Spoštovani kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Pričenjam z nadaljevanjem 20. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: gospa Vojka Šergan, mag. Bojana Muršič, Violeta Tomić, gospod Marjan Dolinšek, gospod Žan Mahnič, gospod Primož Hainz od 20. ure dalje, gospod Jan Škoberne, gospod Jožef Horvat od 15. ure dalje in dr. Franc Trček. Vse prisotne lepo pozdravljam. Prehajamo na 14. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O DOHODNINI. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila skupina 5 poslank in poslancev s prvopodpisanim gospodom Jožefom Horvatom. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 10 poslank in poslancev s prvopodpisanim mag. Matejem Toninom zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku predlagatelja predloga zakona gospodu Jožefu Horvatu.
Hvala lepa, gospod predsednik Državnega zbora. Spoštovana državna sekretarka, spoštovane kolegice, spoštovani kolegi, lep pozdrav! Višina splošne olajšave je trenutno v 111. členu Zakona o dohodnini določena kot zmanjšanje letne davčne osnove v višini 2 tisoč 800 evrov letno. Poleg te višine splošne olajšave se za osebe z dohodkom do 10 tisoč 200 evrov po zakonu prizna še zmanjšanje letne davčne osnove v višini 3 tisoč 19 evrov letno. Za osebe z dohodkom med 10 tisoč 200 evrov in 11 tisoč 800 evrov pa se prizna dodatno zmanjšanje letne davčne osnove v višini tisoč evrov letno. 118. člen Zakona o dohodnini ministru daje pristojnost, da v skladu z ekonomsko politiko Vlade uskladi zneske splošne olajšave. Obstoječi pravilnik za leto 2015 določa splošno olajšavo 3 tisoč 302 evra. Za dva dodatna razreda pa še dodatno splošno olajšavo v višini 3 tisoč 217 evrov oziroma tisoč 115 evrov. To ureditev označujemo z izrazom stopničasta splošna olajšava, ki pa v sistem prinaša težave. Krščanski demokrati s tem predlogom zakona predlagamo povišanje splošne olajšave na 7 tisoč evrov na letni ravni, ki pa naj bo za vse zavezance enotna. S tem enostavnim ukrepom lahko dosežemo več pozitivnih učinkov. Slovensko davčno okolje je izjemno neprijazno, tako za rezidente kot tudi za gospodarske družbe. Spremembo splošne dohodninske olajšave predlagamo, ker želimo razbremeniti visoka davčna bremena zavezancev ter posledično izboljšati tudi okolje za razvoj gospodarskih aktivnosti. Vlada pravi, da povečanje splošne olajšave na gospodarstvo ne učinkuje neposredno. Vendar pa naj izpostavim, da višja splošna olajšava povečuje neto plače zaposlenih, kar je po našem mnenju neposreden učinek na izboljšanje poslovnega okolja. Povišanje neto dohodka pri zavezancih pa bo spodbudilo tudi povpraševanjem, kar bo povzročilo večjo potrošnjo in s tem povezan večji preliv iz naslova davka na dodano vrednost. Pozitivne posledice večjega povpraševanja bo seveda občutilo tudi slovensko gospodarstvo. S predlogom zakona predlagamo tudi ukinitev tako imenovane stopničaste splošne olajšave. Z enotnim povišanjem splošne olajšave na 7 tisoč evrov se skupinama zavezancev z nižjimi dohodki položaj že izboljša. Poleg tega pa stopničasta splošna olajšava omogoča pojavnost absurdnih situacij, v katerih je lahko oseba pri povišanju plače le za nekaj evrov kaznovana z veliko manjšo splošno olajšavo in z nekaj sto evri višje dohodnine. Zavezanci z nižjimi dohodki bodo kljub enotni splošni olajšavi v odstotkovnem smislu še vedno veliko ugodneje obravnavani kot tisti z višjimi dohodki. 7 tisoč evrov splošne olajšave je pri dohodku 10 tisoč evrov veliko večji odstotek olajšave kot na primer pri dohodku 30 tisoč evrov. S tem poenostavimo ureditev ter hkrati izboljšamo položaj vseh. Eden izmed glavnih ciljev novele zakona je tudi povišanje neto dohodka socialno šibkih zavezancev za dohodnino. Kot pomemben učinek te novele zakona naj izpostavim tudi rešitev težave tako imenovanih delavcev migrantov, saj povišana splošna olajšava odpravlja potrebo po doplačevanju visokih razlik pri dohodnini v Sloveniji. Spoštovani kolegice in kolegi, v Nova Slovenija smo odgovorni za stanje javnih financ v Republiki Sloveniji, saj se spomnite, da smo potrdili Zakon o fiskalnem pravilu. Ta zakon, ki ga predlagamo, začne veljati 1. 1. 2018, torej v letu, za katerega še nimamo proračuna. Danes si resnično želimo in pričakujemo konstruktivno razpravo. Zakon je zelo preprost, ima dva člena. Govorimo torej o številki 7 tisoč, ali je optimalna ali ni optimalna. Če ni optimalna, kaj je potem alternativa? Mislim, da bo današnja razprava lahko izjemno fokusirana in da pridemo do dobre skupne rešitve. Hvala za vašo pozornost.
Za uvodno obrazložitev mnenja dajem besedo predstavnici Vlade, državni sekretarki na Ministrstvu za finance, mag. Mateji Vraničar Erman.
Gospod predsednik, hvala za besedo. Gospe in gospodje poslanci! Vlada je sprejela pisno mnenje k Predlogu zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o dohodnini. V sklepu Vlada poudari, da predloga zakona ne moremo podpreti. S predlogom se naslavlja sicer namene in cilje, ki jim sledi tudi Vlada s svojimi ukrepi oziroma predlogi ukrepov, s temi ukrepi pa želimo tudi podpreti možnost za nadaljnjo stabilno gospodarsko rast. Vendar pa morajo spremembe na področju plačevanja javnih dajatev poleg izboljšanja konkurenčnosti slovenskega poslovnega okolja na drugi strani zagotavljati tudi stabilne in predvidljive javnofinančne prihodke. Vlada ocenjuje, da bi predlagana rešitev povišanja splošne olajšave na 7 tisoč evrov pomenila izpad prihodkov v državnem proračunu za okoli 490 milijonov evrov. Predlog bi pri odmeri dohodnine vplival praktično na vse zavezance, ki uveljavljajo splošno olajšavo, teh pa je več kot 98 % vseh zavezancev za odmero dohodnine – govorim o podatkih za odmerno leto 2014, podatki za leto 2015 še niso statistično obdelani. Predlagana rešitev, ki temelji na znižanju davkov na delo, kot je bilo že omenjeno, neposredno ne predstavlja razbremenitve gospodarstva, saj gre za rešitev, s katero se zvišajo razpoložljivi dohodki posameznika, ne vplivajo pa na bruto obveznost delodajalca. Slednje bi lahko imelo posledice na povečanje zasebne potrošnje, pri tem pa tudi na nekoliko višje prilive iz naslova DDV. Vpliv na zasebno potrošnjo zaradi razbremenitve zavezancev za dohodnino ima namreč največji učinek v nižjih dohodkovnih razredih, ki so v večji meri kot ostali dohodkovni razredi likvidnostno omejeni in ves dodani dohodek porabijo za potrošnjo. Ob predpostavki, da bi zavezanci v nižjih dohodkovnih razredih celotno razbremenitev namenili za potrošnjo, ocenjujemo, da bi se lahko prihodki iz naslova DDV zvišali največ za okoli 20 milijonov evrov. Ostane torej še 470 milijonov razkoraka, ki ga je treba nasloviti. Dejstvo je tudi, da največji delež v obremenitvi dela v Sloveniji predstavljajo prispevki za socialno varnost, kar kaže na to, da bo treba ustrezne rešitve iskati prav v teh sistemih obveznih socialnih zavarovanj. Podatki sicer kažejo, da je Slovenija po obremenitvi z davki in prispevki pod povprečjem EU, ki znaša 40 % BDP za leto 2014, za Slovenijo pa 37 %. Vendar pa je ekonomska struktura davkov dokaj neugodna, saj odstopa od povprečja evropskih držav zaradi nadpovprečne obremenitve dela in podpovprečne obremenitve kapitala in premoženja. Pa vendar je treba tudi na tem področju podrobneje pogledati, kaj pomeni nadpovprečna obremenitev dela, v katerih segmentih in odgovoriti tudi na vprašanje, ali gre tu za obremenitev na področju dohodnine ali prispevkov za socialno varnost. Seveda si želimo zmanjšati ključne nadpovprečne obremenitve in s tem okrepiti gospodarsko rast, zato so tudi trenutne aktivnosti vlade usmerjene v znižanje obremenitve dela kot tistega dejavnika, ki najbolj negativno vpliva na konkurenčnost in obenem predstavlja tudi pomembno oviro za nadaljnjo gospodarsko rast. Vendar pa še enkrat poudarjam, da morajo biti ukrepi uravnoteženi in skladni z našimi javnofinančnimi zmožnostmi, nenazadnje pa tudi z zavezami Vlade glede stabilne in vzdržne javnofinančne politike. Če sklenem, glede na vse navedeno Vlada predlaganega zakona ne more podpreti. Hvala lepa.
Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Nepovezanih poslancev, zanjo mag. Alenka Bratušek.
Lep pozdrav, spoštovani predsednik, kolegice in kolegi! Razbremenitev stroškov dela je tema, o kateri se pogovarjamo kar naprej. Škoda samo, da se samo pogovarjamo, zgodi pa se nič. Prestrukturiranje davčnih bremen je prav tako tema, o kateri se v zadnjih dveh letih veliko pogovarjamo in na žalost se zgodi nič. Dejstvo je, da ob takšni gospodarski rasti, ob takšnih prihodkih, kot jih ima Vlada in vladajoča koalicija danes na voljo, če lahko tako rečem, morate najti prostor, da razbremenimo delo, s tem povečamo potrošnjo in dodatno okrepimo gospodarsko rast. Državna sekretarka je povedala, da ne rabimo velikih študij, da ugotovimo, kje Slovenija odstopa. Eno je po previsoki obremenitvi dela in drugo po nizki obremenitvi kapitala oziroma premoženja. Se pravi, da imamo rešitve na mizi, samo speljati jih je treba. Kar se tiče konkretnega predloga Nove Slovenije, bom rekla naslednje. So stvari, kjer z Novo Slovenijo po moji oceni nikoli ne bomo našli skupne besede – to so človekove pravice in enakost za vse. Ko govorimo o gospodarstvu in potrebnih ukrepih, pa sem prepričana in lahko rečem, da so ideje in zakoni Nove Slovenije, ki jih prinaša v Državni zbor, pravzaprav to, kar Slovenija potrebuje. Konkreten predlog, da olajšavo dvignemo na 7 tisoč evrov, roko na srce, mislim, da je zaradi javnofinančne stabilnosti naše države nekoliko nerealen, ampak daleč od tega, da to pomeni, da v te dohodninski lestvici spremembe niso potrebne. Zato bomo poslanci naše poslanske skupine predlog v prvem branju podprli. Zdaj bom uporabila besede, ki jih je kolega uporabil na enem odboru prej: Stopimo skupaj in poiščimo rešitve, ki so izvedljive in bodo pozitivno vplivale na vse, na ljudi, na gospodarstvo in na celotno državo.
Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo gospod Tilen Božič.
Spoštovani predsednik, spoštovane predstavnice Ministrstva za finance, kolegice in kolegi! V Poslanski skupini SMC tale predlog, ki je prišel na mizo, cenimo, ker menimo, da vsaj na neki način prispeva k temu razmisleku, ki smo si ga zadali glede prestrukturiranja davčnih bremen v Republiki Sloveniji. Dodaten plus, ki ga tukaj štejemo, je tudi ta, da nekdo, ki je nekako pri tem sodeloval takrat, ko se je sprejemalo, tudi oceni, da morda takrat rešitev ni bila tako dobra, in se odloči, dvigne glas in pove, da je čas, da jo spremenimo. Pove tudi na kakšen način, o tem se lahko pogovarjamo, vendar to vsekakor cenimo. Če pa gremo naprej. Glede smiselnosti gre v prvi vrsti zagotovo za rešitev ene izmed nepravičnosti, ki se je pojavila v davčnem sistemu. Ta je bila sicer dobrodošla, ko se je uvedla. Zakaj? Zaradi tega, ker v trenutku, ko se takšna rešitev uvede, torej neka stopničasta splošna olajšava, pripelje do tega, da dobijo tisti, ki se znajdejo v posamičnih razredih, predvsem tisti z nižjimi dohodki – imamo dva dodatna razreda, za tiste z najnižjimi dohodki –,višjo olajšavo oziroma jim je ta priznana. V tistem trenutku, ko je bilo to uvedeno, je bilo verjetno tudi zaradi morda že začetka težke situacije, ki se je takrat začela dogajati pri nas, to dobro. Težava pri tem delu se začne kazati šele kasneje. Se pravi, da je že v izvoru nekoliko sicer nepravičen, ampak dejanske težave pa nastopijo kasneje. Tudi pri nas je bilo to bistveno bolj razvidno, ko smo posegli v minimalno plačo oziroma v dodatke, ki pripadajo tej, ko so nekateri naši državljanke in državljani ob isti oziroma nekoliko višji plači zaradi teh dodatkov, ki zdaj niso spadali v minimalno, ampak so se jim dodali zraven, prišli v situacijo, ko so lahko tudi konec koncev za en cent presegli tisti nivo, ki je bil predviden za dvignjeno olajšavo in na račun tega plačali več 10, če ne celo več 100 evrov dohodnine. To je pa tisto, kar sem tudi prej omenil, da gre za nekakšno nepravičnost sistema. Tukaj zagotovo bo nek premislek, kako v prihodnje k tej težavi pristopiti in to premostiti oziroma postaviti bolj pravičen sistem. Če pa gremo zdaj na druge zadeve, kar se tiče tega, kaj pa tako resen ukrep pomeni. Zakaj resen? Zaradi tega, ker ima večina od nas, ki tukaj sedimo, zagotovo vsi, splošno olajšavo 3 tisoč 300 evrov, nekateri drugi, kot rečeno prej, do 6 tisoč 500 evrov. Ko pa pride do dviga te splošne olajšave na tako visok znesek kot je 7 tisoč evrov in začnemo nekako izračunavati, ugotovimo, da je lahko učinek na davčno blagajno večji, kot bi si nekdo lahko predstavljal. V konkretnem primeru smo dobili številko s strani Ministrstva za finance, ki je blizu pol milijarde evrov. To za javne finance pomeni zelo veliko. Poleg tega, da pomeni zelo veliko v smislu skupnega vidika, pomeni tudi z enega drugega vidika, saj je dohodnina en izmed ključnih virov napajanja občin. Lahko rečemo, da je čez palec približno polovica teh sredstev iz dohodnine namenjena občinam. Ravno občine so tiste, od katerih imajo na drugi strani, ko pogledamo tiste, ki imajo res najnižje dohodke in težko pridejo skozi mesec, od njih koristi. Govorimo o vrtcih, govorimo o domovih za ostarele, govorimo o nekaterih drugih socialnih transferjih, ki so jih deležni. Če bi se ta vir znižal, bi tudi sami prišli v situacijo, ko bi morda res dobili nekaj evrov več, bi pa po drugi strani na mesečni ravni plačali lahko 50, 100, 200 evrov več za vrtec. V težavni situaciji bi bili torej predvsem tisti, ki imajo majhne otroke – ker občine predvsem pri vrtcih igrajo pomembno vlogo –, kot tisti, ki imajo nizke dohodke in imajo starejše v družini, ki so v domu za upokojence. Ko bi se ti deleži sofinanciranja znižali, bi jih po našem mnenju postavili v težji položaj. Na kar bi torej želeli opozoriti, je predvsem, da se, ko se pogovarjamo o rešitvah na tem področju, vzame morda v nekoliko širši obzir tudi ostale posledice, ki izhajajo iz trenutne strukture proračuna in transferjev. Če obdelamo tisti dodatek, ki se tiče pomoči tistim, ki imajo najnižje dodatke, bi izpostavil še naslednjo zadevo. Tisti, ki imajo najvišje dohodke, bi v tem konkretnem primeru, če bi se olajšava dvignila na 7 tisoč evrov, pridobili skoraj 2 tisoč evrov na letni ravni. Tistim, ki pa imajo najnižje dohodke, bi se jim pa nekako pripetilo to, da bi na letni ravni imeli zgolj morda 70 evrov, se pravi okrog 6, 5 evrov na mesec, razlike na svoji plačilni listi. In ravno to moramo gledati v odnosu, koliko pa stane morda vrtec, koliko stane dom za upokojence, koliko je ostalih transferjev, ki jih imamo. Republika Slovenija je konec koncev socialna držav. Nazadnje smo tukaj debatirali o proračunu Ministrstva za delo, družino in socialne zadeve, kjer je 1,4 milijarde, 65 milijonov več za leto 2016. Tak izpad, pri čemer občine igrajo pomembno vlogo pri teh določenih socialnih transferjih in, kot sem že prej omenil, pri domovih za upokojence in vrtce, bi bil torej znaten. Naš pogled je torej nekako tak, da vidimo to kot zanimivo iniciativo, v tem premisleku, ko se pogovarjamo predvsem o prestrukturiranju davčnih bremen, ko govorimo o tem, da so plače pretirano obdavčene, da imamo pa na nekaterih drugih področjih, vsaj statistično gledano, nižje davke, iz tega razloga tudi govorimo zgolj o prestrukturiranju davčnih bremen. Od tukaj naprej smo tudi že večkrat govorili, da bi radi, da se več naredi na področju izboljšanja pobiranja teh davkov, tukaj je bilo tudi že kar nekaj korakov, in tudi na področju znižanja administrativnih bremen, tudi tukaj je bilo kar nekaj korakov. Mislim, da je to dodana vrednost vsaj z vidika tega, ko se pogovarjamo o trošarinski zakonodaji v zadnjem času, ko se pogovarjamo o carinski zakonodaji, ko se pogovarjamo o Zakonu o davčnem postopku in tako naprej. To vse pomaga na nek način gospodarstvu, morda bolj kot taka sprememba. Iz navedenih razlogov tega predloga v poslanski skupini SMC ne bomo podprli, ga bomo pa vzeli v obzir pri nadaljnjem delovanju, saj ima ta rešitev, kot ste sami tudi opozorili, ki je notri uzakonjena od leta 2008, eno izmed napak, ki davčnemu sistemu ne pritiče oziroma ni dobra za davčni sistem, in to je to, da je lahko obravnavan kot nepravičen. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo gospa Suzana Lep Šimenko.
Hvala za besedo, predsednik. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, spoštovani predstavniki občinskega odbora SDS, že tale tukaj na balkonu, vsi skupaj lepo pozdravljeni! Pred nami je obravnava Zakona o dohodnini s predlogom spremembe, ki bi imel vpliv skoraj na milijon zavezancev za odmero dohodnine, kar pomeni skoraj na polovico državljank in državljanov Republike Slovenije. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke smo že velikokrat opozorili, da smo država s previsokimi davki in predvsem tudi to, da so plače bistveno preveč obdavčene. Za vsakega je pač pomembno zgolj to, kaj dobi mesečno na svoj račun. Seveda ob visokih prispevkih na plače plačujemo pri vsakem nakupu tudi davek na dodano vrednost in ni zanemarljivo dejstvo, da je fiksiranje davka na dodano vrednost na 22 %, kar se je zgodilo v času Cerarjeve vlade, v škodo vseh nas, razen seveda v škodo Proračuna Republike Slovenije. O tem, kaj v zameno za plačane davke in prispevke dobimo, pa smo nedolgo nazaj že razpravljali tukaj v tem Državnem zboru. Če bi seveda država ta denar v večji meri trošila za investicije, ki bi pomenile razvoj v naši državi, ki bi pomenile zagon gospodarstva, kar bi seveda posledično pomenilo tudi nova delovna mesta, in ko bi na drugi strani bili državljanke in državljani deležni resnično kvalitetnih servisov s strani javnih inštitucij, se verjetno nihče od nas ne bi spraševal, kaj daje državi in kaj v zameno tudi dobi. Ampak žal resnica ni zmeraj tako pozitivna in tako optimistična. Imamo dolge čakalne vrste v zdravstvu, ko pa potrebujemo kakšno storitev od upravnih organov, moramo pa tako ali tako plačati upravne takse in tako naprej. Slovenija je izjemno zadolžena država, ampak boleče je to, da ni zadolžena zaradi investicij, ampak se je v preteklosti zadolževala predvsem zaradi ohranjanja socialnega miru in pa nenazadnje tudi zaradi sanacije bančnega sistema. Novih investicij v Sloveniji skoraj ni. Z davkoplačevalskim denarjem smo rešili banke. Danes banke imajo denar, ampak žal banke ne kreditirajo gospodarstva in seveda gospodarstvo pri nas ne investira. Še tistih nekaj posameznikov podjetnikov, ki imajo denar, raje investira v sosednjih državah. Tuji investitorji pa k nam ne prihajajo, izjemno redko, zadnje čase pa jih bolj ali manj sploh ni. Kje so razlogi za to? Razlogov je več. Eden izmed njih je tudi politično nestabilno okolje, ki ima za posledico to, da se zakonodaja vse prepogosto spreminja. Spomnimo se na leto 2012, ko smo znižali davek na dohodek pravnih oseb. Sprememba je bila postopna, cilj je bil znižati davek na 15 %. Nato je prišla nova vlada, vlada Alenke Bratušek, in je zaustavila pri takratnih 17 %. Ta sprememba je bila narejena ravno zaradi tega, da bi pritegnili investitorje, ampak ravno zaradi tako hitro spreminjajoče se zakonodaje ali pa mogoče tudi zaradi tega, ker se vlade pri nas zelo pogosto menjujejo, enostavno investitorji nimajo zaupanja v nas. Seveda ni to edini razlog. Še vedno imamo zelo zahtevno ali slabo okoljsko in gradbeno zakonodajo, bolj togo zakonodajo, postopki tečejo predlogo časa. Kot že rečeno, tudi plače so bistveno preveč obdavčene. Predlagana sprememba Zakona dohodnini, ki je pred nami, ne bo rešila vsega tega, kar sem ravnokar povedala. Pomeni pa, da bo polovici državljank in državljanov Republike Slovenije letno na računu nekaj več tudi ostalo, kar je izjemno pomembno. Povečanje splošne olajšave iz trenutnih 2 tisoč 800 evrov na 7 tisoč evrov pomeni zmanjšanje davčne osnove. Tisto, kar je bistveno, je bilo že tudi izpostavljeno, in sicer ukinitev tako imenovane stopničaste splošne olajšave, ki bi bila zelo pomembna, kajti nemalokrat se zgodi ravno to, da nekdo zaradi nekoliko višje plače – ko je delodajalec vesel, češ dobil si večjo plačo – potem pade v višji dohodninski razred in generalno summa summarum konec leta s tem ni nagrajen, ampak celo oškodovan. Zavedamo se, da bi ta predlagana sprememba pomenila manjše prilive v proračun Republike Slovenije. Je pa dejstvo, da bi posamezniki, če bi dobili več na račun ali bi jim letno več ostalo, seveda tudi več trošili. Ne morem se strinjati z državno sekretarko, da bi bila ta razlika tako zanemarljiva. Verjamem, da bi predvsem preko davka na dodano vrednost prišlo bistveno več in da bi bila razlika bistveno manjša. Seveda tudi ni zanemarljivo dejstvo, da bi s tem, ko bi dvignili splošno olajšavo, vsaj delno odpravili razlike za doplačilo dohodnine vsem tistim, ki dnevno odhajajo na delo na primer v sosednjo Avstrijo. Rešitve za njih do danes nismo našli, več kot očitno je niti ne nameravate, nenazadnje tudi zaradi samega odnosa predsednika Vlade do teh delovnih migrantov, ki se je v Murski Soboti ne dolgo nazaj precej ignorantsko obnašal do njih. Ministrstvo za finance stoji za stališčem, da moramo biti vsi, ki živimo v Sloveniji, isto obdavčeni z naslova dohodnine. Glede na to, da so v sosednji državi Avstriji plače bistveno manj obdavčene oziroma so razredi za višjo obdavčitev bistveno višje postavljeni, bi s tem vsaj deloma rešili tudi ta problem. Ampak najpomembneje pa je to, da bi s tem pridobila polovica državljank in državljanov Republike Slovenije. Zlasti pomembno je to za tiste, ki so že tako socialno najšibkejši. Ne smemo pozabiti tega, da imamo v Sloveniji kljub vsem pohvalam in statistikam še vedno 290 tisoč ljudi pod pragom revščine. Morda ta predlagana rešitev ni optimalna, morda bi se jo tekom razprave samega zakonskega postopka še lahko dodelalo, ampak verjamemo, da je osnovni namen tega predloga dober, zato bomo ta predlog v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke v prvi obravnavi podprli. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospod Uroš Prikl.
Hvala lepa, predsednik, za besedo. Spoštovane kolegice in spoštovani kolegi! Naj vam na kratko predstavim stališče Poslanske skupine Desus do spremembe Zakona o dohodnini. Res je, da se predlagatelj že nekaj časa trudi in si prizadeva na nek način za davčno reformo s takimi ali drugačnimi ukrepi predlogi predpisov, vendar zaenkrat brez uspeha. Jaz cenim predlagatelja, cenim kolega Horvata, cenim tudi prizadevanje in napore, verjamem, da so iskreni. Ne morem pa seveda ceniti in v Poslanski skupini Desus ne podpiramo predloga zakona, ki je pred nami. Bom poskušal na kratko obrazložiti. Priznati je seveda treba, da so ti poskusi na nek način všečni, na nek način korektno obrazloženi, vendar pa je za nas, poslanke in poslance Poslanske skupine Desus, dejstvo, da ne odražajo ureditve, ki bi šla po našem mnenju v prid pravične in enakopravne razporeditve davčnega bremena. To je tudi ključni razlog, zakaj smo mnenja, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Že pri zadnji novelaciji dohodninske zakonodaje pred zaključkom leta 2015 smo se v Desusu odločili oziroma jasno povedali svoje stališče. Zahtevali smo, da se brezpogojno ohrani četrti dohodninski razred, ki je obdavčen s 50 % davčno stopnjo, ter si prizadevali, da se dohodninska lestvica preoblikuje na način, ki bo davčno ugoden ravno za srednji sloj prebivalstva. Še vedno namreč menimo, da je prav, da obstaja progresivna davčna obremenitev, torej da tisti, ki letno zaslužijo največ oziroma največ temu sorazmerno prispevajo več oziroma največ v državno blagajno oziroma so več in bolj obdavčeni. Nikakor pa ne podpiramo rešitev na način, da največji del davčnega bremena pade na pleča tistih, ki že tako ali tako težko povežejo mesec z mesecem. Ravno zato se nam zdi predlagana rešitev neustrezna in nepravična. Uvedba enotne splošne davčne olajšave v višini 7 tisoč evrov letno zagotovo ne more biti poštena do vseh davčnih zavezancev iz zelo preprostega razloga, ker vsi davčni zavezanci ne prejemajo enakega letnega zneska svojih dohodkov ali pa prihodkov in nimajo enakega socialnega statusa, enakega socialnega položaja. Na tem mestu smo v naši poslanski skupini še bolj kritični do predlagane ukinitve dodatne olajšave za dve skupini zavezancev z nižjimi dohodki. Kot sem že povedal, nam je socialni status, socialni položaj posameznika najbolj pomemben faktor pri oblikovanju dohodninske in tudi širše fiskalne zakonodaje. Še zlasti pa pri tem predlogu pogrešamo bolj natančne, bolj podrobne finančne izračune zaradi upada prihodkov v proračun iz naslova manj pobrane dohodnine. Predlagatelji niso predstavili niti približne ocene. Navedli so samo letne prihodke za zavezance ter – jaz bom temu rekel – teoretično potencialne pozitivne učinke zaradi možne povečane zasebne potrošnje, kar v naši poslanski skupini ocenjujemo, da ni dovolj. Ne smemo se sprenevedati oziroma odmisliti, da ne bo negativnih finančnih posledic za proračun. Bodo. Za koliko bo utrpela državna blagajna in od kod se bo nadomestil takšen izpad, pa ostajata še vedno odprti vprašanji. Nekaj bo zmanjkalo – kje bomo nadomestili? Odgovori s strani predlagatelja vsaj iz predloga zakona niso razvidni. Finančni učinki so po našem mnenju še kako pomemben faktor za ekonomsko opravičljivost in upravičenost predlagane spremembe. Vedeti je namreč treba, da ko bo pa treba nekomu nekaj dati, pa tega denarja seveda ne bo. Predlagatelj je dano možnost relativno dobro izkoristil in poprosil za odgovor za to pristojno ministrstvo. Slednje je v svojem odgovoru nekako predvidelo nedvomne negativne finančne posledice povišanja splošne olajšave na 7 tisoč evrov ob ukinitvi dodatne splošne olajšave. Ocena se je povzpela, ne boste verjeli, na skoraj pol milijarde evrov za neenakopravno obravnavo zavezancev. Pol milijarde evrov pomeni – by the way – eno tretjino proračuna Ministrstva za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti, ki ga nameni v celem letu za tako imenovane transferje posameznikom in gospodinjstvom. Naši upokojenci in tudi katera druga ciljna populacija bi si s tem denarjem lahko marsikaj privoščila, ne bi bilo pod vprašaj postavljeno usklajevanje transferjev, ne bi bile pod vprašaj postavljene subvencije za stanovanje, ne bi se pod vprašaj postavljalo subvencije za malice, kosila, da ne bom našteval, koliko tega bi lahko s tem zapolnili. V Poslanski skupini Desus nas tudi preseneča dejstvo, da predlagatelj po vsej verjetnosti namenoma izpušča tako pomemben podatek. Saj ne vem, argumentov sem navedel že ogromno, jaz mislim, da je treba pri vsej vnemi za boljši jutri, za zdrave finance in za perspektivo vseh ciljnih skupin, tudi najranljivejših, nekaj seveda odvzeti. Stališče Desusa je, da tak neselektivni pristop ni dober. Zaradi vsega naštetega Predloga o spremembah in dopolnitvah Zakona o dohodnini ne bomo podprli. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo gospod Janko Veber.
Hvala za besedo in lep pozdrav tudi v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov. Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o dohodnini, ki so ga v parlamentarno proceduro vložile poslanke in poslanci Nove Slovenije, je pravzaprav identičen tudi ekonomskemu programu Socialnih demokratov, kjer predvidevamo dvig splošne davčne olajšave na raven letne minimalne plače. Menimo namreč, da ni primerno, da v družbi, kjer minimalno plačo pojmujemo kot višino dohodka, ki še omogoča vsaj najosnovnejše dostojno življenje, z dohodnino obremenjujemo tiste, ki tega praga ne dosegajo. Razlika med tem zakonom, ki ga danes obravnavamo, in med našim ekonomskim programom je v tem, da ta zakon seveda znotraj javnih financ ni uravnotežen, v našem programu pa seveda predlagamo tudi rešitve, da se takšen izpad zaradi razbremenitve dela upravičencev oziroma zavezancev nadomesti z drugimi viri. Sicer pa je sam koncept progresivnega davka, kar dohodnina je, namenjen prav temu, da ljudi z višjimi dohodki obremenimo z višjim deležem davka, da bi ljudje z nižjimi dohodki lahko plačali manj. Prav tukaj je vloga države oziroma, če hočete, vloga politike, da poskuša doseči tisto potrebno ravnovesje, s katerim lahko zagotavljamo tudi normalno delovanje države. Predvsem pa moramo v tem smislu imeti tudi pred očmi javne storitve, ki se skozi javne dajatve tudi financirajo. Mnoge od njih so namenjene prav ljudem z nizkimi dohodki. Če pogledamo podatke, lahko ugotovimo, da za skoraj 20 % upravičencev pomeni pomoč iz proračuna skorajda 60 % njihovih prihodkov. To je torej zelo pomemben vir za veliko število ljudi. Pri problematiki dohodnine se moramo zavedati tudi dejstva, da se dohodnina deli – približno polovica gre v državni proračun, približno polovica pa v občinske proračune. Če torej govorimo o tem, da se za 490 milijonov evro zmanjšajo prihodki v proračune, potem tudi približno 200 milijonov manj pride v občinske proračune. Če se spomnimo razprav, ki smo jih imeli in jih imamo, vezane na povprečnino, kjer občine opozarjajo, da že danes ne morejo zagotavljati dovolj virov za to, da opravljajo vse naloge, ki jih imajo naložene po zakonodaji, je to vprašanje, ki ga ta zakon seveda ne rešuje. Dejstvo je tudi, da je ravno zaradi tega, ker ni predloga o tem, kako pravzaprav nadomestiti ta vir – ali je to mogoče povišanje davka na dobiček pravnih oseb, ki je med najnižjimi v Evropi v Sloveniji, in podobno – seveda ta zakon zelo težko obravnavati kot zakon, ki bi bil primeren za sprejetje. Zaradi teh dejstev, ker bi sprejem tega zakona pripeljal do zelo velike neuravnoteženosti, tako v občinskih kot v državnem proračunu, seveda tega zakona ne bomo podprli oziroma menimo, da ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Ob tem pa mislim, da je prav, da opozorimo in spomnimo, da v tistem trenutku, ko je bilo vpisano fiskalno pravilo v Ustavo, takšni zakoni, ki onemogočajo uravnoteženje javnih financ, sploh ne bi smeli prihajati v proceduro v Državni zbor, že iz spoštovanja do Ustave oziroma do vpisa fiskalnega pravila v Ustavo. Če je bila to ena od prioritet, potem se je treba zavedati, da tudi vsa ostala zakonodaja, ki se nanaša na davke, mora to upoštevati. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Združena levica, zanjo Miha Kordiš.
Hvala za besedo, predsedujoči. Predlog krščanskih demokratov se nanaša na realen problem, ampak ga rešuje na način, ki ni socialno pravičen. Če bi bil sprejet ta predlog, bi se neka minimalna plača povečala za 6,4 evra mesečno, plača direktorja banke pa za kar 154 evrov na mesec. Če bi bil sprejet ta predlog, bi proračun izgubil 470 milijonov evrov oziroma kar četrtino vse dohodnine. V resnici se da problem rešiti na način, ki ne privilegira ljudi z najvišjimi plačami in ki ne bi prizadel proračuna. Ta rešitev je preprosta. Uvede se enako splošno olajšavo za vse zavezance, hkrati pa se zaostri dohodninska lestvica za zavezance z visokimi plačami. Stopničasta olajšava je neke vrste socialni korektiv, zato da bi delavci z nizkimi plačami imeli višjo neto plačo, ampak ima v sebi vgrajeno napako, ki povzroča absurdne učinke. Lahko se zgodi, da nekdo, ki na leto zasluži 10 tisoč evrov bruto oziroma malo čez, plača 330 evrov več dohodnine, kot bi jo plačal, če bi zaslužil 2 evra manj. V praksi se to zgodi, če ima delavec veliko nadur oziroma dodatkov za nedeljsko delo. V tem primeru je po plačilu dohodnine celo na slabšem, kot bi bil, če teh nadur ne bi delal. Ja, imamo opraviti z realnim problemom. Ta problem je treba rešiti, ampak ne na danes predlagani način, ki bi bil katastrofalen za javne finance. Predlagana rešitev, kot rečeno, ni pravična. Privilegira zavezance z visokimi plačami, kar je razvidno že na prvi pogled. Olajšava za delavce z najnižjimi plačami in upokojence z nizkimi pokojninami je trenutno 6 tisoč 520 evrov letno. Njihova letna olajšava bi se po tem predlogu povečala samo za 480 evrov. Najmanj bi torej pridobilo 298 tisoč zavezancev z najnižjimi dohodki. Malo več, ampak še vedno malo, bi pridobili tisti, ki imajo vmesno olajšavo 4 tisoč 419 evrov. Takih je po podatkih Ministrstva za finance 103 tisoč, pa so to še zmeraj ljudje, ki imajo manj kot tisoč evrov bruto plače. Vsi ostali bi pridobili več, ampak daleč največ bi pridobili tisti z najvišjimi plačami, ki se uvrščajo v najvišja dohodninska razreda. V Združeni levici smo pripravili tudi simulacijo, ki pokaže, koliko bi pridobile posamezne kategorije. Neto minimalna plača bi se povečala samo za 6,41 evrov na mesec, plača delavca, ki ima tisoč evrov bruto plače pa za 34,41 evrov na mesec. Na drugi strani imamo pa na primer visokega državnega uradnika, ki ima 3 tisoč 960 evrov plače. Ta bi z novo olajšavo pridobil kar 126,33 evrov na mesec. Član uprave NLB, da dam še drug primer, ki ima 10 tisoč evrov plače pa bi na mesec potegnil ekstra 154 evrov. Če pogledamo letno raven, bi delavec z minimalno plačo pridobil slabih 77 evrov, nekdo, ki sedi v upravi neke banke, pa kar tisoč 848 evrov. Še bistveno več bi pridobili izvršni direktorji slabe banke in direktorji privatnih firm, ki prejemajo tudi več kot 15 tisoč ali 20 tisoč evrov mesečne plače, če tukaj o dodatkih in dividendah niti ne govorimo. Skratka, ta predlog izrazito privilegira tiste, ki so v naši družbi najboljše plačani. Višja, kot je plača, večja je pridobitev. Takšnih socialno krivičnih rešitev Združena levica seveda ne podpira. Drug problem te rešitve je v tem, da bi se z njeno uveljavitvijo dohodnina zmanjšala kar za eno četrtino. Lani je bilo pobrano za slabi 2 milijardi evrov dohodnine. Po oceni Vlade bi se zaradi takšne spremembe prihodki od dohodnine znižali kar za 490 milijonov evrov, se pravi za slabe pol milijarde evrov. Predlagatelji predpostavljajo, da bi se ta izpad delno kompenziral s povečanjem potrošnje, ampak ta kompenzacija bi bila v resnici minimalna. Vzrok za to pa je sila preprost. Olajšava bi najbolj razbremenila zavezance z visokimi plačami, ti pa navadno največ vlagajo v banke, v vrednotne papirje in tako naprej. Zato bi se prihodki od davka na dodano vrednost po oceni vlade povečali samo za 20 milijonov evrov, to se pravi bi še vedno ostalo 470 milijonov evrov izpada za proračun. To je pač katastrofalna številka, ker se pogovarjamo dobesedno o atentatu na javne finance, in to v trenutku, ko se nam dogaja največje zmanjševanje primanjkljaja in javnega dolga. Ni pa to edini in verjetno tudi ne poslednji tovrstni predlog krščanskih demokratov. V obravnavi imamo tudi Zakon o prispevkih za socialno varnost. Po najbolj neugodnem scenariju bi s sprejemom predloga NSi prihodki zdravstvene in pokojninske blagajne usahnili za kar 977 milijonov evrov, se pravi za slabo milijardo. Če upoštevamo kompenzacijo zaradi drugih davkov, bi bil neto izpad za javne finance 826 milijonov evrov. Če seštejemo skupni učinek obeh predlogov krščanskih demokratov, vidimo, da bi letno izgubili eno milijardo 296 milijonov evrov. To je več kot 15 % lanskih proračunskih prihodkov, ob tem, da imamo milijardno luknjo v pokojninski blagajni in da tudi zdravstvena blagajna v resnici ne pokriva potreb prebivalstva, kakor bi morala. Verjetno se vsi, razen predlagatelja, zavedamo, kaj bi pomenil izpad 1,3 milijarde evrov v javnih financah, ker je to precej samo po sebi umevno. Lahko pa se ozremo tudi k zgodovinskemu primeru, ki ga vsi poznamo. Leta 1996 so se znižali prispevki delodajalcev za pokojninsko zavarovanje. Zaradi tega je pokojninska blagajna do leta 2014 izgubila več kot 12 milijard potencialnih prihodkov. Takratna Drnovškova vlada je izpad dela nadomestila z davkom na izplačane plače. No, ta davek na izplačane plače je potem prva Janševa vlada z Bajukovo davčno reformo ukinila. Skupen efekt davka na izplačane plače je bil do ukinitve okrog 4 milijarde evrov, se pravi, da je kompenziral okrog 58 % izpada pokojninske blagajne. Ampak te kompenzacije zahvaljujoč Bajukovi reformi od leta 2009 naprej ni več. Posledice tega pa so zelo dobro znane. Leta 2014 je bilo treba iz proračuna v pokojninsko blagajno izplačati 1,3 milijarde evrov. Če upoštevamo še vsa ostala izplačila, vidimo, da se danes skoraj 30 % pokojnin ne izplača iz socialnih prispevkov, ampak iz proračuna. Ker predlagatelj kolega Horvat rad govori o vrtalcih bančne luknje, je tu na mestu pripomba, da so krščanski demokrati glavni vrtalci pokojninske in fiskalne luknje. Poleg ukinitve davka na izplačane plače lahko naštejem še znižanje stopnje davka na dobiček podjetij, najprej z reformo leta 2006, potem še z ZUJF, pa seveda znižanje dohodnine in izločitev dohodkov od kapitala leta 2006. Je pa treba priznati, da je bil ves čas zraven tudi Karl oziroma njegova stranka upokojencev. Kakršnokoli nadaljevanje te politike, ki bi zmanjšala prihodke proračuna in socialnih blagajn za 1,3 milijarde evrov, pomeni popolno destrukcijo socialne države. Posledica bi bila, da Slovenija zdrsne v neoliberalni model, kot ga na primer poznajo v Združenih državah Amerike. Javni zdravstveni sistem in državne pokojnine so tisti minimum za reveže, vsi ostali uporabljajo sisteme komercialnih zavarovanj. Dobimo socialni apartheid – socialo za revne in privatno socialno državo za premožne. Predlagatelji predpostavljajo, da bi podjetja zaradi nižjih davkov več zaposlovala. Te obljube se ne uresničijo niti v učbenikih, kaj šele v praksi. Povišanje splošne olajšave sicer ne bi znižalo stroškov dela neposredno, vendar bi jih najbrž znižalo posredno. Delodajalci bi dvig neto minimalne plače v kolektivnih pogajanjih izkoristili za znižanje bruto plač, zato lahko ta ukrep obravnavamo tudi kot še en ukrep za znižanje stroškov dela. Kljub temu pa ne bi dosegel želenih učinkov. Že učbeniška ekonomija ve, da je vpliv znižanja davkov na rast in zaposlenost kratkotrajna. Ve tudi, da je zmanjšanje BDP zaradi izpada javne potrošnje večji, kot je povečevanje zaradi znižanja davkov, tako da na dolgi rok znižanje davkov ne prispeva nič k rasti in dvigu zaposlenosti. Za Slovenijo je to nazadnje potrdila študija Nataše Jemec in soavtorjev, ki jo je objavila Banka Slovenije leta 2013. Če citiram glavno poanto: "Enkratne spremembe v državni potrošnji in davkih v Sloveniji imajo predvidoma kratkotrajni učinek in se jih ne da uporabiti pri pospeševanju ekonomske aktivnosti na daljši rok." Če hočemo še potrditev v praksi, pa lahko pogledamo kar v Romunijo in Bolgarijo. Romunija ima tretjo najnižjo stopnjo dohodnine v EU. Od leta 2004 je najvišja stopnja 16 %, absolutni rekord na tem področju pa drži Bolgarija, kjer so dohodnino nazadnje znižali leta 2007, tako da je zdaj tam najvišja stopnja 10 %. Pa vsi vemo, da imata obe omenjeni državi podpovprečno stopnjo delovno aktivnosti, in to kljub temu, da se velik del delovno aktivne populacije sproti izseljuje v tujino. Seveda ne pravim, da se vse to dogaja samo kot posledica nizkih davkov, pravim pa, da nizki davki nikakor ne pomagajo, kar nenazadnje lahko potrdijo tudi uporabniki storitev romunske in bolgarske socialne države. Verjetno si pa na raven Romunije in Bolgarije ne želimo zdrsniti. Tudi vse zniževanje davkov od leta 2006 v Sloveniji, ki sem ga prej navajal, ni prispevalo k zaposlenosti in razvoju. Med letoma 2005 in 2008 je nastalo 66 tisoč delovnih mest, ampak ne zaradi nizkih davkov, ampak zaradi 13 milijard evrov kredita, ki so ga naša podjetja najela v tujini. Do leta 2013 so bila izgubljena vsa ta delovna mesta, zraven pa je bilo izgubljenih še 20 tisoč drugih delovnih mest. Združena levica bi problem stopničaste olajšave rešila s tem, da bi sicer uvedla enotno splošno olajšavo, a hkrati zaostrila davčno stopnjo. Poleg tega je treba dohodne od kapitala spet pravično obdavčiti. Nesprejemljivo je, da ima delavec, ki ima v lasti 5 delnic, enak davek na dividende kot direktor, ki ima v lasti recimo 5 % delnic celotne firme. O tem se mi razlikujemo od Vlade, od krščanskih demokratov in socialnih demokratov, ki predlagajo razbremenitev višjega srednjega razreda. Socialisti namreč zahtevamo, da vsak prispeva po svojih zmožnostih. In več, kot bomo imeli progresivnih pravičnih davkov, kot je dohodnina, manj bo nepravičnih davkov, kot so trošarine na bencin in elektriko ali pa DDV in podobno. Ko gledamo primerjavo Slovenije z drugimi državami, zato opozarjamo na to, da Slovenija ni samo pod povprečjem EU glede davkov na kapital, ampak da je na samem repu tako po deležu teh davkov kot po velikosti davčne osnove glede na bruto družbeni proizvod. Zato se zavzemamo tudi za višji davek od dohodkov pravnih oseb in za tak davek na nepremičnine, ki bo višje obdavčil lastnike z večjim premoženjem. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov, zanjo gospa Ljudmila Novak.
Spoštovani gospod predsednik, kolegice in kolegi! Vodenje davčne politike je ena izmed večjih odgovornosti državne oblasti. Davki na nek način pomenijo poseg v lastninsko pravico posameznika, zato mora biti davčni sistem postavljen pametno in sorazmerno, poraba zbranega denarja pa mora biti transparentna in racionalna. Ob pogledu na slovensko realnost se zdi, da imamo pri vsem navedenem velike težave. S predlogom novele zakona o dohodnini v Novi Sloveniji zasledujemo cilj ugodnejšega davčnega okolja za vse zavezance. Ob različno visokih obdavčitvah v Republiki Sloveniji so državljani po našem trdnem prepričanju previsoko davčno obremenjeni. To prinaša negativne učinke tudi na poslovno okolje v naši državi, zato krščanski demokrati predlagamo višjo enotno splošno olajšavo za vse zavezance za dohodnino v višini 7 tisoč evrov. Ta trenutno znaša 3 tisoč 302 evra. Vlada se je na naš predlog nekoliko pričakovano seveda odzvala negativno. Ko v Novi Sloveniji odpremo razpravo o nižanju davčnih bremen, na vladni strani nikoli ne najdemo posluha za realizacijo naših predlogov. Na drugi strani pa Vladi v pogovorih z gospodom Štrukljem pogosto ni težko najti nekaj 100 milijonov evrov. Ob tem velja opozoriti, da Vlada pri pojasnjevanju finančnega učinka splošne olajšave ni podala podatka koliko od teh 980 tisoč zavezancev ima davčno osnovo 0. Ob sprejetju predloga zakona bi lahko razmislili tudi o zmanjšanju mase plač za javne uslužbence, saj bo v tem primeru njihova neto plača višja in bi se zato lahko zmanjšala bruto plača. Ob tem velja poudariti, da bi se s tem predlogom zakona povečale neto plače vseh zaposlenih, tako tistih v javnem sektorju kot tudi tistih v zasebnem sektorju. To Ministrstvo za finance obljublja že nekaj časa. Višje neto plače zaposlenih pa bi hkrati pomenile še izboljšanje poslovnega okolja za gospodarske subjekte. Novela zakona odpravlja tudi absurdno stopničasto splošno olajšavo. Ta lahko pripelje do situacije, ko mora oseba zaradi povišanja plače za en sam evro, ob tem plačati za nekaj 100 evrov višjo dohodnino. Zaradi nekonkurenčne ureditve dohodninske zakonodaje v primerjavi z Avstrijo, imamo v Sloveniji poseben problem s tako imenovanimi delavci migranti. Težavo, ki je zaradi tega nastala, so poskušale različne vlade reševati na različne načine, vse neuspešno. Kot vemo, je vse skupaj pripeljalo do vsem znanega referendumskega spora, ki ga bo zdaj reševalo Ustavno sodišče. Nova Slovenija pa je danes pred parlament prišla s preprosto in učinkovito rešitvijo problema. Povišanje splošne dohodninske olajšave na višino 7 tisoč evrov bi za delavce migrante odpravilo potrebo po visokem doplačevanju dohodnine v Republiki Sloveniji in nas hkrati tudi približalo racionalnosti avstrijske ureditve. Smo pa v Novi Sloveniji odprti za morebitne dopolnitve v naslednjem branju. V Novi Sloveniji bomo Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zaklona o dohodnini podprli.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev o predlogu zakona. Besedo ima Miha Kordiš. Pripravita naj se mag. Matej Tonin in predlagatelj.
Hvala za besedo, predsedujoči. V intervenciji bi polemiziral z mnenjem Vlade. Ko gledamo primerjave obdavčitve plač, kot jih navaja Vlada, ugotavljamo, da Vlada s temi podatki manipulira. OECD na svoji spletni strani brezplačno primerja skupne obdavčitve v povprečju, ki pokažejo naslednje. Skupna obremenitev je v Sloveniji 42,7 %, se pravi, da je manjša kot vseh sosednjih državah, tudi na Češkem je samo malenkost višja kot na Slovaškem, kjer je ta obdavčitev 41,3 %. Skratka, ta mantra o preobremenjenih plačah, o višjih davkih, o previsokih davkih in tako naprej kratko malo ne zdrži. Če pa pogledamo zaposlene z vzdrževanimi otroki, ugotovimo, da je slovenska plača obremenjena manj od vseh omenjenih držav. Razlika med Slovenijo in Avstrijo je na primer kar v 15 odstotnih točkah, kar pomeni, da smo stroškovno konkurenčna država, kar nenazadnje dokazuje tudi vedno večji presežek, ki ga imamo v primerjavi s tujino. Vlada bo verjetno trdila, da je problem v tem, da so nadpovprečno obdavčene visoke plače. V Združeni levici mislimo, da je to nekaj normalnega, vsak naj prispeva po svojih zmožnostih. Tisti, ki ima več, bo seveda prispeval več, tisti, ki ima manj, naj prispeva manj. Hkrati pa poudarjamo še dvoje. Najvišje plače prejema zelo mali delež zaposlenih, kar pomeni, da zelo malo tudi prispevajo k skupni plačni masi, še manj pa s skupnim produkcijskim stroškom, zato zniževanje visokih plač oziroma obdavčitev visokih plač zelo malo poveča konkurenčnost. Naprej. Odstopanje pri nas ni nikakor ekscesno. Če pogledamo Belgijo, Belgija nima socialne kapice. Splošna olajšava za dohodnino je 7 tisoč 900 evrov, najvišja dohodninska stopnja je skoraj 54 %, uporablja pa se, tukaj bodite posebej pozorni, za dohodke nad 38 tisoč 870 evrov, pri nas je neto davčna osnova 70 tisoč 900 evrov. Skratka, čeprav ima Belgija dvakrat višje plače in bruto družbeni proizvod, ima pol nižjo mejo 50 % dohodninskega razreda. Hvala.
Besedo ima mag. Matej Tonin. Pripravita naj se predstavnik predlagatelja in gospa Maruša Škopac.
