; ne vem, kateri program to je, to je prvič. Če je mislil obvezni program javno veljavnega programa osnovne šole in ločitev na razširjeni program, je treba povedati še enkrat, javno veljavni programi v osnovni šoli so deljeni na obvezni in razširjeni. In oba dela, torej obveznega in razširjenega, mora osnovna šola obvezno razpisati, obvezno. Šola mora obvezno razpisati dopolnilni in dodatni pouk, jutranje varstvo, potem pa se otrok oziroma starši odločijo, ali bodo otroka v ta program vpisali oziroma bo hodil v jutranje varstvo ali k dodatnemu oziroma dopolnilnemu pouku in tako naprej. V razširjenem programu so celo interesne dejavnosti, ki pa so obvezne, kamor morajo hoditi, jih morajo obiskovati. Verjamem, da premier ne more vsega področja poznati. Bi bilo pa dobro, da pred takšnimi izjavami, da odločba Ustavnega sodišča govori, da se naj financira samo obvezni program osnovnošolskega javno veljavnega izobraževanja; je pa res zavajajoče. In da odločba Ustavnega sodišča iz 2001 in 2013 vsebinsko govorita o istih stvareh; ni res. Ni res. In tisti, ki to ponavljate kot papagaji, preberite si obe odločbi. In zadnja dva iz 2014 se sicer naslanja na tisto iz 2001, ampak ravno v tem delu, da se ne financira tistih vsebin, ki zasledujejo partikularne interese zasebnih šol. Govorite, da gre za ideologijo z naše strani, da zagovarjamo šole, ker nam to paše, torej te šole, ki so nam nekako ideološko bliže. Waldorfska šola. Kaj je tu ideologija? Kakšna ideologija? Ali mi lahko to kdo razloži, katero ideologijo tukaj zagovarjamo? Šole, ki delajo po montessori programu. Kakšno ideologijo? Vam preberem cilje vzgoje in izobraževalnega programa v montessori šolah: krepiti samozavest in pozitivne samopodobe, urjenje v spretnosti (samo)organizacije, dobro načrtovanje in uporaba časa, samostojno izbiranje nalog in vsebin, ki so otroku v izziv, lastno reševanje problemov in tako naprej. Na koncu – spoštljiv odnos do okolja, oblikovanje pozitivnega odnosa do domovine. To je ideološko? Mogoče je pa za vas tole ideološko: Program osnovne šole montessori temelji na krščanstvu, zato k ciljem, ki so navedeni v 2. členu Zakona o osnovni šoli, dodajamo še dva cilja: seznaniti učence s krščansko vero, njeno tradicijo in njenimi vrednotami ter jih naučiti spoštovati drugače misleče. Je to za vas ideologija – spoštovati drugače misleče? Danes smo slišali: ne pristajamo na to, da bodo zasebne šole ali krščanske ali islamske, in to s strani Socialnih demokratov, ki zagovarjajo multikulturnost in spoštovanje do drugo mislečih oziroma tistih, ki so druge vere. A vas je strah teh islamskih šol? Te šole že imamo v Sloveniji, nimajo javno veljavnih programov, so čiste zasebne šole. Vsi, ki dobro te zadeve poznate, javno veljavni program se pridobi na Ministrstvu za šolstvo, izpolnjevati je treba določene pogoje. Takšna nestrpnost se širi s strani SD. Danes je bilo dobro povedano – nismo se za to borili. Torej nismo se borili za to, da bi imeli šolo, v kateri učitelji učijo učence spoštovati drugače misleče; in zato postaja takšna stvar ideološka in zato je premier danes nastopil ideološko. Saj pravim, jaz sem danes pričakovala ravno obratno. Pravi premier: Jaz se s tem ne ukvarjam. Se že ukvarja, s takšnim govorom se ukvarja s takšnimi stvarmi, torej z ideologijo. Temeljni cilj montessori šole je tudi vključiti razsežnosti slovenske in evropske verske in kulturne tradicije v zavest lastne identitete. Dejali ste, da boste to ustavno odločbo Ustavnega sodišča iz 2014, to je tudi premier dejal danes, izpolnili. Očitno ne vi kot koalicijski poslanci, ker vi imate to moč, ampak očitno pričakujete to od ministra, kar je spet v nasprotju s tem, kar pravite, da bi moral to zakonodajalec urediti, pa to nalagate konec koncev ministru. Da boste to uredili v tem mandatu, slišati je tudi, da se boste pogajali z nekimi. Kolega je celo dejal, da se v prejšnjem mandatu v Slovenski demokratski stranki nismo želeli pogajati. V Slovenski demokratski stranki smo jasno in glasno že s petimi predlogi zakonov povedali, da ostajamo in vztrajamo pri stoodstotnem financiranju. In še enkrat, ne govorimo o tem, da se izvajalci financirajo stoodstotno, ker se ne in se ne smejo. Po ZOFVI materialne stroške in investicijske stroške financira zasebnik sam, torej tisti, ki je ustanovitelj. V javnih šolah, torej šolah, ki jih financira država zdaj že stoodstotno, se tudi to financira iz državnih sredstev. Torej ne govorimo o popolni izenačitvi, ne govorimo o financiranju izvajalca, govorimo o financiranju izobraževalnega programa. V stališču ene poslanske skupine je bilo rečeno, da zasebne šole nimajo otrok s posebnimi potrebami. Prepričajte se prej o takšnih stvareh. V zasebnih šolah imajo otroke s posebnimi potrebami. Waldorfska šola je cela na tem, da so to otroci s posebnimi potrebami, ne v smislu hendikepa, ampak tega, da želijo drugačen pristop v izobraževanju. Torej imajo neke posebne potrebe, mogoče eni so bolj likovniki, na tem gradijo. Takšne izjave, imajo slabovidne otroke, imajo otroke z odločbami, tako da delujejo popolnoma enako kot te, ki jih vi imenujete, opevane javne šole. Pa potem še to, da v zasebnih šolah ne morajo biti otroci iz socialno ogroženih družin. Če bi jih pa financirali stoodstotno, bi imeli ti otroci večje možnost, da se v takšno šolo vključijo; tako pa ne, ker vi pravite: ne bomo jim financirali, morajo starši sami. To, da ni teh šol na periferiji, poglejte si zakon, takšna šola ne more biti tam, kjer je ogrožena javna šola; in to definitivno na periferiji seveda je. In premier je danes dejal, da ne želi imeti elitnih šol, elitizma se ne želi iti; da noče, da bi bili boljši učitelji, delali v zasebnih šolah, da noče, da bi bile zasebne šole boljše, noče elitizma. O čem premier govori? O čem premier govori? In to je človek, ki naj bi vodil državo, tako kot pravi kolega, z nekimi liberalnimi idejami. A nima učitelj svobodne izbire, kam bo šel, na katero delovno mesto? In učitelji v zasebnih in javnih šolah delajo pod istimi plačilnimi razredi, istimi pogoji plačila in tako naprej, nič kaj več nimajo plačano. Kakšne izjave premierja so to: Nočem, da bi bili boljši učitelji, da bi delali v zasebnih šolah. Ali jih boste priklenili v osnovno šolo? Se bojite konkurence? Ja, konkurenca boli, sploh takšna, če ugotavljaš, da na zasebne šole želijo boljši učitelji. Ne vem, kakšen je zdaj rang boljšega učitelja, to verjetno premier ve. Nočem, da bi bile zasebne šole boljše. Jaz hočem, da bi bile vse šole boljše, ali je to zasebna ali javna šola, saj je vseeno. To je čisto vseeno. In še enkrat, danes je ideološko razpravo sprožil sam premier. Očitati opoziciji, da zlorablja institute, kot so ustavna obtožba, interpelacija, saj samo to nam ostane, drugega ne želite slišati. In kako lahko zlorabiš nekaj, kar ti je dano kot opoziciji, da lahko uporabiš. Razložite prosim, kakšna je to zloraba. In še enkrat, če stojite na stališču, da zakonodajalec mora odpraviti odločbo Ustavnega sodišča, kar je tudi napisalo Ustavno sodišče, potem se pričakuje od vas, koalicijskih poslancev, da podate predlog za spremembo ZOFVI, ki bo sledil odločbi Ustavnega sodišča, da bomo to zadevo odpravili. In ne govoriti, da bo to naredil minister. Minister je na hearingu povedal, da to ni prioriteta vlade. Na moje vprašanje, kako bodo reševali, je rekel: To ni prioriteta vlade, bomo pa naredili vse, ne vem, kakorkoli. Mislim, da je tudi ta naša polemika oziroma ta naša ustavna obtožba in vse okoli tega, tudi predlog zakona, sprožilo to, da se je zadeva sploh mogoče zdaj začela urejati. Me pa zanima, če bomo 1. septembra spet v Slovenski demokratski stranki krivi, da vi tega niste bili spodobni narediti. Koalicija ima dovolj glasov, da rešite to zadevo zdajle, če hočete, če bi imeli voljo. Odločbo Ustavnega sodišča, še enkrat, je treba spoštovati, ne glede na glasovanje 9 : 0, 5 : 4, zmaga je zmaga, pravijo. Tudi v nogometu, to tisti veste, še nekaj časa se debatira o tem, je bilo 3 : 0 ali 3 : 2, ampak na koncu dobiš tri točke v ligi. Isto je pri odločbi Ustavnega sodišče; gledati pod prste, odločba je, rešite jo čim prej v dobro slovenskega šolstva.
Hvala lepa. Besedo ima Lidija Divjak Mirnik. Pripravi naj se dr. Milan Brglez. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod predsedujoči. Lepo pozdravljeni predstavniki Vlade, kolegice in kolegi! Bom skušala biti zelo kratka in zelo nazorna. V obrazložitvi predlagatelja smo slišali naslednje stvari: predsednik Vlade je kršil Ustavo, opustil je dolžno ravnanje, zgodila se je nepopravljiva škoda, kršil je človekove pravice, pozval je poslance, naj ne spoštujejo zakona zaradi ideologije; in še več takšnih cvetk je bilo, pa jih ne bom ponavljala. A naj na tem mestu še enkrat poudarim, da so bile v samostojni Sloveniji vložene 4 ustavne obtožbe, vse je vložila Slovenska demokratska stranka. Ustavno sodišče pa je zapisalo v zvezi s tem, da ni treba financirati izvajanja nadstandardnih ali razširjenih programov, s katerim zasebne šole zasledujejo svoje partikularne interese. Ne razumem, kaj je potem problem. Kar se mene tiče, ga ni. Polno financiranje celotnega programa, kjer se izvajajo tudi verske in druge vsebine, pač ni sprejemljivo. Tudi to, kar počnejo v Waldorfski šoli, vsaj kar se mene tiče, nekatere stvari niso sprejemljive. Simpel kot pikica. Če starši želijo svoje otroke vpisati v privatne šole, imajo za to vso pravico, vendar se ob tem morajo zavedati, da bodo pač en del sami sofinancirali. Tako preprosto je to. In tisti, ki si to lahko privoščijo, si to pač privoščijo. Marsikdo si ne more. Sama sem se kot mama dveh sinov odločila, da jih vpišem v javno šolstvo, ne v zasebno. Tudi pred tem sta oba moja sinova obiskovala javne vrtce. Zakaj? Ker menim, da je javno šolstvo relativno dobro. Poudarjam, relativno dobro. Ima sicer svoje pomanjkljivosti. Marsikaj bo verjetno treba spremeniti. O tem v tem trenutku, kolikor vem, tudi poteka javna razprava in nekatere stvari bo treba spremeniti. Definitivno pa je relativno dobro. V osnovi omogoča vsem otrokom, da imajo enake možnosti, tudi tistim iz socialno manj spodbudnih okolij. V ta namen imamo v javnem šolstvu tudi tako imenovane šolske sklade, kjer starši zbiramo sredstva, ki jih namenimo reševanju socialnih stisk družin učencev ter tudi za zvišanje kakovosti izobraževanja in življenja. In kot veste, marsikateri otrok gre zato lahko tudi v šolo v naravi ali še kam drugam. In tudi sama vsako leto doniram v šolski sklad prav s tem namenom, da omogočamo enake možnosti za vse. In to je bistvo javnega šolstva – enake možnosti za vse. Nedavno sem v svoji poslanski pisarni imela obisk enega od ravnateljev zasebne osnovne šole, ki želi, da bi mu občina kupila stavbo. Torej šolo, stavbo, kjer izvajajo pouk po njihovi agendi, kakršnakoli pač ta je, ker sami nimajo denarja za ta nakup, čeprav v zakonu jasno piše, da zasebne šole morajo same poskrbeti za svojo infrastrukturo, tudi za svoje obnove in IVD-dela in še vse ostalo. Jaz sem seveda gospoda ravnatelja poslušala, se v nekem delu z njim lahko strinjala, čeprav dvomim, da mu bo uspela ideja, da bi mu občina kupila stavbo. Ob vsem tem se lahko vprašamo, če zasebne šole nimajo niti za osnovne pogoje za delovanje, kako pravzaprav delujejo. Pa ne bi želela soditi o kvaliteti. Če ustanoviš zasebno šolo, je fino, da imaš vsaj v osnovi za stavbo, v kateri boš izvajal svoj program. Danes smo tudi slišali, da zasebno pomeni kvaliteta. Moram povedati, da se s tem ne strinjam, ker to ne drži. Kvalitetno je lahko zasebno, kvalitetno je lahko tudi javno. Kar nekaj mojih prijateljev, ki so imeli otroke v zasebnih šolah, so jih prepisali v javne šole, pa ne bom konkretno, o katerih zasebnih šolah govorim. Pa veste, zakaj? Ker v zasebni šoli niso uspeli predelati snovi, ki je predpisana za nek razred; in ker se ti starši, moji prijatelji, bojijo, kako bodo njihovi otroci potem funkcionirali v javnih gimnazijah. Zato so jih prepisali v javne osnovne šole, to je bil edini razlog. Zato zasebno ne pomeni nujno kvalitete. Sama ne morem podpirati krepitve zasebnega šolstva na račun javnega; nimam pa nobene težave, če se iz javnih sredstev financira obvezni program, ki je enotno določen, je enak za vse izvajalce in se ga tudi enako kvalitetno izvaja. Zato naj še enkrat poudarim za zaključek, iz vsega povedanega ustavne obtožbe seveda ne bom podprla. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima poslanec dr. Milan Brglez. Pripravi naj se Janja Sluga. Izvolite.
Najlepša hvala, gospod podpredsednik. Seveda se ve, kako bom sam glasoval, ampak bi hotel spregovoriti o nekaj stvareh, ki so bile danes tako ali drugače izpostavljene. Prva in osnovna je, da se sam nikoli nisem imel in tudi nikoli ne bom pristal, da sem glasovalni stroj. Druga stvar, ki sem jo že večkrat ponovil in se mi je danes zopet porodila ob poslušanju vsega, ideja je, da je najprej vsakdo odgovoren za tisto, kar pove. In največ pove o sebi, mogoče o svojih frustracijah, mogoče o svoji neumnosti, ki jo skuša prodajati kot vednost. Vsekakor pa na nek način pove tudi to, da želi pozornosti. To lahko razumem, vendar ne prispeva k razpravi. Kot zelo pomembno zadevo pa bi vseeno hotel izpostaviti, da se kot politik vedno zavedam tega, da se ideologiji ne morem izogniti. Ideologija je zadaj za obrambo, ideologija je zadaj, normalno, z napadom, začelo se je z napadom, ni se začelo z obrambo, vsaj glede te točke ne, glede razumevanje tega, kaj ustavnost dejansko povem. Nadalje je dejstvo, da je več rešitev, za katere je Zakonodajno-pravna služba potrdila, da so skladne z odločitvijo Ustavnega sodišča. Na drugi strani je res, da v nobeno od teh rešitev nobenega poslanca nihče ne more prisiliti in da vedno iščemo pot, kako priti do primerne zadeve. Pomeni pa tudi, da koalicija ne bo pristala na izsiljevanje zgolj z eno rešitvijo, ker ničesar drugega s tem predlogom ustavne obtožbe niti ni bilo povedanega. Če ne pristanete na našo odločitev, gremo v ustavno obtožbo. Lahko rečemo, da se zlorablja institut, na drugi strani pa glede na to, kar sem prej povedal, vemo, da se dobesedno poskuša narediti eno ali pa majhno zarezo v mogoče še edini sistem, ki v pogojih globalizacije našim državljanom lahko kaj prispeva k temu, da bodo uspešnejši; in to je javno šolstvo in za to pravzaprav gre. Izsiliti na kakršenkoli že možen način rešitev, ki bo temeljne koncepte, ki so sestavni del našega razumevanja socialne države, pravzaprav poslušala zamajati. Da vse to zavrnem, mi ni treba polemizirati z Ustavnim sodiščem in v tem trenutku tudi ne želim polemizirati. Spoštovanje institucij je namreč nekaj, kar je potrebno. Pretirana polemika lahko privede tudi do občasno nespametnih rešitev ali pa poskušanja dokazovanja svojega prav. To ni dobro med različnimi vejami oblastmi in ni dobro pri tako odpri temi, kot je ta, ideološko odprti. Prej sem rekel, da se ideologije ni možno izogniti, in tudi v primeru tovrstnega reševanja se ideologiji na koncu ne bomo mogli izogniti. Ko smo razpravljali o samem zakonu, sem povedal, da obstajajo določeni pogoji, ki utemeljujejo tudi moj glas. Seveda je tukaj spoštovanje Ustave, seveda je tukaj tudi spoštovanje mednarodnih pravil, ki nas zavezujejo; hkrati pa vemo, da na področju človekovih pravic prevlada višji standard. V tem primeru bi lahko rekli, da so zahteve naše ustave strožje od mednarodnih standardov. Zavedanje tudi tega, da je določene zadeve nujno treba reševati zakonsko, in končno, da je treba to odločitev Ustavnega sodišča spoštovati na način, da starši ne bodo na slabšem. Vse to sem že povedal. Mislim, da so to osnovni parametri, znotraj katerih bo treba poiskati rešitev in to rešitev dejansko tudi uzakoniti. Zakaj se meni zdi javno šolstvo toliko pomembno, sem tudi že izpostavil. Govori pa tudi o neki dolžnosti ali odgovornosti, ki jo sam čutim. To je tisto področje, ki lahko in mora ponuditi enake možnosti vsem. Enake možnosti vsem, vključno s tistim, kar je danes pomembno, razumevanje podjetnosti, ampak ne kakršnekoli. Podjetnosti, ki ne bo na račun drugih, podjetnosti, ki ne bo izkoriščala drugih. To je del moje ideologije, priznam. Po eni strani vrniti državi tisto, kar je tudi tebi dala, to se mi zdi prav, in mene tudi tukaj ne bi bilo, če ne bi živel v takšnih pogojih, ki so to omogočili. In zdi se mi prav, da skušamo na tem področju narediti najboljše, kar je možno. Za konec bi skušal povedati še dve stvari. Prvo je, na nek način se skozi to razpravo, ali kot podmena ali pa v bistvu kar odkrito, poskuša manipulirati ali instrumentalno uporabljati otroke. Ampak moramo se zavedati nekega dejstva, otrok si nihče ne more lastiti, tudi starši ne. Za roditeljski odnos, torej odnos staršev do otrok, imamo v pravni teoriji izraz – dolžnostno upravičenje. Starta se z dolžnostmi, da si upravičen do česa. In šele ko izvajaš svojo skrb na ustrezen način, imaš pravice znotraj tega odnosa. Država lahko in mora regulirati te zadeve, ampak nič bolj pametna na koncu koncev ne more biti, zato je svobodna izbira na tem področju tisto, kar je pomembno in zakaj mora država zagotavljati pogoje, torej ne instrumentalizirati otrok. Ne instrumentalizirati. Lahko je naš cilj dobrobit otrok, ne pa tega instrumentalizirati toliko v ideoloških bojih. In drugo, s čemer bi skušal zaključiti, je razumevanje ustavnosti, ki prihaja iz predlagateljevih prejšnjih praks, dajmo temu tako reči. Razumevanje, ki bi nas tokrat sililo v eno rešitev, enkrat prej pa je zanikalo pravico vsakemu poslancu, da izvaja ustavo, ker pač drugi predpisi, ki so nižji od nje, ne bi bili skladni na takšen ali drugačen način z njo. Ustavno sodišče je zadnji arbiter pri razumevanju ustavnosti. Spoštovanje ustave ter njegovih odločitev je nekaj, kar mora biti dolgoročni cilj vsakega, ki je v tem parlamentu, tako tistih ustavnih odločitev, s katerimi se sam intimno strinja, kot tistih, s katerimi se pa morda ne. Brez spoštovanja naše ustave, tudi takrat ko nam ni všeč, ne bo ne človekovih pravic ne te države. In s tem bi hotel končati. Še enkrat ponovim, glasoval bom proti nesmiselni ustavni obtožbi in upam, da v tem mandatu ne bomo imeli še kakšne tovrstne, ker potem bo zadeva počasi že izgubila vsako mero zdravega razuma. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima poslanka Janja Sluga. Izvolite.
Hvala lepa. Zagotovo bomo imeli še kakšno, kolega Milan, v to sva po moje prepričana oba. Nekateri pravijo, da danes niso pričakovali takšne razprave, jaz pa moram reči, da sem pričakovala točno to. Točno to, kar se zdaj dogaja, kar zdaj gledamo, in še bolj to, kar poslušamo. To je kup ene nevsebine, kup ene razprave o vsem in vsakomer, samo o tem ne, kar imamo danes na dnevnem redu. Kup enih zavajanj, da ne bom rekla laži, in kup tega, čemur se ne moremo izogniti, ideologije, ki pa ste jo v resnici predlagatelji ponudili na pladnju že s tem, ko ste od 13 neuresničenih odločb Ustavnega sodišča izbrali eno samo. Točno to, ki ste jo izbrali. In od teh trinajstih prva sega že v leto 1998 in bilo je nič koliko možnosti tudi v vašem mandatu ali pa v vaših mandatih vsaj tiste popraviti, vsaj tiste uresničiti; pa jih niste. In se danes predstavljate kot varuhi Ustave, varuhi pravnega reda te države, ampak če se prav spomnim, ste v preteklosti interpelirali kar dva ministra, ki sta pa želela uresničiti 2 ustavni odločbi sodišča. Pa me popravite, če se motim; ampak mislim, da se ne. Zato je današnja razprava takšna, kot je. In ne dvomim, da bo do konca takšna ali pa zgolj in samo še slabša, čeprav že na začetku ne morem ravno pohvaliti današnjega izvajanja. Ko so kolegi opozarjali na otrokove pravice, na človekove pravice, na enako dostopnost, povejmo si tudi nekaj drugega. Ne glede na to, v kakšni meri država sofinancira ali ne sofinancira neko zasebno šolo, to ne pomeni, da ta zasebna šola staršem otroka, ki bo pri njih vpisan, ne bo zaračunavala šolnine. Tisti del debate o teh pravicah danes ni na mestu, ker v ničemer ni povezan z uresničitvijo te odločbe Ustavnega sodišča, in tudi nimamo vzvodov v tem trenutku s to odločitvijo, da bi preprečili kakršnekoli ukrepe, ki bi jih posamezne šole izvajale oziroma zaračunavale staršem svojih učencev. Mnogo je bilo slišati o tem, kako tudi mi zavajamo, kako razpravljamo, kako so pričakovali drugačno razpravo. Ves čas je pa eno samo zavajanje v tem, da se nikjer, nikoli in niti enkrat v tem predlogu ne omenja, da pa je v prejšnjem mandatu ta zakon, ki bi uresničil to ustavno odločbo, bil na naših klopeh, bil; pa ga niste podprli, tudi predlagatelji ne, ne na seji odbora in ne na seji Državnega zbora. Pa je šlo na knap, povejmo si, 31 : 33 je bilo na tej seji v tej dvorani, tudi zaradi vaše nepodpore. Zato kazati s prstom na kogarkoli v tem mandatu ali v preteklem, pokažite s prstom tudi nase in povejte, ko govorite o tem, kako je Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora imela pozitivno mnenje o vašem predlogu. Tudi o predlogu, ki ga je dr. Maja Makovec Brenčič prinesla na mizo, je bilo pozitivno mnenje, je bilo. Ampak tisti predlog so na odboru izglasovali poslanci Stranke modernega centra in poslanci Desusa, nihče drug. Povejmo si to! In tisti predlog je že takrat uresničeval odločbo Ustavnega sodišča in bi bila uresničena že leto in pol nazaj. Ampak ne, tega seveda na šestih straneh te ustavne obtožbe niti na eni strani ne omenjate, niti na eni strani. Stranka modernega centra je že v preteklem mandatu naredila vse, kar je bilo v njeni moči, da se ta odločba uresniči. Šli smo nasproti vsem predlogom, ki so jih predlagali v koaliciji, naj bo to Desus, naj bo to SD, vse smo podprli, samo zato, da bi se zadeva uredila. Pa nam kljub temu ni uspelo, ker ni bilo politične volje nekje drugje, ne pri SMC. Zato danes vztrajno ponavljanje, kako že prejšnji predsednik Vlade tega ni uresničil, ne zdrži, ker vsi vemo, kaj točno se je tu dogajalo, vsi. Še danes v Stranki modernega centra podpiramo uresničitev te odločbe. In kakorkoli bomo prišli do tega, bomo zagotovo to konstruktivno podprli. Se pa malo bojim in me skrbi, glede na to, kaj se je dogajalo v preteklem mandatu in kdo je bil v resnici tisti, ki predloga esemcejeve ministrice ni podprl in je imel druge predloge; in glede na to, kaj je zdaj trenutni minister v preteklosti vse izjavljal in kako je komuniciral, kar se te teme tiče. Ker je že takrat, v letu 2017, verjetno iz nekega drugega fotelja ali pa svojega domačega, komuniciral zelo aktivno proti temu, kar smo imeli na mizah, proti uresničitvi te odločbe. In ta preobrazba se je dogajala zdaj, od hearinga dalje, kar je bilo danes tudi že povedano, da smo tudi na hearingu še vedno poslušali o tem, kot da to ni prioriteta; pa so se potem zadeve malo spremenile. Upam, da se niso spremenile samo v retoriki, upam, da so se spremenile tudi v razmišljanju. Ker če se v razmišljanju niso spremenile, potem res ne vem, kako bomo prišli do tega konsenza. Ampak še enkrat ponavljam, SMC je za to, da se ta ustavna odločba uresniči, je za to, da se zadeva izpelje kar se da hitro, ne glede na to, kakšna so naša intimna mnenja. Odločbo je treba spoštovati, zato vas tu pozivam, predvsem koalicijo, seveda tudi opozicijo, ko bo na mizah, da boste prispevali svoje glasove, da to skupaj res tudi storimo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima predlagatelj Tomaž Lisec.
Hvala. Spet komaj čakamo, da koalicija vloži v Državni zbor novelo zakona, naša podpora pa bo odvisna od tega, ali bo ta novela spoštovala odločbo Ustavnega sodišča ali ne. In zakaj nismo podprli tistega zakona? Ker bi podaljšal neustavnost. Spoštovana gospa Sluga, niso bili vsi takrat v tem zboru, ko ste poslanci koalicije medstrankarsko obračunavali, predvsem pa licitirali: 100 – 100, 185 – 160, 100 – 0. Koalicija se ni znala zmeniti zaradi malenkost različne ideologije znotraj poslanskih skupin. In danes poslanka takrat največje vladne stranke, mislim, da so takrat imeli 34 poslancev, reče: SDS je kriv, ker ni podprl zakona, ki ne bi stoodstotno sledil odločbi Ustavnega sodišča. Čim prej zakon, ampak podpora SDS samo pod enim pogojem – uresničitev odločbe Ustavnega sodišča in ne licitiranje kot na kakšnem sejmu. Dovolite, še nekaj zadev se je nabralo. Jaz podpiram, če ste poslanci koalicije samostojni pri svojem delu, ampak ne morem se znebiti vtisa, da isti plonklistek še vedno kroži med poslanskimi klopmi in govori o zadevah, kot so: ista odločba iz leta 2001 in 2013 in kako je to že peta ustavna obtožba ter da gre za zlorabo instituta. Kdo smo mi, da bomo govorili, ali gre za zlorabo instituta ali ne? Če stoprocentno trdite, da gre za zlorabo instituta, potem predlagam sprejetje sklepa: Državni zbor Republike Slovenije predlaga Ustavnemu sodišču, da ugotovi, da je Marjan Šarec, predsednik Vlade Republike Slovenije, kršil 2., 3., 14., 15., 25., 57. in 153. člen Ustave. In naj Ustavno sodišče reče: SDS si je privoščil zlorabo instituta ustavna obtožba, ki je v Ustavi zapisan takole: »Predsednika vlade ali ministra lahko Državni zbor pred ustavnim sodiščem obtoži kršitve ustave in zakonov, storjene pri opravljanju njihovih funkcij.« Imate pogum potrditi sklep, pa naj Ustavno sodišče odloči, ali blefiramo, ali zlorabljamo ali pa počnemo to, kar bi morali početi predsednik Vlade in poslanci koalicije? Izpolnjevati odločbe Ustavnega sodišča. Zato me je zmotila izjava ene od poslank, ki je rekla: Predsedniku Vlade bi morali dokazati osebno odgovornost in ne politične. Jaz se opravičujem, lahko dobim terminski plan predsednika Vlade za mesec februar, kdaj bo izvajal politično funkcijo, kdaj pa se bo kje pojavljal kot državljan Republike Slovenije, da takrat ne bo odgovarjal za politične zadeve, ampak le osebnostno. Ustavna obtožba zaradi kršitev, storjenih pri opravljanju njihovih funkcij. Poslanka, ki je pravnica, pa reče, da bi morali poiskati osebno in ne politične odgovornosti. Pa smo spet pri napačnem branju Ustave Republike Slovenije. Še več, moram reči, da sem malo presenečen, kako daleč greste poslanci koalicije, predvsem tisti iz prejšnjega mandata, ki trdite – Mi smo zavestno kršili ustavo, predsednik Vlade pa ni nič kriv pri tem, ko nismo izglasovali zakona, predlaganega na predlog SDS, kjer je Zakonodajno-pravna služba ugotovila: Menimo, da predlog zakona odpravlja ugotovljeno neskladje z drugim odstavkom 57. člena. Zato, spoštovani, ni res, da je možnih več rešitev. Možna je samo ena – uresničevanje odločbe Ustavnega sodišča. In medtem ko nekateri govorite o tem tudi, kako je na Waldorfski šoli marsikaj slabega, sem dobil dopis ene od mamic, naj še enkrat opozorim predsednika Vlade, ministre, predvsem pa vas, poslanke in poslanci, da ste sami namenoma, s tem, ko niste podprli zakona in ker niste predložili zakona, da bo sprejet do vpisa, ponovno podaljšali neustavno stanje. Gospa mi je napisala: Vpis v šolsko leto 2019/2020 bo potekal 12. in 13. februarja 2019, kar pomeni za otroke in predvsem za starše, da bi morali biti pogoji kristalno jasni že danes. Se pravi, da spet razpravljate in odlagate enoletni zamik financiranja javno veljavnih programov osnovnih šol. Smo vas opozarjali takrat pri ZOFVI, da je šolsko leto malo drugačno kot koledarsko leto, kjer se s 1. 1. zadnja številka premakne, da je nekaj vpis, nekaj pa začetek šolskega leta, ki sta drugačna kot koledarsko leto. Še več, ko poslanci pravite: Ja, zavestno smo kršili ustavo, mi smo krivi; se vam zahvaljujem za to iskrenost, ampak se tem ne boste ubranili mnenja Vlade, kjer je predsednik Vlade rekel, da on spoštuje Ustavo, ne bo pa je spoštoval. Medtem ko vi isto trdite – češ, nismo krivi, predsednik Vlade ni nič kriv, poslanci Liste Marjana Šarca govorijo, da naj minister za izobraževanje takoj naredi domačo nalogo. Tipično, nihče ne bi bil za nič kriv. No, saj vemo, kdo je kriv – SDS; namesto vseh teh ljudi, ki bi morali oziroma niso nečesa naredili. Za zaključek tega uvoda pa mi je ena gospa napisala, če lahko gospod Koprivc javno pove svoj naslov, da mu pošlje položnice za brezplačno šolstvo. Najlepša hvala.
Hvala lepa. Besedo ima poslanec Franc Breznik. Izvolite.
Najlepša hvala, spoštovani gospod podpredsednik. Na žalost predsednika Vlade ni več v dvorani. Sem človek, če karkoli govorim o nekomu, želim, da je prisoten, da se gledava v oči in da na pošten človeški način nekomu povem, kaj je v bistvu bil moj namen, mojih kolegov v Slovenski demokratski stranki in zakaj se nam zdi pomembno spoštovanje odločbe Ustavnega sodišča in tistega, kar odločba Ustavnega sodišča očita; kot najhitrejša implementacija v neko novelo zakona, ki bi rešila nastali problem. Naj se vrnem k bistvu današnje obtožbe, impeachment, kot ga imenujemo. Prva zadeva, odločba je nastala 4. decembra 2014. Če znamo vsaj malo šteti, smo v petem letu ali pa v dobrih štirih letih od te odločbe Ustavnega sodišča, kjer ugotavlja to neustavnost. Štiri leta. V prejšnjem mandatu očitati opoziciji, ki ima manjšino, še posebej v prejšnjem mandatu, ko je Stranka modernega centra vsaj na začetku imela 35 poslancev in je tvorila koalicijo treh strank, očitati opoziciji, da so mi krivi, da do implementacije ni prišlo, to je absurd, to je norost. To lahko razumejo samo maloumski veleposestniki in tega ne morete več prodati. Ker je pač prišlo tudi po teh volitvah, po nenavadno čudnem volilnem sistemu, kjer je SDS zmagal v 75 volilnih okrajih od 88; in je edina skupna točka nove koalicije bila – proti spremembam in proti Janši, je pač logično razmišljanje. In ko vidim tam sedeti ministra, katerega doktrino spremljam že nekaj let, vem, da do tega ne bo prišlo. Iskali bodo neke rešitev, ki so nesprejemljive, čeprav ta odločba govori o stoprocentnem financiranju javnega in zasebnega ter da do te diskriminacije ne more prihajati. To je dejstvo in zelo enostavna zadeva. Naslednja zadeve je, da danes v bistvu mi tukaj glasujemo samo o sklepu. Če tako verjamete svojim navedbam, v svoj prav, potem glasujte za ta sklep, zadeva gre na Ustavno sodišče in ta grdi SDS bo tako ali tako dobil po nosu s strani Ustavnega sodišča, ki bo ugotovilo, da ta sklep v bistvu ne gre in da je v tem primeru predsednik Vlade oproščen tega impeachmenta. Zelo enostavno. Gospod Šarec zdaj že ima 90-odstotno, potem bo imel 130-odstotno javno podporo, recimo po Ninamedii, po vsej verjetnosti. To je možno v tej Šentflorjanski dolini Slovenije, ker pač še obstaja. Druga pomembna stvar moje razprave, ni bistvo tega impeachmenta samo v tem, ampak bistvo je, da ugotovimo, kdo je predsednik Vlade. A je to res nekdo, ki pravi, da je njegova stranka del Alde, del skupnih liberalnih pogledov na Evropo, na njen razvoj; ali je to nekdo, ki je bil tudi produkt nekega monopola v vzgojno-izobraževalnem sistemu in danes govori nekaj, kar se ne sklada s tistim, kar so govorili pred nekaj dnevi v Davosu, pri gospodu Klausu Schwabu; o četrti industrijski revoluciji, o globalni kompetitivnosti, globalnih tekmah in tako naprej. Danes želim povedati, spoštovani kolegice in kolegi, da govorimo, ali imajo slovenski otroci možnosti izbire. Ali smo ravno tam, z nekaj spremembami, kot je bil kolega Šarec in kot sem jaz bil v 1. razredu osnovne šole, ker govorite, da mi zahajamo v neko indoktrinacijo; in ravno tam, kjer smo dobili v 1. razredu pionirsko kapico, samo monopol ene politični stranke, čeprav niso staršev seveda nič vprašali; in kasneje, v 7. razredu sem že bil del socialistične mladine in tako naprej. Ravno ta tako imenovani javni šolski sistem, ki nikoli ni šel skozi eno veliko spremembo, ravno o tem govorite, da druga stran, ta konkurenca, ki nastopa, ki je tako ali tako v manjšini, v nekaj odstotkih, da je veliko groženj in tega monopola na vzgojno-izobraževalnem sistemu. Seveda gre za ideologijo, ampak gre za tisto ideologijo, ki izhaja iz preteklosti; in gre za monopol, ki pada in ki bo slej ko prej padel, tudi takrat, ko bo Marjan Šarec mogoče že bil del zgodovine, mogoče še štirje poslanci še en mandat kasneje, o tem ne bo govoril ničesar. Ampak problem je, kaj mi ustvarjamo v naslednjih letih. Na tej globalni tekmi, na tekmi, kjer mora država v vsakem posamezniku najti njegov kapital, ki ga je prinesel na svet, njegove možnosti, da se razvije na kateremkoli področju. In če želimo zmagati v tej globalni tekmi, spoštovani kolegice in kolegi, potem moramo dati mladim ljudem možnosti izbire, vsaj večje, ki smo jo sami imeli nekoč, ko nismo imeli nobene izbire. Imeli ste eno lučko pa eno sladoled Planica, dva ponudnika goriv, kar je še danes isto, ko ste imeli en Telekom, na katerega so bili priklopljeni udbovci, ko ste imeli vse po eno in popolni monopol na vseh področjih. In z osamosvojitvijo Slovenije, spoštovani kolegi, je na žalost padel samo en monopol ene politične stranke, ki se je razbil na številne manjše stranke, ki še danes, ko gre za branjenje teh monopolov, stopijo skupaj. Ampak ravno zaradi tega, ker danes Slovenija ni zaprta država, ker je na globalnem trgu, delate izredno škodo mladim ljudem. Kažete na neko luč in kažete na popolnoma nerazumevanje današnjega delovanja sveta in globalne tekme. Govoriti v času četrte industrijske revolucije, v času silnega razvoja, tehnoloških sprememb in ustvarjanja, da bodo naši ljudje konkurenčni s popolnim monopolom vzgojno-izobraževalnega sistema, s popolnoma istim pristopom, pristopom razmišljanja v eni škatli, v eni doktrini, in da bojo reševali globalne probleme, to je totalna utopija, je popolnoma zavajanje in je življenje za maloumske posestnike. Zaradi česa? Kot ugotavljam kot poslanec, zaradi še vedno popolnih monopolov. Včeraj sem tukaj postavljal poslansko vprašanje glede utekočinjenega naftnega plina. V Nemčiji je povprečna cena približno 50 centov, v Sloveniji je 1 evro. Imamo Agencijo za varstvo konkurence, ne vem kaj vse, tega niso ugotovili, niso ugotovili, da plačujejo naši ljudje stoodstotno dražji utekočinjen naftni plin za ogrevanje. Tega niso ugotovili; da ne razlagam, kaj se dogaja na vseh ostalih področjih. In prav za to gre, gre za razbijanje monopola na vzgojno-izobraževalnem sistemu, ki je nujno potreben, da bo ti otroci jutri lahko zmagovali na globalnih trgih, da bodo podjetniki, da se ne bodo izseljevali iz Slovenije, da bomo imeli dodano vrednost v naših produktih in izdelkih, da bomo iz te dodane vrednosti lahko financirali to socialno državo, o kateri radi govorimo. To je ta sistem in brez resne konkurence na tem področju ni ničesar. Ljudje si zaslužijo – tudi tisti, ki so iz Prekmurja, Goričkega, Bele krajine, pa starši nimajo denarja –, da lahko grejo v tisti vzgojno-izobraževalni sistem, tudi zasebni, ki morda odkriva in razkriva njihove talente. Nikoli se nisem norčeval iz predsednika Vlade in mislim, da je marsikdo tukaj imel kakšen popravni izpit. Ravno ta samokritičnost se mi zdi primerna, zdi se mi človeška, mogoče ravno zaradi tega, ker je bil v lesarski šoli, mu nekaj logike vsaj dela; in ga moram pohvaliti v nekih zadevah. Ampak mogoče ravno ta lesarska šola ni mogla ali pa ni hotela odkriti njegovega talenta, ki ga pa ima na področju igralstva, kar mu ne očitam. Spoštovani gospod predsednik Vlade, osnovna filozofija vsakega človeka bo, po čem se nas bodo ljudje spominjali – kdo sem bil, kaj sem bil, kako sem deloval, ko sem imel moč, ko mi je usoda namenila nekaj, da spremenim. Držanje teh monopolov, ustvarjanje dodatnih monopolov in to, da mladi ljudje nimajo možnosti izbire, je pa nekaj, kar bo vplivalo silovito na razvoj te države. Jaz govorim ves čas o eni rakrani vzgojno-izobraževalnega sistema. Gospodarstvo vam to govori. 30 tisoč delovnih mest je odprtih za poklice, ki jih nujno potrebujemo. Ali je to naša rešitev, da mi dajemo milijardo v javni šolski sistem, da je naš končni produkt, da se tukaj pogovarja večina levega dela, socialno podjetništvo? Vsi bomo šli v revščino, vsi skupaj, vaši otroci in vsi ostali. In vse, kar bo hotelo konkurenco, se bo izselilo, kot se danes to dogaja. Otroci s Štajerskega hodijo v srednje in osnovne šole v Avstrijo, ker čutijo, da bodo tam bolj konkurenčni na globalnih trgih. Tudi to se dogaja, da ne razlagam naprej, bom predolg. Naj zaključim, če verjamete v svoj prav, predsednik Vlade, spoštovani kolegice in kolegi, potem ta sklep potrdite. Zadeva gre na Ustavno sodišče in Ustavno sodišče bo odločilo. To je zelo enostavno, čakamo na vaš pogum in ta pogum boste dokazali danes z glasovanjem. Najlepša hvala.
