Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Pričenjam nadaljevanje 32. seje Državnega zbora Republike Slovenije. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: gospod Anton Anderlič, Roberto Battelli, Josip Bajc, Aurelio Juri, Bojan Kontič in Franc [[Feri]] Horvat. Prehajamo na 25. TOČKO DNEVNEGA REDA - TRETJA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O OSNOVNI ŠOLI, REDNI POSTOPEK. Predlog zakona je za tretjo obravnavo pripravila Vlada Republike Slovenije. Besedo dajem predstavnici Vlade za dopolnilno obrazložitev. Gospa dr. Alenka Šverc, državna sekretarka, izvolite, prosim.
Spoštovani predsedujoči, spoštovane poslanke in poslanci! Mogoče k tej razpravi samo nekaj ključnih poudarkov. Zakon o osnovni šoli prinaša nekaj novosti. Ena izmed teh je, da v šolski prostor uvaja vzgojni načrt, ki omogoča še bolj sistematično in načrtno povezovanje na področju vzgoje v šolskem prostoru, še posebej med starši in učitelji. Drug pomemben poudarek, ki gre vsem, posebej še učiteljem, v prid, je, da izloča ZUP iz vzgojnih procesov. S tem razbremenjujemo učitelje in odpravljamo administrativne ovire. Naslednji poudarek je uvajanje drugega tujega jezika kot obveznega v zadnji triadi. Z uvajanjem drugega tujega jezika dejansko postajamo primerljivi z ostalimi evropskimi državami. Fleksibilni predmetnik pa je tisti, ki povečuje avtonomijo šolskemu prostoru in dejansko šolam omogoča, da predmetnik prilagaja glede na prostor in glede na kadrovske kapacitete, ki jih imajo posamezne šole. Še posebej razveseljivo je v Zakonu o osnovni šoli, da poskrbimo tudi za učence s posebnimi potrebami, ki lahko po novem s sprejetjem tega zakona prehajajo tudi med različnimi programi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima gospa mag. Majda Potrata v imenu Poslanske skupine SD. Prosim.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovana državna sekretarka in direktorica, spoštovane poslanke in poslanci! Tretja obravnava sprememb in dopolnitev Zakona o osnovni šoli poteka v posebnih okoliščinah. Temu zakonu je javnost na videz namenila bistveno manj prostora in časa kot dopolnitvam in spremembam zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja. Pa vendarle imata oba zakona veliko skupnega. Oba, zlasti tudi zakon o osnovni šoli prinašata v dopolnitvah in spremembah velike konceptualne spremembe. Zdaj že znamenite teze so napovedovale, da je treba v slovenski šolski prostor vnesti spremembe, ki bi sledile tudi vsem tistim ugotovitvam, povezanim z lizbonsko strategijo, ki jih sledimo ali ki jim sledimo tudi v drugih evropskih državah. Namreč, uspešnost vsakega od gospodarstev članic Evropske unije in Evrope kot celote je v marsičem odvisna od tega, kako bomo znali odgovoriti na številna vprašanja, ki so zvezana z neučinkovitostjo, samozadostnostjo in neživljenjskostjo izobraževalnih sistemov; ampak posebej poudarjam, na ta vprašanja bi morali odgovarjati v vsakem nacionalnem šolskem sistemu posebej in iz temeljite analize dosedanjega stanja, načrtovanih strokovnih podlag za to, ali so korenite spremembe potrebne ali ne, in napovedati tudi, kakšni so predvideni učinki. In prav tukaj se zadeva že zaustavi. Danes že znamenite teze, ki jih je objavilo Ministrstvo za šolstvo in šport, so naletel v strokovni in zainteresirani javnosti, pa tudi v politiki, na različen sprejem. In bolj ko so se oglašali tisti, da zahtevajo temeljite strokovne podlage, neke vrste novo belo knjigo, manj je bilo pripravljenosti tem pripombam prisluhniti. Opravljena javna predstavitev mnenj, ki je bila resda umeščena po drugi obravnavi Zakona o osnovni šoli, je odprla nekatera zelo pomembna vprašanja, povezana tudi z napovedanimi spremembami in takrat že sprejetimi odločitvami na drugi obravnavi na matičnem delovnem telesu. In dovolite, da bi ob tej priložnosti znova opozorila na to, da kakorkoli že merimo učinkovitost in dolžino javne razprave v zvezi s tem zakonom, nismo dobili odgovora na temeljno vprašanje, o katerem bi po mnenju Socialnih demokratov moralo vladati skupno družbeno soglasje, to je, kakšno šolo v 21. stoletju