Dober dan, poslanke in poslanci. Kot poslanca me izjemno jezi in frustrira, da v tem parlamentu ali pa vsaj v državi natančno vemo, kaj je treba postoriti, da nam bo šlo bolje, vendar kar nekako ni ne poguma, ne volje, da bi se to tudi zgodilo. Prav danes Nova Slovenija prihaja v ta Državni zbor z relativno enostavno rešitvijo, ki na en mah reši dva problema, in sicer poveča neto plačo vsem državljanom in reši problem dnevnih migrantov v severovzhodni Sloveniji brez kakršnikoli pretiranih komplikacij in težav. Ampak se bojim, da bo šla razprava v smeri, da je sicer ideja dobra, čas pa ni pravi, kot po stari navadi. Pred Slovenijo so pomembni izziv, ljudje nas bodo presojali po naših dejanjih in kako bomo znali na te izzive odgovoriti. Večkrat sem rekel, da nas čakajo vsaj trije ključni izzivi, ki terjajo zelo hitre in jedrnate odgovore. Eno je demografija, drugo so varnostni izzivi in tretje poslovno okolje. Glede demografije ni kakšne pretirane znanstvene matematike, vsako leto smo starejši, staramo se, otrok ni, rodnost je nizka, tako da bo tukaj treba hitro nekaj postoriti. Upam, da se tukaj zlasti v koaliciji tega zavedajo. Varnostne grožnje. Poglejte, kaj se vse povsod po svetu dogaja. Ravno včeraj je bila tragično pokončana, če smem tako reči, britanska poslanka zgolj zaradi tega, ker je zagovarjala stališče, da naj Britanija ostane v Evropski uniji. Hočem reči, da smo pred varnostno občutljivimi časi. Tretji izziv, o katerem sem govoril, je izboljšanje poslovnega okolja. V Sloveniji imamo raznorazne konference, sestajajo se Obrtna zbornica, Gospodarska zbornica in mladi podjetniki ter vsi govorijo isto. Vsi se tudi strinjamo, da je treba te stvari storiti, potem pa pridemo spet do vprašanja, zakaj tega ne storimo. Če se recimo pri poslovnem okolju osredotočimo samo na davke in davčno breme, ki velja v Sloveniji, potem lahko primerjamo z drugimi državami, s katerimi tekmujemo, če davke razdelimo v tri različne skupine – eno je obdavčenje plač, drugo kapitala in tretje nepremičnine. Če te tri skupine davkov primerjamo z drugimi državami OECD in zlasti tistimi, s katerimi tekmujemo, ugotovimo, da je na primer delo v Sloveniji nadpovprečno obdavčeno, kapital in nepremičnine pa pod povprečno obdavčene. V tej smeri, v tej luči je treba gledati tudi vse prihodne davčne reforme. Prav s tem poizkusom in z današnjim zakonom se želi Nova Slovenija na nek način lotevati prav tega segmenta, da je pri nas v Sloveniji delo pretirano obdavčeno. S sprejemom tega zakona se bodo seveda vsem državljanom povišale neto plače. Rešitev, kot sem dejal, je preprosta. Z dvigom splošne olajšave bo na koncu leta to pomenilo večji izplen na državljane. Jaz vem, da bo glavni koalicijski pomislek in tudi pomislek finančnega ministrstva predvsem v tem, kaj to pomeni za izpad iz državnega proračuna. Popolnoma jasno je, da če si bo od naših plač država odrezala manj, bo manj tudi dobila v svoj proračun. Ampak obstajajo pa zelo dobri načini, kako ta izpad nadomestiti. Kot sem dejal, z dvigom splošne olajšave se neto plače dvignejo. Tukaj mi v Novi Sloveniji predvsem vidimo priložnost, da pa se zaradi dviga neto plač nekoliko zmanjša masa za plače v javnem sektorju. Jaz mislim, da bi bil to en tak lep skupen ukrep, ki bi mu težko tudi javni sektor in tudi gospod Štrukelj nasprotovala, če bi na nek način sprejeli paket, kjer bi se neto plače dvignile, hkrati bi pa lahko strošek za bruto plače zmanjšali. Zagotovo je to eden izmed načinov, kako izpad, ki bo nastal zaradi povišanja splošne olajšave, na drugi strani nadomestiti, se pravi zelo enostavno in zelo direktno povedano, z zmanjšanjem mase za javni sektor oziroma za plače javnega sektorja. To je ena skupina ali pa en način, na katerega se da pokriti ta primanjkljaj. Drugi pa je povečana domača potrošnja. Ko gledate raznovrstne ekonomske raziskave in se sprašujete, kaj je tisto, ki poganja gospodarsko rast, je poleg vsem znanega izvoza tukaj še več stvari, ki pomembno vplivajo na gospodarsko rast. Poleg izvoza je to še domača potrošnja in pa tudi javne investicije oziroma javna potrošnja. Če ima država nekoliko sklenjene roke, kar se tiče javnih investicij, bi pa morali postoriti več za domačo potrošnjo. Prav s tem, da ljudem ostane več v denarnicah, lahko na takšen način ključno bistveno pripomoremo k temu, da se bo ta domača potrošnja zavrtela. Meni se zdi ta krog relativno enostaven. Če bo ljudem ostalo več v njihovih denarnicah, bodo več trošili, več bodo kupovali. Ko bodo več kupovali, bodo podjetniki, gospodarstveniki več prodali. Če bodo pa več prodali, več ustvarili, bodo pa lahko zaposlili tudi večje število ljudi. Tako se nam tak lep krog lepo sklene. Več zaposlenih pa seveda pomeni spet druge bonitete za državo, predvsem dobimo več vplačnikov v pokojninsko in pa zdravstveno blagajno. Mi smo v Novi Sloveniji poskušali že z več različnimi zakoni, kako povišati neto plačam državljanom in kako s tem posledično tudi izboljšati domačo potrošnjo. Najprej smo prišli, če se spomnite, z zakonom, kjer smo predlagali, da približno tam nekje 3 tisoč 300 evrov vašega letnega zaslužka ne bi bilo oprispevčenega oziroma obdavčenega oziroma posledično 270 evrov mesečnega zaslužka ne bi bilo oprispevčenega, in bi imeli zaradi tega vsi državljani 50 evrov višje neto plače. Pa je takrat, torej že nekaj časa nazaj, koalicija rekla, da je to preveč komplicirana, nesistemska rešitev, ki ima seveda tudi določene slabe druge posledice. Zdaj pa mi pridemo z mnogo enostavnejšo, še enostavnejšo rešitvijo. S povečanjem splošne olajšave. Poleg vsega tega, kar vam govorim zdaj, kaj bi ta zakon pozitivnega prinesel pri samih državljanih, pri sami neto plači in pri sami domači potrošnji, je še en vidik, ki je pomemben, to pa so delavci migranti, ki delajo v Avstriji. Poznate odločitev Ustavnega sodišča, poznate njihove probleme in jaz si ne znam predstavljati, kako bo drugače ministrstvo na ustavno nesporen način rešilo te probleme. Ustavno sodišče je jasno povedalo, da je treba uveljavljati rešitve, ki veljajo za vse državljan, in da neka posamezna skupina ne more imeti posebnega statusa. To je bil ključni razlog, zakaj je Ustavno sodišče razveljavilo tisto posebno ureditev za dnevne migrante in zaradi česar imamo probleme. Kakorkoli stvari obračate, do neke druge pametne rešitve, da rešimo ta problem, ni možno priti. Problem pa je nastal zaradi tega, ker imamo v Sloveniji višjo obdavčitev kot v Avstriji in se potem to razliko plačuje v Sloveniji. Če bo država želela rešiti ta problem – priporočam pa ji, da ta problem reši –, potem bo treba v to jabolko tudi zagristi. Ta rešitev, ki jo danes mi prinašamo v ta parlament, bi ta problem rešila vsaj v 95 % vseh primerov, ker sem v nasprotnem primeru prepričan, da se bo konflikt med migranti in samo državo še naprej stopnjeval, kar pa ni v nobenem primeru dobro ali koristno. Bomo videli, v kakšno smer bo šla današnja razprava. Zdi se mi da so to teme, ki so za prihodnost Slovenije pomembne. Spet bom rekel, da se pogovarjamo o tem, kako bodo imeli državljani službe, kako bodo lahko dostojno živeli, seveda z dostojno plačo. To niso neke nesmiselne, brezzvezne diskusije in debate, ki nikomur nič ne pomagajo, nam pa vzamejo ogromno časa. Tisti, ki boste tej današnji rešitvi nasprotovali, bi si želel, da vsaj predstavite vašo kontra rešitev oziroma nasprotni predlog. Če se že mi v Novi Sloveniji v opoziciji trudimo in če smo si mi zadali cilj, da kot opozicijska stranka ne nameravamo samo kritizirati in nasprotovati, ampak želimo biti konstruktivni in glede stvari, ki jih kritiziramo, tudi prihajati v parlament s svojimi predlogi in pokazati, kako si mi želimo, da bi se stvari reševale, potem bi si jaz želel tudi z druge strani, s strani vladne koalicije, da če oceni, da predlog opozicije ni primeren ali ni dober, tudi pove, kako bo to stvar reševala. Upam, da bodo vsaj razpravljavci priznali to, da vse diskusije, ki v tem hipu potekajo v državi, gredo v smer, da je nekaj treba narediti za davčno razbremenitev dela. To je jasno, da je gospodarstvo tudi zelo natančno povedalo, da jih kakšna prestrukturiranja davčnih bremen ne zanimajo, da jih zanima predvsem davčna razbremenitev, ki bo prispevala k temu, da se gospodarsko kolesje zažene in obrne. Jaz se veselim današnje razprave. Upam, da si ne želim preveč, da bi ta zakon ugledal luč sveta vsaj v tej prvi obravnavi, ki je splošna obravnava, kjer se pogovarjamo o načelih in generalnih usmeritvah, in da bo koalicija zmogla ta napor, da ga spusti v drugo obravnavo in ga potem v drugi obravnavi popravila tako, kot bo ocenila, da so finančne zmožnosti in možnosti, da ne bo to še ena izmed zgodb, ko se je opozicija trudila, koalicija pa mirno sedela in na koncu zavrnila.
Besedo ima predstavnik predlagatelja predloga zakona, gospod Jožef Horvat. Pripravita naj se gospa Maruša Škopac in mag. Marko Pogačnik.
Hvala lepa, gospod predsednik. Še enkrat vsem prav lep pozdrav s tega mesta! Dovolite, da se najprej zahvalim vsem tistim – to ste praktično vsi, razen Združene levice –, ki ste pohvalno ocenili napore Nove Slovenije. Ja, resnično so iskreni napori, resnično. Mi bomo s temi napori tudi nadaljevali. Na tem mestu bi se rad zahvalil tudi ministru za finance dr. Dušanu Mramorju, ki je na moje pisno poslansko vprašanje, ki sem mu ga poslal 19. maja, že v desetih dneh praktično odgovoril. Prosim sem ga za odgovor, glede na to, da mi nimamo podatkov, s katerimi bi lahko ocenili finančne učinke našega predloga zakona. Minister mi je odpisal, kot rečeno, 1. junija in ocenil, da gre za izpad prihodkov v državnem proračunu za okoli 490 milijonov evrov. Nimam razlogov, da ne bi tej številki zaupal, seveda pa je to daleč od tiste številke, o kateri je govorila Združena levica, mislim, da je govorila o 1,3 milijardnem izpadu. Iniciativa je zanimiva. Hvala za to oceno. Ali številka 7 tisoč ni prava? Okej, če ni prava, v redu, potem gremo v drugo obravnavo. Zato imamo drugo obravnavo. Zato nekako zdaj ne razumem tudi odločitve največje koalicijske stranke. Če je torej iniciativa prava, dajmo o njej razpravljati, dajmo narediti modele, modelirajmo – Ministrstvo za finance ima fantastična orodja za modeliranje, opozicija jih nima – in dajmo iti v drugo obravnavo in poskušajmo nekaj iz tega narediti. Morda ste nekatere poslanske skupine pozabile, da zakon začne veljati 1. 1. 2018. Za leto 2018 še nimamo sprejetega proračuna v Državnem zboru. Vsi skupaj imamo eno leto in pol časa na razpolago za naloge, da uravnotežimo ta proračunski izpad. Najbrž nihče ne pričakuje, da bodo davčne olajšave oziroma v tem primeru splošna dohodninska davčna olajšava proračunsko usklajena. Pri davčnih olajšavah ni mogoče biti proračunsko usklajen oziroma uravnotežen. To ne gre. Olajšava pač proračunu jemlje, zato moramo najti nekaj drugega, kako bomo ta izpad zakrpali. Čas se spreminja, družbena razmerja se spreminjajo, globalizacija deluje tudi na Slovenijo, če mi hočemo ali ne. Isti modeli, kot so veljali pred 25 leti, ko smo postavljali našo državo, ne morejo veljati danes. Morda v kakšnem primeru. Ko smo se osamosvajali, bolj točno 1. 1. 1991, smo imeli v državni upravi zaposlenih 9 tisoč 773 ljudi. 1 maja 2016, torej pred nekaj tedni, je bilo v državni upravi zaposlenih 30 tisoč 468. Samo primerjavo dajem. Jaz ne morem reči, da je zdaj ta številka prevelika, sprašujem pa se, ali je optimalna. Tukaj je seveda tudi policija in vojska. Morda samo kot namig, kje bi pa morda lahko kaj privarčevali. Odprimo vendarle enkrat vprašanje, ali je naša država vitka, saj vsi radi govorimo, da mora biti vitka, učinkovita, poceni in se zgledujemo po Švici, ki ima 8 ministrov in je skoraj 8 milijonska država. V redu, naprej. Ta naš ukrep gre tudi v tej smeri, da bi vendarle bili nekoliko bolj atraktivna država za tuje investitorje, seveda pa tudi domače. Jaz ne vem, če je ravno kakšna velika gneča s strani tujih investitorjev na mejnih prehodih ali na letališču. Ni videti. Mi vsi, torej vseh nas 90, in Vlada tudi vemo, kaj moramo narediti, da bomo zanimivi za domače in tuje investitorje. Prejšnji teden so bili tukaj kolegi iz češkega parlamenta. Dejansko se ti milo stori, ko gledaš njihove podatke, ker so rekorderji po bruto rasti in po nizki stopnji brezposelnosti. In recept je na dlani. Res je, jaz vem, da se ne da vseh rešitev iz nekih drugih držav kar kopirati in jih prilepiti v našo zakonodajo. To ne gre. Ampak vsaj nekih osnovnih principov pa bi se lahko naučili. Socialni demokrati – na začetku stališča sem mislil, da smo skupaj. Še enkrat pravim, da z davčnimi olajšavami na žalost ne moremo priti do takšnih rešitev, da bi bile s proračunskega vidika uravnotežene. In še enkrat, zakon začne veljati šele čez leto in pol, 1. 1. 2018. Mi dejansko ta trenutek nismo bili sposobni, bom kar povedal, narediti paketa davčne zakonodaje. Pošteno povem, da mi nismo sposobni, da pridemo pred ta visoki zbor recimo z davkom na premoženje, na nepremičnine. Vsi se gotovo bojimo, tudi ta koalicija se tega boji, ker je pač nek prejšnji zakon neslavno propadel, ampak prej ali slej bomo morali v to kislo jabolko zagristi in priti do nekih rešitev davčne zakonodaje, ki bodo po vseh načelih pravične, poštene in tako dalje. Združena levica – tukaj je skoraj nesmiselno izgubljati besede, ker pač oni pravijo sami, da so anti-sistemska stranka. Torej so stranka, ki zagovarja nek drug družbenopolitični in ekonomski red, zato tukaj seveda nikoli ne bomo mogli priti skupaj. Sem pa malo pogrešal tudi s strani Mihe Kordiša primerjavo z Venezuelo. Škoda pa, da nikoli od njih ne dobimo alternativnih rešitev. Ali je uravnilovka prava rešitev? Da bi torej imela čistilka enako mesečno plačo kot predsednik uprave neke banke? Lahko o tem debatiramo, vendar verjetno bo debata hitro zaključena. Ko smo mi snovali ta zakon, ni nobena skrivnost, smo se posvetovali tudi s slovenskimi davčnimi strokovnjaki in seveda tudi podrobno preštudirali Koalicijski sporazum o sodelovanju v Vladi Republike Slovenije za mandatno obdobje 2014–2018. Mi nismo sopodpisniki tega koalicijskega sporazuma, so pa nekatere točke in nekatere tukaj napovedane rešitve zlata vredne. Ampak dokler so samo na papirju, so vredne nič evrov. Kljub temu pa imamo vedno neke sporazume, imamo neke vrste politični program, v tem primeru te koalicije. Mi seveda pozdravljamo napovedi na peti strani, kjer je izraženo prizadevanje za predvidljivo in enostavno poslovno okolje. Ja, enostavno. Jaz upam, da bom enkrat doživel, da bomo imeli tako enostavno dohodninsko zakonodajo, da bomo pravzaprav vsi znali na pamet izračunati letno ali pa mesečno dohodnino. V tem primeru se mogoče vračam malo nazaj, k stališču Poslanske skupine Desus. Rad bi povedal, da je splošna olajšava 7 tisoč boljša za zavezance kot sedanja stopničasta. Stopničasta je zato, da tistim, ki imajo najmanj, dodamo še dodatno olajšavo. Zato smo jo postavili na 7 tisoč. Če bi postavili na 6 tisoč, bi bila ta rešitev za tiste, ki imajo najmanj, slabša kot dosedanja. Ampak ni problem, če se konkretno Desus zavzema naprej za stopničasto splošno olajšavo. Dajmo to rešiti v drugi obravnavi in gremo naprej. Lahko ni stopničasta, lahko je zvezna ali kakorkoli že. Dejstvo pa je, da je naša dohodninska lestvica – to nam pa vsi potencialni investitorji po celi Evropi govorijo – preveč strma. Na peti strani koalicijskega sporazuma je postopna razbremenitev dobrega (delo in kapital) v okviru zelene proračunske reforme. Tu smo skupaj. Gospodarstvo, točka 4.3., na 12. strani. Skozi postopno ukinitev okolju škodljivih subvencij bomo ustvarili razmere za postopno znižanje obremenitve dela in večjo stroškovno konkurenčnost slovenskega gospodarstva. Ja, tukaj smo skupaj. Naprej. Par stavkov koalicijskega sporazuma bom prebral. Nočem sedaj analizirati detajlov, ampak iščem skupne imenovalce. Na 14. strani piše: "Skozi zeleno proračunsko reformo ustvariti razmere za postopno zniževanje obremenitve dela (socialnih prispevkov), kar bo omogočilo večjo stroškovno konkurenčnost slovenskega gospodarstva ter obenem izboljšalo stanje okolja. Na drugi strani splošna razbremenitev dela na strani prispevkov povečuje konkurenčnost vseh podjetij." Ja, saj tukaj smo skupaj, čeprav nismo podpisniki. Želimo pomagati koaliciji. Jaz sem večkrat povedel premierju in gospodu Mramorju, da če nimate pač dovolj glasov v koaliciji, za dobre rešitve v smeri izboljšanja poslovnega okolja računajte na Novo Slovenijo. Naprej, 21. stran: "Dohodninsko lestvico bomo poskušali spremeniti tako, da bo prišlo do razbremenitve plač," že spet, "visokokvalificirane delovne sile." Jaz tukaj vedno dodajam razvoje inženirje. 22. stran: "Preoblikovanje dohodninske lestvice. Proučitev možnost za preoblikovanje dohodninske lestvice za razbremenitve plač visokokvalificirane delovne sile." Gospod Dušan Mramor je kot kandidat za ministra za finance na hearingu povedal, da si bo prizadeval, da bo razvojni inženir v Sloveniji dobil višjo neto plačo, ker bo to prava politika. Jaz se bojim, gospe in gospodje, da imamo mi danes aktivno politiko izseljevanja. Ni nikjer napisana, ampak ljudje, naši mladi diplomanti in strokovnjaki, tako dojemajo to okolje in gredo ven. To ni kroženje možganov, to je beg možganov in to je velika katastrofa za dvomilijonski narod in državo. Spet 22. stran: "Znižanje obremenitve dela skozi zeleno proračunsko reformo." Postopno znižanje obremenitve dela, davki, prispevki – spet smo skupaj. Ne bom nadaljeval, ampak je teh skupnih imenovalcev še kar nekaj. Skratka, na več mestih smo skupaj. Razbremenitev dela. Morda nekaj izračunov, ker danes govorimo o številkah. Tukaj ni prostora za neko ideološko razpravo, želim si resnično eksaktno razpravo. Zaokrožena povprečna plača – po starem je višina letne dohodnine brez drugih olajšav za družinske člane, samo splošna olajšava. Po obstoječem je višina letne dohodnine za povprečno plačo 2 tisoč 894 evrov, ne me držati za številke, recimo plus minut pet evrov. Po novem oziroma po naši rešitvi bi tisti, ki prejema povprečno plačo, na letni ravni plačal tisoč 123 evrov. Razlika je 1771 evrov ali 147,58 na mesec. Mislim, da je tukaj Ministrstvo za finance naredilo napako, ker je izračunalo, da je ta razlika pri povprečni plači samo 77 evrov na mesec. Po našem izračunu je 147 evrov na mesec. Gremo na minimalno plačo. Tukaj Ministrstvo za finance tudi pravilno izračuna. Minimalna plača – po obstoječem dohodnina 138 evrov, po našem predlogu slabih 62 evrov. Razlika torej okoli 77 evrov, na mesec dobrih 6 evrov. Ni ne vem kaj. To pomeni, da bi tisti z minimalno plačo z našo rešitvijo dobil dobrih 6, 7 evrov več na mesec. Mi bi seveda želeli, da dobi več. Pa še recimo za tistega, ki ima letnih prihodkov 30 tisoč. Po obstoječi zakonodaji plača 5 tisoč 418 evrov, po naši rešitvi 4 tisoč 419 evrov. Razlika je 999 evrov na letni ravni. Tisoč evrov na letni ravni torej dobi več tisti, ki ima letnih prihodkov 30 tisoč. Kolegice in kolegi, tudi vsi vi ste 4. maja dobili pismo Rektorske konference Republike Slovenije. Predlagam, da si to preberete. Vezano je na dohodnino. Nimamo samo dnevnih in tedenskih delovnih migrantov, ki delajo v Avstriji, in ne znamo enostavno njihovega problema rešiti. No, mi jih znamo. Naša rešitev je – druge preprosto ne vidimo – dvig splošne olajšave, s čimer nekako pomirili. Treba je pogledati tudi, zakaj nam piše Rektorska konferenca. Jaz bi le predlagal in prosil, da smo dejansko fokusirani na to rešitev in da upoštevamo, da se naša rešitev vklopi šele 1. 1. 2018. Do takrat pa dajmo nekaj narediti, da ta proračunski izpad, ki je velik, ki je skoraj pol milijarde, nadomestimo z nekimi drugimi rešitvami. Tudi z racionalizacijo države. Ne bi pa želel, gospe in gospodje, da Novi Sloveniji očitate, da nas briga javnofinančna vzdržnost. Tega nam ne očitajte, ker veste, da smo mi tisti, ki smo podprli Zakon o fiskalnem pravilu. Danes tudi velikokrat opozarjamo na to, da potrebujemo vendarle ta neodvisni fiskalni svet kot mojstre, ki bodo Zakon o fiskalnem pravilu kot orodje vzeli v roke in ga vendarle uporabljali. Nenazadnje nas je na to v svoji specifičnih priporočilih spomnila tudi Evropska komisija 18. maja letos in posebej izpostavila nujnost izvolitve fiskalnega sveta v tem visokem domu. Hvala lepa za sedaj.
Besedo ima predstavnica Vlade, državna sekretarka na Ministrstvu za finance mag. Mateja Vraničar Erman.
Hvala lepa za besedo. Zagotovo se strinjamo s predlagateljem in številnimi razpravljavci danes, da je obremenitev plač v Sloveniji visoka. Vendar ne moremo ostati pri tako splošni oceni. Moramo iti v globino, moramo pogledati različne dohodkovne razrede in moramo pogledati različne dajatve, ki se od plač odmerjajo. Ko naredimo to analizo, lahko ugotovimo, da so v Sloveniji plače nadpovprečno obdavčene v primerjavi z državami, s katerimi se želimo primerjati po konkurenčnosti, pri tistih zaposlenih, ki imajo plačo višjo od 1,6-kratnika povprečne plače v državi. Uporabljam primerjave OECD za primer, ko oseba oziroma zaposleni uveljavlja zgolj splošno olajšavo in nima vzdrževanih družinskih članov. Pri tej nadpovprečni obremenitvi večino teže nadpovprečne obremenitve pomenijo prispevki za socialno varnost. Ampak pri 1,6-kratniku povprečne plače postane nadpovprečna tudi dohodninska obremenitev, ne samo prispevki. Pa naj pustim prispevke danes pri kraju, ker sem večkrat že povedla, da je problem prispevkov za socialno varnost treba nasloviti, se je treba pogovarjati o tem problemu, ampak nujno samo skupaj z razpravo o samem sistemu socialne varnosti, ki ga želimo imeti tudi za naprej. Osredotočimo se na dohodninski problem. Če se po eni strani strinjamo, da so plače nad 1,6-kratnikom povprečne plače v državi obremenjene v Sloveniji višje kot v drugih državah, se moramo potem vprašati, kako ta problem naslovimo. S predlaganim predlogom zakona se poskuša problem naslavljati z dvigom splošne olajšave, ki je določena v fiksnem znesku, in v odstotku od dohodka torej predstavlja večji delež v nižjih dohodkovnih razredih in nižji delež v višjih dohodkovnih razredih. Prav tako moramo ali lahko soglašamo, da je pri rešitvah, ki se iščejo, treba poiskati rešitve, ki so javnofinančno vzdržne, in jih hkrati tudi predstaviti. To Vlada poskuša oblikovati in uskladiti z vsemi zainteresiranimi deležniki že praktično celo letošnje leto. Seveda so usklajevanja težka in vzamejo ogromno časa, ker v bistvu nimamo tega luksuza, da bi lahko prišli v parlament s takšnim predlogom zakona, ki ne bi imel široke podpore pri zainteresirani javnosti. Problem pridobivanja te podpore je v zagotavljanju drugega cilja, ki pa je po mojem trdnem prepričanju predpogoj za kakršnokoli nadaljnjo gospodarsko rast, to pa je javnofinančna stabilnost. Težko oziroma praktično nemogoče je podpreti predlog zakona, ki odpira oziroma daje možnost za razpravo samo o enem elementu Zakona o dohodnini, to je o višini splošne olajšave, in hkrati do leta 2018 onemogoča kakršnokoli razpravo o katerikoli drugi točki Zakona o dohodnini. Naj vas spomnim na ustaljeno zakonodajno prakso v Državnem zboru, da dokler ni uveljavljen predhodni zakon, novega predloga zakona ni mogoče vložiti. Kar pomeni, da če ta zakon začne veljati 1. januarja 2018, do 1. januarja 2018 nobena sprememba Zakona o dohodnini ni mogoča. Tako so bile podobne situacije tolmačene v tem zboru. Zagotovo vsa vprašanja, ki se odpirajo v zvezi z Zakonom o dohodnini, ne morejo biti rešena skozi višino splošne olajšave. Niti težave, s katerimi se soočajo delavci migranti, niti težave, na katere opozarjajo slovenski raziskovalci, ki so začasno napoteni na delo v tujino, niti drugi delavci, ki so napoteni v tujino, pa še marsikaj drugega bi se našlo. Zaradi tega ocenjujemo, da je primerno stopiti korak nazaj, ne potrditi tega predloga zakona kot primernega za nadaljnjo obravnavano in nadaljevati pogovore o iskanju čim širšega konsenza za spremembe tako na področju dohodnine kot na področju drugih davčnih obremenitev, ki bodo zagotovile oboje – izboljšale poslovno okolje z znižanjem obremenitve plač in hkrati zagotovile javnofinančno vzdržnost. Jaz sem prepričana, da bomo v kratkem lahko dosegli tako široko polje soglasja za predloge, ki jih pripravlja Vlada in smo jih opisno že večkrat pojasnili, da bomo lahko celovit predlog sprememb Zakona o dohodnini in Zakona o davku od dohodkov pravnih oseb obravnavali že v letošnjem letu in uveljavili s 1. januarjem prihodnjega leta. Prav tako delamo in iščemo čim širši možni konsenz na področju obdavčitve nepremičnega premoženja. Čeprav o tem v javnosti ni veliko slišati, je bilo vendarle v zadnjem letu narejenega ogromno tako v sodelovanju z občinami kot tudi znotraj same stroke glede vrednotenja in samega nivoja obremenitve. Pa še nekaj o finančnih učinkih. Kot je bilo že rečeno, predlagana sprememba pomeni 490 milijonov davka oziroma dohodnine manj. Glede na to, da občinam pripada 54 % pobrane dohodnine, sicer z dveletnim zamikom, to pomeni, da bo v letu, v katerem bo prišlo do uveljavitve te rešitve, državni proračun moral po eni strani najti nadomestilo za 490 milijonov nižje prihodke od dohodnine, ker bo treba v bistvu občinam še vedno zagotavljati višji delež tekoče pobrane dohodnine, hkrati pa bo z dveletnim zamikom moral občinam nadomestiti 265 milijonov evrov, če govorimo o tem, da ne bo nobene spremembe ali pa da ne bi bilo v tem času nobene spremembe na področju financiranja občin. To pomeni ob sedanjem režimu za 265 milijonov finančnega transfera iz državnega proračuna. To ne pomeni samo, da moramo razmišljati o nižjih prihodkih državnega proračuna, ampak moramo razmišljati oziroma najti rešitev tudi za dodatne odhodke, ki jih bo treba zagotoviti. Ko pa govorimo o nadomestnih virih oziroma o možnosti, da se skozi potrošnjo vrne en del razbremenitev nazaj v proračun, sem že v svoji uvodni predstavitvi povedala, da če vzamemo v obzir samo višje neto dohodke pri zavezancih, ki sodijo v nižji dohodkovni razred, in računamo, da bodo oni v celoti in takoj potrošili ves dodatni razpoložljivi dohodek, potem lahko govorimo o tem, da bodo potrošili 125 milijonov evrov in da bo od tega ob upoštevanju povprečne obremenitve z DDV tam med 16 % in 17 % to pomenilo približno 20 milijonov dodatnih prihodkov iz naslova DDV. Še vedno je razkoraka 470 milijonov. Če pa bi vsi zavezanci celotnih 490 milijonov potrošili takoj v istem letu, bi to pomenilo tam približno nekaj več kot 80 milijonov evrov. Še vedno je razkoraka za 410 milijonov evrov. Tudi tega ne smemo pozabiti, da ta dolgoročni načrt postopne javnofinančne konsolidacije ob nezviševanju davčnih obveznosti v splošnem predvideva po 240 milijonov evrov nižje odhodke vsako leto. Za 240 milijonov letnega zniževanja odhodkov je torej glede na recimo nulti scenarij že vključenega v načrt postopne javnofinančne konsolidacije. S tem predlogom in razpravo, ki smo jo peljali danes, se kaže, da želite oziroma da podpirate idejo, da bi poleg teh 240 milijonov poskušali najti še približno 400 milijonov evrov prihranka z zniževanjem javnofinančne porabe, ob tem, da smo tudi v Državnem zboru konstantno soočeni z zahtevami, da zagotovimo dodatna sredstva za občine, za varnost, za vojsko, za policijo, za investicije, za varstvo pred poplavami in še in še bi lahko naštevala. Hvala lepa.
Zopet se je javil predstavnik predlagatelja. Besedo ima gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa, gospod predsednik. Hvala gospe državni sekretarki za strokovni pogled na to našo rešitev. Sem prav hvaležen, da je gospa državna sekretarka povedala, da če bo ta zakon uveljavljen in bo začel veljati s 1. januarjem 2018, to pomeni, da do takrat ne smemo spreminjati neke druge dohodninske zakonodaje. Ja, točno, ampak to je velik prispevek k predvidljivosti davčnega okolja. Če bomo mi v tem mesecu ali naslednjem mesecu sprejeli ta zakon, bodo investitorji čez leto in pol natančno vedeli, kakšna bo dohodninska rešitev. To je ta predvidljivost. Če vi hočete biti investitor, morate videti, kakšne bodo rešitve naprej. Tega pri nas ni, mi prepogosto spreminjamo davčno zakonodajo. Nihče, niti finančni minister ne ve, kakšna bo davčna zakonodaja leta gospodovega 2017, kaj šele investitor. Jaz mislim, da ni nič narobe, če teh 490 milijonov ali koliko pač ostane pri zavezancih. Dejstvo je, da bodo tisti, ki bodo dobili malo več na mesec, 7 evrov na mesec, to potrošili. Tisti, ki bodo dobili na mesec nekoliko več, bodo po moje tudi potrošili večji del, kar pa ne bodo, bo pa ostalo v bankah, kar bo povečalo likvidnost naših bank. Ali je to kaj slabega?
Besedo ima zdaj gospa Maruša Škopac, pripravita naj se mag. Marko Pogačnik in gospa Andreja Potočnik.
Trenutno imamo v veljavi stopničasto lestvico splošne davčne olajšave, ki pogosto privede do tega, da nekdo ob dvigu bruto plače pade v višjo dohodninsko lestvico in posledično nižjo stopnjo splošne davčne olajšave. Rezultat je seveda absurden, ob višji bruto plači oseba prejme nižje neto izplačilo. Predlagana enotna stopnja davčne olajšave bi to anomalijo vsekakor odpravila, po drugi strani pa bi imelo sprejetje predlagane splošne davčne olajšave velike posledice na javnofinančne prihodke. Izpad prihodkov v državnem proračunu je v tem primeru ocenjen na okoli 470 milijonov evrov. Vemo, da je učinek na povečano zasebno potrošnjo največji v nižjih dohodkovnih razredih, za katere je značilno, da ves svoj dodatni razpoložljivi dohodek namenijo za potrošnjo. Če predpostavljamo, da bi vsi zavezanci v nižjih dohodkovnih razredih celotno razbremenitev namenili za potrošnjo, je ocena, da bi se iz naslova DDV prihodki v proračun povečali za največ okoli 20 milijonov evrov. Govorimo torej o izpadu prihodkov v državni proračun v višini 470 milijonov evrov, in to ravno v času, ko smo sprejeli fiskalno pravilo in ko je en izmed ključnih ekonomskih ciljev države javnofinančna konsolidacija. V tako pomembnem trenutku za javnofinančno podobo je še kako pomembno, da se zavedamo dejstva, da morajo vse spremembe na področju plačevanja javnih dajatev na drugi strani zagotavljati tudi stabilne in predvidljive javnofinančne prihodke. To pa pomeni, da je vsak izpad prihodkov treba nadomestiti z novim virom in ravno zato minister Mramor vedno znova ponavlja, da Vlada pripravlja davčno prestrukturiranje in ne razbremenitve. To je naša realnost vsaj do leta 2020, ko bo predvidoma odpravljen strukturni primanjkljaj. V luči davčnega prestrukturiranja Vlada pripravlja predlog znižanja obremenitev dela, za katerega analize kažejo, da je v naši državi nadpovprečno obremenjeno. Pokazalo se je, da je v stroških dela nadpovprečno visok delež prispevkov za socialno varnost po eni strani in podpovprečno visok delež dohodnine. V prihodnosti nam torej kaže znižati obremenitve dela s prispevki za socialno varnost in povečati obremenitev kapitala in premoženja. Vladni predlog bo v luči javnofinančne konsolidacije temu sledil v obsegu, za katerega bo dosežen zadosten javni konsenz.
Besedo ima mag. Marko Pogačnik, pripravita naj se gospa Andreja Potočnik in mag. Andrej Šircelj.
Spoštovani predsednik, hvala za dano besedo. Uvodoma bi rad povedal, da bom Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o dohodnini, ki ga je vložila Poslanska skupina Nove Slovenije, sam podprl. Mislim, da je pohvalno, da je ta predlog zakona prišel v Državni zbor, predvsem dejstvo, da gre tukaj za prvo branje tega zakona. O tem, ali so vse številke, ki jih navaja predlagatelj, sprejemljive za vzdržnost javnih financ ali ne, bi lahko še razpravljali. Bistvo pa je seveda, da se ta zadeva danes odpre – gre za prvo branje – in da jaz od koalicije pričakujem, da bi tukaj stopili skupaj, kot nas velikokrat pozivate ,in verjetno naredili skupaj nekaj za boljši standard državljank in državljanov Republike Slovenije, predvsem pa gospodarstvenikov. Vendar je bilo iz stališč koalicijskih poslanskih skupin SMC, Desus in SD jasno razvidno, da boste ponovno zavrnili predlog, ki ga vlaga opozicija. Mislim, da je zelo žalostno, da ste dejansko na takšnem stališču, kajti jaz sem prepričan, da bi lahko tako v drugem in v tretjem branju spremembo oziroma dopolnitev Zakona o dohodnini naredili takšno, ki bi bila sprejemljiva tudi za javne finance. Zdaj bi se malo bolj dotaknil problema, ki ga imamo v Sloveniji. Jaz sem prepričan, da so obremenitve, tako za državljanke in državljane Republike Slovenije kot za gospodarstvenike, tako mala, srednja kot velika podjetja, prevelika. K temu kažejo tudi nizka gospodarska rast v Sloveniji in pa predvsem odhodi tujih vlagateljev oziroma dejstvo, da tujih vlaganj v Sloveniji ni. Dovolj je bilo govora o dohodninskih stopnjah, o obremenitvah dela. Tukaj si je treba naliti čistega vina in včasih dejansko reči, da so obremenitve dela ali pa dohodninske stopnje v Sloveniji bistveno višje kot v Avstriji. Smo torej približno na podobnih obremenitvah, Avstrija in Slovenija, pridemo pa verjetno do ene bistvene razlike, kjer pa Avstrija začne v primerjavi s Slovenijo pridobivati. Avstrija ima socialno kapico, kar je ključna zadeva. Jaz sem prepričan, da bi tudi v Sloveniji o uvedbi socialne kapice pač morali razmisliti in da bi bil to en pozitivni efekt, pozitivni pogon predvsem za gospodarstvo. Jaz se strinjam s tem, da dejansko višja neto plača pomeni tudi višjo potrošnjo in dejansko pomeni tudi možnost za višjo gospodarsko rast. Dotaknil bi se verjetno še ene zadeve. Spoštovana koalicija, spoštovana državna sekretarka, na plastičnem primeru bi eno zadevo povedal. Mrtvega osla vi lahko še toliko tepete, pa ne bo bremena premaknil naprej. Z drugimi besedami to pomeni, da ko pridemo do neke davčne obremenitve, to pomeni, da se nam bodo prihodki v proračun začeli zmanjševati. Pri davčnih obremenitvah poznamo tako matematični kot ekonomski model. Matematični model govori v eno smer, in sicer, da mi povečujemo davčne prihodke, obremenitve in s tem se povečujejo davčni prihodki. To je matematični model. Ekonomski model je pa drugačen, kajti ko pri eni stopnji obremenitve davkov mi presežemo ta limit, je dejstvo, da se davki začnejo v sam proračun zmanjševati. Spoštovana državna sekretarka, jaz sem že na eni izmed prejšnjih sej govoril o Lafferjevi krivulji. Jaz predlagam, da si preberete študijo ameriškega ekonomista Arthurja Lafferja, ki je bil tudi svetovalec – vsaj zame – najboljšega ameriškega predsednika doslej, in sicer Ronalda Reagana, med letom 1981 in 1983. Kaj ta Lafferjeva krivulja govori? Mi imamo dve skrajnosti. Pri nulti davčni stopnji ima proračun nič prihodkov, na drugi strani imamo pa pri 100 % davčni obremenitvi tudi nič davčnih prihodkov. To pomeni, da moramo mi tukaj najti vzvod, pri kateri davčni stopnji se začnejo prihodki v proračun zmanjševati. Na lepem primeru pod dvema vladama doslej smo bili priča ekstremni rasti trošarin, ko trošarine povečujemo, dejstvo pa je, da se trošarine v sam proračun zmanjšujejo. Jaz sem prepričan, da ni nujno, da se znižanje davkov prenese na socialno breme, na socialno šibke, kajti jaz sem prepričan, da z nižjimi davčnimi stopnjami mi na nek način dodatno motiviramo tiste, ki imajo kapital, in s tem dosežemo višjo gospodarsko rast in posledično tudi bistveno višje prihodke v državni proračun. Poglejte, kaj je naredila Amerika med leti 1981 in 1983. Točno to politiko so ubrali in dejansko se je izkazalo, da so z zniževanjem davčnih stopenj tisti premožnejši v proračun nakazovali še več denarja. Vi pa ste tukaj s teorijo zgolj poviševanja davkov. Kot sem že enkrat povedal, mrtvega osla lahko še toliko tepete, pa ne bo bremena naprej pripeljal. Mi smo prišli v to skrajnost, da so se zaradi visokih davčnih stopenj – tako pri plačah kot pri dohodnini in pri sami potrošnji – davčni prihodki začeli zmanjševati oziroma se je znižala gospodarska rast. Spoštovana koalicija, spoštovana državna sekretarka, jaz sem prepričan, da smo prišli v situacijo, ko je treba nekaj spremeniti. Osebno sem mnenja, da bi v Sloveniji v zelo kratkem roku morali začeti razmišljati o tem, da nimamo samo progresivne davčne obremenitve, ampak da pridemo do neke točke, ko bo ta zadeva tudi regresivna, in da začnemo privabljati tiste ljudi s kapitalom v Slovenijo. Pri regresivni stopnji sem jaz prepričan, da se bodo prihodki na določeni meji začeli v slovenski proračun povečevati. En lep primer, o katerem smo zadnjič brali, ko sta se dva milijarderja preselila v neko švicarsko vas. Kaj se tam dogaja? Prebivalci te vasi iz leta v leto plačujejo manj davkov, zaradi tega, ker tisti bogati polnijo proračun. Dajmo si to v nek vsaj kratki ali srednji rok, da začnemo v Sloveniji razmišljati, da nimamo samo progresivne, ampak imamo na določeni meji tudi regresivno davčno stopnjo in pa obremenitev. Ne pa, da danes beremo, kako se tuje multinacionalke iz Slovenije selijo v sosednje države, v Bratislavo, Zagreb ali Beograd. Jaz sem prepričan, da znižanje davkov ni nujno prenos bremen na socialno šibke, ampak da gre tukaj za dodano vrednost in da konec koncev ta regresivna davčna stopnja in pa manjši davki pomenijo višjo gospodarsko rast in nenazadnje tudi višje prihodke v sam slovenski proračun.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Andreja Potočnik. Pripravita naj se mag. Andrej Šircelj in gospa Marija Antonija Kovačič. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, hvala za besedo. Naj mogoče na začetku svoje razprave omenim, da smo v poslanski skuini absolutno za to, da se pogovarjamo in nihče danes ni v svoji razpravi omenil, da ta debata nima smisla. Absolutno ima vsaka debata smisel v smeri boljše gospodarske rasti in boljšega življenja v naši državi in tudi ta današnji vaš predlog absolutno gre v to smer. Sama sem mnenja, da je davčna razbremenitev sigurno ena izmed prioritet te vlade, saj sem mnenja, da bo to pripomoglo k stabilnejši nadaljnji gospodarski rasti. Kot pa je bilo v razpravi že večkrat omenjeno, predlog NSi pomeni za državni proračun primanjkljaj v višini 490 milijonov evrov, kar absolutno ni zanemarljiva številka. Poleg tega se večkrat v različnih debatah, predvsem na financah, pogovarjamo o jemanju sredstev občinam, predvsem ko govorimo o povprečninah. Danes pa imamo pred sabo predlog, ki posredno ravno tako jemlje sredstva občinam, tako da moramo biti v bistvu pri teh predlogih zakona malo konsistentni in v bistvu pogledati vpliv na več strani. Žal ugotavljam, da pri tem predlogu ne vidim razbremenitve gospodarstva, kot je navedeno, drži pa dejstvo, da bodo posamezniki s tem predlogom prejeli višjo neto plačo, kar posledično lahko tudi pomeni višjo potrošnjo. Ampak višja potrošnja, kot nam je obrazložila že državna sekretarka, ne bo pokrila izpada davčnih prihodkov oziroma bo ta gap še vedno precej velik. Naj pa vas ponovno spomnim, da je Evropska komisija predlagala, predvsem seveda za Slovenijo, da zaključimo postopek v zvezi s čezmernim primanjkljajem, saj smo svoj primanjkljaj v letu 2015 uspešno zmanjšali pod referenčno vrednost 3 % BDP iz pogodbe, ampak nadaljujejo pa tudi, da prav tako pričakujejo, da bo ta odprava primanjkljaja trajna. Mi moramo v bistvu z vsakim predlogom, ki ga sprejmemo, vedno paziti na proračunski primanjkljaj, da bomo tudi v prihodnosti uspešni. Zagotovili smo finančno stabilnost, ni je bilo lahko zagotoviti, tukaj je treba priznati ogromen napor vladi, s tem moramo nadaljevati in to mora biti bistveno vodilo tudi vnaprej. Treba pa je pogledati tudi celotno sliko obremenitve z davki in prispevki. Slovenija je po podatkih Evropske komisije po obremenitvi z davki in prispevki pod povprečjem Evropske unije, ki znaša 40 % bruto domačega proizvoda, za Slovenijo pa je za leto 2014 znašala 37 %, se pravi smo pod povprečjem. Tako ne moremo reči, da Slovenija pobere več davkov kot druga država. Vsekakor, strinjam pa se, da je težava v strukturi davkov, ker Slovenija odstopa od povprečja na podlagi obremenitev predvsem s strani dela za prispevke, za socialno varstvo in potrošnjo. Podpovprečno pa, kot smo že ugotovili, sta obremenjena premoženje in kapital. Tako se v bistvu strinjam oziroma podpiram pristop Vlade, da je potrebno davčno prestrukturiranje, tako da bo delo v prihodnje manj obremenjeno. Predlog ministra Mramorja že poznamo, je pa res vprašanje, v kolikšni meri bomo sposobni to prestrukturiranje potem tudi potrditi v Državnem zboru in kakšno podporo bomo imeli pri ostalih deležnikih.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Andrej Šircelj, pripravita naj se gospa Marija Antonija Kovačič in gospod Janko Veber. Izvolite, gospod Šircelj.