Hvala lepa. Besedo ima poslanec Aljaž Kovačič. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, hvala za besedo. Spoštovani predsednik Vlade, ministrski zbor, kolegice in kolegi poslanci, lep pozdrav! Ker je za to točko predvidenih več kot 9 ur naprave in čeprav mi ni nihče napisal govora, bom izkoristil svoje minute, ker vseeno mislim, da je dobro, da ne bomo poslušali le predlagatelja. Na začetku je gospod Lisec govoril o ustavi, FDV in delitvi oblasti, kako so jih učili samo ustavo. V Sloveniji kroži kar nekaj šal glede študentov, ki hodijo na FDV, sam jih spoštujem in predlagam, da mogoče ne dajete novih priložnosti, da bodo lahko delali nove šale na to temo. Prav tako mi ni bil všeč pokroviteljski odnos do novih poslancev, da ne poznamo Ustavnega sodišča. Mislim, da vsi, ki smo se nekako zanimali za politiko, se izobraževali, nam je javni šolski sistem dal snov, kjer smo spoznali delovanje in naloge Ustavnega sodišča. Ne strinjam se oziroma ne vem, da bi kje v Ustavi pisalo, če ne sprejemaš zakona v SDS, da s tem kršiš Ustavo. Mogoče je to v kakšni vaši ustavi, knjigi Noriškega kraljestva, mislim pa, da v slovenski ustavi, omenjenega ni. Prav tako ste, gospod Lisec, rekli, da naj razprava gre v smeri ustavne obtožbe. Gospod Breznik je govoril o četrti industrijski revoluciji, o ceni bencina. Tudi gospod Grims ni ravno govoril o ustavni obtožbi proti predsedniku Vlade. Gospod Breznik je tudi rekel, da je zelo enostavno, da naj danes potrdimo ta sklep in bo Ustavno sodišče o tem odločilo. Potem mislim, da moramo spremeniti Ustavo in naj gre takoj na Ustavno sodišče. Ali se lahko po svoji volji odločim, kako bom danes glasoval? Sam bom prvi del razprave namenil inštitutu ustavne obtožbe. Čeprav ste veliko o tem govorili, nekako mislim, da vam ni ta zadeva najbolj poznana. Ustavna obtožba oziroma impeachment, ki je predvidena za predsednika republike, predsednika Vlade ali za ministre, je namenjena ugotavljanju njihove individualne odgovornosti za določena protipravna dejanja, se pravi, da odgovarjajo zgolj za svoja lastna dejanja. Da poznamo impeachment, je mogoče dobro, da se vrnemo nekoliko v preteklost, od kod sploh to izhaja. Izhaja iz angleške oziroma britanske pravne ureditve iz 14. stoletja. In prva taka obtožba je bila proti enemu kraljevemu svetovalcu, ki je bil obtožen, da je svoje posesti predal Franciji, da je od trgovcev jemal podkupnine za zasežene ladje, da je od krone zahteval vračilo neobstoječih posojil. Da nekako vidite, kaj bi naj impeachment pomenil, kaj je to lastna krivda. Kot zanimivost, kot je bilo danes že omenjeno, v 20. in 21. stoletju v Veliki Britaniji ni niti en poslanec angleškega parlamenta sprožil impeachmenta, nazadnje je bil uporabljen leta 1806. Sem po eni strani vesel, da sem član slovenskega parlamenta, da sem lahko prisoten ob taki zgodovinski priložnosti, sicer za slovenske razmere ne tako zgodovinski. Ustavna obtožba je resen pravni instrument, bi naj vsaj bila v nekih civiliziranih državah, ki ima ustavnopravni značaj in s katero se predsedniku Vlade očita protipravno ravnanje, se pravi kršitev ustave ali zakona pri opravljanju svojega dela ali funkcije. Njen namen je varstvo zakonitosti in ustavnosti, izhaja pa iz načela, da so vsi najvišji funkcionarji odstavljivi. Za tovrstne kršitve je obtoženi individualno odgovoren, pri čemer se v postopku ustavne obtožbe lahko ugotavlja zgolj njegova subjektivna in ne objektivna odgovornost. Za obstoj odgovornosti mora biti podana neposredna in objektivna vzročna zveza med predsednikovimi pristojnostmi in protipravnim ravnanjem ter nastalimi škodljivimi posledicami. Poleg tega mora biti kršitev ustave ali zakona storjena naklepno ali vsaj z veliko malomarnostjo. Zaradi resnosti tega instrumenta v svetu, so danes že omenili, je bilo vloženih manj kot 30 teh obtožb in le dvanajst predsednikov je bilo obtoženih. Nekdanji predsednik Litve je bil obtožen, da je od ruskega poslovneža prejel 400 tisoč dolarjev, nekdanji filipinski predsednik je bil obtožen večmilijonske podkupnine, nekdanji predsednik Peruja pa je bil obtožen umora, ugrabitve, podkupnine in finančne zlorabe. Tudi vsi nekako poznamo primer nekdanjega ameriškega predsednika Nixona in afere Watergate. Če še enkrat povem, ustavna obtožba ni inštrument političnega ocenjevanja, politične razprave ali ocene različnih politik, nenazadnje tudi vrednostnih sodb; ampak pravno sredstvo za ugotavljanje individualne odgovornosti za konkretne in dokazane hujše kršitve ustave in zakona. Slovenska ustava in parlament pozna za ugotavljanje objektivne odgovornosti druge inštrumente, s katerimi lahko odstavimo predsednika Vlade ali ministre. To je lahko interpelacija, nezaupnica ali razrešitev. Ustavno obtožbo bi smeli uporabljati zgolj v skrajnih primerih, kadar gre za očitno zlorabo oblasti, Slovenska demokratska stranka pa jo že vrsto let neupravičeno zlorablja za lastne promocije, tokrat pa ni nič drugače. Če se vrnemo v Združene države Amerike, če spremljate debate, ali bi odstavili ameriškega predsednika, kdo o tem debatira; razni strokovnjaki na tem področju, tudi politični. In sama teža o tem govori, da tudi v kongresu zastopajo najvišji predstavniki neke oblasti, vi pa ste, pa nočem biti žaljiv do kolega Grimsa, govorili o temah, ko so migranti, Che Guevara, Marx in da je zasebna šola za revne. Prihajam iz Ormoža, s Prlekije, tam je veliko revnega prebivalstva in še nisem nikjer v okolici videl nobene zasebne šole, tako da ne vem, o čem točno vi govorite. Naj povem še nekaj dejstev. Sam sem prepričan, da predsednik Vlade ni kršil zakonov ali ustave, prav tako predsednik Vlade po mojem ni sprejel neustavnih členov v zakonu, o katerem govori ustavna obtožba. Bo pa to težavo vlada v prvi polovici leta 2019 rešila, kar je tudi zaveza ministrstva dr. Pikala. Strinjam pa se, da je Ustavno sodišče tretja veja oblasti in da imamo še veliko neuresničenih odločb, ki pa jih je treba spoštovati. Sama ustavna obtožba temelji na očitkih, da vlada ni podprla, Državni zbor pa ni sprejel predloga novele Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja. Glede predloga ZOFVI, ki ga je vložila Poslanska skupina SDS, sem sam glasoval proti, ker ni ponujal nekih celostnih rešitev, prav tako pa ga ne bi mogli popraviti, saj se je z amandmaji odpiral le en člen. Oprostite, mene so v javni osnovni šoli učili, da ko sošolec govori, sem sam tiho. Ne vem, v katero šolo ste vi hodili, tako da vas prosim, da me spoštujete, ko govorim. Če smem nadaljevati, država ni dolžna financirati razširjenega programa v višini 100 %, kot je to predvidela SDS. Tudi sodna praksa Evropskega sodišča za človekove pravice je izpostavila, da države niso dolžne na svoje stroške zagotoviti šole, katerih učne vsebine so v skladu z določenimi verskimi ali filozofskimi prepričanji staršev. Pri problematiki financiranja zasebnega šolstva bi bilo treba urediti tudi druge elemente v zvezi z delovanjem novoustanovljenih zasebnih šol, kot so sprejemanje programov, izpolnjevanje in zagotavljanje kakovosti pri izvajanju programov, vpis v razvid ter zagotavljanje kadrovskih in materialnih pogojev. Zato vložitev novele, ki spreminja en člen, ni bila dovolj in zaradi tega sem tudi glasoval proti. Če smem povedati, sem velik zagovornik javnega šolstva, saj temelji na solidarnostnih predpostavkah. Želim si, da bi vsi otroci v Sloveniji imeli enake možnosti za pridobitev kakovostne izobrazbe in se jih pri tem ne bi delilo ali omejevalo glede na njihov finančni položaj ali kakšno drugo osebno okoliščino. Ne pozabimo, da imajo zasebne šole možnost izbirati, koga bodo vpisale. Eden od pravilnikov ene od zasebnih šol pravi, da kadar imata učenca enako število točk, citiram: »Če za omejitev vpisa ne zadoščajo vpisni kriteriji, se o vpisu otrok izreče ravnatelj šole oziroma njegov pooblaščenec na podlagi razgovora z družinami otrok.« Če imata dva učenca enako število točk, se potem ravnatelj sam lahko odloči, katerega bo šola sprejela. Če smem citirati še nekaj glede enega predmeta na tej zasebni šoli: »Cilj predmeta vera in kultura v tretjem triletju: sprejeti resničnost iskanja in različne podobe boga, soočiti se drug z drugim, z osebnim sprejemanjem boga in vse to povezati v krščansko sporočilo Očetu, Sinu in Svetemu Duhu.« In še: »Zavedati se prisotnosti občutka krivde, trpljenja in smrti v osebnem življenju in v družbi; spoznati različne poskuse obvladovanja in dajanja pomena trpljenju in smrt ter reflektirati krščanski pogled na Jezusovo delo odrešenja – smrt in vstajenje.« Mislim, da država ni dolžna financirati takih učnih programov. Menim, da smo danes največ škode javnemu šolstvu naredili vsi skupaj, da smo sploh razpravljali o tej temi. Na koncu pa, če smem predvidevati, upam, da naslednja ustavna obtožba proti predsedniku Vlade ne bo na temo ukradenih volitev. Hvala.
Hvala lepa. Najprej ima besedo predlagatelj. Izvolite, gospod Lisec.
Hvala, gospod Kovačič, za to zelo nekonsistentno razpravo, kjer ste skakali levo in desno pa trikrat sami sebe negirali. Če začnem malo bolj hudomušno; brez skrbi, šale o FDV so že pred petimi leti zamenjale šale o pravnikih, na žalost pa temeljijo na resničnih dejstvih in dogodkih. Rekli ste, zakon Slovenske demokratske stranke ni reševal ničesar. »Menimo, da predlog zakona odpravlja v odločbi ugotovljeno neskladje z drugim odstavkom 57. člena.« Skratka, želite povedati tisto, kar ste rekli – če ne sprejmeš zakona SDS, kršiš ustavo; kajne, spoštovani gospod Kovačič. Če ne sprejmeš zakona, ki uresničuje odločbo Ustavnega sodišča, kršiš ustavo; to ste naredili poslanci na zahtevo vlade, ki ji poveljuje gospod Marjan Šarec. Hvala.
Hvala lepa. Repliko ima poslanka Jelka Godec.
Kolega, ki je pred mano lepo bral, kaj se pri veri in kulturi učijo, tudi vi pravite, da je bog od vseh, nimamo takšnega in drugačnega boga; pa pustimo zdaj to. Ampak ta predmet vera in kultura je program razširjenega dela, ki se ne financira iz javnih sredstev in zasleduje partikularne interese zasebne šole. In o tem govori odločba Ustavnega sodišča iz leta 2013 v 25. točki, kjer pravi, da se to ne financira; in temu nihče ne oporeka. Govorimo o financiranju javno veljavnega programa osnovne šole, ki zajema obvezni in razširjeni program po Zakonu o osnovni šoli. Vere in kulture ni noter, to je dodatek, to financirajo starši posebej, poglejte si učne načrte zasebnih šol. Če pa ste to vtaknili v obvezni program, potem imate pa vi problem, ker želite obvezni program financirati stoodstotno; in se boste tu zaciklali. In mene zanima, kakšen bo vaš sistemski zakon, ki bo to rešil. Toliko za repliko. Če boste pa še enkrat ponovili, da se vera in kultura ter partikularni interesi zasebnih šol financirajo iz javnih sredstev že danes ali pa da bi se, da mi to želimo; potem pa bom zahtevala proceduralni, da se prekine seja in se vse nas poduči o programih v zasebnih in teh šolah, ki so stoodstotno financirane. Rešite te zadeve, preden poveste.
Hvala lepa. Besedo ima poslanec Robert Polnar. Za njim bo na vrsti poslanec Samo Bevk. Izvolite.
Spoštovani gospod podpredsednik Državnega zbora, hvala za besedo. Gospe poslanke, gospodje poslanci, gospod predsednik Vlade in vsi predstavniki Vlade! Obtožba pred Ustavnim sodiščem je odrekanje sposobnosti predsedniku Vlade, da lahko vlada. Bistveni problem dojemanja vsebine ustavnega besedila je, da je tema dolgočasna za tiste, ki niso zanesenjaki. Argumentacija je v glavnem abstraktna in ne deluje dovolj znanstveno za tiste, ki predpostavljajo izkustvena raziskovanja, in tudi ne dovolj angažirano za tiste, ki predpostavljajo temeljito razmišljanje o svetu, v katerem živimo. Če vzamemo recimo literarne umetnine; kadar o njih govorimo, si lahko sami izbiramo, kaj bomo brali. Ravno tako lahko sami zase razlagamo smisel in pomen književnosti, ki jo beremo. Nazadnje smo mi sami tisti, ki ocenimo njeno vrednost, pri tem pa si lahko pomagamo tudi z mnenji onih, ki so na tem področju opremljeni z avtoriteto znanja. Osebno lahko vedno rečem, da mi nikoli ni bilo všeč to, kar je denimo Fréron pisal o Voltairu. Omenjena svoboda izbire pa ne obstaja, kadar govorimo o ustavi. Ustava je obvezno branje zavoljo dveh njenih lastnosti, in sicer specifične vsebine in pravne obveznosti. Kot državljan si zasebno lahko mislite, kako je katero ustavno določilo slabo za vas, da je neposredno zoperstavljeno vašim interesom, da žali vašo moralno intuicijo, vaš občutek za dobro in za prav, da je na kakšen drug način napačno, da je preprosto neumno ali pa da je celotna ustava obupno slaba. Toda navkljub temu se morate obnašati v skladu s to normo oziroma s to ustavo. Vaš položaj bralca ustave vas postavlja v bistveno pasivno pozicijo, pozicijo prejemnika obveznih inštrukcij. Vedno pa je zelo prisotno tveganje napačne razlage tistega, kar ste prebrali. Gospe in gospodje, ko sem bil junija lansko leto izvoljen v Državni zbor, sem prejel številne čestitke. Je pa bila ena med njimi, nad katero sem bil resnično vesel in ki me je presenetila. Prispela je po pošti v klasični papirni obliki iz Ljubljane, z naslova Trstenjakova 8, sedež Slovenske demokratske stranke. Ni bila samo vljudnost geste tisto, kar me je razveselilo. Kar mi je dalo misliti, je bila predvsem pomenska ekstrahiranost vsebine. Tam je bila namreč ubesedena misel, ki je zlepa ne bom pozabil. Takole se glasi: »Če bo naš cilj združiti najboljše, kar kot narod premoremo, verjamem, da bomo kot demokratično izvoljeni zakonodajalci v ključnih trenutkih sprejeli prave in pravične odločitve za Slovenijo in vse njene ljudi, ki jih v parlamentu skupaj zastopamo.« Poudarjam pravilnost in pravičnost odločitev. Odveč je pa tudi poudariti, da je sporočevalec sporočila nedolgo za tem dokazal, da ima odnos do lastnega sporočila približno tak, kot je odnos do lanskega snega. Predlagatelji z ustavno obtožbo odrekajo predsedniku Vlade sposobnost vladanja. Pod sposobnostjo vladanja razumem opravljanje javnih poslov, ki jih je Ustava poverila vladi in njenemu predsedniku. Mislim, da to zgolj 3 mesece po tem, ko je predsednik Vlade nastopil mandat, ni niti prav in niti pravično. Če hočemo braniti ustavno demokracijo kot dober režim, se moramo najprej vprašati, o čem govori in kaj hočemo. To velja tudi za kritiko. Pa da ne bo zmede, to sta metodološki vprašanji, ki bi morali biti predhodnica mišljenju in dejanju kot njuna možnostna pogoja. Tisti, ki se o tem ne vprašujejo, zapadajo v napako, ki je najbolj zgoščeno povzeta v sloganu: Oni ne vedo, kaj delajo, pa kljub temu to počnejo. Ustavno sodišče je inštitucija, ki se navidezno zelo slabo vklaplja v demokratični okvir; hkrati pa se zdi, da je to inštitucija, ki je neizogibno potrebna demokraciji. Ustavno sodišče je, kot se navadno pravi, varuh Ustave. Ustavnosodno branje Ustave in njena interpretacija zavezujeta vse državljane in državne organe. Ustavno sodišče je tista inštitucija, ki ima pooblastilo, da opravlja to delo. Vzporedno branje večjega števila ustavnih besedil bi nam pokazalo, da so njihove določbe pogosto tako načelne ali široke, da ne razumete, za kaj pri tem gre. Ali pa še pogosteje, mislite, da razumete, potem pa se pojavi praktični problem, ki pokaže, da stvari niso tako zelo jasne. Moč Ustavnega sodišča je zelo velika. Mnogi ga imenujejo četrta veja oblasti. Ni jih malo, ki pravijo, da je to prikriti ustavodajalec. Tole, kar sedaj govorim, samo omenjam in prepuščam v vprašalni obliki. Položaj Ustavnega sodišča vodi v resna protislovja s stališča demokracije in s stališča vladavine prava. S stališča demokracije je paradoks, da lahko Ustavno sodišče razveljavi vsako odločitev ali akt demokratično izvoljenih oblasti. Kako je mogoče upravičiti, da lahko skupina ljudi, v našem primeru 9, ki nima tako široke demokratične legitimitete, podira odločitve in akte predstavnikov ljudstva?! In drugo, če Ustavno sodišče razlaga Ustavo in pri tem kontrolira vse in vsakogar, od navadnega državljana do predsednika Vlade ali države, kdo je tisti, ki kontrolira Ustavno sodišče? Če je Ustavno sodišče varuh Ustave, kdo je tisti, ki kontrolira varuha? Odgovor je na dlani. Nihče. Čisto slogovno gledano, je predlog ustavne obtožbe tako patetičen, da ne bi zmogel prenesti nikakršne presoje, saj bi bil zavržen kot znamenje pretiravanja in slabega stila. Predlagatelji so tiste sorte ljudje, ki poskušajo vse družbene strukture – politične, socialne, miselne in ekonomske – zreducirati na raven najbolj preproste primitivnosti; na tisto skrčeno celovitost, ki jo oni sami edino razumejo in ki je pogoj, da lahko dosegajo relativne zmage na volitvah. Gospe in gospodje, to danes ni volilna kampanja, zato je treba predlog ustavne obtožbe zavrniti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Najprej ima postopkovno gospod poslanec Branko Grims. Izvolite.
Hvala, gospod predsedujoči. Imam občutek, da se že od nastopa predsednika Vlade pa vse do zadnjega govornika sedajle vleče en nesporazum. Ministri so prisegli, prisegel je tudi predsednik Vlade. Ni prisegel samo Ustavi, kot bi morda lahko sklepali napačno iz tega, kar ste povedali. Prisegli so ustavnemu redu. Spoštoval bom ustavni red, se glasi prisega. Ustavni red, gospe in gospodje, je pa sestavljen iz Ustave, ustavnih temeljev ter odločb Ustavnega sodišča. Odločba Ustavnega sodišča bi se lahko uresničila. Rok za njeno uveljavitev je že zdavnaj pretekel, to vsi veste. Možnost je bila dana. Zaradi odločitve in nasprotovanja predsednika Vlade je bila v parlamentu izgubljena. Ne govoriti o tem, ali se strinjate z vsakim členom, kar je bilo predlagano z rešitvijo, to je brezpredmetno. Lahko bi amandmirali, lahko bi preoblikovali, vse bi lahko bilo že zdavnaj uveljavljeno, a tega zavestno niste storili. Torej je šlo za zavestno, naklepno kršitev pravnega reda. Za naklepno kršitev ustavnega reda Republike Slovenije, ki mu je prisegel gospod Marjan Šarec, ki se zdaj stalno posmehuje v tej dvorani. Gospe in gospodje, zato je ta ustavna obtožba upravičena in utemeljena; pravno in dejansko.
Hvala lepa. Gospod Grims, to ni bilo postopkovno, to je bila replika. Prosim, da drugič pravilno naslovite ali pa se pravilno odzovete. Besedo ima poslanec Samo Bevk. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani zbor! Naprtiti odgovornost za neuresničitev odločitve Ustavnega sodišča iz leta 2014 v zvezi s financiranjem javnih programov v zasebnih osnovnih šolah iz javnih sredstev predsedniku Vlade Marjanu Šarcu, ki je operativno vodenje vlade prevzel 13. septembra 2018, je povsem nerazumljivo. Ustavno sodišče je sicer naložilo Državnemu zboru Republike Slovenije, da mora ugotovljeno protiustavnost odpraviti v roku enega leta. Ob tem je treba vseeno izpostaviti, da je v tem primeru šlo za zelo kompleksno zadevo, zato Ustavno sodišče svoje odločitve ni sprejelo soglasno, temveč s petimi glasovi za in štirimi proti. Eden od sodnikov je podal pritrdilno ločeno mnenje, dve sodnici pa odklonilni ločeni mnenji. Državni zbor je že v prejšnjem mandatu žal neuspešno skušal odpraviti ugotovljeno neustavnost zakona. Prav tako smo imeli razpravo tudi v tem mandatu, ko zakonski predlog Slovenske demokratske stranke ni doživel dovolj podpore; zakon, ki je sicer šel preko ustavne odločbe in bi financiral prav vse stroške zasebnih šol. Poizkusi reševanja nastalega problema so torej bili neuspešni. Ne samo to, minister za izobraževanje dr. Jernej Pikalo je napovedal, da bo Vlada Republike Slovenije v Državni zbor v nekaj tednih poslala zakonsko rešitev, ki bo očitno protiustavnost 1. stavka drugega odstavka 86. člena Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja odpravila do pričetka novega šolskega leta. Če ministru dr. Pikalu verjamejo poslanke in poslanci Nove Slovenije, ki niso sopodpisali ustavne obtožbe, zakaj ministru ne bi zaupal in verjel tudi jaz?! Prav zato je napad na predsednika Vlade Marjana Šarca, ki to funkcijo opravlja šele nekaj mesecev, z najmočnejšim orožjem, ki ga omogoča Ustava Republike Slovenije, z obtožbo pred Ustavnim sodiščem zaradi domnevne kršitve Ustave in hujših kršitev zakona, vsaj za mene izven razumskih okvirjev. Celo sam predsednik Vlade je danes dejal, da je z ustavno obtožbo dobil svojevrstno darilo. S tem se lahko samo strinjamo. Ustavna obtožba je v tem trenutku še toliko bolj absurdna, ko vse javnomnenjske ankete kažejo vladi že drugi mesec zapored rekordno podporo – neverjetnih 62,8 %. Zgolj četrtina vprašanih pa je z njo nezadovoljnih. Prav zanima me, kakšni bodo rezultati naslednje ankete. Spoštovani, da ne bo pomote, ne nasprotujem zasebnim šolam, saj imamo zgolj 6 takšnih šol. Na njih se je leta 2016 šolalo zgolj 0,2 % otrok, za kar je država na letni ravni prispevala 3,6 milijona evrov. Je pa kljub temu treba upoštevati mnenje naše zakonodajo-pravne službe, kjer je jasno zapisano, da iz odločbe Ustavnega sodišča ne izhaja, da jo je mogoče izvršiti le na način, da se zagotovi polno financiranje celotnega javno veljavnega osnovnošolskega izobraževanja. Naj povzamem tudi mnenje znanstvenega svetnika na Pedagoškem inštitutu dr. Zdenka Kodeljo, da država sicer lahko v celoti financira delovanje zasebnih osnovnih šol, ni pa to nujno. Po razlagi Evropskega sodišča za človekove pravice država ni obvezna financirati zasebnih šol. To je razsodilo leta 1981 v enem od belgijskih primerov in pozneje še v dveh podobnih primerih. Kot rečeno, verjamem in zaupam, da bo minister dr. Pikalo skupaj s sodelavci pripravil zakon, ki bo dobil dovolj široko podporo v Državnem zboru in odpravil njegovo neustavnost. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sedaj pa je za besedo zaprosil predsednik Vlade gospod Marjan Šarec. Izvolite.
Hvala lepa. Samo na kratko. Opazil sem, zato sem se moral oglasiti, da so tukaj samo trije predstavniki Slovenske demokratske stranke, na vladni strani nas je polno. Sprašujem se, komu je zdaj ta obtožba namenjena, ker dejansko nam kratite dragoceni čas, ki bi ga lahko porabili za kaj pametnega narediti, pa tukaj poslušamo neke obtožbe, neke zadeve, ki jim niti sami ne verjamete, saj vas ni. Gospod Lisec, vi ste omenjali tudi ustavno odločbo. Res je, naj pojasnim, jaz res nisem hodil na FDV, imam srednjo lesarsko šolo, tudi z gospo Godec se verjetno ne bi dobro razumela, ker uči fiziko, jaz sem imel pa ravno tam popravne. Imel sem pa tudi angleščino in slovenščino 5 pa še kaj. Nisem bil čista ničla, četudi mi fizika ni šla ali pa me niti ni zanimala. Vem pa, da bralna značka ni obvezna. Gospod Lisec, vem tudi, da se reče vrh ledene gore, ne vrh ledene dobe. To je slovenski frazem, ki ga je dobro poznati, če se že toliko zavzemamo za slovenske vrednote in vse. To je slovenščina in tako naprej, ker ste me iz vaše stranke velikokrat podcenjevali oziroma ste se norčevali iz mene na osebni ravni, češ da nič ne vem, da nič ne znam, da sem nesposoben. Sem pa sestavil vlado, vi je pač niste. Pa tudi če bom »padel« ta hip, sem jo sestavil, sem lahko ponosen na to, mi ne more tega nihče vzeti. Kot rečeno, če ne bi bil sprejet na AGRFT, bi kot drugo varianto vpisal FDV, tako kot vi. Danes sem vesel, da nisem. Omenjali ste tudi ustavno odločbo glede odškodnin izbrisanim. Ja, mi smo jo uresničili zato, da ne bi podaljšali seznama odločb, pri katerih bi zamudili rok. Sklicevali ste se na mnenje parlamentarne zakonodajno-pravne službe, lepo ste prebrali, ampak spet ne do konca. Niste prebrali tega, da iz odločbe Ustavnega sodišča ne izhaja, da jo je moč izvršiti le na način, da se zagotovi polno financiranje celotnega javno veljavnega programa osnovnošolskega izobraževanja. Slišal sem tudi, da primerjamo dve ustavni odločbi, ki nista primerljivi. Tukaj imam dve ločeni mnenji, odklonilno mnenje sodnice dr. Etelke Korpič Horvat in temu mnenju se pridružuje tudi nekdanja predsednica dr. Jadranka Sovdat. Tam navajata točno stvari, ki jih seveda vi niste prebrali, ker vam ne pridejo prav. Zdaj bom zaključil in se naprej prepustil tej čudoviti razpravi, ki jo vaši poslanci spremljajo od drugje. Če nas že obtožujete, potem vsaj tukaj bodite. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod predsednik, poslanci imamo tudi televizijo, imamo snemano sejo, tako da to ni noben problem. Zdaj pa ima postopkovno gospod Željko Cigler. Izvolite.
Hvala lepa. Lepo prosim, predsednik Vlade, če vseh FDV-jevcev oziroma FSPN-jevcev po enem primeru ali dveh ne primerjate. Smo različni, hvala.
Hvala lepa. To ni bil postopkovni predlog. Opozarjam tudi vse ostale poslance, tudi za naprej, da se držijo poslovniških pravil. Postopkovno ima Branko Grims. Izvolite.
Gospod podpredsednik, jaz vam predlagam, da pridobite mnenje pravne službe in da za ta čas prekinete to sejo. Bom tokrat precizen, da ne boste spet rekli, da ni bilo postopkovnega predloga. Za gospoda predsednika Vlade zagotovite pravno mnenje, iz katerega bo jasno sledilo, da ločeno mnenje enega ustavnega ali dveh ustavnih sodnikov v ničemer ne spreminja tistega, kar je bilo sprejeto. In da je popolnoma irelevantno, ali je nekaj sprejeto na Ustavnem sodišču soglasno ali pa v razmerju recimo 5 : 4 ali katerimkoli že; kajti tisto, kar je sprejeto, velja in je sestavni del ustavnega reda, ki zavezuje predsednika Vlade, tudi tistega, ki se iz ustavnega reda dela norca.
Hvala lepa. Seje ne bom prekinil, lahko pa službe poskrbijo, da pride tudi kakšno pravno mnenje Zakonodajno-pravne službe na klopi poslancev. Gospa Heferle, izvolite, postopkovni predlog.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Moj postopkovni predlog je, da gospodu Grimsu, ki že drugič v kratkem času krši Poslovnik, preberete 69. člen Poslovnika, kjer jasno piše, da poslancu, ki želi govoriti o uporabi poslovnika, ne o drugih vsebinskih predlogih, o tem, da naj se dostavi ne vem kakšna odločba ali karkoli drugega; govoriti morate o uporabi poslovnika, to je postopkovni predlog in nič drugega. In ker je kršil poslovnik že drugič zapored, je moj postopkovni predlog tudi ta, da mu izrečete opomin in ste pri naslednji kršitvi malo bolj dosledni, gospod predsedujoči. Hvala.
Hvala lepa. Opomina ne bom izrekel, predlagam pa, da nadaljujemo sejo. Naslednji ima besedo poslanec Gregor Perič.
Hvala lepa za besedo. Lep pozdrav vsem! Tudi sam sem iz FDV, tako se zdaj počutim še pod dodatnim pritiskom glede na razpravo doslej. Ampak vrnimo se na temo, zaradi katere smo danes tukaj. Ukvarjamo se z nekim relativno tehničnim vprašanjem, ki si po mojem mnenju ne zasluži obravnave na tak način. SMC je že v prejšnjem mandatu vložil veliko napora, da to agendo umaknemo z mize, na žalost so bili ideološki okopi pregloboki. Vseeno pa osebno menim, da šest ali sedem tovrstnih zavodov ne predstavlja nobene grožnje in na noben način ne morejo ogroziti mreže javnega šolstva; to je moje mnenje in mislim, da je mnenje še marsikoga drugega. Danes je predsednik Vlade obtožen, da je na mah prekršil šest ali sedem, po enem štetju celo deset členov Ustave. Tudi s tem se težko strinjamo, pa tudi današnja razprava gre v tej smeri, da je temu težko pritrditi. V zgodovini parlamentarizma sodobne Slovenije poznamo kar šest ustavnih obtožb, torej pet predsednikov Vlade, en predsednik republike. Pri vseh šestih je bil predlagatelj SDS in vsakič je bil rezultat znan, torej šest avtogolov. SDS ima pogosto težave in ga pesti kratek spomin, imajo težavo z amnezijo, včasih je selektivna, včasih malo manj. V Novi Sloveniji, ki v tej zgodbi danes ne sodeluje, tu pa tja se razgrnejo oblaki, posije sonce na razum, ampak jaz pogrešam malo več poguma za gladenje. Tu bi si želel tudi več inputa, ker verjamem, da imate tudi veliko dobrega in koristnega povedati za vse nas. Če se vrnem nazaj na ustavno obtožbo, jo vidim kot neke vrste krizo sodelovanja, pa ne v koaliciji, ampak v opoziciji. Vidim jo tudi kot neke vrste dokaz, da je prišlo do ideološke izpraznjenosti, do neke vrste izgorelosti. In glede na to, da na tak poceni način uporabite ali pa stran vržete najmočnejše orodje opozicije, ki je še legalno in v ustavnem okviru, se sprašujem, kaj vam potem še ostane. Ali vam ostanejo potem še protesti in ulica? Jaz verjamem in tudi upam, da ne. Ta ustavna obtožba je bilo neko darilo pred božičem in za to darilo se vam je predsednik Vlade zahvalil že pred božičem in danes ponovno. Jaz pa bom sklenil svoje misli na naslednji način. Vsebinsko gledano, to danes ni ustavna obtožba. To je neke vrste poskus kulturnega boja. In jaz v takem poskusu, v taki procesiji ne želim sodelovati. Čas, ki smo ga danes namenili za današnjo sejo, pa bi bil veliko bolje izkoriščen, če bi se recimo dotaknili problematike oziroma področja gensko spremenjenih kokoši, ki valijo zdravila. Hvala lepa.
Hvala lepa. Najprej ima besedo predsednik Vlade gospod Marjan Šarec. Izvolite.
Hvala lepa. V preveliki vnemi poslušanja te razprave sem zapadel v vašo maniro posploševanja in v isti koš vrgel vse FDV-jevce in se iskreno opravičujem. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima predlagatelj poslanec Tomaž Lisec. Izvolite.