potrebujemo in kaj smo za to šolo pripravljeni storiti, koliko tudi vanjo vlagati. Kaže, da tudi tretja obravnava ne bo prinesla bistvenih odgovorov na bistvena vprašanja, ker je zakon, tak kakršen je, odprt samo v dveh členih in vloženi dopolnili ne kažeta na bistvene popravke zakona. Socialni demokrati se zavedamo, da je bil koncept devetletke, ki je bil sprejet in ki nas je tako po dolžini šolanja kot po času šolanja približal drugim evropskim državam, temeljito pripravljen in takšno pripravljenost bi pričakovali tudi za napovedane spremembe, kot rečeno. Koncept je temeljil na nujnosti upoštevanja individualnih razlik med otroki v razvoju, če naj bi šola omogočala vsakemu posamezniku, da se nauči čim več in devetletka je bila sistemsko in vsebinsko koncipirana v smer preseganja enotne šole z veliko mero občutljivosti po ohranjanju skupne šole. Zato ni čudno, da je velik del pripomb ne samo Socialnih demokratov, ampak zlasti tudi strokovne javnosti bil usmerjen na obravnavo izbirnih predmetov, ni mogoče sicer reči, da so vse pripombe šle v isto smer, ampak vendarle, izbirnost je bila prepoznana kot tista pozitivna sprememba v devetletki, ki bi jo morali samo še izboljševati in dopolnjevati. In tu ni mogoče pristati na tezo, da gremo korak naprej, če smo samo ukinili dve skupini izbirnih predmetov, iz katerih morajo posamezniki izbirati predmet, ki ga bodo obiskovali. Temeljni očitek gre, da se izbirnost zaradi obveznega učenja tujega jezika pravzaprav zmanjšuje. In tu je šla razprava znova v drugo smer, preslišani so bili argumenti za to, da je obvezna vpeljava drugega tujega jezika nepotrebna zaradi tega, ker je za tisto majhno število vključenih v osnovnošolsko izobraževanje treba pustiti odprta vrat zato, da se za drugi tuji jezik ne odločijo, gre za upoštevanje individualnih razlik. Ta opozorila so bila še toliko bolj pomembna zaradi tega, ker tudi zagovorniki obveznega učenja drugega tujega jezika priznavajo, da niso pripravljeni niti učni načrti niti ne vemo, ali imamo dovolj strokovno usposobljenih učiteljev za poučevanje drugega tujega jezika in cela vrsta drugih organizacijskih stvari še ni pripravljena. Težko je verjeti, da bi hkrati z obveznim vpeljevanjem drugega tujega jezika lahko enako kakovostno vpeljevali tudi poskusno učenje tujega jezika v prvem triletju, če bo to učenje, tako kot je bilo mogoče brati, prepuščeno razrednemu učitelju. Res je, da so profesorice in profesorji razrednega pouka, izobraževani po prenovljenih fakultetnih programih, ampak strokovnjaki, lingvisti, posebej poudarjajo, da je za zgodnje učenje tujega jezika treba obvladati pač posebne veščine za ta pouk. In tu bi posebej poudarila, da ni odgovorov na vprašanja, ki so bila tudi na javni predstavitvi mnenj tehtno zastavljena. Druga sprememba, s katero Socialni demokrati ne moremo soglašati, je opustitev podaljšanega bivanja v šestem razredu osnovne šole. Lahko bi, ne glede na to, kako je bil pripravljavec zakona pripravljen pokrivati stroške za podaljšano bivanje, pustili odprta vrata vsaj za možnost organizacije podaljšanega bivanja v šestem razredu. Še več strokovnih polemik je sprožila določba o opustitvi splošnega uspeha. Res je, da ne moremo biti povsem zadovoljni z doseganjem standardov znanja. Res je, da se naši učenci v mednarodnih primerjavah ne odrežejo najbolje. Ampak najslabša od vseh možnih rešitev je taka, da ukinemo tisto, kar bi morebiti še kazalo na to, kje je treba zastaviti spremembe in ukrepati, in ukinemo splošni uspeh. Kot da bo ukinitev splošnega uspeha kaj izboljšala znanje pri posameznih predmetih. Tam bi bilo treba zastaviti delo. Druga ne tako nepomembna vprašanja, ki bi jih bilo treba dosti bolj občutljivo in preudarno razrešiti, so vprašanja, povezana z racionalizacijo. Resda so pripravljavci zakona in koalicija kasneje umaknili to kot temeljni cilj sprememb zakona in začeli opozarjati na druge spremembe, ampak če se ne bi ta čas spreminjali tudi pravilniki o normativih in standardih, potem bi bilo mogoče spregledati to začetno nerodnost, ki je pokazala na pravi namen vpeljanih sprememb. Ampak če upoštevamo samo razmerje med tistimi šolami, ki se jim je z novimi pravilniki stanje glede števila oddelkov, števila vključenih skupin v podaljšano bivanje ali pri pouku v zadnjem triletju, stanje poslabšalo, potem je število šol bistveno večje, tudi če upoštevamo šole, pri katerih se stanje ni ne izboljšalo ne poslabšalo. 