Hvala lepa. Spoštovani podpredsednik, državna sekretarka, kolegi in kolegice! Dovolite mi, da svojo razpravo začnem z nekoliko drugačnim pogledom na davčno olajšavo oziroma na splošno davčno olajšavo. Večini razprave sledim, vendar teh argumentov nisem slišal niti s strani predlagateljev. Mi danes govorimo o splošni davčni olajšavi. Po publikacijah OECD na primer in tudi publikacijah Mednarodnega denarnega sklada, torej po nekaterih strokovnih publikacijah, so navedeni kriteriji ali – lepše, po slovensko – merila za splošno davčno olajšavo. Katero je tisto merilo, ki naj bi določilo, kolikšna naj bi bila splošna davčna olajšava? Ne glede na makroekonomsko situacijo, ne glede na finančno situacijo, ne glede na to, kaj se bo zgodilo v naslednjih 10 letih za državo in tako naprej, ampak glede na človeka, glede na posameznika, glede na državljana oziroma državljanko. Imamo merilo za to. Ta splošna davčna olajšava naj bi znašala v višini zneska za potrebne potrebščine za življenje. Z vidika SMC, z vidika Socialnih demokratov, z vidika Desusa so merilo stroški za nujno potrebne potrebščine za življenje. Zdaj se vprašajmo, koliko znaša po sedanji davčni olajšavi znesek nujno potrebnih potrebščin. Koliko zdaj daje? Ne govorim o tem, katera vlada, nič. Lahko izračunam oziroma sem izračunal – med 230 in 270 evri na mesec. To z drugimi besedami pomeni, da država, Vlada, če želite, tudi politiki in ta koalicija, priznava 230 evrov ali največ 270 za nujna življenjske potrebščine. To je merilo za splošno olajšavo. Ne ekonomsko merilo, ampak etično, moralno, preživitveno merilo. Ni moralno, da država obdavčuje tisti denar, ki je potreben za preživetje. Ni moralno. Iz tega izhaja sploh višina splošne davčne olajšave. Predlog, ki ga je dala Nova Slovenija, pomeni, da bi bil ta znesek okoli 600 evrov na mesec. Meni se zdi dejansko razumljiv, realen. Kako boste preživeli z 230 evri? Govorim o povprečju, govorim o temu, da je treba plačati še za otroke, da je treba plačati še za vse ostale. To je merilo, mednarodno priznano merilo. Danes se pogovarjamo o tem. Danes ima to merilo prednost pred makroekonomsko situacijo, pred finančnim položajem, pred občinami in tako naprej, o čemer bom tudi še kasneje govoril. To je strokovno merilo, ne glede na to, katera oblast je, leve ali desna. To je strokovno merilo, da ni moralno, da se obdavčuje denar, s katerim je treba kupovati nujne življenjske potrebščine. Če vi mislite, da je pač nekaj čez 200 evrov dovolj za preživetje na mesečni ravni, se jaz s tem pač ne strinjam. Zaradi tega je prav, da se odpre razprava, in prav je, da govorimo o tem zakonu, in prav je, da v nadaljevanju tudi na podlagi nekih strokovnih meril, in to vsekakor je eno izmed strokovnih meril, ugotovimo, kolikšen je tisti znesek, za katerega ljudem ni treba plačati davka. Ljudem ni treba plačati davka za znesek, ki je nujen za nakup življenjskih potrebščin. S tega zornega kota jaz mislim, da je treba zakon podpreti, da je treba to ugotoviti. Lahko vam povem, da je glede teh nujnih življenjskih potrebščin statistika, ki je precej nerealna. Lahko vam povem, da se je to izračunavalo v letu 2005 in 2006, in da so bile narejene tudi določene analize v Sloveniji glede tega zneska in jaz vsekakor mislim, da ni zadosten tisti znesek v višini nekaj čez 200 evrov. Mislim, da to ni dovolj za življenje, za stanovanje, za elektriko, skratka za vse potrebščine, za storitve, za blago, za hrano in za karkoli želite, tudi na današnji ravni, kajti ta znesek se tudi skozi zgodovino, skozi čas dejansko dviguje. In mi tukaj zaostajamo. To je prva zadeva in jaz mislim, da je najosnovnejša. Skozi to bi bilo treba gledati tudi ta predlog zakona. Kot drugo. Mislim, da je dejansko sprenevedanje glede občin in tako naprej, ko moji kolegi in kolegice in tudi Vlada govorijo, da bodo občine imele manj denarja. Ne morete govoriti, spoštovana predstavnica Vlade, o tem, da bodo občine imele manj denarja, glede na to da ga imajo že tako in tako manj, kot bi ga morale imeti, kajti vi ste z Zakonom o izvrševanju proračuna zmanjšali ta znesek povprečnine za 20 % do 30 %. Po osnovnem zakonu bi morale občine imeti te povprečnine – oziroma glavarine ali kakorkoli že – za 120, 130 evrov več. To je stalni spor. Ne morete sploh pri tem začasnem mehanizmu, ki je določen v Zakonu o izvrševanju proračuna, govoriti o novi podlagi in tako naprej. To je popoln nesmisel. To ni v redu. To je zavajanje, to je sprenevedanje. Tukaj je občina in občine bodo seveda glede na druge prihodke lahko imele večje prihodke. Država bo pač to dala, ampak osnovni kriterij je še vedno. Ta država oziroma ta vlada dejansko obdavčuje tudi tisti denar, ki je potreben za nujne življenjske potrebščine, in to z dohodnino. Pustimo davek na dodano vrednost, od katerega se tako ali tako od vsakega blaga oziroma storitve plačuje davek. Z dohodnino, z osebnim davkom, osebo se s tem obdavči. Osebo, državljana, državljanko, človeka. Zaradi tega je popolnoma nepomembno, da se glede občin danes o tem pogovarjamo, kajti pogovarjamo se o človeku in njegovi osebni olajšavi. Drugo. Jaz mislim, da ima takšna olajšava vpliv na obremenitev dela in vpliv na delodajalce, in to spodbuden vpliv. Vpliv, ki je pozitiven za konkurenčnost, za gospodarsko rast, pozitiven za to, da se dejansko nazadnje zmanjša nezaposlenost, da več ljudi prispeva v državni proračun in da so manjši socialni prispevki. S tega vzornega kota, da ima ta predlog pozitiven vpliv na celoto, na državo, na družbo in seveda tudi na fiskus. Statično izračunavati, koliko bo manj denarja v proračunu, tudi ni najbolj strokovno. Potem vsaj povejte, da je to statični izračun. Ne glede na gospodarsko rast, ne glede na nezaposlenost, ne glede na to, kaj se bo zgodilo s svetovnim gospodarstvom, ne glede na to, kaj se bo zgodilo z izvozom, ne glede na to, koliko se bodo povečale povprečne plače in tako naprej. To, kar dela spoštovana državna sekretarka, da reče, da smo pri plači, ki je višja od 1,6 % povprečne plače, pri nas bolj obdavčeni. Da, drži. Statistično se da vse povedati na določen način. Jaz bom povedal na drugi način. Povprečna plača v Sloveniji je tisoč 560 evrov in tisoč 560 evrov je v Sloveniji za 200 evrov bolj obdavčenih kot v Avstriji. To je pokazala tudi razprava, ki smo jo imeli pred 14 dnevi, in analiza, ki smo jo naredili v Slovenski demokratski stranki. Skratka, če dobi zaposleni tisoč 560 evrov plače v Avstriji, bo dobil 200 evrov več, okoli tisoč 200 evrov neto, pri nas pa okoli tisoč evrov neto. Zdaj pa mi povejte, ali je dejansko takšna razlika pri stroških, če o tem govorimo, in pri konkurenčnosti in tako naprej. Ni. Tukaj lahko primerjamo tudi Slovence, ki delajo v Avstriji, in to predvsem zaradi tega, ker v Sloveniji niso dobili dela, ker jih je država v bistvu izvrgla v ekonomskem smislu. Glede prihodkov. Glede davkov jih ni izvrgla, glede prihodkov jih pa je. S tega zornega kota jaz seveda mislim, da je treba razpravljati o tem. Če govorimo o letu 2018, potem ni nobene težave, da o tem ne bi razpravljali in da bi tudi poiskali neko rešitev glede tega. Kot sem že rekel, na tej seji, ko sem postavljal vprašanje ministru za finance v zvezi z njegovimi davčnimi spremembami in davčnimi prestrukturiranji in tako naprej, o čemer tudi moji kolegi in kolegice SMC govorijo, saj mu nič ne uspe. Dvakrat je prišel pred delodajalce pa delojemalce z nekimi rešitvami o prestrukturiranju davkov – jaz se bojim, da je to druga beseda za povečanje davkov – in z nekimi mini davčnimi reformami in tako naprej. Tega nič ni. Zavrnjen je s strani delodajalcev, zavrnjen je s strani sindikatov, Ekonomsko-socialni svet o tem ne želi razpravljati. Tukaj je en izmed predlogov, o katerem lahko razpravljamo in ki ga lahko vzame tudi koalicija za svojega, takšnega ali drugačnega. Nihče si ne lasti teh predlogov, ti predlogi so splošni, ne glede na to, ali jih daje NSi ali SDS ali kdor koli. Ampak zavrniti to v prvi obravnavi pa dejansko pomeni, da je to zaradi tega, ker so dali ta predlog z napačne strani. Drugače sploh ne morem razmišljati. Ne iskanje rešitev. Sami govorite, da je delo preveč obdavčeno, minister za finance govori o tem, da je delo preveč obdavčeno. Tukaj je ena izmed možnosti, da bo delo manj obdavčeno. Tukaj je ena izmed možnosti. Ampak se to pač ne zgodi. Ne glede na to, če se vrnem na začetno merilo, ki je, koliko je znesek dobrin – blaga in storitev, izdelkov in storitev –, ki so potrebni za dostojno človeško življenje. Teh se ne obdavčuje. Teh se v državah, ki stavijo na človeka, na svojega državljana oziroma državljanko ne obdavčuje, to ni moralno niti etično. Ne obdavčuje se jih z dohodnino, tako ali tako so obdavčeni potem ti izdelki pa storitve z davki na dodano vrednost. To ni moralno in to je nestrokovno, da se obdavčuje, in še kaj drugega verjetno. Jaz bom seveda ta zakon podprl, zato da se v nadaljevanju tudi najdejo ustrezne rešitve. Lahko se mi pogovarjamo o deficitu in tako naprej. Kaj je pomembno? Človek je pomemben, državljan in državljanka. Ne samo reševati in iskati izgovore z nekimi makroekonomskimi podatki, kako je to v nasprotju, in to pri rešitvah, ki se nanašajo na državljana in državljanko,.Tudi to je malo sprijeno. To niso argumenti. Vedno se bo poiskalo makroekonomske težave in tako naprej. Jaz ne vem, koliko so ljudje zainteresiran za makroekonomske težave. Ljudje so zainteresirani za to, koliko dobijo denarja, podjetja so zainteresirana za to, koliko so konkurenčna. To je predlog, ki izboljšuje položaje ljudi, in predlog, ki povečuje konkurenčnost gospodarstva. Ne vem, če večino ljudi danes zanima, ali bo deficit 2,7 ali pa 2,6 % bruto družbenega proizvoda, karkoli za njih že to pomeni, morda pa tudi za koga. Gre za ljudi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima predlagatelj, gospod Jožef Horvat. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Rad bi se najprej zahvalil spoštovanemu mag. Širclju, ki ga jaz vidim kot največjega davčnega strokovnjaka med nami devetdesetimi. Veliko smo skupaj delali že v mandatu 2004–2008 in tako naprej in sem vesel, da se je dotaknil ključnih načel davčne politike in omenil etičnost in moralnost davčnih rešitev, davčne politike. Samo podkrepil bi rad s številkami to, kar je govoril gospod Šircelj, kar seveda najdete na spletni strani Ministrstva za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti. To sem gledal zadnjič, ko smo interpelirali ministrico. Tukaj jasno govori o stopnji tveganja revščine. Vi veste, kolegice in kolegi, da 290 tisoč ljudi živi pod pragom revščine, to je blizu 15 % državljanov. Zdaj pa poglejmo, kakšen je ta prag revščine, o katerem je govoril pravzaprav tudi kolega Šircelj. 2014 je bilo 7 tisoč 147 na letni ravni. Zato 7 tisoč splošna olajšava. Lani, torej 2015, se je malo znižal, 7 tisoč 111 evrov na letni ravni. Zato splošna olajšava za dohodnino. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Marija Antonija Kovačič, pripravita naj se gospod Janko Veber in gospod Marko Ferluga. Izvolite, gospa Kovačič.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovana sekretarka, spoštovani kolegi! Prav je, da se o davčni problematiki pogovarjamo, kar dokazuje, da je to že tretji poskus realizacije Zakona o dohodnini. Prvi poizkus je bil poizkus Vlade v okviru mini davčne reforme. Drugič smo imeli na mizi skoraj identičen predlog. Na koncu je bil oblikovan tako imenovani hibrid, katerega osnova je ZUJF. S predlaganim zakonom se je kot začasni ukrep za dve leti spremenila lestvica za odmero dohodnine z zvišanjem meje med drugim in tretjim davčnim razredom ter s podaljšanjem četrtega razreda s 50 % davčno stopnjo. Pripravlja pa se nov načrt prestrukturiranja bremen vseh javnih dajatev. Pred nami je predlog, ki ukinja tako imenovano stopničasto splošno olajšavo in predlaga povišanje splošne olajšave na 7 tisoč evrov, ne glede na dohodek in letne uskladitve za zavezanca. Ne predvideva pa natančnega izračuna, za koliko bo manj prihodkov v proračun iz naslova dohodnine. Na vprašanje v zvezi s finančnimi posledicami dviga splošne dohodninske olajšave je bil odgovor, kot smo že slišali, da bi povišanje splošne olajšave na 7 tisoč evrov ob ukinitvi dodatne splošne olajšave pomenilo izpad prihodkov v državnem proračunu za okoli 490 milijonov evrov.
Spoštovana kolegica, ta mikrofon očitno ne dela. Se lahko prestavite na sosednji sedež, lepo prosim, tega ugasnete in tistega prižgete? Hvala.
Bom nadaljevala. Upam, da ste me prej kaj slišali. V koalicijski pogodbi smo zapisali, da bomo dohodninsko lestvico poskušali spremeniti tako, da bo prišlo do razbremenitev plač visoko kvalificirane delovne sile. Pozornost bomo posvetili boljšemu in učinkovitemu pobiranju obstoječih javnih dajatev, sprotnemu pobiranju davkov in rednemu plačevanju davčnih obveznosti. Spomnimo se, da je bil pri zadnji novelizaciji tega zakona konec leta 2015 ravno na zahtevo Poslanske skupine Desus podaljšan četrti dohodninski razred s 50 % davčno stopnjo. Predvsem pa vseskozi zagovarjamo, da če že spreminjamo dohodninsko lestvico, potem jo moramo oblikovati tako, da razbremenimo srednji sloj prebivalstva, ki je davčno nesorazmerno obremenjen. Predlog predlagatelja ne podpira pravične in enakopravne obravnave zavezancev, zato bomo predlog novele zavrnili, saj vsi zavezanci ne prejemajo enakega letnega dohodka in niso enakega socialnega statusa, kar nam je pri posamezniku še posebej pomemben faktor pri oblikovanju dohodninske zakonodaje. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Janko Veber, pripravita naj se gospod Marko Ferluga in mag. Anže Logar. Izvolite, gospod Veber.
Hvala za besedo in lep pozdrav vsem. Mene veseli, da praktično vsi, ki danes razpravljajo, tako predlagatelj kot tudi ostali predstavniki poslanskih skupin, opozarjajo na to, da je treba narediti korak naprej, predvsem pri tistih, ki imajo minimalne dohodke in pravzaprav težko preživijo dan, kaj šele mesec. Vendar se kljub vsemu ta predlog, o katerem danes govorimo, ne dotika samo teh, ampak se dotika tudi tistih najbogatejših. To je vedno en od skritih adutov predlagatelja, če lahko tako rečem, saj kljub vsemu praviloma predlogi za spremembo davčne zakonodaje s strani Nove Slovenije vendar prihajajo v to smer, da se poskuša v večji meri razbremeniti bogatejše in pri tem prikazati, da pomagamo tudi tistim, ki imajo manjše prihodke. Iz podatkov, ki jih lahko preberemo, oziroma del mnenja Vlade k temu predlogu zakona govori o tem, da če se uveljavi predlagana rešitev povišanja splošne olajšave na 7 tisoč evrov, pomeni to izpad prihodkov v državnem proračunu za okoli 490 milijonov evrov in da bi predlog pri odmeri dohodnine vplival na vse zavezance, ki uveljavljajo splošno olajšavo, pri čemer je bilo po podatkih za leto 2014 takšnih zavezancev nekaj več kot 970 tisoč. K sreči torej nimamo 970 tisoč takšnih, ki prejemajo recimo minimalno plačo v Sloveniji, ampak dejstvo je, da se ta zakon dotika tudi tistih, ki imajo bistveno boljše plače, namreč kar 98 % vseh zavezancev bo imelo možnost uveljavljati to olajšavo oziroma bo deležno tega zmanjšanja plačila dohodnine, ki je predlagan v tem zakonu. To je podatek, ki je razviden iz mnenja Vlade in mislim, da lahko govorimo o tem, da to drži. Moramo biti vendarle precizni in previdni, ko govorimo o tem, ali je treba ta zakon obravnavati ne samo danes in ali ga bomo obravnavali tudi na naslednjih sejah, ker bo najbrž težava, tudi če bomo obravnavali ta zakon recimo na drugi obravnavi, kako rešiti vsa ostala vprašanja, ki nastanejo. Nastane pa dejansko tudi vprašanje, kako pojasniti občinam, da bodo brez recimo,200 milijonov evrov. To je en od postopkov, v katerem bo treba dobiti tudi mnenje občin. Močno dvomim, da bi se občine strinjale s tem, da bomo dodatno priškrnili njihove proračune za 200 milijonov evrov. Takšna je realnost. Še posebej ob tem, ko vedno znova poskušamo vendarle priti do tiste točke, da se povprečnina dvigne na tisto raven, ki jo imamo zapisano v zakonu in za katero menimo, da je potrebno, da občine lahko opravljajo nemoteno vse svoje naloge in zagotavljajo s tem tudi tisti razvoj, ki je dejansko potreben v vseh občinah in na celotnem teritoriju Republike Slovenije. Kar pa se tiče teh razprav o dohodnini, bi želel še enkrat poudariti tudi predlog, ki smo ga že podali nekako tudi v obravnavo koalicijskim partnericam, zato da proučijo predlog dohodninske lestvice. Tudi mi namreč konkretno predlagamo, da ne plačujejo dohodnine vsi tisti, ki imajo manj kot 7 tisoč 200 evrov letnega prihodka. Vendar govorimo seveda o posebni olajšavi, torej samo za tiste, ki imajo letne prihodke manjše od 7 tisoč 200 evrov. Ne govorimo o 98 % zavezancev za plačilo dohodnine. Potem seveda predlagamo tudi razbremenitev prav inženirjev in tistih, ki odločilno prispevajo k temu, da so naša podjetja konkurenčna tudi na tujih trgih. To je tudi ta prednost Slovenije. Naši prihodki v proračunu so ravno zaradi uspešnih podjetij na tujih trgih stabilni, kar je tudi ta bistvena razlika z ostalimi državami znotraj Evropske unije. To je tudi tisti razlog, zaradi katerega trdim, da ne bi bilo treba vpisati fiskalnega pravila v Ustavo. Moram priznati, da sem tudi v mnenju Vlade nekako pogrešal tudi opredelitev iz tega vidika. Če je prišlo do dogovora, da se vpiše fiskalno pravilo v Ustavo, potem pač takšni zakoni žal ne morejo prihajati v proceduro. Ampak ravno Nova Slovenija recimo je bila tista, ki še danes najbolj zagovarja fiskalno pravilo, ampak fiskalno pravilo dejansko pomeni, da jemljemo tistim, ki imajo najmanj, in ohranjamo bogat status tistih, ki imajo danes največ. Vmes pa ne smemo posegati, ker smo sprejeli fiskalno pravilo in smo zvezani, da spoštujemo to, kar smo zapisali v Ustavo. Jaz sem za fiskalno pravilo, ampak v tistem trenutku, ko bo tudi minimalna plača vsaj tisoč evrov in seveda ostale plače temu primerne, potem pa dajmo v Ustavo zapisati, da ohranjamo takšen status za rodove tudi vnaprej. Če pa fiskalno pravilo zapišeš v Ustavo v trenutku, ko je kriza, ko si jemal ljudem in to potem dvigneš na ustavno raven, je pa to seveda neživljenjski ukrep, ki ga Slovenija nikakor ne bi smela sprejeti, ker ima bistveno bolj zdravo gospodarstvo kot pa recimo druge države, ki so šle v to ali pa se jih poskuša prisiliti, da gredo v to. Ampak naj se za hip vrnem nazaj na dohodninsko lestvico. Predlagali smo torej, da vsi tisti, ki imajo letne prejemke 7 tisoč 200 evrov, ne plačujejo dohodnine. Predlagamo tudi nov dohodninski razred, in sicer dvig zgornje meje 27 % razreda na 30 tisoč prihodkov letno, torej podaljšamo 27 % vračilo dohodnine do tistih, ki imajo 30 tisoč prihodkov letno, in predlagamo nov dohodninski razred, ki gre od tistih, ki prejemajo 30 tisoč evrov prihodkov letno, do tistih, ki prejemajo 50 tisoč dohodkov letno z obdavčitvijo potem na 34 % stopnji. Danes praktično vsi, od 18 tisoč dobrih ali pa slabih 19 tisoč evrov do 72 tisoč evrov, plačujejo dohodnino po 41 % stopnji. Ravno tu, ko želimo zmanjšati z 41 % za vse tiste zavezance, ki imajo plačo recimo 30 tisoč evrov letno ali pa do 50 tisoč evrov letno, je razvojni potencial Slovenije, ki ga lahko nagradimo zato, da bo še uspešnejši, in za katerega bomo lahko rekli, da smo nekaj konkretnega naredil, da ne bodo iskali službe v Avstriji ali pa v drugih državah, ki imajo manj obremenjeno delo, ampak moramo povedati, bistveno bolj obdavčen kapital. V Sloveniji imamo pač trenutno 17 % obdavčitev dobička, v Avstriji 25 % obdavčitev dobička. Zato imajo seveda tudi to možnost oblikovanja višjih plač, ki jih prejemajo ljudje, kot pa mi v Sloveniji. Te možnosti so, vendar brez tega, da pogledamo realno, za kaj gre, je vsaka taka rešitev lahko v škodo predvsem tistim, ki morajo že danes prejemati iz proračuna tudi določene socialne transfere. Če zmanjka v proračunu 200 milijonov – če govorim ta hip samo o državnem, ker čeprav je znesek 490 skupen, 200 približno odpade na občine –, od kod bomo vzeli denar, da bomo pomagali tistim, ki dejansko imajo nekaj več kot minimalno plačo, ampak še vedno ne dovolj za dostojno življenje, v proračunu si bomo pa zmanjšali prihodke za 200 milijonov. Na to vprašanje moramo imeti tudi odgovor, kako bomo torej zaprli to vrzel, da bomo lahko zagotavljali tudi drugim dostojno življenje skozi te transferje, do katerih so upravičeni. Hvala.
Hvala lepa. Repliko ima mag. Andrej Šircelj.
Hvala lepa. Mislim, da se po vsebini vsekakor nanaša na isto zadevo, ko sem govoril o olajšavi, ki naj bi pokrila vse življenjske potrebščine v tem merilu oziroma kriteriju, in o stopničastih olajšavah, kar zdaj govorimo. Merilo je, da za vse ljudi velja, da nujne življenjske potrebščine niso obdavčene z osebnim davkom, z dohodnino. Dohodnina je osebni davek. Kako se pa ureja bogate, revne, bolj bogate, manj bogate, srednji sloj in tako naprej? Z davčnimi lestvicami, s stopnjami davka. Tisti, ki nimajo dovolj za preživetje, se jim da socialne transferje in tako naprej. Socialni transferji ne morejo biti obdavčeni z dohodnino, to je nelogično, kot so recimo že lahko danes. Zaradi tega, da bom prav razumljen, se splošna olajšava prizna vsem, merilo pa so nujno življenjske potrebščine ali življenjske potrebščine za dostojno življenje, kot je rekel gospod Veber, se popolnoma strinjam. Tako je potem treba narediti sistem in o tem govorimo. V Avstriji imajo tudi univerzalni otroški dodatek za otroke do 24 leta, ki ga dobijo vsi otroci, ne glede na bogastvo staršev. Vsi ga dobijo. Tukaj govorimo o univerzalni davčni olajšavi, če želite tisti, ki vam je bližje univerzalni, temeljni in tako naprej. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jožef Horvat, predlagatelj.
Hvala lepa. Odgovor na razpravo kolegice iz Desus – če nikakor znotraj koalicije ne bi mogli doseči uskladitve brez stopničaste olajšave, bi mi tudi na to pristali. Sem vam že izračunal, da če bi se recimo odločili, da tisti, ki imajo plačo manjšo ali enako minimalni plači, ne plačajo nič dohodnine, mora biti splošna olajšava 7 tisoč 385 evrov, ne plačajo nič. Mi bomo to podprli. Lahko bi šli tudi v drugo rešitev, da je splošna olajšava enaka letnemu pragu tveganja revščine, kar je vsebina razprave mag. Širclja, recimo iz leta pred. Potem smo na 7 tisoč 111. Kolega Vebra bi rad majčkeno korigiral. Nova Slovenija ni podprla Zakona o fiskalnem pravilu, da bi jemali najšibkejšim, ampak nasprotno, da bi najšibkejši dobili več. Ker Zakon o fiskalnem pravilu mora siliti državo, da se drži iste stalnice kot vsak podjetnik. V vsakem podjetju, če je notri kdo kdaj sedel, so spremembe in racionalizacija edina stalnica. Stroške je treba gledati. Podjetnik gleda stroške. To je neusmiljen boj. Ne vem, kdo je že kdaj v tem mandatu naredil kaj na racionalizaciji te države. Jaz se ne spomnim.
Hvala lepa. Replika, gospod Janko Veber.
Samo kratko pojasnilo glede škodljivih posledic fiskalnega pravila. Koliko investicij bi lahko v Sloveniji danes že potekalo, pa jih ne smemo izvajati, ker je sprejeto fiskalno pravilo? To je dejstvo. Če poslušate finančnega ministra, ne smemo najeti kredita tudi pri Evropski investicijski banki po 1 % obrestni meri s 5-letnim moratorijem na začetek odplačevanja in podobno. Slovenija izgublja ravno zaradi tega, ker ni investicij. Ko imaš investicije, imaš delovna mesta, ni treba plačevati iz proračuna pomoči ljudem, ampak je treba delovna mesta zagotoviti. Fiskalno pravilo je omejilo zagotavljanje delovnih mest, ker ne moremo investirati toliko, kolikor bi ta hip lahko, če tega ne bi zapisali v Ustavo in sprejeli tega zakona. To je dejstvo.
Predlagatelj, gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa. Koleg Veber je pozabil predstaviti pogoje. Mi smo trenutno zadolženi do stopnje 80 % BDP. Zato je problem.
Hvala lepa. Replike na repliko ni. Gospod Marko Ferluga ima besedo, pripravita naj se mag. Anže Logar in gospa Ljudmila Novak. Izvolite, gospod Ferluga.
Hvala za besedo. Razprava o zlatem pravilu je verjetno adekvatna tudi v tem primeru, ampak vsekakor razumem namen tega predlagatelja, se pravi Nove Slovenije, da želi znižati davčni primež. To je bistvenega pomena in to, tudi kar se tiče našega stališča, podpiramo. Ampak mislim, da je prej treba vse strukturne ukrepe nekako temu primerno urediti. Tukaj je zdaj spet tista debata, koliko časa bomo potrebovali, ali je to skladno s trenutno situacijo, ampak dejstvo je to, kar sem na začetku povedal, in sicer da je fiskalno pravilo tisto, po eni strani lahko rečemo omejujoče, po drugi strani pa zavezujoče, ki nas nekako drži v temu, da moramo imeti vse ukrepe uravnotežene. Da bi se premaknili k tej zadevi, se pravi k prestrukturiranju davčnih bremen, kar mislim, da je poanta in tudi signal Nove Slovenije, ki ga tudi v SMC podpiramo, in ker želimo oboji razbremeniti gospodarstvo, je treba povedati tudi to, da lahko ta strukturni primanjkljaj oziroma ta želja privede do tega, da imamo primanjkljaja več kot 1 %, kar bi pomenilo 490 milijonov. Potem je Vlada na podlagi nekega modela ocene ugotovila, da bi lahko na ta način dobili 20 milijonov, vsekakor pa ne bi mogli pokriti izpada tistih 490 milijonov evrov. Mislim, da se Vlada in vsi mi nekako zavedamo, da je treba pripraviti ukrepe za zmanjšanje obremenitve dela, nenazadnje je to povedal tudi minister Počivalšek ob vsaki priložnosti, ko ima to možnost. To je tudi namera Vlade in Ministrstva za finance, tudi državna sekretarka je omenila, da se pripravljajo na področju davčnega prestrukturiranja ukrepi. Vendar moramo biti vedno fokusirani na to, da morajo iti rešitve v smeri tega, da ne bi povzročali negativnega učinka na državni proračun, ker moramo pa se vsi jasno zavedati, da imamo eno vrečo in da ne glede na to, ali to vrečo premikamo malo na levo ali malo na desno, še vedno ostane ta vreča. Zato ob upoštevanju fiskalnega pravila, ki nas omejuje, se pravi na odpiranje, imamo tudi ta en vir, in ne smemo zdaj naenkrat narediti nekih hitrih ukrepov, ki bi sicer bili všečni in bi bili mogoče tudi za individualne prebivalce dobri, ampak bi pa dejansko v širši sliki imeli svoje negativne posledice. Jasno je tudi – tukaj mislim, da imamo vsi isto vizijo –, da sta podpovprečno obremenjena premoženje in kapital in da se na ta segment mogoče treba malo več fokusirati. Mislim, da je pravi pristop Vlade v smeri tega davčnega prestrukturiranja, da bo delo manj obremenjeno, ker če pogledamo samo podatke, ki jih ima Evropska komisija oziroma ki jih je Evropska komisija obelodanila, smo po obremenitvi z davki in prispevki pod povprečjem Evropske unije, ker za Slovenijo znaša nekje 37 % bruto domačega proizvoda oziroma, v Evropski uniji pa je to 40 %. Tako da se ne more tako enoznačno reči, da se pri nas pobere več davkov kot pri drugih državah. Je pa težava struktura davkov, o čemer mislim, da se vsi strinjamo. Slovenija odstopa od povprečja prav pri tej obremenitvi dela s prispevki za socialno varnost in potrošnjo. Mislim, da je treba delati na tem in – kakor sem še poudaril – da sta podpovprečno obremenjena premoženje in kapital. Tudi na tem segmentu bo treba delati. Jaz torej v prihodnje pričakujem in čakam hiter odziv Vlade v tej smeri, se pravi v smeri zmanjševanja obremenitev dela. Kakor mi je bilo povedano in kakor sem seznanjen, to Vlada tudi počne, tako da pričakujem, da se bomo v tem letu o tem še bolj resno pogovarjali. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Anže Logar, pripravita naj se gospa Ljudmila Novak in gospod Uroš Prikl. Izvolite.
Hvala, predsedujoči. Gospod Ferluga, ki je govoril pred menoj, razmišlja s svojo glavo. To je dokazal v sredo, ko ni glasoval proti interpelaciji ministrice za delo Kopač Mrakove. Ampak s tem, kar je pa zdaj izrazil, pa mislim, da se tudi sam ne more strinjati. Rekel je, da so proti temu, da se naenkrat naredi ene hitre ukrepe. Mi smo leta 2016, nekje na sredi, v 2. členu pa piše, da zakon začne veljati z dnem 1. 1. 2018. To je torej leto in pol. Če je za SMC leto in pol rokohitrsko sprejemanje nekih hitrih ukrepov, potem se res ne moremo čuditi, zakaj v tej državi ni reform. Vlada je v temu svojemu dokumentu, s katerim je zavrnila predlog Nove Slovenije, zapisala: "Doseči davčno razbremenitev dela je sicer ena izmed prioritet, ki si jih je zastavila Vlada ob nastopu mandata na ekonomskem področju." Dve leti, pol mandata, ena od prioritet. Zdaj mi pa vi povejte, kaj ste naredili na področju razbremenitve dela. Pa malce obrnimo. Kaj ste pa naredili na področju obremenitve gospodarstva in konkurenčnosti? Zvišali ste trošarine, trajno ste zvišali DDV, dodali nove obremenitve občinam, ZUJF niste sprejeli. Potem pa sredi mandata, ko Vlada ob tej svoji prioriteti nič ne naredi in ena opozicijska stranka predlaga svoj predlog, pravite, da ne smemo hiteti. Po dveh letih in po polovici mandata ne smemo hiteti. Lepo je, da poslanci vladne koalicije povedo, da gre za zanimivo iniciativo oziroma kot je bilo že rečeno. Samo izpeljava potem ni prava, ko pravite, da zaradi pomislekov pa tega ne boste podprli, ampak boste zadevo vzeli v obzir. Pri tej brzini, ko po polovici mandata koalicija reče, da ne smemo hiteti, in to za zakon, ki bi začel veljati šele čez leto in pol, me zanima, kaj šele pomeni vzeti v obzir. Je to desetletje, dvajset let? Predsednik parlamenta je v enem intervjuju rekel, da bo SMC vladala 12 let. Če boste to vzeli v obzir, v katerem mandatu boste začeli resno razmišljati, da bi izpolnili svojo zavezo iz začetka mandata, da davčno razbremenite delo? Povejte mi. Ministrstvo za finance v dveh letih ne pride z enim predlogom razbremenitve dela, vmes uvede davčne blagajne, dodatno bremeni mala podjetja in vsakega, ki posluje z denarjem, potem pa ugotovi, da je naredilo napako in zvišuje tisto stopnjo, do katerega lahko brez računa oziroma brez te davčne blagajne uveljavlja. Torej prizna napako, na kar smo mi tukaj že vse opozorili, potem pa pridete in rečete, da se o tem ne bomo pogovarjali. Oprostite, jaz se tudi z izračunom ministra za finance ne morem strinjati, če pravite, da bi za milijon zaposlenih na leto to pridelalo 490 milijonov manko prihodkov, hkrati bi pa prineslo samo 20 % DDV. Če to zelo čez palec računamo, je to 490 evrov na osebo. Po vaši oceni bi vsaka oseba, ki dobi na leto teh 490 evrov, samo 100 evrov potrošila. Kam bi dala pa 390 evrov? V žep, v nogavico, v banko v Avstrijo, kam? Po eni strani sprejemate zakone o odpisu dolgov, po drugi strani pa ljudem legalno z zakonom in z olajšavo ne daste tega denarja. Kje je tukaj neka logika Ministrstva za finance ali pa sploh te Vlade? Jaz vam garantiram, da bi tisti z najnižjimi prihodki vse potrošili, ker rabijo to že za svoje življenje. Tisti z malo višjimi morda ne bi prvi dan vsega potrošili, ampak zagotovo bi s tem denarjem živeli, torej bi ga potrošili, bi kupovali druge dobrine. V vsakem primeru bi se ta denar vrnil nazaj. Kajti nihče teh 490 evrov v povprečju na leto ne bi zalagal pod žimnico do konca svojih dni, davčna blagajna bi bila pa prikrajšana za ta denar. Ko se tako zoperstavljate vsem ukrepom, ki bi na neki način ljudem dali kisik za vsakdanje življenje, ni nobene težave, ko govorimo recimo o tem, da država vzame. Ko je kljub gospodarski rasti trajno sprejela povišanje DDV za 2 %, je s tem vsem nam državljanom vzela 240 milijonov evrov. Tukaj torej ni nobene težave. Ko država vzame iz naših denarnic, ni nobene težave. Naprej. Ker se neki minister spomni, da mora Sava iti na SDH iz DUTB, je pač dodatnih 40 milijonov oziroma 50 milijonov evrov, čeprav to pomeni še dodatne stroške za DUTB, dodatnih 50 milijonov, spet ni nobenih težav. Potem imamo migrantsko problematiko – 123 milijonov evrov, nobenih težav. Ko pa pride do vprašanja, da naj država zmanjša samo sebe, torej aparat, in da ta denar direktno v denarnice davkoplačevalcev, takrat pa nastane problem. Ne bomo preživeli, sploh se ne da to rešiti. Vidim, da mi je zmanjkalo časa, čeprav bi še kaj povedal. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Marko Ferluga ima repliko.
Hvala. Jaz moram samo replicirati na gospoda Logarja. Jaz nisem rekel, da ne hiteti, jaz sem rekel, da je treba narediti prej strukturne spremembe. Kolikor se to jemlje. Jaz se strinjam, vi se lahko smejete, vi ste tukaj stari borci, tako da je meni to vse jasno. Brzina teh strukturnih ukrepov je stvar debate. Da smo leto in pol tukaj, je dejstvo. Jaz bom naredil eno drugo vprašanje. Kaj se je do zdaj – v teh 25 letih – naredilo, da bi se to prestrukturiranje davčnih bremen zgodilo? To je pa spet eno veliko vprašanje. Če verjamete ali ne, mi pritiskamo tako na Ministrstvo za finance in na Ministrstvo za gospodarstvo, torej na oba, da bi to izpeljali in da bi naredili te ukrepe. Lahko tudi debatiramo, koliko so ažurni, koliko imajo volje, da to naredijo, vse je stvar debate. Ampak dejansko delamo in si resnično želimo – tako SMC kot jaz in kot recimo Tilen, ki imamo te zadeve nekako v vidu –, da se to breme davčnih bremen nekako prestrukturira. Drugič, DDV ni zvišala ta Vlada, ampak Alenke Bratušek. Samo toliko, da smo si razjasnili pojme. Obremenjevanje ali ne obremenjevanje podjetij z davčnimi blagajnami je tudi stvar ene debate, govorimo pa zdaj dejansko o tem, koliko bi si želeli to prestrukturirati davčna bremena. Mislim, da je to pomembno. Kot sem že prej povedal, se ta vlada in ministrstvo zavedata, da sta in kapital in premoženje premalo obdavčeni. V tem segmentu je treba nekaj narediti, tudi glede tega, ali je 13 plača ali je ni. Mislim, da je tukaj še dosti stvari za urediti, ampak to je tudi na gospodih na drugi strani. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Ljudmila Novak. Pripravita naj se gospod Uroš Prikl in Iva Dimic. Izvolite, gospa Novak.
Tudi jaz podiram socialno državo, vendar si mi različno predstavljamo, kaj je to socialna država. Zame je socialna država takšna, ki naredi vse za to, da ljudje lahko normalno delajo, plačujejo davke in od svojega dela tudi živijo, država pa poskrbi za tiste, ki si sami iz takšnih ali drugačnih razlogov ne morejo pomagati. Ustrezna davčna politika je tudi zame del socialne države. To, kar mi predlagamo, torej višja davčna olajšava, bo pripomoglo k temu, da bo potem potrebnih manj socialnih transferjev. Jaz mislim, da je za ljudi tudi ponižujoče, če delajo in imajo vsaj minimalno plačo, ampak od tega ne morejo živeti. Zame so socialni transferji lahko za nekoga tudi ponižujoči. Zato pustimo, da je tista plača, ki jo ljudje dobijo, potem pravično in primerno obdavčena in ni potrebnih toliko transferjev ali različnih štipendij. Zakaj mora država nenehno posegati v življenje državljanov z nepotrebnimi ukrepi? Ko smo imeli interpelacijo, smo slišali, kaj vse sta ta ministrica in vlada naredili, da so se povečali socialni transferji. Zame je to zelo slaba politika. Jaz se s tem ne bi hvalila. Zame je uspešna država tista, kjer ljudje ne potrebujejo socialnih transferjev, ker lahko živijo od svojih plač. Zato to zame ni nobena pohvala. Kako se je zmanjšala brezposelnost? Zakaj? Ker ljudje nimajo dela in gredo tudi čez mejo. Hvala bogu, da tam potrebujejo to delovno silo in lahko ljudje zaslužijo. Kaj pa mi naredimo? Pri nas pa morajo spet plačati tisto razliko in vsi vemo, da imamo problem, ker so se združili s Civilno iniciativo Apače. Ko jaz tehtam te stvari, se tudi sprašujem o tem, da so si poiskali tam delo, tam je višja davčna olajšava, mi pa jih tukaj dodatno obremenimo. Hkrati pa ni prav, ker smo tudi mi tako visoko obremenjeni, torej smo v neenakopravnem položaju, ker če bi njim to oprostili, bi pa ostala pri nas tako nizka davčna olajšava. Ko smo mi to tehtali, smo prišli do te rešitve, da to naredimo za vse državljane enakopravno. Kolikokrat slišimo v tem parlamentu, da ni prava politika varčevanje, ampak moramo trošiti. Kolikokrat smo to slišali od Združene levice, od SD, pa verjetno še od koga? Kako bomo pa trošili, če nimamo denarja? Trošimo lahko, če ga imamo. Tudi večja davčna olajšava bo pripomogla k temu, da bodo ljudje lažje trošili, pa še bolj spodbudno gospodarsko okolje bomo na ta način ustvarjali. Zato sem prepričana, da gre naš predlog v pravo smer in da bi z neko pametno razpravo ter morda s kakšnimi dopolnitvami lahko prišli tudi do ustreznega rezultata. Potem pa ne bi bila potrebna neka civilna iniciativa Apače, ki bi vlagala takšne in drugačne predloge, ampak bi vse državljane postavili v enako izhodiščno situacijo. Strinjam se s tem, da tisti, ki so bolj pridni, bolj podjetni, bolj ustvarjalni, bolj delovni, da imajo več in plačujejo že sedaj višje davke, saj bodo tudi še naprej plačevali višje davke. Vi pa nam ves čas, ali pa vsaj nekateri, hočete dopovedati, kot da tisti, ki imajo večje plače, ne prispevajo toliko v državno blagajno. Seveda več prispevajo, pa potem ni takih olajšav pri plačevanju vrtca, ni štipendij, in tako naprej. Tako se na koncu človek res vpraša, ali se nekomu splača, da ima toliko višjo plačo, ker na koncu mu pravzaprav od tega skoraj nič ne ostane; tisti, ki pa imajo najnižje – jim privoščim, da bi imeli višje –, pa morajo prejemati neke socialne transfere. Tako si še enkrat želim, kot smo že nekajkrat vendarle uspeli iskati skupaj boljše rešitve, da bi tudi ta zakon bil v prvi obravnavi sprejet in da bi potem naredili tudi skupaj določene dopolnitve, da bi potem lahko tudi zaživel v življenju.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Uroš Prikl, pripravita naj se gospa Iva Dimic in gospod Tilen Božič. Izvolite, gospod Prikl.
Hvala lepa, predsedujoči, za besedo. Mene na nek način veseli ta razprava v tem smislu, da nekako vsi skušamo po svojih najboljših močeh poiskati rešitve; poiskati rešitve, ki bodo v interesu državljanov in državljank in seveda posledično tudi države. Pa vendar! Že v uvodnem nastopu sem oziroma v obrazložitvi stališča poslanske skupine, prav tako je nekaj ključnih poudarkov moja kolegica Marija Antonija Kovačič povedala, da se v Desusu zavzemamo za takšno davčno politiko, ki bo pravična in bo na nek način obremenila bolj tiste, ki imajo višje prihodke, višje dohodke, razbremenila pa seveda tiste, ki tega nimajo. Osnovna poanta pa, da dohodninsko zakonodajo gledati ločeno od fiskalne, ločeno od politike transferov je seveda nesmiselno. Je treba vse skupaj gledati. Mi enostavno nismo za, nam se zdi takšna rešitev neustrezna in nepravična. To je dejstvo. Da podkrepim: ne davčnim olajšavam v interesu privilegiranih. To enostavno je za nas nesprejemljivo, to ni sprejemljivo za socialno državo v pravem pomenu besede. Če pa vendarle prisluhnem predlagatelju, seveda se zavzema za to, da na nek način razbremenimo čim večji krog ljudi, tudi tistih z višjimi dohodki, večjimi prilivi, da bo večja potrošnja; ampak jaz se sprašujem, s tem konkretnim ukrepom, z dvigom na 7 tisoč evrov davčne olajšave, ali bomo ves ta izpad lahko nadomestili s potrošnjo. Dragi moji, to je pol milijarde, 490 ali koliko milijonov so na financah izračunali. Prepričan sem, da enostavno ne bomo uspeli novelirati, nevtralizirati vsega tega izpada z večjo potrošnjo s temi multiplikativnimi učinki in tako dalje. In kaj bomo potem naredili, ko se bodo postavile težnje, ne težnje, potreba za takšnimi in drugačnimi transferji, za dvig pokojnin, ki se do letošnjega leta deset let ni delal – ja kako bomo potem ta sredstva zagotovili? Ne vem, s čim. Zelo lepo je, da se primerjamo z državami, ko nam to seveda ustreza. Jaz bi si želel, da je čim manjša obremenitev, da nič ne rabimo plačevati, pa da nekje z neba pada ta denar za socialno ogrožene, za upokojence, za otroke in tako dalje, ampak enostavno ne gre. Ne gre. Ko se pogovarjamo o fiskalni politiki, o obdavčevanju generalno, bi si seveda želel višjo, dosti višjo obdavčitev kapitala. In ko primerjave delamo z državami, kjer je morda res nekoliko manj obremenjen končni uporabnik, če hočete stroški dela; ja tam pa je višja obremenitev kapitala in to gre eno z drugim. Kolega Horvat je govoril, osnovna poanta podjetništva je rezanje, zniževanje stroškov. Seveda čisto legitimno razmišlja in pravilno razmišljanje, ekonomično razmišljanje. Samo upam, da v tem razmišljanju niso zajeti tudi stroški zaposlenih oziroma zaposlenih kot tisti, ki so za mnoge – pa ne govorim za vse, hvala bogu –, za vse tiste podjetnike nebodigatreba strošek in ga je treba zminimizirati, s tem pa tudi pravice delavcev zminimizirati do fundamenta. Seveda želim, da temu ne bi bilo tako. Rezime v celi zgodbi: pričakujem morda ali pa se že veselim v kakšni nadaljnji razpravi tudi zgodbe o tako imenovanem UTD – univerzalnem temeljnem dohodku. O njem se velja pogovarjati, je mogoče na nek način nadaljevanje te razprave danes. Kar zadeva predlog novelacije Zakona o dohodnini pa še enkrat poudarjam: ne, ne in ne – preprosto iz razloga, ker ni po mojem okusu in po mojem razmišljanju ni ustrezen in ni pravičen. Hvala lepa.
Izvolite, predlagatelj, gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa. Kolega Uroš Prikl ve, da se Nova Slovenija zavzema za socialno tržni model gospodarstva. Čez 35 obiskov smo naredili po terenu pri malih, srednje velikih, mikro podjetnih, obrtnikih od leta 2012. Kolega Prikl, skupni imenovalec teh podjetnikov, lastnikov direktorjev je: naše največje bogastvo so naši delavci. Še kako si mi prizadevamo, da bodo imeli boljše plače. Sramotno je zdaj, da ima okoli 40 tisoč ljudi minimalca. Sramotno! In sramotno je tudi to, da tisti, ki izigravajo, da ne plačujejo prispevkov, da še nihče ni v zaporu. To je pa vaša naloga.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Iva Dimic, pripravi naj se gospod Tilen Božič.
Hvala lepa, spoštovani predsedujoči. Kolegice in kolegi, državna sekretarka! Zakaj se vedno znova sprašujem, mora biti Slovenija na področju, kar se tiče dohodnine, kar se tiče oblike pobiranja davščin, tako specifična država znotraj evropskih sosednjih držav? Splošna olajšava, ki jo sedaj imamo, in je to na 3 tisoč 302,70 evra, ni primerljiva evropskim olajšavam. Mi pa govorimo, da bo Slovenija evropska država, Švica v malem, pa ko Nova Slovenija predlaga, dvignimo splošno olajšavo na 7 tisoč evrov, ker bomo razbremenili tiste, ki v naši državi prejemajo najnižje dohodke, minimalne dohodke, rečete: ne. Ampak zdaj me samo nekaj zanima, kolegi iz Desusa, jaz grem pa korak dlje, kot je šel moj kolega Jožef Horvat. Se Desus strinja, da rečemo, da tisti, ki v tej državi prejema minimalno plačo ali manj, je oproščen vseh davščin? Ne plača nič dohodnine. Se strinjate? Mislim, da je to pravi korak in pravi signal za vse tiste, ki v tej državi prejemajo tako sramotno nizke dohodke, da ne morejo preživeti skozi mesec sebe in svoje družine. In potem poslušamo o otroških dodatkih, o šolskih skladih, kjer se zbira denar za tiste, ki ne morejo iti na nek šolski izlet ali ekskurzijo. Govorim o tistih, resnično, kolega Horvat je rekel, da jih je 40 tisoč. Pa mi tem 40 tisočim pomagamo! Pomagamo in hkrati ustvarjamo klimo v tem našem socialno tržnem gospodarstvu, da bo vendarle šel en korak naprej in da bomo vsi delali v isto smer, da se te sramotno nizke plače dvignejo in da ljudje lahko zaživijo. Ker dejansko razumem, bomo rekli, nekaj so evropske direktive, ampak veste, mi se na evropske direktive ali pa na Evropo izgovarjamo takrat, ko ne želimo povedati, da smo sami krivi za stanje v državi. Mi sami smo rekli, da naši delavci zaslužijo samo 3 tisoč 302,70 evra olajšave za dohodnino. To ni rekla Evropa. In še enkrat poudarjam, kolegi iz Desusa [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Besedo ima gospod Tilen Božič, nato imamo pa še sklepni del. Izvolite, gospod Tilen Božič.
Hvala za besedo. Tokrat imam res, moram priznati, dosti časa, vsaj kot vidim po uri, še 22 minut, tako da lahko kakšno stvar tudi malo na širše zastavim. Ena izmed teh zanimivih, ki bi jih hotel širše zastaviti, je bila ena razprava, ki je omenjala Lafferjevo krivuljo. To se pravi, ta koncept, tista krivulja, ko imaš na eni strani skupaj pobranih davkov, spodaj imaš, se pravi, recimo, davčno stopnjo od nič do 100, in potem gledaš, v kateri točki iščeš maksimum, v kateri točki boš pobral glede na davčno stopnjo, ki jo imaš, največ davka, in kdaj začneš, kot je rekel, mislim, da gospod Pogačnik, tepsti oziroma brcati mrtvega osla. Prva zadeva, ki jo je treba tu po mojem mnenju izpostaviti, je ta, da je Lafferjeva krivulja teoretičen koncept in zgolj teoretičen. Nikjer v življenju ne obstajata takšni dve spremenljivki. Mi imamo plejado davčnih stopenj, imamo plejado spremenljivk, ki dejansko vplivajo na to, koliko davkov bo nekdo pobral. Če pogledamo, izolacija takšnih spremenljivk, da bo to tako funkcioniralo in da boš ti ugotovil, kje ta točka je, je praktično nemogoče. Če dam primere kako to, da bo to nekako bolj jasno. Kaj pomeni, da izolacija na nek način ni mogoča, se pravi, da ti rečeš, znižamo davke in na koncu bo pobranih več davkov. In potem je bil dan primer ZDA, tam začetek 80. let. Verjetno v tistih dveh, treh letih, ko so tudi za 50 % dvignili proračun za vojsko, ni imela vpliva na to. Najbrž ekstenzivna monetarna politika ravno v tistih letih ni imela vpliva na to. Hočem reči, tukaj so določeni učinki, ki so izjemno veliki in to, da ti določenemu, tistemu top 1 % znižaš ali pa top 10 % znižaš davke in da zaradi tega boš ti pobral več davkov, v takšnih tektonskih premikih, ki so jih oni takrat doživljali, mislim, da jih je statistično značilno izločiti iz tega sistema po moje nemogoče. Druga zadeva, to se je predvsem večkrat pokazalo kot neka fraza. Se pravi, tam imate, v ZDA imate en čas eno stran, en čas drugo, demokrate in republikance; ko bodo prišli republikanci, boste imeli Lafferjevo krivuljo in tisti stavek, ki ga bodo ves čas ponavljali, in ko boste imeli demokrate, boste imeli obratno varianto. Tudi če boste pogledali, kako rastejo davki, kako se gibljejo, en čas gredo gor, en čas gredo dol in vedno lahko, se pravi, skoraj s 100-odstotno verjetnostjo boste zadeli, če samo ugibate, ali so bili takrat demokrati ali republikanci. Tako so to pač neki ideološki koncepti in zdaj utemeljevati neke spremembe na ideološkem konceptu, mislim, da ni primerno, je treba gledati še vse kaj drugega. Ker potem lahko pridemo tudi do takšnih zgrešenih ugotovitev, pa poglejmo, kaj jaz vem, koliko ima obremenjene plače Danska, kolik je ta davčni primež na Danskem ali v Belgiji, konec koncev, ker mislim, da so oni tam že na 55 %, in ugotoviš, da potem oni pa res že dosti časa brcajo v tega mrtvega osla. Ne rečem, da niso tam prekomerno obremenjeni, ampak hočem reči, da niso stvari tako enoznačne. Tako tu ne gre za dve spremenljivki ali dvodimenzionalnost, tu imamo vedno 100- in večdimenzionalnost in izločitev ene same ali dveh je po mojem mnenju nemogoča. To je lahko res zgolj nek teoretičen diskurz, ne moremo pa priti, če bi se kdo rad s tem malo več ukvarjal, sicer imaš neoliberalno strujo, ki govori eno, na drugi strani lahko pogledate malo bolj novejše, kar so bili kakšni komentarji, ne vem, od kakšnega Krugmana, pa se potem tam najde tisti drugi del, ker imate kritiko vedno na obe strani. Potem kar se tiče teh primerjav, ker sem že prej omenil Belgijo, recimo. Zanimivo je, da v gradivu, ki smo ga dobili, imamo notri Avstrijo, Italijo, Finsko. Če pogledate davčni primež teh držav, so vse nad Slovenijo. Vse tri. Če gremo: Slovenija 42,6, Finska 43,9, Italija, mislim, da je 49, za Avstrijo se opravičujem, mislim, da je tam okrog 50 oziroma tik pod, nekje tam mora biti. Ampak, zagotovo nad Slovenijo. Če pogledamo naprej, da je iniciativa prava; iniciativa je prava v tistem delu, ko govorimo o tem, da je ta stopničasta olajšava, pristop je nekako nepravičen. Za tisti en cent lahko pride nekdo v situacijo, da mora 10 evrov več plačati dohodnine, se pravi, pri praktično enakem bruto dohodku ima bistveno različen neto dohodek in to ni fer, da nekdo ima takšno razliko v davkih. Je pa potem druga zadeva. Ko se pogovarjamo naprej o tem, kaj pa se zgodi pri tako veliki spremembi; se pravi, da ti rečeš, sedaj bodo pa vsi imeli splošno olajšavo 7 tisoč evrov, in potem tisti učinek 490 oziroma blizu pol milijarde evrov, pridemo pa do tiste karikature, ki je bila par dni nazaj, se mi zdi, da boljše ponazarja to situacijo. Mislim, da je bil tam Mramor, pa en otrok, mislim, da drži neko liziko ali nekaj takšnega, in potem on od zadaj iz žepa vzame dinarčke. In to funkcionira tako. Tista bi boljše ponazarjala – ta karikatura. Zakaj? Zaradi tega, ker nekdo – in to ste sami povedali, da bi približno 6 evrov na mesec nekdo takoj zaslužil. Če mi na ravni občin znižamo sredstva, že sedaj bi lahko bila, vsi bi si želeli, da bi bila višja, ampak niso, ranga tam 200, 250 milijonov evrov. To pomeni, da bo nekoga, ki ima otroka in ima že tako nizko plačo, pripeljalo tja, da mu bodo naenkrat rekli, veste, vi pa ne boste imeli več subvencioniranje, ne vem, 70-, 80-odstotno, ampak veste, sedaj se je malo spremenila situacija. Veste, tisti, ki imajo zelo visoke plače, plačujejo sedaj skoraj 2 tisoč evrov manj na leto v skupni proračun in zaradi tega boste pač vi, ne vem, 500 evrov več. Ampak 500 evrov za nekoga takega pomeni bistveno več. Lahko pomeni za njega hude težave. Predlagatelj se je že nekajkrat skliceval oziroma navezoval, recimo, na določene fraze, češ, gre za otroke in tako naprej. V tem primeru res gre za otroke. Nekdo, ki ima doma dva mulca in dva starša na nizkih plačah, da mu to narediš – ne vem, kaj naredijo. Res ne vem. Da ima na letni ravni, ne vem, kar naenkrat od nekod mu pade, pa ima tisoč evrov več stroška na letni ravni za vrtec. To so stvari, ki nekako ne gredo točno skupaj. Se pravi, če mi delamo pri tistih, ki imajo res nizke dohodke in gre tam za 5, 6 evrov pa potem preko sistema transferjev zgubijo bistveno več, je to na nek način tudi zelo nerodno in težko utemeljevati. Ker ko mi gledamo krivuljo obdavčitve, ne gledamo samo dohodnine, socialne prispevke. Gledaš vedno tudi nek kompozit; vzameš, ne vem, primer očeta ali pa nekoga, ki je sam v gospodinjstvu – mati, kakorkoli že, ni nujno, da mati, oče, ampak je sam –, pogledamo njega, pogledamo nekoga, ki je samohranilec, mati ali oče z otrokom, pogledamo, kakšen je učinek, se pravi vseh transferjev, se pravi, koliko je njegov razpoložljiv dohodek, dveh staršev z enim, dvema, tremi otroki – različne kombinacije. Široko gospodinjstva gledamo potem tudi. Za vsak tak razred narediš krivuljo, v kateri ugotoviš, v red, pospešuje prehitro, prepočasi, bi moralo drugače, več prerazporejanja, manj prerazporejanja. In kar je najmanj pravično, je to, da v takem grafu ti kar naenkrat najdeš špice. Se pravi, da nekdo zaradi enega evra več mora plačati za vrtec 50 evrov več na mesec ali zaradi enega evra več mora plačati 100 evrov ali 150 evrov več dohodnine na leto. To so tiste špice, ki jih ne sme biti. To je tisto, kar je treba, je pa zahteven del, in zato pravim, da enostavnih rešitev na tem področju ni. Ker če bi bile, bi jih že uvedli. To je dejstvo. Te zadeve je treba tako zahtevno zmodelirati, da na koncu vsaj približno pije vodo. V bistvu mislim, da naš sistem pustimo stati, bi hoteli imeti več denarja notri, ampak deluje. Določene stvari so nepravične, jih je treba popraviti, ampak v grobem nekako deluje, je neko ravnotežje, konec koncev se to ravnotežje tudi na novo vzpostavlja. Prej je bilo že rečeno, da smo šli iz tistega na nek način postopka presežnega primanjkljaja, ki je bil, da rečem, težka cokla tako na državi kot na gospodarstvu zaradi obrestnih mer in tako naprej, ker to potem se neposredno preliva tudi na tiste, ki delajo posel. Od tu naprej, ko se potem pogovarjamo, rečemo, ja, to bo veljalo šele 2018. Ja, mi se pa približujemo, srednjeročni fiskalni cilj, mi se približujemo, da bomo strukturni primanjkljaj spravili na nulo do leta 2020. Vmes, enkrat v letu 2018, nam bo strukturni primanjkljaj kar narasel, ne vem, za odstotek in odstotek in pol. To so vseeno, kljub temu da to izgleda daleč – 2018, velike strukturne spremembe za javne finance, tudi za dogajanje, in je tu pri določenih zadevah vseeno – ne rečem, da ni mogoče, ampak vsekakor se pa ne da z vehemenco trditi, da je pa to zelo enostavno; da to lahko vsak naredi. Boš kar dvignil olajšavo in bomo videli, potem se bomo pa čez dve leti gledali, zakaj je do tega prišlo. Zaradi tega, ker tudi ko se pogovarjamo o tej parcialnosti, zakaj [[…]]Nekako je moje stališče tudi to, da je to dobrodošlo vsaj v tem, da sedaj, ko se pogovarjamo o tem, kako prestrukturirati davčna bremena, je treba tudi o tem govoriti in videti, če se da najti rešitev. Zakaj? Ker če take zadeve začneš dajati notri, pomeni, da moraš sočasno verjetno prilagajati tudi dohodninsko lestvico in še kaj drugega. In prideš v situacijo, ko ugotoviš, da moraš imeti relativno veliko členov odprtih; se pravi, moraš gledati celostno, in ne moreš ti samo bombončka dati, zato ker če daš najprej bombonček, nikoli več [[…]]In to mislim, da so nekatere vlade kar dobro občutile, ko so šli rezat davke, istočasno pa reforme niso bile narejene, ker smo imeli kar naenkrat hude probleme z deficitom, to je bilo kar nekaj let nazaj, sedaj se k sreči sanira, pač pride se lahko v tako situacijo. Se pravi, treba je gledati obe strani, vedno. Kar imam še kakšnih drugih zanimivih zadev, je pa tako; ravno glede te enostavnosti rešitve. Če imaš ti avto in se pelješ z njim, ena zelo enostavna rešitev. Rečeš, imam ta avto, je pa res, ima tono, dajmo enostavno rešitev, zmanjšajmo mu maso vsaj za 5 dekagramov. In kaj pride? Odžagam mu pedalo od žlajfa, od zavore – da se lepo izrazim, da ni preveč po primorsko – in sem rešil. Do prvega križišča sem rešil. Nisi rešil! Naredil si lahko zaradi ene zelo majhne zadeve na masi avta res, tudi tako rečeš, pa saj samo malo dvignemo v bistvu to splošno olajšavo, saj že sedaj tisti, ki imajo nizke dohodke, imajo 6 tisoč 500 evrov olajšave, bodo sedaj imeli v bistvu tistih 480 evrov olajšave več. To je par deset evrov dohodnine na letni ravni. Ja, ampak ko to malo povališ, ugotoviš, da je tam notri pol milijarde. Zato govorim tudi še enkrat, da ni enostavnih rešitev. Ko se tu pogovarjamo, komu se pomaga – vedno pri teh zadevah, ko se pogovarjamo o splošni olajšavi oziroma o tej stopničasti, kakorkoli že, oziroma spremembah splošne olajšave, ko računamo, kakšen je učinek na javne finance oziroma na pobrane davke, ne gledamo efektivne davčne stopnje ali pa najnižjega dohodninskega razreda, gledamo mejni davčni razred. Ker nekdo, ki ima 50 tisoč evrov in ima dodatno olajšavo še 2 tisoč, ali pa 3 tisoč, ali pa 4 tisoč evrov, bo on za tisti delež plačal manj 41-odstotnega davka. Ali pa nekdo, ki zasluži 100 tisoč evrov na leto, bo plačal manj 50-odstotnega davka, ne bo 16-odstotnega davka plačal. To nesrečo s tem 16-odstotnim davkom, pa je to samo 16 %, imajo tisti, ki imajo najnižje dohodke. Kar se tiče primerljivosti olajšav in tega. Samo po olajšavah ti sistemov ne moreš primerjati. Zelo veliko stvari se razlikuje med državami – mislim, če gremo zelo široko – od BDP do števila prebivalstva in tako naprej do ustroja gospodarstva. Tudi nas, če bomo pogledali, recimo nikjer ne boste našli, da prevoz na delo in malica so neobdavčeni. Načeloma nikjer. To imamo predvsem mi. Kljub temu da je to del plače in se to nekako pozablja. Ni dosti. Recimo, če bi gledali statistično, se znajdemo tam med tisoč 200 v povprečju, ne vem, ali pa tisoč 200 do tisoč 500 evrov na letni ravni. Ampak vseeno, če prištejete to, če primerjate splošne olajšave, to prištejemo k splošni olajšavi, pa vidimo, koliko je. Nekatere države [[…]]Recimo, imate situacije, ko se obračunajo socialni prispevki, pri nas jih odbijemo od davčne osnove – nekateri jih ne, obračunajo dohodnino še na tisto. Tako enoznačno spet ne gre in to je vedno odvisno, v kakšni fazi razvoja je, kakšen je zgodovinski vidik države, tudi razvoj davčnega sistema. Tako enostavno kar vleči neke vzporednice ali pa pobrati iz nekaj davčnih sistemov določene češnjice – ne gre. Ne vem, kje sem nazadnje slišal, smo bili nekje zunaj, eno zadevo sem poslušal in je eden rekel, da imejmo angleški davčni sistem. Imel sem priložnost malo ga študirati, vam povem, da bi bilo res zanimivo, če bi ga imeli. Pa bi bila razprava bistveno bolj burna kot ta, ki jo imamo trenutno sedaj, ko se samo pogovarjamo o tem, kako bi se prestrukturiralo davčna bremena. Pa tudi se ne da na pamet izračunati, koliko si ti dolžen državi, da ne omenjam, kako v Ameriki izgleda na pamet izračunati, koliko si dolžen državi, ki imaš 50 strani špeha, skozi katerega kljukaš in gledaš in na koncu si še svojo lastno kazen sam izračunaš. Tako so različni sistemi, različne logike, tako da vsekakor ne gre poenostavljati. Da pa ne bom, mislim kakorkoli nevtralno ali negativno zaključil, bi zaključil vsekakor pozitivno, in to je to, da to je težava, da v to bo treba v nekem doglednem času poseči, ker ni pošteno, da nekdo za, ne vem, en cent plača sto evrov več davka. To pač enostavno ne gre. V okviru tega bo treba najti neko rešitev; rešitev je dosti, smo po mojem razumevanju in vedenju ena izmed redkih, če ne celo edina država, ki ima na tak način narejeno to olajšavo, obstajajo pa drugi primerljivi sistemi, ki jih velja pogledati, preučiti in potem morda, če bo v tej fazi to mogoče, tudi znovelirati, izračunati, kaj to pomeni, in umestiti v davčno prestrukturiranje, ker to nič drugega kot davčno prestrukturiranje najbrž ne bo. Hvala.