Hvala. Gospod Perič, če je poskus sprejetja odločbe Ustavnega sodišča v zakonsko materijo za vas ideološka izpraznjenost, potem imate v problem; in ne mi, predlagatelji. In če je za vas poskus vzpostavitve zakonitega stanja na podlagi odločbe Ustavnega sodišča poskus kulturnega boja, potem imate vi problem; ne mi. In če želite bolje izkoristiti čas, predlagam, da se obrnete na predsednika Vlade in na večino ministrov ter državnih sekretarjev, ki tukaj sedijo, in jih vprašate, kaj počnejo na zadnjih sejah vlade. Razen kadrovskih imenovanj in določanja, kdo bo šel kam na potovanje, in poleg sprejetja rebalansa proračunov, koliko zakonov ste sprejeli na sejah vlade? Dva? Tri? Spoštovani gospod Perič, bolje izkoriščen čas, z veseljem, predlagajte zakon, skličite nujno sejo, apelirajte na vlado, naj dela, ne pa gledati v SDS in reči, da nič ne delamo. Ker če SDS ne bi nič delal, bi seja trajala točno dva dni. Kar se pa tiče odgovora gospoda Šarca, pa sedaj ne vem, ali je to govoril v vlogi predsednika Vlade ali v vlogi nekoga drugega, ki ga je izvajal pred tem, ko je bil predsednik Vlade. In verjetno se njemu nikoli ni zgodil lapsus v prejšnji vlogi, ampak tudi ko se mu je zgodil lapsus, so se mu verjetno smejali. Jaz se opravičujem za svoj lapsus. Ja, imam tri majhne otroke, cel vikend smo gledali Ice Age in smo se smejali. Lapsus je bil narejen pa verjamem, da se nobenemu predsedniku Vlade, nobenemu ministru, državnemu sekretarju ali poslancu od danes naprej ne bo več zgodil. Omenili ste odškodnine izbrisanim, ja, zato da bi ujeli rok. Ja, tam ste se pobrigali, da ste nekaj naredili. Tukaj pa ste načrtno naredili nekaj, delali nevestno, da nekaj ne bi naredili. Zakaj? Zaradi ideologije. Ker ne želite, da se uresniči sodba Ustavnega sodišča. In jaz sem danes pričakoval vaš odgovor, v kateri smeri ste naložili ministru za izobraževanje, da bo šel zakonski predlog; ampak danes berem, da ste naročili ali pa nenaročili ali pa si je minister sam izboril štiri variante rešitve ene odločbe Ustavnega sodišča. Spoštovani gospod predsednik Vlade, jaz sem govoril o mnenju na naš predlog zakona. Prebral sem pa tudi mnenje Zakonodajno-pravne službe na vladni zakon. In naš zakon morda ni idealen, kar je tukaj tudi Zakonodajno-pravna služba napisala, ampak, še enkrat; naš zakon je šel v smeri odpravljanja ugotovljenega neskladja z drugim odstavkom 57. člena. Ko je bil ZOFVI na mizi, ste imeli škarje in platno in bi se odločili in v tem členu, ki je edini merodajen za izpolnitev za izpolnitev odločbe Ustavnega sodišča, tekom parlamentarne procedure naredili tudi svojo rešitev in mi bi jo podprli, če bi šla v smeri tega, kar je zapisalo Ustavno sodišče. Za zaključek, spoštovani gospod predsednik Vlade. Če je eno ločeno mnenje ustavne sodnice bolj pomembno kot večinsko mnenje ustavnih sodnikov, potem predlagam, tudi če bo danes glasovanje 22 za in 55 proti, da ugotovite, da 22 niti ni taka manjšina, ampak da njihovo mnenje šteje. In ja, čestitke k sestavi vlade. Vem, da je bil to vaš zelo goreč cilj, kajti tudi iz koalicijskih usklajevanj je bilo rečeno, sestava vlade za vsako ceno. Tako vam to pa res čestitam, resnično mislim, kajti, morda so imeli v Belgiji srečo z nesestavo vlade, ampak v Sloveniji imamo toliko odprtih vprašanj, da rabimo nekoga, da udari po mizi. Mi smo upali, da boste pri tem našem zakonu in pri tej odločbi Ustavnega sodišča udarili po mizi, ampak ne, raje ste se umaknili. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima predsednik Vlade gospod Marjan Šarec. Izvolite.
Spoštovani gospod Lisec! Mislim, da je bilo leta 1975, ko so na enem izmed pacifiških otokov našli Japonca, ki je mislil, da vojna še traja, in se je skrival tam. Skratka, vztrajal je do konca; in na to me vi spominjate. Tudi, ko vam človek pove, obrazloži, se držite venomer enih in istih tez. Kolikokrat bom še slišal v tem državnem zboru očitek na moje prejšnje delo? Gospod Lisec, naj vam nekaj povem, kaj je igralski poklic. Kolegice Violete ni ta hip tukaj, ampak veste, igralski poklic ali pa karkoli takega, pomeni, da tudi ko imaš smrt v družini, čez 15 minut sedeš v avto in greš na oder. Skratka, svoje delo jemlješ resno. Tudi če mislite, da se ti smejijo v dvorani, da je to hec, pa ni, veste? Ni. Je potrebno tudi se pripraviti, je potrebno svoje delo jemati resno in tako ga jemljem tudi danes kot predsednik Vlade in sem ponosen na to – ja, gospod Grims, vi kar zmigujte, saj vi ste že od leta 1996 ali koliko v Državnem zboru, jaz sem pa pač vmes zamenjal nekaj različnih področij delovanja in na to sem ponosen. Bolje, kot pa da bi 20 let bil tukaj ali pa 30 let vodil eno in isto stranko, recimo. Zato bi prosil, v bodoče, da nehate venomer mešati prejšnji poklic s stvarmi, ki s tem nimajo nič opraviti. Veste, ni, če vam vsega drugega zmanjka, pa se potem sklicujete, kako sem v prejšnjem življenju, v prejšnjem poklicu afne guncal. Ampak ni tako. Tudi to je treba znati. Vsako stvar na tem svetu je treba znati. Ko ste rekli, da je lapsus – vem, da je lapsus. Vem, da je lapsus, ampak ob lapsusih koalicije ali pa kogarkoli drugega znate vi lepo triumfirati in fino se norca delati tam po Twiterju. Saj me včasih prsti zasrbijo, pa se rajši vzdržim, ker nima smisla. Kako se znate norca delati iz kogarkoli, ali se zmoti, ali ne vem, nekaj pove, v kar je pač prepričan, pa vi mislite drugače! Nimate vse prav na tem svetu. Žal. Saj tudi jaz nimam. Ampak s tem lapsusom sem vam hotel povedati, kaj vi delate z drugimi. Ni prijetno, res ni prijetno, če človek dobi nazaj tisto, kar dela drugim. Vem, da je lapsus, in tega se zavedam. Ampak delati venomer eno in isto, potem pa, ko ti nekdo nazaj pove tisto, kar ti gre, potem pa biti užaljen. Ne gre, a ne? Ne gre tako. Tudi pri teh ustavnih odločbah in tem nisem rekel, da je ločeno mnenje odločilno pri tem, ampak rekel sem pa, da je bilo 5 :4; se pravi 4 ustavni sodniki so menili drugače. To je, kot bi rekli naši južni bratje, labavo za moje pojme. Vsaj se je treba vprašati, ampak vas to seveda ne bo zanimalo in boste spet začeli potvarjati stvari in me tukaj obtoževati, kaj bi jaz lahko, pa česa ne bi, pa ne vem kaj vse. Saj bi tudi 1991. leta lahko že Demosova vlada drugače naredila, pa ne bi še danes denacionalizacije reševali, pa še česa drugega. Ampak vi mislite, da imate vse prav na tem svetu. To je problem. Tisti dan, ko boste vi priznali, da nekaj nimate prav, to bo državni praznik. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlagam, da se predlagatelj, predsednik Vlade in tudi vsi ostali razpravljavci vrnete k predlogu točke dnevnega reda. Mislim, da bo tako najbolje. Gospod Grims, vi pa niste še razpravljali, zato vam replika ne pripada. Gremo naprej po dnevnem redu oziroma po spisku. Najprej ima besedo poslanec Robert Pavšič, za njim bo na vrsti Predrag Baković. Izvolite.
Najlepša hvala za besedo, gospod predsedujoči. Da je danes skoraj celotna Vlada tukaj zbrana, pomeni, da smo tole ustavno obtožbo skupaj z njo vzeli zelo resno in da je razpravljanje o tem ali pa osebna diskreditacija premierja tudi povezana s to tematiko. Konec koncev gre za ustavno obtožbo proti premierju, ki ima ime in priimek. Dobili smo ogromno streliva za razne miselne manevre, pa mislim, da ne bi bilo smiselno, ker bi si začeli podajati pingpong žogico. In si ne zastavljamo pravega vprašanja. Sicer smo podobne situacije že doživeli. Doživljamo teater, ampak ne s kakšno originalno tematiko, ampak reprizo vedno znova istih in istih tematik. Saj je vseeno, o čem razpravljamo, vedno se vrnemo na iste zgodbe. Pravo vprašanje pa je, o čem danes govorimo, o Zakonu o financiranju javnega šolstva oziroma šolstva ali govorimo o ustavni obtožbi. Ker če govorimo o prvem, potem smo ta razgovor že opravili in moramo počakati na nov predlog zakona, naj bo to vaš ali pa vladni. Če pa govorimo o drugem, pa bi skušal oziroma bi vas lepo prosil, da predstavite kakšne argumente. Do zdaj nisem slišal niti trohice tistega, kar bi podkrepilo vašo trditev, da je premier kršil ustavo in da je premier kršil zakon. En kolega iz vaših vrst je celo rekel, da je storil kaznivo dejanje. Če ga je in ste ga vi zaznali, upam, da ste vložili kazensko ovadbo. In če ste vložili krivo kazensko ovadbo, kot je povedala kolegica Tina, potem boste za to tudi odgovarjali. Predavali ste nam o ustavi in to z nekim patetičnim razlaganjem. To je zelo ponižujoče do vseh nas in tistih, ki spremljajo to dogajanje za sprejemniki. Pa mislim, da jih bo zmeraj manj, ker se približujejo malce bolj zanimive televizijske vsebine. Slišal sem kar nekaj poniževalnih tęrminov: »navadni državljani, novi v Državnem zboru, niste še srečali, niste prebrali«. Če preberete magnetograme, smo vse to slišali iz vaših ust. Mislim, da smo vsi navadni državljani. Delo, ki ga opravljamo, pa je institucija in s to institucijo se kot resni politiki tudi poistovetimo. Potem predlagate, da Državni zbor ugotovi, da je nekdo kršil ustavo. To je uzurpacija sodišča. S kakšno pravico lahko Državni zbor ugotovi kršitev zakona? Spodaj samo še napišimo kazen pa pravni pouk, pa kar vročimo zadevo tukaj, da se ne bomo mučili po pošti, in zadevo rešimo brez sodišča pa vsega. Neodzivnost zakonodajalca. Od kdaj je vlada, od kdaj je premier zakonodajalec? To ste sami rekli. Ustavno sodišče nam očita neodzivnost zakonodajalca. Sem že včeraj na televiziji povedal, če kdo nosi odgovornost, da zakon ni bil sprejet, je to ta institucija, nas 90. Tudi vi. Ni važno, kako glasujete. Vsi skupaj nosimo odgovornost za vsako odločitev, ki jo sprejme ta institucija; za zadnjih 30 let pa za naslednjih 30 let verjetno tudi, ker se bo kdo na naše odločitve skliceval. Potem ste rekli, zakon je prišel v Državni zbor. Je prikorakal. Ne, vi ste ga vložili in prej niste poskušali niti trohice ga usklajevati z nami, ker če bi ga poskušali vsaj malo uskladiti ali pa vzpostavili kontakte s pristojnimi, bi ga uskladili in ne vidim nobene težave, da ga ne bi tudi sprejeli. Nimate podpore niti v svojih lastnih vrstah, govorite o opoziciji. Ne. Nova Slovenija - krščanski demokrati verjamejo zagotovilom Vlade in premierja. Da zaključim, ker verjetno bi še kdo od naših rad tudi še kaj povedal. Star slovensko pregovor pravi: Beseda ni konj. Kaj to pomeni? Konja lahko nazaj vzameš, izrečene besede pa ne. Tisto, kar je premier skupaj z ministri zagotovil, je bila dana beseda in je ne more nazaj vzeti. Torej, zakon bo pripravljen, s tem bo odpravljen tudi – čeprav ga niti ni, jaz ga ne vidim – sum ustavne obtožbe. In potem bomo šli lepo vsi naprej in se ne bomo več spraševali, kaj je pomembno: izobraževanje ali vzgoja. Ker mislim, da se ne pogovarjamo tukaj o izobraževanju, ampak o vzgoji – in po besedah kolege iz vaših vrst, vzgoje s pravimi vrednotami, prave vrednote boste pa vi določali – ali kaj? To je pa nesprejemljivo! To pa lahko določa samo najprej družina, ker vrednote se uči doma in ne v šoli, potem pa tisti, ki so za to poklicani. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima poslanec Predrag Baković, pripravi naj se poslanka Karla Urh. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani predsednik Vlade, spoštovani ministri, spoštovane kolegice, spoštovani kolegi! Danes se mi tukaj ponavljamo, eni tako, drugi drugače. Tudi jaz bom verjetno marsikaj povedal, kar je bilo že slišano, pa s čimer se opozicija ne strinja, ampak bom potem na koncu tudi argumentiral, zakaj ponavljam. Torej, kot smo ugotovili institut ustavne obtožbe zoper predsednika Republike in vse ostale funkcionarje, kot je to našteto, se uporablja takrat, kadar se ugotavlja njihova odgovornost za najhujše oblike, ki pomenijo kršitve ustave in zakonov. Ali pa drugače; kršitve morajo doseči tak nivo pomembnosti oziroma resnosti, da je ustavna obtožba primeren odziv na te domnevne kršitve. Predlog ustavne obtožbe, ki ga danes obravnavamo, tem kriterijem nikakor ne zadostuje, zato govorimo o zlorabi, o zlorabi tega instituta, ki pa vodi v njegovo razvrednotenje. Po štirih mesecih in pol, ko je Državni zbor imenoval to vlado, pač ni mogoče resno utemeljiti ustavne obtožbe, zato jo socialni demokrati razumemo kot napad na vlado, ki je v tem času storila marsikateri korak v pravo smer oziroma v dobrobit ljudi in še zlasti jo razumemo kot napad na kakovostno javno šolstvo. To je v samostojni Sloveniji že šesti poskus pravzaprav presoje ravnanja funkcionarja države pred Ustavnim sodiščem, pa jih ne bom našteval, ker so jih pred mano vsi naslednji. Bi pa se morda skliceval oziroma zanimivo bi pa bilo prebrati mnenja najuglednejših pravnikov, ki so v preteklosti komentirali takšne predloge za ustavno obtožbo. Namreč, gre za neko rdečo nit – ali bolje – rumeno nit. Vse te ustavne tožba je podala stranka socialdemokratske stranke. Dr. Ljubo Bavcon je dejal, da »gre za čisti politični cirkus, še zlasti zato, ker je predlagateljem vnaprej jasno, da ustavna obtožba ne more uspeti, saj nima večina v parlamentu. Ta pravni institut je namenjen le najekstremnejšim primerom, če bi si, denimo, predsednik Republike uzurpiral oblast ali uporabil vojsko in policijo za preganjanje državljanov«. Torej, bil je komentar na tisto ustavno odločbo, ki razodeva ne samo neznanje, ampak tudi nerazumevanje osnovnih principov prava, saj mora biti obtožba zoper predsednika jasna, konkretna in osebna. Tudi France Bučar, soavtor slovenske ustave je bil prepričan, da je cilj predlagateljev ta, da »ne uspeti z ustavno obtožbo, ampak v parlamentu doseči razpravo in narediti cirkus. To pa je zloraba instituta ustavne obtožbe«. Zanimivo, tudi dr. Peter Gregorčič, pobudnik presoje, je v oddaji Odkrito na TV3 8. januarja letošnjega leta povedal, da sam ne bi tako ravnal, torej ne bi vlagal ustavne obtožbe, ker meni, da ni nobenega političnega niti pravnega argumenta. Pri ustavni obtožbi pravi, velja načelo kazenskega prava, kjer je treba dokazati osebno odgovornost in dvomi, da ta obstaja. Vprašanje je tudi zakaj zoper predsednika Vlade predlagate ustavno obtožbo le zaradi neizvršitve ene same ustavne odločbe. Kdo pa je že odgovoren za tisto, ki je občini Grosuplje nalagala, da spremeni statut, v katerem bi opredelila, da eno mesto svetnika pripada romski skupnosti? 15 let, spoštovani. 15 let se ni nič storilo. A ker ima v občinskem svetu občine Grosuplje večino stranka SDS, to ni bil problem. Danes pa člani iste politične opcije v svoji brezgrešnosti z lahkoto mečejo kamen na grešnika. Ustavna obtožba pravzaprav grozi zaradi tega, ker v decembru 2018 Vlada pa tudi Državni zbor nista potrdila SDS predloga novele Zakona organizacij in financiranju vzgoje in izobraževanje in pravzaprav je to tudi pravi razlog. Že v prej omenjeni oddaji Odkrito je bilo opozorjeno na to, da pravil igre za obe šoli, tako za zasebno kot za javno, niso enaki. Če se natančno pogleda zakon, se najde 15 velikih razlik –ali pa ugodnosti –, ki jih imajo zasebne šole v primerjavi z javno. Ena je ta, da mora javna šola skozi 9 let izvesti 18 obveznih predmetov, medtem ko zakon zahteva za zasebno šolo le 9 obveznih predmetov. Prav tako na zasebni šoli ni treba upoštevati šolskega koledarja, zanjo ne velja pravilnik o preverjanju in ocenjevanju znanja, za zasebno šolo je pa že vnaprej določeno, da je tuji jezik samo angleščina, medtem ko mora imeti javna šola nabor štirih tujih jezikov. Zasebna šola tudi ne potrebuje vzgojnega načrta in pravil šolskega reda in kar je najbolj pomembno, zasebna šola sme izbirati, kateremu otroku bo omogočila izobraževanje in kateremu ne. In to je razlika. Ne nazadnje, predlog ustavne obtožbe je pripravljen površno in s pomanjkljivostmi in napakami, na kar opozarja tudi mnenje Zakonodajno-pravne službe in če so že znani, najuglednejši naši pravni strokovnjaki navajali, da cilj predlagateljev v prejšnjih primerih ni uspeti z ustavno obtožbo, ampak doseči razpravo in narediti cirkus ter da gre zaradi tega za zlorabo instituta ustavne obtožbe, bo to pravzaprav tudi v tem primeru lahko držalo. Vse navedeno jasno kaže, da namen SDS ni izvršitev odločbe Ustavnega sodišča, temveč gre za pretkan politični boj na plečih otrok in njihovih staršev. Opozicija se že ves čas nekako razburja, ko koalicija govori, da gre za zlorabo instituta ustavne obtožbe. Kot protiargument navajate, da pa naj gre zadeva Ustavno sodišče, pa se bo tam ugotovilo, ali je institut zlorabljen ali ni zlorabljen. Veste, imate še eno možnost, katero pa niste izkoristili, in sicer ste to napisali v Predlogu obtožbe predsednika Vlade, in sicer na 6. strani, 3. odstavek – torej, da ima ravnanje predsednika Vlade znake kaznivega dejanja nevestnega ravnanja v službi po 257. členu Kazenskega zakonika. Torej, če menite, da je predsednik Vlade storil neko kaznivo dejanje, bi lahko namesto te ustavne obtožbe podali kazensko ovadbo na sodišče zaradi očitanega kaznivega dejanja, ampak tega ne boste storili iz dveh razlogov oziroma treh. Eden je takšen, da ni medijske pozornosti in če gre za redno obravnavo na sodišču, je to redna obravnava. Drugi je ta, da ob navajanju nekih dejstev, za katera se naklepoma navedejo, da ne držijo oziroma da niso resnična, gre lahko tudi za kaznivo dejanje krive ovadbe in se zadeva potem obrne proti tistemu, ki je naznanitelj, in pa tukaj je še tretji in najbolj pomembni razlog. Iz te utemeljitve, kako ste strokovno spisali vaš predlog ustavne obtožbe, se vidi že v pravni kvalifikaciji prej navedenega kaznivega dejanja, spoštovani. Na vašem mestu bi še enkrat preveril pravno kvalifikacijo očitanega mu kaznivega dejanja in tudi člen, katerega navajate. Ampak lahko vam pa olajšam. Kaznivega dejanja nevestnega ravnanja v službi po 257. členu ni, je pa kaznivo dejanje nevestno delo v službi po 258. členu Kazenskega zakonika. 257. člen pa govori o zlorabi uradnega položaja ali uradnih pravic. Ampak to je pravzaprav za vas vseeno; in spoštovani, zato gre za zlorabo instituta. In to zato, ker se niti toliko niste pripravili, da bi uporabili pravo kvalifikacijo. Danes, spoštovani brezgrešni metalci kamenja, ste neutemeljeno povzročili interveniranje 90 poslancev in ostale ekipe, kot tudi vseh prisotnih in zato bi mnogi rekli, da s to razpravo jemljete bogu čas, ljudem pa denar. Hvala.
Hvala lepa. Predno dam besedo naprej, ko ste, gospod Baković, govorili o zlorabi instituta, bi vas opozoril, da jednevni red sestavil vaš predsednik in da ste vsi poslanci razen enega, glasovali za dnevni red. Toliko v vednost. Sedaj pa ima besedo poslanka Karla Urh, za njo dobi besedo dr. Franc Trček. Izvolite.
Spoštovani vsi prisotni, prav lep pozdrav tudi z moje strani! Ob razpravi in stališčih nekaterih razpravljavcev pred menoj, ostajam brez besed. Kam vse smo danes zašli? Obenem pa me veseli, da se je razprava utirila v tok osnovne šole in ne visokošolske. Izgubljamo kompas in s tem tudi pravo smer s temi pavšalnimi obtožbami, pri tem pa žal izgublja pomen institut ustavne obtožbe. Sem zagovornica javne šole, ki je dobra, kakovostna in – smo že tudi danes slišali nekajkrat – po ocenah OECD visoko uvrščena. Javna šola sprejme vse učence in ni selektivna, tako je tudi prav. Osebno ne nasprotujem zasebnim šolam, me pa veseli, da bo minister za šolstvo s svojo ekipo pripravil novelo Zakona o organiziranju in financiranju, ki bo veljala od 1. septembra 2019. Ustavne obtožbe pa ne bom podprla.
Hvala lepa. Besedo ima poslanec dr. Franc Trček, za njim bo dobil besedo poslanec dr. Jurij Krajčič. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Najprej se opravičujem, da sem nekoliko neprimerno oblečen. Nisem imel namena danes govoriti, ampak so rekli, pridi v dvorano, pa če že poslušam, če je čas, bom rekel nekaj besed. Tu sem seveda zelo subjektiven, dobesedno sem rojen v šoli, v učiteljskem stanovanju, podružnična šola je spremenila namembnost, da je gasilski dom, česar bo mogoče kolega Šarec vesel. Nekdo je omenjal nevestno ravnanje v službi. Jaz bi rekel, da danes smo zapravili dan ali ga bomo v veliki meri zaradi nevestnega ravnanja v službi. Kdaj se začne neka resna politika? Prvič, ko stopiš onkraj samega sebe, ko se ne ukvarjaš zgolj s tem, kaj tebe prizadeva. In drugič, ko nekoga, ki ima nasprotne poglede, ki nasprotno misli kot ti, spoštuješ in se na takšen način tudi vedeš do njega. V skoraj petih letih, štirih in pol, sem tega bolj malo videl v tem državnem zboru. Ne bom rekel, da se tudi jaz kdaj nisem neprimerno vedel. Že večkrat sem pa rekel, da 99 odstotkov tega, na kar nisem ponosen in kar sem počel v Državnem zboru, sem se naučil od SDS. Tako pač enostavno je. Lapsus – kdaj človek zapade v lapsus? Zapade v lapsus, ko si pritisnjen ob steno, pa te lovi planika, kar se je, recimo, zgodilo nekemu sedaj odstavljenemu ministru. Zapadeš v lapsus, ko trajbaš nek refren, pa se ga ti malo več ne da – kot tisti profesionalci, kar je težko, garažnih bendov – in zapadeš v lapsus, ko ti je dejansko že dolgčas od tega, kaj nekdo vedno znova poje. Kot sem že prej rekel, verjetno ni bolj ideološkega vprašanja, kot je vprašanje šolskega polja, kot je vprašanje, kakšno šolstvo bomo v neki družbi in državi imeli, kar gospod Lisec kot magister politologije zelo dobro ve. [[oglašanje iz klopi]] Nisi magister? Se opravičujem. Kot diplomant politologije FDV-jevske zelo dobro ve. In tudi te zgodbe, vi se greste ideologijo, mi se ne gremo ideologije, kolega Lisec jaz bi vam vzel diplomo. Mi smo politiki, ampak kljub temu smo profesionalci, smo nekaj končali. Ko se bomo pogovarjali o tem lepem furnirju, ko je treba to dvorano malo prenoviti, bo kolega Šarec lahko tudi o tem kaj povedal. Tudi norčevati se iz nekoga, ki je končal takšno srednjo šolo, sočasno pa tuli, da moramo obnoviti lesnopredelovalno verigo, jaz sem po osnovni izobrazbi naravoslovno-matematični tehnik, nekdo osnovne logike nima v glavi, pa bi v politiki si želel dosti dosti več logike, kot je je prisotne. Tudi nek nasvet premierju, 2014 pa res nisem mislim, da bom izvoljen, ampak sem si rekel, če bom pa slučajno izvoljen, na nekem zadnjem soočanju v Mariboru, obljubljam, da ne bom uporabljal Twitterja, ker imam v življenju kaj bolj pametnega početi kot pol dneva z Janezom Janšo pingpong igrati na Twitterju. Pa sem uporabljal Twitter, ko večina v Sloveniji vas še ni vedela, kaj je Twitter, ker je pač to nek moj predhodni poklic, ki ga mogoče kdo žali. Če gremo na konkretno tematiko, stališče Levice je Miha podal. Verjetno je bilo najboljše stališče, kar ga je podajal v zadnjih petih letih, čeprav so ga v pisarni malo kritizirali. Mi smo dokaj kritična stranka. In dokler je tako urejeno, kot je, po ustavi – saj ne moremo reči, tudi če nam ni všeč, da zasebnega šolstva ne bomo tolerirali. Ampak veste, gre za to, ali imamo sekularno družbo, ali nimamo sekularno družbo, ker se zavija v neko drugo zgodbo – mogoče me bodo moji kritizirali –, jaz bi si pa želel neke razprave, ko bi se ukvarjali o nekih alternativnih, če hočete, pedagoških pristopih, ki jih določene nesekularne šole uporabljajo in kako bi to vključevali v slovensko javno šolstvo. Tisti odgovori, kolega Pikalo, ministrstva me niso zadovoljili. In, veste, ne se prezgodaj hvaliti. Sem dokaj navdušen nad Estonci in njihovo pragmatičnostjo. Želel bi si vse, ki bi analizirali, želel bi si tudi odbora za prihodnost, kjer bi se verjetno s kolegom Toninom ujela – finske zgodbe –, kjer bi se resno pogovarjali, kako še izboljšati šolski sistem, a veste. Ker, če kaj, majhni ne smemo biti neumni in potem ne bomo majhni, ampak bomo veliki po pameti in to je ta prostor, kjer se mora to na dnevni bazi dokazovati. Če se dotaknem Ustavnega sodišča. Mogoče se pravniki ne boste z mano strinjali, ampak veste, Ustavno sodišče v bistvu ni sodišče. Isto kot Računsko sodišče ni sodišče. Ustavno sodišče je razlagalec Ustave in določeni, tudi resni pravni teoretiki, problematizirajo sestavo Ustavnih sodišč, v katerih sedite samo pravniki. Ni si to zdaj, Trček namislil. Tudi to, kar govori gospod Grims, da je pač vseeno, da veste, ni Ustavno sodišče fuzbal – ali si zdaj zmagal 1 : 3, ali 2 : 3, ali je neodločeno. Veste, to sem že v prejšnjem sklicu govoril, pa ni zraslo na mojem zelniku, pač berem nekega gospoda, ki ga zelo cenim, gospoda Krivca. Zakaj imajo v nemškem ustavnem sodišču sodo število, 8 jih je – državna sekretarka hvala. Zakaj? Ja, zato, ker pride do takih prečenj, da se je treba usesti in pogovoriti, ker drugače bo 4 : 4. Verjetno večina poslank in poslancev ne berete odločb Ustavnega sodišča, Računskega sodišča. Jaz sem toliko nor, da jih pač berem, Trčki smo deloholiki. Verjetno se tukaj s kolegom premierjem nekako najdeva. Jaz sem imel popravec iz nemščine – pa kaj naj? Živim, ja »geht's weiter«. Tako pač je v življenju, ampak dobro, če se dejansko zresnimo – jaz bi si želel dve zadevi – sodo sestavo Ustavnega sodišča. Mi smo zakonodajno telo in to, kar je gospa, ki je odšla z Ustavnega sodišča, gospa Sovdat rekla, da končno prenehamo s tem reliktom, da Državni zbor žegna sodnice in sodnike rednih sodišč. Ker tega sem se nagledal v prejšnjem mandatu, zlasti s strani današnjega predlagatelja. Če vam kdo ni odgovarjal – »udri«! Dajmo gledat verjetno, ne vem, kakšen krompir na vrtu sadi nekdo, ki vam odgovarja. To bi bila neka odgovorna politika, ki jo dejansko tukaj v bistvu ne vidim. Seveda, želel bi si tudi nekega dosti bolj nekupčarskega, odgovornega predsednika države. Pa saj, če se odkrito pogovarjamo, saj vemo, mi smo tisti zakon pisali za Kučana, je omejen, kot je, ampak tudi v tej omejenosti ima predsednik države dosti bolj pomembno vlogo kot objemanje nekih ograj. In zlasti na tistem področju kadrovanja, ki ga ima, si trenutni predsednik države ne zasluži pozitivne ocene, ker pristaja na neka politična kupčkanja v škodo vseh nas, državljank in državljanov. Šolsko polje je pač temeljno ideološko vprašanje in Državni zbor je prostor, kjer se to ideološko vprašanje debatira in razrešuje in tukaj se nehamo slepiti. Mi kot družba, ki jo obkrožajo številčno večji sosedi, ki trenutno nimajo ravno politike najboljših agregatnih stanj, smo družba, ki mora končno preklopiti na mišljenje. Meni najbolj ljuba slovenska lacanovka je rekla:« Mišljenje ni naravno stanje.« V tem državnem zboru si želim dosti več tovrstnega nenaravnega stanja. Hvala za besedo.
Hvala lepa. Besedo ima poslanka Meira Hot, prišlo je do spremembe, za njo bo na vrsti poslanec mag. Branislav Rajić. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani gospod podpredsednik. Spoštovani predsednik Vlade, spoštovani ministrski zbor, spoštovani kolegice in kolegi! Predlog obtožbe predsednika Vlade Republike Slovenije pred Ustavnim sodiščem Republike Slovenije zaradi kršitev Ustave in zakona, je po mojem mnenju absolutno pretiran in pomeni ponesrečen manever zoper – zaenkrat – izjemno uspešno vlado. Kot smo danes že večkrat slišali, namreč javnomnenjske ankete kažejo, da sedanja vlada uživa izjemno podporo med državljankami in državljani, in očitno so te ankete zaskrbele opozicijo, zaradi česar ta vladi ni privoščila niti tradicionalnih stotih dni miru, temveč je tik pred božičnimi prazniki, točno na stoti dan vladanja, obdarovala predsednika s predlogom ustavne obtožbe. Kakor je bilo danes večkrat poudarjeno, je institut obtožbe predsednika Vlade izjemno resen pravni akt, namenjen ugotavljanju pravne politične odgovornosti, kot to ugotavlja dr. Kristan. Zato se poraja vprašanje, zakaj se zlorablja ta institut na današnji seji. Potem velja dodati, da dejstvo, da je bila obtožba uvrščena na dnevni red, pomeni zgolj, da naš predsednik spoštuje poslovnik, ne pomeni pa, da ni legitimno mnenje koalicije, da gre za dejansko zlorabo instituta. Ustavna obtožba je bila torej vložena zaradi do sedaj še neizvršene odločbe Ustavnega sodišča iz leta 2014. V tem kontekstu opozicija trdi, da se je predsednik Vlade zavestno odločil opustiti spoštovanje ustavnega pravnega reda ter naložil koaliciji, da ne podpre opozicijskega Predloga zakona o spremembi Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja – v nadaljevanju bom govorila ZOFVI – in zatrjuje, da naj bi s tem kršil človekove pravice. Ustavni red naj bi torej kršil, ker ni podprl predloga opozicije za implementacijo odločitve Ustavnega sodišča Republike Slovenije. Taka argumentacija je absurda, ker enostavno ne morete dokazati naklepne opustitve spoštovanja ustavnega reda, če pa je predsednik Vlade izrecno zatrdil ponovno danes, da se bo sodba spoštovala, le opozicijskega načina implementacije navedene sodbe ni podprl. Mimogrede, identično rešitev ste pred nastopom te vlade predlagali že vsaj štirikrat in nikoli ni dobila zadostnega števila glasov. Pa še to, vsekakor sodbe, katere niso bile soglasno sprejete, temveč s kvorumom 4 : 5 nas morajo skrbeti, ne pomenijo pa, da jih ni treba implementirati. V navedeni odločbi iz leta 2014 je sodišče presodilo, da je zakonska ureditev, ki omejuje delež sofinanciranja javno veljavnega programa v zasebnih šolah na 85 odstotkov, v neskladju z Ustavo in naložilo Državnemu zboru, da odpravi to protiustavnost, a nikjer v izreku ni zapisalo, kakšno, v kakšnem deležu oziroma višini naj to financiranje bo. Način izvedbe odločbe Ustavnega sodišča je v skladu z demokratičnimi pravili odgovornost in dolžnost zakonodajalca. Vemo, da je tudi Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora, kot smo danes že večkrat slišali, zaradi različnih predlogov, na katerih se je intenzivno delalo v preteklem mandatu, zelo jasno zapisala, da je odločbo Ustavnega sodišča mogoče izvršiti na različne načine. Prav tako je znano, da je pristojno Ministrstvo za izobraževanje, znanost in šport pripravilo kar štiri rešitve za uresničitev zadevne sodbe, kar je bilo ob vložitvi predloga ZOFVI tudi jasno povedano. Minister Pikalo je tako zagotovil, da bo sodba Ustavnega sodišča uresničena najkasneje do začetka novega šolskega leta. Dejstvo je torej, da so bile proučene možnosti in pripravljeni štiri načini uresničitve zadevne ustavne odločbe, vendar, kakšne so bile konkretne poti, nam ni bilo še jasno povedano; kajti, namesto da bi danes sprejemali dokončno odločitev, danes govorimo o ustavni obtožbi. Gre torej za jasno zlorabo instituta, in to instituta, ki je namenjen ugotovitvi kazenske odgovornosti predsednika Vlade v povezavi s politično. In ne gre za to, da bi krožil kakršenkoli plonklistek okoli, gre za to, da nam to zdrav razum govori. Če zdravorazumsko pogledamo, je današnja razprava na meji absurda. Razen, če je kršitev Ustave dejstvo, da predsednik Vlade ne podpira opozicijskega zakonodajnega predloga, v tem primeru očitno bi šlo za kršitev Ustave. Zanima me, ali je Vlada danes povedala in jasno podala zavezo, da bo spoštovala odločbo Ustavnega sodišča in ureditev predmetnega vprašanja uvrstila v normativni program dela ter zagotovila, da bo v roku podala Državnemu zboru predlog za uresničitev sodbe. Seveda je. Zakaj torej današnja razprava? Zakaj moramo danes tratiti čas? Očitno zaradi zlorabe nekega demokratičnega instituta pod pretvezo nespoštovanja odločb Ustavnega sodišča, pri čemer je jasno, da ni izpolnjen zakonski stav za vložitev ustavne obtožbe in da nikakor ne drži, da predsednik Vlade ni poskrbel za uresničitev odločbe Ustavnega sodišča oziroma da ni spoštoval ustave in pravnega reda Republike Slovenije. Predsednik Vlade razume javni interes, ki ga predstavlja javna šola. Ta je dolžna sprejemati in zagotavljati enake možnosti za vse otroke, ne glede na materialni ali družbeni položaj njihovih staršev. Socialni demokrati dosledno branimo javno šolstvo, tudi ko to ne zagotavlja politične popularnosti, ker otroci ne smejo biti žrtve elitizma in posebnih želja in ambicij svojih staršev. Dejstvo je, da otroci izhajajo iz zelo različnih socialnih okolij in imajo različne dispozicije. Mreža javnih šol, ki ne diskriminira otrok glede na njihove sposobnosti, glede na gmotni položaj njihovih staršev ali kakšno drugo okoliščino, edina zagotavlja enak dostop do znanja in vzgoje za življenje ter na ta način tudi korigira dejansko neenak osnovni položaj otroka. V skladu z navedenim bom danes vsekakor glasovala proti predlogu ustavne obtožbe predsednika Vlade. Hvala.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo mag. Branislav Rajić, pripravi naj se gospa Nina Maurovič. Izvolite.