88 šol, kjer je stanje ostalo enako, proti 104 šolam, kjer se je stanje izboljšalo, ne more biti več kot blizu 300, pravim blizu 300 šol, kjer se je stanje poslabšalo. Enako je zgovoren tudi podatek o številu vključenih učencev v število tistih šol, kjer je stanje slabše, v primerjavi s tistimi, kjer je boljše. Če torej pogledamo ta dva podatka skupaj, potem res ni mogoče prezreti, kam namerne gredo. In zato še toliko bolj skrbi dejstvo, da nas koalicija prepričuje, kako ugodne so razmere, v katerih živimo, pri tem pa prvi prioriteti, ki bi jo znanje moralo predstavljati za družbo, ki se hoče razvijati, to je znanju, ne odmerjamo tudi ustrezne pozornosti in ustreznih finančnih sredstev, ki bi za vse to bilo potrebno. In tu se ne moremo Socialni demokrati zadovoljiti samo z absolutnimi primerjavami številk, koliko je zdaj na posameznika v izobraževanju odmerjenih sredstev, zaradi tega ker treba si je zastaviti vprašanje, ali je to dovolj in ali ni treba poiskati še drugih rezerv. Res je, da Zakon o osnovni šoli ni doživel zavrnitve na Državnem svetu, da tudi v javnosti ta zakon ni zbujal toliko pomislekov kot drugi, o katerem bo danes tekla beseda, pa vendarle ne kaže prezreti, da smo Socialni demokrati večkrat ali ob vsaki priložnosti, ko je bilo mogoče, povedali, da zakona v takšni obliki, kakršen je predlagan, ne nameravamo podpreti in do kraja bomo skušali izkoristiti vse možnosti, ki nam ostanejo, da tak zakon ne bi stopil v veljavo. Dejstvo pa je, da na zakon, kakršen je v tretji obravnavi, ni več mogoče vplivati, ker je zakon, kot rečeno, zaprt. Zato se zastavlja temeljno vprašanje, ali je smiselno pri takšni obravnavi sodelovati. In Socialni demokrati menimo, da ne. Hvala.
Besedo ima gospod dr. Mitja Slavinec v imenu Poslanske skupine LDS. Izvolite, prosim.
Hvala lepa za besedo. Lep pozdrav vsem prisotnim! V LDS zelo obžalujemo, da je vladna koalicija v drugi obravnavi tako arogantno preglasovala vsa predlagana dopolnila k noveli zakona o osnovni šoli, in to navkljub enemu najširših nasprotovanj, tako zainteresirane kot strokovne javnosti, kakor tudi celotne opozicije in celo dela koalicijskih poslancev, ne nazadnje kljub grožnji sindikata po referendumu. Naše obžalovanje je še toliko večje, ko pomislimo, kaj se bo sedaj s šolo zgodilo. Kaj se bo zgodilo zaradi tega zakona, o katerem je govora v tem trenutku, in seveda tudi v povezavi z zakonom, ki ga bomo obravnavali kasneje - iz šol bo pregnana odličnost, odličnost, ki jo tako radi poudarjamo na vsakem koraku. Morebitni pritiski staršev na učitelje, to je bil eden izmed argumentov, zakaj se ukinja učni uspeh, se seveda zaradi tega ne bodo nič zmanjšali. Nasprotno! Sedaj lahko pričakujemo pritiske, želje, kakorkoli temu rečemo, po povprečni oceni 5,0. In dokler učiteljem ne bo zagotovljena večja integriteta, avtonomija in ne nazadnje ustreznejše vzgojno-izobraževalne kompetence, se pritiski, s tem ko ukinjamo indikator, nikakor ne bodo zmanjšali. Učenci bodo sedaj tudi manj motivirani za učenje nekaterih morda nepriljubljenih, njim nekaterih neljubih predmetov, a v vsakdanjem življenju seveda zelo pomembnih vsebin. Zmanjšala se bo širina osnovnega fundamentalnega znanja, ki jo osnovna šola, to izhaja že iz imena, seveda mora dati. Še bolj bo pomembna le številčna ocena, nič več pa vsi drugi učenčevi obšolski, izvenšolski uspehi, ki pogosto zelo vplivajo na kasnejšo poklicno odločitev in tudi karierno uspešnost posameznikov. Učenci, ne le, da bodo še bolj postali zgolj številke, izgubili bodo tudi zunanjo motivacijo, ki jo otrok v tej starosti zelo potrebuje. Ne bo več tistih, ki se bodo potrudili za to, mogoče samo malo, da bodo odlični, ne bo več tistih, ki so na meji med dobrim in prav dobrim in se bodo potem kot