Hvala lepa. Prehajamo v sklepni del splošne razprave, v katerem dobita besedo najprej predstavnica Vlade in nato še predlagatelj. Izvolite, gospa mag. Mateja Vraničar Erman.
Hvala lepa še enkrat za besedo. Naj ponovim nekaj ključnih misli iz uvoda in vmesnih intervencij. Najprej zagotovo mora eden od naših ciljev biti razbremeniti obremenitve oziroma stroške dela, ampak razbremeniti jih je treba na javnofinančno vzdržen način. Ne zato, ker želimo upoštevati neka imaginarna pravila, ki nimajo nobene neposredne ali posredne zveze z ljudmi, ampak zaradi tega, ker želimo ljudem in gospodarskim subjektom zagotoviti stabilno javnofinančno okolje, kar je nujen predpogoj, da sploh lahko zagotavljamo stabilno gospodarsko rast. Ko se je eden od razpravljavcev spraševal, kdo je pri tem pomemben, nam je pomemben vsem isti človek, državljan, davčni rezident Republike Slovenije. Prav tako se mi zdi pomembno opozoriti, da so naše plače, naši dohodki opredeljeni kot bruto plače. Mi ves čas govorimo o neto plači. Ja, neto plača je tisto, kar dobimo, vsak od nas, v žep oziroma s čimer lahko sami neposredno razpolagamo. Ampak zaradi sistema socialne varnosti, za katerega smo se skupaj odločili, smo se odločili tudi, da ga bomo sofinancirali z delom, ki se mu reče prispevki za socialno varnost, ki se plačujejo od naših dohodkov, plač in drugih dohodkov pri drugih ljudeh, ki imajo ali ki so angažirani v drugih oblikah dela. In tudi sredstva, ki se porabijo v državnem proračunu, se v veliki meri porabijo tudi neposredno za ljudi: ali v obliki socialnih transferov ali v obliki zagotavljanja pogojev za delo najrazličnejših javnih zavodov, ki jih v številnih razpravah radi podpremo v njihovih prizadevanjih, da bi imeli na razpolago več sredstev. Govora je bilo o tem, da se nezaposlenost v Sloveniji zmanjšuje samo zaradi tega, ker ljudje odhajajo na delo v tujino. Žal je res, da je odliv oziroma število Slovencev, ki odhajajo na delo v tujino, visoko, vendar podatki kažejo, da se povečuje že zadnji dve leti tudi število zaposlenih v Sloveniji. Torej ta trditev, da se zmanjšanje brezposelnosti odvija na račun izseljevanja ali zgolj izseljevanja, ne drži, saj v bistvu številke, ki kažejo na konstantno rast števila zaposlenih v Sloveniji, takšno rešitev oziroma takšen sklep ne potrjujejo. Upoštevaje vse povedano in upoštevaje tudi današnjo razpravo lahko iz razprave sklenem, da je naša skupna želja ali pa usmeritev, da je treba poiskati način za razbremenitev dela, predvsem tistih oblik dela, ki so v Sloveniji nadpovprečno obremenjene, vendar moramo hkrati paziti tudi na splošno javnofinančno situacijo oziroma na stabilnost javnih financ. Ocenjeni izpad proračunskih virov v višini 490 milijonov je tako velik, da lahko pomeni resno grožnjo stabilnosti javnofinančnega sistema. Eden od razpravljavcev je v svoji razpravi uporabil tudi slikovito prispodobo, da mrtvega osla lahko še toliko tepeš, pa ne more potegniti tovora naprej. Res je, ampak res je pa tudi, da ne smemo pri upehanem oslu čakati dve leti, da vmes umre, in potem ga začnemo spodbujati, da naj vstane. To, kar je predlagano, pomeni, da bi se neke spremembe na zelo ozkem segmentu zgodile čez dve leti, ne danes, jutri, ampak čez dve leti. Naša ocena je, da je treba rešitve za previsoko obremenitev dela poiskati hitreje, zaradi tega si še vedno prizadevamo, da najdemo kar se da širok konsenz med zainteresirano javnostjo za projekte davčnega prestrukturiranja. Želim si, da bi vam lahko v naslednjih mesecih na tem področju predstavili konkretne rešitve tako v splošni razbremenitvi dela kot tudi v odpravi nekaterih specifičnih težav, s katerimi se srečujejo specifične skupine zavezancev za dohodnino in so bili nekateri danes tudi omenjeni. Ena skupina med njimi so delovni migrantje, druga skupina na primer so raziskovalci, ki odhajajo oziroma so napoteni na delo v tujino. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima predlagatelj gospod Jožef Horvat, izvolite.
Hvala lepa. Najprej se bom državni sekretarki zahvalil in seveda iskreno želim, da Vlada pride pred ta visoki zbor čim prej z rešitvami, konkretnimi rešitvami, ki jih čakamo že dve leti; in verjemite, če bodo dobre, konkretne, mi v Novi Sloveniji jih bomo podprli. Že kar zdaj vnaprej povem, da nas pa kozmetični popravki ne zanimajo, res ne. Poglejte, če sem jaz na primer potencialni investitor, bom najbrž med drugim tudi pogledal obdavčitev plač v državah OECD leta 2015. Predlagam, da si to pogledate, kolegice in kolegi, ne boste dobre volje. Kolega Tilen Božič je veliko teorije vsem nam natrosil; upam, da so vas davkoplačevalci, zavezanci dohodninski razumeli. Veliko pripomb ste imeli na našo rešitev in zdaj pričakujem, da boste tam nekje vsaj do konca parlamentarnih počitnic vložili kakšen paket zakonov, ki bo vse to upošteval, kar ste povedali. Vi imate seveda bistveno lažji dostop tudi do različnih matematičnih modelov in tako dalje in tako dalje. Mi je pa tukaj veliko bližje razprava kolega prijatelja Marka Ferluge. On razume. On je zadel žebljico na glavico in nas je potem že kar nekaj – Nova Slovenija, plus SDS, plus Marko Ferluga, plus komisarka Violeta Tomič, pardon Violeta Bulc, ki nas je na zadnjem obisku Odbora za zadeve Evropske unije spodbujala k strukturnim reformam. Mi moramo strukturo te države spremeniti, strukturo upravljanja te države moramo spremeniti. Za to gre. Mi razumemo, da naš zakon odnaša pol milijarde, malo manj ali pa bistveno manj, recimo bistveno manj, davčnih prihodkov. Ampak zato je treba priti z drugimi rešitvami. Mi s tem zakonom, gospe in gospodje, čez leto ne bomo ponovno prišli, ker ne bi bilo fer, ker takrat smo samo še pol leta do začetka leta 2018. Zato je treba priti z rešitvami zdaj, če ne bo konkretnih rešitev takoj po parlamentarnih počitnicah, je konec. Je konec s tem mandatom in so izgubljena štiri leta. Da bodo občine oškodovane zaradi naše rešitve – seveda bodo! In veste, da če kdo, potem se prav Nova Slovenija bori za načelo subsidiarnosti za lokalno samoupravo. Ampak, podprli bomo dobro rešitev za Zakon o davku na nepremičnine, ki bo upošteval vsa načela, ki jih mora davčna zakonodaja upoštevati – pravičnost, etičnost, morala in tako naprej. Zakaj? Zato, ker je vsepovsod po svetu davek na nepremičnine en od osnovnih davčnih prihodkov oziroma prihodkov lokalnih skupnosti. Ja, tako te zadeve delujejo. In zelo na hitro, ker je kolega Tilen Božič omenjal tudi dohodninsko lestvico. Pri pregledu tabele brez večjih težav ugotovimo, da smo slovenski dohodninski davčni zavezanci med najbolj obdavčenimi na svetu, saj ko v Sloveniji pri 20 tisoč 400 evrov vstopimo v 41-odstotni dohodninski razred, so v Črni gori pri 9 odstotkih, torej mi smo na 41, v Črni gori so na 9, v Srbiji so na 10, v Nemčiji pri 14 %, v ZDA, kar je omenjal tudi kolega Božič, pri 15 %, v Italiji pri 27 %, v Avstriji pri 36,5 %. Ko v Sloveniji pri 70 tisoč 907 evrih vstopimo v 50-odstotni dohodninski razred, so v Črni gori še vedno pri 9 %, v Srbiji pri 15, v ZDA pri 25, na Poljskem pri 33 %, v Italiji pri 41 %, v Nemčiji pri 42 %, le v Avstriji so pri 50 %, tako kot mi. To je to. Ja, kompleksno je treba zadevo urejati in mi smo dejansko štartali iz tega, koliko porabimo, koliko denarja moramo imeti, da preživimo v tej državi. Tako kot je rekla gospa državna sekretarka: človek nam mora biti v ospredju; človek, državljan, da se dobro, varno počuti v tej državi. In tu smo. Prag tveganja revščine na letni ravni, poglejte spletno stran ministrstva, 7 tisoč 111 za lansko leto. Več pa v nadaljevanju.
Hvala lepa. Časa še nismo popolnoma zapravili. Če je še kakšna želja po razpravi, prosim. Želi še kdo? Prav, potem pa prosim, da se prijavite. Če želita razpravljati tudi predstavnik predlagatelja predloga zakona Jožef Horvat ter predstavnica Vlade, prosim, da se prijavite s pritiskom tipke za vklop mikrofona. V tem primeru dobita besedo kot zadnja, in sicer najprej predstavnica Vlade in nato predstavnik predlagatelja. Prosim za prijavo. Gospod Jožef Horvat, izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Najbrž se vam je zareklo, ker ste rekli, nismo vsega časa zapravili. Mislim, da smo ga predvsem zelo koristno in zelo pametno porabili in sem iskreno hvaležen vsem poslanskim skupinam in vsem, ki ste se k razpravi prijavili, seveda tudi Vladi. Morda smo malo premalo govorili o delavcih migrantih, sem pa vesel, da je državna sekretarka tudi spomnila, zdaj bom konkretno povedal, na raziskovalce, recimo, iz Instituta Jožef Stefan, ki delajo ali so delali v Stanfordu, recimo, in potem pridejo nazaj in dobijo eno veliko položnico za dohodnino. Mi vemo, zakaj. Pa če gremo zdaj pa pogledamo pobližje enega rezidenta Republike Slovenije, ki dela v Avstriji. S tega mesta sem najmanj enkrat že povedal, da se v moji poslanski skupini oglašajo ljudje, ki dobijo položnice za plačilo dohodnine in me vprašajo: Jože, ali moram to plačati? Jaz pravim, seveda morate plačati, davki so obvezni, davke morate plačati. Je pomirjen in gre. Mu še povem, da naj poskuša izkoristiti možnost, da plača na obroke, če je velik znesek. Ampak, veste, kaj mene zdaj skrbi, iskreno vam povem, zdaj pa vedno več ljudi pride k meni in pravi, kako se pa menja rezidentstvo. Jaz pravim, za božjo voljo, ostanite še v Slovenji. Če bi samo en prišel, bi se mi trgalo srce. Zadeva pa deluje tako, da boste razumeli, ker najbrž se s tem ne srečujete. V roku 7 dni od prvič prejete plače iz pogodbe o zaposlitvi moraš vložiti napoved za odmero akontacije dohodnine. Drugi korak; če si rezident in delaš v Avstriji, v napovedi vpišeš tudi vse svoje stroške; malica – 612 evrov – krat število dni in kilometri krat 0,18 evra. Tretjič, ko vložiš napoved, dobiš odločbo, v kateri imaš obračun in znesek, ki ga boš plačal kot dohodnino. Potem pa dobiš informativni izračun, kjer, poudarjam, ni upoštevanih stroškov, ki si jih že enkrat prijavil. Tako imaš znesek za plačilo dohodnine, konkreten primer, 3 tisoč 600 evrov, pravilen izračun je pa tisoč 100 evrov. Okrogla 2 tisoč in pol razlike! Zdaj se pa sprašujem, ali mislite, da so vsi funkcionalno pismeni in davčno pismeni. Niso! Eni pač rečejo, dobro, 3 tisoč 600 – ogromno denarja – in pač nekako to plačajo. Država je pa tiho. Torej morate, opozarjam vse rezidente, ki delajo v Avstriji, morate obvezno vložiti ugovor na informativni izračun in priti še enkrat s konkretnimi podatki, koliko dni ste delali, koliko kilometrov ste prevozili, kolikokrat ste si od doma nesli malico in tako dalje. Poglejte, pa to je postopek izpred dvajsetih let! Ne vem, ali se res to ne da drugače rešiti, ampak sem ogorčen, res sem ogorčen, ko pridejo k meni ljudje in mi kažejo informativni izračun in potem vse to ugotavljam, ker sam tudi nisem vedel, da tako slabo, diplomatsko rečeno, tako slabo, nedosledno, zaničevalno do državljana poteka ta postopek. Res sem presenečen, užaljen sem kot poslanec, da ima država tako mačehovski odnos do teh ljudi, ki nam izboljšujejo standard, ki nam zmanjšujejo zaposlovanje, in upam, da se res ne bodo izselili. Upam, da bo enkrat tudi Vlada prišla z nekimi konkretnimi rešitvami; ali bo ta takšna kot naša, splošna olajšava 7 tisoč evrov, ker smo tukaj mislili, to je jasno, na letni prag tveganja revščine, ker smo tukaj mislili tudi na delavce, migrante zaposlene v Avstriji. Torej računam, da je še nekaj časa do glasovanja o tem predlogu in rešitve kolegic in kolegov iz Desusa – mislim, da smo zelo skupaj. Mi bomo stopničasto olajšavo podprli, ampak moramo iti v drugo obravnavo, drugo branje. Tudi SMC je rekel, zanimiva ideja – nadaljujmo to idejo. Nadaljujmo v drugi obravnavi, pa potem tam zmodelirajmo in optimirajmo rešitev. Hvala.
Hvala lepa. Zaključujem razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali v torek, 21. 6., v okviru glasovanj. S tem prekinjam 14. točko dnevnega reda. Prehajamo na 15. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOG ZAKONA O UGOTAVLJANJU KATASTRSKEGA DOHODKA Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. S tem predlogom zakona je skupina dvajsetih poslank in poslancev s prvopodpisanim gospodom Jožetom Tankom zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici Vlade, mag. Mateji Vraničar Erman. Izvolite, gospa državna sekretarka.
Gospod podpredsednik, hvala za besedo. Spoštovani gospe in gospodje, poslanci! Vlada je na pobudo zainteresirane javnosti pripravila nov Zakon o ugotavljanju katastrskega dohodka, s katerim se metoda ugotavljanja KD bistveno poenostavlja. Zakon se je pripravljal na podlagi usmeritev strokovne delovne skupine, v kateri so sodelovali vsi vpleteni vladni resorji in zainteresirano združenje kmetov. Zakon ureja pavšalno oceno potencialnega tržnega dohodka kmetijskih in gozdnih zemljišč. Le-ta je izhodišče za določanj davčne osnove pri opravljanju kmetijske in gozdarske dejavnosti pa tudi za določanje prispevkov kmetov v pokojninsko in zdravstveno blagajno in za odločanje o upravičenosti do socialnih transferov. Zato je izredno pomembno, da se s pavšalno oceno potencialnega tržnega dohodka čim bolj približamo dejanskemu stanju. Po drugi strani pa pavšalna ocena stremi tudi k drugemu cilju: enostavnosti in transparentnosti. Trenutno veljavni zakon je bil deležen očitkov o zapletenosti in nepreglednosti, ker je dal večjo težo izhodišču, da se mora pavšalna ocena čim bolj približati dejanskemu obsegu dohodka. Posledica te usmeritve in zapletenosti je bila, da se je ugotavljanje katastrskega dohodka zamrznilo za tri leta do priprave nove rešitve. To obdobje se izteče z letošnjim letom, če zakon ne bi bil sprejet, bi bilo treba za leto 2017 ponovno aktivirati zdaj veljavne postopke. Prednost nove metode ni le v enostavnosti, ampak tudi v celovitosti. Z novo metodo se bo v ugotavljanje katastrskega dohodka zajelo praktično vse kmetijske pridelke, po novem tudi posebne intenzivne kulture, za katere se je moral do zdaj dohodek ugotavljati na podlagi knjigovodenja. Zaradi bistvene podcenjenosti katastrskega dohodka v sedaj veljavnem prehodnem režimu se bo skupni katastrski dohodek povečal s sedanjih okoli 41 milijonov evrov na okoli 100 milijonov evrov. Na zemljišča fizičnih oseb odpade okoli 75 % tega zneska, dejansko pa se bo zaradi oprostitve kmečkih gospodinjstev z do 200 evri pavšalnega dohodka v obdavčitev zajelo le okoli 64 % tega zneska, torej 64 milijonov katastrskega dohodka. Zaradi pričakovanega povišanja se predlaga 3-letno prehodno obdobje postopnega povečevanja novih zneskov katastrskega dohodka do končne vrednosti, in sicer za leto 2017 v višini 40 %, za leto 2018 v višini 55 % in za leto 2019 v višini 75 % na novo izračunanih zneskov. Poleg tega se bo v okviru sistema dohodnine uredilo prehodno obdobje, kjer se bo vzpostavil mehanizem, ki bo omejil več kot dvakratni dvig katastrskega dohodka pri posameznem kmečkem gospodinjstvu glede na preteklo leto. Predlog zakona je bil obsežno usklajevan tako v okviru vladnih resorjev kot tudi za zainteresirano javnostjo. Predlog zakona je bil pred predložitvijo Državnemu zboru usklajen z zainteresirano javnostjo do te mere, da so se tudi oni strinjali, da je predlog zakona lahko primerna podlaga za nadaljevanje postopka. Vladna stran pa se je zavezala k nadaljevanju dialoga z zainteresirano javnostjo, tako kar se tiče preciziranja posameznih rešitev v Predlogu zakona o ugotavljanju katastrskega dohodka kot tudi, kar se tiče rešitev v predlogu novele Zakona o dohodnini. Te spremembe Zakona o dohodnini so v obrazložitvi zakona, ki je pred nami, tudi napovedane. Spoštovani, kot sem že navedla, je sprejem zakona zelo pomemben za nemoteno delovanje cele vrste javnih funkcij. Zaradi številnih administrativnih poenostavitev, ki jih prinaša oziroma omogoča, pa je pomemben tudi za same kmete, zato je pomembno, da se zakon sprejme tako, da se ga bo lahko uveljavilo že za leto 2017. V skladu z navedenim Vlada predlaga Državnemu zboru, da predlog zakona potrdi kot primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospod Simon Zajc bo prestavil stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra, izvolite.
Hvala, gospod predsedujoči. Spoštovani sekretarki, spoštovani poslanke in poslanci! V Poslanski skupni SMC pozdravljamo, da je po dolgem času pripravljen nov Zakon o ugotavljanju katastrskega dohodka. Omeniti je treba, da je bil veljavni Zakon o ugotavljanju katastrskega dohodka pripravljen zato, da se ocenjevanje KD veže na nove podatke o zemljiščih, saj so bili stari podatki, torej podatki o katastrskih kulturah in razredih, neposodobljeni in zato nezanesljivi. Predvsem pa je Vlada Republike Slovenije sprejela odločitev, da se ti podatki o zemljiškem katastru prenehajo voditi. Poleg tega je stroka ugotovila, in to je pomembno vedeti, da prej veljavna metoda ni več primerna za posodobitev izračunov KD, ki so bili zastareli in glede na dejanske gospodarske razmere bistveno podcenjeni. Zato je bilo treba razviti in uveljaviti novo metodo, ki bi temeljila na novih podatkih o kakovosti kmetijskih in gozdnih zemljišč, to sta boniteta in rastiščni koeficient, kot podatek o vrsti pridelave na zemljišču pa upoštevala podatek o podrobnejši vrsti rabe, ki ga za vsa kmetijska zemljišča v Republiki Sloveniji vodi ministrstvo, pristojno za kmetijstvo. Glede rešitev novega KD, ki ga je pripravila ta vlada, je treba poudariti tudi, da je bila na podlagi sklepa z dne 30. 8. 2013 ustanovljena delovna skupina, sestavljena iz predstavnikov Ministrstva za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano, Ministrstvo za finance in Ministrstva za okolje in prostor, strokovnjakov s področja agrarne ekonomike, nekaterih strokovnih ustanov in tudi interesnih združenj – torej tako Kmetijsko-gozdarske zbornice, Zadružne zveze Slovenije in Sindikata kmetov Slovenije je sodeloval – ter ji dodelila nalogo, naj preveri primernost nove metode in pripravi predloge za boljše rešitve. V pričakovanju ugotovitev delovne skupine je bila v letu 2014 uveljavljena nova novela Zakona o ugotavljanju katastrskega dohodka, s katero se je določilo, da se je katastrski dohodek in pavšalna ocena dohodka na čebelji pan za leta 2014, 2015, 2016 določi tako, kot se je določilo za leto 2013, in da se postopek letnega izračunavanja KD za ta leta ne izvede. S tem se je KD zamrznil na raven, kot je bilo s takratno novelo določeno za leto 2013. Če ne sprejmemo novega zakona, se bo na podlagi veljavnega zakona začela uporabljati metoda ugotavljanja KD, ki pa ne kaže prave ocene dohodka, kar pa ne bi bilo dobro za slovenskega kmeta. Zaradi tega je potreben čimprejšnji prehod na novo metodo ugotavljanja katastrskega dohodka. Treba je uveljaviti vladni zakon, ki bo predvsem tehnični zakon in bo uredil metodo ugotavljanja KD, s katero se bo na podlagi razpoložljivih podatkov in na čim razumljivejši način določilo karseda realen dohodek, s tem pa primerljivo obravnavalo vse fizične osebe. S predlogom vladnega zakona se predlagajo naslednje rešitve: izračuni KD temeljijo na agregatnih podatkih ekonomskega računa za kmetijstvo in gozdarstvo. V osnovno kmetijsko dejavnost se bo po novem zakonu o ugotavljanju KD štela tudi pridelava intenzivnih kultur. Torej pridelava jagod, špargljev, intenzivna pridelava vrtnin, reja polžev in tako naprej, kar ima za posledico to, da ne bo za te izdelke več potrebno izdajati računov, posledično odpadejo tudi davčne blagajne. Katastrski dohodek za posamezne vrste pridelave, vezane na vrste rabe kmetijskih in gozdnih zemljišč, se ugotovi kot prihodek posamezne vrste pridelave, potem zmanjšan za določen delež stroškov, ki se določi na podlagi deleža stroškov v skupnem ekonomskem računu kmetijske ali gozdarske dejavnosti. KD se določi v razredih proizvodne sposobnosti za kmetijska zemljišča na podlagi bonitetnih točk in za gozdna zemljišča na podlagi rastiščnega koeficienta. Ohrani se korekcija KD zaradi omejene možnosti pridelave na območjih posebnih režimov za kmetovanje in gospodarjenje z gozdovi. KD in pavšalna ocena dohodka na čebelji pan se ugotavljata na vsaka 3 leta na podlagi predhodnega 5-letnega povprečja. Vsekakor je treba poudariti, da imamo v Poslanski skupini SMC razumevanje za kmetijstvo ter predvsem za male kmetije. Zaradi tega smo predlagali v vladnem zakonu prehodno obdobje, ki bo upoštevalo, da se v letu 2017 upošteva samo 40 % izračunanega zneska KD, potem pa se bo postopno zviševal do polne uveljavitve. Poudariti pa velja tudi, da bo za večino kmetov, torej kar 74 %, KD tudi po polni uveljavitvi tako nizek, da iz tega naslova ne bodo plačali nič dohodnine; torej, mali kmetje se nimajo česa bati. KD bo po končanem prehodnem obdobju v povprečju znašal 216 evrov letno na gospodinjstvo, ker potem preračunano v dohodnino, če upoštevamo procente iz 2014, znese nekje 37 evrov. Tako da iz vsega navedenega bo Poslanska skupina SMC podprla Zakon o ugotavljanju katastrskega dohodka.
Hvala lepa. Gospod Zvonko Lah bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik, državna sekretarka, kolegice in kolegi! Ponovno imamo v obravnavi Zakon o katastrskem dohodku. Ni dolgo tega, ko je naša poslanska skupina vložila zakon, da preložimo za nekaj časa sprejemanje tega zakona in da ponovno dobro premislimo, na kakšen način naj bi obdavčevali kmetijska zemljišča in gozdove. No, sedanja vlada se je odločila, da se ta katastrski dohodek oziroma ta zakon sprejme že letos,to se pravi do konca julija, da lahko ta zakon stopi v veljavo že v naslednjem letu. Namreč, izračuni, zgleda, taki, ki so bili v prejšnjem, da so bili prenizki, da se v kmetijstvu in gozdarstvu dosegajo v bistvu bivši denarni donosi na enoto površine, kot je bilo to včasih. Deloma je to res, vendar najbolj enostaven izračun tega katastrskega je oziroma najbolj bodo ljudje razumeli, da poskušam malo ponazoriti, kako je to z gozdovi. Tudi z gozdom se gospodari, vendar drevje v gozdu raste z enako hitrostjo, kot je včasih, in dohodki verjetno niso drugačni ali pa bistveno višji, kot so bili včasih. Naši sosedi Avstrijci že 50 let niso spremenili način obdavčitve kmetijskih zemljišč in gozdov. Pri njih je to tudi nek instrument davčne spodbude, zato se kmetijstvo pri njih razvija, pri nas pa propada. Če imaš urejeno podeželje, imaš tudi osnovo za razvoj podeželskega turizma. Ne pozabimo, da so na podeželju tudi termalna zdravilišča, ki so pri nas edini pravi turizem na podeželju, drugega še nimamo. Pri nas pa je to našim strokovnjakom že uspelo oboje spraviti na kolena, tako da je tega turizma premalo in še manj ga bo. Najmanj, kar bi si morala vsaka vlada zapomniti, je, da visoki davki še nikjer nikoli v zgodovini človeške družbe niso dvignili gospodarske rasti, zaposlovanja in s tem tudi blaginje državljanov. Davki naj bi se višali samo v obdobju pregretega gospodarstva, slovensko gospodarstvo pa je še v ledeni dobi. Visoki davki blaginjo prinesejo samo točno določenem sloju družbe, se pravi birokraciji, ljudi iz drugih slojev družbe pa poganjajo na delo v tujino. Namen davkov ni le polnjene državne blagajne. Z davki tudi pospešujemo ali zaviramo določene gospodarske dejavnosti. Davčni sistem je tudi pomemben instrument gospodarske politike vsake države. Državljani oziroma davkoplačevalci se tudi zavedamo, da davki nikoli in v nobeni državi niso bili pravični za vse in tudi nikoli ne bodo. Davki so vedno preveliki, taka je pač naša človeška narava. Državljani, ki plačujemo uradnike, ki ta sistem vodijo in regulirajo, pa pričakujemo, da bi ti ta sistem vodili vsaj tako, da bi davčni sistem temeljil na korektno izračunanih davčnih osnovah in na korektnih davčnih postopkih. Kako naj država od državljanov pričakuje, da bodo ti plačevali davke, če imajo ti isti ljudje vedno občutek, da jih država goljufa. Pri pripravi te nove zakonodaje, to je o Zakonu o ugotavljanju katastrskega dohodka, je bilo cel kup usklajevanj – po mnenju Vlade; tako tudi s Kmetijsko-gozdarsko zbornico. Sodelovanje oziroma usklajevanje naj bi bilo tako pri ministru za finance kot pri Ministrstvu za kmetijstvo in gozdarstvo. Usklajevanje pa očitno po mnenju tistih, ki zastopajo kmete, ni bilo dokončano dokončno, da bi bili zadovoljni. Nekaj se je le doseglo, tako se v gozdarstvu pri izračunih KD prizna 80 % stroškov, isto je tudi pri čebelarjih. Velik uspeh pa je vsaj to, da se je enkrat priznalo stroške kot del ekonomskega izračuna. Izračun KD v prejšnjih obdobjih je namreč temeljil na podmeni, da so stroški živega dela, ki nastane v gozdarski ali kmetijski proizvodnji, kot del dohodka, pa to ni res. Kaj KD sploh je? Katastrski dohodek kot oblika posrednega davka izhaja že iz konca 18. stoletja iz prvih poizkusov uvajanja katastra in popisa posesti na tleh bivše avstro-ogrske monarhije. Do takrat, od tistega časa so podložniki na posestih plačevali davek le graščaku oziroma lastniku zemlji v naturalijah ali pa v obvezni tlaki, kasneje pa tudi že v denarju. Kapitalizem, ki se je takrat že pojavljal, duhovščina in fevdalci pa tega davka niso plačevali, zato je Franc Jožef II. temu hotel narediti konec z uvedbo katastra, popisom posesti in izračunom donosa od gozdov in kmetijskih zemljišč. Tako je bila s tem popisom dana tudi osnova za uvedbo davka od posesti glede na velikost katastrskega dohodka. Stara Kraljevina Jugoslavija, o kateri so nas učili, da je bila ječa narodov in napol fevdalna država, je davek od zemljišča obračunavala podobno kot avstro-ogrska monarhija. Katastrski dohodek so vzeli le kot davčno osnovo, od te davčne osnove pa so z določenim odstotkom izračunali davek. Leta 1937 je bil davek od dohodka iz gozda 10 % od izračunanega KD. Je pa današnjo obliko katastrskega dohodka, da se cel KD pripisuje osebnemu dohodku, uvedla socialistična Jugoslavija takoj po letu 1945, samostojna Slovenija pa je to obliko modificiranega fevdalnega davka pač posvojila od nekdanje bivše Jugoslavije. Smo edini v Evropi, ki to obliko davka poznamo. Tudi Italijani imajo sicer katastrski dohodek, vendar ga drugače izračunavajo kot mi. Edino, kar je istega, je samo naziv. Katastrski dohodek gozdov se ugotavlja na hektar gozdnega zemljišča v enem letu. Osnova za izračun katastrskega dohodka so povprečni poseg, struktura gozdnih lesnih asortimentov, njihova tržna vrednost, rastiščni koeficient, to je prirastek v gozdu, ter konfiguracija terena, ki neposredno vpliva na stroške gozdne proizvodnje. Kot strošek se upoštevajo le materialni stroški gospodarjenja z gozdovi, človeško delo se v teh kalkulacijah ne upošteva. V povprečju se v zasebnih gozdovih Slovenije višina katastrskega dohodka giblje od 50 do 100 evrov na hektar. Teh 50 do 100 evrov pa se vsako leto pripiše k ostalim dohodkom lastnika gozda in od vseh dohodkov skupaj se obračuna dohodnina. Kaj je spornega pri tem po našem mnenju? Sedaj izračunani katastrski dohodki, vsaj v gozdovih, so več ali manj korektno izračunani, vsaj v povprečju. Sovpadajo z že izračunanimi gozdnimi rentami, ki so že podane v območnih gospodarstveno-gojitvenih načrtih. Normalen človek se zato sprašuje, zakaj je bilo sploh treba toliko izračunavanja, sestankovanja in usklajevanja, da smo na koncu prišli do rezultatov, ki so gozdarjem že dolgo časa znani. Na Gozdarskem inštitutu so celo zaposlili kmetijskega strokovnjaka, to se pravi negozdarja, da izračunava katastrske dohodke za gozdove. Računali in računali so, rezultate popravljali in usklajevali, na vsakem sestanku so predstavili nove izračune, nazadnje so dobili rezultate, ki jih gozdarji vsakih deset let izračunavajo in zapišejo v gozdno-gospodarskih načrtih. Ti so narejeni in tudi obvezni za vsak kvadratni meter zasebnega gozda v Sloveniji, in to od leta 1950 dalje. Sprejema se zakon, ki bo posebno kmete dodatno bremenil za najmanj 50 %. Višja obremenitev prihaja v času, ko kmete leto za letom pestijo naravne ujme, kot so pozebe, snegolom, in gozdarje oziroma lastnike gozdov tudi lubadar. pa čeprav se v parlamentu predlaga naj se sprejemanje zakona vsaj za kakšno krajše obdobje zadrži. To je bil naš predlog. To nič ne pomaga. Naša oblast pač meni, da je treba ljudi obrati za vsako ceno. Če ne bo denarja, kako pa bo oblast potem živela? Že v osnovni šoli so nas učili, kako hudobni so bili graščaki, ko so podložnikom nalagali desetino, naša oblast pa nam nalaga devetdesetino – mi pa kar nič. Plačujemo. Katastrski dohodek se obračuna ne glede na to, ali je lastnik gozda v gozdu kaj sekal ali ne, ali je v gozd kaj investiral ali ne. Po takem pojmovanju je že prirastek v gozdu dobiček, vendar pa se dohodek in dobiček ustvarjata šele s prodajo lesa na trgu. Dokler les ostaja v gozdu, neposekan, ne daje nobenega dohodka. Tako kot tudi ne nepobrana koruza jeseni in ostalo na njivi ne da nobenega dohodka. Edina pravična obdavčitev v gozdarstvu bi bila, da lastnik gozda plača davek šele takrat, ko v gozdu seka in prodaja les. Zmanjšanje davčne osnove pa bi lahko uveljavljal z dokazanimi stroški vlaganja v gozd. Razlika bi se obdavčila z davkom na dobiček. Sedanji izračunani KD kažejo v bistvu povprečni dobiček pri gospodarjenju z gozdovi. Po normalni ekonomski logiki bi v normalnem davčnem sistemu smela oblast od izračunanega KD obračunati le davek na dobiček z določenimi odstotki. Poenostavljeno povedano; če rečemo, da je davek na dobiček 20 %, potem od na primer 100 evrov izračunanega KD lastnik plača le 20 evrov, ne pa, da se mu teh 100 evrov vračuna v njegov osebni dohodek. Ne pozabimo, da tako sta delali že nekdanja Avstro-Ogrska in Kraljevina Jugoslavija. Samo dežela Slovenija in socialistična Jugoslavija sta na tem področju nekaj posebnega. Kot instrument spodbude bi Vlada lahko stopnjo davkov znižala ali povečala, ne pa da ta bataljon uradnikov izračunava nek KD, ki je že itak izračunan v drugih državnih dokumentih. Zakaj ne pogledamo, kako imajo to urejeno pri sosedih? Ni potrebno, da posnemamo njihov model, samo malo ga moramo prilagoditi slovenskim razmeram. Ampak verjetno tega nismo sposobni. Poleg tega smo edina država v Evropi, ki še nima davka na posest nepremičnin. Slej ko prej ga bomo morali vpeljati. Lastniki hiš in stanovanj za sedaj plačujemo nadomestilo za uporabo stavbnega zemljišča, ki pa ni klasičen davek. Tudi ta je še vedno ostanek socializma. Lastniki godov in kmetijskih zemljišč pa so sedaj obdavčeni le z KD, ki tudi ni klasičen davek. Po uvedbi davka na posest se lahko zgodi, da bodo lastniki gozdov in kmetijskih zemljišč obdavčeni dvojno: s KD in davkom na posest. Tudi to je že predlagala vlada Alenke Bratušek, bodoče nove vlade pa bodo to idejo verjetno tudi nadaljevale. Davek na posest gozdov se bo odmerjal od posplošene tržne vrednosti gozdnega zemljišča, ki jo je izračunal Gurs, vsak lastnik gozda pa to posplošeno vrednost lahko tudi vidi na spletnih straneh omenjene ustanove. Te izračunane vrednosti so tipičen primer neprimernega pristopa naše državne uprave k urejanju davčnega področja. Ljudje, ki so te izračune opravili, enostavno niso vedeli, kaj računajo in kaj so izračunali. Izračunavali so neko davčno osnovo, ki ne obstaja. Ne moremo govoriti o posplošeni tržni vrednosti gozdnih zemljišč, ker v Sloveniji trga z golimi gozdnimi zemljišči enostavno ni. Tudi golosek je prepovedan, gozd vedno obravnavamo le kot sklop gozdnega sestoja in gozdnega zemljišča. Ko govorimo o ceni gozda v Sloveniji ta predstavlja zemljišče in les, ki na tem zemljišču tudi raste. V Avstriji je to malo drugače, tam goloseki niso prepovedani, Avstrijci tudi pri ocenjevanju vrednosti gozdov posebej ločijo vrednost gozdnega sestoja in vrednost praznega, to se pravi golega gozdnega zemljišča. Tudi obdavčitve so temu primerne. To je primerjava samo, kako smo se lotili in kako delamo z gozdom, ker najenostavnejši in edini prihodek iz gozda je les. V ostalem kmetijstvu je malo bolj zapleteno, imamo različne kulture in tudi način obračunavanja. Vendar ta katastrski dohodek ni davek, katastrski dohodek se ne zaračuna. Katastrski dohodek je samo osnova, ki se pripiše vsakemu, ki je lastnik kmetijska zemljišča, se pripiše k dohodku, plači in poleg katastrskega dohodka se pripišejo tudi subvencije. In potem je šele razumljiva računica oziroma to je šele problem. Vzel sem en primer enega kmeta in v pomoč mi je bil tudi center za socialno delo, ki je pomagal izračunati dohodnino v primeru sedanjega oziroma vpliva te dohodnine in KD v primeru sedanje stopnje KD in na koncu leta 2020, ko bo odmerjen poln KD. Dobil sem izračun od ene družine in potem smo naredili izračun sedanji KD in izračun na leto 2020, kakšen vpliv ima KD na socialne prejemke. Ena tričlanska družina, oče in dva otroka, en v vrtcu in drugi polnoleten dijak, ki ima 6 tisoč 100 evrov katastrskega dohodka zdaj, in plača zdaj 2 tisoč 751 evrov oziroma ima dohodnine 2 tisoč 751 evrov, bo imel v letu 2020 dohodnino 5 tisoč 362 evrov. Katastrski dohodek se bo s 6 tisoč 100 evrov povečal na 14 tisoč 372 evrov. Ta katastrski dohodek bo dohodnino povečal z 2 tisoč 751 evrov na 5 tisoč 362 evrov. To pomeni, da če ta družina ne bi imela kmetije, bo na račun samo kmetije se dohodnina povečala za 4 tisoč 243 evrov. Ampak, to še ni vse! Gre tudi ta vpliv na izračun vrtca, ki po sedanji dohodnini 30 % prispevajo starši, po novem bo 43 %. Dijak, polnoletni, ima štipendijo 130 evrov na mesec, po novem, 2020, mu ne pripada več, ker mu katastrski dohodek toliko poveča dohodek, da mu štipendija več ne pripada. Otroški dodatek za otroka, ki je mladoleten, je 58 evrov na mesec, po novem mu nič več ne bo pripadalo. Če izračunamo in seštejemo, potem bo ta družina plačala 2 tisoč 611 evrov več dohodnine, oče, otroškega dodatka bo manj 696 evrov, štipendije ne bo dijak dobil v vrednosti tisoč 560 evrov in vrtec bo moral plačati več za 624 evrov. Skupaj je 5 tisoč 491 evrov: ali bo manj socialnih prejemkov in več dohodnine – skupaj. Samo socialni prejemki predstavljajo 2 tisoč 880 evrov. Ni tukaj samo KD tisti oziroma ni tukaj samo KD, ki se vpiše, so tudi subvencije; in to 100 %. 6 tisoč 100 evrov ni samo KD od te kmetije, ampak skupaj subvencije, ki se tudi 100-odstotno sedaj prištejejo pač osebnemu dohodku. Sedaj pa izračunajte: 5 tisoč 491 evrov je minimalna pokojnina letna, malo manj kot minimalna plača. On sedaj hodi v službo in dobiva minimalno plačo. To bo vpliv tega povečanega katastrskega dohodka na posamezno kmetijo. Niso problem tiste kmetije oziroma kmetje, ki so zavarovani obvezno zdravstveno in pokojninsko kot kmetje, kjer se jim šteje pri izračunu teh socialnih prejemkov tri četrtine minimalne plače. Problem so male kmetije, ki jim kmetijsko ne zadošča za preživetje, da morajo iti v službo in se jim potem ta KD in subvencije prištevajo, izračuna dohodnina, ves te dohodek se pa upošteva pri izračunu vseh socialnih prejemkov. Kako naj mladi prevzemniki prevzemajo kmetije? Ali mislite, da imamo tako neumne državljane, da ne znajo izračunati, kaj to vpliva na njihovo socialno stanje? To vlada zamolči. Poleg KD so še subvencije. In vse to se prišteje plači, se izračuna dohodnina, vse to vpliva na vse socialne prejemke. Slišal sem, nekdo je rekel, da je to genocid podeželja, kmetov. Naj kmečki otrok ostane doma, ker ne bo dobil štipendije, ne bo otroškega dodatka, saj sami si pridelajo hrano, naj ostane neumen in na deželi. Ti dohodki, ki bodo – dohodnino naj pa vplačujejo v državni proračun za tiste, ki nič nimajo in nič ne delajo. Jih lahko dobimo vsak dan, kadarkoli se komu dvigne, na cesto protestirati proti vsako reformo. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Demokratičen stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospod Uroš Prikl.
Hvala lepa za besedo. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi! Najprej naj uvodoma povem, da v Poslanski skupini Desus bomo predlog Zakona o ugotavljanju katastrskega dohodka podprli. Povsem jasno je bilo in je, da se je treba kompleksne zadeve, ne nazadnje je to ena izmed kompleksnih zadev, prej ali slej lotiti in reševati od temeljev. Metodologija ugotavljanja katastrskega dohodka je ključna sprememba, ki je terjala celovito prenovo. Ker se je prehodno obdobje tako imenovanega moratorija na ugotavljanje katastrskega dohodka izteka v letošnjem letu, ob zaključku tega leta, je zadeva še toliko bolj pereča in je bila potrebna ukrepanja – hitrega, a premišljenega. Od samega začetka so največ prahu dvigovali tako imenovani finančni izračuni ali pa podobno kot pri prejšnji točki, dohodnina, in po vseh ugotovitvah so bili v preteklosti mnogo podcenjeni. V naši poslanski skupini nas zato niti malo ne preseneča izrazita vključenost ali bolje rečeno skrb kmetov kot ključnih deležnikov tega zakona. V vmesnem času se je dela lotila posebna delovna skupina, široka in v Poslanski skupini Desus smo nenehno pozivali in opozarjali na spoštovanje ugotovitev in priporočil te delovne skupine, ki predstavljajo ključno podlago za določitev novih metodologij ugotavljanja katastrskega dohodka. Ključno se nam je zdelo, da se uskladita pristojni ministrstvi, kmetijsko in finančno, v prvi vrsti pa, da se prisluhne in da se poskrbi za malega kmeta. Zelo skrbno pristopamo k urejanju njihovega položaja, zato ker cenimo in spoštujemo trdo delo, kmeta in pridelovalca hrane. Prepričani smo, da razvoj male, če hočete lokalne, pridelave lahko in mora močno prispevati k samooskrbnosti in učinkovitemu razvoju kmetijstva in tudi širše gospodarstva kot celote. Ravno zato nas veseli, da je kar po mnogih mesecih trdega in trdnega usklajevanja končno oblikovan takšen predlog, ki bo pomagal ravno tem ključnim deležnikom, malim kmetom. Ključni pomisleki, tako strokovne kakor tudi širše javnosti, so bili izpostavljeni glede vprašanja vključenosti pridelovalne dejavnosti v pavšalni način ugotavljanja katastrskega dohodka. Posledica tega je tudi administrativna razbremenitev pridelovalcev za vodenje knjigovodstva v te namene. Rešitev je mogoča le v okviru predpisov, ki urejajo dohodnino, to je dejstvo. Gre pa za tako imenovane izjeme pri tistih izvajalcih, ki pridelavo izvajajo v zelo majhnih obsegih. V Poslanski skupini Desus si podobno kot pri uvedbi davčnih blagajn prizadevamo, da bi bili interesi malega človeka postavljeni v ospredje, ne pa administracije in pogoltno pobiranje denarja. Podobno kot pri obravnavi Zakona o trošarinah, kjer se je Poslanska skupina Desus zavzela za vse male proizvajalce in v temu predlogu zakona je rešitev šla v prid pridelovalcev vina. Na splošno ocenjujemo, da so izjeme dopustne tam, kjer se močno ogroža predvsem socialni oziroma ekonomski položaj malega človeka. Ravno zato dopuščamo možnost, da se zadeve uredijo na primeren način v področnih predpisih. Ob zaključku. Še vedno puščamo na nek način prostor, da se morebitna odprta vprašanja lahko dodatno uredijo tekom zakonodajnega postopka, še zlasti in predvsem, če gredo spremembe dodatno v prid kvalitetnemu urejanju kmetijstva v Sloveniji, posledično razvoju podeželja, policentričnega razvoja in regionalnega razvoja v celoti. Zaradi vsega naštetega bomo poslanci in poslanke Poslanske skupine Desus rešitve, ki so v Zakonu o katastrskemu dohodku, tudi podprli. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo gospod Janko Veber.