Hvala, gospa predsedujoča. Dober dan vsem. Spoštovani predsednik Vlade, ministrice in ministri! Današnja razprava je repriza že videnih in že slišanih parlamentarnih ovadb, ko se predlagatelji predstavljajo kot edini varuhi slovenske ustave in pravnega reda v državi. Če bi bilo iskreno, bi bilo hvalevredno, a je prav, da smo nekoliko bolj natančni in konkretni. Ker ko kažemo s prstom nase, velikokrat tudi nehote kažemo prav nase. Zanimivi so vaši poudarki, da vladajoča koalicija s predsednikom Vlade na čelu zgolj in samo zaradi ideoloških razlogov ne želi uresničiti ustavne odločbe in da za vas to ni ideološko vprašanje, ampak vprašanje spoštovanja ustavne ureditve naše države. Vi pa veste, da trenutno obstaja 13 neuresničenih odločb Ustavnega sodišča, najstarejša sega v leto 1998, številne druge se vlečejo že čez več mandatov in segajo tudi v čas, ko ste sami vodili vlado. To seveda ni nekaj, s čemer se lahko pohvalimo vsi skupaj, ampak če vprašanje financiranja zasebnih šol za vas ne bi bilo ideološko vprašanje, ko to ves čas trdite, potem bi pričakovali, da bi predsednika Vlade obtožili za kršenje vseh trinajstih neuresničenih odločb. Ampak ne, v besedilu najdemo samo eno. Zakaj? Zato, ker je tudi tokrat ključ vašega takratnega dejanja spet in zlasti ideologija. Zato sploh ni priročno, da svoje lastne ideološke ofenzive skrivate pod krinko spoštovanja ustave. In ne pozabite, da ste sami vlagali interpelacije in obtožbe zoper ministre, ki so poskušali uresničiti ustavne odločbe in odločitve Evropskega sodišča za človekove pravice. Govorim o nekdanjima notranjima ministroma – nista pomembna priimek in ime. To ste pač predlagali, ker se niste strinjali s temi odločbami in z ravnanjem takratnih ministrov, ki so pravzaprav želeli to protiustavno stanje odpraviti. Torej poglejte, kako pravzaprav delujete; enkrat vlagate interpelacije in obtožbe, ker se odločb ne spoštuje, drugič pa, ker se jih želi spoštovati. V mandatu vsake vlade se nabere nekaj odločb Ustavnega sodišča, ker se ugotovijo določene protiustavnosti in se določijo roki za njihovo odpravo. V vsaki vladi se kakšna odločba uresniči, vsaj v prejšnjem mandatu je bilo uresničenih kar nekaj ustavnih odločb in verjamem, da se bo ta trend nadaljeval tudi v našem sedanjem mandatu. Mogoče pa bi morali kot predlagatelji delovati drugače in za vsako uresničeno odločbo vladi in njenemu predsedniku predlagati ustavno pohvalo. To bi bilo bolj produktivno od tega, kar počnete sedaj. Očitate nam veliko, da ustavnih odločb ne beremo, da jih ne razumemo na pravilen način, da ne razumemo zakona o financiranju vzgoje in izobraževanja, Zakona o osnovnih šolah, da smo si pravzaprav odločbo prikrojili po svoje, da ne razumemo dobro, da ne razumemo, kaj je obvezni program, kaj je razširjeni program in kaj je nadstandard v osnovnih in zasebnih šolah. In kot edino sveto ponujate le svojo rešitev spremembe zakona, ki edini in ultimativno uresničuje odločbo Ustavnega sodišča. Ampak večkrat smo vam povedali, da temu ni tako. Tudi Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora je povedala, da stoodstotno financiranje celotnega programa, ki ga izvajajo zasebne šole, ni edina in ni prava rešitev, ki bi bila skladna z ustavno odločbo. O tem smo tudi govorili na 5. izredni seji Odbora za izobraževanje in vi, spoštovani kolega Lisec, kot podpredsednik odbora veste, o čem govorim. Preprosto to dejstvo ignorirate, ga ne omenjate, ker vam enostavno ni po godu. Spomniti vas želim, da smo v prejšnjem mandatu poskušali implementirati odločbo na način, da se je za zasebne šole predvidevalo stoodstotno financiranje obveznega programa in 85-odstotno financiranje razširjenega programa. Ko ste omenjali v vaši zadnji razpravi licitiranje – če to ni bilo licitiranje z dobrim izkupičkom, potem pa res ne vem, kaj je za vas dobro. Zakonodajno-pravna služba je ta predlog pojasnila kot dejansko dobro uresničitev odločbe Ustavnega sodišča, govorim pa, jasno, o prvi različici tega zakona, ki jo je v parlamentarno proceduro poslala SMC ministrica za izobraževanje. Vi preprosto ne priznate, da je na mizi že bilo več možnih rešitev, ampak niti z eno besedo v vaši obtožbi tega ne omenjate, in to ni fer. Ni fer tudi namigovanje na poklic predsednika Vlade in izražanje dvoma o tem, ali je potem kredibilen za to, kaj danes dela, ker vsi smo nekaj delali prej, ampak danes smo tu, da delamo to, kar delamo vsi skupaj. Če smo zelo, zelo natančni, so fakultete, za katere je potreben sprejemen izpit, in so take, za katere ni potreben. Pa se malo zamislite, ko primerjate predsednika Vlade s seboj. Zato ni fer, da vam je priročno, da sicer na zelo trhlih okopih celi Sloveniji prikazujete, da ste samo vi tisti, ki imate prav, in ste samo vi tisti, ki znate in ste sposobni uresničiti ustavno odločbo. Temu enostavno ni tako. Kaj pa, če bi kot skoraj znanstvenik vsaj za hipec podvomili v svoj prav? Res je, da se je v prejšnjem mandatu na koncu z zadnjo novelo zgodila prava saga in predlog je bil razmrcvarjen ter ni bil sprejet, je pa bila volja. So pa bile tudi osnovne rešitve dobre in nujno potrebne. Resnično si želim in hkrati tudi upam, da bo pristojno ministrstvo zagledalo – kot danes zelo figurativno navajajo vsi – luč na koncu predora in v parlamentarno proceduro poslalo novelo, s katero bo ta odločba končno implementirana. Delo pravzaprav ne bi smelo biti prezahtevno, bo pa treba marsikomu pogledati čez marsikatere planke, predvsem politične planke, in si priznati, da je glede na teme, politična odgovornost na nas vseh, poslankah, poslancih, ki smo v tem državnem zboru. Današnja ustavna obtožba predsednika Vlade je le novi nesmisel, ki nas zavihti med svetovne rekorderje v številu ustavnih obtožb. Danes znova predlagatelji jahate konja s krili ideologije, v katero verjame vse manj ljudi, zato res ni prav, ko zahtevate, da vašo ježo plačujemo vsi po vrsti. Hvala.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo predlagatelj. Izvolite.
Hvala še enkrat. Gospo Rajić, če je želja po izpolnitvi odločbe Ustavnega sodišča ideologija, potem je to vaša stvar. Po našem mnenju to ni stvar ideologije, ampak spoštovanje ustavnega načela, ki ga je odločilo Ustavno sodišče. Druga stvar. Rekli ste, da kot edino sveto SDS ponuja svojo rešitev. Ponudili smo rešitev, za katero Zakonodajno-pravna služba meni, da je v redu. Zakaj smo predlagali prve obravnave? Zato, da lahko tekom razprave – saj veste ne, kot predsednik odbora? – lahko na seji odbora, lahko z javno predstavitvijo mnenj, lahko na drugi obravnavi zakona v Državnem zboru, lahko na tretji obravnavi zakona v Državnem zboru poiščemo skupaj rešitev, ki bo v skladu z odločbo Ustavnega sodišča. Ampak, koalicija ni imela niti toliko moči, da bi enkrat rekla, da dajmo zakon v delovno proceduro, naj ga najprej pogledamo v odboru, povabimo vse pravne strokovnjake, ljudi iz Ustavnega sodišča – ali pa še koga drugega lahko povabite –, lahko naredimo javno predstavitev mnenj pa nekaj naredimo. Ampak ni bilo želje. Vedno smo opozarjali: prva obravnava je možnost iskanja rešitev, pa ste zato zavračali. Zanimivo je, ko nekaj ni sprejeto, je kolektivna odgovornost, Državni zbor je kriv, ko pa nekaj sprejmete, pa si zapnete gumbe in rečete: »Mi smo sprejeli.« Ravno obratno je, gospod Rajić. Ko kaj sprejmete, upam, da sprejmete to v dobro državljanov, ko pa česa ne sprejmete, ste pa krivi vi in ne nas potiskati na isti voz v napačno smer. Toliko morda tudi kot opomba pri vašem nadaljnjem delu. Verjemite, ne bo toliko problem ministra predlagati en zakon, problem bo tudi vas, kot predsednika Odbora za izobraževanje, se iti ponovno kupčkanje, ki ga je minister že napovedal. Štiri predloge ima na mizi in spet boste v koaliciji kupčkali na račun odločbe Ustavnega sodišča, ki je jasna. Hvala.
Hvala lepa. Sedaj pa ima besedo poslanka gospa Nina Maurovič, pripravi pa naj se gospod Zvonko Černač. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, predsedujoča. Spoštovani predsednik Vlade, ministrski zbor! Moram reči, da si že lep čas želim, da bi vas pozdravila v hramu demokracije, ampak na žalost ne mine seja Vlade, na kateri ne bi žal imela občutka, da sedim v hramu zlorabe demokracije. [[oglašanje iz dvorane]] Pobudnica zlorab je na žalost [[…]]Lepo bi prosila, če lahko povem v tišini in med vami so tudi, mislim, da ste prav vi nekdanja šolnica. Pa kot je že kolega Aljaž rekel: »Bonton veleva, da tisti, ki govori, ima posluh.«
Poslanke in poslance prosim, da vse enako spoštujemo v razpravah in pustimo, da pustijo svoje misli do konca. Prosim, gospa poslanka.
Hvala lepa. Na sejah Državnega zbora imam občutek, da sedim v hramu zlorabe demokracije, namreč ure in ure razprav je bilo opravljenih ob vloženih neštetih zakonih, ki v resnici niso bili vloženi z namenom, da bi se razmere izboljšale, pač pa so pod hinavsko pretvezo skrbi za državljane vloženi zgolj kot motilci nemotenega dela Državnega zbora, Vlade, ne nazadnje tudi predsednika Vlade. Na žalost je pobudnica teh zlorab ravno opozicija, čeprav je v razvitih demokracijah vloga opozicije izjemno pomembna. Namreč, opozicija koalicijo opozarja, kaže s prstom na napake, preverja, konstruktivno pomaga k boljšemu stanju v državi, pri nas pa, kot sem že povedala, opozicija oziroma, žal, največkrat SDS načrtno otežuje delo in krade čas. Naposlušala sem se neskončnih ponavljanj enih in istih stališč opozicije. Ko smo že pri šoli, z njo nisem imela težav, slišim enkrat in razumem, kaj je bilo povedano, nisem potrebovala plonklistov. Kar govorim, to si pripravim sama, ampak imam občutek, da opoziciji šola ni ravno šla, ker imate občutek, da nam je treba stvari ponavljati v nedogled. In če morate za boljše razumevanje stvari slišati velikokrat, ne glede na vso nesmiselnost ponavljanja, ampak danes gre za mojega predsednika Vlade in predsednika moje stranke, bom pač vse ponovila še enkrat, vi pa sedite in me poslušajte, tudi jaz sem vas, bi pa zdaj pojejte svoje zdravilo še enkrat. Torej, pri današnji ustavni obtožbi ne gre za to, da se ne bi spoštovalo ustavnega reda. Problem je, da decembra Državni zbor ni sprejel SDS-ovega predloga zakona, ki področje ni urejal, niti v celoti, niti na primeren način. Ego torej. Predsednik Vlade je torej kriv, ker se je Državni zbor odločal, da ne bo podrl slabe rešitve! Namen javnega financiranja ni v zagotavljanju obstoja javne šole, ampak v zagotavljanju brezplačnega dostopa do izobraževanja za vse otroke. Nadalje, v 23 letih bi lahko ta zakon spremenila katerakoli vlada. Minister Zver iz vrste SDS je v času Janševe vlade že predlagal stoodstotno financiranje šol in takrat se je dvignila tako stroka kot večji del politike. Uprli so se učitelji, ravnatelji, sindikati, študentje, dijaki, opozicija, Državni svet in še 71 tisoč 299 podpisnikov peticije. Institut ustavne obtožbe je izjemno resno orodje. Skrajno orodje. Po svetu se uporablja največkrat pri predsednikih držav; pri predsednikih vlad ali članih vlad pa poleg Slovenije zgolj še na Norveškem, v Iranu in Južni Koreji. Imamo druge alternative: interpelacijo, nezaupnico in tako naprej. Vi pa seveda pretiravate. Če vem ponazorim, tako da bo bolj razumljivo. Vi imate žulj, res je, da vas ta žulj zelo zelo žuli in na zelo neprijetnem mestu je, ampak vi bi to sanirali tako, da bi rezali kar cel ud. In pri impeachmentu in pri ustavni obtožbi gre vedno nujno za subjektivno odgovornost; subjektivno – to pomeni osebno. Očitne zlorabe oblasti. Predsednik Vlade zaenkrat v Sloveniji sam ne sprejema zakonov, to naredimo poslanci. In kot so že tudi večkrat povedali, decembra smo se poslanci izjasnili proti 44 glasovi, mislim, da 31 jih je bilo za, tako je. In če kdo nosi odgovornost za nastalo situacijo, smo to mi. Lahko rečete vsi, lahko pa tudi tisti, ki smo glasovali proti – nimam nobene težave to odgovornost prevzeti nase. Na vsem svetu je bil v 300 letih impeachment uporabljen samo 30-krat. Nekaj primerov, da vam ponazorim, za kakšne obtožbe gre, ker gre res za ekstremne zadeve. Gre za večmilijonske podkupnine, večmilijonske podkupnine, umor, ugrabitev, v slavnem primeru Nixona je šlo pa za prisluškovanje, krajo dokumentov, laganje – to pa so malo znane metode, ali ne? Se mi zdi. Glede na resnost instituta ustavne obtožbe, prej sem si vzela malo časa, pa sem pobrskala po tujih medijih – na srečo ne povzemajo kaj dosti, kaj se danes tu notri pri nas dogaja, ker bi me bilo verjetno zelo sram med branjem, pa kakšna razvita demokracija bi lahko dobila vtis, da je Slovenija v krizi. V resnici je pa v krizi samo opozicija. Naj vas še spomnim, pri ustavni obtožbi je glavni cilj odstranitev nosilca s položaja. V tem trenutku je taka taktika oziroma sprožitev tega scenarija rahlo neugodna, sploh glede na javno mnenje. Torej, če povzamem. Nekaj kar SDS zaradi širokega nasprotovanja ni uspela spraviti v parlament v času njene vlade, se sedaj očita našemu predsedniku, ker pač tega ni storil v pičlih štirih mesecih. Za konec bi pa rada še povedala nekaj za rubriko Da ne bi pozabili, in sicer bom obnovila seznam neuresničenih ustavnih odločb v času Janševih vlad. V času prve vlade ni bila uresničena ustavna odločba glede Zakona o ustanovitvi občin ter o določitvi njihovih območij, v času druge Janševe vlade ni bila uresničena ustavna odločba v zvezi z Zakonom o parlamentarni preiskavi in Poslovnikom o parlamentarni preiskavi, prav tako Janševa vlada ni implementirala zahtev iz ustavne odločbe glede Zakona o sistemu plač v javnem sektorju, delno neuresničena je odločba, ki je povezana z Zakonom o prispevkih za socialno varnost. Lahko pa omenimo še sago o izbrisanih, pri kateri je pa SDS počela vse mogoče, predvsem zahteve za referendum, da se ne bi implementiralo zahtev Ustavnega sodišča. Hvala.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Zvonko Černač, pripravi naj se gospa Andreja Zabret. Izvolite.
Hvala lepa. Lep pozdrav vsem prisotnim! Mogoče nekaj besed o motilcih delavnosti te vlade. Na začetku zelo veliko pove o delavnosti časovnica tega državnega zbora, ki bo zaključena v treh dneh in pol. Če ne bi bilo ustavne obtožbe in poslanskih vprašanj, v dnevu in pol. Če še tistih proceduralnih zadev, ki so neka normalna stalnica, ki jo producira birokracija, če imamo predsednika Vlade ali ne, bi končali vse v nekaj urah. Še več pove o tej delavnosti decembrska seja, kjer bi zadevo zaključili v dveh dneh; en dan bi bila vprašanja, drugi dan vsebinske zadeve – odpadki. Vse ostalo so bili predlogi, ki jih je v skladu z neuresničevanjem zavez iz koalicijske zaveze Šarčeve vlade predlagala opozicija. Ampak danes govorimo o nečem drugem; govorimo o spoštovanju Ustave, o spoštovanju tega dokumenta. Govorimo o nespoštovanju 57. člena Ustave in številnih drugih. 57. člen Ustave v drugem odstavku pravi: »Osnovnošolsko izobraževanje je obvezno in se financira iz javnih sredstev.« Je obvezno in se financira iz javnih sredstev. In od številnih osnovnošolskih programov, ki v 99 odstotkih potekajo v javnih institucijah, kjer so ustanoviteljice lokalne skupnosti, jih je samo en odstotek tistih, kjer izobraževanje poteka v zasebni sferi. Šest šol je takih in od šestih šol ima ena celo priznano stoprocentno financiranje trenutno – mislim, da gre za waldorfski program, ker se je vmes pač zakonodaja spreminjala. Torej ni dvoma o tem, ni dvoma o tem, da je odločba Ustavnega sodišča, ki govori o tem, da je potrebno te stvari izenačiti, da morajo imeti vsi otroci, ne glede na to, kje se šolajo in kje se izvajajo javno veljavni programi, enake izhodiščne možnosti. Mimogrede, tudi če pride do tega, tudi če pride do te uresničitve odločbe Ustavnega sodišča, kar bi že moralo priti, popolne izenačitve ne bo. Pa ne v tem smislu, kot govori premier Šarec, ki je v uvodnem delu povedal, saj itak zasebne šole so v boljšem – mislim, da je uporabil celo izraz – privilegiranem položaju, ker tam se plačuje šolnina. A res? Kdo pa plača prostore? Kdo zagotovi sredstva za učilnice? Kdo zagotovi sredstva za opremo, kjer v 99 procentih javnih šol ta sredstva zagotavljajo občine oziroma država. V neprivilegiranem položaju so in bodo, kar se mene tiče, tudi ko bo odločba Ustavnega sodišča v celoti uresničena! In glejte, govorimo o 300 tisoč evrih, o 300 tisoč evrih, ki bi uredili ta problem, o nekem banalnem znesku. Na drugi strani se je v slabem mesecu dni našla rešitev za problem tako imenovanih izbrisanih, kjer se je odločba Ustavnega sodišča zgodila oziroma uredila v mesecu dni, gre za desetine milijonov evrov; desetine milijonov evrov brez kakršnekoli dodane vrednosti in brez kakršnekoli poprave krivic, ker vemo, zakaj se je ta zgodba zgodila – ker so bili nekateri odvetniki bolj spretni od drugih. Država je bila pač slabša, kar se advokatov, ki jih je imela na svoji strani pri tej zgodbi, tiče. Nič drugega. Tukaj pa govorimo o nekem relativno majhnem znesku, ki ne predstavlja nobene težave za državo. Govorimo o tem, da je že nekaj let protiustavnost, da je ta protiustavnost vsem pred očmi. Še več, premier Šarec se te protiustavnosti zaveda že vsaj od leta 2017, ko je kandidiral za predsednika države, in kljub temu se danes spreneveda, kako ne nosi odgovornosti za kršitev ustavnega reda. Če je še prej ni nosil, od 22. 11., takrat ko je na Vladi predlagal, da se ureditev, ki bi uresničila odločbo Ustavnega sodišča – oziroma 12. –, ki bi uresničila odločbo Ustavnega sodišča, zavrne, nosi to odgovornost od tam naprej. Danes mi v tem državnem zboru ne govorimo o tem, da bomo predsednika Vlade obtožili protiustavnega ali nezakonitega ravnanja. Ne! Danes govorimo o tem, ali bomo sprožili postopek, da Ustavno sodišče o tem odloči. O tem govorimo. Govorimo o neki podobni zadevi, kot govorimo takrat, ko nekega poslanca začne pravosodje procesirati. Kar nekaj je bilo primerov v zadnjih 10, 15, 20 letih. Ali se je, spoštovani gospe in gospodje, kdo od teh poslancev v zadnjih 20 letih v tem parlamentu skliceval na imuniteto, pa je prišel pred poslance, pa rekel, dajte mi ščit, zaščitite me, dajte mi plašč imunosti pred pravosodnim sistemom, da me ne bodo procesirali. Pa so ga velikokrat, marsikoga, procesirali zaradi besed, ki jih je izrekel v tem državnem zboru. Nihče od njih te imunitete ni zahteval. Nihče. Premier Šarec jo danes od vas, od tistih, ki jim vlada, ki ste mu omogočili vladanje, vključno z Levico, pričakuje. On danes pred vami nastopa, nedolžen sem, ampak verjemite mi na besedo in me zaščitite; torej ne izglasujte predloga za ustavno obtožbo, ne omogočite Ustavnemu sodišču, da kot pravosodna institucija pove: sem kriv ali sem nedolžen. Če resnično smatra premier, da je nedolžen, potem bi danes bila njegova beseda, ki bi nekaj veljala in ki bi tudi pri ljudeh učvrstila ugled v njegovo kredibilnost in kredibilnost te institucije ta, da bi dejal, poglejte, popolnoma sem nedolžen, mislim, da je ta impeachment zloraba opozicije oziroma Slovenske demokratske stranke in Slovenske nacionalne stranke, vendar, želim, da se to dokaže pred Ustavnim sodiščem. Torej, ne potrebujem vaše zaščite. Naj Ustavno sodišče presodi, v skladu z določbami Ustave, s 119. in 109. členom. Temu ni tako seveda! Temu ni tako. Danes premier Šarec pričakuje, da ga boste zaščitili. To boste tudi storili. In ko nekateri govorijo o tem, kako je itak brezpredmetna ta ustavna tožba, kaj se vendar Slovenska demokratska stranka in Slovenska nacionalna stranka gresta, ko to sprožata? Saj že vnaprej veste, da nimate dovolj glasov! Ja, seveda vemo. Če bi imeli dovolj glasov, gospe in gospodje, o tem danes ne bi tukaj debatirali. Ta država bi bila v polnem teku, ker bi vladal nekdo drug oziroma če bi imeli dovolj glasov in bi vladal gospod Šarec, pa bi kljub temu imeli dovolj glasov, bi ta zakon spremenili in nobene debate ne bi bilo potrebno o tem, ali naj predsednika Vlade gospoda Šarca pred Ustavnim sodiščem obtožimo, da ne spoštuje ustavnega reda Republike Slovenije. Nobene debate. Ampak to ni odgovornost nas. Mi smo postavili gospodu predsedniku ogledalo, pač pa vas, ki ste zavračali rešitve, ki bi ta problem uredile in ki boste danes zavrnili možnost, da o tem, ali je gospod Šarec v tem smislu kriv ali nedolžen, presodi Ustavno sodišče. Nekaj je bilo tudi besed okrog tega, da smo itak tukaj v tem parlamentu mi odgovorni in ne predsednik Vlade za to, da stvari niso uresničene. Smo odgovorni, vendar tisti, ki odločate, ste odgovorni, kajti tisti, ki nimamo večine, ne moremo prevzeti te odgovornosti. In kaj se zgodi s tistimi, ki so v preteklosti delovali in odločali v nasprotju z ustavnim redom in v nasprotju z Ustavo in zakoni, ste videli. Ustava ne predvideva, da bi bilo mogoče poslance obtožit pred Ustavnim sodiščem. Je pa ljudstvo tisto, ki nas izbira in ki je v treh letih izbrisalo politično stranko, ki ni spoštovala ustavnega reda, ki je delovala v nasprotju s tem in sprejemala čudne odločitve. Samo med 2011 in 2014 je delovala. Med 2014 in 2018 je neka politična stranka, ki je trenutno še v parlamentu, pa je v naslednjem sklicu očitno več ne bo, izgubila več kot dve tretjini glasov in nekaj podobnega se bo, gospe in gospodje, zgodilo tudi z vami. Na koncu, kakorkoli obrnete, vam bo za te neprimerne in napačne odločitve sodilo ljudstvo. Danes pa smo tukaj zato, da preizkusimo, ali ima premier Šarec dovolj poguma in reče, gospodje, imam čisto vest, izglasujte, naj o moji krivdi odloči Ustavno sodišče. Hvala.
Hvala lepa. Naslednja ima besedo gospa Andreja Zabret, pripravi pa naj se mag. Bojana Muršič. Izvolite.
Hvala za besedo. V današnji razpravi se v vsebino ustavne odločbe ne bom spuščala, ker bomo o tem še razpravljali v Državnem zboru in mislim, da danes ni tema razprave. Pomembno se mi zdi vprašanje, čemu je namenjen pravni instrument ustavne obtožbe. Vsekakor vse prej čemu drugemu kot temu, za kar jo uporablja predlagatelj, stranka SDS in Slovenska nacionalna stranka. Ustavna obtožba je resen pravni instrument in se uporablja v primerih očitne zlorabe oblasti, pri nas pa se ta pravni institut zlorablja v politično promocijo in pridobivanje volilnih glasov, čeprav na žalost to ni prava pot. V angleški pravni ureditvi, iz katere sam institut tudi izhaja, je bil prvi in zadnji impeachment sprožen v 14. stoletju, da ne omenjam Amerike, kar menda ni okej, je bilo v državah po svetu institut ustavne obtožbe uporabljen manj kot tridesetkrat – za primerjavo pa je to že četrta ustavna obtožba v zgodovini samostojne Slovenije. Pobudnica vseh pa je bila vedno ista politična opcija in do zdaj vedno neuspešna. Današnja ustavna obtožba je bila vložena na stoti dan delovanja Vlade in zanimivo mi je, da od decembra, ko je bila vložena, niti eden ni vprašal, kaj to pomeni, kaj se bo zgodilo. To pomeni, da tudi sami ljudje vidijo, da vse skupaj ni resno, da je pravno neutemeljeno in brez dokazov ter da je namenjen izključno nepolitičnemu cirkusu določene stranke. Zato danes predloga za ustavno obtožbo predsednika Vlade ne bom podprla. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima sedaj mag. Bojana Muršič, pripravi naj se gospa Jerca Korče.
Hvala lepa za besedo. Današnja razprava o ustavni obtožbi je zame oziroma za predlagatelje politični manifest, za mene pa moram reči, da je skrajno nedopustna. V nadaljevanju bom povedala tudi, zakaj tako tudi menim. Najprej sicer razumem predlagatelje, da so se odločili, da bodo vložili ustavno obtožbo, saj na koncu koncev niso uspeli sestaviti vlade. Vlada deluje dobro, njeni rezultati so vidni in enostavno je treba upoštevati in izrabiti vse možne argumente, da bi preprečili to dobro delo sedanje vlade in predsednika Marjana Šarca. S tem sicer ustvarjate nek strah, negotovost ali celo mogoče tudi neke izredne razmere. Ustavno obtožbo ste vložili zoper predsednika v stotih dneh od njegovega imenovanja, že to je malce nenavadno. Ob tem, ko prebiram to ustavno obtožbo in tudi vašo obrazložitev, ne morem mimo dejstva, da ste navedli v tem dopisu nevestno ravnanje; da ga z zanki kaznivega dejanja nevestnega ravnanja v službi po 157. členu Kazenskega zakonika obsojate. Naj vam povem, v kolikor še tega ne veste, da 257. člen Kazenskega zakonika govori o zlorabi uradnega položaja in uradnih pravic, kar posledično pomeni, da ta akt je neveljaven. Nadalje navajate nevestno ravnanje. Če ste morda mislili, nevestno delo v službi, je pa to 258. člen. Ne vem, kdo vam je spisal to ustavno obtožbo, kajti ima kar nekaj pravnih napak v tem delu. Tako moram še enkrat resnično reči, da ta ustavna obtožba ne temelji na pravnih argumentih in enostavno pri naslednjem vašem delu predlagam, da se strokovno podkujete na tem področju in pripravite zadeve, ki bo pravnoformalno sedele. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Jerca Korče, pripravi naj se gospod Soniboj Knežak.
Najlepša hvala za besedo. Spoštovani predlagatelji! Polni ste besed o domoljubju, o domovini in ob vsaki priložnosti si enostavno jemljete ekskluzivno pravico varuha vseh simbolov te naše samostojne države. Pa vendar naj vas na tem mestu razsvetlim, da eden izjed delov spoštovanja države je tudi spoštovanje instituta predsednika Vlade. V demokraciji je naloga opozicije, zame osebno, res izjemnega izjemnega pomena in kljub temu da prenekateri izkušeni politiki radi povedo, da je opozicija sovražnik, zame temu ni tako. Jaz si še kako želim imeti dobro opozicijo, močno opozicijo in opozicijo, ki svojo nalogo opravlja dovolj verodostojno, na žalost pa smo ravno danes priča popolnoma nasprotnemu. Nekako težko verjamem v resnost vaše namene ustavne obtožbe predsednika Vlade. V prid temu mojemu dvomu govori kar nekaj, danes že slišanih argumentov, ki tudi pravno stojijo. Ustavna obtožba je zelo resen pravni instrument, s katerim se očita protipravno ravnanje, kršitev Ustave ali zakona pri upravljanju svojega dela oziroma funkcije. Uporabi se ga v primerih očitne zlorabe. Moj namen danes ni, da vas poučujemo o Ustavi ali o instrumentu ustavne obtožbe, pa vendar bi se morala odgovorna politika strinjati vsaj glede tega, da je ustavna obtožba izjemno resen instrument in da nikakor ne smemo dopuščati in dopustiti, da jo zlorabljamo takrat, ko bi se morda komu politično zdelo, da se z nečim ne strinja, ali pa, ko si nekdo želi zagotoviti nekaj ur medijskega pompa – in to danes vi počnete. Drugič. Pred vložitvijo vsakega take ustavne obtožbe je treba jasno vedeti in argumentirati, katere so bile kršitve, ki so bile storjene, in imeti tehtno argumentacijo za izvedbo take obtožbe. Da ne naštevam, bi za resnost tovrstne obtožbe veljalo tudi prešteti glasove in še marsikaj drugega, v nasprotnem pa me resno žalosti, da spodkopavate veljavnost ustavne obtožbe. Se sploh zavedate, da s takim dejanjem dajete manjšo veljavo pomembnosti ustavne obtožbe in da jo resnično spodkopavate do najnižje stopnje? Ravno to je tista slabost, ki jo vidim za prihodnost. Pa dobro, na tem mestu je premalo časa, da bi se spuščala v vse te misli, ki me prevevajo skozi današnjo razpravo, bi pa resnično rada poudarila nekaj, kar vse pogosteje pozabljamo. In sicer: Vsaka stvar se začne in konča pri človeku. Politika je v tem pogledu še kako specifična. Velika povezanost med tem, kdo stoji za svojimi besedami ter kdo nekaj reče in potem v naslednjem trenutku svojo obljubo in dano besedo z lahkoto prelomi. V vseh letih drugačnega političnega valovanja, tudi v tem parlamentu, za kar ste odgovorni tudi vi, samooklicani varuhi naše ustave, je težko verjeti, da je naša dežela končno dobila predsednika Vlade, ki za svojimi besedami stoji. V času delovanja v teh kratkih stotih dneh, do trenutka, ko ste vi vložili to ustavno obtožbo, si je res prislužil marsikatero poimenovanje in dokazal je, da se ga lahko drži le ena beseda, in to je, da je človek izrečene besede, ki se na koncu rezultira v dejanjih. Spoštovani predsednik Vlade je jasno povedal, da bo sodbe Ustavnega sodišča spoštoval, tudi to sodbo. Tukaj je pri trenutnem predsedniku Vlade pika in popolnoma nič drugega in verjemite: sledijo dejanja! Predvsem je pomembno, da ljudi ne sklepate po sebi. Če kaj, smo v listi Marjana Šarca precej drugačni, samosvoji in mogoče v marsičem odstopamo od standardov politike. Spoštovani predlagatelji ustavne obtožbe! Naj vam preberem samo eno misel, verjamem, da boste vedeli, kateri moder človek jo je izrekel: »Dostojanstvo in veličin človeka je v tem, da s svojim razumom spozna različne možnosti, jih presodi in se svobodno odloči za to, kar se mu zdi prav.« Hvala.
Hvala lepa. Ker se je gospod Knežak odpovedal svoji razpravi, ima naslednja besedo gospa Alenka Jeraj, pripravi pa naj se gospod Jože Lenart.
Hvala lepa za besedo. Gospod Šarec, na začetku ste v svojem nagovoru rekli, da smo vam dali darilo, in se posmehljivo do tega izrazili in najbrž bi bilo fino, da bi se zamislili, kakšno darilo vi dajete vsak dan tem otrokom, ki hodijo v zasebne šole in njihovi starši bistveno dražje plačujejo osnovnošolsko šolanje, čeprav jim je po ustavi zagotovljeno, tako kot vsem drugim otrokom, enakopravnost, ki pa je niso deležni. Rekli ste tudi, »kolikokrat bom še slišal očitke na moje prejšnje delo«, ampak v uvodnem nagovoru ste se precej ukvarjali s preteklim delom nekoga drugega, tako da tudi k vam nazaj kaj prileti, kar vi rečete. Sicer ste za to dobili aplavz, ampak vseeno ocenjujem, da ja bil – to je moje mnenje seveda – vaš uvodni nagovor v marsičem neprimeren za predsednika Vlade. Ampak, kot rečeno, to je samo moje mnenje. V razpravi je bilo rečeno, da izenačujemo, da želimo izenačiti javne in zasebne šole. Tega ne želimo, ker se to tudi ne da. Vsake imajo svoje značilnosti in posebnosti, pač pa želimo izenačiti sofinanciranje javnega programa v javnih in zasebnih šolah, ker to zahteva ustava in tudi Ustavno sodišče v svoji odločbi. Očitate nam, da zlorabljamo resen institut, kot je ustavna obtožba, da je nedopustna in tako naprej. Torej, ustava nam dopušča, da lahko vložimo ustavno obtožbo v 119. členu: »Predsednika vlade ali ministre lahko državni zbor pred ustavnim sodiščem obtoži kršitve ustave in zakonov, storjene pri opravljanju njihovih funkcij [[…]]« Torej predlagam, da ne slišimo več, da ni dopustno in da je zloraba in tako naprej. To nam omogoča ustava in naredili smo to, kar na omogoča ustava. Tudi se mi zdi malo pretirano, da nas poučujete, da lahko vložimo interpelacijo, ali pa ne vem, kaj. Ja, vse vemo, kaj lahko naredimo. Tokrat smo se odločili za to in to je naša legitimna pravica. Dobro, da obstaja Google, da ste lahko poguglali, kolikokrat je v kakšnih primerih in v katerih državah bila vložena podobna ustavna obtožba. Žal mi je, da se pri kakšnih drugih stvareh tako zelo ne zgledujete po drugih državah, ampak samo v tem primeru. Institut ustavne obtožbe je resen institut in tudi mi to jemljemo resno. Kršenje človekovih pravic oziroma pravice do brezplačnega osnovnošolskega izobraževanja naših otrok, kar jim zagotavlja ustava, jemljemo zelo resno. Zato smo tudi sprožili postopek, ki je pred nami. Mnogi ste rekli, da je stvar parlamenta, da to uredi. Da parlamentarci, kot je povedal moj kolega Zvone Černač, tisti, ki imate večino ja, ker mi, tudi če imamo dober predlog, ga ne moremo izglasovati, ker imamo premalo glasov. V isti sapi ste pa vsi govorili, da boste počakali, da bo zdaj gospod minister Pikalo, ki ima pripravljene že štiri predloge, kako bo to uredil. Torej, če je to stvar na nas, na parlamentarcih, da uredimo, zakaj ne uredite, zakaj ne prinesete predloga zakona? Veste zakaj? Zato, ker bo vse skupaj pokazalo samo na vašo nesposobnost. V prejšnjem mandatu ste skušali to narediti, vlada je sprejela predlog zakona, v parlamentu ga potem ista koalicija, ki je sedaj – nekaj je še poslancev LMŠ, prej je bilo pač nekaj več SMC –, in tega niste uspeli narediti. Ttudi za to smo skorajda mi krivi. Torej, vaš predlog zakona, vladni, vlada Mira Cerarja ga je sprejela. Tukaj ste ga imeli na mizi, barantali za odstotke gor in dol in na koncu tega niste sprejeli. Zame to kaže na vašo nesposobnost in se opravičujem, ampak ne vem, kako boste v tem mandatu uredili. Glejte, minister ima štiri variante, vam povem, da jih boste na koncu imeli osem, ker bo še vsak nekaj dodal in na koncu verjetno spet ne boste ničesar sprejeli, tako kot je bilo v prejšnjem mandatu. Zato mi vlagamo ustavno obtožbo in zato smo vam tudi prinesli predlog zakona, ki je urejal stvari tako, kot je Ustavno sodišče reklo. Tisti, ki govorite, da nismo uredili celostno – Zakonodajno-pravna služba je jasno povedala, da se problem ureja. Kaj bi pa vi še v zvezi z zasebnimi šolami radi urejali? Ni problem, uredite, ampak k temu nas zavezuje ustavna odločba, vse ostale spremembe se pa lahko še kadarkoli naredijo. Saj težav ne bi imeli, če leta 1996 ne bi spremenili zakona, ker gospod Šarec je celo prišel do Demosa. Takrat Demosova vlada je sprejela, da sploh imamo v Sloveniji zasebne šole in so bile financirane stoodstotno; javni program, država je dala koncesijo tem šolam, so izvajale javni program in ta je bil financiran stoodstotno. Do Drnovškove vlade leta 1996, ko je to spremenila in od takrat imamo problem. Ampak dokler ni bilo ustavne odločbe, tega problema nismo reševali. Ko ste nam nekateri očitali, zakaj Janševa vlada ni naredila ne vem kaj. Kolegica je naštela nekaj ustavnih obtožb, ki jih Janševa vlada ni uresničila. Mene so učili, da se zgleduje po boljših – a ne? Saj vi ste boljši, boste pa to naredili tako, kot je treba. Poleg tega kolegica pravi, da imate visoko podpore vlade, ankete kažejo super, ne vem kakšno podporo vse. Kaj ima to zveze z vsem skupaj? Rekli ste celo, da smo ustavno obtožbo vložili zato, ker nas je strah, ker imate toliko dobro podporo. Halo! Mi smo to vložili 21. decembra, takrat ni bilo nobenih anket, kjer bi LMŠ celo prehitela SDS. No, zdaj je spet padla malo nazaj, ker so videli, da 7-odstotnih točk je pa le malo prehudo, da se vsi temu smejejo. Ampak kakorkoli. Očitno je, da se približujejo Evropske volitve in po novem letu je očitno agenda, da se poskrbi za to, da bo kdo dobil nekaj več glasov, kar bi jih mogoče sicer. Skratka, ustavna obtožba je institut, ki je na voljo opoziciji ali pa komurkoli. Ali so jih v drugih državah vložili ali niso, je nepomembno. Ustava nam to omogoča, nam to dovoljuje in mi lahko to naredimo. Predlagam, da nas nehate zmerjati: hinavska pretveza, da nismo iskreni, da ne želimo urediti, da se gremo politični boj in populizem. Mi iskreno želimo urediti to področje in stoodstotno sofinancirati javno veljavni program v zasebnih šolah.