zunanja motivacija potrudili, da izboljšajo uspeh. Tega sedaj seveda več ne bo. Zakaj? Zaradi tega, kajti nekdo ocenjuje, da bo na ta način zmanjšal pritiske na učitelje. Ne bo, ne bo jih zmanjšal! Naslednja stvar je uvedba drugega tujega jezika kot obvezno vsebino v osnovnih šolah. Prepričan sem, da nihče ne oporeka potrebi po sporazumevanju v tujih jezikih, tudi v več tujih jezikih, vendar zelo zelo problematiziramo način, kako se po novem drugi tuji jezik uvaja v vaše osnovne šole; uvaja se kot obvezen predmet in predvsem je problematično, na račun koga in na kakšen način. Drugi tuji jezik - mimogrede, že sedaj si ga je izbrala kot izbirnega več kot polovica učencev, in to so imeli možnost na vseh šolah v Sloveniji, razen na petih, torej praktično na vseh šolah - drugi tuji jezik bo sedaj obvezen na račun tega, da se zmanjša izbirnost; zmanjša se število ur, ki jih bodo učenci lahko namenili izbirnim predmetom. In praksa kaže, da so prav ti izbirni predmeti tiste vsebine, ki jih imajo najraje, ki se jim posvečajo z veseljem in ki jim dajejo tisto znanje, ki ga pri svoji poklicni usmeritvi najbolj potrebujejo. Tudi ta nov koncept izbirnosti sedaj ukinja enakomernejšo porazdelitev, ki je bila zagotovljena s tem, da so si učenci izbrali enega izmed sklopov naravoslovnih predmetov in enega, vsaj iz sklopa družboslovno-humanističnih. Tudi tega sedaj več ni. Je že v redu, da se bo lahko sedaj naš učenec z vrstnikom iz Avstrije, Nemčije pogovarjal v nemščini, ki jo ima kot obvezni drugi tuj jezik, recimo. Ampak vam povem, da bo tega znanja, v zadnji triadi osnovne šole pridobljenega, premalo in bosta zelo hitro spet oba preklopila na angleščino, ki jo bo obvladal veliko bolje, saj se jo bo učil kot prvi tuji jezik. In ta uvodni pogovor, da se bodo naši ljudje lahko s tujci pogovarjali v njihovem jeziku, ga bo pa mogoče stal tega, da ne bo vedel, da elektrika ne pride iz vtičnice, ampak iz elektrarne, da ne bo vedel, da so računalniki koristni tudi za marsikaj drugega, ne samo za igranje igric, da ne bo dobil drugih vsebin, ki bi jih pri izbirnih predmetih lahko. Še enkrat poudarjam, da s tem, ko problematiziramo uvedbo drugega tujega jezika v osnovne šole, nikakor ne želimo ustvarjati vtisa, da nasprotujemo učenju tujih jezikov. Nasprotno, daleč od tega, ampak ne na račun tistih predmetov, ki jih je v šoli že tako malo, in ne na račun izbirnosti, ki objektivno, pa kakorkoli Vlada s svojim trikom to želi zanikati, sedaj izgubljajo. Izbirni predmeti bodo na slabšem, naravoslovno-tehnični predmeti bodo tudi na slabšem. Problematičen je bil seveda tudi sam postopek, kako smo prišli do tretje obravnave, kako smo prišli s tem zakonom tako daleč, kot sedaj je. Vodenje postopka na seji odbora, tam smo zamenjali vrstni red točk dnevnega reda in zato ni bila zagotovljena oziroma nasprotovalo je več kot 1/3 prisotnih poslancev in to je v nasprotju s pravilnikom. In potem farsa, ki je sledila, javna razprava je bila po drugi obravnavi na matičnem delovnem telesu, torej takrat, ko je bilo večino členov že zaprtih in je bila ta javna obravnava sama sebi namen. In sledilo je zbiranje podpisov, podpisov proti temu zakonu. V Državnem zboru je deponiranih več kot 70 tisoč, skoraj 75 tisoč podpisov zainteresirane in strokovne javnosti, ki temu zakonu nasprotujejo, vizavi dobrih 600 podpisov, ki ga podpirajo, 70 tisoč proti 600. Vidimo, kakšno razmerje je. Na koncu strokovnjaki, ki so spremembe pripravili, jih tudi niso bili pripravljeni javno zagovarjati. Gre za fantomsko-strokovni zakon, ki so ga pripravljali strokovnjaki, za katere se ne ve kdo so in na kakšni osnovi so ga pripravili. Če nič drugega, je to vsaj v nasprotju z obljubami Vlade, da bo delovala transparentno in o svojem delu tudi redno obveščala ter vključevala, še pomembneje, javnost. Zaradi vsega naštetega in še tistega, kar smo opozarjali že v dosedanjem postopku, v Poslanskem klubu LDS ocenjujemo, da se z morebitnim sprejetjem tega zakona našim šolam obeta kaj črna prihodnost, zato bomo glasovali proti in enako pozivamo tudi vse ostale poslanske skupine. Hvala lepa.