Lep pozdrav vsem, še enkrat, v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov! Predlog Zakona o ugotavljanju katastrskega dohodka prenavlja to področje obdavčevanja in lahko rečemo, da je šlo za izjemno dolg, zahteven postopek, ki pa se je po vsej verjetnosti glede na odziv tudi zainteresirane javnosti približal tisti točki, kjer bi lahko govorili, da lahko obravnavamo zakon, ki je bil intenzivno usklajevan v vsem tem obdobju in ne pušča ta hip preveč odprtega prostora za različne interpretacije uvedbe tega zakona. Pri tem smo mnenja, da je vendarle treba upoštevati predvsem realnost izračunov dohodkov, ki so osnova za davčne obračune, in seveda tudi, še enkrat poudarjamo, nujnost dialoga med vsemi deležniki pri pripravi predloga zakona. Sama izhodišča za Predlog zakona o ugotavljanju katastrskega dohodka je pripravila delovna skupina, ki je postavila okvire za nadaljnjo pripravo z namenom, da bi pripravili zakon, ki bo mogoče enostaven in stabilen sistem, ki bo slonel predvsem na statističnih podatkih in bo namenjen tistim zavezancem, ki ne presegajo določenega praga višine dohodka. Tisti seveda, ki presegajo ta prag, bodo še naprej obdavčeni po višini dohodka. Za dosego načela davčne pravičnosti je izjemnega pomena imeti predvsem kakovostne vhodne podatke. Tako so njihovi viri in metodologija seveda tudi ključni za to, ali se bo dejansko ta cilj tudi dosegel. Glede na to, da ugotavljamo, da je velik del predlogov zainteresirane javnosti lastnikov kmetijskih in gozdnih zemljišč upoštevan, bi mogoče samo vendarle opozorili na to, da je odprto vprašanje, kot vse kaže, še vedno, ali ohranitev ali neohranitev obdavčitve vina po pavšalu, pomembno pa je, kar je bil tudi ključen očitek v dosedanjem procesu sprejemanja novega zakona, da se predlog Ministrstva za finance, ki je v prvotni obliki priznavalo 60 % stroškov v gozdu in 60 % stroškov pri čebeljih panjih, danes tudi na podlagi opravljenih usklajevanj in razprav, uskladil, tako da sledi 80 % stroškom v gozdarstvu in 80 % stroškom pri čebeljih panjih. To je bila ena od ključnih točk pri usklajevanju tega zakona v dosedanjem obdobju. Zelo pomembno je, da ima zakon tudi triletno prehodno obdobje, seveda tudi z mehanizmom postopnega uveljavljanja zakona, vse skupaj pa, upamo, da bo vzpostavilo predvsem stabilno davčno okolje, ki pa je ključno tako za funkcioniranje in delovanje gospodarstva in tudi kmetijstva in čebelarstva. Torej, sistem katastrskega dohodka pomeni temelj za delujočo, enostavno pavšalno obdavčitev kmetov brez stalnega ugotavljanja dejanskih prihodkov. Pomembno pa je seveda, da izračuni čim bolj odražajo realno oceno donosa, ki bi ga lahko na določenem zemljišču dosegel dober gospodar. Zato je tukaj potreben dialog, saj je ključna ocena potencialnega donosa kmetijskih in gozdarskih zemljišč. Predvsem pa mislim, da moramo poskrbeti za to, da kmetje ne bodo plačali nečesa, kar ne dosežejo s svoj dejavnostjo na kmetijskih ali gozdnih zemljiščih. Če bo pa ostal v veljavi sedaj veljavni zakon, se bo to pri uveljavitvi obdavčitve zagotovo zgodilo. Tako je tudi dodaten razlog, da se sprejme nov zakon, ravno v tem, da preneha veljati sedanji, ki ima v svoji vsebini zelo visoko obdavčitev kmetijstva in gozdarstva, kar bi pa v teh razmerah bilo nevzdržno za preživetje in delovanje kmetijskega in gozdarskega sektorja. Iz tega razloga seveda podpiramo zakon in tudi sklep, da se ga obravnava tudi v naslednjih obravnavah. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Združena levica, zanjo dr. Matej T. Vatovec.
Hvala, gospod predsednik. Lep pozdrav vsem! Predlog novega Zakona o ugotavljanju katastrskega dohodka je v zadnjih mesecih dvignil prav gotovo veliko prahu. Predlog, kakršen je bil dan v javno obravnavo, je bil tudi po mnenju Združene levice nesprejemljiv. Tekom javne obravnave je bilo danih veliko predlogov s strani kmečkih organizacij in veseli nas, da je ministrstvo mnoge od njih tudi upoštevalo. Prehodno obdobje se je povečalo z dveh na tri leta, znižani pa so bili tudi odstotki, v vrednosti katerih se je katastrski dohodek in pavšalna ocena dohodka na čebelji panj v tem času upoštevala. Na ustreznejši način se je določil dohodek intenzivnih sadovnjakov in dodatno se je korigiralo faktorje vpliva bonitete na način, da se je zmanjšal vpliv slabih in povečal vpliv dobrih bonitet. V pavšalni način ocenjevanja se je vključilo tudi predelavo oljk in oljčno olje in predelavo grozdja do določenega obsega vinogradov. Zmanjšal se je večkratnik za določanje dodatnega katastrskega obsega posebnih kultur, povečalo pa se je priznane stroške za gozd in čebelarstvo s 60 na 80 %. Kljub temu da je ministrstvo v veliki meri upoštevalo predloge, ki so bili dani tekom javne razprave, pa je v zvezi z določitvijo katastrskega dohodka in pavšalne ocene na čebelji panj še vedno kar nekaj vprašanj ostalo odprtih. Ena od najbolj perečih zadev je po našem mnenju predvsem določitev količnika znižanja katastrskega dohodka glede na ekonomsko moč kmetije na manjših kmetijah. Izračuni katastrskega dohodka v obliki, kot je bila dana v javno razpravo, so pokazali tudi več stokratno povišanje katastrskega dohodka za nekatere kmetije. Revnejši kmetje so posebej občutljivi tudi na manjša povišanja katastrskega dohodka, zato je po našem mnenju nesprejemljivo, da se Zakon o določanju katastrskega dohodka sprejema danes, hkrati pa se v neko nedoločeno prihodnost postavlja preučitev možnih rešitev. Za popravek obremenitve kmetij v okviru sistema dohodnine. Poleg tega je nesprejemljivo tudi, da se v nedoločeno prihodnost postavlja tudi določitev možnosti vključitve manjših obsegov predelave lastnih kmetijskih proizvodov in gozdarskih pridelkov, ki še ne izkazujejo lastnosti samostojnega opravljanja dejavnosti predelave v pavšalni način določanja davčne osnove. Obeta se nam torej socialno krivično povečanje davkov. Korekcij na področju dohodnine ni na vidiku, zato bo ta zakon, če bo sprejet danes, prizadel predvsem socialno najšibkejša kmečka gospodarstva. Vlada in koalicija predlogom zakonov, ki jih vlagamo opozicijske stranke, pogosto očita nesistemskost in necelovitost, pri kateri je zelo transparentno, da gre za izgovore, za nesprejetje zakona samo zato, ker ga je predlagala opozicijska stranka. Pri predlagani spremembi zakona o spremembi katastrskega dohodka pa dejansko gre za necelovito urejanje pravične obdavčitve v kmetijstvu, in sicer takšne, ki bo mnogo bolj prizadela revne kmete kot pa premožne, pa Vlada in koalicija pri tem ne vidita nobenega problema. Davke boste pavšalno dvignili za vse, v prihodnosti pa boste morda preučili, če je kakšna kmetija, ki morda zaradi tega ne more živeti. Takšno spreminjanje tako občutljive zakonodaje je po našem mnenju slabo in ne gre v smeri zagotavljanja stabilnih proizvodnih ekonomskih razmer za kmetijstvo, ki je opredeljeno v Resoluciji o strateških usmeritvah razvoja slovenskega kmetijstva in živilstva do leta 2020. Zato v Združeni levici tega zakona ne bomo podprli.
Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov, zanjo gospa Iva Dimic.
Spoštovani predsednik, spoštovana državna sekretarka, kolegice in kolegi! Predlog zakona o ugotavljanju katastrskega dohodka ZUKD-2 je vložen v obravnavo ob neprimernem trenutku. Slovensko kmetijstvo je na kolenih. Mlečni sektor strmo pada iz meseca v mesec in ni videti upanja na skorajšnje izboljšanje razmer. Ujme, naj bodo to suše, povodnji ali žled, izčrpavajo kmete finančno in motivacijsko. Država je slaba mati in bolj mačeha, z nedavno uvedbo davčnih blagajn, z neživljenjskimi prenovami uredbe o dopolnilnih dejavnostih, s katerimi se nosilcem dopolnilnih dejavnosti le nalaga finančne in birokratske obveznosti. Gozdarstvo si še desetletja ne bo opomoglo po žledu in posledičnim enormni namnožitvi podlubnikov. Povrhu vsega Vlada Republike Slovenije ustanovi še državno podjetje slovenski gozdovi, ki bo zelo škodilo predvsem manjšim kmetijam, ki bi si lahko z gozdarstvom vsaj malo popravile dohodek in zagotovile dolgoročen obstoj. Dobiček od lesa, še zadnjega slovenskega bogastva, bo šel v roke velikih igralcev, tistih, ki določajo, kdo bodo izvajalci in kje se bo kupovala oprema za državno podjetje v višini 20 milijonov evrov. Naši kmetje vedno bolj pogledujejo proti Avstriji. Ministrstvo za finance pa, kot da vsega tega ne opazi. S Predlogom zakona o ugotavljanju katastrskega dohodka, dva, že od začetka njegovega pisanja razburjajo predvsem kmete in čebelarje. krščanski demokrati trdimo, da pri tem zakonu problematična vsebina in tudi postopek sprejemanja. Če se samo dotaknemo postopka, naj opozorimo, da je državna sekretarka na nujni seji glede katastrskega dohodka v Sloveniji, ki je na zahtevo Nove Slovenije - krščanskih demokratov potekala 3. maja 2016, doživela upor dejansko vseh nevladnih organizacij s področja kmetijstva. Trdila je, da je predlog zakona usklajen z vsemi deležniki, medtem ko predstavniki teh organizacij niso nič vedeli o tem; nasprotno, trdili so, da je Vlada vse pripombe preprosto ignorirala. Šele po tej seji in razkritju, da je cesar nag, je Ministrstvo za finance začelo z nujnimi, resnimi usklajevanji. Potem smo krščanski demokrati in ostali dobili signale, da se končno nekatere stvari urejajo v pravo smer, na primer priznanje stroškov 80 % tržnega prihodka na pan za čebele. Po drugi strani pa moram izpostaviti, da je ministrstvo popolnoma preslišalo Združenje lastnikov gozdov glede določanja pravičnega rastiščnega koeficienta, ki bi ustrezno odražal katastrski dohodek za gozd na največjih strminah. Katastrski dohodek, zajet v obdavčitev, bo v skladu s predlogom zakona na zavezanca v letu 2020 v povprečju znašal 383 evrov, kar pomeni za okoli 95 evrov več kot danes. Skupno bo v letu 2020 katastrski dohodek zajet v obdavčitev z dohodnino, višjo od sedanjega za nekaj manj kot 35 milijonov evrov, kar pomeni več kot enkrat višji izplen države. Očitno je torej, da želi država na kmetih ponovno polniti proračun in ne upošteva niti starega pregovora, da kjer ni, še vojska ne vzame. Država kmetom samo jemlje, na drugi strani pa pričakuje stabilno pridelavo varne hrane, visoko samooskrbo in zadovoljstvo. Krščanski demokrati opozarjamo, da je to račun brez krčmarja. Žal slovenski kmetje tudi nimajo dovolj močnega zagovornika v ministru za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano, ki bi se takemu predlogu v teh razmerah moral na vladi odločno upreti. Pa tega ni storil, javno ga sicer kritizira, v resnici pa razumemo to njegovo kritiziranje kot tiho podporo. Zakon sicer prinaša nekaj svetlih točk, kot je na primer podlaga za količnik za izračun dodatnega katastrskega dohodka posebnih intenzivnih kultur, kot so pridelava jagod, špargljev, intenzivna pridelava vrtnin, reja polžev in tako dalje. Krščanski demokrati bomo glasovali odločno proti predlogu zakona, ki bo sicer postopno dodatno obremenil slovenskega kmeta do leta 2020. Pozivamo obe pristojni ministrstvi, naj najprej s konkretnimi izračuni dokažeta, da se je dobiček iz kmetijske proizvodnje povečal in za koliko se je povečal, nato pa naj predlagata ustrezno obdavčitev dohodkov. Če pa ugotovijo nasprotno, pa naj ne dvigujejo obremenitve slovenskega kmeta.
Besedo ima Poslanska skupina nepovezanih poslancev, zanjo gospod Franc Laj.
Spoštovani predsednik, spoštovana državna sekretarka, dragi kolegice in kolegi! Slovensko kmetijsko zagotovo potrebuje stabilno, pregledno, pravično in da bo administrativno tudi obvladljivo poslovno in davčno okolje. Mislim, da je to zelo pomembno izhodišče, da se lahko pogovarjamo o kvaliteti prehranske varnosti, o povečanju samooskrbe in da bo tudi zdrava hrana dosegljiva tudi v tistih razmerah, ko se cene močno dvignejo zaradi podnebnih sprememb na svetovnem trgu. Tu bi jaz začel, potem pa lahko nadaljujem. Vsi smo se strinjali v razpravah, da trenutno obstoječa, veljavna metoda za določevanje katastrskega dohodka ni prava. To pravijo tudi kmetovalci. Zato je že skrajni čas, da najdemo pravilno pravično sistemsko rešitev, ki bo tudi vzdržna za kmetovalce. To je zelo bistveno. Pred nami je Predlog zakona o ugotavljanju katastrskega dohodka, ki predvideva novo metodo, ki prinaša precej novosti, tudi zagotovo nekaj dobrih novosti, saj na nek način poenostavlja celoten postopek določevanja katastrskega dohodka in sloni na ekonomskem računu in je vezan na podatke v zemljiškem katastru, ni pa vezan na register kmetijskih gospodarstev. Ali je to dobro ali ne? Mislim, da še v tem postopku sprejemanja zakona je mogoče tudi to preveriti. Pričakujem tudi, da bomo na delovnem telesu imeli tudi že konkretne analize s strani ministrstva kakor tudi s strani stanovskih ustanov. In seveda, kmetovalcev. Pozdravljam mogoče to, da se je pri pripravi te metode pristopilo na interdisciplinarni način, to pomeni, da kakorkoli je bilo to rečeno, da je to mogoče izdelek samo Ministrstva za finance, s tem se ne bi strinjal, ker ko sem pregledal sestavo delovne skupine, je jasno, da je v to delovno skupino bilo vključeno tudi Ministrstvo za kmetijstvo in tudi določene stanovske ustanove. Zato smatram, da trenutno, v kakšni fazi je ta metodologija, da je bilo ogromno naporov vloženih tako s strani vseh teh deležnikov, da se bo dalo do konca postopka najti tudi primerne rešitve. Želel bi izpostaviti nekaj pomembnih, mogoče, tveganj, ki so razvidna iz tega predlaganega modela. Kot sem rekel, ta metoda sloni na ekonomskem računu na ravni države; to se pravi, da se podatki določijo na ravni celotne države. Trenutno je to drugače izgledalo. Je izgledalo tako, da se je določevalo na nivoju regij in tukaj lahko prihaja do bistvenih sprememb. Lahko se zgodi, in vse tako kaže, da v določenih regijah se lahko bistveno poveča katastrski dohodek in to na žalost tudi za regijo, ki je žitnica Slovenije, iz katere prihajam. Zato predlagamo, da se vsekakor uveljavi kapica, ki bo varovalka in bo preprečila enormni dvig, kar smatram, da nikomur ni v interesu, da bi uničili na določenem območju kmetijstvo. Verjamem v to, da bo tako s strokovne strani kakor tudi potem politična volja nekje v sinergiji dosegla to, da pridemo do ustrezne rešitve. Da pa bo zagotovo prišlo do dviga katastrskega dohodka, ki pa je osnova potem za plačevanje davkov iz osnovne kmetijske in gozdarske dejavnosti in prispevke, pa potem, kot je že bilo rečeno, tudi se zmanjšujejo socialni transferi iz tega do kmetov. Do tega bo zagotovo prišlo. V določenih regijah, v določenih panogah manj, v določenih več. Zakaj smatram, da je temu tako? Zaradi tega, ker iz teh projekcij, ki smo jih dobili, je jasno razvidno, da ta postopna uveljavitev prinaša s seboj do leta 2020 povečanje za faktor 2 oziroma za nominalno 35 milijonov evrov. To se bo nekje zagotovo poznalo. To je dejstvo. Zato bom rekel tako, da tudi tukaj, kar se tiče samega izhodišča, da ne bi prišlo do tako enormnih oziroma do večjega dviga, bi lahko tudi tukaj poiskali eno rešitev, in sicer zmanjšanje tveganja zaradi dviga katastrskega dohodka, ki se določi na podlagi ekonomskega računa. Zakaj to izpostavljam? Zaradi tega, ker ti podatki, agregatni so iz predhodnega obdobja in če pride do izrazito visokega cenovnega nihanja, naj povem primer, recimo pri žitaricah, ko cene padejo s 240 evrov po toni na 120 ali pa še nižje, pomeni zelo velik problem s finančnega vidika zagotavljanja tekoče likvidnosti in tako dalje. Ker potem se bodo finančna bremena pojavila v tistem obdobju, ko prihaja do tega izpada oziroma zmanjšanja teh prilivov, na drugi strani pa seveda potem lahko prihajajo kmetje v likvidnostne težave. Kako bi lahko to na nek način regulirali? Tako, da bi se to tudi moralo preučiti, da v tem primeru, ko se zaznajo ta tveganja visokih cenovnih nihanj, da potem imamo en sistem, eno varovalo, da se to korigira. Na tak način bi lahko tudi ta tveganja iz tega naslova zmanjšali, da bi lahko bili znosni. V Poslanski skupini nepovezanih poslancev ne bomo nasprotovali, da gre predlog zakona v nadaljnjo obravnavo. Na podlagi vsega izpostavljenega danes z moje strani pa bomo dokončno rešitev potem sprejeli oziroma odločitev takrat, ko se bo zakon potrjeval in sprejemal. Hvala za vašo pozornost.
S tem smo končali s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev o predlogu zakona. Najprej se je k besedi javila državna sekretarka na Ministrstvu za finance mag. Mateja Vraničar Erman, sledita pa dr. László Göncz in gospod Ivan Škodnik. Prosim.
Hvala lepa za besedo. Moram se odzvati na nekatere navedbe v uvodnih obrazložitvah oziroma predstavitvah stališč poslanskih skupin. Najprej bi rada začela s tem, da spomnim, kakšne točno so bile moje trditve na izredni seji Odbora za kmetijstvo in Odbora za finance in monetarno politiko. Nikdar nisem trdila, da smo v celoti usklajeni z zainteresirano javnostjo, sem pa trdila, da je predlog zakona pripravljen na podlagi rezultatov dela delovne skupine, v kateri so sodelovali tudi predstavniki zainteresirane in strokovne javnosti in resornih ministrstev, poleg Ministrstva za finance tudi Ministrstvo za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano in Ministrstvo za okolje in prostor. Da so se pogovori oziroma usklajevanja z zainteresirano javnostjo na sam predlog besedila zakona intenzivirala ravno po tej izredni seji, je zgolj slučaj, zaradi tega, ker je pač ta seja bila sklicana sredi poteka usklajevanj, in zagotovo vemo, kaj je naša obveznost, ko pripravljamo tako pomemben zakon, kot je Zakon o ugotavljanju katastrskega dohodka, in da je v bistvu intenzivno delo z zainteresirano javnostjo ključen element, zato da predlog zakona lahko v bistvu pošljemo naprej. Ravno zaradi tega, tako kot sem omenila že uvodoma, usklajevanja z zainteresirano javnostjo nadaljujemo tudi v tem času, ko pričakujemo, da bo Državni zbor začel drugo obravnavo predloga zakona, ne samo zato, da morebiti še dosežemo dodatne uskladitve v zvezi s specifičnimi rešitvami Zakona o ugotavljanju katastrskega dohodka, ampak da v tem času dorečemo tudi rešitve, ki jih je treba vključiti v Zakon o dohodnini. Med njimi naj še enkrat omenim, da smo z zainteresirano javnostjo dogovorili, da se v Zakonu o dohodnini uvede tako imenovana kapica, ki bo preprečevala, da bi posamezno kmečko gospodinjstvo v posameznem letu bilo obremenjeno oziroma bi se jim v davčno osnovo všteval katastrski dohodek, ki bi bil za več kot dvakrat višji od katastrskega dohodka preteklega leta. Ko govorimo o času, kdaj uvajamo spremembo zakona, moramo opozoriti predvsem na to, da smo tudi ob upoštevanju trenutnih razmer in naravnih ujm v preteklih in v letošnjem letu dogovorili daljše prehodno obdobje in še posebej ugodno prehodno obdobje za leto 2017. Po rešitvah, ki so v tem trenutku vključene v predlog zakona, bi po veljavni ureditvi – torej, če bi podaljšali to rešitev, ki preneha veljati 30. 6., še za eno leto, bi vključevali v obdavčitev oziroma v katastrskih dohodek, ki se vključuje v davčno osnovo od dohodnine, 13 % celotnega KD. Po rešitvah, ki jih predvidevamo za leto 2017, bo v prihodnjem letu v osnovo, se pravi bo delež obdavčenega katastrskega dohodka v celotnem ocenjenem tržnem dohodku le 11,2 %. Torej se skupen obseg obremenitve znižuje, čeprav se povečuje celoten obseg tržnega dohodka zasebnega sektorja. Če smo še v letu, na primer, 2010 v uradnih statističnih podatkih navajali oceno tržnega dohodka zasebnega sektorja 206 milijonov evrov, je v letu 2013 ta dohodek znašal že 240 milijonov, preliminarni podatki za leto 2014 pa nakazujejo,da bo tega dohodka 259 milijonov evrov. Kar se tiče vpliva oziroma izračuna, ki je bil predstavljen, ko naj bi se katastrski dohodek nekega kmečkega gospodinjstva zvišal s 6 tisoč na 14 tisoč evrov, moram priznati, da me ta izračun nekoliko čudi oziroma to bi moralo biti neko veliko kmečko gospodinjstvo glede na zneske, ki se za posamezen hektar predvidevajo, ali pa so v ta izračun vključene tudi subvencije, ki jih posamezna kmečka gospodinjstva prejemajo. Pri tem naj poudarim, da subvencije niso ali obdavčitev subvencije s tem Predlogom zakona o ugotavljanju katastrskega dohodka v ničemer ne spreminjamo in približno 50 % subvencij, ki se nanašajo na investicijske eko subvencije in na subvencije za pridelavo na območjih z omejenimi možnostmi pridelave, tako imenovana OMD območja, so izključena iz obdavčitve in le preostalih 50 % subvencij, dohodkovnih subvencij, se dejansko vključuje v davčno osnovo, kar pa je v bistvu čisto ena druga zgodba kot ugotavljanje katastrskega dohodka, v zvezi s čimer teče današnja razprava. Tudi v zvezi z opozorilom, da bi morali v izračunu katastrskega dohodka upoštevati izrazite padce cen ali kakršnekoli druge okoliščine, se ti podatki upoštevajo. Ker pa je bil eden glavnih očitkov sedanjega sistema, ki ga želimo nadomestiti, da to pomeni tudi izredno volatilnost oziroma skakanje katastrskega dohodka na posamezno površino enkrat navzgor, drugič močno navzdol in s tem v bistvu nepredvidljivost obveznosti, s katerimi se soočajo lastniki oziroma davčni zavezanci, potem je treba povedati, da s predlogom novega zakona predlagamo petletno povprečenje podatkov, ki bodo naredile višino katastrskega dohodka bolj predvidljivo in manj volatilno gleda na dejanske razmere. Ne nazadnje pa, ko govorimo o obremenitvi oziroma o višini davkov, s katerimi se morajo soočati kmetje, moramo v bistvu upoštevati tudi, da je kmetijska dejavnost edina ekonomska dejavnost, ki ima v Zakonu o dohodnini opredeljeno eno izrazito posebnost, in sicer se katastrski dohodek, ki ne doseže 200 evrov na posamezno kmečko gospodinjstvo oziroma na posameznega zavezanca, ne všteva oziroma ne vključuje v davčno osnovo. Tega ni pri nobeni drugi ekonomski dejavnosti, ki jo izvajajo posamezniki oziroma fizične osebe. In če upoštevamo spet leto 2017 kot prvo leto prehodnega režima, bo kar 87 % kmečkih gospodinjstev iz obdavčitve izvzeto iz naslova katastrskega dohodka, ker bo njihov katastrski dohodek nižji od 200 evrov. Po poteku prehodnega obdobja, torej v letu 2020, pa bo po trenutnih projekcijah takšnih kmečkih gospodinjstev 74 %. Hvala lepa.
Besedo ima dr. László Göncz. Pripravita naj se gospod Ivan Škodnik in gospod Tomaž Lisec.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovane predstavnice Vlade, kolegice in kolegi! Da se sploh javljam za besedo v okviru razprave pri predlogu tega zakona, je razlog v tem, da nekatere zainteresirane skupine – in sedaj predvsem govorim za območje, od koder prihajam – opozarjajo na morebitne težave, če se uveljavijo kriteriji, ki jih beremo v sedanjih določbah oziroma predlogih predvidenih določb. Zato se zahvaljujem gospe državni sekretarki, da je poudarila, da nekje so še vedno v fazi dogovarjanja, da je še marsikaj odprtega in moj prvi apel gre prav v to smer, da se poskuša čim bolj približati tistemu, kar je gospa Vraničar v uvodu povedala. Namreč, povedala je, da je pomembna želja ali pa pomemben vidik sprejemanja spremembe oziroma sprejetja novega zakona prav poenostavljanje postopka. To je vsekakor za pozdraviti. Prav tako je za pozdraviti to, da se poskuša doseči takšna pavšalna ocena, ki se bo čim bolj približala stanju, dejanskemu stanju pridelka oziroma dejanskega stanja na nekem območju, in to so stvari, ki so nedvomno prave. Vendar se pa glede na te dileme, ki se pojavljajo, ki so tudi bile v stališčih navedene, konkretno s strani gospoda Laha, tudi ena simulacija, se pa le pojavlja vprašanje, ali so kriteriji dejansko že sedaj v tej fazi, torej v prvem branju, tako pripravljeni, da smo lahko s tem zadovoljni. Jaz sem laik na tem področju in nekih poglobljenih ocen ne želim v zvezi s tem dajati, ampak ker je kar precej pripomb, menim, da je verjetno treba še marsikaj pretehtati. Predvsem pretehtati z vidika, ali z ostalimi dajatvami oziroma s splošnim finančnim stanjem družin ali lastnikov določenih zemljišč, je do dovoljšnje mere usklajen predlog tega zakona. Namreč, če pridemo do takih spoznanj, kot je bilo v prej omenjeni simulaciji tukaj navedeno, potem je to lahko pogumno in predvsem pogumno za tisti sloj prebivalstva, ki je že tako zelo obubožan. Na koncu moram tudi poudariti to, da sta kmetijstvo in živinoreja danes žal v zelo slabi kondiciji. Zavedam se tega, da Slovenija ni glede na evropske standarde izrecno agrarna ali pa agrarno naravnava država in verjetno kmetijske in neke druge politike nikoli ne bodo tako precizno predstavljene in tudi določene kot morda v tistih državah, ki so izrazito agrarne države, vendar menim, da je zelo pomembno, da predvsem zaradi samooskrbe ali pa delne samooskrbe smo pripravljeni zagotavljati takšno kmetijsko politiko, ki bo nedvomno do neke mere kos tem nalogam. Če se z novim katastrskim dohodkom ruši ta sistem – oziroma to je pregroba beseda –, torej če se poslabša sistem, potem verjetno smo naredili zelo malo, zato še enkrat poudarjam, da te povezave med različnimi dajatvami, dohodki prebivalstva se morda morajo bolj uskladiti in potem ne bo tovrstnih pripomb že v tej fazi sprejemanja tega zakona. Imam še tukaj nekaj primerov iz avstrijskega pa madžarskega dohodninskega zakona, kjer so na tem področju naredili po moji oceni dobre korake. Upam, da je ministrstvo tukaj te stvari temeljito pregledalo in bo v naslednjih tednih, ker verjetno dosti časa nimamo na razpolago, še poskušalo priti na zeleno vejo pri nekaterih področjih. Pričakujem tudi še pred končnim odločanjem, in s tem zaključujem, morda tudi nekaj dejanskih simulacij. Tu je zdaj bila sicer ena prestavljena, verjetno je lahko tudi zelo subjektivna, torej bi bilo prav, da z nekaterimi simulacijami poskušamo bolj jasno [[izklop mikrofona]]
Besedo ima gospod Ivan Škodnik. Pripravita naj se, gospoda Tomaž Lisec in Benedikt Kopmajer.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Lepo pozdravljeni predstavnice Vlade, kolegice in kolegi poslanci! Ko danes poslušam to razpravo, ki se je pravzaprav šele najbolj začela, o katastrskem dohodku, imam svoje mnenje. Mogoče bi na začetku povedal, da sem tudi jaz imel neke pomisleke okrog novega zakona, ki ga je Vlada predstavljala, ko smo pred nedavnim še razpravljali o predlogu opozicijskih strank, predvsem iz stranke SDS, ko so nekako hoteli, da bi se ta zakon, ki je seveda v pripravi še, prestavili v naslednje leto. Vendar sem po nekih izračunih in podatkih prišel do spoznanja, da ni tako slabo za podeželje, za malega kmeta, če ste predčasno pred mano poslušali državno sekretarko, ki je nekako nazorno pokazala, koliko malih kmetov bo izvzetih v prihodnjem obdobju in koliko tudi še potem po letu 2020, ko bo ta zakon zaživel v polno. Ampak, da bodo tisti, ki vendarle poslušajo nas, mogoče kmetje in seveda tisti, ki jih ta zakon najbolj zanima, ki jih danes ni tukaj, bi rad šel malo v zgodovino in bi naredil malo pregled 5, 6 let nazaj, kaj se je pravzaprav na tem področju dogajalo. Pahorjeva vlada se je leta 2010 odločila za temeljito prenovo ugotavljanja katastrskega dohodka. Zakon je Državni zbor sprejel leta 2011, ločeno pa naj bi se pričel uporabljati junija 2012 in junija 2013. Postavlja se seveda vprašanje, zakaj sploh je prišlo do omenjene temeljne prenove. Ne nazadnje ali pa nazadnje se je katastrski dohodek ugotavljal leta 1988, bom ponovil: v letu 1988, torej še v prejšnjem družbenem sistemu. Kasneje se je samo valoriziral. V tem obdobju se je izvajala le valorizacija, s katero se je poskušalo predvsem slediti spremembam povprečne ravni dohodkov za posamezne katastrske kulture. Najbrž ni odveč pripomniti, da je bilo treba zaradi spremembe družbenoekonomskega sistema davčni sistem spremeniti. Vprašanje je bilo samo v tem, zakaj je do tega prišlo tako pozno. Poleg tega je prejšnji sistem predvideval večstopenjsko usklajevanje na ravni občin med občinami in na ravni države in da slednje ni bilo več mogoče, saj smo leta 1994 temeljito reformirali sistem lokalne samouprave in nekdanje komunalne občine, ki so izvrševale tudi republiške pristojnosti. Preoblikovati skladno z Ustavo in Evropsko listino o lokalni samoupravi, da ne omenjamo neusklajenost stanja katastrskih struktur v zemljiškem katastru. Slednje je pomenilo, da smo kar 22 let čez palec ocenjevali osnovo katastrskega dohodka in da se je valorizacija izvajala bolj na podlagi političnih kot strokovnih ocen. Nekateri davčni strokovnjaki so ocenjevali, da je katastrski dohodek zato zajemal le 30 do 40 % povprečnega tržnega dohodka na kmetijsko dejavnost. Žal pa se je tudi Pahorjeva vlada prenove lotila nespretno, saj je ocenjevala, da naj bi bili stroški za uvajanje, uveljavitev novega sistema na začetku okoli 200 tisoč evrov, kasneje pa okoli 150 tisoč evrov na leto. Kasneje se je izkazalo, da naj bi bilo za izvedbo vseh nalog, da bi sistem novega načina ugotavljanja katastrskega dohodka lahko zaživel, da je bilo treba zagotoviti okoli 3,7 milijona evrov do leta 2015. Da bi bila šlamastika popolna, pa v let 2011 zaradi omejevanja proračunske porabe za uveljavitev novega modela sploh niso bila zagotovljena potrebna sredstva. Zato Janševi vladi leta 2012 ni preostalo drugega, kot da je začetek izvajanja ugotavljanja katastrskega dohodka po novem modelu prestavila in zagotovila potrebna sredstva. Leta 2013 je pod vlado Alenke Bratušek sicer prišlo do novega izračuna katastrskega dohodka, pa se je izkazalo, da ta sloni na premalo preverjenih kalkulacijah in na nekaterih neprimernih ali celo nepravilnih podatkih. Na podlagi navedenih očitkov sta Odbor za kmetijstvo, gozdarstvo in okolje ter Odbor za finance in monetarno politiko sprejela sklepe, ki so nalagali sprejetje rešitve, s katerimi bi se novi izračuni katastrskega dohodka začeli uporabljali šele v letu po letu izdelave novih lestvic katastrskega dohodka, torej v letu 2014, v letu 2013 pa bi se za vsa zemljišča, za katere je novi izračunani katastrski dohodek višji od starega za več kot 10 %, upošteval stari katastrski dohodek. Ti sklepi so bili kasneje realizirani z novo novelo Zakona o ugotavljanju katastrskega dohodka v letu 2013. Leta 2014 je bila ponovno sprejeta novela Zakona o ugotavljanju katastrskega dohodka, s katero se je za leta 2014, 2015, 2016 prehodno obdobje za ugotavljanje katastrskega dohodka podaljšalo. Zato pravzaprav ne čudi današnja razprava z nasprotnimi predlogi zakona. Danes ne obravnavamo popolnoma nove tematike, za katero bi bila odgovorna zgolj vlada Mira Cerarja, ampak obravnavamo predlog zakona, ki ima že zelo dolgo brado. Kar 6 let je trajalo, vmes pa so se morale zamenjati tri vlade, da smo dobili model ugotavljanja katastrskega dohodka, ki bo na podlagi ažurnih podatkov in na enostaven in razumljiv način določil realen katastrski dohodek. S tem pa bomo zagotovili tudi primerljivo in pravično obravnavo za vse davčne zavezance. Kot je bilo omenjeno, se je stari katastrski dohodek ugotavljal po principu, ki mu pogovorno večkrat rečemo čez palec. Da pa ta model ne prinaša enormnih obdavčitev, kot se želi prikazati, kažejo tudi izračuni po modelu, ki ga je uvedla Pahorjeva vlada in ga Janševa vlada ni zavrgla, vlada Alenke Bratušek pa se je odločila samo, da ga bo poenostavila. Po novem modelu je celo nižji, Ministrstvo za finance ocenjuje, da bo v letu 2020 katastrski dohodek višji od sedanjega za nekaj manj kot 35 milijonov evrov, kar pomeni več kot enkrat višji kot današnji. Po zadnji noveli s predhodnim zamrznjenim stanjem med letoma 2014 in 2016 je znašal okoli 41 milijonov evrov, pri čemer se je treba zavedati vseh omenjenih pomanjkljivosti tega modela. Poudariti je treba tudi, da prejšnje vlade niso razmišljale o postopni uveljavitvi novega modela, potem ko ga leta 2013 niso uveljavili, in da je vlada Mira Cerarja pri uveljavljanju davčnih obremenitev, ki bi morale veljati že od leta 2013, pokazala veliko razumevanje za to panogo. Novi model ugotavljanja katastrskega dohodka se bo v popolnosti uveljavil šele leta 2020, torej kar sedem let po prvotnih načrtih. Poleg tega se načrtuje tudi predhodno obdobje, s katerim se v letu 2017 upošteva samo 40 izračunanega katastrskega dohodka, kar pomeni, da bo v prvem letu katastrski dohodek celo malo nižji kot v letu 2016. V letu 2018 se bo glede na leto 2017 povečal za okoli 11 milijonov evrov, v letu 2019 se bo glede na leto 2018 povečal še za okoli 15 milijonov evrov in v letu 2020 glede na leto 2019 še za okoli 19 milijonov evrov Moram reči, da je ta zakon po mojem mišljenju boljši, je bolj enostaven, izračun je bolj enostaven, pravičnejši za kmeta, zato bom ta zakon podprl in vidim pravzaprav, da bo ta zakon prinesel nekaj novega, mislim, da tudi dobrega, za slovenskega kmeta. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Tomaž Lisec, pripravita naj se gospoda Benedikt Kopmajer in Matjaž Nemec.
Predsednik, hvala za dano besedo. Spoštovana državna sekretarka z ekipama, lep pozdrav! Bom nadaljeval tam, kjer je predhodnik končal. Kaj vse je bilo narobe v zadnjih petih letih, ampak teh pet let ima eno stalnico: gospoda Dejana Židana. Razen enega leta je bil vseskozi zraven, tako da njemu napišite pismo o tem, zakaj je bilo vse narobe; mi, ki bomo pa še naslednji mandat v tem parlamentu, bomo pa napisali pismo, kaj je naredil, da je do leta 2020 uničil slovenskega kmeta. Sam sem se spraševal, ali je osnovni problem tega zakona to, da ga pripravlja Ministrstvo za finance in ne Ministrstvo za kmetijstvo, ampak je v bistvu gospod Škodnik sam povedal, da je ta tehtnica zelo težka. Ministrstva za finance, z vsem spoštovanjem, bolj ta uradniški model, pa minister Židan, ki dejansko uničuje slovenskega kmeta, in po tem zakonu slovenskega kmeta po letu 2020 ne bo več, kar tudi sama vlada zapiše. Samo če pogledamo finančne posledice, pa citiram besedilo zakona oziroma uvod: "Skupno bo v letu 2020 katastrski dohodek več kot enkrat višji." Ampak 2017 in 2018 upate še na ta mandat, zato to prehodno obdobje, ki spominja, kot sem že enkrat rekel, na tisto, ubij me nežno, ampak kmet bo mrtev, potem ko te vlade že zdavnaj ne bo več in boste verjetno upali, da boste tedaj v opoziciji – tisti redki posamezniki –, ki boste rekli, da uradniki na ministrstvu so dali, kot je bilo rečeno danes, trenutno projekcije za leto 2020, ki so bile zgrešene. Ko v Poslanski skupini SDS rečemo, da je to ugotavljanje katastrskega dohodka fikcija, pa ta koalicija, ki ima trenutne projekcije za leto 2020, pravi, da ne vemo, kaj govorimo. In sama Vlada napše, citiram, "okoli tretjini kmečkih gospodinjstev v obdavčitvi se bo katastrski dohodek ob upoštevanju nove lestvice ob koncu prehodnega obdobja povečal za 50 % ali v povprečju nekaj čez 60 evrov letno, pri približno polovici med 50 in 300 % ali v povprečju do približno 140 evrov letno, približno desetim procentom se bo katastrski dohodek povečal za več kot 3-krat ali v povprečju za nekaj več kot 200 evrov letno …" Potem pa seveda zadnji stavek, "okoli 10 % pa se bo malenkost znižal s 160 na 120 evrov letno." Skratka, ta zakon je napisan samo zato, da bo jutri v vseh slovenskih medijih, kako bo v letu 2017 katastrski dohodek manjši, ker bo prehodno obdobje. 2018 bo isto, kot je sedaj, potem pa te vlade itak ne bo več, potem pa užgi brigu na veselje, pa naj se naslednja vlada ukvarja s slovenskimi kmeti; pa naj bodo to čebelarji, vinogradniki, oljkarji, lastniki gozdov in vsi ostali. Tako delate. Enako bo prišel čez nekaj mesecev v ta parlament Zakon o davku na nepremičnine. Ker že danes govorite, da po letu 2019 pride davek na nepremičnine. Seveda, pritisnili boste tipko za, kaj bo pa posledica – bo pa naslednja vlada spreminjala, to delala. Pa verjetno intimno celo upate, da bo naslednja vlada Janševa, da bodo potem imeli protestniki pred Vlado ali pa pred Državnim zborom razlog, na koga dati svojo jezo. Ja vlada je kriva, pa parlament, noben pa ne bo vedel, da je sprejelo ta zakon 60 poslancev, od katerih bo verjetno v naslednjem mandatu 10, 15 sedelo v tem državnem zboru. To vas seveda ne zanima. Minister Židan je tiho. Verjetno mu je zelo všeč, da je Ministrstvo za finance tisto, ki je danes na tnalu. On je tudi pri davčni blagajni govoril, kako je to super ukrep, pred tremi meseci je pa rekel, da bi bilo pa fino, če bi nekaj spremenili. In potem ko smo opozicijske vrste strnile svoje besede, je pa le skupaj z ministrom Mramorjem rekel, no saj za nekatere bi bilo pa res fino, če bi te davčne blagajne bile malo drugačne. Edini pogoj, da bi vsaj deloma se strinjali s tem zakonom, je to, da v členu, ki govori o prehodnih določbah, kjer piše, "v letu 2017 se katastrski dohodek in pavšalna ocena pripišeta vrednosti 40, v letu 2018 pa vrednosti 55 %", naredi pika in napiše stavek "in to velja tudi do nadaljnjega." Ker če so trenutne projekcije za leto 2020 nekaj zveličanega, vsi pa vemo, kakšno je stanje na terenu, ko imamo seje odbora ne samo zaradi naravnih nesreč, ampak zaradi problematike tukaj, tam, vinarji, čebelarji in vsi ostali. Ne, ta vlada pa, da za drugo leto bo katastrski dohodek manjši – kako smo mi dobri! Ampak po letu 2020 pa več kot enkrat večji KD, pa še davek na nepremičnine! Pa če še evropska perspektiva po letu 2020 ne bo tako dobra do slovenskega kmetijstva, kot so bile prejšnje pa tudi deloma sedanja – bomo sploh še imeli slovenskega kmeta? Ne, ampak vam je važno, da preživite leto 2017. Danes me zelo preseneča, glede na to, koliko ste se usklajevali, spoštovana državna sekretarka, oziroma koliko ljudi je sodelovalo. Jaz vedno pravim, super, podpiram. Za razliko od tega, ker sem bil eno uro prej na enem drugem sestanku, ko so rekli, da so iz SMC pobegnili s sestanka, da se vi vsaj pogovarjate in sodelujete z različnimi akterji na področju financ in kmetijstva; torej, tistih, ki se jih ta zakon dotika. Ampak dejstvo je, kar tudi sami zapišete, da imate še vedno odprte fronte z oljkarji, vinarji, čebelarji, lastniki gozdov, ki sicer so si že nekaj izborili z določenimi členi, ki tukaj govorijo o tem, da je pa 80 ali 90 % tržne vrednosti – ampak zakaj niste potem počakali s tem zakonom še nekaj časa pa se z njimi uskladili? Jaz po navadi pričakujem od vlade, da se predhodno uskladi z vsemi tistimi deležniki, ki se jih ta zakon dotika, potem pa pridemo sem. In potem boste zgroženi, če bo prišlo na sejo Odbora za finance 10 različnih združenj, sindikat ta, sindikat drugi, zadruga ena in gor pa dol, pa bodo rekli, mi še vedno mislimo, da zakon ni dober. Pa boste še vedno govorili, da se bomo še pogovarjali? Slej ko prej bomo morali, spoštovani in spoštovane, pritisniti tipko. In seveda koalicijski poslanci bodo z veseljem pritisnili "za", kajti v letu 2017 se boste pohvalili, kako bo manj KD, v letu 2018 bo približno tako, kot je sedaj – kar smo tudi mi predlagali pred enim mesecem, da vsaj za eno leto ostane isto, pa ste bili zgroženi, kakšen populizem se gremo. Ne! Potem ko Nova Slovenija in SDS kričita, kako je treba stvari reševati, vi naredite v 2017 kljukico – mi smo lepi –, potem pa tega ne bo več. Skratka, še enkrat, v Poslanski skupini SDS podpremo izključno besedilo člena, če v 16. členu v tretji alineji za besedno zvezo "v letu 2018 v vrednoti 55 %" naredite piko. In vsi vemo, kakšno je stanje v slovenskem kmetijstvu, vi pa ga boste s tem zakonu po letu 2018, ko te vlade ne bo več, dejansko ubili tako kmetijstvo kot verjetno tudi kakšnega kmeta. Če je to kmetijska politika te vlade, potem si jo sami izglasujte. V Poslanski skupini SDS bomo proti.
Besedo ima gospod Benedikt Kopmajer, pripravita naj se gospoda Matjaž Nemec in Bojan Podkrajšek.
Spoštovani predsednik, spoštovani kolegice in kolegi! Moram se oglasiti in izpostaviti nekaj pomislekov na novi Predlog zakona o ugotavljanju katastrskega dohodka, s katerim bodo soočeni predvsem hribovski kmetje, ki jih je na Koroškem – verjamem pa, da tudi drugo po Sloveniji – kar veliko. Na osnovi dosedanjih izkušenj, ki jih imajo z državo, oprostite, novemu zakonu ne zaupajo, saj niso v dovoljšnji meri bile upoštevani njihovi predlogi in pomisleki, kljub temu da so jih tudi pravočasno poslali. Občutek imajo, da država s podeželjem preveč mačehovsko ravna. Vendar problem ni samo katastrski dohodek. Zavedajo se, da je davek treba plačati. In če bi bil to samo davek, to ne bi bil niti problem, kljub temu da so se v tem času drastično zmanjšale cene mleka, mesa, lesnih asortimentov, tako da je postal vsak evro problem. Problem je predvsem v tem, da je katastrski dohodek osnova za odločanja še po 22 zakonih ali podzakonskih aktih. To je njihov največji problem. Če bi na KD plačali samo davek, bi to sprejeli in odkljukali zadevo, potem bi se kmetje čisto drugače odzivali na to. Ker pa se KD pripiše oziroma je osnova najprej za dohodnino in že prej omenjenim 22 predpisom, je to zelo velik finančni problem predvsem za hribovske kmete, ker dejansko ne prenesejo več dodatnih finančnih bremen, saj so na drugi strani, prihodkovni strani, do sedaj izgubili kar 50 % izravnalnih ukrepov. Še enkrat poudarjam, govorim o hribovskih kmetih. Kolega Lah je prej natančno opisal in izračunal, na kaj vse vpliva ta katastrski dohodek. Če samo v grobem rečem, da to vpliva na celotno življenjsko pot enega kmeta od rojstva do smrti. Na vse to se veže ta katastrski dohodek lastnika. Če pa preračunamo zgolj za primerjavo, katastrski dohodek za travnike hribovske, ker primerjalnih njiv v hribih z ravninskim delom ni, in če primerjamo travnike, ki dajejo nekaj, bom rekel, košev ali nakladalk trave ali sena na hektar, če hočete, ali pa najboljšo njivo oziroma polje nekje v ravninskem delu Slovenije, s katere se lahko dobi nekaj ton žita na hektar, je razlika v katastrskem dohodku samo 50 evrov po hektaru. To seveda ni logično, še manj pa normalno. Zavedati se moramo, da na podeželju že sedaj živijo in delajo ljudje zaradi tradicije, zaradi dediščine in ne zaradi ekonomskih vidikov. Pustimo jim torej najnujnejše za življenje. Upam da bo vlada v nadaljnjem postopku sprejemanja zakona upoštevala tudi te skromne pomisleke teh ljudi.
Besedo ima gospod Bojan Podkrajšek, pripravita naj se gospod Janko Veber in gospa Iva Dimic.
Hvala, spoštovani predsednik, za dano besedo. Državna sekretarka, kolegice in kolegi in vsi naši gostje, ki so na balkonu! Danes govorimo o katastrskem dohodku, predlogu zakona, ki ga je pripravila naša vlada. Dejstvo je, da je to zakon, ki je obremenitev za našega kmeta, slovenskega kmeta. Večkrat smo nejevoljni, ko Vlada ne pripravi katerega zakona, seveda še huje je, ko se zakon pripravi, pa je obremenitev za naše državljanke in državljane. Sam sem mnenja, da sta dve poglavji zelo obremenjujoči za Republiko Slovenijo; to so naravne katastrofe seveda in stranke, ki prihajajo v parlament samo za en mandat. Ki ne delajo dolgoročno. To je tudi pokazatelj – ta predlog zakona. Slovensko kmetijstvo, slovenski kmet je v vedno večjih težavah. Prvič ga spremljajo naravne ujme in tisti, ki sprejemajo zakonodajo v Republiki Sloveniji, mu nalagajo vedno večje obremenitve pa kmetijski trg v Sloveniji in tudi v Evropi in svetu je vedno težji. Dejstvo je, da ko govorimo o slovenskem podeželju, da ko govorimo o slovenskem kmetu, sem že večkrat v tem državnemu zboru povedal, da nam odpoveduje ekonomska logika in kmečka pamet. To nam tudi priznavajo naši sosednje. Seveda zelo enostavno je obremenjevati malega človeka. Ni toliko dni od tega, ko smo poslušali predsednika Vlade, ki je govoril o malem človeku v Republiki Sloveniji. Današnji predlog zakona obremenjuje slovenskega kmeta, obremenjuje slovensko kmečko družino, v kateri živijo včasih tudi tri generacije. Premalokrat se tega zavedamo. Malo prej sem poslušal svojega predhodnika, verjetno kakšno leto starejši, verjetno z nekimi izkušnjami več, kot jih imam sam, pa se z njim povsem strinjam. Mislim, da je tudi tukaj politika pomembna, ne glede, kdo prihaja iz katere stranke, da delamo za tiste ljudi, kateri so nas v ta parlament izvolili. To je ta teden tudi pokazal. Ko govorimo o katastrskem dohodku, ki bremeni – seveda državna sekretarka ima tu izjemno težko nalogo, ko mora to predstavljati v Državnem zboru. Razumem predsednika Vlade, da mu je malo mar za naše podeželje, zelo težko pa razumem ministra za kmetijstvo, ki je minister že 6 let na področju kmetijstva, in ne smemo pozabiti, da je on tudi podpredsednik Vlade Republike Slovenije. Čudim se spoštovanemu Židanu, kako sploh dovoli, da te stvari prihajajo v Državni zbor, seveda ta bremenitev. Ko bo šel na katero kmetijo, vem, da se bo on spretno izmotaval pa znal povedati, da še drugo leto nič ne bo, pa da še 2018 nič ne bo, ampak ta katastrski dohodek se bo povečal za enkrat v letu 2020. Spoštovane poslanke in poslanci iz največje koalicijske stranke, če je ta enkratna povišica tako enostavna za vas in boste seveda z lahkoto pritisnili tipko za ta predlog zakona, vas tudi pozivam, da enkrat pritisnete, da vam za enkrat zmanjšajo plače, če je to tako enostavno. Zavedati se moramo, da živimo vsi v Republiki Sloveniji, zavedati se moramo, da smo bili vsi izvoljeni od naših državljank in državljanov in da ko pride obremenitev že za ranjenega kmeta na te klopi, bi morali zavrniti. Skratka, sam bom ta zakon zavrnil in se tudi zavzemal, da slovensko podeželje, slovenski kmet, slovenske družine, ki živijo na kmetijah, da jim bi pripadala boljša prihodnost. Seveda smo za to odgovorni vsi mi, ki tukaj sedimo. Hvala za vašo pozornost.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Janko Veber. Izvolite.