Hvala lepa. Naslednji razpravljavec je gospod Jože Lenart, pripravi pa naj se Jurij Lep. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovana predsedujoča. Spoštovani predsednik Vlade, spoštovani ministrski zbor, kolegice in kolegi, hvala za vašo prisotnost na tako visoki ravni danes na seji Državnega zbora. Na decembrski seji nam je poslanka SDS očitala, da se v LMŠ ne odzivamo na njihove predloge v Državnem zboru, da jim tako ne damo možnosti razprav. Vedno strokovno pripravimo stališča in jih podamo, potem pa usmerimo svojo energijo v naloge, ki so pred nami, z enim ušesom pa seveda spremljamo razprave. Danes delamo izjemo in vsi želimo povedati svoje mnenje glede na vašo ustavno obtožbo predsednika Vlade. Kot predlagatelj ste v danem primeru ustavno obtožbo vložili, čeprav ste vedeli, da nima utemeljenih podlag in podpore. Vložili ste jo kljub temu, da veste, da Vlada pripravlja celovito rešitev problematike organizacije in financiranja vzgoje in izobraževanja, ki zajema tudi ugotovitev Ustavnega sodišča iz leta 2014. Danes je bilo tukaj jasno povedano, kaj je namen in praksa vlaganja ustavne pritožbe. Bile so navedene redke svetovne prakse in teža primerov. Predlagatelj ste svetovni prvak v ustavnih obtožbah, ustavnih obtožbah brez podlag. Ali ste na to ponosni? Ste ponosni na to, da danes tukaj sedi celotna Vlada, celoten Državni zbor in posluša vaše neutemeljene obtožbe? Poglejte se v ogledalo. Kaj in na kakšen način delate in postopate? Neprestano izkoriščate in zlorabljate Državni zbor za svojo promocijo sebi enakim. Kot pa opažam, vam tovrstne promocije v zadnjem času škodijo in tudi ta vam bo prav zagotovo. Ali vas ni sram? Ali vas ni sram, je bilo danes slišati s strani predstavnikov predlagatelja v tem državnem zboru. Res mi je nerodno pred strokovno javnostjo, pred svetom, da moramo v Državnem zboru obravnavati današnjo temo na način, kot ga neutemeljeno izbirate. Prav je, da Državni zbor presodi o odgovornosti takšnega delovanja predlagatelja. Hvala.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Jurij Lep, pripravi pa naj se gospod Janez Janša. Izvolite.
Hvala, gospa podpredsednica, za besedo. Spoštovani predsednik Vlade, vsa Vlada, kolegice in kolegi! Konec leta 2014 je Ustavno sodišče odločilo, da mora Državni zbor uskladiti v 86. členu Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja del, ki se nanaša na javno veljavne programe osnovnošolskega izobraževanja. V odločbi Ustavno sodišče navaja neskladnost z Ustavo Republike Slovenije. Glede na to, da je bila odločitev sprejeta z minimalno večino, 5 sodnikov za, 4 proti, menim, da imamo tudi poslanci pravico in dolžnost, da razmišljamo različno s svojo glavo in to tudi javno povemo. Na podlagi Ustave, 54. in 57. člen, koncept zakonske ureditve zasebnega šolstva temelji na dejstvu, da zasebne šole bogatijo šolski prostor. To pomeni, da so dobrodošle v izobraževanju. S tem širimo znanje in obzorja v družbi. S tem ni nič narobe. Tu pa nastopi razkorak med javnim in zasebnim pogledom. Država mora stoprocentno financirati javno šolstvo in izobraževanje, od predšolske vzgoje in osnovne šole. Imamo dve ustavni odločbi, ki sta vsebinsko odločali o podobnem – da ne bo kaj narobe, o podobnem. V prvi odločbi je zapisano, da država financira v celoti le javne šole, v katere lahko vsi starši vpišejo svoje otroke in zato ni v nasprotju z ustavo. In v drugi odločbi pa je Ustavno sodišče odločalo o javno priznanih in veljavnih osnovnošolskih programih. Postavilo je jasno ločnico med obveznim in razširjenim delom programa. Od tu izvirajo težnje in hotenja po novem zapisu 86. člena Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja, pri čemer bi se razširjeni program financiral po presoji zakonodajalca, se pravi nas, Državnega zbora, na zasebnih šolah. Obstoječa zakonodaja varuje ali čuva, kakor hočete, javno mrežo šol, ki izvajajo storitve in izobraževanje in morajo biti na razpolago vsem, kar za zasebne šolo ne velja. Zasebne šole lahko izbirajo in svojo odločitev sprejemajo na podlagi različnih kriterijev. Strinjam se s tistimi, ki pravijo, da so področja, na katero tudi Ustavno sodišče ne more posegati. To je mnenje ene od sodnic Ustavnega sodišča. To predvsem mislim na to, da je Ustavno sodišče ustanovilo občine, pa tudi v tem slučaju, ki ga sedaj omenjam, je en del ustavnih sodnikov menilo to, kar sem sedaj povedal. Se pravi, da posegajo v zakonodajno vejo oblasti. Naj omenim tudi dejstvo, da imamo več vrst osnovnih šol, da ne bom govoril samo o zasebnih šolah. Zakon o financiranju vzgoje in izobraževanja v 10. členu govori o javni službi na področju vzgoje in izobraževanja. Javno veljavne osnovnošolske programe v Sloveniji lahko izvajajo štiri vrste osnovnih šol. Se pravi, to so javne osnovne šole, stoprocentno financiranje programov – država. Zasebne osnovne šole s koncesijo in so vključene v javno mrežo osnovnih šol, stoprocentno financirano – država. Potem imamo pa zasebne osnovne šole brez koncesije, izvajajo javno veljavni izobraževalni program, pa niso vključene v javno mrežo in jih država financira 85-odstotno. In zasebne osnovne šole brez koncesije, ki pa ne izvajajo javno veljavnega izobraževalnega programa, tu pa držav ne financira nič. Po tem zakonu oziroma dejstvu mora država stoprocentno financirati izvajanje programov v javnih šolah in zasebnih šolah s koncesijo – tako to jaz vidim – v vseh ostalih zasebnih osnovnih šolah pa država že sedaj financira program v višini 85 odstotkov javno veljavnega programa. Že sedaj smo na podlagi tega v Evropi v zgornji polovici držav, ki to financirajo. Pa še ena zadeva, v Evropi, mislim da Nizozemska financira stoodstotno privatno šolo, medtem ko pa Italija nič procentov. Tako glede na to, da je Italija zelo blizu, mislim, da smo mi nekje v sredini, je tudi prav. Osebno zagovarjam socialno državo in država je bolj socialna s čim večjim dosegom javnih služb na vseh področjih življenja. Na podlagi povedanega in slišanega bom glasoval proti ustavni obtožbi predsednika Vlade gospoda Marjana Šarca.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Janez Janša, pripravi naj se gospod Danijel Krivec. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Če pogledamo dnevni red današnje seje Državnega zbora, vidimo, da imamo poleg te točke na dnevnem redu še nekaj zakonov, ki prevajajo evropske uredbe v slovensko zakonodajo, nekaj imenovanj in nekaj ratifikacij. Kljub temu pa cel dan poslušamo, kako tratimo čas. Če te točke ne bi bilo na dnevnem redu te seje, bi seja trajala dva dni. Običajno je januarska seja v vseh parlamentih demokratičnih držav najbolj polna, ker vlada za tekoče leto pripravlja vrsto ukrepov, ki jih bo izvajala in za to rabi zakonsko podlago. V Sloveniji imamo pa januarsko sejo najbolj prazno. In to ni dva meseca po imenovanju vlade, ampak je to že, bom rekel, krepko v prvem letu tega mandata, kmalu bo eno leto od tega, ko je prejšnja vlada odstopila. In prazen čas je bil zelo dolg. Tudi ni nujno, da danes na tej seji sedi cela vlada. Mislim, da imate še kakšno drugo delo. To je ustavna obtožba zoper predsednika Vlade, ni interpelacija zoper Vlado, ni ustavna obtožba zoper Vlado. Torej, hvalevredno je, da je predsednik Vlade tukaj in da odgovarja na očitke. Da pa tukaj cela Vlada sedi, zato da mu ni dolgčas, je pa, bom rekel, nekoliko nenavadno, saj verjetno imate še kakšno drugo delo, glede na probleme, ki jih imajo državljanke in državljani. Kar se tiče pa ustavne obtožbe, sta pa dva ključna razloga, zakaj smo jo vložili. Iskreno rečeno, nekoliko smo preveč optimistično upali, da do te razprave ne bo prišlo, ker to obtožbo bi mi umaknili, če bi vi vmes predlagali obljubljeni zakon, pa ga niste. Ko ljudje slišijo zakon, mislijo, da je to taka knjiga. Gre za en sam stavek. Če imate več rešitev za isti problem, potem predložite več stavkov, pa se bo izbiralo. Ampak za en sam stavek gre; in v si vemo, za kakšen. Ta stavek, spoštovani – in to je prvi razlog, da smo vložili to ustavno obtožbo –, je bil s strani, ne te vlade, ampak več ali manj iste koalicije, imamo neko reciklirano vlado z manjšinsko podporo, ta stavek je bil obljubljen doslej petkrat. Ustavna odločba je stara pet let. Mi smo prvič, potem ko vlada tega ni storila, predlagali zakonodajni predlog z njeno uresničitvijo 24. februarja 2015. Vlada je takrat obljubila oziroma vladna koalicija, ki je zakon seveda zavrnila, je obljubila, da bodo takoj predlagali sistemsko rešitev. Pa je ni bilo. Zato smo slabo leto kasneje predlog povrnili – spet je bil zavrnjen in vlada je rekla, več ali manj ista koalicija kot je danes, je rekla, pripravili bomo v najkrajšem možnem času sistemsko rešitev. In je niso! Potem smo mi čez pol leta predlog ponovili, pa so spet zavrnili in spet so obljubili sistemsko rešitev, ki je ni bilo. Potem smo ta predlog ponovili še leta 2016, pa februarja 2017 in vedno ste ga zavrnili in vedno ste obljubili sistemsko rešitev. Potem smo predlog vložili še oktobra lani. Državni zbor – ta državni zbor tega sklica – je predlog obravnaval 20. decembra in ste ga zavrnili in spet ste obljubili v najkrajšem času sistemsko rešitev. Danes so se ti datumi nekoliko konkretizirali. Minister obljublja zakon do konca marca, sprejetje do poletnih počitnic in uveljavitev 1. septembra. Če bi vi resno mislili s tem, bi od takrat, ko smo mi ustavno obtožbo vložili, pa do danes, ta stavek že vložili. Torej, po štirih prelomljenih obljubah, žal tudi peti nismo verjeli na besedo. Tokrat še toliko bolj ne, ker je to zadnjo zavrnitev vladajoča koalicija izglasovala na eksplicitno negativno stališče Vlade, pod vodstvom gospoda Šarca, češ, da zavrača, da Vlada nasprotuje zakonu, ki uveljavlja ustavno odločbo. To je formalni razlog za vložitev ustavne obtožbe. Mi nismo pričakovali, da bo izglasovano. Smo pričakovali, da bo mogoče vendarle to pospešilo sistemsko rešitev, ki jo obljubljate že pet let, in da bomo ta stavek dobili v proceduro. Pa ga nismo. Namesto tega stavka v obliki zakonskega predloga smo dobili na tisoče stavkov, ki so bili danes izrečeni, ki ponavljajo iste izgovore, kot smo jih poslušali zadnja štiri leta. Iste izgovore. Zelo rado se citira ločena mnenja ustavnih sodnikov, ki so bila proti, kar je zanimiva debata, ampak to ni ustavna odločba. Ustavna odločba je bila izglasovana in velja. Sicer ni nenavadno, da pač manjšinska vlada citira manjšinska mnenja in misli, da so večinska, ampak to nič ne spremeni dejstva, samo nekoliko razjasnjuje ta položaj, o katerem smo tudi danes, ko imamo neko vlado, ki je nekje na robni stopnji legitimnosti. Drugi razlog, zaradi katerega je ta ustavna obtožba vložena, so pa dvojna merila, ki jih konkretno ta vlada in ta koalicija uporablja. Kolegice in kolegi so že citirali ta primer zakona oziroma ustavne odločbe glede izbrisanih. S kakšno vnemo je ta koalicija uresničila ustavno odločbo o odškodnini za izbrisane, ki je težka čez 50 milijonov evrov! V istem času, ko je težko najti 250 tisoč evrov za ostale odškodnine, za slepe otroke, za starše slepih otrok ali ko je takšen problem, zdaj že pet let, 300 tisoč evrov za enakopravno financiranje vseh šol v Sloveniji, tako da se preneha delitev otrok na prvo- in drugorazredne. Za 300 tisoč evrov gre. Pa gre za princip. Ampak poglejte, 50 milijonov evrov za odškodnino za izbrisane na podlagi odločbe istega Ustavnega sodišča – čez noč. Ko gre pa za Slovence, za slovenske državljane, je pa tak problem, petič razpravljamo o tem. Šestič, pravzaprav, ker zdaj ne razpravljamo o zakonu. In bo stvar še hujša. V Sloveniji velja zakon o socialnih prejemkih, kjer piše, da se odškodnine štejejo v dohodek, ki je obdavčen, in zaradi česar tisti, ki dobi neko odškodnino, potem praktično praviloma ni upravičen do socialne pomoči, če je v tej kategoriji. V zakonu, s katerim ste s to ustavno odločbo o izbrisanih določili odškodnino, ste pa zapisali, da se ta odškodnina pa ne šteje v dohodek. Se pravi, ko gre za Slovence, striktno vse obdavčiti, tudi najbolj revne, onemogočiti, da bodo še naprej ko gre pa za izbrisane – 50 milijonov ni problem, uresničujemo ustavno obtožbo in ta odškodnina se ne šteje med dohodek, mirno lahko, če kdo ima, dobi socialno pomoči in ne plača davka. Vidite, to so pa ta dvojna merila, ki jih ta koalicija uporablja pri uresničevanju pravnega reda in zaradi česar je ta današnja razprava še kako potrebna.
Hvala lepa. Naslednji razpravljavec je gospod Danijel Krivec, pripravi naj se gospod Zmago Jelinčič Plemeniti. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovana predsedujoča. Lep pozdrav predsedniku, ministrski ekipi, kolegicam in kolegom! Veliko je bilo povedanega in težko je še karkoli dodati, vendar bi rad opozoril na nekatere razprave, ki ste jih imeli predvsem s strani koalicije. Govorili ste, da je ustavna obtožba v tem primeru nekaj posebnega in je to samo v Sloveniji in da v tujini se tega ne uporablja. V drugih primerih se ne ozirate toliko na tujino. Recimo takrat, ko govorimo o drugih anomalijah, recimo o bančnem sistemu, pri drugih področjih, kjer se dogajajo podobne stvari, ki so v tujini zelo hitro rešljive, pri nas ne postavljate tega vzorca in ne pokažete, da je v tujini neka stvar boljša kot pri nas. Se pravi, takrat ko vam odgovarja, dajete nek zgled, v drugih primerih, ko vam to seveda ne odgovarja, pa govorite o tem, da smo mi v nekem trenutku na nek način drugačni, kot je Evropska unija oziroma kot so neke primerljive države. Očitno druge države spoštujejo zakone in ustavo in zato se pri njih take stvari ne dogajajo. Dejstvo je, da je ustavna obtožba v naših razmerah res instrument predvsem opozicija, vendar, tako kot je bilo že povedano, če bi opozicija imela zadosti glasov, bi zakon sprejela in zato v takih primerih je dejstvo, da mora koalicija poskrbeti, da se tako zakon kot ustava spoštuje in sprejme primerna regulativa. Mi lahko na nek način na to samo opozarjamo, vendar glede na to, da na pet opozoril in pet zaobljub s strani koalicije in ministrske ekipe, ki je praktično v veliki meri enaka, ni prišlo do uresničitve, je na nek način logično, da se uporabi tudi tisti instrument, ki je še na voljo, in s tem opozori ne nazadnje vse državljane na to kršitev, po drugi strani pa verjetno tudi kakšno javnost, ki to spremlja iz tujine. Zato tudi razumem bolečino predsednika Vlade, ki je v uvodnem nagovoru precej stvari zelo žolčno izpostavil in se spustil celo v nek politični obračun z nami, čeprav ne vem, kje je našel vse te izkaznice Zveze komunistov, ker vsaj moje pa od moje kolegice Eve jo je težko kje našel. Tako se tam notri ne prepoznam. Tudi nisem pričakoval od premierja, da se bo spustil na ta nivo, kajti njegovi nastopi do sedaj so se nekako uravnotežili in je bil vedno osredotočen na problem, ki ga mora rešiti, v tem primeru pa se je spustil na politično obračunavanje. Razumem, da to koalicija lahko počne, kajti to je ne nazadnje tudi stvar parlamenta, da se opozori tudi na kakšne politične razlike med nami ali pa poglede, vendar predsednik Vlade se je do zdaj izpostavljal in postavljal na nivo, da je nevtralen, da poskuša v tej državi stvari reševati, da spoštuje zakone, da se trudi, da se stvari uredijo, v tem primeru pa poskuša z nami obračunavati na politični ravni. Tako da, če bo našel knjižico, bi se priporočil, jaz bi jo tudi rad videl. Dejstvo je, da problem ni v opoziciji. Opozicija je pač dolžna opozarjati na ta dejstva, ki so v tem prostoru. In dejstvo je, da ta ustavna odločba ni bila odpravljena. Še posebej pa bode v oči zato, ker je večina ministrov iz reciklirane vlade obljubljala, da se bo to uredilo, enako pa tudi seveda sedanji premier, ki je tako v predvolilnih kot tudi povolilnih nastopih v medijih vedno govoril o tem, da je treba zakonodajo spoštovati, da ustava je na prvem mestu in da tudi ustavne odločbe je treba v čim krajšem času odpraviti. Tako kot mi večkrat opozarjamo, treba je narediti prvi korak. Glede na to, da je bila ponujena priložnost, pa jo je predsednik zavrnil, nam ni preostalo drugega, kot da gremo v naslednji korak. Še bolj je to utemeljeno, ker v tem sklicu parlamenta ni tako močne koalicijske stranke, kot je bila v preteklem mandatu SMC, ki bi lahko zelo enostavno zadevo rešila, pa je ni. Teh prelomljenih obljub je bilo dejansko preveč. In vse ostalo izpostavljanje glede tehničnih rešitev in vse to, kar ste vsi zagovarjali in tudi primerjali obe ustavni odločbi, ki ne govorita o isti materiji, je brezpredmetno. Današnja ustavna obtožba je namenjena temu, da se dejansko opozori Vlado in koalicijo, da je treba pač ustavne odločbe uresničiti, in to enaki meri vse, ne pa samo tistih, ki nekomu odgovarjajo. Glavno vprašanje za nas danes je, zakaj se te odločitve Ustavnega sodišča ne upoštevajo oziroma ne spoštujejo. Zakaj se na nek način še vedno diskriminira otroke v privatnih šolah in zakaj niso prioriteta vse ustavne odločbe, ki so na mizi in ki jih ima Vlada, pa tudi koalicija za razrešiti? Zadnjič smo bili na posvetu pri predsedniku države, ki je v primeru ustavne odločbe, ki govori o okrajih, ves čas poskušal na nas vplivati v smislu, da bo rok dve leti zelo hitro potekel in da v bistvu bo težava takrat, ko bo treba razpisati nove volitve – ali bodo predčasne ali bodo redne. Če to ne bo urejeno, bo nekdo lahko izpodbijal legitimnost naslednjih volitev, ker je ustavna odločba na to napotila. To je bila razlaga, ki jo noben od koalicijskih prisotnih ni demantiral oziroma s tem ni polemiziral. V tem primeru gre za enako zadevo, kjer se dogaja že leta in leta pod prejšnjo vlado, da vsakič, ko pride do razpisa v naslednjem šolskem letu, bi nekdo lahko to zadevo izpodbijal; in dejansko so jo ti starši tudi v tej smeri izpodbijali in tudi dobili na Ustavnem sodišču. Tako so bila naša pričakovanja dejansko, tako kot je bilo že povedano, da bomo s tem instrumentom dejansko poskrbeli za to, da se ministri odločijo, da tudi pri tej ustavni odločbi je treba stvari premakniti, da dajo v proceduro zakon, s tem bi dejansko lahko zamrznili to ustavno obtožbo, vendar se to ni zgodilo. Tudi glede na vse razprave, ki so bile v preteklosti, takrat ko je bila ta tema na mizi, nas ne navdajajo s tem, da se bo ta problem v zelo kratkem času razrešil. Glede na to, da nikoli do sedaj pač ustavna obtožba ni dobila večine, verjetno tudi v tem trenutku je to utopično verjeti, da se bo kdo premislil, vendar opozorili smo na problem. Mislim, da je tudi glede na reakcije nekaterih koalicijskih poslancev, predvsem pa predsednika Vlade, ta zadeva sigurno problematična za Vlado in se tega zavedajo in verjamem, da bo to vseeno koristilo v smeri, da se v zelo kratkem času pripravi ta predlog zakona, ki bo to neustavnost, ki jo imamo že dolgo časa na mizi, dejansko odpravil.
Hvala lepa. K besedi se je prijavil predsednik Vlade, še prej pa naj samo najavim, da se je gospod Zmago Plemeniti odpovedal razpravi in bo naslednji, ki naj se pripravi, gospod Franc Jurša. Izvolite.
Hvala za besedo. Ko je bilo rečeno, da ta seja traja samo dva dni in kako vi omogočate, da še toliko časa traja, tudi vaše seje so trajale včasih dva dni, saj o tem govori dokumentacija, pa verjamem, da v mandatu 2004–2008, ko ste po dolgem času prišli na oblast, da ste imeli veliko zakonov za spremeniti, pa jih ravno tako niste. Seveda se strinjam, da za vse v tej državi niste odgovorni vi, saj ne nazadnje ste res malokrat vladali. Kar se pa, gospod Krivec, tiče vaše intervencije, ko pravite, da sem politično obračunal z vami. Enkrat je vaš predsednik stranke rekel, da očitati politiku, da politizira, je tako kot šoferju očitati, da vozi. Lahko ponovim ta isti stavek; skratka, sem politik in sem pač na tej seji odgovoril na vse tisto, kar meni očitate vsak dan po vaših twitterjih, Nove 24, pa moja Notranjska, pa Moja Dolenjska, pa ne vem kaj še vse, katere portale vse še imate. Seveda, če me lepite venomer na neke dogodke, kjer se pač proslavlja dogodke iz časov NOB, in če potem dajete tudi neke prirejene internacionale in me lepite zraven gospoda Kučana, če sva se pač srečala tam, in mi seveda s tem očitate povsod, da podpiram komunizem, da vlečem nazaj, ne vem kaj vse in potem tudi na seji poslušamo, kako je to ideološko z naše strani in da zaradi tega ne damo zasebnim šolam veljave in tako naprej, potem seveda si drznem trditi, da se obnašate, kot da pri vas nikoli ni bil nihče v partiji. Pa pravzaprav izhajate in ta polovica in ta polovica, tisti, ki ste nekoliko dlje v politiki, pravzaprav iz iste organizacije. Samo to sem povedal: dve organizaciji sta bili, SZDL pa Zveza komunistov. [[oglašanje iz dvorane]] Gospod Krivec, kdo pa je imel izkaznico Zveze komunistov, pa veste oziroma vedo tisti sami, ki so jo imeli. Verjamem, da vi ne, pa tudi gospa Irgl ne, seveda ne, saj že starost tega ne dopušča in če izračunamo – oziroma mladost, bom tako rekel –, potem veste, da so nekateri, ki so danes zelo goreči v tem, da mene obtožujejo, kako podpiram komunistično doktrino, pa ne vem, kaj vse, hkrati pa ne povedo, da so tudi sami bili člani te organizacije. To sem želel povedati. Če je to politično obračunavanje, potem pa naj bo tudi politično obračunavanje. Ampak nisem zaradi tega prav nič skrenil s tiste, bom rekel, sredinske zdrave pameti, ampak sem samo povedal opažanje človeka, ki ni bil nikoli v Zvezi komunistov, ki ni nikoli imel stika s preteklim sistemom, da bi v njem imel kakšno funkcijo ali pa katerokoli vlogo, in to je bilo moje opažanje, ker radi pripisujete krivdo za vse na svetu – zdaj pravite reciklirana vlada. Ja, ne vem, tudi vi ste imeli Desus v svoji vladi [[oglašanje iz dvorane]] pa še kaj. Ja, kakorkoli. Skratka, še enkrat ponavljam: niste pojedli vsega znanja na svetu, kot ga tudi mi nismo. Če sem prizadel vašo dušo s tem, ko sem povedal, da nekateri pri vas so imeli partijske izkaznice, potem se vam globoko opravičujem. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Krivec,ima repliko. Izvolite.
Hvala še enkrat za besedo. Mogoče se nismo dobro razumeli, ampak rad bi, da se popravi. Ne spomnim se, da bi bila katerakoli seja v preteklosti, vsaj ko sem bil jaz poslanec, dvodnevna, večinoma so bile večdnevne, tudi večtedenske, tako da ta podatek, spoštovani predsednik, ne drži. Glede moje ocene pa glede na to, da ste politično nastopili, predvsem je šlo za nek osebni obračun na nek način, in pač nismo navajeni pri vas takega nastopa, zato sem na to opozoril. Očitno ste se v tem zelo dobro prepoznali in vam je to padlo na dušo, ampak ni bilo mišljeno, da je to karkoli spornega. Jasno je. da smo politiki, vendar vlada je na nek način vlada vse države, vseh poslancev in do zdaj ste to znali se zadržati. Očitno je pa ta problem vseeno tako težek in verjetno je vaša želja, da ga drugače rešite, pa vas nekdo drži v nekem okviru, zato smo govorili tudi o tem, da je nek politični pritisk. Kajti, ko smo te teme obravnavali, je bilo ves čas govora o tem, da je to politični problem in da bo treba to politično rešiti znotraj koalicije, zato sem na to opozoril. Očitno je pa to res, kajti to vam očitno povzroča kar veliko težav. Hvala.
Gospod predsednik Vlade ima ponovno besedo. Izvolite.
Spoštovani gospod Krivec! Meni to ne povzroča prav nobene težave. 4. redna seja, 18. 3. 2005, lahko vam naštejem tudi točke in tako naprej. Skratka, tudi pri vas so seje trajale dva dni [[oglašanje iz dvorane]] Nisem tak zgodovinski arhiv, kot je gospod Krivec, ki mi je naštel vse moje izjave že na prvi seji, kot neke vrste kliping, tako da vam žal tega podatka zdaj ne morem izdati. Še enkrat pa [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Ne, saj ni moje delo, da se bom potrudil, gospa Bah Žibert. Glejte, saj so strokovnjaki oziroma strokovni sodelavci tukaj, bodo našli. Pa ne gre za to, koliko sej je bilo, gre za to, da so bile. [[smeh v dvorani]] So bile. Ja seveda! Smejte se, saj se lahko smejite, saj smeh je pol zdravja; ampak a veste, bile so in tudi vi niste naredili stoprocentno in tako naprej. Še enkrat ponavljam, gospod Krivec, nimam prav nobene težave. Namenoma sem naredil tak govor zato, da sem vam skušal pokazati neko ogledalo, na kakšen način se tudi vi ves čas obnašate tako do mene, kot do ministrov, do sekretarjev, do kogarkoli in seveda tudi to je bil neke vrste moj namen, ne bom pa tega pogreval, saj ne mislim resno, da sem kriv za razpad Demosa pa še česa drugega, ampak povedal sem nekako z vašim načinom, če je to bolje, ampak kakorkoli pač [[…]]Nimam pa zaradi tega težav, da bi zdaj bile kakšne travme. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Krivec, kaj imate postopkovni predlog? Upam, da bo res postopkovni.
Ja. Hvala za besedo. Glede na to, da je bilo navedeno nekaj podatkov, je korektno, da se pošteno pove 2005, 4. redna seja,13 točk, štiri dni, tako da [[…]]
Gospod Krivec, jaz se opravičujem. Postopkovni predlog imate, ne razprave ali replike, tako da vas prosim [[…]]
Da se izognemonapačnemu tolmačenju.
Postopkovnega predloga sicer nisem zaznala, tako da nadaljujemo z razpravo. Naslednji razpravljavec je gospod Franc Jurša, nato pa sledita še dva, Maša Kociper in Jani Möderndorfer. Izvolite, gospod Jurša.
Hvala lepa, podpredsednica. Po razpoloženju v dvorani lahko ocenjujem, da smo prišli proti koncu. Bilo je izrečeno ogromno različnih besed, vsebinsko vezanih na temo, o kateri smo danes razpravljali, večina pa je bilo tistih, ki je bila malo drugačna. Povedalo se je marsikaj, ampak tako v naši hiši demokracije izgleda. Pa ne vem, če je to narobe, mislim, da tudi ni. Glede prisotnosti članov Vlade. Osebno mislim, da je prav, da so predsednik, člani Vlade, naj bodo to ministri, ministrice ali državni sekretarji navzoči pri taki zadevi, da enostavno in preprosto se čuti ta odgovornost Vlade do tega vprašanja, katerega mi odpiramo. Kljub temu da gre za en stavek v popravi zakona, ampak je to ključnega pomena. Mogoče tudi za marsikoga ideološkega pomena in zaradi tega je taka burna razprava. Lahko pa bi mi to zadevo izpeljali tudi brez ustavne obtožbe. V tem primeru se je pokazala Nova Slovenija, da tudi včasih lahko si nekaj zaupamo in v tem primeru bi si lahko zaupali to, ker je Vlada najavila, da bo enostavno in preprosto to zadeva pripravila in jo tudi pripravlja. Moram povedati, da sem bil na enem izmed koalicijskih sestankov, kjer je minister za šolstvo dobil striktno nalogo s strani predsednika Vlade, da se to v čim krajšem času pripravi, in zadeve so v štirih variantah tudi pripravljene. Veste, decembra meseca še niste mogli oceniti točno, ali bo to primeren čas za to razpravo. Izkazuje se, da ni najbolj primeren čas za vas, da se o tem razpravlja. V nekih drugih razmerah bi bilo verjetno bistveno boljše. Mislim, da je predsednik Vlade odlično odgovarjal na ustavno obtožbo in seveda dotaknil se je tudi nekaj repov, na njih stopil in zadeve so potem – mački so zamijavkali. Nič narobe! Prav je, da se odzivate. Bi pa rad še opozoril na nekaj. Prej sem dejansko narobe odreagiral in mi je bilo zelo žal. Nisem mislil z repliko polemizirati, ampak sem vseeno hotel opozoriti na nekaj. Glede na to, da kolega Lisec večkrat opozarja in omenja Desus in da je Desusu bil v vseh vladah. Veste, kdaj smo mi v Desusu imeli prvega ministra? Že nekaj časa sem v parlamentu, nekaj mandatov, pa dejansko pred mojim mandatom smo imeli prvega ministra. Tako smo mi pripravljeni, če se bomo tako dogovorili, bomo to koordinacijo okrog tega zakona tudi sprejeli. Ampak zavedajte se, da mi zagovarjamo javno šolstvo in da bomo to tudi naprej počeli. Smo pa pripravljeni iskati skupne kompromise, to pa ja. Od 12 uredb Ustavnega sodišča smo na nek način skušali nekatere razreševati, nekaterih pa nismo nikoli se dotaknili. Tukaj smo se poskusili dotakniti in smo se dotaknili pri tem vprašanju. Na primer pri Grosupljem, tam pa smo tiho. Tam pa o tej zadevi nič ne govorimo, vemo, katera stranka ima vzvode oblasti v Grosupljem, pa se te stvari niso nikamor premaknile. Eden izmed kolegov je govoril o tem, koliko mladih hodi v avstrijske šole. Res je, hodijo z našega območja, ampak to je pretok. Prek meje se danes pride brez težav in mladi hodijo. Danes zjutraj sem srečal nekoga, po videzu mogoče iz Japonske, ki je peljal svojega otroka v šolo. Zakaj se ne bi zgodilo to, da pelje nekdo svojega otroka v Avstrijo v šolo? To so pač stvari, ki jih na nek način moramo razumeti v tem času. Omenjal je tudi gospo Verico Trstenjak. Veste kaj, Verica Trstenjak ni dobila nezaupnice, nobeden ni rekel, da Verice Trstenjak ne podpira pri njenem imenovanju za ustavno sodnico. Ne vemo, od kod je ta podatek izrekel kolega Horvat. Kot sem že omenil, ocena javne šole. Javna šola ima dejansko v vseh krajih svoje sedeže in zdaj meni odgovorite na [[izklop mikrofona]]
Gospod poslanec, čas vam je žal potekel, tako da hvala za vašo razpravo. Ko se bomo malo umirili, bo nadaljeval predlagatelj, ki je želel besedo. Izvolite.
Hvala. Vem, da Desus je vedno zraven in bil je zraven večkrat, ko smo vložili zakon. Gospod Jurša je rekel, naj vam zaupamo. Spoštovani gospod Jurša, prvič vložen zakon 24. 2. 2015 – neprimeren, pripravili bomo sistemske rešitve. Drugič vložen 3. 12. 2015 – neprimeren, odgovor koalicije: sistemske rešitve. Tretjič vložen, četrtič vložen, interpelacija, vmes smo poslušali, kako bo zakon pripravljen, vložen 22. 10., zakon je tik pred zdajci. Kako naj vam zaupamo? Zato tudi danes nismo prepričani, da to, kar je prišlo včeraj oziroma danes zjutraj v javnost, kako minister za izobraževanje pripravlja štiri različice, da bo uresničil odločbo Ustavnega sodišča, ne verjamemo. Sploh pa ne verjamemo, da bi Desus lahko prevzel vlogo koordinatorja, ker vaša različica amandmaja pri vladnem ZOFVI je najbolj kršila odločbo Ustavnega sodišča izmed vseh licitiranih predlogov, ki ste jih predlagali: Desus, SMC, ministrstvo in pa SD. Vi ste imeli predlog sto in nič. Veste, o čem govorimo. Najbolj oddaljeni ste bili, tako prosim, gospod minister, prosim, da Desus ne prevzame koordinacije pri temu zakonu, ker potem se bo zagotovo naredilo to, kar sem že obljubil pri obravnavi zakona, da boste vi prej bivši minister, kot pa bo ta odločba Ustavnega sodišča pripeljana živa čez obravnavo v Državnem zboru. Hvala.
Hvala lepa. Naslednja razpravljavka je gospa Maša Kociper, pripravi naj se kot zadnji gospod Jani Möderndorfer. Izvolite, gospa poslanka.
Hvala lepa. Ker sem ravno predzadnja na vrsti in imamo samo še dve minuti, bi ju morda izkoristila za to, da povem, da se mi zdi, da je 7 in pol ur današnje razprave povsem jasno pokazalo, da je Predlog ustavne obtožbe predsednika Vlade, ki je bil podan, pravno popolnoma neutemeljen, politično pa izjemno neposrečena izbira. 119. člen Ustave namreč določa, da mora predsednika Vlade ali ministre nekdo obtoži kršitve ustave, zakona in tako naprej, obtoži pa ga lahko Državni zbor z ustrezno večino. Ta večina seveda danes nikakor ni prisotna in to je bilo povsem jasno že pred začetkom današnje seje. Po drugi strani pa nas je danes lahko presenetila zelo poenotena večina v tem večjem delu dvorane, ki se je enotno postavila za to in proti temu, da se tako pomemben ustavni institut, kot je ustavna obtožba, zlorablja za politično promocijo določene stranke in ideološko razdvajanje. To razdvajanje je potekalo danes zelo izrazito na osi javno-zasebno, socialno-tržno, predvsem pa, kot vedno: levo in desno. Minister in predsednik Vlade sta zagotovila, da bo ta zakon sprejet v doglednem času. Povedala sta tudi, v katerem roku. Rok je 1. 9. Sprejet pa bo na način, ki bo to področje celovito uredil in bo v skladu s tem, kako o tem vprašanju razmišlja politična večina – predstavniki tistih strank, ki so skupaj dobili večino na naših volitvah. In tisti bodo določali in bomo določali, kako bo urejeno naše javno in zasebno šolstvo. Seveda tudi sama te ustavne obtožbe nikakor ne bom podprla. Hvala lepa.