Hvala za besedo in lep pozdrav vsem. Glede na to, da zakon prinaša tudi ali pa uvaja novo metodologijo, je zelo pomembno, da je določeno v zakonu tudi prehodno obdobje in to prehodno obdobje je določeno na način, da se v letu 2017 pravzaprav zmanjša katastrski dohodek za 10 milijonov, 2017 oziroma 2018 potem zviša za 11 in šele v letu 2019 se poviša za okoli 19 milijonov, ampak vendarle hočem povedati naslednje. Glede na to, da je nova metodologija, je prav, da v tem prehodnem obdobju lahko dejansko ocenimo, kaj prinašajo vsi ti podatki, parametri, ki bodo vneseni v to metodologijo za izračun katastrskega dohodka. Prav je, da se v tistem trenutku, ko zakon zaživi, seveda spremlja tudi dogajanje, kje se bo odrazil ta izračun kot primeren, kje se bo izkazal kot neprimeren, predvsem pa, kot sem tudi že v stališču poslanske skupine opozoril, nikakor ne sme priti do tega, da bi kmet bil zavezan plačati nekaj, česar sploh ni ustvaril; oziroma da bi te obremenitve temeljile na podatkih, kot da je ustvaril izjemno velike prihodke, dejansko so bili pa ti prihodki bistveno manjši. Zato mislim, da bo ne samo po zaključku razprave v Državnem zboru – in tudi pozdravljam, da gre zakon po rednem postopku, da imamo najprej danes splošno razpravo in potem še na matičnem delovnem telesu, ker bo zagotovo priložnost se seznaniti tudi s stališči vseh ostalih, ki so sodelovali pri pripravi zakonodaje, in ne nazadnje vseh tistih ali pa velik del tistih preko posameznega združenja in oblike organiziranja, ki jih imajo, da bodo predstavili svoja stališča glede samega zakona. Želim si, da bi v tem prehodnem obdobju potem te iste ekipe, ne glede na to, kdo je na oblasti, ne glede na to, kdo vodi določen resor, kar je bilo danes izpostavljeno kot, ne vem, pomanjkljivosti in podobno; stroka bo imela takrat možnost in priložnost, da ves čas spremlja dogajanje in potem seveda tudi obvesti tiste, ki bodo imeli možnost in priložnost odločati o morebitnih spremembah in dopolnitvah tega zakona. Zagotovo je pa zelo pomembno, da bomo poskušali spremljati učinke zakona na posameznih območjih, regijah. Namreč po tej metodologiji naj bi bila nekako ista kategorija enako obremenjena ali pa ocenjena, ne glede na to, ali je to v Pomurju, ali je to v Primorju, ali je to na Krasu, na Dolenjskem, na Gorenjskem. To je zagotovo ena dodatna zahtevnejša naloga, kajti Slovenija je raznolika, so različni klimatski pogoji, so različni geografski pogoji; skratka, cela vrsta dejavnikov je, ki jih sicer včasih težko vnesti v metodologijo, zato bo zelo pomembno spremljati prav dogajanje izvajanja tega zakona na posameznih območjih, regijah in oceniti, da ne bi ponovno prišlo do obremenitve, recimo, enega dela Slovenije na račun razbremenitve drugega dela Slovenije. To vedno prinaša potem nelagodje in slab občutek in ne nazadnje tudi ni prav, da se tako dogaja oziroma če bi se tako dogajalo. Tako je zahtevnost tega zakona verjetno v primerjavi z drugimi ravno zaradi vseh teh parametrov še toliko večja in upam, da bodo vsi ti kazalci, ki bodo znani, predvsem ko bodo prvi izračuni narejeni, res dobra podlaga ali še boljša podlaga za razpravo in spremljanje dogajanja, kot imamo danes. Sam bi sicer opozoril na to, kar me preseneča v zadnjem obdobju in je nekako nelogično, da nikakor ne sme priti do situacij, ki so tudi bile v enem trenutku zaznane pri tem zakonu, da bi se celo za dvatisočkrat za posameznega kmeta obremenitev povečala. Bil sem pred kratkim tudi presenečen nad informacijo, pa ni vezana neposredno na ta zakon, ampak kar za ravno tako 300-, 400-krat večja pristojbina za vzdrževanje gozdnih cest, ne glede na to, da lastnik ni povečal svojih površin, je nekaj, kar te preseneti. Zakaj lahko in kako je mogoče, da sploh lahko do takšnih izračunov prihaja, in zato še toliko bolj poudarjam, da bo treba resnično zelo resno in na strokovni ravni sprejemati vse dogajanje in odpraviti tiste težave, ki bi se v praksi tudi dogajale. Zagotovo je pa ta zakon potreben, to ugotavlja stroka, to ugotavljajo mnogi, ki se ukvarjajo s kmetijstvom, gozdarstvom, pa tudi čebelarstvom. Dejstvo je, da če ta zakon ne bo sprejet, bo ostal v veljavi zdaj veljavni, ta je pa izjemno neprijazen po zdaj veljavni metodologiji do kmetov, in bi resnično prišlo lahko do enormnih obremenitev kmetij. Tako sprejem tega zakona pomeni, da tudi umaknemo, če lahko tako rečem, iz veljave zakon, ki v kolikor bi po izteku prehodnega obdobja, s katerim se je ublažil vpliv zdaj veljavnega zakona, prišlo do resnično enormnih obremenitev kmetov. Zato je prav, da se sprejme novi zakon, s prehodnim obdobjem in treznim izračunom, potem ko bi ta zakon tudi v polni veljavi lahko zaživel tam nekje po letu 2020, če bo vse tako, kot bi moralo biti tudi z našim kmetijstvom. Hvala.
Hvala, gospod Veber. Besedo ima dr. Mitja Horvat, za njim naj se pripravita gospod Uroš Prikl in gospod Zvonko Lah.
Najlepša hvala, predsedujoči, za dano besedo. Spoštovani predstavniki ministrstev, spoštovani poslanke in poslanci! Žal mi je sicer, da gospoda Lisca ni več med nami, ker bi želel nekaj besed nameniti tudi temu, kar je očital na pamet in vse povprek. Daleč od tega, da bi sprejemal kakršnekoli očitke, ki so bili izrečeni na njegov račun in v tem trenutku moram še enkrat, kot sem že v preteklosti, pohvaliti Ministrstvo za finance, ki je pripravilo celovit predlog in ga opremilo tudi s številkami, ki pa jih žal nočete brati tako, kot so zapisane, ampak je treba tudi za javnost poudariti, da so bili izrazito zavajajoče predstavljeni. Zlasti takrat, ko ne govorimo samo o odstotkih, ampak ko govorimo o zneskih v evrih, potem boste ugotovili, seveda da te razlike, do katerih prihaja po novem sistemu, niso tako drastične, kot se jih želi predstaviti. In daleč od tega, da nismo socialno občutljivi in da nismo občutljivi za stanje slovenskega kmeta, ki bi naj ga domnevno želeli uničiti; daleč daleč od tega! Kar pa želimo, je pa seveda to, da ga spodbudimo; spodbudimo, da o teh temah ne govorimo več samo čustveno, ampak na znanstvenih podlagah. Kar želimo, je seveda, da spodbudimo slovenskega kmeta, ki tudi po novi ureditvi, ki jo je skrbno pripravilo Ministrstvo za finance, upoštevaje sodobne znanstvene metode, da ne govorim tja do čisto sodobnih tehnik, tja do dronov, preko katerih lahko spremlja stanje na svojih površina in kjer lahko praktično točkovno skrbno za okolje, ukrepa takrat, kadar prihaja do raznih pojavov, škodljivih pojavov bolezni na drevesih, na ostalih pridelkih. Spodbuda, ki jo potrebujemo in seveda tudi uravnoteženje. Kot boste ugotovili iz številk, ki so predstavljene, gre za večje povečanje samo pri tistih kmetijskih površinah oziroma gospodinjstvih, ki imajo v lasti minimalno – ker gre za minimalno število tistih, ki imajo velike površine in kjer seveda popolnoma drugače lahko intenzivno opravljajo kmetijsko dejavnost, za razliko od tistega, na katere ste verjetno želeli čustveno malo vplivati, da želimo uničiti tistega, ki je pa pomemben ne samo za kmetijsko proizvodnjo, ampak predvsem tudi zato, da imamo urejeno krajino; zaradi tega ker potrebujemo vse tiste, ki mestoma tudi hodijo v druge službe, zato da lahko vzdržujejo družinsko premoženje, ki so ga dobili od prednikov in ga bodo predali tudi zanamcem. Ti so v veliki večini in ti so v veliki večini tudi zelo razbremenjeni glede na tiste pogoje, ki ste jih tudi sami pomagali soustvarjati v preteklosti. Želimo si novega sistema in želimo si doseči tisto, kar je najpomembneje, enakomernejšo obremenitev z davki in v tem primeru seveda tudi na kmetijskem področju. Tisti, ki ustvarja več, lažje prispeva več in seveda nikakor ni namen, da bi kogarkoli uničili, zlasti tiste ne, za katere sem rekel, ki skrbijo tudi za ekološko in socialno funkcijo lastnine, kot imamo to zapisano v ustavi. Ti bodo še naprej lahko pod omiljenimi pogoji z malimi, minimalnimi obremenitvami, z našo podporo, seveda, še naprej opravljali to dejavnost. Kot rečeno, posebej smo občutljivi tudi na dogajanja, ki se nam pojavljajo v zadnjem času, od velikih podnebnih sprememb do ujm, katerim smo priča v zadnjih letih. Temu primerno so tudi razbremenitve pripravljene na podlagi tega, ker se zavedamo, kakšne so škode s točo, s pozebo, s poplavami utrpijo na kmetijskih površinah. Hkrati je pa na drugi strani treba malo tudi za uravnoteženje vedeti, da v vseh teh letih, ki jih radi označujemo kot krizo, je treba vedeti, da je ta kriza v najmanjši meri prizadela tiste, ki se ukvarjajo s kmetijsko dejavnostjo, da se je to bistveno bolj poznalo na ostalih področjih, na finančnem, in seveda da so večjo škodo in slabši položaj utrpeli v drugih proizvodnjah. Nikakor nismo neobčutljivi in slišimo tudi Ministrstvo za kmetijstvo, ki nas opozarja, kaj se je zaradi te, sedaj na koncu imenovane krize, zaradi vseh dogajanj, ki jih imamo v svetu, v globaliziranem svetu, kjer so poslabšane razmere za nekatere pridelovalce. Seveda bomo za tiste našli načine in zlasti, kot je bilo že tudi na Odboru za kmetijstvo lepo povedano, kjer jih bomo spodbudili tudi s pomočjo, kot sem rekel, na znanstvenih temeljih utemeljeno, ne samo čustveno razpravljano, kjer jih bomo spodbudili in jim bomo dali nujno pomoč, zato da jih bomo preusmerili na proizvodnjo z višjo dodano vrednostjo. Daleč torej od očitkov in daleč od tega, da bi enostavno, kot se rado reče, kantico brcnili naprej po cesti, da bodo zanamci morali početi to, kar moramo početi mi danes. Mi smo soočeni v tej vladi s tem, kar ste počeli v preteklosti, in se ne bom na podoben način, kot ste sami razpravljali, obnašal in ne bom na ta način razpravljal. Ampak pred nas so dani veliki izzivi in vse ostaline tega, kar se je dogajalo v preteklih obdobjih. Zato se seveda trudimo, da stvari postavimo na zdrave temelje in da lahko skladno z našim ustavnopravnim redom ustvarimo podobne razmere, enake možnosti za vse in seveda daleč od tega, da bi kogarkoli želeli uničiti. Morda čisto za konec drobno misel; vemo, kaj pomeni čebela za človeka, vemo, da je znameniti Einstein rekel, da ko ne bo čebele, tudi človeka ne bo več. Zato se tudi po teh primerih lahko vidi, kako in še kako smo družbeno odgovorni in občutljivi za to, da bo stanje in življenje ljudi, blagostanje ljudi tudi na tej podlagi z enakomernejšo razporeditvijo bremen in verjamem, da je temu namenjen in tako pripravljen tudi predmetni zakon in ga bomo lahko podprli in tudi, da bo lahko zaživel v življenje in da bo prinesel ugodne rezultate. Najlepša hvala.
Hvala tudi vam. Tudi prav danes je dan odprtih vrat vseh čebelarjev. Besedo ima gospod Zvonko Lah, za njim pa naj se pripravi [[…]]Opravičujem se, gospod Uroš Prikl, beseda je vaša, za njim gospod Lah in za gospodom Lahom gospod Zajc. Izvolite, beseda je vaša.
Hvala lepa. Saj tudi v obratnem vrstnem redu bi se zmenila s kolegom Lahom. Lep pozdrav še enkrat z moje strani. Pri tem zakonu je treba reči, pa nočem zdaj preveč kritičen biti za nazaj, ker tudi ni produktivno, ampak dejansko je bilo v preteklosti, si upam trditi in biti kritičen, bore malo narejenega. Dosti zadev se je nakopičilo, dosti problematičnih zadev se je nagrmadilo in so bili potrebni oziroma so potrebni ukrepi; ukrepi v smislu, da na nek način, če želite, izčistimo metodologijo za izračun katastrskega dohodka. V vsakem primeru pa, da se tega lotimo zdaj, v tem trenutku, ker do konca letošnjega leta zopet poteče moratorij na ugotavljanje katastra in sedaj je treba nekaj narediti. Tukaj so, vsaj kolikor sem jaz sodeloval, bili zelo intenzivni pogovori na ravni obeh ministrstvih, v to vpetih, tako finančnega kot kmetijskega. Bila je tudi oblikovana delovna skupina z različnimi profili strokovnjakov, katere namen je bil, da prisluhnejo, torej da upoštevajo seveda stroko, da prisluhnejo potrebam kmetov, tako manjših, večjih in seveda pridejo do ustreznih rešitev. Verjamem, da se pri tem delu te komisije to upoštevalo, da je sodelovala s svojimi konkretnimi idejami, predlogi in tudi rešitvami pač populacija, ki se ukvarja dnevno s kmetijstvom, z različnimi oblikami kmetijstva, gozdarstva in tako dalje. Zakaj je to tudi za nas nekatere, ki ne prihajamo toliko iz ruralnih okolij, pa vendarle, tudi v Mariboru smo obkroženi s kmetijskimi površinami in tudi osebno, če hočete, imam občutljiv odnos do kmečkega prebivalstva in mi ni vseeno, da bi sprejemal oziroma stisnil tipko, ki bo pomenila, kot sem zdaj iz mnogih ali pa iz nekaterih razprav pred svojo slišal, da kmeta pehamo v pogubo. Nikakor ne bi rad želel, da bi bilo temu tako, zato verjamem, da je stroka prisluhnila tem potrebam, prisluhnila potrebam v smislu; prvič, da zagotovimo čim večjo samooskrbnost, kar rad kmetijski minister poudari – in prav je tako. Drugič, da se ne ustavi razvoj podeželja; nasprotno, da se razvijajo vsi konci Slovenije ne samo mesta, velika mesta ali pa veliko mesto, podeželje pa nekje tam obrobje Slovenske gorice, severovzhodna Slovenija in tako dalje pa ne. Kot tretji, pa morda celo najbolj bistveni pogoj, da se da poudarek, da se prisluhne kmetu, človeku, posamezniku, ki se ukvarja, ki si kruh služi s pridelavo in predelavo hrane in nikakor ne sme biti v inferiornem položaju napram komerkoli drugemu. Seveda verjamem tudi številkam, ki so nam bile predstavljene, verjamem pozitivnim rešitvam, ki jih prinaša tako, bom rekel malo politično, dolgo pričakovan zakon. Ob zaključku bi rekel samo tole, danes itak ni glasovanja in danes ne bomo tega zakona sprejeli in skozi fazo sprejemanja zakona verjamem, da še lahko tudi kakšna izboljšava se pripelje notri v besedilo členov, če bo seveda potrebna. Predvsem pa zdi se mi, da je pozitivna neka postopnost uvajanja tega zakona skozi malo daljše časovno obdobje, in v tej postopnosti uvajanja, verjamem, če se bo ugotovilo res čisto človeško in v končni fazi čisto normalno, ker mi pač nimamo pri nas, da bi imeli neko Probefahrt, neko uvajalno dobo pri samem izvajanju zakona, če se bo na tej fazi ugotovilo, da zakon pač ima neke pomanjkljivosti, da se jih seveda smiselno odpravi, kot rečeno, v interesu uspešnega kmetijstva in zadovoljnega kmeta. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Besedo ima gospod Zvonko Lah. Za njim gospod Simon Zajc. Izvolite.
Hvala, predsedujoči. V zadnji dve razpravi bi – ne vem, dvomim, da smo iz istega filma, kot poslušam te razprave. Nimam veliko časa, bomo imeli pa še na odboru. Glejte, če kdo potrebuje stalno oziroma stabilno poslovno okolje, so to kmetje. Sploh pa mali prevzemniki, ne se hecati, da lahko do 2020 še kaj popravimo pa da bomo izboljšali. Oni se morajo zdaj odločiti, ali bodo šli v kmetovanja, ali bodo prevzeli kmetijo ali ne. Izračun delajo po tem zakonu na 2020 ne pa na 2017. Izračuni za 2017 bodo prišli, odločbe, v 2018 v maju, juniju, takoj pred volitvami, da bo nižja dohodnina. In večjo škodo boste naredili s socialnimi prejemki s tem in bolj [[izklop mikrofona]]
Še zadnji razpravljavec. Gospod Zajc, beseda je vaša. Izvolite.
Hvala, gospod predsedujoči. Svojo razpravo bom začel nekoliko drugače, kakor sem si prvotno zastavil, ampak mislim, da se moram odzvati. Nisem pa prej hotel zlorabiti postopkovnega predloga v stilu gospoda Tanka, ker se mi zdi pač, da nočem, da to postane tudi moj stil. Kaj sem hotel reči? Zdi se mi nedopustno, da poslanec Podkrajšek polaga besede v usta našega predsednika vlade. To, da izjavi, da razume, da predsedniku Vlade ni mar za podeželje, je po mojem mnenju enostavno nedopustno. Da se polagajo človeku, ki ga ni tukaj, take stvari v usta, se po mojem mnenju tukaj ne sme dogajati in ne morete razumeti, gospod Podkrajšek – saj zdaj ga ni več tukaj –, da njemu ni mar do podeželja, ker to enostavno ni res. Želel bi si, da se na tak način v Državnem zboru ne pogovarjamo več, razumem pa, da je treba v vsaki priliki, ki jo poslanci SDS dobite, z dvignjeno roko po tej vladi. Ampak mogoče bi bilo boljše na kakšen drugačen način. Zdaj pa o zakonu, ki ga danes obravnavamo. Zakaj sploh je treba uvesti novo metodo? Po stari metodi so se uporabljali podatki, ki jih zdaj sploh več ne zbiramo, jih je premalo, niso ažurirani, so nezanesljivi, kar pomeni, da že iz razloga moramo sprejeti nekaj novega, temelječega na podatkih, ki jih imamo, ki so ažurni in ki bodo zanesljivi. Druga stvar, ki je mogoče pa manj prijetna, je pa to, da so strokovnjaki ugotovili in s tem so se tudi predstavniki kmetov in kmetje sami strinjali, da dozdajšnja oziroma stara ureditev ni bila realna, v bistvu je bil katastrski dohodek v resnici podcenjen in če hočemo biti pravični do vseh državljanov, pomeni, da je treba pač metodo tako prilagoditi, da bo poštena in da bo realna. Če to pomeni, da se v nekaterih primerih katastrski dohodek zniža, v drugih zviša, je to v redu, ampak mora biti seveda poštena do vseh državljanov. Ko govorimo o tem zakonu, se je mogoče treba za trenutek vprašati, kaj je pavšal, ker se mi zdi, da kar malo pozabljamo, kaj pavšalni davek, pavšalna obdavčitev pomeni. To pomeni, da gremo na nek enostavnejši, robustnejši, preglednejši način obdavčevanja. In to hkrati tudi pomeni, da ne bo vedno čisto za vsakega fer. Ampak če hočemo imeti pavšalno obdavčitev, je to ena od stvari, ki jo je treba vzeti v zakup. Vedno, ko govorimo o pavšalni obdavčitvi, se velikokrat spomnim na naše seje, kjer se govori o vsem možnem, tudi izven teme. In se spomnim, da smo velikokrat omenjali gostince, ki bi radi pavšalno obdavčitev, da se pogleda, koliko miz ima, in potem bo takšen davek nasploh, to se pravi pavšalen. Ampak ko pa imamo pavšalni davek v kmetijstvu, se pa kar hitro začnemo pogovarjati o tem, kaj pa, če bo tisto leto slaba letina; kaj pa, če ne bo toliko prodal; kaj pa, če bojo cene padle; vi pa tukaj povprečje računate. Ampak to je to, kar se zgodi, če uvedeš pavšalni davek oziroma se odločiš za pavšalno obdavčitev. Ne bo vedno poštena. In če oceniš, da je tako krivična do tebe, imaš pa še vedno možnost v Sloveniji, da si obdavčen po dejanskih stroških in po dejanskih dohodkih. Torej greš na knjigovodstvo. In tukaj bi se lahko obrnil na začetno razpravo gospoda Laha oziroma na predstavitev stališča. [[oglašanje iz dvorane]] Seveda ima vezo. Če misliš, da tvoj dohodek ni takšen, kot ti ga katastrski dohodek prikazuje, se potem pač odločiš za to, da boš prikazal, kakšen dohodek pa imaš zares; in to je dejanski dohodek. In to lahko stori tudi tisti, ki ugotovi, da bo na izgubi za 5 tisoč evrov ali koliko ste prej omenjali. Če misli, da je to res krivično, da nima takega dohodka, ga lahko potem dokazuje na ta način, da je obdavčen po dejanskih dohodkih. Mislim, da bila pri sprejemanju tega zakona prikazana neka dobra praksa tega, da se je sodelovalo z vsemi, ki se jih ta zakonodaja tiče. In mislim, da je zaradi tega tudi izdelek, ki je prišel zdaj na naše mize, relativno zelo dober. Upoštevano je veliko predlogov in pomislekov, ki so bili podani med javno razpravo; in to se mi zdi v redu, ker se je treba pri takšnih stvareh poslušati, ker pogled, ki ga ima neko ministrstvo, je mogoče narobe razumljen s strani kmetov; in obratno. Če se to da na mizo in ugotovi, kje so tista razhajanja in kje se da skupaj priti, potem dobiš tak izdelek, za katerega mislim, da je dober primer zakona. Kar se tiče tistih, ki jim bo KD izrazito poskočil, je treba poudariti in še enkrat povedati, da se pripravlja v Zakonu o dohodnini ta kapica, da se ne bo nobenemu za dvakrat dvignilo. Bomo držali besedo, saj smo takšna vlada, da se držimo tega, kar rečemo. Ni se treba bati, da se bo nekomu zgodilo to, da ga bo ta zakon res pokopal, ker bomo pazili na to, da do tega ne pride. Ob tem bi rad šel malo na številke, ker je zelo zastrašujoče govoriti o procentih. Fino je pogledati, kaj ti procenti potem zares pomenijo v številkah. Gospod Lisec je zelo dobro strašil, kaj se bo zgodilo okoli tretjini. Ja, tretjini se bo povečal glede na zdajšnji KD – bo treba plačati potem v dohodnini, če gledamo efektivno stopnjo obdavčitve za dohodnino – za 12 evrov. Gre procent višje, ampak za celo leto bo to pomenilo 12 evrov. Za tiste najvišje, se pravi za tiste top 10 %, pa govorimo o povišanju za 40 evrov. Ostali pa vmes pa za 23 evrov. Skratka, ne govorimo o zelo velikih številkah, procentualno pa seveda govorimo. Ampak to izhaja iz tega, s čimer sem začel. Stroka, izračuni in tudi kmetje sami vejo, da je bil star način ugotavljanja katastrskega dohodka podcenjen. Zato so taki skoki, ampak nominalno še vedno niso tako zelo zastrašujoči. Kar se tiče dopolnilnih dejavnosti. Dopolnilne dejavnosti se ne urejajo v tem zakonu in pridejo kasneje na vrsto. Tisto prvo, predelava lastnih produktov, se bo še uredilo, da se jih pri dohodnini na posamezno kmetijsko gospodinjstvo upošteva pavšalno oziroma v sklopu katastrskega dohodka. In to še pride. Dobra stvar tega zakona je tudi to, da se intenzivne kulture dajo v osnovno kmetijsko dejavnost in se na ta način razbremeni te kmete izdajanja računov in birokracije, ki je pač del tega; tudi davčne blagajne in tako naprej. To je še ena stvar, s katero gremo nasproti kmetom. Poudarek dajemo čebelarstvu. Navkljub ekonomskemu izračunu, ki kaže drugačne stroške, smo prisluhnili, se zavedamo, kot je kolega dr. Horvat pred menoj povedal, se zavedamo pomena čebel, zato smo prisluhnili temu in šli nasproti njihovemu predlogu, da so priznani stroški 80 %. Enako se zavedamo pomena gozda in, kot sem že prej omenil, tudi vrtnin, kjer si na teh delih želimo, da se naša samooskrba poveča. Mislim, da tiste stvari, ki so mogoče še odprte in se bodo pokazale za problematične, imamo še nekaj časa med razpravo oziroma med sprejemanjem tega zakona, da se jih popravi. Na splošno gledano pa mislim, da je zakon že zelo dobro usklajen, da je dober, da ni tak, da ne bo upravičil teh strahov, ki jih marsikdo iz opozicije hoče narediti; ampak da se bo potem videlo, da je v bistvu zakon dobro pripravljen. Kar se tiče prehodnega obdobja, je treba vedeti, da je tudi po prehodnem obdobju bo še vedno 74 % kmetijskih gospodinjstev iz tega naslova pod 200 evri, se pravi da ne bodo plačevali nič za dohodnino in se ni treba bati. Pri ostalih pa pač, kot sem že prej omenil, bodo skoki pri tistih največjih 40 evrov. Seveda imamo potem te vrhove, ki jih bomo pa tudi reševali in ne bomo dopustili, da se zgodijo. Hvala.
Prehajamo v sklepni del splošne razprave, v kateri dobi besedo še predstavnica Vlade kot predlagateljica. Besedo ima predstavnica Vlade mag. Mateja Vraničar Erman, državna sekretarka na Ministrstvu za finance.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Še enkrat lep pozdrav vsem skupaj! Izhodišče, iz katerega moramo izhajati, je, da je kmetijska in gozdarska dejavnost ena od ekonomskih dejavnosti s svojimi zakonitostmi in posebnosti. In te posebnosti so prepoznane oziroma pripoznane tudi v načinu ugotavljanja potencialnega dohodka in v posebnem načinu obdavčitve dohodkov iz te dejavnosti. Trenutno veljavni sistem je za določanje pavšalne ocene potencialnega tržnega dohodka na hektar zemljišča določal zelo kompleksne izračune in ogromno kazalcev. To je povzročilo, da je bilo posamezno kmetijsko zemljišče v eni regiji obravnavano oziroma je imelo popolnoma drugačen izračun katastrskega dohodka kot zemljišče enake kvalitete na drugem koncu Slovenije. S predlagano novo rešitvijo in večjo robustnostjo določanja katastrskega dohodka se ta nelogičnost odpravlja. Kmetijsko zemljišče enake kvalitete bo nosilo enak katastrski dohodek, se pravi enake kvalitete in v enaki vrsti uporabe, imelo pripisan enak katastrski dohodek ne glede na to, ali se nahaja v Prekmurju ali kjerkoli drugje. Problem gorskih kmetij, ki je bil omenjen v razpravi, je naslovljen skozi to, da se katastrski dohodek določa različno glede na kvaliteto zemljišča, glede na tako imenovane bonitetne točke oziroma glede na rastiščni koeficient pri gozdnih zemljiščih. In te rešitve omogočijo, da so gorske kmetije oziroma kmetije, kjer imajo lastniki večje površine pod večjimi strminami, da so tudi katastrski dohodki temu prilagojeni. Ne smemo pa vseh rešitev pripeljati samo v katastrski dohodek. Ravno ko govorimo o gorskih kmetijah, te pridobijo večje obsege subvencij za pridelavo v območjih z omejenimi dejavniki, tako imenovanih OMD subvencij, ki so v celoti izločene iz obdavčitve z dohodnino. Nadalje, omenjeno je bilo, da je nedopustno, da se katastrski dohodek uporablja za različne namene. Katastrski dohodek kot ocena potencialnega tržnega dohodka na določenem kmetijskem zemljišču je metoda poenostavljenega ugotavljanja možnega donosa tega zemljišča ali pa, če želite, možnega dohodka kmetijske dejavnosti. Ker sem rekla prej, da je kmetijska dejavnost ena od ekonomskih dejavnosti, podoben režim velja tudi v drugih ekonomskih dejavnostih, kjer se posamezne pravice ali obveznosti vežejo bodisi na prihodke bodisi na dobiček oziroma na dohodek. In na podoben način ocenjujemo, da je treba upoštevati tudi pri kmetijski oziroma gozdarski dejavnosti. Nadalje, večkrat je bilo v razpravi omenjeno, da je treba upoštevati izredne okoliščine oziroma izredne razmere ter možnost naravnih ujm v izračunu katastrskega dohodka. Naša ocena je, da mora katastrski dohodek biti izračun potencialnega tržnega dohodka v normalnih razmerah; medtem ko se posamezne izredne okoliščine ali naravne ujme upoštevajo skozi posebne režime oziroma posebne določbe, ki jih vsebujejo Zakon o dohodnini in podobni predpisi. Zagotovo je izredno pomembna stabilnost sistema in tudi predvidljivost. Ravno zaradi tega smo uvedli prehodno obdobje in posebne rešitve, ki limitirajo dvigovanje katastrskega dohodka skozi to prehodno obdobje. To daje temu sistemu, ki ga predlagamo, določeno večjo mero stabilnosti. Prav tako mu daje večjo mero stabilnosti rešitev, po kateri se ne izračunava katastrski dohodek za vsako leto posebej na podlagi samo podatkov preteklega leta; ampak se upošteva povprečje preteklih petih let, kar omogoči ravno tako večjo predvidljivost in tudi stabilnost v katastrskem dohodku kot osnovi za izračun določenih obveznosti; pa ne le obveznosti, ampak tudi pravic. Današnja razprava je pokazala na nekatere točke, ki jim je treba še posvetiti pozornost v razpravah in v usklajevanjih do druge obravnave predloga zakona v Državnem zboru, saj računam oziroma mi je današnja razprava na nek način potrdila, da lahko računamo na to, da bo Državni zbor potrdil, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo. Pričakujem, da bomo v podobno konstruktivnem duhu nadaljevali tudi v drugi obravnavi, pri čemer pa bi želela še enkrat poudariti, da ocenjujemo za izredno pomembno in izredno nujno, da bomo lahko v primeru vaše podpore pripravili tudi vse izvedbene rešitve pravočasno, da stopijo v veljavo s 1. januarjem 2017, se pravi tudi podzakonski akti in izvedbena priprava, da bi Državni zbor po možnosti potrdil predlog zakona še pred poletnimi počitnicami. Prosim za vašo podporo v tej smeri. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospa državna sekretarka. Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika zbora še kdo razpravljati. Vidim samo eno roko. Gospa Iva Dimic beseda je vaša, izvolite.
Hvala lepa za besedo, predsedujoči. Nova Slovenija je jasno povedala, da bo takemu sprejetju ostro nasprotovala in bomo glasovali proti sprejemanju Zakona o ugotavljanju katastrskega dohodka na tak način; predvsem zato, ker je bilo velikokrat govora, tudi ko smo obravnavali davčne blagajne, da se bo zadeva uredila, ko bo prišlo do ugotavljanja katastrskega dohodka po novem zakonu. Res je, en del se je ugotovil oziroma upošteval, tukaj so predvsem beluši, šparglji in ostali nasadi; vendar jaz bi rada tukaj še enkrat povedala, kaj smo želeli tudi z vsemi sklici sej Odbora za kmetijstvo doseči, da gredo prve predelave tudi pod katastrski dohodek, se pravi iz dopolnilne dejavnosti pod osnovno kmetijsko dejavnost; in da se na ta način tudi upošteva ta katastrski dohodek. Ta zakon, ki ga imamo danes pred seboj, tega ne upošteva. Se mi zdi, da je to zelo velika škoda in odgovor vsem tistim, ki so upali, da se bodo vendarle na nek način zadeve na tem področju uredile. Govorili ste glede rastiščnega koeficienta in bonitete zemljišč, pa naj povem, da po zadnjih podatkih, ki smo jih pridobili, se ni upoštevalo pripomb Združenja lastnikov gozdov glede oddaljenosti prometnic in glede višine ter naklona zaradi spravila lesa. Se mi zdi, da je tukaj enostavno nerazumevajoče do vseh tistih predelov v Sloveniji, ki so strmi, ker tam spravilo lesa praktično ni mogoče, razen če bodo ekstra napenjali za neko sanitarno sečnjo žičnice. Ne vem, ste predvidevali, da bodo spravila take hlodovine šla s pomočjo helikopterja?! Ne razumem. In to so bile tiste pripombe, pri katerih smo upali, da jih boste pri sprejemanju tega zakona vendarle upoštevali. Pa še nekaj, danes je klical tudi gospod iz nekdanje sestave Kmetijsko gozdarske zbornice, ki je rekel – ne pristanemo. Prišli so vsi predstavniki finančnega in kmetijskega ministrstva ter tudi naravovarstveniki. Problem divjadi je v Sloveniji izredno pereč. Tudi sami, ko smo bili na obisku na Goriškem, smo obiskali kmetijo Čebron, kjer je lastnik povedal, da imajo priznano škodo v višini 50 tisoč evrov. Govorim o posameznem primeru. In nič od tega še niso dobili oziroma dobili so ponudbo, če pristanejo na 15 tisoč evrov; ampak dejansko so imeli škodo po divjadi v višini 50 tisoč evrov. Kaj je to? Ali so to trije, ali je to pet hektarjev poljščin uničenih, radiča, na tistem področju. In tako rečejo ti ljudje, ki so utrpeli ali pa ki trpijo škodo po divjadi, da ne pristanejo na nikakršno povišanje katastrskega dohodka, ker tudi vlada ali naravovarstveniki ne pristanejo na to, da bi se jim znižalo število divjadi v Sloveniji. Eno z drugim ne gre, mi bomo pustili število divjadi tako, kot je; na drugi strani pa bomo rekli, da bomo dvigovali samooskrbo, sploh na zelenjadnicah in na solatah, ker je nekako nizka v Sloveniji; na drugi strani pa bo to hrana divjadi, ki bo prišla ven iz gozda. Se mi zdi, da je treba, ko se sprejema tak pomemben zakon – ker to je pomemben zakon, ker to je davčni zakon, ker to je dvigovanje davkov v državi; da ne bom potem slišala na nekem odboru: naša vlada ni pa nobenega davka dvignila; seveda ga je in to kar precej –, da se te zadeve upošteva. In še enkrat, ne razumem, spoštovana državna sekretarka, da na finančnem ministrstvu niste stopili bližje vsem tistim, ki želijo, da bi se prva predelava izvzela. Hvala.
Hvala, gospa Dimic. Državna sekretarka na Ministrstvu za finance želi odgovoriti na vprašanje. Izvolite.
Hvala lepa. Res, danes nismo posebej izpostavljali problematike prve predelave; pa ne zaradi tega, ker ne bi bila rešena, ampak ker ni urejena v Zakonu o ugotavljanju katastrskega dohodka, ampak v Zakonu o dohodnini. Gre za to, da prva stopnja predelave kmetijskih pridelkov v določenem omejenem obsegu, podobno kot je to urejeno tudi v nekaterih drugih državah, da bi se dohodek od te prve predelave ne ugotavljal posebej, ampak bi se štel za vključenega v osnovni katastrski dohodek. In to je rešitev, ki je predvidena v Predlogu zakona o dohodnini. Konkretno besedilo predloga se že usklajuje tudi z zainteresiranimi nevladnimi organizacijami. Morali boste pač razumeti, da naš sogovornik so člani nevladnih organizacij s področja kmetijstva, ki so jih te organizacije pooblastile za pogovore z nami. Kar se tiče tudi gozdov oziroma ugotavljanja katastrskega dohodka od gozdov, omenimo dve zadevi. Mi smo že v tem predlogu zakona predvideli, da so pavšalni priznani stroški pri gospodarjenju z gozdovi 80 %, čeprav ekonomski izračun kaže za nižje dejanske stroške. In tudi skozi to se pripoznajo določene posebnosti za posamezne gozdove, sicer na nek pavšalen način, kar pomeni, da je lahko nekdo veliko na boljšem, kot je njegov dejanski položaj; nekdo drug pa ima mogoče kljub vsemu še višje stroške, ampak vendarle se v veliki meri prepoznavajo tudi problemi večjih strmin ali pa spravilnih razdalj skozi ta povečan obseg priznanih stroškov pri gozdarski dejavnosti. Dodatno pa naj pojasnim še, da smo že v obrazložitvi zakona napovedali, da se bo pri pripravi podzakonskega akta posebej pogledalo še, ali je treba pri določitvi razredov, po katerih se obravnavajo posamezni gozdovi, še dodatno upoštevati določene omejevalne dejavnike, kot so strmina in spravilna razdalja. Prav danes smo v zvezi s tem od zainteresiranih nevladnih organizacij prejeli konkreten predlog, kaj predlagajo v zvezi s tem, tako da bomo do prihodnjega tedna zadevo podrobneje proučili. Razumeli boste, da je bilo danes to praktično nemogoče. Moram pa še enkrat poudariti, ekonomski račun, statistični, ki je podlaga za ugotavljanje katastrskega dohodka v primeru gozdov, upošteva dejanski poseg, ne potencialnega. Dejanski poseg. Če na določenem območju ni bilo mogoče sekati zaradi različnih okoliščin, je to dejansko pripoznano. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. S tem zaključujemo splošno razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali v torek, 21. 6., v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 16. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PREDLOG ZAKONA O SODELOVANJU DELAVCEV PRI UPRAVLJANJU V PRVI OBRAVNAVI. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina šestih poslank in poslancev s prvopodpisanim gospodom Lukom Mesecem. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 21 poslank in poslancev s prvopodpisanim Lukom Mesecem zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku predlagatelja predloga zakona gospodu Luku Mesecu.
Hvala za besedo in lep pozdrav! Z zakonom, ki je pred nami, prenavljamo več kot dvajset let star Zakon o sodelovanju delavcev pri upravljanju, torej temeljni zakon o soupravljanju v Sloveniji, ki so ga v času sprejemanja poimenovali kar delavska ustava. Po dvajsetih letih izvajanja tega zakona je na žalost jasno, da je soupravljanje v Sloveniji v krizi. To ugotavljajo člani svetov delavcev in tudi sindikati. Stari zakon je načeloma dober, ampak je na žalost v praksi vedno manj uporaben in se tudi vedno manj uporablja. Zato rabimo prenovljen zakon, ki bo po eni strani delavcem služil kot priročnik, po drugi strani pa kot varovalka za uveljavljanje pravice do samoupravljanja, ki je ustavna pravica, zagotovljena s 75. členom Ustave. Delavec, ki lahko uveljavlja svoje individualne pravice, namreč ne more postati žrtev mobinga. Kolektiv, ki ima dober svet delavcev, dela – dokazano z vsemi raziskavami – bolj varno, z manj stresa. Podjetja z razvitim soupravljanjem imajo tudi po vseh raziskavah bistveno boljše poslovne rezultate. Za prenovo starega zakona si v Sloveniji krovno Združenje svetov delavcev prizadeva že od leta 2010. Prvi predlog je prišel v parlament na pobudo takratnega poslanca mag. Franca Žnidaršiča, zdaj predsednika DSD, ki je članica Združene levice. Zdajšnji predlog smo pripravili skupaj z združenjem. Lansko jesen smo ga predstavili v vseh večjih mestih po Sloveniji, kasneje pa uskladili s sindikalnimi centralami. Predlog, ki je zdaj pred menoj, ima podporo vseh sedmih sindikalnih central in krovnega združenja, torej Združenja svetov delavcev. Menimo, da je to dovolj jasen dokaz, da zakon odgovarja na realne probleme soupravljanja, na realne probleme, s katerimi se zaposleni v podjetjih srečujejo. Zakon ni ne doktrinaren ne radikalen. Ni niti medijsko zanimiv, torej si z njim ne dvigujemo ratingov, zakon smo predlagali kot nujni minimum in ga uskladili s sindikati. Pripravljeni smo se bili usklajevati tudi s koalicijo in z ministrstvi; edini pogoj, ki smo ga postavili, je, da se ne znižuje zdaj obstoječega nivoja pravic. Poglavitne rešitve bom predstavil kasneje po predstavljenih stališčih. Pred tem pa bi rad poslanke in poslance, ki ste navzoči, opozoril na najverjetnejši manever, ki ga bo za mano izvedla Vlada. Vlada nam bo namreč predlagala, da zakona ne podprete, ker ni bil dan v obravnavo na Ekonomsko-socialnem svetu. Vendar pa vi veste, da nobena poslanska skupina ne more dati zakona v obravnavo Ekonomsko-socialnemu svetu, saj vendar poslanske skupine nismo socialni partnerji. To lahko stori samo Vlada, ki je socialni partner, pa tega ni storila, kljub temu da smo Vladi zakon posredovali že pred več kot tremi meseci. Še več, potem ko smo dobili eksplicitno željo, da to storimo, kljub temu da nismo socialni partner, so sindikati ta zakon v obravnavo dejansko dali; ampak zakon ni bil obravnavan na Ekonomsko-socialnem svetu, ker, citiram, "Vlada ni mogla zagotoviti prisotnosti". Lahko bi bil obravnavan tudi danes, ampak danes je seja ESS zopet odpadla, tokrat prisotnosti niso uspeli zagotoviti delodajalci. Jasno je, kdo je sabotiral socialni dialog in zakaj ta zakon ni bil obravnavan. Namen teh manevrov pa je seveda samo eden – to, da skušajo vsi ohranjati status quo, ki je očitno v interesu delodajalcev. Oni so edina interesna skupina, ki ima korist od tega, da delavci ne morejo aktivno in učinkovito soodločati. Ko smo predstavili predlog zakona sindikatom, je bil prvi odziv, citiram, "kaj pa če bodo Vlada in delodajalci odpiranje tega zakona izkoristili za zmanjševanje pravic?" Vlada bi očitno rada sedela na dveh stolčkih; na eni strani se zavzema za ekonomsko demokracijo, to si je celo postavila za eno od prioritet; v praksi pa s takšnimi manevri podpira delodajalce. To ni socialni dialog. Prva obravnava je šele začetek zakonodajnega postopka, tukaj imate pred seboj platformo, ki so jo podprle vse delavske organizacije v državi. Izbira pred nami in vami je jasna, ali bomo podprli več kot 900 tisoč zaposlenih v Sloveniji ali pa maloštevilna vodstva delodajalskih organizacij. Naša izbira je jasna – kdor dela, naj tudi odloča.
Hvala lepa. Za uvodno obrazložitev mnenja dajem besedo predstavniku Vlade, in sicer državnemu sekretarju na Ministrstvu za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti gospodu Petru Pogačarju. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Področje sodelovanja delavcev pri upravljanju obravnava pomembno vprašanje in nedvomno predstavlja način za odpravljanje permanentnega konflikta, ki nastaja med delom in kapitalom. Sodelovanje delavcev pri upravljanju je tudi, to vsi vemo, sredstvo za učinkovitejše in uspešnejše poslovanje podjetij. Nobenega dvoma ni o tem. Vlada Republike Slovenije meni, da je veljavni Zakon o sodelovanju delavcev pri upravljanju mednarodno primerljiv, skladen z evropsko ureditvijo področja obveščanja in posvetovanja ter ostalo nacionalno zakonodajo, kar potrjujejo tudi že sprejete odločitve Ustavnega sodišča k nekaterim zakonskim členom, ki so bili izpodbijani. Strinjamo se, da bi bil veljavni zakon potreben prenove v delih, ki so se med izvajanjem zakona izkazali za neustrezne, pomanjkljive; prav tako pa ne smemo prezreti razvoja na področju sodelovanja delavcev pri upravljanju. Določene spremembe in nadaljnji razvoj bi prav gotovo pripomogli k kvečjemu zadovoljstvu in zavzetosti delavcev ter tudi k večji produktivnosti. Ugotavljamo, da predlog zakona sicer predstavlja celovito, temeljito vsebinsko, terminološko in nomotehnično prenovo področja sodelovanja delavcev pri upravljanju, spreminja več kot dve tretjini členov veljavnega zakona. Najprej izpostavim bistveno pomanjkljivost zakonskega predloga, to je socialni dialog. Po mnenju mednarodne organizacije dela obstajajo določeni pogoji za vzpostavitev učinkovitega socialnega dialoga. Ti pogoji med drugim temeljijo tudi na zaupanju med socialnimi partnerji. Spomnimo se, Vlada Republike Slovenije je v preteklosti soglašala s sprejetjem Zakona o dopolnitvi Zakona o minimalni plači, ki ga je prav tako vložila Poslanska skupina Združena levica brez posvetovanja s socialnimi partnerji. Zakaj? Ker je bilo tako prav. To je imelo za posledico padec Socialnega sporazuma 2015–2016, ki smo ga sklenili s trudom prvič po letu 2007. Tudi Predlog zakona o sodelovanju delavcev pri upravljanju pred predložitvijo v obravnavo Državnemu zboru ni bil predstavljen in dan v obravnavo vsem socialnim partnerjem v okviru Ekonomsko-socialnega sveta. Pri tem želim izpostaviti še veljavna pravila delovanja Ekonomsko-socialnega sveta, k spoštovanju katerih je zavezana Vlada Republike Slovenije. Iz teh pravil jasno izhaja, da področje sodelovanja delavcev pri upravljanju sodi med temeljna področja delovanja Ekonomsko-socialnega sveta. Vlada Republike Slovenije tako vse predloge zakonov, ki urejajo odnose med delavci in delodajalci, vedno predloži v obravnavo Ekonomsko-socialnemu svetu, saj na ta način lahko ohranja zaupanje med vsemi tremi partnerji. Vlada Republike Slovenije ocenjuje, da prenova zakona, ki ureja področje sodelovanja delavcev pri upravljanju, potrebuje široko in temeljito obravnavo vseh zainteresiranih deležnikov, ne samo interesno; tudi in predvsem vsebinsko. Spreminjanje te ureditve ni smotrno brez predhodnega vsebinskega usklajevanja med vsemi socialnimi partnerji. Preurejena in neusklajena sprememba zakonodaje z delodajalsko stranjo bi lahko prinesla ravno nasprotne učinke od želenih, kar pa ne bi bilo v korist ne delavcem ne delodajalcem; in posledično ne celotnemu gospodarstvu. Pri tovrstnih spremembah zakonodaje si moramo vsi skupaj prizadevati za konstruktiven dialog in doseganje najširšega možnega soglasja vseh deležnikov. Naj samo spomnim, da je Svet Evropske unije ravno ta četrtek obravnaval dokument z naslovom Nov začetek močnega socialnega dialoga, kjer je izpostavljen velik pomen socialnega dialoga na dipartitni in tripartitni ravni, in pomeni vključenost socialnih partnerjev v vsako reformo, ki ima vpliv na trg dela in sociale. Na podlagi navedenega Vlada Republike Slovenije predloga zakona ne podpira in predlaga Državnemu zboru, da ga ne sprejme kot ustreznega za nadaljnjo fazo zakonodajnega postopka. Hvala.
Hvala lepa. Proceduralno, gospod Luka Mesec, izvolite.
Hvala. Rad bi opozoril, da 61. člen Poslovnika določa, da Državni zbor ne more odločati o zadevah, glede katerih poslancem ni bilo izročeno ustrezno gradivo. Vlada se v tem mnenju ni opredelila do vsebine zakona, ampak ga je, kot sem predvidel, že vnaprej izpodbijala na postopkovni ravni. Na tej postopkovni ravni bi rad še enkrat poudaril, kar sem povedal že prej, krivda, da tega zakona ni bilo na ESS, ni na strani Poslanske skupine Združena levica, ker nismo socialni partner. Krivda je na strani Vlade, ki je ta zakon prejela pred tremi meseci, pa ga ni dala v usklajevanje na Ekonomsko-socialni svet. Če dam analogijo, gospod Pogačar, tukaj se motite, lani, ko je prišel v parlament Zakon o minimalni plači, tega nismo vložili v Združeni levici. To je prišlo na civilno iniciativo sindikatov, ki so socialni partner, pa ste v vladi kljub temu sami dali – vi ste dali, ne sindikati – to stvar v obravnavo na Ekonomsko-socialni svet. Primer, ki ga navajate, dokazuje prav nasprotno, da je Vlada tista, ki bi morala. Mi smo kvalificiran predlagatelj za zakone tukaj, ne pa za vlaganje na Ekonomsko-socialni svet; vi ste tisti, ki bi morali za to poskrbeti. Za predsedujočega imam pa vprašanje. Ali boste dopustil obravnavo zakona, glede katerega Vlada ni priskrbela ustreznega gradiva? Se pravi, mi nimamo vsebinskega mnenja Vlade, ki ga terja od nas 61. člen Poslovnika.
Gospod Mesec, spoštujem vaše mnenje, to je današnja zadnja točka dnevnega reda in Vlada je podala svoje mnenje ne glede na to, kaj si mi kot posamezniki o mnenju mislimo. Predlagam naslednje, da nadaljujemo z razpravo in v njej se boste imeli tudi možnost obrniti na gospoda državnega sekretarja z vprašanji ter bomo vrednostne ocene dajali ob koncu. Predlagam, da nadaljujemo s podajanjem stališč poslanskih skupin. Nadaljujemo s Poslansko skupino Slovenske demokratske stranke, v njenem imenu gospa Anja Bah Žibert. Izvolite, beseda je vaša.
Predsedujoči, hvala lepa za besedo. Dober dan vsem skupaj! Razlogi za sprejetje zakona izhajajo iz mnenja predlagateljev, da je Zakon o sodelovanju delavcev pri upravljanju zastarel, podnormiran in da je potreben temeljitejše prenove, saj so se pokazale številne slabosti, ki zavirajo hitrejši razvoj sistema sodelovanja delavcev pri upravljanju v Republiki Sloveniji. Poudariti velja, da je tako imenovano podnormiranost že večkrat obravnavalo Ustavno sodišče Republike Slovenije, ki pa je ugotovilo, da ni nikakršnih neskladij z Ustavo Republike Slovenije. Po mnenju predlagatelja koncept veljavnega zakona še vedno temelji na zavajajočem razumevanju delavskega soupravljanja kot nekakšnega pomožnega sredstva za uveljavljanje in varnost pravic iz delovnega razmerja, namesto da bi izhajal iz samostojnega pomena delavske participacije za pravice posameznika in demokratičnosti družbe; hkrati pa tudi pomembnega mehanizma za trajnostni razvoj gospodarstva. Gre za enostranski, lahko bi na nek način rekli tudi ideološki pogled na sodelovanje delavcev pri upravljanju, ki ga s takšnimi rešitvami, kot so predlagane v tem zakonu, ne pozna nobena gospodarsko uspešna država v Evropski uniji. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke ocenjujemo, da je predlog zakona pripravljen popolnoma enostransko, tako da se socialni partnerji, in to so delodajalci, delojemalci in sindikati, lahko upravičeno sprašujemo, zakaj pravzaprav imamo Ekonomsko-socialni svet v naši državi, če predlagatelji predlagajo zakon mimo vseh ustaljenih praks; in še posebej, ker sodi področje sodelovanja delavcev pri upravljanju med temeljna področja delovanja Ekonomsko-socialnega sveta. Ob tem izpostavljamo še poziv tistih, ki delujejo v okviru Ekonomsko-socialnega sveta, ki Predlogu zakona o sodelovanju delavcev pri upravljanju nasprotujejo, saj niso bili pri tem vključeni vsi deležniki s področja gospodarstva. Gospodarske družbe so namreč nosilec ključnih obveznosti in tiste, ki bodo zakon dnevno uporabljale v svoji praksi. Sicer je dobra stran tega zakona, da zelo podrobno ureja postopke volitev in imenovanj delavcev v organe sodelovanja pri upravljanju, čeprav nekaterim skupinam delavcev tudi nesorazmerno omejuje pasivno in aktivno volilno pravico. Zakon pa, žal, ni neusklajen samo s socialnimi partnerji, temveč s svojimi rešitvami močno posega na področje vodenja in upravljanja družb ter s tem tudi v koncept upravljanja, kot ga poznamo v slovenskem pravnem sistemu. Zato v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke predloga zakona ne bomo podprli, saj smo prepričani, da je socialni dialog pri sprejemanju tako pomembne zakonodaje nujen in pomemben, da pridemo do rešitev, ki bi dejansko lahko spremenile stvari na bolje; le v sodelovanju. Ni moč upoštevati samo ene strani in tistih, ki so nam morda nekoliko bližje pri srcu ali celo z nami sodelujejo. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Nadaljujemo s stališčem Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije, v njenem imenu mag. Julijana Bizjak Mlakar.