Hvala lepa. Kot zadnji ima besedo gospod Jani Möderndorfer. Izvolite.
Hvala lepa. Nadaljeval bom tam, kjer je moja predhodnica končala. In kaj se bo zgodilo, ko bo Vlada poslala zakon v Državni zbor in ne bomo dosegli političnega soglasja? Bomo doživeli novo ustavno obtožbo? [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] To zopet govori nekdo, ki nima pojma, izgleda, pa vendar. Tisto, kar je za mene pomembno, je predvsem to, da sem se ves čas spraševal od zadnje vložitve lanskega leta, pa kaj pravzaprav hudiča se dogaja v tej poslanski skupini, da tako kot paštete štancajo na tekočem traku te ustavne obtožbe. Kaj se jim pravzaprav dogaja in kaj se jim je zgodilo v zadnjih letih, da enostavno ne razumejo tega instituta? Moj vodja poslanske skupine je danes omenil dva stavka in mislim, da ste ju prezrli in ju bom ponovil in ju bo treba zelo pozorno poslušati, zato da bomo razumeli to današnjo razlago in to krčevito borbo po ustavnosti in zakonitosti, katero pooseblja poslanska skupina, še posebej pa njihovo vrhovni šef. Rekel je namreč naslednje: »Po mojem mnenju moramo odgovornost za zaplete v zvezi z urejanjem statusa izbrisanih in tudi za referendum v celoti pripisati spolitiziranemu ustavnemu sodišču.« Rekel je tudi: »Noben referendum ne bi bil potreben, če bi v Sloveniji imeli normalno ustavno sodišče.« Ste jih poslušali danes? Danes razlagajo in se celo sklicujejo na predsednico Ustavnega sodišča in govorijo, kako je pravzaprav treba spoštovati ustavo in Ustavno sodišče. Ta dvojna merila po tem, kdo sedi v Ustavnem sodišču in kdaj bomo to spoštovali in kdaj ne, oprostite, pripelje do tega, da razvrednotijo institut ustavne obtožbe. Tudi danes sem poslušal, da so bile štiri ustavne obtožbe. Ni res, pet jih je bilo! Ne vem, od kje štiri; z današnjo vred pet. Proti Drnovšku, proti Drnovškovi vladi sta bili dve poslani v Državni zbor – ne ena. In to dve v istem letu! 7. 4. 1998 je bila poslana v Državni zbor in takrat se je začel uradni postopek – z dokumentom razpolagate v arhivu – in 20. 10. 1998. Potem je bil še predsednik republike, potem smo imeli pa še predsednika Vlade lansko leto januarja in v istem letu – se pravi, ponovijo koncept, kot je bilo za časa Drnovška, dve ustavni kar v istem letu – še za aktualnega predsednika Vlade. Pa če pogledamo vsebino, ves čas govorijo, da ne gre za ideološko vprašanje, ampak se spet sklicujejo na otroke, ker jim je ta beseda tako blizu in ker je tako všečna zaradi različnih zadev, predvsem, ker računajo na svojo priljubljenost v širši domovini. Namreč, v resnici so se vedno pritoževali in vlagali ustavne pritožbe na polpretekli zgodovini, ali so šli na orožje – tam, kjer se najbolj spoznajo. In tisto, kar je še bolj pomembno, ideološko vprašanje, kako bomo urejali šolstvo, ki – mimogrede – ni slučajno v rokah države. In vsaka država, ki spusti šolstvo iz svojih rok, ima resen problem in vprašanje z vzgojo. Pregledal sem si, kaj sem govoril eno leto nazaj na ustavni obtožbi, ki so jo dali za predsednika Vlade. V resnici pravzaprav je vse identično. Ne rabimo sploh drugega imena predsednika Vlade, ampak vse iste stvari ponavljamo. Zato danes ne bom govoril o vsebini, ker vsebino je kolegica Heferle danes zelo lepo in jasno utemeljila, zakaj je v resnici pravzaprav ni. In vsebina, če bo, bo takrat, ko bomo imeli zakon na mizi in ko bomo govorili o faktih, ki bojo na mizi, za katere danes še niti ne vemo, kateri bojo. Je pa seveda problem drugje. Problem je predvsem, da smo [[…]]Danes ste nekateri, več jih je omenilo, da smo rekorderji v vlaganju oziroma – se opravičujem, ker vam ta primat jemljem – ste rekorderji v vlaganju ustavnih obtožb, ker ste edini, ki jih vlagate. Namenoma sem pogledal v Guinnessovo knjigo rekordov. V Guinnessovi knjigi rekordov je samo v letu 2018 bilo vloženih 23 slovenskih rekordov. Naj povem samo enega, ki je meni ljub in mi je zelo všeč in mi je fino, da smo ga Slovenci dosegli. Gre za tako imenovani največji klopotec na svetu s premerom 2,5 v Miklavžu pri Ormožu. 20,5. [[oglašanje iz dvorane]] 20,5. Imate težave? Pritožite se komu. Tisto, kar je pomembno, pa je, če bi se takšna ustavna obtožba znašla v Guinnessovi knjigi rekordov, da bi bila velika sramota. Žal, sramoto si delamo sami, ker pristajamo na to. Seveda bom ob naslednji takšni ustavni obtožbi priglasil samo pol minute razprave, ker ni vredno, da toliko ur porabimo za nekaj, kar nima niti osnove in kanček majhnega temelja, da bi se resno opravila razprava. [[oglašanje iz dvorane]] Saj vem, da vas boli, da imate težave pri srčku, vrhovni šef je pa itak ven šel, ker ima težave s tem poslušanjem, ker ni niti toliko vreden, da bi vsaj toliko poslušal in se pogledal v ogledalo. [[oglašanje iz dvorane]] Ampak to je že njegov problem. To, da ste pa nekulturni, gospod Černač, to pa vemo že vsi. Veste, moram povedati na glas, ker ljudje ne gledajo, vas ne vidijo, kaj komentirate. Gledajo samo mene. [[oglašanje iz dvorane]] Ampak vam ne bo uspelo, saj to veste. Imam še toliko časa, da se lahko z vami malo pogovorim vmes. Slovencem in Slovenkam bi v resnici morali sporočiti eno samo dejstvo: ni nenormalno, da opozicija opozarja, kritizira in benti. To je naloga opozicije; ampak da to počne tako, da si zna pogledati v obraz, ko pride na oblast. Interesantno bi bilo pogledati, kdaj vse bi bilo treba vložiti ustavno obtožbo glede na to – ne takrat, ko ste imeli eno leto oblast, pa še malo, pa še nekaj dni, ampak takrat, ko ste imeli vsaj štiri leta, ker je, bom rekel, primerljivo z neko vlado, kaj lahko takrat v tistem času naredi. Koliko ustavnih odločitev, ki bi jih morali, pa jih niste takrat uredili? Pa niste za to dobili nobene ustavne obtožbe. Zanimivo. Vas pa spomnim na en zelo zanimiv dogodek glede ustavne obtožbe, z vaše strani. Spreminjali smo ustavo in smo zapisali, da bomo sprejeli fiskalno pravilo. In potem so bili še celo leto na oblasti. Niso vložili Zakona o fiskalnem pravilu! Takoj, ko so postali opozicija, so zagrozili novi premierki, da bodo šli v ustavno obtožbo, ker ne spoštuje ustave, sami pa tega niso naredili. Tukaj vidite ta dvojni obraz in dvojna merila, ki jih imajo konstantno, kar naprej. Veste, pri osnovni šoli se vedno učijo in rečejo, iz nič še nikoli nič ni nastalo. Če bi bil zelo prijazen, bi rekel, da iz teme nastane dan, ampak v vašem primeru iz teme vedno rodi tema.
Hvala lepa. S tem prehajamo v sklepni del razprave, v katerem dobita besedo še predsednik Vlade, gospod Marjan Šarec in predstavnik predlagatelja gospod Tomaž Lisec. Besedo dajem najprej predsedniku Vlade gospodu Marjanu Šarcu. Izvolite.
Hvala. Saj ne bom veliko časa kradel. Gospod Möderndorfer je lepo povedal, da že tako predolgo sedimo. Lahko bi na dolgo in na široko odgovarjal, nekaj sem povedal vmes, bistveno sem pa povedal v svojem jutranjem govoru in pri tem tudi vztrajam. Verjetno bomo v bodoče slišali še takšne in drugačne razprave, bi pa res zaključil samo s tem, da institut ustavne obtožbe, bi bilo dobro, če bi se v bodoče res uporabljal za tiste stvari, ki so resnično grožnja ustavnemu redu, ki resnično povzročijo kakšno kaznivo kriminalno dejanje. Glede odločbe Ustavnega sodišča, ki jo danes obravnavamo, je pa že tako minister povedal, kot sem tudi sam, da delamo na tem, da jo tudi uresničimo. Pripravljene so štiri variante. Kot rečeno, ni vaša edina zveličavna, čeprav mogoče tako mislite. Verjamem, da bomo to pripravili in tudi poslali v proceduro Državnemu zboru. Še enkrat ponavljam, če bi vas v preteklosti za vse tako skrbelo, kot vas skrbi danes za to dotično odločbo Ustavnega sodišča, bi bil vesel. Takrat sem vas spremljal iz nekih drugih pozicij. Štiri mesece sem zdaj predsednik Vlade, prej sem bil v lokalni politiki, še prej pa niti v politiki nisem bil, vi pa ste stalnica, nekateri. Spomnim se že tudi prej omenjenih ustavnih obtožb, ne glede na to, da nisem obiskoval FDV, pa da nimam magisterija ali doktorata, sem politiko zelo zelo precizno spremljal vsa ta leta in se zato tudi odločil, da grem vanjo, da vendarle lahko začnem tudi sam kaj prispevati, da ne bom samo kritiziral na tak ali drugačen način. Bilo je rečeno, da sem užaljen, če mi omenjate prejšnje delo, da sem tudi jaz v svojem govoru omenjal vam ali pa vašemu predsedniku prejšnje delo. Ampak vaše delo, nekaterih, ali pa vašega predsednika je ves čas isto, moje se je pa vmes tudi spreminjalo. Kot rečeno, sem ponosen, da smo uspeli sestaviti vlado, da ta vlada tudi deluje. Nikoli nisem rekel, da smo stoprocentni, nikoli nisem rekel, da smo super, nikoli me tudi ne boste slišali govoriti, da se zanašam na katerokoli anketo, ker vemo, kako so ankete – danes so gor, jutri gredo navzdol. Tako kot vse v življenju. Bi pa res rekel, da če boste v bodoče še kakšno ustavno obtožbo vlagali, jo dajte za kaj takega, kar bo res ogrožalo obstoj Republike Slovenije, ne pa, da takole tratimo čas. Rečeno je bilo tudi, zakaj so vsi predstavniki Vlade tukaj, ali nimajo drugega dela, če je to obtožba proti predsedniku Vlade. Ampak predsednik Vlade ni samostojno telo odločanja, ampak predsednik Vlade vodi celotno vlado in celotna vlada bo odločala na svoji seji in potem poslala v proceduro v Državni zbor, zato se zahvaljujem vsem predstavnikom Vlade, ki so prišli z menoj prenašat to trpljenje in poslušanje teh skrbi za prihodnost Republike Slovenije in njenih otrok. Iskrena hvala, da ste z menoj. Vesel sem tudi, da ste po moji intervenciji hitro vsi zasedli svoja mesta, ker prej so bila vaša mesta prazna, tako da vendarle včasih tudi kakšna beseda kaj zaleže, čeprav redko. Spoštovani predlagatelj, želim vam čim več glasov za to ustavno obtožbo, čeprav dvomim, da jih bo kaj veliko. V bodoče pa se veselim konstruktivnega sodelovanja z vami kot opozicijo in kot sem povedal že prvič, pa tudi danes ponavljam, saj veste, pravo krščanstvo pravi, da če tebi kdo da kamen, mu ti daj kruha in me s to obtožbo nikakor niste prizadeli ali pa kakorkoli ogrozili dela vlade ali pa komu v vladi ubili voljo po delu, temveč ste nam dali še več volje za delo in trudili se bomo še bolj, dokler bomo imeli to možnost, saj ne vemo, koliko časa to bo. Nihče ne ve, saj s tem imate tudi vi izkušnje, da se to čez noč zgodi. Tako da, hvala. Zahvaljujem se tudi vsem poslankam in poslancem za vzdržljivost in se vidimo še ob kakšni drugi priložnosti. Verjamem, da bo še priložnost in da nam boste kdaj lahko tudi kaj upravičenega očitali. Tega pa ne trdim, da ne, in zato imate vlogo opozicije. Take prispevke, kot smo ga pa danes videli tukaj s to ustavno obtožbo, tega pa res si nihče ne želi, ker je res samo izguba časa. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospod predsednik. Besedo ima predlagatelj, gospod Tomaž Lisec. Izvolite.
Ja, hvala. Danes smo poslušali tako s strani poslancev pa tudi sedaj na koncu s strani predsednika Vlade, za katere zadeve naj prihranimo ustavno obtožbo. In je bilo rečeno, ne vem kakšne zadeve bi se morale zgoditi, potem pa smo lahko mi na vrsti, da vložimo ustavno obtožbo. 119. člen Ustave: »Predsednika vlade ali ministre lahko državni zbor pred ustavnim sodiščem obtoži kršitve ustave in zakonov, storjene pri opravljanju njihovih funkcij.« In bolj kot smo danes skušali dokazati, da ne spoštujete odločb Ustavnega sodišča, da kršite ustavo, bolj ste vi govorili o tem, kako lahko govorimo o zlorabi instituta. O tem, ali zlorabljamo institut, bi lahko odločilo Ustavno sodišče v skladu z našim predlaganim sklepom, ki se glasi: Državni zbor predlaga Ustavnemu sodišču, da ugotovi, da je Marjan Šarec, predsednik Vlade, kršil 2., 3., 14., 15., 25., 57. in 153. člen Ustave republike Slovenije. Ustavno sodišče je tisto, ki bi moralo reči, ali zlorabljamo institut ali ne. Tukaj pa sta se danes od predsednika Vlade pa do poslancev vtaknili tudi v sodno vejo oblasti, v vlogo Ustavnega sodišča in ste rekli: »Ne, ta institut ste danes zlorabili.« Po katerem členu katerega zakona, po katerem členu ustave smo zlorabili institut obtožbe predsednika Vlade? Mi smo ga vložili in smo vam skušali dokazati, pa si ne upate iti na Ustavno sodišče, da zavestno kršite ustavo in zavestno kršite človekove pravice. Spoštovani predsednik Vlade, rekli ste, da si želite konstruktivnega sodelovanja z opozicijo. Ampak, glej ga zlomka, karkoli predlagamo, naj si bo to v obliki amandmajev, zakonov, imenovanj, nič ne podprete, včasih celo brez argumentacije – ker je nimate – zavrnete. Tako da, ja, spoštovani predsednik Vlade, žogica glede konstruktivnega sodelovanja je pri vas. Ko boste podprli prvi amandma, prvi zakon, prvo imenovanje na predlog SDS, bomo od točke A prišli k točki B, k temu, kar se reče konstruktivno sodelovanje. Če pogledate izpisek glasovanj v tem mandatu, kolikokrat smo poslanci SDS podprli imenovanja, amandmaje in zakone koalicije. Čez polovico. Zagotovo. Kolikokrat je ta ista koalicija podprla karkoli s strani SDS? Nikoli. Če boste našli en primer, se bom opravičil in vas tudi pohvalil. Spoštovani minister! Ne govorimo o tem, da je bila naša rešitev zveličavna, trdimo pa, da je bilo, in to je povedala tudi Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora, da je naš predlog zakona šel v pravi smeri reševanja. Ko vi govorite, da naš primer ni edini zveličaven, dobimo ta isti dan iz medijev odgovor vašega resornega ministra, da pričakuje štiri zveličavne rešitve na podlagi ene enostavne odločbe Ustavnega sodišča. Toliko o zveličavnosti predlogov. Ta zveličavnost se bo verjetno nadaljevala tam, kjer se je končal zakonodajni postopek vladnega predloga v prejšnjem mandatu, da bo šest vladnih strank tekmovalo med seboj, kdo bo kaj predlagal, kakšni koeficienti in kakšni predlogi bodo padali. Zato vem, da ima koalicija velik problem, ker v Poslanski skupini SDS vam dajemo za zgled to odločbo Ustavnega sodišča, ker iščete vse načine in vse vzvode, da bi naredili takšno rešitev, ki spet ne bo v skladu z odločbo Ustavnega sodišča. Medtem ko se mi tukaj prepiramo, ali spoštovati odločbe Ustavnega sodišča ali ne, je o isti zadevi že ponovna vloga na Ustavnem sodišču. Če te štiri zveličavne rešitve oziroma ena izmed njih zopet ne bo v skladu z odločbo Ustavnega sodišča, bomo šli zopet na Ustavno sodišče oziroma se bo našel kakšen predlagatelj. In kaj se bo zgodilo? Ta ista reciklirana koalicija bo rekla, to je ena prejšnja reciklirana koalicija naredila, kajti nisem prepričan, da bo Ustavno sodišče v vsej množici nalog našlo čas še v tem vašem polnem ali malo krajšem mandatu, da bo sprovedlo še eno odločbo Ustavnega sodišča, kljub temu da je zelo enostavna. V Poslanski skupini SDS smo bili danes presenečeni, kako so se kar na enkrat sklicevali na mednarodne primerjave vlaganja ustavnih obtožb, pa bi morda za medklic, ko ste rekli, to se ne dogaja, bi se morda vprašali, ali predsedniki vlad v ostalih državah počnejo toliko neumnosti, tolikokrat kršijo človekove pravice oziroma tolikokrat kršijo ustavo, kot to počnejo predsedniki vlade oziroma ministri slovenskih vlad. Ali ustavna sodišča v drugih državah tolikokrat izpodbijajo na predlog ljudi, ki jih določeni zakoni tangirajo, da ugotovijo, da je nekaj v neskladju z zakonodajo. Prepričan sem, da bo Ustavno sodišče, ko bo na predlog določenih ljudi pregledovalo sprejemanje zakonodaje od leta 2005 naprej, imelo polno dela, ker se bodo pojavljale tiste zadeve, ki že prihajajo na Ustavno sodišče. To pa je, da so posamezne rešitve, ki jih je prejela prejšnja, pa verjamem, da jih bo sprejela sedanja koalicija, v neskladju z zakonodajo. Tu imamo eno odločbo, ki je ne spoštujete, na drugi strani pa, in to vam tudi želimo očitati, pa tega nočete slišati, imate dvojne vatle. Na eni strani, ker vam zaradi ideologije ena odločba Ustavnega sodišča ni všeč, komaj danes smo vas prisilili oziroma včeraj smo dobili celo normativni plan dela in smo ugotovili, da ste dali zakon v normativni plan. Zato se tukaj ne morem strinjati z gospodom Jožefom Lenartom, ki je rekel: »Vložili ste ustavno obtožbo, kljub temu da Vlada pripravlja zakonsko ureditev.« Petkrat smo to poslušali, pa se ni uredilo. Obtožbo smo dali v proceduro, preden je Vlada konec leta, konec januarja sprejela normativni plan dela za to leto. Skratka, spoštovani predsednik Vlade, ustava je jasna. Odločitev Ustavnega sodišča je jasna. Jasno pa je tudi, da verjetno zavestno, glede na to kar ste izjavljali v posameznih studiih, na posameznih soočenjih, ne želite rešiti odločbe Ustavnega sodišča v tem primeru, predvsem pa je ne želite, pa morda niti ne po vaši krivdi, ker se zavedate preglasovanj znotraj vlade, pa verjetno tudi preglasovanj znotraj poslanskih skupin, da ne želite rešiti odločbe Ustavnega sodišča na področju zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja. Medtem ko pri eni odločbi napnete vse sile in daste v peto prestavo pri reševanju odprtih odločb Ustavnega sodišča, pri drugi zadevi držite ročno zavoro, da se zadeva ne bi rešila. Zaradi tega kršite ustavo in kršite človekove pravice. In tudi to, kar je gospod Pikalo danes rekel, da bo okvirno do začetka šolskega leta sprejel zakonodajo, pomeni le eno, da ste še za eno šolsko leto kršili človekove pravice ljudem, ki jim je Ustavno sodišče dalo prav, ampak vi tega ne želite niti slišati, še manj pa tega narediti. In ja, spoštovani predsednik Vlade, če ne boste spoštovali ustave, zakaj pa ne, ustava je jasna, če predsednik Vlade oziroma kakšen od ministrov krši ustavo je to eden izmed ustavnih pogojev za vložitev ustavne obtožbe. To pa ne bo potrebno, če boste vi počeli to, kar pričakujete od nas, da boste konstruktivno sodelovali in poslušali tudi koga drugega, ne samo tistih iz vaših takšnih ali drugačnih krogov. Hvala.
Hvala lepa. Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker je čas, določen za razpravo, še ostal, sprašujem, ali želite na podlagi 71. člena Poslovnika Državnega zbora še razpravljati. Ker ne vidim interesa, zaključujem razpravo. Odločanje o predlogu sklepa bomo v skladu s časovnim potekom seje opravili čez pol ure v okviru glasovanj, zato prekinjam 19. točko dnevnega reda in 4. sejo Državnega zbora, ki jo bomo z glasovanjem nadaljevali čez pol ure, to je ob 17.30 uri. (Seja je bila prekinjena ob 16.59 in se je nadaljevala ob 17.30.)
Spoštovane kolegice poslanke in poslanci, gospod predsednik Vlade, spoštovane ministrice in ministri, gospe in gospodje! Nadaljujemo s prekinjeno sejo zbora. Preden preidemo na postopek glasovanja, vas želim obvestiti, da bo Državni zbor glasovanje opravil po naslednjem vrstnem redu: 19., 20. in 1. točka dnevnega reda. S tem prehajamo na glasovanje zbora o predlogih odločitev. Prosim vas, da preverite delovanje glasovalnih naprav. Nadaljujemo z 19. točko, to je Predlog obtožbe predsednika Vlade Republike Slovenije pred Ustavnim sodiščem Republike Slovenije zaradi kršitev Ustave Republike Slovenije in zakona. Na podlagi četrtega odstavka 190. člena v zvezi s 192. členom Poslovnika Državnega zbora bomo odločali o Predlogu sklepa o obtožbi predsednika Vlade Republike Slovenije pred Ustavnim sodiščem Republike Slovenije zaradi kršitev Ustave Republike Slovenije in zakona. Navedeni predlog sklepa, ki ste ga prejeli 10. januarja 2019 in je objavljen na spletnih straneh Državnega zbora, je pripravljen na podlagi predloga obtožbe skupine 29 poslank in poslancev, s prvopodpisanim gospodom Danijelom Krivcem z dne 21. decembra 2018, in mnenja Zakonodajno-pravne službe z dne 7. januarja 2019. Predlog sklepa vsebuje opis očitane kršitve ustave in kršitve zakona, predloge dokazov o očitanih kršitvah ter navedbo pooblaščenega predstavnika Državnega zbora, ki bo zastopal obtožbo pred Ustavnim sodiščem. S tem opozarjam, da mora skladno s prvim odstavkom 63. člena v zvezi s 66. členom Zakona o Ustavnem sodišču za sprejem navedenega sklepa glasovati večina vseh poslancev zbora, to je 46 ali več. Spoštovani, pričenjamo z glasovanjem. [[oglašanje iz dvorane]] Prekinjam. Se opravičujem, nisem videl. Imamo obrazložitev glasu s strani SDS. Gospod Tomaž Lisec, izvolite.
Najlepša hvala, predsednik. Trikrat sem dvignil roko. 119. člen Ustave je zelo jasen. Predsednika Vlade se lahko pred Ustavnim sodiščem obtoži kršitve Ustave in zakonov. To smo danes predlagatelji skušali dokazati. To je, da predsednik Vlade zavestno krši pravna načela v naši državi, da predsednik Vlade zavestno krši človekove pravice in ne spoštuje ustave. V odgovor pa smo dobili pavšalne, ene in iste odgovore s strani predsednika Vlade in s strani njegovih poslanskih kolegov iz koalicije. Prvi je bil ta, da zlorabljamo institut. Če res zlorabljamo institut, naj o tem odloči Ustavno sodišče, ne pa parlamentarna večina, ki se želi postaviti v vlogo Ustavnega sodišča. Torej je nujno treba sprejeti ta sklep, da Ustavno sodišče odloči o tem, kar so danes želeli odločiti poslanci Državnega zbora. Namesto resne razprave smo poslušali ideologijo o javnem in zasebnem. Poslušali smo o tem, kako imajo urejen institut ustavne obtožbe v drugih državah. Skušali ste zavajati slovensko javnost s tem, da obstajajo s tega področja dve isti odločbi Ustavnega sodišča. To ne drži. Slovenija je še vedno v neustavnem položaju zaradi zavestnega nedelovanja predsednika Vlade, ki nemudoma odloči in da nalogo svojim ministrom in poslancem, da rešijo eno odločbo Ustavnega sodišča, pri drugi odločbi Ustavnega sodišča načrtno zavlačuje in s tem ruši pravni red in krha človekove pravice posamezni skupini slovenskih državljanov. Danes je bil napredek v tem, da smo slišali, da bo minister za izobraževanje še letos pripravil in predlagal eno izmed štirih rešitev pri tem zakonu. V Poslanski skupini SDS pričakujemo te rešitve, hkrati pa napovedujemo, če do 1. septembra ne bo sprejet in uveljavljen zakon o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja na način, kot ga določa odločba Ustavnega sodišča, bomo zoper predsednika Vlade gospoda Marjana Šarca vložili novo ustavno obtožbo kršenja človekovih pravic in pravnih norm v Republiki Sloveniji.
Hvala, gospod poslanec za vašo obrazložitev. S tem spoštovane poslanke, spoštovani poslanci prehajamo na glasovanje. Glasujemo. Navzočih je 89 poslank in poslancev, za je glasovalo 29, proti 53. [[Za je glasovalo 29.]] [[Proti 53.]] Ugotavljam, da zbor predlaganega sklepa ni sprejel. Zato je postopek o predlogu obtožbe končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 20. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO SO MANDATNO-VOLILNE ZADEVE. Prehajamo na obravnavo Predloga za izvolitev varuha človekovih pravic. Predsednik Republike Slovenije Borut Pahor je 14. januarja 2019 predlagal Državnemu zboru, da za varuha človekovih pravic izvoli gospoda Petra Svetino. Besedo dajem generalni sekretarki v Uradu predsednika Republike Slovenije gospe Nataši Kovač za dopolnilno obrazložitev predloga. Izvolite.
Spoštovani predsednik, poslanke in poslanci! Predsednik Republike je po tem, ko ga je varuhinja človekovih pravic obvestila, da ji poteče mandat 23. februarja, objavil poziv za zbiranje predlogov kandidatov za novega varuha človekovih pravic. Prispelo je 9 predlogov, in sicer mag. Stanko Baluh, dr. Valerija Korošec, mag. Rajko Markovič, dr. Jasna Murgel, dr. Gorazd Pretner, doc. dr. Jadranka Sovdat, Peter Svetina, dr. Rok Svetlič in dr. Franci Žohar. Po temeljitem razmisleku, opravljenih pogovorih s kandidatkami in kandidati, številnih pogovorih in posvetovanjih s poslanskimi skupinami se je predsednik republike odločil, da Državnemu zboru predlaga za varuha človekovih pravic gospoda Petra Svetino. Gospod Svetina je kot specialni pedagog in kot po poznejši pridobitvi naziva direktor v socialnem varstvu svojo celotno poklicno pot posvetil področju socialnega varstva, šolstva, delovanja invalidskih, humanitarnih in prostovoljnih organizacij. Svoje delo je posvetil ljudem, ki potrebujejo posebno pozornost, vzpostavitev potrebnih ukrepov za njihovo aktivno vključevanje, vsakdanje življenje in stalen boj za uresničevanje njihovih temeljnih pravic. Naj si bo kot učitelj, kot pedagoški vodja v posameznih zavodih tako v Sloveniji kot tudi v sosednji Avstriji, kjer je med drugim poleg tega dodobra spoznal delovanje in življenje pripadnikov slovenske manjšine na avstrijskem Koroškem, pozneje po vrnitvi v Slovenijo pa kot direktor varstveno-delovnega centra v Mengšu za odrasle osebe z zmernimi, težjimi in težkimi motnjami v duševnem razvoju. Pri tem se ni nikoli zadovoljil z obstoječim stanjem, ampak je v sodelovanju s strokovnjaki in ustreznimi inštitucijami vedno znova prispeval k inovativnim pristopom v razvoju, ki so osebam z motnjami v razvoju omogočale kakovostnejše življenje in bivanje. Sedem let je opravljal funkcijo direktorja zaposlitvenega centra Karso v Pivki in pri tem zagotovil trajno in kakovostno zaposlitev sodelavcem, od katerih sta dve tretjini invalidi na zaščitenih delovnih mestih. Trenutno opravlja naloge strokovnega direktorja Zavoda za socialno podjetništvo na podeželju Grunt, ki postaja uveljavljen primer dobre prakse zaposlovanja invalidov na podeželju tako doma kot tudi v tujini. Kot gostujoči predavatelj predava na Fakulteti za družbene vede, Pedagoški fakulteti, Filozofski fakulteti ter Mednarodni fakulteti za družbene in poslovne študije. Gospod Peter Svetina se je vseskozi ukvarjal z ljudmi, predvsem s tistimi pripadniki družbenih skupin, posebnih skupin, ki varstvo človekovih pravic in temeljnih svoboščin najbolj potrebujejo. Ob rednih delovnih obveznostih si je vselej prizadeval za varovanje njihovih človekovih pravic in dostojanstva ter za širše sistemske spremembe, če se je za to pokazala potreba. Zavzemal se je za iskanje možnih rešitev problemov in dilem. Vedno je bil pripravljen na pogovor o njih, a hkrati neomajen v zahtevah takrat, ko je spoznal, da se ljudem godi krivica. S svojim delom je dokazal, da lahko za reševanje različnih izzivov na tem področju uspešno nagovori različne vrste javnosti, kar je eden od pomembnih načinov delovanja Varuha človekovih pravic. Izvolitev na funkcijo varuha človekovih pravic zahteva podporo dveh tretjin poslank in poslancev. Predsednik Republike je zato izboru kandidatk oziroma kandidatov za to mesto namenil posebno pozornost in posebno skrb. V zadnjim mesecih so bili opravljeni številni pogovori in kar nekaj posvetovanj z vodji poslanskih skupin. Na podlagi vsega opravljenega je mogoče sklepati, da gospod Svetina uživa potrebno podporo v Državnem zboru. Gospod Peter Svetina je oseba z visoko stopnjo integritete, z javnim ugledom, z ustreznim strokovnim znanjem in dolgoletnimi izkušnjami, predvsem pa z odločnostjo, ki je potrebna za spopadanje s kršitvami človekovih pravic in za uresničevanje vizije razvoja in poslanstva varuha človekovih pravic. Utemeljeno je mogoče pričakovati, da bo ob primeru izvolitve gospod Svetina funkcijo opravljal odgovorno, strokovno, vestno in neodvisno. Predsednik Republike predlaga Državnemu zboru, da za naslednjega, šestega varuha človekovih pravic v Republiki Sloveniji izvoli gospoda Petra Svetino. Hvala lepa.
Hvala, gospa generalna sekretarka za vašo obrazložitev. Predlog je obravnavala Mandatno-volilna komisija kot matično delovno telo. Prosim predsednika gospoda Ivana Hrška, da nam predstavi poročilo. Izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovani predsednik, spoštovane kolegice in kolegi! Mandatno-volilna komisija je na 6. seji 26. januarja 2019 kot matično delovno telo obravnavala Predlog za izvolitev varuha človekovih pravic, ki ga je Državnemu zboru 14. januarja 2019 predložil predsednik Republike Slovenije. Zakon o Varuhu človekovih pravic v 2. členu določa, da varuha človekovih pravic izvoli Državni zbor na predlog predsednika Republike. 12. člen navedenega zakona nadalje določa, da varuha izvoli Državni zbor z dvotretjinsko večino glasov vseh poslancev za dobo šestih let in je po poteku mandatne dobe lahko še enkrat izvoljen. Zakon o Varuhu človekovih pravic v 13. členu določa, da se mora postopek za izvolitev varuha začeti najpozneje 6 mesecev pred potekom mandatne dobe prejšnjega varuha in da Državni zbor odloči o predlogu predsednika Republike v 45 dneh od dneva preložitve predloga. Zaradi izteka mandata varuhinji človekovih pravic gospe Vlasti Nussforfer, in sicer 23 februarja 2019, predsednik Republike Državnemu zboru predlaga, da za varuha človekovih pravic izvoli gospoda Petra Svetino. Na seji Mandatno-volilne komisije je kot predstavnica predlagatelja sodelovala gospa Nataša Kovač, generalna sekretarka v Uradu predsednika Republike, ki je v uvodni obrazložitvi povzela postopek izbora kandidata in ključne razloge za odločitev predsednika Republike predlagati navedenega kandidata. V razpravi je član komisije iz vrst Poslanske skupine Nova Slovenija – krščanski demokrati izrazil podporo kandidatu in pri tem izpostavil, da ga odlikuje čustvena inteligenca, da je oseba z visoko integriteto in izrazitim občutkom za sočloveka. V svojih argumentih je trden in neomajen, pri tem pa pripravljen sprejeti tudi druge argumente, ki ga prepričajo. Po opravljeni razpravi je Mandatno-volilna komisija sprejela sklep, s katerim predlaga Državnemu zboru, da za varuha človekovih pravic za dobo šestih let izvoli gospod Petra Svetino. Hvala.
Hvala, gospod predsednik. S tem prehajamo na predstavitve stališč poslanskih skupin. Besedo ima mag. Bojana Muršič v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov. Izvolite.
Hvala lepa, predsednik, za besedo. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi! Državni zbor v skladu z Zakonom o varuhu človekovih pravic vsakih 6 let na predlog predsednika Republike imenuje varuha človekovih pravic. Ta postopek pomeni veliko več kot izbiro najprimernejše kandidatke ali kandidata za vodstvo neodvisne in avtonomne institucije, ki skrbi za varovanje človekovih pravic in temeljnih svoboščin v razmerju do državnih organov, organov lokalne samouprave in nosilcev javnih oblasti. Odločanje o novem varuhu vsakič odpira tudi vprašanje o aktualnem stanju človekovih pravic v Republiki Sloveniji. Tudi v naši državi, katere nastanek in pravna ureditev je tesno povezana s sklicevanjem na človekove pravice in svoboščine, stanje ni idealno in boj za te pravice še zdaleč ni končan. Socialne krivice in družbena neenakost, revščina, nespoštovanje pravic delavcev, sovražni govor in naraščajoča nestrpnost so samo nekateri izmed aktualnih izzivov s področja človekovih pravic, na katere Socialni demokrati nenehoma opozarjamo. V širšem kontekstu mednje sodi tud vzpon politik, ki odrekajo človekove pravice določenim skupinam ljudi, nižajo dosežene standarde ter zlorabljajo jezik človekovih pravic za uveljavljanje zasebnih interesov. Dogajanje v mednarodni politiki, tudi v naši neposredni evropski soseščini, nas Socialne demokrate dela zaskrbljene za človekove pravice in za njihovo dejansko moč v vsakdanjem življenju. V demokratičnih državah imamo k sreči institucije, ki so zadolžene za uresničevanje človekovih pravic, ter druge, ki sankcionirajo njihove kršitve, vendar pa že samo ime pove, da je mesto človekovih pravic predvsem in najprej pri ljudeh. Ključno je, da ljudje verujejo vanje in da so uslišani predvsem takrat, ko so njihove pravice kršene. Varuh človekovih pravic mora biti pri tem njihov odločni zaveznik. Prav zato je pomembno, da je obraz varuha oseba, ki sama verjame v človekove pravice, ima posluh za ljudi in se je pripravljena izpostaviti zanje, zlasti za pravice družbeno prikrajšanih in ranljivih skupin. V Poslanski skupini Socialnih demokratov na podlagi razgovora ter javne predstavitev gospoda Petra Svetine ocenjujemo, da kot kandidat za varuha, ki ga je v izvolitev v Državni zbor predlagal predsednik Republike, ustreza temu opisu. Sebe namreč vidi kot izrazitega praktika, ki je odprt za različne pogodbe, pa je odločen, ko se je treba zavzeti za človekovo dostojanstvo. Glede na napovedi drugih poslanskih skupin lahko upravičeno pričakujemo, da bo Peter Svetina dobil zadostno število glasov, da postane peti varuh človekovih pravic v samostojni Republiki Sloveniji. Socialni demokrati mu želimo, da bi nadaljeval delo, ki so mu ga zastavili predhodniki, hkrati pa, da se bo uspešno spoprijel z vedno novimi izzivi na področju človekovih pravic in jih v prihodnjih šestih letih zagotovo ne bo zmanjkalo. Hvala lepa.