Spoštovani poslanke in poslanci, ostali prisotni! V Poslanski skupini Desus pozdravljamo osnovni namen predlagatelja, da se uveljavi Zakon o sodelovanju delavcev pri upravljanju, ki bo končno zaživel v praksi. Menimo, da je prepoznana potreba po odpravi dosedanjih pomanjkljivosti, ki so dolga leta ovirale delovanje sistema delavske participacije pri upravljanju. Ker gre za zahtevno in obsežno gradivo, smo bili v Poslanski skupini Desus prepričani, da je prav, da najprej opravimo splošno razpravo o zakonu. Že pri predstavitvi predloga zakona smo v Poslanski skupini Desus ocenili, da je smiselno, da so se predlagatelji lotili celovite prenove zakona; zlasti zato, ker dosedanji koraki v to smer niso obrodili ustreznih sadov. Zagotovo se strinjamo, da lahko večja angažiranost zaposlenih pri upravljanju bistveno prispeva k boljšim delovnim in poslovnim rezultatom podjetij. Posledično pa je zaradi tega pozitiven tudi doprinos h kvalitetnejšim medčloveškim odnosom. Povsem razumljivo je, da pozitivno vzdušje v podjetju prispeva k boljšim rezultatom dela, zaposleni pa so lahko ponosni zaradi dobro opravljenega dela. Žal so danes odnosi v podjetjih večinoma precej oddaljeni od teoretičnega koncepta, ki mu na nek način sledi predlagani zakon. Ravno zato se nam zdi širitev nekaterih pravic delavcev dober premik v smeri večje dodane vrednosti, ki jo doprinese zadovoljstvo zaposlenih. Seveda pa večje pravice prinašajo tudi večjo odgovornost. Nove rešitve odpravljajo izjeme delavske participacije pri espejih, bankah in zavarovalnicah, zagotavljajo ustreznejše materialne in druge pogoje za delo svetov delavcev in drugih delavskih predstavništev s posebno ureditvijo področja davkov za sredstva sveta delavcev, zvišujejo delovnopravno varstvo delavskih predstavnikov, bolj natančno določajo dolžnosti delodajalcev do svetov delavcev, širijo pristojnosti sveta delavcev tudi v povezavi s skupnim posvetovanjem, soodločanjem in možnostjo zadržanja odločitev delodajalca in podobno. Poleg tega podrobneje urejajo arbitražno reševanje samoupravljavskih sporov. Dopolnjene so tudi kazenske določbe zakona. Precej sprememb in dopolnitev je predlaganih v zvezi s postopki izvolitve in odpoklica. Zaostruje se odgovornost svetov delavcev; predlaga se spremembe v zvezi s sveti delavcev koncernov. Predlog zakona o sodelovanju delavcev pri upravljanju ima namen odpraviti terminološke in nomotehnične pomanjkljivosti veljavnega zakona ter jasneje opredeliti posamezne pojme. V Poslanski skupini Desus imamo do nekaterih določb zakona zadržke in menimo, da bi se morali o njih dodatno pogovoriti oziroma dogovoriti ustrezne kompromise z deležniki, ki se jih določbe tičejo. Vemo, da Poslanska skupina Desus podpira socialne temelje države, zato se nam je ideja o boljših in kvalitetnejših pogojih dela ter večjih pravicah delavcev zdela še toliko bolj privlačna ter smiselna. Ravno zato smo se odločili prisluhniti predlagateljem zakona in jim dati možnost, da bolj podrobno in argumentirano predstavijo posamezne določbe predloga zakona. Pričakujemo, da nam bodo do konca obravnave predlagatelji Predloga zakona o sodelovanju delavcev pri upravljanju podrobneje predstavili prednosti zakona in povedali, kako so si zamislili delovanje zakona v praksi. V Poslanski skupini Desus se zavedamo, da trenutno še obstaja velik razkorak med stališčema Združenja svetov delavcev in Združenja delodajalcev Slovenije do tega zakona, saj trenutno obe organizaciji izražata povsem nasprotujoča si mnenja glede predloga zakona in torej stojita na povsem različnih bregovih. Zato se v Poslanski skupini Desus zavzemamo za to, da bi se v primeru zakonov, ki urejajo odnose med delavci in delodajalci, ne glede na ovire, o katerih smo danes že slišali, v okviru Ekonomsko-socialnega sveta našel sprejemljiv kompromis v določbah predloga zakona. Vsekakor pa se bomo v Poslanski skupini Desus o morebitni podpori zakonu odločili po današnji razpravi. Hvala lepa.
Gospod Matjaž Han bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Spoštovani podpredsednik, hvala lepa. Spoštovani državni sekretar, kolegice in kolegi! V življenju je za moje pojme pomembno, če hočeš priti do cilja, se je treba dogovarjati, pogovarjati, predvsem pa je treba slišati. Če kdo, potem smo Socialni demokrati prvi, ki podpiramo razvoj in večjo veljavo ekonomske demokracije v Sloveniji. To smo v preteklosti že večkrat dokazali; tudi tako, da smo tudi mi kot danes Združena levica predlagali obvezno udeležbo delavcev pri dobičku. Kljub temu da smo bili bistveno večji, pa ta žal ni dobila podpore v državnem zboru, ker smo bili koalicijska stranka. Upamo in v to smo prepričani, da bomo pri tej vsebini v prihodnje uspešnejši. In tukaj vas vabim k sodelovanju. V okviru našega ekonomskega programa za pravičnejše davke in močnejši srednji razred smo pripravili nov predlog za udeležbo delavcev pri dobičku. Ta presega sedanjo ureditev, za katero moramo priznati, da je neučinkovita, ker je bila plod nekih kompromisov. V okviru širšega načrta prepotrebnih davčnih sprememb verjamemo, da bo predlog dobil podporo, ker si to predvsem zaslužijo delavci. Zakaj to razlagam, gospe in gospodje? Ker so participacija delavcev pri dobičku in pri upravljanju ter delavsko lastništvo trije stebri ekonomske demokracije. Predlagatelj, v tem primeru Združena levica, navaja, da ima aktualni Zakon o sodelovanju delavcev pri upravljanju številne slabosti. Res je, strinjamo se s tem, da aktualna zakonska ureditev ni dobra in da potrebuje pošteno prevetritev. Žal pa se predlagatelji spreminjanja zakona niso lotili na pravi način. In vem, da bom verjetno zdaj slišal, kako so samo eni in edini tisti, ki se zajemajo za delavstvo in delovne ljudi, ter da naj bi vsi ostali delali v interesu kapitala, ampak zagotavljam vam, da temu ni tako. Zakaj to trdim? Zato, ker je bil ta predlog zakona že pred časom predmet dela vladne projektne skupine za ekonomsko demokracijo in zadružništvo. Tam je bilo dogovorjeno, da se ta materija uredi v okviru ministrstev, predvsem pa v okviru javne razprave. Prav tukaj tiči za moje pojme tudi ključ rešitve, da do vseh teh rešitev pride predvsem in izključno s socialnim dialogom. Pomanjkanje socialnega dialoga pa lahko zlasti pri vprašanju delavskih odkupov prinese nemalo težav. Pa ne zato, ker se socialni demokrati ne bi strinjali z določenimi dobrimi rešitvami današnjega predloga, ki jih podpirajo sindikati in sveti delavcev; temveč zaradi nepopolnega uresničevanja ustaljene prakse socialnega dialoga in Ekonomsko-socialnega sveta, preko katerih bi morali, gospe in gospodje, najti konsenz in soglasje v večini materije. Soglasje sindikatov in soglasje delodajalcev; da bo izboljšanje sodelovanj delavcev pri upravljanju rešitev, ki bo koristila vsem – delavcem, delodajalcem in tudi nasploh gospodarstvu. Žal se predlagatelj ni odločil za to pot. Za pot, ki je seveda težja in terja bistveno več dela, usklajevanja, dogovorov. Seveda je raje zakon v parlamentarno proceduro vložil sam. Verjetno, jaz upam, da z iskrenimi nameni, da se vpelje ekonomska demokracija. Še bolj pa se mi zdijo ti iskreni nameni predvsem politične promocije brez realne ocene o zmožnostih, da se zakon podpre. To govorim na nek način tudi iz izkušenj, ker tudi jaz sem bil v opoziciji. Ampak to v resnici ne preseneča. Zakaj? Za te rokohitrske akcije socialni dialog prej kot rešitev predstavlja težavo. Citiram enega izmed predlagateljev, ki je pred časom dejal: "Mirni pogovori tako imenovanega socialnega dialoga itak ne vodijo nikamor." Konec citata. Socialni demokrati, tovarišice in tovariši, mi se s tem ne strinjamo. Ista stališča delijo tudi sindikati, ki se zavzemajo prav za to, da morajo tovrstne rešitve slediti socialnemu dialogu; pogovoru, pogajanju in reševanju skupnih težav v dobrobit ljudi. In tako si tudi Socialni demokrati predstavljamo spremembe pri sodelovanju delavcev pri upravljanju gospodarstva – preko socialnega dialoga. Zavedamo se, da je ekonomska demokracija dobra za ljudi in gospodarstvo, saj so se delavske zadruge velikokrat izkazale kot bolj učinkovite od tradicionalno naravnanih oblik podjetij. Hkrati s predlogom boljše participacije delavcev pri dobičku smo pripravili tudi predlog zakona o delavskih odkupih. S tem želimo delavcem omogočiti, da preko delavskih odkupov okrepijo ekonomsko demokracijo po zadružnih načelih ter tako postanejo lastniki in upravljavci v podjetjih, v katerih delajo. Poglavitni cilj našega predloga zakona je zagotovitev pogojev za uspešno izvajanje delavskih odkupov takrat, ko do pobude za odkup pride. To pomeni, da je v skladu s predlogom zakona treba zagotoviti, prvič, učinkovito finančno podporo, podporno okolje za izvajanje delavskih odkupov in ustrezno strokovno pomoč delavcem pri sami izvedbi odkupa. Verjamemo in upamo, da bo naš predlog zakona v kratkem v Državnem zboru dobil tudi podporo. Vendar ni pomembno, kdo je prvi podpisan pod zakon; ni pomembno, kdo ga vloži. Mi smo dali na nek način ponudbo in jaz verjamem, da se bo ali Ministrstvo za gospodarstvo ali kompletna koalicija in tudi opozicija lahko odločila ter ta zakon skupaj vložila. Tudi če Socialni demokrati ne bomo prvi podpisani, ker v tem primeru ne sme iti za prestiž. S tem bomo zapolnili manjkajočo vrzel ekonomske demokracije na področju delavskega lastništva. Socialni demokrati pa današnjega enostranskega predloga s strani Združene levice kljub nekaterim dobrim rešitvam s strani sveta delavcev in sveta sindikatov žal ne moremo podpreti; ker verjamemo, da je eden od predpogojev ekonomske demokracije tudi socialni dialog, na katerega pa so predlagatelji, hote ali nehote, žal pozabili. Hvala lepa.
Hvala, gospod Han. Stališče Poslanske skupine Združena levica bo predstavil gospod Miha Kordiš.
Hvala za besedo, predsedujoči. Vse, kar rabimo vedeti o socialnem dialogu, je, da v primeru Zakona o sodelovanju delavcev pri upravljanju, ki smo ga predložili v Združeni levici, do tega socialnega dialoga preprosto ni prišlo, ker so ga vlada in delodajalci kratko malo sabotirali. Bistvene novosti Zakona o sodelovanju delavcev pri upravljanju, ki ga predlagamo socialisti, bo predstavil tovariš Mesec. Razložil bo, katere realne probleme rešuje in kako bo prispeval k izboljšanju položaja zaposlenih v Sloveniji. Sam pa bom v imenu Poslanske skupine Združene levice predstavil stanje na področju soupravljanja in naše razloge, zakaj smo ta zakon vložili. Kot je znano, je delavsko upravljanje eno od glavnih zahtev Združene levice. V naš program je uvrščena zato, ker bi z njegovo uveljavitvijo bistveno prispevali k svobodi vsakega posameznika, k odpravi izkoriščanja in povečevanju blaginje. Sodelovanje delavcev pri upravljanju ali soupravljanju je lahko stopnja na poti do delavskega upravljanja, ki sama prispeva k boljši kakovosti delovnega življenja, poveča moč delavcev nasproti kapitalu. Poleg tega lahko izboljša tudi produktivnost podjetja in celotnega gospodarstva. To pa lahko dosežemo samo, če predstavniki delavcev zastopajo interese svojega kolektiva, zato ne sme biti podaljšek menedžmenta ali odskočišče delavske aristokracije. Zlasti v Nemčiji so nekateri sindikati in socialdemokratske stranke ekonomsko demokracijo uporabljali za pacifikacijo delavcev namesto za oblikovanje revolucionarne razredne sile. In tudi pri nas je bilo soupravljanje uvedeno kot kompenzacija za samoupravljanje. Združena levica ni stranka socialnega dialoga, ampak protikapitalistična stranka. Naš dolgoročni cilj ni kompromis med delom in kapitalom, ampak odprava kapitalizma. Vsaka pridobitev delavcev in delavskih organizacij je smiselna samo, če ne izgubimo izpred oči tega dolgoročnega cilja. V nasprotnem primeru bomo na dolgi rok izgubili več, kot smo si kratkoročno priborili. To potrjuje vsa zgodovina kapitalizma in to zakonitost danes občutijo vsi slovenski delavci. Še pred 30 leti je bilo nepredstavljivo, da v Sloveniji ne bi bilo polne zaposlenosti, zdaj so cele panoge obsojene na prekarno delo ali dolgotrajno brezposelnost. Za generacijo naših staršev je bilo nepredstavljivo, da bi jih namesto zaposlitve za nedoločen čas delodajalci prisilili v odpiranje espejev ali da bi jih zaposlovali preko agencij. Kdo si je lahko mislili, da bomo prva generacija po vojni, ki je obsojena na to, da bo živela slabše od svojih staršev. Sem so nas pripeljali tranzicija, pridruževanje Evropi in socialni dialog. To je dokaz, da brez socialistične alternative ne bomo ohranili niti te ravni blaginje in razvoja, ki smo jo dosegli,;enako je tudi s soupravljanjem. Brez spremembe zakona ter večjega angažiranja delavcev in sindikatov bo to soupravljanje postalo prazna folklora. Če hočemo doseči, da bo soupravljanje dolgoročno prispevalo k izboljšanju položaja vseh, ki delamo, in k odpravi razrednih razlik, moramo že zdaj zagotoviti dvoje – predstavniki delavcev morajo biti odgovorni kolektivu, ki jih lahko kadarkoli odpokliče. Ta pravica delavcev je z zakonom ohranjena in delavci jo bodo po novem lažje izvajali. Po drugi strani moramo zagotoviti solidarnost delavcev v vseh panogah in v celem gospodarstvu. Jamstvo za to je, da se o plačah in pogojih dela ne pogajajo izolirani sveti delavcev, ampak podjetniški sindikati, ki so vključeni v sindikalne centrale. To je bistvena značilnost našega modela soupravljanja, ki se v tem zakonu ohranja. V tem pa se tudi naš model razlikuje od nemškega, v katerem ni podjetniških sindikatov, ampak podjetniške kolektivne pogodbe podpisujejo kar sveti delavcev. Za tem socialisti ne stojimo sami, ampak se nam pridružujejo tudi vse sindikalne centrale. To pa tudi ne pomeni, da sindikalne centrale in posamezni sveti delavcev ne sodelujejo, ampak pomeni samo to, da se zagotavlja odgovornost delavskih predstavnikov svojemu delovnemu kolektivu in hkrati horizontalna solidarnost med delavci. Po vseh drugih bistvenih rešitvah se naš model ne razlikuje od nemškega; ga pa prilagaja naši praksi in potrebam. Naša lastna praksa soupravljanja kaže, da delavske pravice niso pridobljene, ampak si jih je treba priboriti. Ko je bil leta 1993 sprejet sedanji Zakon o sodelovanju delavcev pri upravljanju, so bili pogoji za soupravljanje bistveno boljši kot danes. Živa je bila tradicija samoupravljanja. Delavci so se zavedali svojih pravic in so jih znali izvrševati. Številna podjetja so bila v pretežni lasti zaposlenih. Današnje prakse mobinga in nezakonitega izkoriščanja še niso obstajale. Sindikati so imeli več članov, hkrati je bilo manj sindikatov in sindikalnih central. Delavci so bili boljše organizirani in močnejši kot danes, medtem ko sta bila menedžment in kapital šibkejša. Zato so na začetku delavni kolektivi in sindikati z velikim zagonom ustanavljali svete delavcev. Soupravljanje je bilo zagotovo eden od elementov slovenskega gospodarskega sistema, ki je delavcem in celotni družbi zagotavljal višji standard kot v primerljivih državah. Slovenija je od leta 1993 do vstopa v Evropsko unijo in prevzema evra po BDP stalno dohitevala centralne države Evropske unije. Rast je bila organska, brez zadolževanja podjetij in države v tujini. Vse do septembra 2015 je bil naš zunanji dolg manjši od terjatev do tujine, javni dolg ni bil nikoli nad 30 % bruto družbenega proizvoda. Število zaposlenih in standard sta se na tak način povečevala, tako da je Slovenija po indeksu človekovega razvoja dosegla 25. mesto, kar nas je postavilo tudi pred vse južnoevropske države. Po dokončni priključitvi Evropski uniji in prevzemu evra sta prišli zmaga neoliberalizma in izgubljeno desetletje. Lani je bilo v Sloveniji še vedno manj zaposlenih kot leta 2005. Od leta 2005 do 2008 je sicer nastalo 60 tisoč novih delovnih mest, ki pa so bila izgubljena do konca leta 2011, se jim je pa do konca leta 2013 pridružilo še 20 tisoč dodatnih ukinjenih delovnih mest. Imamo cele panoge, v katerih se zaposluje samo še preklo espejev ali agencij. Raziskava ECB iz leta 2009 je pokazala, da ima 10 % najbogatejših ljudi v Sloveniji v lasti dobrih 35 % vsega finančnega premoženja, za razliko od tega pa 20 % najrevnejših poseduje samo 1,2 %. Če povem še drugače, 20 % najpremožnejših Slovencev ima v lasti več kot 52 % premoženja, se pravi več kot vseh ostalih 80 % skupaj. Moja generacija je prva generacija po 2. svetovni vojni, ki bo živela slabše od svojih staršev. To jasno kaže, da brez radikalizacije z nadaljevanjem socialnega dialoga z vedno močnejšim kapitalom ne bomo ohranili sedanjega standarda; kaj šele da bi se ta standard povečal. Te okoliščine direktno vplivajo na soupravljanje, delavci so atomizirani, so zastrašeni; sindikati imajo vedno manj članov, hkrati pa so vedno bolj razdrobljeni tudi sami. Ni enotnosti, ni moči s terena in zato pustijo, da jih vlada in kapital mrcvarita v socialnem dialogu. Ko smo centralam predstavili naš predlog zakona, je bil eden od prvih odzivov, kaj če delodajalci izkoristijo zakonodajni postopek za zmanjševanje pravic. Skratka, sedanji zakon je nastal v razmerah šibkega kapitala in dobro organiziranega dela. Danes so ti časi žal mimo, zato je za vedno več delavcev pravica do soodločanja, ki je zapisana v 75. členu Ustave, čista abstrakcija. Koliko podjetij z manj kot 20 zaposlenimi ima delavskega zaupnika? Koliko mladih delavcev, ki se zaposlujejo zdaj, ve, da je delodajalec v 30 dneh dolžan odgovoriti na njegovo vprašanje in pobude? Zato rabimo zakon, ki ga bodo lahko delavci neposredno uporabljali, rabimo bolj življenjske kvorume za volitve in odpoklic delavskih predstavnikov. Pregnati moramo menedžment iz delavskih organov in zaščititi delavske predstavnike pred šikaniranjem organov. Ker bo tovariš Mesec natančneje predstavil rešitve, se bom za konec ustavil še pri idejnopolitičnih razlogih, zaradi katerih se zavzemamo za delavsko upravljanje. Delavsko upravljanje je v prvi vrsti humanistični projekt. Človek, ki dela 40 let, 5 dni na teden, po 8 ur na dan, podrejen despotstvu tovarne, kot bi rekel Marx, ni svoboden človek. Odločanje je bistven element vsake človekove dejavnosti, zato je človek, ki ne sme soodločati o pogojih svojega dela, nesvoboden človek. Za nas je soodločanje človekova pravica, čeprav ni izrecno zapisana v konvencijah. Vendar pa je že v Filadelfijski deklaraciji Mednarodne organizacije dela iz leta 1944 zapisano, da delovna sila ni blago. Blago je nekaj, s čimer lastnik prosto razpolaga. Če ima menedžment monopol nad odločanjem, lahko z delavci ravna kot z blagom. In če delavec izstopi iz tega izkoriščevalskega režima, je tukaj država, kajti delavec, ki je zaposlitev odpovedal sam, nima pravice do socialne pomoči. Ko menedžment in politiki delavcem prepovedujejo soodločanje, to opravičujejo s tem, da delavci niso sposobni odločati o poslovnih vprašanjih. Politiki, ki odločajo o vseh področjih družbenega življenja, govorijo delavcem, da nimajo pojma. Redkokdo od politikov je vrhunski strokovnjak za neko področje, nihče ne more biti strokovnjak za vsa področja. Pa vendar smo samo na tej seji odločali o varnosti na smučiščih, o trošarinah, o prisilnem prenehanju bank, o organizaciji šolstva, o zdravstvenem zavarovanju, razpravljali smo, kdo naj bo skrbnik koroških dečkov. Pri delavskemu upravljanju seveda ne gre za to, da bi kemik reševal tehnična vprašanja, s katerimi se ukvarja elektronik. Gre za to, da delavci enakopravno določijo osnovne usmeritve podjetja, da imenujejo vodstvene delavce, da jih nadzorujejo, in po potrebi odpokličejo. Za kaj takšnega se lahko izobrazijo in dobijo primerno strokovno podlago, enako kot naj bi veljalo v parlamentarni politiki. Gre za to, da poslovodstva postanejo del kolektiva, ki dela v skupnem interesu, namesto da so nedotakljiva kasta z neomejenimi privilegiji. Če delavcem te pravice odvzameš, ker nimajo izobrazbe ali poslovnih izkušenj, je to tako, kot če bi postavil strokovne pogoje za poslance in ministre. In točno ta prepoved danes velja za zaposlene v bankah, izjemno strogi pogoji veljajo za predstavnike delavcev v zavarovalnicah, SDH bo takšne pogoje zahteval za delavske direktorje v naših podjetjih. To prakso lahko prekinemo samo s sprejetjem tega zakona. Kdor se zavzema za svobodno in enakopravno družbo, ne more nasprotovati delavskemu upravljanju. Res pa je, da delavskega upravljanja ni mogoče polno realizirati v kapitalizmu. Zahteve abstraktnega humanizma lahko realizira samo socializem. Dva stebra bodočega socializma bosta delavsko upravljanje in družbena lastnina podjetij. Delavci bodo v podjetju odločali o vsem tistem, o čemer danes odloča menedžment. Namesto da je kolektiv podrejen menedžmentu, bo menedžment podrejen kolektivu. Takšno delavsko upravljanje ni utopija. Realizira se lahko s tem, da se bodo delavski organi, ki so zdaj prostovoljni, preoblikovali v obvezne organe podjetij. Realizira se lahko tako, da sveti delavcev postanejo delavski sveti, ki bodo prevzeli nalogo nadzornih svetov, da usmerjajo in nadzorujejo menedžment. O vsem tem, o čemer danes odločajo lastniki in finančni sektor, torej zlasti ob povečanju kapitala in investicijah, pa bodo odločali organi, ki bodo zastopali vse delavce v državi in nasploh vse državljane. Ti organi ne bodo odločali iracionalno na podlagi tržnih informacij, ampak na podlagi dejanskih potreb. Na planski način dejavnosti že danes načrtujejo velike monopolne firme, javne ustanove ali dobre razvojne banke. O pozitivnem vplivu delavskega upravljanja na produktivnost bodo govorili drugi kolegi iz poslanske skupine, jaz pa bom na koncu stališča zavrnil napačno prepričanje, da je zgodovinski socializem propadel zato, ker je delavsko upravljanje neučinkovito. Vse resne empirične študije so pokazale, da je samoupravljanje v resnici obstajalo predvsem na papirju. Med slovenski sociologi so raziskave izvajali zlasti Arzenšek, Rus in Jerovšek. Pokazalo se je, da je v podjetjih odločal menedžment, pogosto tudi direktno politični razred. Odvisnost delavcev od menedžmenta je bila največja prav v industriji v izvoznih sektorjih. Delavsko upravljanje se je realiziralo le v panogah z visoko izobraženim delavci, tam, kjer delavci tudi tehnično obvladujejo proizvodnjo. Delavsko upravljanje torej ni moglo biti vzrok za jugoslovansko gospodarsko krizo, ker je ostalo neuresničeno. Še manj je lahko bilo vzrok za krizo etatističnih gospodarstev, ki delavskega upravljanja v večjem obsegu sploh niso priznavala, niti na papirju. Bistven vzrok za krizo socialističnih držav je bila svetovna gospodarska kriza, ki se je začela v 70. letih; na Zahodu jo poznajo pod imenom stagflacija. V državah v razvoju se je ta kriza manifestirala kot dolžniška kriza ter je enako prizadela socialistične in kapitalistične države v razvoju. Edina razlika med Mehiko, Jugoslavijo ali Sovjetsko zvezo je bila samo v tem, da Mehika ni bila izpostavljena vojaškemu, političnemu in ideološkemu pritisku Združenih držav Amerike. Danes tudi šolska ekonomija zaznava posledice neoliberalnega obrata konec sedemdesetih let, zaradi katerih je danes neenakost spet na ravni 19. stoletja. Pa tudi naši državljani so na svoji koži občutili, kaj pomeni obnova kapitalizma z denacionalizacijo, lastninjenjem in privatizacijo. Moja generacija zelo dobro razume, da kapitalizem ne pelje k razvoju in blaginji vseh, ampak k privilegijem in bogastvu v najboljšem primeru 10 % prebivalcev. V Združeni levici nismo nasledniki predtranzicijskega režima, ne lastimo si njegovih zaslug, kaj šele da bi podedovali njegove privilegije. Prav pa je, da ob razpravi o soupravljanju realno ocenimo zgodovino delavskega upravljanja, ker brez tega ne moremo razumeti njegove prihodnosti. Hvala.
Gospa Iva Dimic bo predstavila stališče Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov.
Spoštovani predsedujoči, državni sekretar, kolegice in kolegi! Krščanski demokrati se zavzemamo za vključitev evropskih standardov v našo delovno zakonodajo in v zvezi z zagotavljanjem delovnih razmer, delovnega časa, dopustov, varstva pri delu, pogojev za zaposlitev oziroma za prenehanje zaposlitve. Urejanje področij, kot je delavsko soupravljanje, pa mora potekati v socialnem dialogu med delodajalci in delojemalci. Socialni dialog je namreč najvišja oblika sodelovanja in sporazumnega reševanja sporov med deležniki na področju dela. Združena levica je s Predlogom zakona o sodelovanju delavcev pri upravljanju naslavljala pravi problem. Tudi s sodelovanjem delavcev pri upravljanju podjetij lahko v enem delu rešimo delavsko vprašanje; ampak ne način, kot ga predlaga Združena levica. Njihova temeljna zmota izhaja iz predpostavke, da nujno obstaja konflikt med delom in kapitalom ter da ga ni mogoče mirno rešiti. Krščanski demokrati vemo, da so delavci in delodajalci nosilci osnovnega človeškega dostojanstva ter potrebujejo drug drugega. Gre za dinamičen odnos sodelovanja enega z drugim. Druga temeljna zmota Združene levice je, da so sindikati, tukaj mislimo predvsem slovenske sindikate, nosilci uveljavljanja delavskih pravic v odnosu do delodajalcev. Žal moramo tukaj povedati, da so slovenski sindikati v preteklosti pri reševanju delavskega vprašanja popolnoma odpovedali. Spomnimo se samo spontanih delavskih uporov, ki so se zgodili leta 2009 v Gorenju Velenje, kjer so se delavke in delavci uprli nevzdržnim razmeram in prenizkim plačam; hkrati pa javno naglasili problem nedejavnega sindikata, ki se je povezal z vodstvom in delavce nadzoroval ter usmerjal, namesto da bi jih zastopal in uveljavljal njihove pravice. Vsi ti zanki kažejo, da je sedanji model sindikalizma preživet; le že Združena levica verjame vanj. Razumljivo, saj je dejansko ta stranka politična agentura nekaterih vplivnih slovenskih sindikatov, ki s tem jasno kažejo, da jim dejansko ne gre za sodelovanje delavcev pri upravljanju; ampak predvsem za sodelovanje sindikalistov pri političnem upravljanju države. Delavsko vprašanje je resen problem, ki izhaja iz razvoja dela od antike do danes. Politična oziroma ideološka mnenja, kako ga rešiti, so različna. V grobem nekateri, tudi Združena levica, menijo, da je prava pot za to revolucija; drugi, tudi krščanski demokrati, pa menimo, da je to socialna reforma. Rezultati različnih alternativ so nam danes dobro znani. Predlagana novela kaže v prvi vrsti na to, da predlagatelji nimajo praktične izkušnje dela v podjetjih. Nezadostne volilne udeležbe, nezanimanja, apatije delavcev se sicer lahko lotijo z dodatnim zniževanjem volilnega praga in zniževanjem standardov na drugih področjih, ampak s tem vzrokov težav ne odpravljajo. Tudi s krepitvijo vloge sindikatov, takšnih, kot jih danes poznamo, se ne da izboljšati način sodelovanja delavcev pri upravljanju; v predlaganem zakonu pa gre predvsem za to. Ravno zato poslanci Nove Slovenije – krščanskih demokratov menimo, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra bo predstavila dr. Jasna Murgel.
Hvala lepa, predsedujoči. Spoštovani kolegice in kolegi! Ni ravno lahko biti na sredini, ko se krešejo precej nasprotujoča si mnenja iz ene in druge strani. Danes obravnavamo temeljni zakon s področja delavske participacije. Veljavni zakon je bil sprejet, kot smo že rekli, pred več kot dvajsetimi leti. Ja, potrebujemo nov zakon, ampak takšen zakon, ki bo odpravil pomanjkljivosti, ki so se pokazale v praksi. Strinjamo se, da obstajajo določena vprašanja o delovanju sistema delavske participacije, na katera potrebujemo nove odgovore; predvsem v povezavi z razpravo o razmerju med delom in kapitalom. Rešitve, ki jih želi uvesti predlagatelj, so obsežne, vendar, kot smo že rekli, niso usklajene s tistimi, ki zakon tudi izvajajo, torej z delodajalci. Predlog zakona glede na obstoječi zakon spreminja okoli dve tretjini členov veljavnega zakona. Strinjamo se s tistimi, ki opozarjajo, da je sodelovanje delavcev pri upravljanju ne samo pravica, temveč tudi odgovornost. Govorimo o soodgovornosti pri poslovanju podjetja, o soodgovornosti za zadovoljstvo zaposlenih, spoštovanje zakonskih norm in tudi priznavanje napak. Odgovornost je torej obojestranska; delodajalci pa morajo imeti pri snovanju materije, ki jo obravnavamo danes, možnost sodelovanja v smislu konstruktivnega predlaganja rešitev in ne samo avtomatičnega zavračanja sodelovanja. Poudarjamo pa, da je treba odnose med vodilnimi v podjetjih in zaposlenimi vzpostaviti na takšni ravni, ki bo dopuščala izvajanje še tako splošnega zakona v dobri veri in po najboljših močeh obeh strani. Kultura dialoga in sodelovanja med vodstvom in zaposlenimi v podjetju mora imeti temelje nekje drugje in ne v zaostrenih novih zakonskih določbah. Če tega ni, potem se še tako dober in specifičen zakon ne bo mogel izpeljati v celoti. Obžalujemo dejstvo, da je Predlog zakona o sodelovanju delavcev pri upravljanju nastal na enak način kot nekateri drugi predlogi zakonov, ki bi se morali uskladiti na Ekonomsko-socialnem svetu in v tesnem sodelovanju socialnih partnerjev, še posebej delodajalcev kot v današnjem primeru, ker ta zakon vnaša velike spremembe na področju delavskega upravljanja. Socialno partnerstvo ima svojo tradicijo in pomen. Ta ni samoumeven in ni sam sebi namenjen. V prvi vrsti gre za partnerstvo, za sodelovanje, zato pozivamo socialne partnerje, da pristopijo h konstruktivnemu dialogu za ustrezno ureditev položaja sodelovanja delavcev pri upravljanju, ki ga danes obravnavamo. Ker delodajalci niso imeli možnosti sodelovanja v postopku nastajanja tega zakona, v Stranki modernega centra tega zakona ne bomo podprli. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev o predlogu zakona. Kot prvi ima besedo predstavnik predlagatelja gospod Luka Mesec.
Hvala za besedo. Preden začnemo z razpravo poslank in poslancev, bom na kratko predstavil ključne spremembe, ki jih ta zakon prinaša; in odgovoril na pomisleke, ki so bili izraženi v predstavitvah stališč poslanskih skupin. Zakon, ki je pred nami, Zakon o sodelovanju delavcev pri upravljanju, je za delavsko stran nekaj takšnega, kot je za menedžment Zakon o gospodarskih družbah. Zakon v nasprotju s tem, kar smo slišali, ni bil pripravljen rokohitrsko, ampak smo ga pripravili skupaj z Združenjem svetov delavcev, ki je zakon pripravljalo, v bistvu prenovo starega zakona iz leta 1993, že od leta 2010 dalje. Bil je v parlamentu prvič že leta 2011, potem smo ga pa v zadnjih devetih, desetih mesecih skupaj s sindikalnimi centralami, se pravi z vsemi delavskimi organizacijami v Sloveniji, temeljito prenovili, ga pripravili v neke vrste priročnik, da se ga da brez podzakonskih aktov neposredno uporabljati kot navodilo za to, kako postopati pri soupravljanju v podjetjih. Po drugi strani pa smo star zakon na tistih točkah, kjer je bil podnormiran, dodelali, da smo zakrpali praktično vse luknje, ki so se pokazale pri izvajanju tega zakona v praksi. Ob tem zakon prinaša vrsto novih rešitev, ki jih lahko razdelim v grobem v tri skupine. Prva je širitev pravice do soupravljanja tja, kjer je bila v zadnjih 25 letih odpravljena; druga je povečanje vloge sveta delavcev pri odločanju in hkrati krepitev odgovornosti predstavnikov delavcev do zaposlenih, do kolektiva. In tretja je zaščita predstavnikov delavcev pred šikaniranjem in zlorabami s strani delodajalcev, ki so bile na žalost v praksi precej pogoste. Če grem na kratko skozi te spremembe. Glede širitve pravic; najprej smo se ukvarjali z vprašanjem pravic do soodločanja pri agencijskih delavcih in drugih prekarnih delavcih v podjetju. Izvorna rešitev je bila, da bi ti dobili enake pravice, kot jih uživajo redno zaposleni; ampak smo se kasneje odločili za drugačno rešitev, saj so prekarni delavci najbolj ranljivi in s tem najbolj dovzetni za šikaniranje s strani delodajalcev ter za vplivanje delodajalske strani na njihovo odločanje. Po drugi strani pa je precej teh zaposlenih v podjetjih na žalost nezakonito; preko nelegalnih agencij za posredovanje dela, o čemer smo na tej seji že razpravljali. Zato je zdaj rešitev, da prekarni delavci v podjetju izvolijo svojega predstavnika, ki bo brez glasovalne pravice spremljal seje sveta delavcev. Tukaj gre predvsem za to, da se informira prekarne delavcev o stanju in da lahko preko svojega predstavnika posredujejo njihove težave, s katerimi se soočajo v svetu delavcev in dalje po strukturah v podjetju. Kolektivne pravice do soupravljanja pa širimo v bankah, koncernih, podjetjih z enotirnim upravljanjem in pri samostojnih podjetnikih. V teh primerih je bilo soupravljanje v zadnjih dvajsetih letih izrinjeno, saj sta menedžment in politični razred z različnimi spremembami zakonov soupravljanje od tam izgnala. Po našem predlogu bi zakon veljal tudi za banke in zavarovalnice. Odpravile bi se tudi druge omejitve glede espejev in tako naprej. Glede zavarovalnic in bank želim na tem mestu poudariti, da gre tukaj za odpravo neustavnosti, kajti Ustavno sodišče je ob omejitvah soupravljanja tam že jasno povedalo, da gre za neustavno rešitev. S tem, kar mi vpeljujemo, odpravljamo obstoječo neustavnost v slovenski pravni ureditvi, ki je taka, da v bankah in zavarovalnicah zaposleni ne smejo soupravljati. Zakon širi pravico do imenovanja delavskega direktorja, ki je zdaj omejena na podjetja z več kot 500 zaposlenimi. Mi ta prag nižamo na podjetja z več kot 250 zaposlenimi. Razlog za to je predvsem v tem, da je na žalost podjetij z več kot 500 zaposlenimi v tej državi vse manj. Razrašča se predvsem število mikro, majhnih in tudi, še sreča, srednje velikih podjetij. Ena od najpomembnejših sprememb, ki sicer formalno ne širi pravic, v praksi pa bo prispevala k temu, da bomo imeli v Sloveniji več svetov delavcev in več delavskih zaupnikov, se pravi več ekonomske demokracije, je znižanje kvoruma za izvolitev delavskega sveta. V zdajšnji ureditvi mora ena polovica zaposlenih glasovati; mi nižamo to na eno tretjino. Tukaj mogoče za primerjavo lahko dam volitve na državni ravni, kjer pač vidimo, da na državnozborskih volitvah kvoruma sploh ni, pri referendumih je precej manjši. Ta obstoječ kvorum pri ekonomski demokraciji pa je bil problematičen zlasti v večjih podjetjih. Recimo zapletalo se je nedavno na Pošti zaradi previsokega kvoruma; deluje tudi odvračilno. Ker je tako visok kvorum, se delavci pogosto niti ne odločajo, da bi oblikoval svet delavcev. Tukaj nižamo kvorum iz polovice na tretjino, pri katerem volitve postanejo veljavne. Če se premaknem na drugi sklop sprememb, to je povečanje odgovornosti sveta delavcev in povečanje odgovornosti članov sveta delavcev. Zaupanje v soupravljanje se je v praksi največkrat zamajalo takrat, ko je svet delavcev postal nekako podaljšana roka menedžmenta. To se je na žalost dogajalo pogosto in v Združenju svetov delavcev so tudi poimenovali, so iznašli poimenovanje za ta pojav – da se je soupravljanje spridilo v menedžersko soupravljanje. Da bi se izognili temu, smo razširili seznam vodstvenih kadrov, ki nimajo pravice voliti in biti izvoljeni v svet delavcev ali nadzorni svet. Po drugi strani pa smo poenostavili odpoklic člana sveta delavcev, ki ne dela v interesu zaposlenih. Odpoklic bo veljaven, če bo zanj glasovala vsaj tretjina zaposlenih. Potem dalje, predstavniki zaposlenih morajo zastopati interese delavcev in ne smejo postati delavska aristokracija. Zato smo prepovedali kakršnekoli bonitete s strani delodajalca. Nepoklicni član sveta delavcev ima pravico do nagrade v višini 10 % povprečne plače v podjetju. Poklicni član sveta delavcev pa je upravičen do enake plače, kakršno je imel na starem delovnem mestu, preden je bil izvoljen. Če pa gre za delavce s podpovprečnimi plačami, se jim plača poveča na povprečno plačo v podjetju. S to rešitvijo uveljavljamo načelo, da mora biti vsako delo pošteno plačano, vendar pa denar oziroma kompenzacija ne sme biti glavni motiv za opravljanje teh funkcij. Potem dalje; nekoliko spreminjamo določbe glede delavskega direktorja. Trenutno sta v zakonu dva mehanizma, ki na žalost delavskega direktorja pogosto podredita kapitalu. Prvi je ta, da lahko svet delavcev delavskega direktorja v trenutni ureditvi samo predlaga, dokončno pa ga imenuje nadzorni svet, za katere pa vemo, da imajo v njem večino predstavniki kapitala. Da nekdo postane delavski direktor na predlog sveta delavcev, mora dobiti žegen s kapitalske strani. Tako je recimo pred manj kot pol leta nadzorni svet Petrola zavrnil imenovanje kandidata, ki so ga predlagali tamkajšnji zaposleni. Mi namesto tega seveda uvajamo neposredno izbiro; da svet delavcev imenuje delavskega direktorja, ampak hkrati pa ga lahko tudi odpokliče. Drug problem z delavskimi direktorji pa je, da jih večinoma porabijo za kadrovske direktorje, kar pomeni, da tistemu, ki naj bi uveljavljal interese delavcev, daje nalogo, ki je najbolj protidelavska. Se pravi, da ga imenujejo za direktorja odpuščanj in podobnih kadrovskih sprememb. S tem izničijo njegovo vlogo in njegovo kredibilnost med zaposlenimi, zato smo v zakon vnesli klavzulo, da direktor ne sme imeti pooblastil, s katerimi bi posegal v pravice iz dela; in tudi ne sme zastopati uprave v kolektivnih pogajanjih. To je smiselno, ker drugače dobimo mešetarnico. Če grem zdaj še na zadnji, tretji sklop sprememb, to je širitev pristojnosti sveta delavcev. Praksa je pokazala, da delavci, na žalost, praktično ne morejo vplivati na podjetja, ki so v postopkih privatizacije. Po po starem zakonu je sicer bilo poslovodstvo obvezano sklicati skupno posvetovanje, na katerem bi delavci podali svoje zahteve do prevzemnika; in če poslovodstvo tega posveta ne bi organiziralo, je bila zagrožena denarna kazen. Ampak v praksi se to ni izvajalo. Recimo v primeru Adrie Airways Tehnika to ni pomagalo. Skupina delavcev je tam organizirala pobudo za notranji odkup, ampak na koncu niso bili seznanjeni niti s potekom prevzema, kljub temu da so zbrali kapital; ne le to, dali so celo najvišjo ponudbo za prevzem tega podjetja. Ponudba, ki so jo dali delavci, je bila višja od poljskega prevzemnika, ampak jih uprava niti ni obvestila o ponudbah. Njihovo ponudbo je enostavno izločila, niti jih ni obveščala o privatizaciji. Za nagrado je novi lastnik dva pobudnika delavskega odkupa odpustil, eden od njiju je bil celo član sveta delavcev. To je stanje ekonomske demokracije, ki ga imamo; in to pod vlado, ki si je ekonomsko demokracijo celo zadala za eno od svojih prioritet. Tukaj še enkrat opominjam koalicijske poslance na te ekscese in da tudi sami uporabite svoj glas pri vladi, ker vidimo vsi, da se to dogaja. V izogib takšnim primerom smo v ta zakon predpisali višje kazni za menedžment in podjetja, ki ovirajo pravice do soodločanja. Določili smo, da zamenjave lastnika ne bo mogoče vpisati v sodni register brez dokazila, da je bilo dejansko opravljeno posvetovanje z zaposlenimi. Zadnja sprememba, zaščita delavskih predstavnikov. Ta zakon smo predlagali jasno zato, da povečamo moč delavcev v podjetju nasproti kapitala. Kdor pa dela v interesu zaposlenih, je lahko zelo hitro tarča šikaniranja ali sankcij iz strani poslovodstva podjetja. Izkazalo se je, da v praksi dosedanje varovalke niso zadostovale, zato predlagamo določbo, da člana sveta delavcev ali predstavnika zaposlenih v nadzornem svetu ne bo mogoče odpustiti v času, ko opravlja mandat in eno leto po tem. Združenje delodajalcev Slovenije nam je očitalo, da s tem ščitimo ljudi, ki bi kradli svojemu podjetju ali spolno nadlegovali sodelavce. To seveda ni res, svet delavcev bi v takšnih primerih zagotovo dal soglasje, da se takšnega človeka odpusti; seveda pa ne bi na drugi strani dal soglasja, ko so odpovedni razlogi izmišljeni ali kadar je sankcioniran nekdo zaradi zastopanja interesov delavcev. To je zadnji sklop sprememb, vseh seveda ne bom mogel našteti, ker sem omejen s časom. Poleg tega je pa to več ali manj zadeva za drugo branje, tako da sem zdaj naredil samo nek pregled ključnih sprememb. Za konec bi rad poudaril še to, da so dodatni finančni stroški za podjetja, ki bodo nastali s tem zakonom, minorni. Gre pa za to, da z vsemi temi spremembami poskušamo operacionalizirati stari zakon. V pisanje sprememb so bile vključene vse delavske organizacije v tej državi, ne gre za nekaj, kar bi si Združena levica izmislila; ampak gre za nekaj, o čemer smo se več kot devet mesecev posvetovali z vsemi delavskimi organizacijami in potem tudi sami naredili krog po terenu, da smo izbrali konkreten feedback iz podjetij in pripombe, ki so nam jih dali, tudi upoštevali. Gre za zakon, ki je usklajen, ki stoji, ki je sistemski, ki je hkrati navodilo za izvajanje soupravljanja in hkrati maši večino lukenj, ki so se v praksi pojavile. S tem bi to predstavi zaključil. Zdaj bom pa na kratko še odgovoril na pomisleke, ki so bili izraženi v razpravi. Najprej kolegici Anji Bah Žibert, ki pravi, da takšne ureditve, kot jo mi tukaj predlagamo, ne pozna nobeno razvito gospodarstvo. [[oglašanje iz dvorane]] Prosim? Potem pa evropsko. To ni res, sledimo nemškemu modelu, kot mu sledi izvorni zakon. [[oglašanje iz dvorane]] To je narejeno po nemškem modelu, tako da to ne drži, in je v bistvu parcenolizacija starega zakona iz leta 1993, ki je poskušal v Sloveniji uvesti podoben sistem soupravljanja, kakršnega poznajo v Nemčiji. Potem pravite, da predlagamo zakon mimo vseh ustaljenih praks. Tukaj bom še enkrat odgovoril, res je, da zakon ni bil obravnavan na Ekonomsko-socialnem svetu, ampak ne po naši krivdi. Prvič zato, ker Poslanska skupina Združena levica ni socialni partner in ne more zakona tja nesti. Drugič, to bi morala storiti Vlada, kot je storila recimo v primeru Zakona o minimalni plači, čeprav je bil tisti primer bolj mejen od tega; tam so sindikati, ki so socialni partner, dali pobudo, pa je Vlada nesla to na Ekonomsko-socialni svet. Tukaj smo pa mi kot kvalificiran predlagatelj predlagali zakon v Državnem zboru in za to imamo vso pravico. Če Vlada pravi, da mora biti usklajen na Ekonomsko-socialnem svetu, bi ta pa morala on tja dati. Tukaj bom še poudaril, da so v tem sklicu razne opozicijske stranke predlagale spremembe zakonov, ki so topika za Ekonomsko-socialni svet, in tam niso bili obravnavani; pa ni bilo nobenega problema. Taki zakoni so recimo Zakon o delovnih razmerjih, Zakon o pokojninskem zavarovanju, Zakon o zdravstvenem varstvu, Zakon o prispevkih za socialno varnost, Zakon o udeležbi delavcev pri dobičku. Vse to sodi v delokrog ESS, pa ni bilo tam obravnavano. Vse to je bilo predlagano in smo obravnavali v tem državnem zboru, pa ni bil to nikoli problem. Da pa sedaj nek zakon, ki ga predlaga Združena levica, postane problem v tem smislu, je pač samo politično priročno orodje, da se pač ta zakon ustavi. Gospoda Pogačarja sem tudi, ko je bil pri nas na posvetu v poslanski skupini, vprašal, če obstaja kakšen primer, da je neka opozicijska poslanska skupina, ki je predlagala zakon, šla ta zakon usklajevat na Ekonomsko-socialni svet, ste mi odgovorili, da takega primera ni. In obstaja razlog za to, poslanci smo kvalificirani predlagatelj zakonov, nismo pa socialni partner. Mi se lahko pogovarjamo o zakonih tukaj, ne moremo se pa pogovarjati o zakonih tam. Pač nimamo neomejenih pristojnosti. Ta očitek še enkrat zavračam. Julijana Bizjak Mlakar je rekla, da so skeptični do nekaterih členov našega zakona. Tu bi prosil kolege iz Desusa, da to konkretizirajo. Kolegu Matjažu Hanu, ki pravi, da je socialna demokracija prva, ki podpira ekonomsko demokracijo, bi odgovoril samo to, da imate Socialni demokrati danes izvrstno priložnost, da to tudi pokažete. Hvala.
Hvala tudi vam. Sledi splošna razprava poslank in poslancev o predlogu zakona. Kot prva ima besedo gospa Iva Dimic. Sledi gospod Saša Tabaković in dr. Matej T. Vatovec.
Hvala lepa, spoštovani predsedujoči. Še enkrat naj povem, da Nova Slovenija takšnega zakona ne bo podprla. Sam sem sedela s predlagatelji, s kolegom Mescem, ko smo se pogovarjali o večjem vplivu delavcev pri upravljanju podjetij. Sama sem kar nekaj tega izkusila v gospodarstvu. Nisva našla iste skupne točke. Veste, nekaj je govoriti iz teh naslonjačev o delavskih pravicah, nekaj pa je biti zaposlen delavec. In mislim, kar bi moralo biti stično vsem nam, ki danes sedimo v tem državnem zboru, je to, da rečemo odločno ne izkoriščanju delavcev. Da rečemo odločno ne vsem tistim, ki dejansko ljudi ne prijavljajo, ne plačujejo njihovih prispevkov. To bi moralo biti sporočilo tega tedna in naše razprave ter seje v tem tednu. Delavske pravice si je treba priboriti. Še enkrat odločno rečem: Ne, ni si jih treba priboriti! Delavske pravice se lahko dobro uskladijo z Ekonomsko-socialnim svetom in tudi če gledam na mikro podjetje znotraj podjetja. Sama imam zelo pozitivne izkušnje, ker smo imeli direktorja, ki je prisluhnil zaposlenim delavcem. Lahko rečem, da smo dobivali ozimnico, potem božičnico in vse. Povem vam, če so pravi delavski predstavniki v podjetjih, da se to da. To, kar je danes na naših mizah, razumem kot zakon sindikatov, zato se čudim, da ga sindikati sami niso prinesli na Ekonomsko-socialni svet in o tem razpravljali. Zakaj? Ker je bilo danes rečeno, da imajo sindikati vedno manjše število članstev in dobivajo vedno manj denarja. Seveda, ko enkrat to slišiš, točno veš, za kaj se gre. Gre za to, da bi bilo čim več ljudi včlanjenih v sindikat in da bi vedno več članarine plačevali; ker članarina se plačuje nek odstotek od bruto plače vsakega posameznega zaposlenega. Saj ni članarina 5 evrov. Kolikor posameznik zasluži, toliko več dobi. Če dobi večjo plačo, dobi sindikat več od njega. Tako je. In enostavne se gre v to smer, da bi se zadeva dobila. Moram reči, današnje stališče Združene levice je bilo enkratno. Bilo je rečeno, da je "generacija mojih staršev živela boljše kot živi moja generacija". Verjamem in razumem to v smislu, da jim je od plače več ostalo ali pa da so na nek način lažje živeli. Ja, ampak niso poznali določenih zadev, ni bilo moč kupiti kave, olja, banan, pomaranč [[...]] [[oglašanje iz dvorane]] Ja, tako povem, to sem jaz občutila. Jaz sem to še občutila. Lepo vas prosim, vi živite v bližini Maribora, Koroške, ste šli lahko po kavo v Avstrijo. Vem, kako je bilo. Bilo je nekaj kilogramov sladkorja na mesec na družino, par kilogramov praška na mesec na družino. In vsi, ki govorite, tudi Združena levica, da to ni res. Kolega Kordiš, vem, da ste vi pred dobrim letom in pol obiskal tudi Venezuelo. Naključje, kaj danes berem na spletni strani, bom citirala: "Venezuela v globoki krizi. Ljudje iščejo hrano v smeteh, v bolnišnicah ni zdravil, šolarji ostali brez spričeval, ker ni denarja, da bi jih natisnili." Kaj hočemo to imeti?! Mislim, da je še vedno pot k rešitvi dialog in enaka porazdeljenost dobrin. Vsak si zasluži toliko, da bi mogel dostojno živeti. To je moje sporočilo. In to ne bo moglo uvesti niti neko soodločanje delavcev. Pa še nekaj, v Zakonu o delavskih odkupih je bilo danes govora. Tega se pa moram dotakniti. Kako naj bo delavec, ki 40 let prejema 400 evrov, udeležen pri nekem odkupu podjetja. S čim, če še nima za preživetje?! Je bil primer Peka, pa lahko še kar naštejem. Pa so govorili o delavskih odkupih. Kdo bo odkupil podjetje?! Delavec, ki je 40 let delal in dobival 400 evrov?! To je spet voda na mlin tistim, ki so to podjetje spravili na kant in zdaj bi preko Zakona o delavskih odkupih odkupili še tisto, kar je mogoče ostalo zdravo; ker so že v preteklosti lahko nek denar tudi prihranili. Delavec, ki pa dobi danes 600 evrov, nima praktično kaj prihraniti. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Saša Tabaković; za njim dr. Matej T. Vatovec in dr. Jasna Murgel. Izvolite, gospod Tabaković.