Hvala, gospa poslanka. Na prošnjo generalne sekretarke vas obveščam, da je pri uvodni obrazložitvi prišlo do napake – danes govorimo o petem varuhu in ne o šestem varuhu. S tem predajam besedo gospodu Igorju Zorčiču, v imenu Poslanske skupine Stranke modernega centra. Izvolite.
Spoštovani predsednik, hvala za besedo. Kolegice, kolegi, spoštovana generalna sekretarka! Danes je pred nami še eno pomembno odločanje v tem mandatu. Dosedanji varuhinji človekovih pravic gospe Vlasti Nussdorfer februarja poteče mandat, zato je predsednik Republike po posvetovanjih s poslanskimi skupinami v Državni zbor poslal predlog za izvolitev novega kandidata. Na poziv o vlaganju kandidatur za to mesto je predsednik Republike prejel devet predlogov, kar je sicer precej manj, kot se jih je prijavilo ob prejšnjem pozivu, ko jih je bilo 26. Po prijavljenih posameznikih smo se v Poslanski skupini Stranke modernega centra podrobno preučili, prav tako smo prisluhnili predstavitvah štirih izmed njih. Pri samem ocenjevanju kandidatov pa smo zasledovali najbolj troje lastnosti, da na tem mestu želimo videti človeka, ki ima potrebne izkušnje za opravljanje te pomembne funkcije, da ima potrebno zavedanje in skrb za spoštovanje človekovih pravic in da ima posluh za sočloveka. Na podlagi gradiv in predstavitev smo v ožji izbor za to odgovorno mesto uvrstili tudi gospoda Petra Svetino. Zadovoljni smo, da je tudi v okviru posvetovanj predsednika Republike z drugimi poslanskimi skupinami prišlo do tega, da ima ta kandidat največ možnosti za imenovanje in je na koncu tudi predlagan s strani predsednika republike Državnemu zboru. Pri njegovi predstavitvi nas je posebej prepričalo njegovo dosedanje poklicno življenje, ki so ga izrazito oblikovale osebne izkušnje. Naj kot primer zgolj omenim njegovo trenutno delovno mesto v zavodu Grunt, ki ga je soustanovil s ciljem ustvarjanja kakovostnih delovnih mest za najtežje zaposljive invalide na podeželju. Njegovo zavedanje, da so človekove pravice univerzalne in da morajo biti zagotovljene vsem, ne glede na njihove takšne ali drugačne osebne okoliščine, je vsem vidno glede na njegovo dejavnost. Ravno iz tega po našem mnenju izhaja tudi njegova zavzetost za to, da bodo, kot je povedal na javni predstavitvi, njegova sporočila jasna in razumljiva, da jih bodo res vsi člani naše družbe razumeli. Funkcijo varuha vidi kot proaktivno. Pravi, da bo glasen, a obenem argumentiran v svojem pozivanju za večjo človečnost in pravičnost v naši družbi. Menimo, da so ti pozivi pomembni in nujni. Človekove pravice in temeljne svoboščine niso niti približno nekaj samoumevnega. So težko priborjene in zgodovina nas uči, kako hitro so lahko zatrte, odvzete ali nepriznane. Z zaskrbljenostjo se lahko zazremo okoli nas, pa pri tem ne mislim posebej daleč, ko lahko vidimo ravnanja, ki so neposredna grožnja človekovim pravicam. Zato je toliko bolj pomembno delovanje pravne države in njenih institucij in varuh človekovih pravic ima tu prav posebno vlogo. V Poslanski skupini Stranke modernega centra že vnaprej želimo kandidatu po njegovi izvolitvi srečo pri opravljanju njegovega dela in mu tudi že vnaprej čestitamo. Obenem pa bi se rad s tega mesta zahvalil tudi za vsa prizadevanja in delo dosedanji varuhinji človekovih pravic gospe Vlasti Nussdorfer. V Poslanski skupini Stranki modernega centra bomo kandidata Petra Svetino soglasno podprli. Hvala lepa.
Hvala, gospod poslanec. Dr. Matej T. Vatovec ima besedo v imenu Poslanske skupine Levica. Izvolite.
Hvala, predsednik. Lep pozdrav vsem! Danes, če bo vse po sreči, bomo izvolili petega varuha človekovih pravic, človeka, ki bo na čelu institucije, ki bdi nad nezakonitim ali pa tudi nepravilnim delom državnih organov, predvsem pa institucije, ki mora delovati z izključno enim ciljem na vidiku, in to je varovanje človekovih pravic in temeljnih svoboščin. V Levici smo sicer v postopku pred vložitvijo predloga predsednika Republike Slovenije podprli drugo kandidatko, dr. Jadranko Sovdat, za katero menimo, da je izpolnjevala vse temeljne odlike, ki bi jih moral utelešati ombudsman. To so avtoriteta, odprtost, svobodomiselnost in pa tudi načelnost. A žal ni dobila dovolj podpore. Kljub temu smo v Levici vselej pripravljeni prisluhniti in dati tudi možnosti. Zaradi tega smo tudi opravili dodaten pogovor z gospodom Svetino, ki nam je ostal v spominu tudi že po prvem krogu pogovorov. Naknaden pogovor je samo potrdil, da je tudi gospod Svetina kandidat, ki je lahko ustrezen za to funkcijo. Morda je res javnosti manj znan in tudi z nekoliko specifičnim poklicnim ozadjem, vendar stališča, ki jih je predstavil in jih je tudi javno zagovarjal, so dobra popotnica za to, da postane ustrezen, celo dober varuh človekovih pravic. Začenja namreč na pravem koncu, kot je dejal na javni predstavitvi, citiram, »spoštovanje človeka, ne glede na to, kakšen je«. In tudi to, da si bo prizadeval dati ljudem dostojanstvo. Kar je še pomembneje, je, da vlogo varuha vidi kot proaktivno, da mora biti institucija glasna in tudi vidna ter predvsem trmoglava. Po zadnjih letih lahko rečemo, da je institucija izgubila nekoliko elana, ki ga potrebuje, da se ni dvignila na noge ob jasnih in eklatantnih kršitvah človekovih pravic, in da ni vložila dovolj napora, da zaščiti ali pa vsaj skuša ubraniti ustavnost in zakonitost. Z vsemi možnostmi, ki jih nudita ustava in zakon, kot recimo vložitev ustavne presoje. Izhajajoč iz tega lahko rečemo, da bodočega varuha prav gotovo ne čaka enostavno delo. Poleg varovanja univerzalnih temeljnih ustavnih pravic se bo moral soočiti s trenutnimi in tudi zatečenimi težavami na področju diskriminacije, srhljivim pojavom naraščanja žaljivega, izključevalnega in rasističnega govora ter prav posebej tudi varovanju pravic delavcev in socialnega varstva. Ravno ranljive skupine so tiste, ki v največji meri v tem trenutku potrebujejo oporo v varuhu. Tisti namreč, ki svojih pravic iz takšnih ali drugačnih razlogov ne zmorejo ščititi sami, ker so bodisi depreviligirani ali pa potisnjeni na rob družbe. In to je treba poudariti, pri tem mora izhajati, kot rečeno, iz univerzalnosti človekovih pravic. Iz tega, da človekove pravice v Republiki Sloveniji pripadajo vsem, ki se nahajajo na tem ozemlju, ne glede na to, ali so tukaj nastali ali pa so sem prišli. V Levici bomo gospodu Svetini dali našo zaupnico in ga tudi podprli ter napovedujemo, da bomo spremljali njegovo delo in predvsem to, ali se bo vizija, ki je v izhodišču, kot pravim, dobra, tudi ustrezno izvajala.
Hvala gospod poslanec. Gospa Ljudmila Novak, v imenu poslanske skupine Nova Slovenija – krščanski demokrati. Izvolite.
Institut varuha človekovih pravic je zelo pomemben za državljane, saj se ljudje pri svojih težavah pogosto obračajo na varuha ali varuhinjo. O številu pritožb državljanov govori tudi vsakoletno obsežno poročilo, ki ga pripravi Varuh človekovih pravic. Kandidat za varuha gospod Peter Svetina je v svojem življenju že dokazal, da ima posluha za sočloveka v stiski. Pri svojem delu je tudi spoznal, da državni birokratski aparat ni vedno najbolj učinkovit ali pa je zakonodaja sama preveč nedorečena in tudi zaradi tega prihaja do težav. Gospod Peter Svetina pravi, da je njegovo glavno načelo pravičnost za vse, zato se bo še naprej boril za bolj pravično družbo in za ljudi, ki so jim kršene osnovne človekove pravice, ne glede na to, ali bo izvoljen ali ne. Res ima veliko praktičnih in osebnih izkušenj pri delu z ranljivimi skupinami ljudmi, zato pozna njihove potrebe in tudi težave. Pravi tudi, da bo aktivno sodeloval pri sistemskem izboljšanju zakonodaje. V Novi Sloveniji menimo, da je primeren kandidat za varuha človekovih pravic, ker ima čut za pravičnost in socialni čut, ima tudi praktične in osebne izkušnje pri delu z ranljivimi skupinami ljudi, pozna pa tudi zakonodajo in njene šibke točke. Od varuha pričakujemo, da bo redno opozarjal na nepravilnosti pri delovanju državnih organov in da bo tudi bdel nad njihovo odzivnostjo. Pričakujemo, da bo pozoren ob morebitnih kršitvah svobode govora, vesti in tudi veroizpovedi. Poslanci Nove Slovenije – krščanski demokrati bomo Petra Svetino podprli za Vvaruha človekovih pravic in mu želimo tudi uspešno delo.
Hvala, gospa poslanka. Mag. Andrej Rajh, v imenu Poslanske skupine SAB. Izvolite.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovane poslanke in poslanci! Pred nami je danes znova odgovorna naloga. Izbrati moramo varuha človekovih pravic, temelji organ za varovanje človekovih pravic in temeljnih svoboščin v razmerju do države, občin in nosilcev javnih pooblastil. Zadostno podporo moramo izkazati človeku, ki bo naslednjih šest let skrbel za to, da se bodo skušale slehernemu človeku zagotoviti temeljne svoboščine in pravice oziroma da se bo njihovo spoštovanje in kršenje ustrezno prepoznalo, iz tega pa bodo na to sledili primerni ukrepi. V žarišču delovanja varuha so človekove pravice, pravice, ki pripadajo vsakemu človeku, ne glede na spol, raso, starost, jezik ali vero. Če bi ob neštetokrat slišani definiciji lahko kdo zdolgočaseno zavzdihnil, menim, da poudarjanje ni odveč, posebej glede na čase, v katerih živimo in v katerih lahko praktično na vsakodnevni ravni spremljamo zgodbe, ko posamezniki zaradi svoje narodnosti ali veroizpovedi niso deležni pravične in enake obravnave. Peter Svetina, specialni pedagog za duševno prizadete, je svoje življenje posvetil ranljivim skupinam in jim skušal vedno zagotoviti spoštovanje in dostojanstvo. Že pri petindvajsetih je prevzel vodenje invalidske enote v Domu počitka Mengeš. Na avstrijskem Koroškem je vodil organizacijo Lebenshilfe, v Mengšu pa nato deloval kot pomočnik direktorja in direktor varstveno-delovnega centra. Leta 2014 je soustanovil zavod za socialno podjetništvo na podeželju Grunt. V karieri si je nabral pestrih in raznolikih izkušenj, iz katerih bo kot varuh zagotovo lahko pogosto izhajal, ga pa nedvomno čakajo tudi povsem novi vidiki dela. V SAB se zavedamo, da bo bodočega varuha zagotovo čakala težka naloga. Letvica je namreč postavljena visoko, a verjamemo, da gospoda Svetino odlikujejo zadostna širina, proaktivnost, znanje in kredibilnost, da mu to ne bo povzročalo težav in da bo postavljene standarde znal doseči. V svoji dosedanji karieri je rešil prenekateri zaplet in prepričani smo, da bo znal to zmožnost preslikati tudi na državno raven. Kot varuh bo moral gospod Svetina pri svojem delu pogosto znati tehtati in iskati ravnovesje ter uravnoteženost. Na eni strani se bo moral zavzemati za posameznika in svojo pozornost posvečati individualnim težavam in posamičnim primerom, na drugi strani pa stremeti k temu, da bi se nepravilnosti in pomanjkljivosti urejale na sistemski ravni in bi tako torej služile množicam. Določeni trenutki bodo od njega zahtevali ogromno količino empatije in sočutnosti, drugi neomajnost in nepopustljivost. Včasih bodo situacije od njega terjale vztrajnost in brezkompromisnost, v drugih bo moral znati zadeve umiriti, prisluhniti argumentom in stališčem nasprotne strani. Ne bo si smel zatiskati oči in ne molčati. Čas za pameten in preudaren premislek si bo vsekakor lahko vzel, nato pa bo moral glasno in neumorno opozarjati na luknje, pomanjkljivosti, slabosti in minuse. Zagotovo bo moral biti premišljen, a bo moral biti na drugi vseskozi visoko odziven, saj je ob kršitvi oziroma zaznavi kršenja človekovih pravic hiter odziv včasih odločilnega pomena. Premišljenost bo izjemno pomembna tudi pri razporejanju nalog. Ogromno jih je namreč, ki kličejo po pozornosti varuha, on pa bo moral preceniti, katere so tiste najbolj pereče in zato zaslužijo prednostno obravnavo. Ob tem pa bo moral imeti tudi mediacijske sposobnosti, saj bo moral velikokrat skušati pomirjati razprtije, spraviti sprte strani in premostiti marsikakšen na prvi pogled nepremostljiv jez. Vemo, da se področje človekovih pravic z napredkom družbe spreminja in razširja. Napredek ne prinaša le pozitivnih stvari in v številnih pogledih razslaja. Medtem ko imamo na eni strani kopičenje bogastva, imamo na drugi strani stigmatizacijo in izključitev socialno šibkejših. Prav tako smo prav zdaj v izjemno občutljivem obdobju, ki ga zaznamujejo migracije. Te s seboj prinašajo nove razsežnosti kršitev osnovnih človekovih pravic. Varuh bo moral v svojem delovanju ves čas držati korak s spremembami in se nanje ustrezno prilagajati. Želimo, da bo država čim bolje izpolnjevala svojo odgovornost, ko gre za ozaveščanje in zaščito človekovih pravic. V Stranki Alenke Bratušek bomo Petra Svetino soglasno podprli.
Hvala, gospod poslanec. Besedo ima gospod Franc Jurša, Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije. Izvolite.
Hvala. Še enkrat vsem prav lep pozdrav. Smo pred odločanjem o imenovanju novega varuha človekovih pravic. Od sprejetja Splošne deklaracije človekovih pravic je minilo že 70 let. Pa vendar se s kršitvami človekovih najosnovnejših pravic srečujemo tudi v 21. stoletju. Vsi vemo, da so človekove pravice in svoboščine univerzalne in večne, vse dokler nam niso kršene. Žal se tudi v Sloveniji spopadamo s kršitvami. Na to je ob skorajšnjem zaključku svojega uspešnega mandata opozorila dosedanja varuhinja človekovih pravic Vlasta Nussdorfer. Ob obeležitvi 70. obletnice je v enem od prispevkov za medije dejala, da se nam različnih pogledov ni treba bati, sovražnosti pa zelo, kajti po njenem mnenju nekatera vprašanja s področja človekovih pravic razdvajajo strokovno, laično in politično javnost. Povedala je, da so ljudje opozarjali na diskriminacijo zaradi svojih osebnih svoboščin, predvsem veroizpovedi, spola, invalidnosti ali pripadnosti manjšinam ali etničnim skupnostim. V Sloveniji potrebujemo varuha, ki se bo s svojim znanjem in izkušnjami boril za človekove pravice in uspešno zastopal Slovenijo na tem področju tudi v mednarodnem okolju. Peter Svetina je po našem mnenju kandidat, ki ima bogate izkušnje z izboljšanjem položaja ranljivih skupin, še posebej z osebami z motnjami v duševnem in telesnem razvoju. Varuh mora imeti visoko čustveno inteligenco z občutkom za človeka in biti pripravljen reševati in delovati na področju spoštovanja človekovih pravic in temeljnih svoboščin. Peter Svetina je zagotovo oseba, ki se ne boji prisluhniti drugačnim mnenjem in rešitvam. Je v prvi vrsti človek, takoj za tem pa strokovnjak, ki ne popušča, ko gre za kršenje človekovih svoboščin. Kot takega smo ocenili v naši poslanski skupini. Pozdravljamo njegovo pripravljenost za proaktivno delovanje, sodelovanje s civilno družbo in drugimi strokovnjaki z različnih področij. Na drugi strani pa pričakujemo, da bo še naprej tako zagrizen v boju proti krivicam, kot se je izkazal že do sedaj. Dosedanji varuhinji človekovih pravic se zahvaljujemo za opravljeno delo. V skladu s tem bomo v Poslanski skupini Desus predlog predsednika republike podprli.
Hvala gospod poslanec. Gospod Zmago Jelinčič Plemeniti v imenu Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Izvolite.
Hvala lepa. Jaz ne bom imel kakšnih patetičnih hvalospevov, tako kot smo jih poslušali do zdaj, ampak bom malo bolj kritičen. Kritičen do instituta varuha človekovih pravic, za katerega se človek dostikrat vpraša, ali sploh je na mestu, kajti v glavnem zagovarja vse druge, razen slovenskih državljanov. Veliko je primerov, ko so slovenski državljani iskali pravico, pomoč, pa je niso dobili. Zato se človek vpraša, ali res varuh človekovih pravic, če že je, potrebuje štiri namestnike in potrebuje 40 zaposlenih v svojem uradu. Dejstvo je, da človekove pravice je treba varovati vsem državljanom. Zdaj pa poslušamo samo, da je treba varovati samo razne take obrobne skupine, marginalne skupine, invalide – a drugi nimamo pravice do varovanja človekovih pravic? Spoštovani kolegi, dajte malo pomisliti, kaj govorite, in nehajte s tako bedasto patetiko, ki ne sodi v ta krog. Jaz mislim, da o izvolitvi tako ali tako ni dvoma, to je jasno. Moram pa povedati, da se nam ta gospod ni predstavil in o njegovih kompetencah lahko samo verjamemo po tistem, kar slišimo. Bomo videli, kako bo delal. Jaz kakšnega posebnega upanja nimam, kajti do zdaj še nobeden varuh človekovih pravic ni varoval človekovih pravic običajnih slovenskih državljanov. Pojdite malo po terenu, pojdite malo pogledat na Koroško, pojdite na Štajersko, pojdite na Primorsko, v Brkine, pojdite pogledat kakšno pomoč so dobili ti ljudje od varuha človekovih pravic. Nobene. Imamo pa celo vrsto, kakšne pravice imajo ti, oni, tretji, deseti. Hecna je ta zadeva. In če mislite, da je podoba demokratične države na tem, ali ima varuha človekovih pravic ali ga nima, se motite. Ta pozicija mora biti nekaj drugega. Mora biti tisto, kar do zdaj še noben varuh človekovih pravic ni bil. Bomo videli, kako bo delal, kako bo deloval in tudi v naši poslanski skupini ga bomo podprli. Enostavno zato, ker sem tako obljubil predsedniku države gospodu Pahorju. Obljube je treba držati in mi v naši poslanski skupini jih držimo, tako kot le redko kdo tukaj notri.
Hvala, gospod poslanec, za vaše stališče. Gospod Felice Žiža, v imenu Poslanske skupine italijanske in madžarske narodne skupnosti. Izvolite.
Gospod predsednik Državnega zbora, hvala za besedo. Spoštovani poslanci in poslanke, spoštovana generalna sekretarka!Egregio presidente della Camera di Stato, egregi deputati, egregia segretaria generale! Tisztet Hölgyeim és Uraim! Spoštovane dame in gospodje! Poslanska skupina italijanske in madžarske narodne skupnosti bo podprla predlog predsednika Republike Boruta Pahorja za kandidata varuha človekovih pravic gospoda Petra Svetino. Prepričani smo, da njegove izkušnje na takšnem področju, ki mu daje določene pristojnosti in znanja, so garancija za učinkovito, kakovostno in dobro delo. Jaz bi na kratko povedal, kaj pričakujemo tudi z naše strani in s te strani bi se malo povezal na to, kar je opravila z velikim delom v prejšnjem mandatu sedanja še varuhinja človekovih pravic, gospa Vlasta Nussdorfer. V bistvu je bila zelo učinkovita glede samega nadzora, dela na terenu, glede položaja, samih posebnih pravic narodnih skupnosti, ki predstavljajo, kot se je danes večkrat povedalo, kljub temu da se absolutno strinjam z gospodom Jelinčičem, da marsikdo med državljani Republike Slovenije, tudi če ne spada v ranljive skupine, mora biti ščiten s strani ne samo varuha človekovih pravic, ampak marsikoga. Avtonomne narodne skupnosti predstavljajo ranljivo skupino, torej imajo velike težave glede uresničevanja svojih pravic v praksi. V zadnjih letih je bil nadzor realen, učinkovit, sistemski, se je naredilo nekaj konkretnih korakov naprej. Tudi glede same uporabe jezikov narodnih skupnosti, torej italijanščine, madžarščine na območjih, kjer živita narodni skupnosti, se je naredil kakšen konkreten korak naprej. Tudi uresničevanje ustavnopravnih aktov se je izboljšalo. Opozarjala je s svojo ekipo, kako je v bistvu dostikrat neučinkovito delo javnih uslužbencev in funkcionarjev glede same rabe in kompetence na nivoju rabe jezika narodnih skupnosti. Dostikrat so odsotni dvojezični obrazci in tudi določeni postopki, ki bi morali teči po zahtevi pripadnikov narodne skupnosti. Žal ne potekajo tako, kot bi bilo treba. Čas pridobivanja določenih dokumentov je zelo dolg. Kot primer, v zadnjih mesecih sem v okviru svoje pisarne na terenu dobil dve signalizaciji. Ena je bila, ko je en naš pripadnik vztrajal, da hoče odlok oziroma dokument v svojem maternem jeziku, mu je bilo rečeno, če se bo zadovoljil s slovenskim jezikom, bo dobil dokument v 24 do 48 urah, če ne, bo postopek trajal dolgo. Seveda je rabil prevajalca in postopek je trajal dva meseca. Še en primer. Pred kratkim je prišel k meni gospod in mi je povedal za podoben primer, ponovno upravna enota in ponovno čakajo prevajalca že cel mesec. Tako je uresničevanje posebnih pravic avtohtonih skupnosti tukaj zelo vprašljivo, ampak nekaj korakov naprej je bilo strojenih. Vlasti Nussdorfer bi se zahvalil. In tukaj bomo zelo aktivno z naslednjim varuhom človekovih pravic glede sistemske katalogacije kulturne dediščine obeh narodnih skupnosti. Sedanji varuh je prepoznal tradicionalno pridelavo morske soli [[…]]
Gospod poslanec, prekoračili ste čas.
[[…]]in tukaj bomo tudi nadaljevali. Jaz bi še dokončal in bom rekel, da poslanska skupina obeh narodnih skupnosti, torej jaz in poslanec Ferenc Horvath bova podprla predlog imenovanja in bova glasovala za izvolitev Petra Svetine za novega varuha človekovih pravic. Hvala.
Gospa Eva Irgl v imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Izvolite.
Najlepša hvala za besedo. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Po šestih letih imamo ponovno v Državnem zboru odločanje o tem, kdo bo novi varuh človekovih pravic. Kot so že pred mano povedali, sedanji varuhinji človekovih pravic gospe Vlasti Nussdorfer v februarju namreč poteče mandat in je zato predsednik države v Državni zbor posredoval ime kandidata, za katerega je po predhodnih pogovorih, ki jih je imel tako z vodji poslanskih skupin kot tudi s samimi kandidati, ki so se prijavili na razpis za novega varuha, ocenil oziroma verjame, da bo dobil potrebno podporo. Varuh človekovih pravic je tisti, ki je prvi poklican, da varuje človekove pravice in da varuje temeljne svoboščine, predvsem pa da ščiti državljanke in državljane v razmerju do državnih organov, organov lokalne samouprave in nosilcev javnih pooblastil. To so osnovne naloge varuha človekovih pravic. Seveda pa mora biti oseba na takšnem položaju, ki je izjemnega pomena, še veliko več. Varuh človekovih pravic mora biti oseba, ki zaznava in začuti krivice, ki se dogajajo v družbi, in mora to tudi javno potem povedati in se tudi korektno do teh kršitev opredeliti. Oseba na takšnem položaju mora biti oseba, ki ima visoka etična načela. Mora biti politično neobremenjena. Zakaj to govorim? Zlasti zaradi tega ker dosedanji varuhi niso vedno ravnali tako. Velikokrat so mnogi izmed njih, žal, ravnali politično pristransko ali pa politično oportuno ali pa po diktatu nekega javnega mnenja, namesto da bi delovali v korist državljank in državljanov in v zaščito človekovih pravic. Varuh človekovih pravic mora ravnati tudi samoiniciativno. Na to sem osebno tudi kot predsednica Komisije za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti vedno znova opozarjala in na to bom opozarjala tudi v nadaljevanju, če temu ne bo tako. Vsi, ki dobro poznate zakon o varuhu človekovih pravic, veste, da je znotraj tega zakona člen, ki določa, da lahko varuh samoiniciativno poda predlog, ko so bile neke kršitve človekovih pravic storjene, in ne samo na predlog. Tega žal pri dosedanjih varuhih ni bilo v takšni meri, da bi lahko rekli, da so svoje delo dobro opravili. Jaz sem se osebno še z dvema kolegoma iz poslanske skupine pa tudi v poslanski skupini smo se pogovarjali s kandidati za varuha, ki so si želeli to postati oziroma so si želeli preizkusiti v tej vlogi, tudi z gospodom Svetino, in spraševali smo jih prav o tej samoiniciativnosti. Vsi po vrsti so odgovarjali, da bodo bolj samoiniciativni pri svojem delu, da bodo dejansko povzdignili glas, ko bodo kršene človekove pravice. V Slovenski demokratski stranki in tudi osebno kot predsednica komisije, glede na to, da bom največ časa imela to priložnost, da sodelujem z varuhom, bomo skrbno spremljali, ali bodo tovrstne obljube novega varuha, kdorkoli že bo, dejansko uresničene. Seveda je treba tukaj povedati, da je težko v naprej vedeti, kako se bo nekdo odrezal na položaju varuha človekovih pravic. Lahko pa pogledamo, kakšne je bilo recimo dosedanje delo varuhov človekovih pravic. Jaz osebno pa tudi v Slovenski demokratski stranki obžalujemo, da z dosedanjimi varuhi človekovih pravic nismo dosegli nekaterih ključnih vsebin na področju varovanja in spoštovanja človekovih pravic, ki pa so izjemnega pomena za narod in predstavljajo pravzaprav njegovo bistvo in bit. Zaradi nereagiranja varuhov človekovih pravic smo zamudili veliko priložnosti, ki bi jih morali postaviti na svoje mesto že zdavnaj. Zlasti ko govorimo o odnosu do polpretekle zgodovine, ko govorimo o nekaterih ranljivih skupinah, ne nazadnje tudi ko govorimo o pravosodnem sistemu. Vsekakor pa novemu varuhu, če bo danes prejel potrebno podporo, želimo, da bi imel posluha za človeka, da bi dejansko imel posluh za posameznika, za skupine, kjer so kršene človekove pravice, da bi jasno javno povedal, da je prišlo do kršitev in ne bo ob tem molčal. Hvala.
Hvala, gospa poslanka. Gospa Nina Maurovič, v imenu Poslanske skupine LMŠ. Izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovane in spoštovani! Institucija ombudsmana oziroma varuha človekovih pravic je bila prvič ustanovljena že leta 1809 na Švedskem. Beseda ombudsman v prevodu pomeni predstavnik za pravičnost in težko bi bolje povzeli poslanstvo in delo varuha človekovih pravic. Ta namreč raziskuje in sodeluje pri razrešitvi stanja povsod, kjer so kršene človekove pravice. O tem, kako zavarovati svoje pravice, seznanja javnost, deluje pa na področjih ustavnih pravic, osebne svobode, socialne varnosti, delovnopravnih zadev, sodnih postopkov, upravnih zadev, varstva otrokovih pravic in še bi lahko naštevali. Preiskuje nezakonito ali nepravilno delo državnih organov, le-tem pa tudi posreduje predloge, mnenja, kritike, priporočila, pobude za spremembe zakonov in drugih aktov in izpostavlja svoja stališča z vidika varstva človekovih pravic. Človekove pravice in temeljne svoboščine imajo v Republiki Sloveniji in njeni ustavi poglavitno mesto. Njihovo pravno varstvo je odraz družbenopolitičnega stanja v državi in stopnje uveljavitve demokracije ter načela pravne države. Mirno bi lahko trdili, da je drugo poglavje Ustave Republike Slovenije, ki ureja človekove pravice in temeljne svoboščine, poleg prvega, ki Slovenijo opredeljuje kot demokratično in pravno državo, najpomembnejše poglavje Ustave. Če do kršitev človekovih pravic in temeljnih svoboščin pride, je država dolžna ukrepati in pri tem s svojim zaznavanjem nepravilnosti in krivic ter opozarjanjem nanje odločilno lahko pomaga prav varuh človekovih pravic. Varuh človekovih pravic je v Sloveniji uradno prvič nastopil svojo funkcijo 1. januarja 1995 in danes smo lahko ponosni, da bomo izvolili svojega petega predstavnika za pravičnost. Gospod Peter Svetina je specialni pedagog in socialni podjetnik, ki je večino svoje poklicne poti namenil usposabljanju in zaposlovanju težje zaposljivih oseb. Poseben poudarek namenja prilagajanju delovnih mest in usposabljanju invalidnih oseb ter mentorstvu socialnih podjetnikov, ki se odločajo za delo na področju zaposlovanja ljudi iz različnih ranljivih skupin, saj verjame, da je vsak človek sposoben delati po svojih zmožnostih. Skozi poklicno in življenjsko pot se je nenehno srečeval z vprašanji pravic ranljivih skupin, njihovih družin in lokalnega okolja, zato se je intenzivno vključeval v številne nevladne organizacije in s pobudami in sodelovanjem pomembno prispeval pri oblikovanju pozitivne zakonodaje. Izkušnje ima z delom in vodenjem organizacij tako doma kot tudi v tujini. Je izrazit praktik, ki v svojem delovanju upošteva multidisciplinaren in povezovalen pristop. Predvsem ga odlikuje občutek za sočloveka in zato je pripravljen poslušati in slišati. Njegovo dosedanje delo in stališča, ki jih izraža jasno, ga razlikujejo od ostalih kandidatov. Pravi, da se je za človekove pravice pripravljen resno boriti in da je do oblasti lahko tudi zoprn. In tako je tudi prav, saj je varuh človekovih pravic steber, branik in svetilnik čuteče, čuječne in tolerantne sodobne družbe, ki pa žal prepogosto skrene s poti zdrave pameti in sočutja in pozablja na tiste, ki niso zmožno tempa, tekmovalnosti in neusmiljenosti današnjega časa. Prav zato in tudi zato bomo gospoda Petra Svetino v Poslanski skupini Liste Marjana Šarca podprli.
Hvala, gospa poslanka. S tem smo končali predstavitve stališč poslanskih skupin. Imamo tri prijavljene razprave. Prvi ima besedo mag. Matej Tonin, pripravi pa se gospod Jožef Horvat. Izvolite.
Dober večer! Drage poslanke in poslanci! Seveda je institut varuha človekovih pravic izjemno pomemben, tudi zato je večina, ki je potrebna, da ga izvolimo, precej velika, kar je dobro, ker pomeni, da mora biti zagotovljeno neke vrste soglasje tako koalicije kot tudi opozicije. Ko sem poslušal Petro Svetino, me je ena stvar pri njem zelo navduševala, in to je, da za razliko morda od kakšnih preteklih varuhov človekovih pravic se bo tega dela lotil nekoliko manj pravniško in z nekoliko več čustvi, kar je tudi tisto ključno, kar se od varuha človekovih pravic pričakuje. Varuh posreduje, ko po navadi odpovedo vsi pravni inštrumenti, ko se ljudem dogajajo takšne in drugačne krivice in zato je nujno, da se tak varuh zna tudi vživeti v zgodbe posameznikov, da zna pokazati čustva in na takšen način posameznikom pomagati. Ne nazadnje Petra Svetino poznam kot izjemno praktičnega človeka, ki deluje in govori iz prakse. Tudi zato sem pomirjen, da bo varuh človekovih pravic postal tudi Peter Svetina, ker to ne bo še eden od pravnikov, ki mu morda to predstavlja neke vrste vrh njegove pravniške in uradniške kariere, ampak ker bo varuh končno postal nekdo, ki se dnevno vsak dan, dan za dnem ukvarja z ljudmi, ki imajo različne hendikepe. Tako da verjamem, da Slovenija dobiva dobrega varuha, seveda je pa še veliko pred njim. In vse to, kar smo danes govorili, bo moral tudi v praksi pokazati. Moj glas ima.
Hvala, gospod poslanec. Besedo imate gospod Jožef Horvat, pripravite se gospa Iva Dimic.
Hvala lepa, gospod predsednik.Drage kolegice in kolegi! Človekove pravice. Včasih s takšno lahkoto izrečena besedna zveza, včasih niti ne vemo, kaj pravzaprav to pomeni. Ampak želim nas spomniti na čas nastanka naše države. Mi smo neko bivšo totalitarno državo zapustili tudi iz razloga, ker je to bila država, kjer so bile kršene človekove pravice, torej niso bile spoštovane človekove pravice. V Temeljno ustavno listino o samostojnosti in neodvisnosti Republike Slovenije smo 25. junija 1991 zapisali v 3. poglavju: »Republika Slovenija zagotavlja varstvo človekovih pravic in temeljnih svoboščin vsem osebam na ozemlju Republike Slovenije, ne glede na njihovo narodno pripadnost brez sleherne diskriminacije, skladno z Ustavo Republike Slovenije in z veljavnimi mednarodnimi pogodbami.« Kmalu potem ko so bili znani kandidati za varuha človekovih pravic, smo na naših organih sprejeli odločitev, da podpremo gospoda Petra Svetino za varuha človekovih pravic. To sem potem tudi že na preliminarnih pogovorih pojasnil predsedniku Republike Slovenije. Kateri so ključni razlogi za našo podporo gospodu Petru Svetini, sem pravzaprav že povedal na Mandatno-volilni komisiji, pa dovolite, da povzamem še enkrat. Ja, odlikuje ga čustvena inteligenca. Čustvena inteligenca. Pri njem smo odkrili vseh 5 glavnih komponent čustvene inteligence: samozavedanje, samoobvladovanje, notranja motivacija, empatija in socialne veščine. Petra Svetino bomo podprli za varuha človekovih pravic, ker je oseba z integriteto, z izrazitim občutkom za sočloveka in je pripravljen trdo delati in sodelovati. Poleg veliko praktičnih in življenjskih izkušenj s področja dela z ranljivimi ciljnimi skupinami je odprt za pobude in predloge vseh skupin prebivalcev. Pri svojih stališčih je trden, neomajen, vendar je pripravljen sprejeti argumente, ki ga prepričajo. Na svoji poti se je pripravljen spopasti tudi z največjimi ovirami, če so v korist človeka in ljudem zagotavljajo osnovne pravice. Še veliko pozitivnih lastnosti gospoda Petra Svetine bi lahko naštel. Naši soglasni podpori dodajam iskreno željo, najprej njemu za uspešno delo, vsem, prav vsem državljankam in državljanom pa, da bi v gospodu Petru Svetini videli, še bolje pa začutili resničnega varuha človekovih pravic v smislu Temeljne ustavne listine. Hvala lepa.
Hvala, gospod poslanec. Gospa Iva Dimic, izvolite.
Hvala lepa. Spoštovane kolegice in kolegi! Drugič mi je dano, da sem lahko prisotna ob imenovanju človeka na funkcijo varuha človekovih pravic. Sama jemljem to kot neko tako posebno priložnost oziroma tudi odgovornost, da povem, kako sem sama že v preteklosti videla delovanje tega varuha človekovih pravic. Vsekakor je treba, da ima občutek za ljudi. Pomembno pa je tudi, da kaj naredi, da ne molči. Pomembno je to, da je aktiven, da si želi sprememb na boljše. Lahko rečem, da vsakoletno poročilo, ki smo ga prejeli, je bilo zelo kvalitetno pripravljeno, vendar, žal, lahko rečem, z večinoma enimi in istimi težavami, ki so pestile ljudi. Tiste verjetno, ki so izgubili upanje na kakršnikoli drugi državni instanci, da bi iskali pravico zase, so se obrnili na varuha. Želim si, da bi varuh ne nazadnje tudi pregledal pretekla poročila in videl, kje so največji pereči problemi v Sloveniji, da bi ne nazadnje imel to moč, da bi mu jo vsi mi dali in tudi ministrstva, vsi organi, da bi lahko vplival, da bi se nekatera zakonodaja v Sloveniji vseeno hitreje spreminjala v dobrobit ljudi. Hiter odziv je zagotovo zelo pomemben. Poleg vseh naštetih karakteristik, ki jih ima bodoči varuh, se mi zdi, da je pomembno, in seveda si želim, da bi bil varuh vseh najšibkejših, vseh mogoče drugače mislečih, vseh verujočih ali neverujočih, vseh, ki dejansko želimo in spoštujemo življenje. Hvala.