Spoštovani predsedujoči, kolegice, kolegi, hvala za besedo! Pred nami je predlog zakona, ki naj bi odpravil pomanjkljivosti veljavnega zakona, ki se dotika delovanja delavske participacije pri upravljanju gospodarskih družb. Seveda se na neki načelni ravni lahko vedno strinjam, da potrebujemo prevetritev področne zakonodaje tudi v smeri motivacije zaposlenih za čim boljši odnos do lastnega dela in truda za uspeh celotnega podjetja. S tem se je popolnoma moč strinjati. Ampak vseeno na žalost moram reči, da je Združena levica po mojem mnenju malo prehitro skočila, kot se to rado dogaja, kadar vprašanje naleti na širše delovnopravno zakonodajo, in vložila zakon mimo kulture socialnega partnerstva in na ta način popolnoma zaobšla delodajalce, ki so v resnici tisti, ki bodo morali novelo zakona, če bi bila ta sprejeta, uveljavljati. In ko Združena levica govori o manevrih, bi bilo morda vseeno dobro, da bi sama morda kdaj pregledala historiat svojih dejanj, ki se dotikajo vprašanj ESS. Mislim predvsem o zunaj parlamentarnih aktivnostih. Ker predlagatelj želi, da bi bili malo bolj konkretni, bom izrazil svoje pomisleke glede vsaj treh členov novele zakona. 48. člen novele govori o interni odgovornosti, kjer je poudarjeno, da morajo biti v zahtevi za odpoklic navedeni razlogi za vsakega člana posebej; kar pomeni, da z uveljavljeno sodno prakso lahko odpokličejo le posamezne člane. In zdaj se tukaj sprašujem, kaj pa to pomeni, da bi bili vsi člani naenkrat odpoklicani, zakaj ne morejo biti oziroma kaj to pomeni z razumevanjem instituta nezaupnice? Na to predlagatelj ne odgovori. Nadalje predlagatelj pravi, da kaznivo dejanje, ki ni povezano z družbo, ne more biti razlog za odpoklic. Mi tukaj ne govorimo o pogodbi o zaposlitvi, mi govorimo o predstavniški funkciji članov sveta delavcev. In potem se sprašujem, kakšne kriterije pa potem postavljamo za osebe, ki zastopajo zaposlene v najvišjih organih odločanja v gospodarskih družbah, zakaj ni izjem za kazniva dejanja?! Tega predlagatelj ne navede, pa se sprašujem, zakaj ne. Mislim, da bi bilo to veliko bolj potrebno, kot pa da kolega poslanec naslavlja na poslance traktat marksistične ideologije v svojem stališču oziroma smo ga lahko slišali v stališču Združene levice. 54. člen novele govori o kritju stroškov za izvedbo volitev. Tukaj se spet postavlja vprašanje, katerih stroškov. Ali vseh stroškov? Ker namreč po veljavnem zakonu mora delodajalec kriti le nujne in potrebne stroške za tehnično izvedbo volitev. In to je seveda popolnoma drugačna dikcija, kot si jo predstavlja predlagatelj, to je pa zelo pomembno. Osebno mislim, da na takšen način se ne razpira transparentnost porabljenih sredstev, kot bi si morda to – zagotovo dobronamerno – predlagatelj želel. Še posebej je pa zanimiv 67. člen zakona; 67. člen veljavnega zakona se glasi tako: Članu sveta delavcev ni mogoče znižati plače ali proti njemu začeti disciplinskega ali odškodninskega postopka, ali ga kako drugače postavljati v manj ugoden ali podrejen položaj, če ravna v skladu z zakonom, kolektivno pogodbo in pogodbo o zaposlitvi. Novela zakona oziroma predlagani člen pa pravi; ima več odstavkov, še posebej zanimiv je ta: Delavskemu predstavniku ni mogoče v času trajanja in še eno leto po končanem opravljanju njegove funkcije brez predhodnega soglasja sveta delavcev odpovedati pogodbe o zaposlitvi, ne glede na razloge za odpoved. Ne glede na razloge za odpoved. Če na eni strani Združena levica govori o elitah kapitala, se potem sprašujem, kakšne elite se ustvarjajo s takšno dikcijo zakona oziroma s takšno novelacijo zakona. In v resnici ta 67. člen zakona tudi predstavlja neko veliko konceptualno razhajanje med delodajalci in predlagateljem zakona, namreč na eni strani imamo mnenje delodajalcev in s tem se lahko strinjam oziroma ta dvom je, ki člen novele razume kot popolno imuniteto predstavnikov zaposlenih, ki so varovani tudi v primeru hudih zlorab obveznosti iz delovnega razmerja. Na drugi strani pa imamo mnenje predlagatelja, ki pravi, da ta odstavek določa samo to, da mora odpoved odobriti svet delavcev. Da ne govorim o teh medijskih kregarijah, ki se dogajajo okoli spolnega prestopništva. Mislim, da je takšen način komunikacije, ki se zgodi v medijih, samo dokaz oziroma je tipičen za primere, kadar se ni vložil dovolj velik napor, da bi vsebinsko nekako zbližali mnenja. Morda tudi zato, ker v resnici tega interesa sploh ni bilo. In da je temu res tako, priča po mojem mnenju tudi dejstvo, da se socialni partnerji okoli tega vprašanja zagotovo niso uskladili. Ker jaz osebno verjamem v tradicijo socialnega dialoga, ki obstaja z namenom, lahko podprem samo tiste rešitve, ki bodo v tem smislu vsebinsko tudi usklajene. Brez sodelovanja enostavno pač ne gre. Jaz verjamem, da glede na druge rešitve, ki se pojavljajo v predlogu, da so zagotovo zanimive. Je pa vseeno treba poudariti, na splošno, en gros, da predlog novele zakona predstavnikom zaposlenih daje veliko več pristojnosti; hkrati pa predlog novele ne širi samega polja odgovornosti. Osebno mislim, da je to zagotovo tudi problem. Ko bo predlog zakona pripravljen v sodelovanju s socialni partnerji, ga bom podprl ne glede na to, ali ga bo vložila opozicija, ali ga bo vložila koalicija. Do takrat pa žal ne, ker se mi ne zdi prav, da se obide Ekonomsko-socialni svet vsakokrat, ko vsaj malo zadiši po političnih točkah. Toliko za enkrat. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Matej T. Vatovec, pripravita naj se dr. Jasna Murgel in gospod Uroš Prikl. Izvolite, dr. Vatovec.
Hvala, podpredsednik. Soodločanje moramo na nek način jemati kot sestavni del človekovih pravic. Nobena demokracija, ki se konča na pragu podjetja, ne more biti vredna tega naziva. To ni demokracija. In prav tako je soupravljanje na nek način izjemnega pomena za kakovost delovnega življenja. Lahko trdim, da verjetno noben menedžer ne bi dovolil izvajati mobinga v svojem podjetju oziroma v podjetju, ki ga vodi, če bi imel dobro delujoč svet delavcev, v katerem bi lahko svet delavcev zastopal delavce pri izvrševanju svojih individualnih participacijskih pravic. In točno to skušamo mi doseči s tem predlogom, nič drugega. Ne povečujemo stroškov podjetjem, ne povečujemo bonitet delavskim predstavnikom; vzpostavljamo samo pogoje za to, da bi delali v interesu delavcev. Zakaj? Ne samo zaradi vsega tega, kar je že danes bilo povedano z naše strani, ampak ker po svoje – in mogoče bo to malo čudno zvenelo iz mojih ust – prinaša na nek način tudi neke koristi za drugo stran, za tisto delodajalsko stran; govorim o povečanju produktivnosti. Organizacije menedžmenta in kapitala temu predlogu seveda nasprotujejo, ker nočejo odgovarjati zaposlenim, ker jim takšno stanje, kakršno je, ustreza, ko delavci v številnih podjetjih nimajo zastopstva ali pa so sveti delavcev zgolj podaljški menedžmenta. To je trenutna slika, ki marsikaterem podjetju seveda več kot ustreza. Vendar bi morali iz teh argumentov, ki smo jih predstavili, tudi sami delodajalci na nek način na soupravljanje pogledati še z nekega drugega kota, z nekega zornega kota produktivnosti, ki je ključen. Soupravljanje lahko namreč bistveno vpliva in prispeva k povečanju produktivnosti posameznih podjetij in posledično tudi gospodarstva v celoti. Pod določenimi pogoji lahko dvig produktivnosti koristi menedžmentu in delavcem ter, kar je najpomembneje, vsem ostalim prebivalcem. Pogoji so močni sindikati, na tem je treba vztrajati, ki lahko prisilijo kapital v to, da se bodo povečani prihodki pretvorili v višje plače, ne pa v višje dividende. En od mehanizmov je obvezna udeležba delavcev pri dobičku, ki je pri nas še nimamo. Tisto, kar imamo, pa je hotelo finančno ministrstvo nadomestiti s sistemom nagrajevanja poslovodstva. Po drugi strani pa so samo organizirani delavci lahko tisti, ki preprečijo ravno menedžmentu, da bi participacijo izkoristil za povečanje intenzivnosti dela. Tretji pogoj pa so politične oblasti, ki morajo zagotoviti, da se povečani prihodki odrazijo tudi v večje javne prihodke. Samo s tem lahko izboljšamo socialno zaščito, zdravstveno varstvo, šolstvo in tako dalje. To so bistvene dobrine, ki bi bile za delavce bistveno dražje, če bi jih morali plačevati recimo s komercialnimi zavarovanji ali celo iz lastnega žepa. In to govorimo danes v situaciji, ko imamo 400 tisoč prebivalcev v tej državi, ki živijo pod pragom tveganja revščine in socialne izključenosti, tako da bi bile te dobrine hitro nedostopne. Naj se osredotočim na tisto, kar sem napovedal, zakaj ima soupravljanje tudi koristi za poslovodstvo oziroma za podjetja kot takšna. Izboljšanje sistema soupravljanja lahko prispeva k večji produktivnosti; in to dokazujejo številne študije oziroma raziskave. Omenil bom tri mednarodne in eno domačo. Prva je Gallupova raziskava – verjetno ni treba razlagati, za kateri inštitut gre –, ki je raziskovala zavzetost zaposlenih. Ta raziskava je v dvajsetih letih zajela 25 milijonov anketirancev v 189 državah po svetu. Ta raziskava deli delavce v tri skupine. Prva je skupina zavzetih, potem je skupina nezavzetih in tretja je skupina aktivno nezavzetih. Nezavzeti opravljajo delo na nek način po liniji najmanjšega odpora, kot se reče. Aktivno nezavzeti pa svoje nezadovoljstvo širijo tudi med kolektivom. Raziskava je pokazala, da je skoraj dve tretjini delavcev nezavzetih, slaba četrtina pa aktivno nezavzetih. Raziskovalci so iz teh podatkov izračunali tudi izgube posameznih narodnih gospodarstev zaradi te nezavzetosti. Številke so, ko jih pogledamo, ogromne. Združene države izgubljajo med 450 in 550 milijard dolarjev letno. Velika Britanija med 83 in 186 milijard dolarjev letno. Gre za izredno visoke cifre. Po mnenju raziskovalcev so glavni vzrok za nezavzetost neustrezni načini vodenja zaposlenih. Potrdili so, da participativno vodenje povečuje zavzetost zaposlenih. Večjo možnost, kot jo imajo za to, da prispevajo k vodenju podjetja, bolj so zadovoljni; in posledično se tudi poveča produktivnost med kolektivom. Ta raziskava se ne omejuje zgolj na formalno soupravljanje, ampak je jasno, da je prav soupravljanje tisti mehanizem, ki je učinkovit za participativno vodenje, ki to produktivnost zvišuje. Dalje, raziskava EPOC Evropske fundacije za izboljševanje življenjskih in delovnih pogojev, leta 2005 so zajeli 10 evropskih držav. Preučevali so povezavo med neposredno participacijo in ekonomsko uspešnostjo. Neposredna participacija se nanaša predvsem na individualne pravice do participacije, torej na to, da delavci soodločajo o organizaciji delovnega procesa ter na svojem delovnem mestu in v svojem obratu. Raziskava je pokazala, da ima neposredna participacija močan vpliv na ekonomsko uspešnost. Bolj kot so bili delavci obveščeni in bolj kot se je poslovodstvo z njimi tudi posvetovalo, večji so bili ekonomski učinki te participacije. In stopnja participacije ni na uspešnost vplivala samo neposredno, ampak tudi posredno. Skoraj tretjina anketirancev je namreč navedla, da je bilo zaradi uvedbe participacije manj zbolevanja med delavci in da se je zmanjšalo število zaostankov. Skratka, večja vpletenost delavcev pri upravljanju podjetja pomeni tudi na nek način večje zadovoljstvo. To je sporočilo teh študij. Tretja mednarodna študija, Vitlsova študija o soodločanju in ekonomski učinkovitosti v Evropi iz leta 2005, prav tako je pomembna, ker preučuje povezavo med uspešnostjo gospodarstev kot takih in delovanje delavskih organov. Tu niso bile enote raziskovanja podjetja, ampak države kot take. Ta študija je pokazala, da so države z visoko razvito delavsko participacijo na ravni organov družb praktično po vseh ekonomskih kazalcih bolj uspešne od ostalih. Imele so bistveno boljše rezultate na področju zaposlenosti, presežek v zunanji trgovini, v plačilni bilanci. Imele so višjo produktivnost na enoto dela, manjšo stopnjo neenakosti in celo na lestvici poslovne konkurenčnosti so se uvrščale bolje. Edini kazalnik, po katerem so bile države z manj participacije v prednosti, je bila hitrejša rast BDP. Vendar tu je treba upoštevati, da so imele države z manj participacije tudi nižje izhodišče. To je izsledek, da obstaja močna povezava med razvitostjo gospodarstva in razvitostjo soupravljanja. Po eni strani je to posledica tega, da je soupravljanje razvito zlasti v razvitih državah, od Nemčije do Skandinavije, kar pomeni, da je neke vrste civilizacijski dosežek. Soupravljanje je nekaj, kot je bilo tudi že rečeno, nek mehanizem, ki ga je bilo treba priboriti. Vemo, da je to nekaj, kar teče na dolgi rok. Po drugi strani pa zagotovo tudi participacija povratno vpliva na delovanje podjetij. Podobno korelacijo je pokazala raziskava Evropski participacijski indeks. V državah z močnejšo participacijo je manj revščine ali izključenosti, višja stopnja izobrazbe, gospodarstvo je energetsko bolj učinkovito, manj je onesnaževanja okolja in tako dalje. Za konec pa bi opozoril še na ugotovitve raziskave Rajka Bakovnika in sodelavcev, ki je bila objavljena leta 2000 na vzorcu 53 slovenskih podjetij. To je edina tovrstna raziskava pri nas, zato jo tudi omenjam. Izpostavil pa bi dve ugotovitvi, ki izhajata iz te raziskave. Prva je ta, da je bila kakovost delovnega življenja močno povezana s participacijo; ter večja obveščenost in možnost soodločanja sta pozitivno vplivali na zadovoljstvo pri delu. Še zlasti pa je pomembna zadnja ugotovitev: bolj kot so bili zaposleni zadovoljni s stopnjo participacije v svojem podjetju, bolj je bilo podjetje poslovno uspešno. Kaj je torej na nek način politično sporočilo teh znanstvenih raziskav? Po eni strani je to, da soodločanje bistveno prispeva k poslovni uspešnosti; in to ne samo v posameznem podjetju, ampak na ravni družbe na splošno. Ljudje delajo bolj zavzeto, ko vedo, zakaj delajo; in tudi ko lahko odločajo o tem, kako bodo sami delali; skratka, kadar vedo, da dejansko delajo tudi zase, za svoje družine in svoj kolektiv. Iz tega lahko na koncu sklepamo, zakaj pri menedžmentu in lastnikih kapitala ni interesa za razvoj soupravljanja. Ne gre samo za vprašanje prestiža ali privilegijev, gre za to, da participacija poveča prihodke podjetja, vendar pod enim pogojem. In ta pogoje je ta, da imajo od tega povečanja prihodkov koristi tudi zaposleni. In ta korist je lahko v obliki višjih plač, udeležbe pri dobičku ali skupnega standarda. Neko klasično kapitalistično podjetje seveda nima namena, da bi povečeval celoten dohodek, ampak zgolj presežek nad stroški, torej profit. In zaradi tega je verjetno tako močen odpor na strani predstavnikov podjetij oziroma delodajalcev. Skratka, z vidika klasičnega kapitalističnega podjetja so plače delavcev in izdatki strošek. Bolj kot ta strošek zmanjšajo, večji je profit, ki pripade lastnikom in deloma tudi menedžmentu. Podjetja vedno bolj zasledujejo kratkoročne učinke, zanje je razvijanje soupravljanja neracionalno; z vidika gospodarstva in družbe kot celote pa je neracionalno takšno podjetništvo, ker na dolgi rok prinaša zapravljanje kadrovskih in razvojnih potencialov družbe, kar dokazujejo tudi študije, ki sem jih omenjal. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Jasna Murgel.
Hvala lepa. Spoštovani! Seveda je delavsko upravljanje pomembno, zato tudi imamo že dvajset let zakon o delavskem upravljanju; ampak dobrodošli v kapitalizmu. To ni zdaj moj izbor, za katerega bi jaz zelo želela, da ga imamo; ampak tak sistem imamo. Recimo, tudi noben sistem ni večen in bo čez 100 ali 200 let kakšen drug sistem prevladal, kjer bodo vrednote in bogastvo bolj enakomerno razporejeno, ali karkoli si morda kdo želi. Mi v Sloveniji nimamo liberalnega kapitalizma, nočemo ga imeti, smo socialna država, imamo Zakon o sodelovanju delavcev pri upravljanju; ampak vaš predlog, dragi kolegi iz Združene levice, predpostavlja, kot da delodajalcev ni. Delodajalci pa zagotavljajo delo, brez delodajalcev dela ni, glede tega se bomo strinjali. Torej brez dialoga s ključnimi deležniki – delodajalci pač ne gre. Dostikrat uporabite argument – zdaj ga sicer niste izrecno –, kadar predlagate zakone po vašem sistemu: saj se delodajalci ne bodo strinjali, saj to ni v njihovem interesu. Morda se ne bodo strinjali, mogoče bodo imeli drugačne predloge, ampak nismo jim dali možnosti. V postopku, kot je predlagan, kot ste si ga zastavili, delodajalci niso imeli možnosti. Pet združenj delodajalcev se je obrnilo na Državni zbor, da nasprotujejo temu zakonu iz tega razloga, ker pač niso imeli možnosti, da sodelujejo v procesu sprejemanja tega zakona: Gospodarska zbornica Slovenije, Obrtno-podjetniška zbornica, Združenje delodajalcev Slovenije, Združenje delodajalcev obrti in podjetnikov Slovenije, Trgovinska zbornica Slovenije. Ne gre na ta način, dragi kolegi, ne gre, da vi postavite ultimat: tukaj imate zdaj en zakon, sprejmite ga; mi se zavzemamo za pravice delavcev, vi pa, če zdaj tega ne naredite, ste proti. Nismo proti vsebini, ampak vsi moramo imeti možnost, da se izjasnimo o tej vsebini. In najpomembneje, da imajo možnost tisti, ki so ključni deležniki v tem delovnem procesu, delodajalci, da se izjasnijo o tem, kar ste predlagali. Zelo mi je bil všeč komentar in pomislek kolegice Dimic – zakaj pa niste dali sindikatom, da gredo na Ekonomsko-socialni svet s tem zakonom, oni pa so tam partnerji. Ne gre, dejansko ne gre tako; primerjajte situacijo med tem zakonom in zakonom, ki je zadeval zvišanje minimalnih plač. Ne, takrat je 5 tisoč volivcev dalo predlog za spremembo tega zakona, šlo je za en člen ali dva, se ne spomnim več dobro, me boste popravili, če ni res. Pri tem zakonu o sodelovanju delavcev pri upravljanju gre pa za veliko spremembo, ki jo predlagate. Tukaj ne moremo izključiti delodajalcev, ne moremo. Jaz res mislim, da ne gre na ta način, da se postavi ultimat Vzemi ali pusti; in to je to. Seveda je ta ultimat za nas nesprejemljiv, za mene osebno je nesprejemljiv in ne moremo narediti spet takega vzorca, da bomo še enkrat samo za to, ker nam je takšen ultimat ponujen, takšno rešitev tudi sprejeli. Bomo razpravljali o spremembi zakona o delavskem upravljanju enkrat v prihodnosti, spremembe so zagotovo potrebne; ampak tako se to ne dela, ne na takšen način. Hvala lepa.
Hvala lepa. Izvolite, predlagatelj gospod Luka Mesec.
Hvala za besedo še enkrat. Zdaj bi rad odgovoril na tole. Če kaj, pa ta predlog, ki smo ga dali, ni bil ultimativen. Obstaja razlog, zakaj smo ga devet mesecev usklajevali. Mi smo ga imeli pripravljenega marca 2015, potem smo ga usklajevali, usklajevali, usklajevali in usklajevali. Poslanskim skupinam je bil posredovan februarja, sprejela sta nas samo Desus in NSi, ostali pač ne. Tudi vas, Stranko modernega centra, smo večkrat pocukali za rokav, kdaj se lahko dobimo; ampak se niste bili pripravljeni pogovarjati. Nesli smo ga na Vlado, najprej na skupino za ekonomsko demokracijo, ki jo vodi Tadej Slapnik, ta je zakon pozdravila, je rekla, da je dobra osnova. Potem smo ga nesli po vseh ministrstvih, katerih pristojnosti se dotika ta zakon. Sprejelo nas je Ministrstvo za finance, tam smo se pogovarjali z gospodom Dragonjo; sprejelo nas je Ministrstvo za gospodarstvo, minister osebno; sprejelo nas je Ministrstvo za pravosodje, gospod Klemenčič; v imenu Ministrstva za delo smo se pogovarjali z gospodom Pogačarjem. In tudi ni res, da ni bilo tega zakona na ESS oziroma da ga socialni partnerji niso imeli. Vlada ga je dobila marca, delodajalci so ga dobili konec marca, sindikati so ga imeli že ves čas oziroma na ESS je bila že lani prvotna različica in letos so ga sindikati nesli tja, ampak do obravnave ni prišlo, ker je prvič vlada rekla, da ne more priti; drugič so delodajalci rekli, da ne morejo priti. Torej ni naša krivda, da ni bilo socialnega dialoga, niti ni krivda sindikatov; ampak je krivda tistih, ki so ta dialog sabotirali. Tukaj še enkrat protestiram proti tem očitkom – niste ga uskladili. Mi smo ga usklajevali devet mesecev, ampak če nam zapirate vrata, ga ne moremo usklajevati, to je ključen problem. Če rečemo Stranki modernega centra enkrat, pa rečete – ne, ne moremo; pa rečemo drugič, pa rečete, ne moremo; potem ne moremo priti po petih mesecih prosjačenja za ta sestanek na sejo in nam rečete vi – ultimativno postopate. Ne, nismo mi tisti, ki ultimativno postopamo, ultimativno postopate tisti, ki zapirate vrata, da bi se pogovarjali. Tukaj ne gre, kot še enkrat poudarjam, za nobeno nabiranje političnih točk, ta zakon je itak medijsko povsem nezanimiv, šli smo na minimum tega, da se operacionalizira star zakon in da se popravijo tiste napake, ki so se pokazale kot najbolj pertinentne, da se ekonomska demokracija ni uspela normalno razviti v Sloveniji. Leta 1993 se je hotelo prevesti nemški model, pa ni uspel, mi smo skušali to popraviti, to je vse. Niste se pogovarjali in na koncu nam ni ostalo drugega, kot da poskusimo iti na sejo. Saj 21 podpisov smo dobili, ni to samo predlog Združene levice. Druga stvar, bi odgovoril kolegu Tabakoviću na njegove pomisleke; glede 48. člena [[…]], zdaj ga ni. Se bom mogoče kasneje oglasil, ko bo nazaj v dvorani. Bom potem odgovarjal, ko bodo tisti, ki so naslovili kritiko, spet v dvorani.
Hvala lepa. Besedo ima državni sekretar gospod Peter Pogačar, izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Se mi zdi, da je vendarle treba nekaj misli vmes med to razpravo poudariti. Spoštovani poslanec Luka Mesec je v imenu predlagatelja rekel, da je vlada sabotirala sejo Ekonomsko-socialnega sveta. To nikakor ne drži. Namenoma sem šel po koledarju nazaj pogledat, prvič je bil s strani sindikalnih central, s strani gospoda Semoliča konec maja na seji ESS izpostavljen predlog, da se na sejo ESS uvrsti in obravnava Predlog zakona o sodelovanju delavcev pri upravljanju, ki so ga predhodno – priznali so vam avtorstvo zakona, to moramo povedati – sindikalne centrale uskladile s Poslansko skupino Združena levica. To je bilo konec maja. Niti eden od socialnih partnerjev, ne delodajalci ne vlada, ni nasprotoval obravnavi tega zakona na Ekonomsko-socialnem svetu; nasprotno, pozdravili smo to. Takoj smo prednostno, kljub temu da trenutno kar nekaj zakonov čaka na obravnavo na Ekonomsko-socialnem svetu, prednostno smo rekli, ker je zakon že uvrščen v parlamentarno proceduro, da bomo obravnavali. Vnaprej sem se opravičil, da me točno 10. junija ni v Sloveniji, ker sem bil na mednarodni konferenci dela v imenu Vlade Republike Slovenije. In je bila prestavljena na današnji dan, kjer pa je bila predstavljena. Tak oda nikakor ne drži, da je kdorkoli sabotiral. Gospod poslanec Mesec je danes večkrat poudaril, in to šteje kot dosežek, da se je v celoti uskladil z vsemi sedmimi sindikalnimi centralami. Čestitam, to je dosežek. Ampak je še en socialni partner; in to so delodajalci. Zakaj se v tem predhodnem postopku niste poskusili, kot ste se s sindikalnimi centralami, uskladiti tudi z delodajalskimi organizacijami? Vam povem, zakaj. Ker je težko. Socialni dialog je težak, ampak je pa mogoč in je konstruktiven. Ne gre samo za interesna vprašanja, gre tudi za vsebinska, strokovna vprašanja, ki na koncu socialnega dialoga vedno izpadejo boljša. Nobenega dvoma ni, jaz poznam podatke, ki jih je spoštovani poslanec dr. Vatovec omenjal, raziskave Eurofounda, OECD. Vse kažejo na to, da države, kjer imajo stabilne zaposlitve, kjer imajo participacijo delavcev pri upravljanju, beležijo višjo stopnjo zaposlenosti, beležijo višjo produktivnost; o tem ni nobenega dvoma. In mislim, da danes v tem državnem zboru med razpravljavci ni bilo nikogar, ki ne bi rekel, da je sodelovanje delavcev pri upravljanju koristno, da je pomembno in da je koristno tudi za celotno družbo nasploh. Sami ste omenili, da je koristno tudi za delodajalce. Absolutno in če je temu res tako, ne bo nobenih težav jih prepričati. Ampak kakšno sodelovanje delavcev pri upravljanju? Pa da mi ne boste spet očitali, da se samo s postopki ukvarjam, bi tudi o vsebini nekaj povedal. Jaz oba avtorja tega zakona, dr. Gostišo in gospoda Bakovnika, poznam vrsto let, verjetno dlje kot vi. In oba tudi strokovno izjemno cenim in njuna prizadevanja za delavsko soupravljanje, izjemno. Vendar ne pozabimo, s tem zakonom se obveznosti nalagajo tudi delodajalcem, predvsem delodajalcem. Res je, da bodo nekega dne vsi skupaj od tega imeli korist; ampak mar ne bi bilo pošteno, da se jim da možnost, da se izjasnijo. Vlada je takoj, ko je bil s strani vaše poslanske skupine vložen ta predlog zakona, prejela pismo vseh delodajalskih organizacij, da nasprotujejo sprejetju tega zakona, dokler ne bo ustrezno obravnavan med socialnimi partnerji in bodo imeli možnost konstruktivno sodelovati. Morda tudi malo na vsebino, če mi je dovoljeno. Pravite, da je Zakon o sodelovanju delavcev pri upravljanju delavska ustava. Ne, delavska ustava je Zakon o delovnih razmerjih. Zakon o delovnih razmerjih v 112. in 113. členu določa varstvo sindikalnih zaupnikov in varstvo predstavnikov delavcev, to pomeni svetov delavcev. Ta zakon je bil mukoma – 230 ur pogajanj, sam sem pri njih sodeloval – usklajen med socialnimi partnerji do zadnjega člena. Vi sedaj rokohitrsko s tem zakonom posegate v ta zakon, ampak samo za predstavnike delavcev; za sindikalne zaupnike ne. Oni naj se po svoje menijo v Zakonu o delovnih razmerjih. To so te rešitve, ki se potem v socialnem dialogu izboljšajo. Nihče ne nasprotuje, tudi mnenje Vlade ne gre v smeri, da delavsko soupravljanje, da participacija delavcev pri upravljanju ni pomembna. Nikakor, vsi se strinjamo, da je tudi vsebina zakona, da gre za celostno prenovo veljavnega zakona, ki je v nekaterih segmentih že nekoliko zastarel; ampak veljavni zakon je v celoti usklajen z vsemi mednarodnimi dokumenti, ki zavezujejo Republiko Slovenijo, zato potrebe po hitrosti in naglici tukaj ni. Imamo čas, da se uskladimo, da se obravnava tudi med socialnimi partnerji. Morda še tole. Predlog zakona ne pravi nič o sodelovanju delavcev pri upravljanju v javnem sektorju. Ali javni uslužbenci niso delavci, ki bi si zaslužili, da imajo – imamo javne zavode, domove za upokojence – kakšno besedo pri vodenju tega. To je pomanjkljivost zakona za moj okus. Napoteni delavci pri delodajalcu, se pravi, da so napoteni, da niso tam zaposleni, so tam samo začasno preko agencije za posredovanje dela, imajo pravico voliti predstavnike v organe soupravljanja. Ne vem, oni niso pripadni podjetju, ne vem, ne spuščam se tukaj v vprašanje, ali je prav, da so napoteni, ali bi bilo prav, da so zaposleni pri samem uporabniku. Ampak tukaj se daje neka volilna pravica v organe upravljanja. Tudi takšne stvari je treba strokovno premisliti. Jaz pri predlogu tega zakona, pri sami vsebini ne pogrešam samo dialoga med različnimi interesnimi skupinami, kjer bi načenjali samo interesna vprašanja. Gre tudi za vsebinska vprašanja, ki jih je ob vsem spoštovanju pripravljavcev tega zakona treba v javni razpravi tudi v neki strokovni javnosti prediskutirati. Gre za pomembne premike, ki ne gredo, nikakor ne, v napačno smer, nikakor; vendar se je treba do njih opredeliti. Prepričan sem, da se v dialogu socialnih partnerjev – no, nisem čisto prepričan, da se da najti soglasje, vprašanje –; vsekakor pa je temu poskusu najti soglasje treba dati možnost, usklajevati se je pa treba. Vprašanje, če bo možno najti soglasje v vseh točkah. Vendar usklajevanje pa je potrebno. Ne pozabimo, socialni dialog je vrednota, je krhka vrednota v neki družbi, ki jo lahko zelo hitro porušimo. Vprašajmo se, če je to res treba. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Uroš Prikl.
Hvala lepa. Še enkrat lepo pozdravljeni vsi skupaj, ki vas ni ravno dosti! Če sem pravilno preštel, bi sedaj, ko je evropsko prvenstvo v nogometu, bi komaj sestavili nogometno ekipo, če bi se vsi poslanci, ki tu sedimo, odločili igrati. Pa malo šalo na stran. Mislim, da je ta zakon kar na nek način popestritev in tudi retorika predvsem kolega Kordiša, ki obrazlaga vsebinske elemente in razloge za sprejetje takega zakona. Zakaj malo popestritve? Popestritve po Zakonu o dohodnini in Zakonu o katastrskem dohodku, kjer so bile gole številke in ena sama kritika. Tukaj pa se vsi strinjamo, da je treba nekaj narediti na pravicah zaposlenih, pravicah delavcev. Jaz bi pričakoval, da bi tak zakon, ki govori v prid delavcem, v prid boljšemu, učinkovitejšemu delavskemu upravljanju, pripravilo ministrstvo. Pač ni bilo temu tako, za to se je odločila Združena levica. Mi smo vas poslušali, ko ste nam prišli predstavljat vsebino tega zakona, izhodišča, smo vam tudi takrat povedali, da sam zakon vidimo kot potreben, saj je star več kot dvajset let. Da ni protiustaven, to je spodbudno; da pa je že malo preživet, pa je tudi dejstvo in ga je na vsak način treba modificirati. Mi smo takrat povedali in to še danes lahko potrdim, da v tem zakonu vidim cel kup pozitivnih usmeritev, pozitivno valenco zakona kot celote; je pa res, da tukaj ugotavljam, da je morda treba iti pri tako pomembnih zadevah mogoče le malček bolj evolutivno k temu. Ogromno je enih pravic, ogromno je enih dodatnih pravic, nekatere mogoče nesorazmerne v smislu pravica – odgovornost; in morda korak po korak. Verjamem ali pa si bolj želim, dasiravno moje razmišljanje lahko gre tudi v to smer, vsi tisti poslanci, ki danes tega več ne poslušajo, so očitno prepričani in bodo potrdili ta zakon v tej fazi in bo šel v naslednjo; mi, ki smo pa malo skeptični pa še poslušamo predlagateljeva razmišljanja in argumente, zakaj tak zakon. In jaz se nagibam vedno bolj k temu, da ga sprejmemo v naslednjo fazo, tam pa res z nekaterimi zadevami gremo postopoma, ne v tako velikem obsegu pravic. Tudi gospod Pogačar, državni sekretar na Ministrstvu za delo, je povedal, da nekatere, hvala bogu, nekatere pravice so v delavski ustavi oziroma v ZDR, bibliji, kakor hoče kdo poimenovati ta zakon, najpomembnejši z vidika pravic delavcev. Pa vendar nič ne škodi, če je katera zadeva še dodatno opredeljena v smislu večjega angažiranja delavcev v podjetjih. Ne samo v gospodarstvu, tudi v javnem sektorju, v javnem sektorju v najširšem pomenu besede. In tam bo zagotovo priložnost – če bo, verjamem, da bo –, da bo prišel zakon v to fazo, da nekatere zadeve uredimo tako, kot mislimo, da je prav, kot mislimo, da je realno, da se jih da v prostoru in času urediti. Verjamem, da bo za to priložnost. Sem za dialog, da se razumemo. Tudi mene je malo zmotil ta argument, da zadeva ni bila predstavljena na ESS. Fino bi bilo, da bi bila tam predstavljena. Ne si delati utvar, da bi delodajalci pa sindikati tam soglašali. Jaz sem bil kar nekajkrat na ESS, kolega Pogačar pa je še kakšen petek več tam prisoten, pa ni ravno največja uživancija tam poslušati peripetije z ene in druge strani ter biti nekje na sredi kot predstavnik Vlade. Mnogokrat se ESS samo seznani, vzame na znanje določene zadeve. Sem zelo vesel, da smo Zakon o minimalni plači sprejeli, mali kamenček v mozaiku večjih pravic in boljšega gmotnega položaja za zaposlene je to. Sem vesel, da smo ga sprejeli, pa tudi ni bil tam usklajen, je tudi prišel skozi ne bom rekel kakšna vrata v parlament, pa smo ga sprejeli. Verjamem, da se lahko v tej fazi sprejemanja tega zakona tudi še kaj reče na Ekonomsko-socialnem svetu, vsaj da se seznani, ker verjetno je iluzija, da bi tam dosegli soglasje v takšni ali drugačni obliki. Zakaj je ta zakon potreben? Kot sem že povedal, ne bom rekel, da so pravice delavcev mizerne, potem bi v nič dajal vse napore, ki jih ta država daje ali namenja zaposlenim; ampak vendarle pravic zaposlenih in njihove emancipatorne vloge v smislu upravljanja, tudi soupravljanja, če hočete, nikoli ni preveč. Tako kot ni nikoli preveč skrbi za upokojence, za otroke in za tiste ciljne skupine, ki so najbolj ranljive. Je pa res, da včasih se je pač treba zavedati, da je v danem prostoru in času ter tudi v politični konstelaciji moči v Državnem zboru nekatere zadeve treba vseeno malo ošiliti, morda postopoma nekatere pravice v smislu varovanja pravic zaposlenih uvajati v ta zakon. Verjamem, da potem lahko dočaka na koncu tudi luč sveta. Zakaj še vidim, da je ta zakon potreben in pomemben? Ker omenja neko višjo razvojno stopnjo ekonomske demokracije. To je bilo že v predhodnih razpravah povedano. Vpliva tudi na višji nivo družbene odgovornosti, tudi učinkovitejšega in odgovornejšega korporativnega upravljanja, karkoli že to pač pomeni; da ne sme nekdo "opelešiti" firmo pa ostati nekaznovan. Prepričan sem, da bo prispeval k dvigu konkurenčnosti našega slovenskega gospodarstva. In če ga bodo "posvojili" delodajalci na eni strani in delojemalci na drugi strani ter se zavedali, da je to v interesu vseh, ne vidim razloga za neuspeh. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Miha Kordiš. Izvolite.
Najlepša hvala za besedo, predsedujoči. V današnji razpravi smo lahko z več strani direktno ali pa indirektno slišali naslednje misli, da delodajalci ustvarjajo delo oziroma delovna mesta in da ni delavcev brez delodajalcev. Kolegice, kolegi poslanci, sporočam vam, da so delavci brez delodajalcev na poti v socializem, delodajalci brez delavcev pa na poti v bankrot. To je edina resnica v teh vaših besedah. Pogovarjamo se o socialnem dialogu. Kaj nam je ta socialni dialog v zadnjih petindvajsetih letih prinesel? Naša generacija je prva generacija po 2. svetovni vojni, ki se ji obeta, da bo živela slabše od svojih staršev. Dobili smo brezposelnost, dobili smo prekarne zaposlitve, dobili smo revščino, ki je prej načeloma nismo poznali. Skozi socialni dialog se nam podaljšuje delovna doba, penzije padajo – to so veliki dosežki našega socialnega dialoga. Na drugi strani poglejmo razredni boj. Kaj nam je prinesel razredni boj? Prinesel nam je dvig minimalca že pod Pahorjevo vlado, prinesel nam je redefinicijo minimalne plače v tem mandatu, če množičnih mobilizacij od tistega generalnega štrajka v začetku 90. do mobilizacije zoper enotno davčno stopnjo niti ne omenjam. In še enkrat poudarjam, Združena levica ni stranka socialnega dialoga, ampak Združena levica je protikapitalistična stranka. Del naše agende je tudi ukinitev despotizma na delovnemu mestu, delavsko upravljanje se v to agendo [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Prehajamo v sklepni del splošne razprave, kjer ima besedo najprej Vlada, potem pa predlagatelj. Besedo ima predstavnik Vlade, državni sekretar gospod Peter Pogačar.
Spoštovani poslanke in poslanci, spoštovani predlagatelj, hvala za to razpravo! Morda je res nekoliko preuranjena, morda je ta predlog zakona res prehitro ugledal parlamentarno proceduro. Vsekakor naj še enkrat ponovim to, kar sem danes v imenu Vlade že večkrat povedal – nobenega dvoma ni, da je sodelovanje delavcev pri upravljanju pomemben element demokracije, ekonomske demokracije, če želite. Prav zato, ker posega v razmerje med delavcem in delodajalcem, med skupino delavcev in enim delodajalcem znotraj podjetja, je toliko bolj pomembno, da imata obe interesni skupini na državnem nivoju – kajti zakon se sprejema za celotno državo – pravico, da se do zakona opredelita in se o zakonu usklajujeta. Nikakor to ne pomeni, če pa ne bo stoodstotnega soglasja, bo pa Vlada temu nasprotovala. Samo priložnost moramo dati. Poslanska skupina Združene levice je rekla, da socialni dialog ni koristen; menim, da je. Je eden izmed temeljnih vrednot Mednarodne organizacije dela, eden izmed temeljnih vrednot tudi Evropske unije, to sem danes v uvodu že povedal. Ravno na agendi Evropske unije v prihodnje je nov razvojni zagon socialnega dialoga. Ne gre tukaj samo za interesna vprašanja, gre tudi za strokovna in vsebinska vprašanja, o katerih se je treba pogovoriti. Nekaj sem jih naštel danes v razpravi in imam sam kot predstavnik Ministrstva za delo kar nekaj težav s posameznimi rešitvami. Zato je moj predlog, da se zakona v tej fazi obravnavi ne podpre. Zakon se v skladu s pravili Ekonomsko-socialnega sveta obravnava v okviru Ekonomsko-socialnega sveta; tam, kjer je temu mesto. Na podlagi tam doseženih morebitnih drugačnih rešitev pa se zakon lahko vedno ponovno vloži v zakonodajni postopek. Še enkrat poudarjam, posamezne rešitve so ustrezne, vendar ni nobene potrebe po naglici. Veljavni zakon je kljub nekaterim svojim pomanjkljivostim v celoti usklajen z mednarodnimi dokumenti, s standardi Evropske unije in tudi z odločitvami Ustavnega sodišča. Poseganje s tem zakonom v zakone, ki pa so bili predhodno v celoti usklajeni med socialnimi partnerji, brez da se sploh poskuša usklajevati, pa prav gotovo ni prava pot. Še enkrat, v imenu Vlade Republike Slovenije predlagam, da poslanci zakona v tej fazi ne podprete. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima predlagatelj gospod Mesec.
Hvala za besedo, še zadnjič. Jaz bom samo še enkrat poudaril, da ni naša krivda, da ta zakon ni bil obravnavan na Ekonomsko-socialnem svetu. Enkrat tam ni bilo vlade, drugič tam ni bilo delodajalcev. Če sprašujete, zakaj se sami nismo uskladili z delodajalci; ne zato, ker bi bilo to težko, mi smo jim ta zakon poslali, ampak nazaj nismo dobili komentarja, predloga, prošnje za sestanek ali česa podobnega. Nazaj smo pač dobili nek pamflet, kjer so operirali več ali manj z izmišljenimi problemi tega zakona, ki so jih potem tudi v medijih objavili; in mi smo na to odgovorili. Ampak ni bilo nobenega interesa, da bi se poskušali sploh pogovarjati o tem zakonu. Na žalost, očitno delodajalci ne odstopajo samo formalno od socialnega dialoga, ampak tudi v neposrednemu smislu. Ker so videli, da gre za zakon, ki je bil prvenstveno pripravljen z delavske strani – Združena levica ga je pripravila v sodelovanju s sveti delavcev in sindikati –, so enostavno izkoristili vse proceduralne možnosti. Enako, kot je to naredila Vlada, da do uskladitve ni prišlo. Tukaj še enkrat poudarjam, mi smo bili na petih ministrstvih, mi smo štiri mesece prosili za sestanke s poslanskimi skupinami v Državnem zboru. Če česa ne moremo temu zakonu očitati, je to, da ga nismo poskušali usklajevati. Nastopili smo maksimalno konstruktivno in poskušali smo ga usklajevati z vsemi. Ampak ker smo imeli zaprta vrata, pač nismo [[…]]Vdirali pa nismo, to je pa res. Če odgovorim na kratko kolegu Tabakoviću glede teh členov zakona. To bi bilo sicer za drugo obravnavo, ampak vseeno, da samo na kratko odgovorim glede teh dilem, ki so bile izražene. Glede 48. člena, ko sprašujete, zakaj ni kolektivne nezaupnice in zakaj je treba odpoklicati vsakega člana posebej. To ni novost, ker tudi v zdajšnji ureditvi ni kolektivnega odpoklica, ampak so individualna. Lahko se pokliče tudi celoto, ampak glasuje se o vsakem članu posebej. Tega ne spreminjamo in to ostaja. Glede 54. člena, če mora delodajalec poravnati vse stroške volitev, kaj so ti stroški. Tukaj smo zapisali, da je treba zagotoviti administrativno in tehnično podporo za izvedbo volitev in kriti stroške. Če je problem, da je to premalo natančno definirano, se lahko v drugem branju amandmira in da upravičene stroške ali kakšno podobno frazo; s tem nimamo problemov. Na kakšen način se lahko odpusti člane svetov delavcev? Že zdaj je veljalo, da mora svet delavcev dati soglasje, če se odpušča delavskega predstavnika, ampak v zdajšnji ureditvi je to veljalo samo za izredne odpovedi. Mi zaradi številnih primerov šikaniranja delavskih predstavnikov to širimo na vse odpovedi in širimo tudi, da ko delavskemu predstavniku poteče mandat, ga še eno leto ni možno odpustiti, brez da bi svet delavcev pristal na to. Zakaj nismo omejili nabora možnosti oziroma razlogov za odpustitev? Razlog je preprost, ker ni težko fabricirati razloga za odpust nekega delavca. Delodajalec si pač nekaj izmisli. In mi smo dopustili tukaj diskrecijo sveta delavcev, da se maksimalno prepreči zlorabe šikaniranje. Glede ustvarjanja delavske aristokracije bi pa rekel, da gre naš zakon ravno v obratno smer, ker mi lajšamo možnosti za odpoklic delavskega predstavnika s strani sveta delavcev in ravno onemogočamo te primere, ki smo jih zdaj videli, da je nekdo v imenu sveta delavcev, kogar zaposleni niti niso poznali, v nekem nadzornem svetu sedel dvajset let in več. Takšni primeri so bili, mi pa ravno to popravljamo na način, da se takšne ljudi odpokliče oziroma da se odpokliče ljudi, ki ne delajo v interesu kolektiva. To je to. Bi mogoče za konec samo še to rekel, ker Vlada ne podpira tega zakona, pričakujem, da bo padel, kar me žalosti, ker smo ta zakon, še enkrat poudarjam, pripravljali oziroma usklajevali več kot devet mesecev. Trkali smo povsod, na vrata poslanskih skupin, na vrata ministrstev, konec koncev so sindikati tudi na Ekonomsko-socialnem svetu poskušali; ampak do usklajevanja ni prišlo. Kljub temu smo zbrali 21 podpisov podpore poslank in poslancev za prvo obravnavo, kar sicer najbrž ne bo zadosti, da bi šli v drugo; vas pa pozivam, da to podprete. Ekonomska demokracija je načelo, za katerega se ne zavzemamo samo v Združeni levici, ampak ste ga tudi koalicijski poslanke in poslanci zapisali v vašo koalicijsko pogodbo. In bilo bi lepo, da vsaj na enem primeru pokažete, da vam gre za to. Kar smo do zdaj videli s strani vlade in koalicije, je na žalost ravno obratno, v tem mandatu so se zaostrili pogoji za delavske predstavnike v nadzornih odborih zavarovalnic, ohranja se prepoved delavskega soupravljanja v bankah, zavrnili ste novelo SDH, po kateri bi imeli delavci svoje predstavnike v nadzornem svetu SDH. Dogajali so se škandali, kakršen je bil z Adria Airways Tehniko, ki sem jo omenil prej, da so delavci poskušali organizirati delavski odkup, pa jim ga je uprava preprečila; in to v firmi, ki je bila v lasti SDH. Ne SDH ne vlada nista posredovala. To so vse primeri, kjer kaže, da na žalost za to vlado in za to koalicijo ekonomska demokracija ostaja samo na jeziku. Imate pa v torek na glasovanju še vseeno možnost, da si premislite in da pridemo do druge obravnave Zakona o sodelovanju delavcev pri upravljanju, kjer pa se lahko čisto konkretno pogovorimo o členih tega zakona in o konkretnih rešitvah, ki so po naši oceni sprejemljive, ker smo šli na nek minimum, da se omogoči razvoj ekonomske demokracije, kakršnega je v bistvu ta [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. S tem smo zaključili ta del razprave. Nekaj časa nam je še ostalo. Želi še kdo razpravljati? Gospod Miha Kordiš, izvolite.
Najlepša hvala. Naboru argumentov iz razprav bi želel dodati še naslednjega, recimo temu občečloveškega, človečanskega, humanističnega. Delavsko upravljanje oziroma, recimo za začetek, soupravljanje je humanističen projekt. Človek v nekem, recimo temu, režimu še rigidnih zaposlitev – danes je seveda stanje še bistveno slabše –, 40 let, 5 dni na teden, 8 ur na dan hodi na neko delovno mesto, tam pa nima pravice do sodelovanja. Nima pravice odločati oziroma soodločati o svojem delovnem okolju, o svojih delovnih aktivnostih. Ampak če kaj človeka definira kot bitje, je to ravno dejstvo, da občuti svobodo šele skozi pravico do odločanja. Svobodo bi lahko kar izenačili s pravico do odločanja oziroma soodločanja. Človek, ki ne more soustvarjati in soodločati o pogojih svojega dela, je nesvoboden človek. Zelo pogosto se v tej parlamentarni dvorani sklicujemo na demokracijo, ampak žalostna resnica te naše silne demokracije je, kot je znano reklo iz marksistične zgodovine, zgodovine delavskih bojev, da je problem meščanske družbe to, da se demokracija konča pred vrati tovarne. Lahko bi to razširili tudi na pojmovanje podjetja, da se demokracija zaključi pred vrati podjetja. To je nekaj, na kar v Združeni levici ne moremo pristati. Zagovarjamo vpeljavo demokratičnih mehanizmov znotraj podjetja. V neki širši sliki pa vidimo in si želimo možnosti preseganja tržnega gospodarstva, nadomeščanje tega tržnega gospodarstva z naslednjo ravnjo demokracije; to je z demokratično koordinacijo gospodarstva. Začeli bi to transformacijo v Sloveniji lahko danes s podporo, s sprejetjem našega zakona o sodelovanju delavcev pri upravljanju; mogoče nekoliko kasneje nadaljevali z idejo polnega delavskega upravljanja podjetij; ne zgolj s soupravljanjem; kar nas pa potem pripelje že zelo blizu, na rob preseganju kapitalizma in na prehod v neko bistveno bolj pravično, demokratično, egalitarno in ustvarjalno družbo. V Združeni levici tej družbi pravimo socializem. In me žalosti, kot kaže, da ta naš predlog čez nekaj dni na glasovanju ne bo prejel podpore zadostnega števila poslancev. Preprosto se ne morem sprijazniti s tem, da se obravnava delo, delovno silo, človeka kot blago. S tem, da zaposleni delavec ne more soodločati o tem, kako bo porabljal svoje delavne kapacitete, kako se bodo delavne kapacitete njegovega podjetja porabljale, pomeni, da je vsa moč odločanja skoncentrirana v rokah menedžerja; recimo temu birokratski kasti posameznih podjetij. In ta ozka kasta v podjetjih dobesedno kraljuje, brezprizivno kraljuje nad množico in množico delavcev v različnih delavnih režimih. Žal je vedno več prekarnih oblik zaposlitev, imamo mnogo brezposelnih in tako naprej. Ta diktatura, ki se začne na notranji strani podjetja, je nekaj, kar moramo preseči. Še enkrat vas bom pozval, sicer brez kakšnega velikega upanja, da nam pomagate pri tem preseganju s podporo našega Predloga zakona o sodelovanju delavcev pri upravljanju; pa bomo nemara v nekaj letih res ugledali močnejše gospodarstvo, boljšo družbo, pravičnejše pogoje dela in seveda demokracijo za vse in povsod, kar sodi v normalno 21. stoletje. Hvala.
Hvala lepa. Zaključujem splošno razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavno, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali v torek, 21. 6., v okviru glasovanj. S tem prekinjam 16. točko dnevnega reda. Prekinjam tudi 20. sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali v torek, 21. junija, ob 9. uri. Želim vam prijeten konec tedna!