Gospa poslanka, vaša razprava je bila zadnja. S tem zaključujem razpravo. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa o izvolitvi gospoda Petra Svetine za Varuha človekovih pravic za dobo šestih let. Pred glasovanjem vas želim opozoriti, da bo v skladu z 12. členom Zakona o varuhu človekovih pravic predlagani kandidat za varuha človekovih pravic izvoljen, če bo zanj glasovala dvotretjinska večina vseh poslank in poslancev, torej 60 ali več. Prehajamo na glasovanje. Glasujemo. Navzočih je 89 poslank in poslancev, za je glasovalo 89, proti nihče. [[Za je glasovalo 89.]] [[Proti nihče.]] / aplavz/ Spoštovane gospe, spoštovani gospodje, ugotavljam, da je sklep sprejet in da je Državni zbor za varuha človekovih pravic izvolil gospoda Petra Svetino. Prosim gospoda Petra Svetino, da priseže pred državnim zborom.
Prisegam, da bom opravljal svojo nalogo na podlagi ustave in zakona, da bom varoval človekove pravice in temeljne svoboščine, da bom opravljal svoje delo vestno in nepristransko ter pri tem spoštoval načela pravičnosti in dobrega upravljanja.
Prosim varuha, da nagovori Državni zbor. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani gospod predsednik, spoštovane poslanke in poslanci! Iskrena hvala za vašo podporo, ki mi pomeni popotnico, ki, ne bom rekel, da jo jemljem kot breme, ampak spodbudo, da bom šel po tej poti, po kateri sem hodil in da bom na razpolago vsem ljudem in da se bom zavzemal za pravičnost za vse. Iskrena hvala. / aplavz/
Hvala za vaše besede. Gospodu Svetini čestitam in mu želim uspešno delo. Prehajamo na obravnavo Predloga za imenovanje podpredsednika Vrhovne sodišča republike Slovenije. Ministrica za pravosodje gospa Andreja Katič, je na podlagi enajstega odstavka 62.b člena v povezavi s prvim odstavkom 62.a člena Zakona o sodiščih Državnemu zboru predlagala, da za podpredsednika Vrhovnega sodišča Republike Slovenije za dobo šestih let imenuje dr. Miodraga Đorđevića vrhovnega sodnika svetnika na Vrhovnem sodišču Republike Slovenije. Za dopolnilno obrazložitev predloga dajem besedo ministrici za pravosodje gospe Andreji Katič. Izvolite.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovani poslanke in poslanci! Na v Uradnem listu Republike Slovenije objavljen javni poziv 1. decembra 2017 sodnikom k vložitvi kandidatur za prosto mesto podpredsednika Vrhovnega sodišča Republike Slovenije se je kot edini kandidat prijavil vrhovni sodnik svetnik dr. Miodrag Đorđević. Občna seja Vrhovnega sodišča je dne 22. januarja 2018 podprla njegovo kandidaturo. Sodni svet je prijavo obravnaval 25. januarja 2018 in sprejel odločitev, da njegovo kandidaturo podpira. Takratni minister za pravosodje je tako 2. marca 2018 Državnemu zboru podal predlog, ki ni bil obravnavan. Zaradi parlamentarnih volitev v lanskem letu se je tako postopek v Državnem zboru končal. Sama sem najprej ponovno pozvala tako Vrhovno sodišče kot Sodni svet, da podata svoje mnenje. Oba vztrajata pri mnenjih, ki sta jih že podala, da kandidaturo podpirajo. Tako sem v luči obeh mnenj, Vrhovnega sodišča ter Sodnega sveta, dne 10. decembra 2018 predlagala Državnemu zboru, da ga imenuje za podpredsednika Vrhovnega sodišča. Naj na kratko predstavim njegovo karierno pot in odgovorim na dileme, ki so se izpostavljale na seji Odbora za pravosodje. Dr. Đorđević je leta 1980 zaključil Pravno fakulteto v Ljubljani. Kot štipendist Fulbrightovega sklada se je izpopolnjeval s področja ameriškega stečajnega prava. Leta 2003 je zaključil podiplomski študij s področja gospodarskega prava. Doktorsko disertacijo je uspešno zagovarjal leta 2004. Svojo kariero je v celoti posvetil sodstvu. Sodniško službo opravlja že od leta 1985 na gospodarskem oddelku takratnega Temeljnega sodišča v Ljubljani, od 1992 do 2003 na Višjem sodišču v Ljubljani, od leta 2003 dalje pa na Vrhovnem sodišču Republike Slovenije, kjer sodi na gospodarskem oddelku. Delovanje in ustroj sodstva kot celote pa tudi Vrhovnega sodišča samega je zatorej spoznal temeljito. Od leta 2010 do 2015 je bil na seznamu namestnikov izvoljenega sodnika za odločanje o posameznih zadevah na Evropskem sodišču za človekove pravice. Od leta 2015 je tudi predstavnik Republike Slovenije za izobraževanje pravnih strokovnjakov o varstvu človekovih pravic. Objavlja dela v strokovnih in znanstvenih revijah. Ob tem je tudi član številnih društev in strokovnih združenj tako doma kot v tujini. V obdobju 2011–2015 je bil poročevalec Republike Slovenije o odločbah o uporabi Uredbe Sveta Evrope o postopkih v primeru insolventnosti. Od leta 2007 je predstavnik Republike Slovenije Uncitral na zasedanjih delovne skupine za insolvenčno pravo. Je član različnih mednarodnih delovnih skupin. V letih 2016 in 2017 je kot ekspert za insolvenčno pravo delal na projektu Evropske unije v Republiki Makedoniji. Pred začetkom dela je pridobil mnenje predsednika Vrhovnega sodišča in soglasje Sodnega sveta. Sodni svet je sprejel odločitev o mirovanju njegove sodniške funkcije. V letu 2016 mu je mirovala 7 in v 2017 6 mesecev. O tem je bil s strani mojega predhodnika tudi podan odgovor na poslansko vprašanje. Minister za pravosodje v zvezi s tem nima nobenih pristojnosti. Glede očitkov, ki so se pojavljali v javnosti v zadevi Pro Plus. Kandidat ni bil član senata in torej ni sodeloval pri sprejemu sodne odločbe, zoper katero je Evropsko sodišče za človekove pravice ugotovilo kršitev, bil pa je poročevalec v končni sodni odločbi, s katero je sodišče zavrnilo tožbo Pro Plusa zoper odločbo Agencije za varstvo konkurence in v zvezi s tem ESČP zadeve niti ni sprejelo v obravnavo. Poudarila bi, da iz mnenja Sodnega sveta o kandidaturi dr. Đorđevića ni razbrati nobenih zadržkov glede njegovega preteklega dela. Sodni svet je, kot izhaja iz njegovega mnenja, pri presoji o primernosti kandidata upošteval njegove strokovne, organizacijske ter druge reference. Ugotovil je, da ima dovolj vsakovrstnih izkušenj, ki so pomembne pri vodenju najvišjega sodišča v državi, in da ogled, ki ga je dosegel s svojim delom, dodatno utrjuje mnenje Sodnega sveta, da bo uspešno opravljal naloge podpredsednika Vrhovnega sodišča. Hvala.
Hvala, gospa ministrica, za predstavitev. Matično delovno delo je Mandatno-volilna komisija. Besedo predajam gospodu Ivanu Hršku. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik. Spoštovana ministrica, spoštovani kolegice in kolegi! Mandatno-volilna komisija je na 6. seji 24. januarja 2019 kot matično delovno telo obravnavala Predlog za imenovanje podpredsednika Vrhovnega sodišča Republike Slovenije, ki ga je Državnemu zboru 17. decembra 2018 posredovala ministrica za pravosodje. V skladu z enajstim odstavkom 62.b člena v povezavi s prvim odstavkom 62.a člena Zakona o sodiščih podpredsednika Vrhovnega sodišča imenuje Državni zbor na predlog ministra, pristojnega za pravosodje, po predhodnem mnenju Sodnega sveta in občne seje Vrhovnega sodišča za dobo 6 let, z možnostjo ponovnega imenovanja. Na navedeni podlagi ministrica za pravosodje po predhodni pridobitvi obeh mnenj Državnemu zboru predlaga, da za podpredsednika Vrhovnega sodišča imenuje dr. Miodraga Đorđevića, vrhovnega sodnika svetnika na Vrhovnem sodišču Republike Slovenije. Po predlogu ministrice za pravosodje je priložen življenjepis kandidata z opisom strokovne dejavnosti, mnenji Sodnega sveta in občne seje Vrhovnega sodišča, dopisa Sodnega sveta in Vrhovnega sodišča ter poziv Sodnega sveta in kandidatova prijava za razpis. Seje Mandatno-volilne komisije se je udeležila gospa Andreja Katič, ministrica za pravosodje, ki je uvodoma predstavila postopek izbora kandidata ter razloge in kriterije, na podlagi katerih predlaga Državnemu zboru kandidata v imenovanje. V razpravi so članice in člani komisije iz vrst Poslanske skupine SDS povedali, da kandidata za podpredsednika Vrhovnega sodišča ne bodo podprli, ter med razlogi navedli predvsem njegovo ravnanje v preteklosti. Ministrici za pravosodje so postavili nekaj konkretnih vprašanj o tem, ali je kandidat z navedenimi ravnanji v preteklosti kršil zakon. Ministrica na zastavljena vprašanja ni podala konkretnih odgovorov, je pa poudarila, da sta kandidata za podpredsednika Vrhovnega sodišča podprla tako Sodni svet kot občna seja Vrhovnega sodišča. Zato je Poslanska skupina SDS podala proceduralni predlog, da komisija obravnavo zadeve prekine ter pozove predlagatelja, da poda pisna pojasnila na vprašanja, izpostavljena v razpravi, vendar predlog ni bil sprejet. Po opravljeni razpravi je Mandatno-volilna komisija sprejela sklep, s katerim predlaga Državnemu zboru, da za podpredsednica Vrhovnega sodišča Republike Slovenije za dobo šestih let imenuje dr. Miodraga Đorđevića, vrhovnega sodnika svetnika na Vrhovnem sodišču Republike Slovenije.
Hvala, gospod predsednik. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Prvi imate besedo gospod Jožef Horvat v imenu Poslanske skupine Nova Slovenija – krščanski demokrati. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik Državnega zbora. Gospa ministrica, kolegice in kolegi! Da bom zelo jasen, Poslanska skupina Nove Slovenije gospoda dr. Miodraga Đorđevića ne bo podprla za podpredsednika Vrhovnega sodišča. Tisti, kdor je spremljal sejo Mandatno-volilne komisije, bo razumel. Povsem normalno je, da opozicija verjetno vseh informacij, potrebnih za odločanje, nima. In mi jih glede gospoda Đorđevića nismo imeli. Zato smo spraševali, veliko spraševali, pa nismo dobili odgovorov. Informacije smo zbirali v raznih medijih. Morda niso relevantne, morda so. Ampak tudi njegovi stanovski kolegi, sodniki, so kdaj tudi s prstom pokazali na kandidata Miodraga Đorđevića, kar seveda ni olikano, če s prstom kdo kaže. Ampak to nam je dalo misliti in zato smo spraševali. Zanimivo je, da nihče od koalicije gospoda kandidata ni branil. Niti eden od članov Mandatno-volilne komisije. Tudi gospa ministrica je pravzaprav dala zelo jasno vedeti, da poslanci moramo odločiti in da naj odločimo. Povsem normalno je, nimamo nekega zakonskega ali poslovniškega okvira, da bi s tem postopkom, s to kandidaturo kar prenehali in jo zaključili. Zaključi se tukaj, danes z odločitvijo. In poslanci bomo res odločili. Mi bomo glasovali proti. Hvala lepa.
Hvala, gospod poslanec. Gospod Zmago Jelinčič Plemeniti, v imenu Poslanske skupine SNS. Izvolite.
Glede na moje pogovore z raznimi sodniki, tožilci, odvetniki, lahko povem, da o gospodu Đorđeviću nimajo lepih besed. Niti kot strokovnjaka niti kot človeka ga ne cenijo. Ampak jaz se v to ne bom spuščal. Jaz bom šel na svojo osebno izkušnjo, ko mi je gospod Đorđević na šoli, ko sem posredoval zaradi otrok, mi je pred vsemi grozil, »se bova že videla na sodišču, ti pravičnik, mi boš že še prišel v roke«. Mislim, da je takšen človek težko na tako visokem položaju, kajti takrat je pokazal, da ne zna presoditi položaja, ne zna trezno razmišljati, ne zna razmišljati mirno, s trezno glavo, bi rekel, ampak izbruhne v ene take čudne, čudne, ne bom rekel kakšne variante, kajti te variante po mojem mnenju sodijo že v kakšne medicinske knjige. V Poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke tega gospoda ne bomo podprli. Ne bomo ga podprli tudi zaradi tega, ker ne želimo, da bi krnil ugled sodne veje oblasti in tudi tožilske veje oblasti. Konec koncev ta oblast nima kakšne velike teže in ne uživa spoštovanja med ljudmi, kar je logično. Če bi bil ta gospod izvoljen, bo to spoštovanje padlo še precej nižje. V Slovenski nacionalni strani ga ne bomo podprli.
Hvala, gospod poslanec. Gospa Anja Bah Žibert, besedo imate v imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Izvolite.
Kolegice in kolegi! V Slovenski demokratski stranki bomo glasovali proti imenovanju Miodraga Đorđevića za podpredsednika Vrhovnega sodišča. Ker govorimo o funkciji v državi, ki zahteva ničelno toleranco, ko gre za vprašanje neodvisnosti, nepristranskosti, transparentnosti, integritete in ugleda sodstva, je nujno, da našo odločitev tudi utemeljim. Še toliko bolj, ker pove, da ga ne boste našli v življenjepisu oziroma predstavitvi kandidata. Miodrag Đorđević je leta 2009 v času Pahorjeve vlade kandidiral za predsednika Vrhovnega sodišča. Takrat njegove kandidature niso podprli vrhovni sodniki, Sodni svet, proti je bilo tudi Ministrstvo za pravosodje ter koalicija, v kateri sta bili SD in Desus. Na Ministrstvu za pravosodje so glede njegove kandidature izjavili: »V javnem interesu je, da tako vrhunsko funkcijo, tako ugledno funkcijo opravlja nekdo, ki je povsem nepristranski in z najvišjimi moralnimi kakovostmi in sposobnostmi opravljanja nalog vodstvenega mesta.« Koalicija, sprašujem vas, kaj je danes drugače? Mar te lastnosti niso več pomembne, potrebne, zaželene? Nespodobno ambiciozni Miodrag Đorđević se je leta 2015 želel povzpeti med sodnike Evropskega sodišča za človekove pravice. Njegova kandidatura se je ustavila že pri predsedniku države Pahorju, ki ga ni predlagal v izvolitev Državnemu zboru. Đorđević, ki očitno ni pričakoval takšnega razpleta, je Pahorju očital, da je kršil zakon in se samovoljno postavil nad zakon. V zadnji aferi, ki je pred kratkim pretresla slovensko sodstvo ter strokovno in širšo javnost, se ime Miodrag Đorđević pojavi znova. Gre za zadevo Pro Plus, ki se je znašla pred Evropskim sodiščem za človekove pravice, ki je zavrnilo sodbo Đorđevića. Pravni strokovnjak dr. Avbelj je ob tej zadevi na seji Odbora za pravosodje povedal, da je razlaga, ki jo je podalo ESČP, del njihove ustavljene sodne prakse, ki bi jo moralo Vrhovno sodišče poznati. Prav tako bi morali na Vrhovnem sodišču vedeti, da ESČP sodi po konvenciji, ki določa minimalne standarde, ki jih mora država spoštovati. A zgodba tukaj še ni končana. Po tej izgubljeni sodbi se je prvič v zgodovini Vrhovnega sodišča zgodilo, da se je le-to izreklo in tudi zapisalo na svoji spletni strani, da spoštuje samo tiste odločbe, ki se jim zdijo prepričljive. Po burnih odzivih praktično celotne akademske pravne stroke je bil sporni zapis sicer odstranjen, odgovornost pa še danes ni znana oziroma razkrita. Tudi ministrica Katičeva na zadnji seji Mandatno-volilne komisije odgovora ni želela podati. Pri iskanju odgovornosti oseb za nastali škandal, se lahko zanašamo zgolj na domneve, če ravno težko spregledamo, da je bil ravno Đorđević tisti sodnik, čigar sodba je pred Evropskim sodiščem za človekove pravice padla, njegova partnerica pa danes vodi Službo za odnose z javnostjo, ki med drugim skrbi ravno za to spletno stran. Sodnik Đorđević, veste, je tisti sodnik, ki je dosegel mirovanje svoje sodniške funkcije, in to v času, ko se je Slovenija soočala z velikimi sodnimi zaostanki in je opravljal službo v Makedoniji, čeprav je Zakon o sodniški službi jasen in določa, da sodniška funkcija miruje le, če je sodnik napoten na mednarodno civilno misijo. Da je šlo za izjemno problematično zadevo, kaže tudi odziv takratnega predsednika Sodnega sveta, ki je dejal, da se zakona ne sme kršiti in bi morali sodniku Đorđeviću to delo prepovedati. Tudi na to naše vprašanje ministrica Katičeva ni odgovorila. V luči odstopa ministra za kulturo in predvsem razlogih zanj je treba izpostaviti, da pa je Đorđević širši javnosti predvsem poznan po nedopustnih pritiskih in grožnjah, ko gre za njegove zasebne interese. Na koncu, spoštovani, koalicija, ki nameravate danes kandidata podpreti, vas sprašujem, kaj vse morajo biti še lastnosti in dejanja vaših izbrancev, da bi jim vendarle odrekli podporo.
Spoštovana poslanka, čas se vam je iztekel.
Res ne zmorete storiti ničesar, kar nima podpisa globoke države? Hvala lepa.
Hvala za vaše stališče. S tem, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, zaključujem razpravo. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa, s katerim se za podpredsednika Vrhovnega sodišča Republike Slovenije za dobo šestih let imenuje dr. Miodrag Đorđević, vrhovni sodnik svetnik na Vrhovnem sodišču Republike Slovenije. A želi še kdo besedo? V imenu poslanske skupine. Izvolite, gospa Maša Kociper.
Spoštovane poslanke in poslanci! Večkrat v tem zboru opozarjam na nedopustno diskreditiranje ljudi, ki se prijavljajo na pomembne funkcije v državi. S tem zadnjim izvajanjem smo bili priča prav enemu od takšnih diskreditacij. V državi Republiki Sloveniji, kot sem danes že prebrala, je v 3. členu Ustave zapisano, da je zakonodajna oblast ločena od sodne in izvršilne. Sodnika Đorđevića osebno ne poznam prav dobro. Zame je pri tem odločanju ključno, da sta ga podprla tako Sodni svet kot tudi Vrhovno sodišče. V prvem delu navedb gospe Bah Žibert sem lahko zaznala, da je ta oseba zelo ambiciozna. [[oglašanje iz dvorane]] Zelo ambiciozna. To je očitno hud greh. Med drugim si je drznil večkrat kandidirati in celo opravljati službo, za katero je dobil dovoljenje v drugi državi.
Spoštovana poslanka, replike niso dovoljene, ampak samo obrazložitev glasu.
Saj je obrazložitev. Obrazložitev, zakaj bomo v Stranki Alenke Bratušek podprli tega kandidata.
Prosim, brez replik.
Mislim, da o tem govorimo.
Prosim, brez replik. Izvolite.
Predvsem me je pa zmotil drugi del te obravnave, ki je bil pa laž. [[oglašanje iz dvorane]] Ministrica je jasno povedala, da ta človek ni soodločal v zadevi Pro Plus. To je bilo danes tukaj javno povedano. Celotni drugi del izvajanja o nedopustnem in nepravilnem odločanju in posledično o nepravilni komunikaciji Vrhovnega sodišča se torej nanaša na zadevo, v kateri ta sodnik ni odločal. In to je tako nizkotna in nesramna manipulacija, da je to neverjetno. Še posebej, ker je bilo to pred tem večkrat jasno zanikano in ker je tudi ministrica danes povedala, da temu ni tako. Naša poslanska skupina bo predlog Sodnega sveta in Vrhovnega sodišča podprla. Hvala lepa.
Preden nadaljujemo, dovolite, da preberem naslednje: Obrazložitev glasu ni polemika, naslavljanje, prepričevanje, pozivanje ter postavljanje vprašanj. Prosim, da se v bodoče obrazložitev ne zlorablja. S tem, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, prehajamo na glasovanje. [[oglašanje iz dvorane]] Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, odpiram začetek za prijavo za listo za obrazložitev glasu kot posameznega poslanca ali poslanke. Gospa Žibert, imate glas v imenu poslanske skupine. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči. V Slovenski demokratski stranki Đorđevića ne bomo podprli za podpredsednika Vrhovnega sodišča. Ne zato, ker ga bi ne poznali, ampak zato, ker poznamo nekatera dejstva in omenjeni ni primeren za kandidata za tako pomembno funkcijo. Kot rečeno, je omenjeni že kandidiral za predsednika Vrhovnega sodišča, pa je praktično ta ista koalicija, danes je samo nekoliko reciklirana, glasovala proti in natančno povedala, da gre za problematično osebo, ki ima težave z neodvisnostjo in strokovnostjo. Omenjenega ne moremo podpreti v Slovenski demokratski stranki tudi zato, ker grozi, ko gre za njegove zasebne interese. V koaliciji po navadi veste, kako ravnate, kadar kdo grozi. In še drugo. Gospod Đorđević je po vseh informacijah, ki so bile v medijih, bil v zadevi Pro Plus zraven. Kar pa se tiče obrazložitve ministrice Katičeve, nekaj dni nazaj na Mandatno-volilni komisiji teh mnenj oziroma pojasnil nismo prejeli. Zato v Slovenski demokratski stranki omenjenega kandidata ne moremo podpreti. Danes še toliko bolj ne, ker slišimo. kako se pa nekateri v pravnih krogih še tako zelo potegujejo zanj. Hvala.
Hvala, gospa poslanka. Dr. Franc Trček ali želite besedo v lastnem imenu ali v imenu poslanske skupine? V lastnem imenu. Izvolite.
Hvala za besedo. Ponovil bom to, kar sem rekel že prej v razpravi. Strinjam se z gospo Sovdat, eno vrhunskih pravnih strokovnjakinj, da bi morali končno odpraviti ta relikt, da si tretja veja oblasti prevzame odgovornost in sama žegna svoje sodnice in sodnike. Gospod Klemenčič je to obljubil v prejšnjem mandatu, da bo s spremembo tega zakona in verjetno tudi ustave prišel, in jaz si srčno želim, da bi se to zgodilo, ker jaz teh šarad imam že dosti. Zato tudi vedno striktno glasujem vzdržano. Jaz tega gospoda ne poznam, ne vem. Ampak če resno hočemo imeti delujočo tretjo vejo oblasti, avtonomno od Državnega zbora, ker zlasti desnica, ko jim kdo ne odgovarja, to zlorablja, moramo nujno narediti to spremembo. Ker to pa je tudi relikt nekega bivšega sistema, čez katerega imate vi ogromno kaj za povedati. Jaz nisem do njega nostalgičen, sem premlad, in ne dvomim, da boste podprli ta predlog, ko bo prišla resorna ministrica z njim v Državni zbor. Gospa resorna ministrica, vas pa pozivam, da ga čim prej spišete. Hvala.
Hvala za to obrazložitev. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Prehajamo na glasovanje. Glasujemo. Navzočih je 88 poslank in poslancev, za je glasovalo 41, proti 36. [[Za je glasovalo 41.]] [[Proti 36.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Prehajamo, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, na Zahtevo Okrožnega sodišča v Ljubljani, Kazenski oddelek, za odločitev o dovoljenju za začetek kazenskega postopka zoper sodnico gospo Katarino Kuret Marolt. Zahtevo je v obravnavo zboru posredovalo Okrožno sodišče v Ljubljani, Kazenski oddelek. Zahtevo je obravnavala Mandatno-volilna komisija, ki nam je pisno poročala. Spoštovane gospe, spoštovani gospodje, prehajamo na odločanje. Mandatno-volilna komisija predlaga Državnemu zboru, da sprejme naslednji sklep: Državni zbor na podlagi drugega odstavka 134. člena Ustave Republike Slovenije ter 212. in 214. člena Poslovnika Državnega zbora v zvezi zahtevo Okrožnega sodišča v Ljubljani, Kazenski oddelek, številka 2K13900/217 z dne 28. 8. 2018 za odločitev o dovoljenju za začetek kazenskega postopka zoper sodnico gospo Katarino Kuret Marolt zaradi kaznivega dejanja zlorabe uradnega položaja ali uradnih pravic po tretjem odstavku 257. člena Kazenskega zakonika in kaznivega dejanja protizakonitega in krivičnega sojenja po prvem in drugem odstavku 288. člena ne prizna imunitete sodnici Katarini Kuret Marolt in dovoli vodenje kazenska postopka. Na podlagi 212. in 214. člena v zvezi s prvim odstavkom 207. člena Poslovnika Državnega zbora o predlogu sklepa odloči Državni zbor brez razprave. Glasujemo. Navzočih je 88 poslank in poslancev, za je glasovalo 86, proti nihče. [[Za je glasovalo 86.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Prehajamo na obravnavo Ugotovitve prenehanja mandata dveh članov Nadzornega sveta Radiotelevizije Slovenije. Mag. Aleksander Igličar in gospod Matjaž Rakovec sta podala odstopni izjavi z mest članov Nadzornega sveta Radiotelevizije Slovenije. Državni zbor je odstopno izjavo mag. Aleksandra Igličarja prejel 4. januarja 2019, odstopno izjavo gospoda Matjaža Rakovca pa 7. januarja 2019. Na podlagi navedenega Mandatno-volilna komisija predlaga Državnega zboru, da se na podlagi sedmega odstavka 26. člena Zakona o Radioteleviziji Slovenija in 112. člena Poslovnika Državnega zbora seznani z naslednjima sklepoma: Prvi sklep: Ugotovi se, da je mag. Aleksander Igličar odstopil z mesta člana Nadzornega sveta Radiotelevizije Slovenija, zato mu na podlagi sedmega odstavka 26. člena Zakona o Radioteleviziji Slovenija preneha mandat člana Nadzornega sveta Radiotelevizije Slovenija. Drugi sklep: Ugotovi se, da je gospod Matjaž Rakovec odstopil z mesta člana Nadzornega sveta Radiotelevizije Slovenija, zato mu na podlagi sedmega odstavka 26. člena Zakona o Radioteleviziji Slovenija preneha mandat člana nadzornega sveta Radiotelevizije Slovenija. Ugotavljam, da se je Državni zbor s sklepoma seznanil. Spoštovane in spoštovani, prehajamo na obravnavo Predloga sklepa o sestavi in imenovanju predsednika, podpredsednika, članov in namestnikov članov Preiskovalne komisije o ugotavljanju domnevnega pranja denarja v NKBM, d. d., domnevnega nezakonitega financiranja politične stranke SDS in domnevnega nezakonitega financiranja volilne kampanje SDS za predčasne volitve poslancev v Državni zbor 2018. Predlog sklepa je v obravnavo zboru predložila Mandatno-volilna komisija. Prijavljenih k razpravi ni. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa o sestavi in imenovanju predsednika, podpredsednika, članov in namestnikov članov navedene preiskovalne komisije. Glasujemo. Navzočih je 88 poslank in poslancev, za je glasovalo 88, proti nihče. [[Za je glasovalo 88.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Prehajamo na obravnavo Predloga sklepa o sestavi in imenovanju predsednika, podpredsednika, članov in namestnikov članov Preiskovalne komisije o ugotavljanju odgovornosti nosilcev javnih funkcij na programu otroške kardiologije ter področju nabav in upravljanja z medicinsko opremo in zdravstvenim materialom. Predlog sklepa je v obravnavo zboru predložila Mandatno-volilna komisija. Prijavljenih k razpravi ni. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa o sestavi in imenovanju predsednika, podpredsednika, članov in namestnikov članov navedene preiskovalne komisije. Glasujemo. Navzočih je 86 poslank in poslancev, za je glasovalo 86, proti nihče. [[Za je glasovalo 86.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Prehajamo na Obvestilo predsednika Vlade o odstopu gospoda Dejana Prešička s funkcije ministra za kulturo. Predsednik Vlade gospod Marjan Šarec me je 28. januarja 2019 obvestil, da je gospod Dejan Prešiček odstopil s funkcije ministra za kulturo. V zvezi s tem Državni zbor na podlagi 115. člena Ustave Republike Slovenije ugotavlja, da je gospodu Dejanu Prešičku prenehala funkcija ministra za kulturo. Predsednik Vlade je 28. januarja 2019 Državni zbor obvestil, da bo do imenovanja novega ministra funkcijo ministra za kulturo začasno opravljal dr. Jernej Pikalo, minister za izobraževanje, znanost in šport. Gospodu Dejanu Prešičku se zahvaljujem za sodelovanje in mu želim najboljše pri nadaljnjem delu. S tem, spoštovane in spoštovani, zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 1. točko dnevnega reda – Vprašanja poslank in poslancev. Glasovanje bomo opravili na podlagi pregleda predlogov sklepov poslank in poslancev za razpravo o odgovorih predsednika Vlade, ministric in ministrov z dne 29. januarja 2019, ki je objavljen na e-klopi. Prehajamo na odločanje o predlogih sklepov. Prvi predlog: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru predsednika Vlade gospoda Marjana Šarca na poslansko vprašanje gospoda Zmaga Jelinčiča Plemenitega v zvezi s statusom Slovencev v Avstriji in Italiji. Glasujemo. Navzočih je 88 poslank in poslancev, za je glasovalo 36, proti 43. [[Za je glasovalo 36.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Predlog drugega sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru predsednika Vlade gospoda Marjana Šarca na poslansko vprašanje gospoda Žana Mahniča v zvezi z zaostanki pri reševanju vlog na centrih za socialno delo. Glasujemo. Navzočih je 88 poslank in poslancev, za je glasovalo 39, proti 43. [[Za je glasovalo 39.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Predlog tretjega sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru predsednika Vlade gospoda Marjana Šarca na poslansko vprašanje gospoda Luke Mesca v zvezi z neustreznimi politikami na področju zaposlovanja delavcev in kršenjem delavskih pravic. Glasujemo. Navzočih je 88 poslank in poslancev, za je glasovalo 20, proti 44. [[Za je glasovalo 20.]] [[Proti 44.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Predlog četrtega sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministrice za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti mag. Ksenije Klampfer na poslansko vprašanje mag. Karmen Furman v zvezi z domovi za starejše. Glasujemo. Navzočih je 88 poslank in poslancev, za je glasovalo 35, proti 43. [[Za je glasovalo 35.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Predlog petega sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministrice za infrastrukturo mag. Alenke Bratušek ter ministra za okolje in prostor Jureta Lebna na poslansko vprašanje dr. Franca Trčka v zvezi s spremembo državnega prostorskega načrta za širitev mariborskega letališča. Glasujemo. Navzočih je 86 poslank in poslancev, za je glasovalo 41, proti 41. [[Za je glasovalo 41.]] [[Proti 41.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Predlog šestega sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za javno upravo gospoda Rudija Medveda na poslansko vprašanje gospe Alenke Jeraj v zvezi s številom zaposlenih v državni in javni upravi ter potrebnimi sredstvi za njihove plače. Glasujemo. Navzočih je 87 poslank in poslancev, za je glasovalo 34, proti 43. [[Za je glasovalo 34.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Predlog sedmega sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za finance dr. Andreja Bertonclja na poslansko vprašanje dr. Anžeta Logarja v zvezi z dodatnimi obveznostmi zaradi odločitev aktualne vlade. Glasujemo. Navzočih je 88 poslank in poslancev, za je glasovalo 35, proti 52. [[Za je glasovalo 35.]] [[Proti 52.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Predlog osmega sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministrice za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti mag. Ksenije Klampfer ter ministra za zdravje Sama Fakina na poslansko vprašanje Aleksandra Reberška v zvezi s težavami otrok s posebnimi potrebami. Glasujemo. Navzočih je 88 poslank in poslancev, za je glasovalo 40, proti 42. [[Za je glasovalo 40.]] [[Proti 42.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Predlog devetega sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za gospodarski razvoj in tehnologijo Zdravka Počivalška na poslansko vprašanje Violete Tomić v zvezi s korupcijskimi tveganji na Uradu RS za intelektualno lastnino in postopki izdaje dovoljenj za kolektivno upravljanje pravice do nadomestila za reproduciranje. Glasujemo. Navzočih je 87 poslank in poslancev, za je glasovalo 22, proti 44. [[Za je glasovalo 22.]] [[Proti 44.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Predlog desetega sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministrice za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti mag. Ksenije Klampfer na poslansko vprašanje Marijana Pojbiča v zvezi s položajem invalidov. Glasujemo. Navzočih je 88 poslank in poslancev, za je glasovalo 37, proti 43. [[Za je glasovalo 37.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Predlog enajstega sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministrice za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti mag. Ksenije Klampfer na poslansko vprašanje Dušana Šiška v zvezi z izgnanci. Glasujemo. Navzočih je 86 poslank in poslancev, za je glasovalo 38, proti 42. [[Za je glasovalo 38.]] [[Proti 42.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Predlog dvanajstega sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za javno upravo Rudija Medveda na poslansko vprašanje Nataše Sukič v zvezi z zaposlovanjem delavcev v javnem sektorju, ki so bili v preteklosti preneseni na zunanje izvajalce, in obveznim polletnim preverjanjem razlogov za izključitev gospodarskih subjektov iz postopkov javnega naročanja. Glasujemo. Navzočih je 83 poslank in poslancev, za je glasovalo 12, proti 43. [[Za je glasovalo 12.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Predlog trinajstega sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za javno upravo Rudija Medveda na poslansko vprašanje Jožefa Horvata v zvezi z učinkovitostjo javnega sektorja glede na mednarodne primerjave in povišanjem plač. Glasujemo. Navzočih je 88 poslank in poslancev, za je glasovalo 35, proti 52. [[Za je glasovalo 35.]] [[Proti 52.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Predlog štirinajstega sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za gospodarski razvoj in tehnologijo Zdravka Počivalška ter ministra za finance dr. Andreja Bertonclja na poslansko vprašanje Franca Breznika v zvezi z nesorazmerjem med ceno avtoplina in plina za ogrevanje. Glasujemo. Navzočih je 88 poslank in poslancev, za je glasovalo 35, proti 43. [[Za je glasovalo 35.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Predlog petnajstega sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za zdravje gospoda Sama Fakina na poslansko vprašanje gospoda Zvonka Černača v zvezi z načini porabe dodatnih sredstev za namene skrajševanja čakalnih vrst. Glasujemo. Navzočih je 87 poslank in poslancev, za je glasovalo 37, proti 42. [[Za je glasovalo 37.]] [[Proti 42.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Predlog šestnajstega sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za notranje zadeve gospoda Boštjana Poklukarja na poslansko vprašanje gospoda Borisa Doblekarja v zvezi s številom zaposlenih v policiji po posameznih postajah in zagotavljanjem varnosti v lokalni skupnosti. Glasujemo. Navzočih je 88 poslank in poslancev, za je glasovalo 36, proti 43. [[Za je glasovalo 36.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Predlog sedemnajstega sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministrice za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti mag. Ksenije Klampfer na poslansko vprašanje gospoda Primoža Siterja v zvezi z urgentnim in rednim posredovanjem strokovnih služb na terenu v skladu s smernicami o reorganizaciji centrov za socialno delo iz leta 2018. Glasujemo. Navzočih je 88 poslank in poslancev, za je glasovalo 44, proti 43. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, če želite odmor, brez težav. Najlepša hvala. Predlog osemnajstega sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za finance dr. Andreja Bertonclja na poslansko vprašanje mag. Marka Pogačnika v zvezi z ustanovitvijo demografskega sklada. Glasujemo. Navzočih je 88 poslank in poslancev, za je glasovalo 35, proti 51. [[Za je glasovalo 35.]] [[Proti 51.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Predlog devetnajstega sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za notranje zadeve Boštjana Poklukarja na poslansko vprašanje gospe Anje Bah Žibert v zvezi z zagotavljanjem varnosti ob tihotapljenju in nezakonitih migracijah. Glasujemo. Navzočih je 88 poslank in poslancev, za je glasovalo 35, proti 52. [[Za je glasovalo 35.]] [[Proti 52.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Predlog dvajsetega sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za finance dr. Andreja Bertonclja na poslansko vprašanje gospoda Janija Ivanuše v zvezi z dodatnimi prihodki javnih blagajn zaradi dviga minimalne plače v letu 2019. Glasujemo. Navzočih je 88 poslank in poslancev, za je glasovalo 35, proti 53. [[Za je glasovalo 35.]] [[Proti 53.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Predlog enaindvajsetega sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za obrambo gospoda Karla Viktorja Erjavca ter ministra za notranje zadeve gospoda Boštjana Poklukarja na poslansko vprašanje gospoda Primoža Siterja v zvezi z neuresničevanjem ustavne določbe o ločenosti države in verskih skupnosti. Glasujemo. Navzočih je 82 poslank in poslancev, za je glasovalo 12, proti 52. [[Za je glasovalo 12.]] [[Proti 52.]] Sklep ni sprejet. Zadnji, dvaindvajseti predlog sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo odgovoru ministra za zdravje gospoda Sama Fakina na poslansko vprašanje gospoda Željka Ciglerja v zvezi z deležem obolenj in smrti za rakom v Sloveniji in Evropski uniji. Glasujemo. Navzočih 87 poslank in poslancev, za je glasovalo 27, proti 42. [[Za je glasovalo 27.]] [[Proti 42.]] Sklep ni sprejet. S tem, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, zaključujem to točko dnevnega reda in prekinjam 4. sejo zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 9.uri. Lahko noč!