Hvala lepa. K besedi vabim gospo Marjetko Uhan, ki bo podala mnenje v imenu Poslanske skupine NSi.
Hvala lepa, podpredsednik. Spoštovana državna sekretarka s sodelavci, poslanke in poslanci, vsi, ki spremljate to sejo. V Novi Sloveniji smo že ničkolikokrat povedali, da se ne zdi, da bi s predlagano novelo zakona o osnovni šoli poteptali ali oskrunili šolski sistem, kot nam želijo to nekateri podtakniti. S predlagano novelo stopamo previdno na tako imenovano šolsko polje, četudi nas želijo nekateri prikazati kot slone v trgovini s porcelanom. Predlagane spremembe sledijo ciljem osnovnošolskega izobraževanja. Izboljšati želimo področje vzgoje, pritegniti starše in otroke, skupaj z učitelji k oblikovanju vzgojnih načrtov, ob upoštevanju potreb, interesov učencev in okolja. Želeli bi ustvariti varno in spodbudno okolje in če bomo z njim odstranili vsaj enega varnostnika, paznika na naših šolah ali nemoč učitelja, bo cilj dosežen. Nista samo pismenost in znanje dovolj za življenje, temveč tudi sprejemanje odločitev in odgovornosti za dejanja. Ne krivimo učitelje, še manj, da bi jim jemali občutek varnosti, službo. Zaradi teh sprememb se ni potrebno bati za službe, s čimer nekateri grozijo. Starši skupaj z učitelji morajo sodelovati in prevzeti odgovornost za vzgojo in izobraževanje otrok, le tako bomo dali vedeti otrokom, kaj smejo in česa ne in kakšne so njihove dolžnosti, ne samo pravice. Vzgoja in izobraževanja sta enakovredni nalogi in poslanstvo vseh šol. Prepričani smo, da je bilo narejenega v preteklosti na vzgojnem segmentu premalo. Preveč je bilo predpisanih ukrepov, obrazcev, administracije, premalo moči za reševanje konkretnih težav. Torej, uvajamo vzgojne načrte, kjer sodelujejo učenci s starši in učitelji in to pozdravljamo. Novela prinaša drugi tuji jezik kot obvezni predmet. Še ena garancija več za učiteljevo službo. Prepričana pa sem, da drugi tuji jezik - nad njim niso navdušene tiste mame, katerih otroci še en jezik komaj zdelujejo, kaj bodo sedaj reveži z drugim tujim jezikom, si mislijo. Še več pa je takšnih mam, ki že v vrtcih forsirajo tuji jezik in jih vpisujejo k učenju tujih jezikov, pa potem v osnovni šoli. Res je, da tudi večina otrok izbere tuji jezik izmed izbirnih vsebin, kjer to možnost imajo. Z uvedbo drugega tujega jezika jim vsaj plačevati ne bo potrebno več. V Novi Sloveniji podpiramo postopno uvajanje drugega tujega jezika in podpiramo predloge ministrstva, da se bo podajal s primernimi didaktičnimi metodami in pri različnih predmetih in le upamo, da ne bo potrebno sedenje pri otroku in neprestano spodbujanje; ampak to ni odvisno od predmeta, ampak od otroka, so nas podučili učitelji. Ukinja se splošni učni uspeh. Tega mnoge evropske države ne poznajo, le Češka, Albanija, Grčija še z njim vrednotijo otrokovo znanje. Mi smo se ga res navadili in res se nam zdi, da po učnem uspehu ocenjujemo otroke, četudi vemo, da učni uspeh ni vedno odraz nadaljnje uspešnosti v življenju. Torej, cilj naj bi bil poudarjati otrokova močna področja, njihove talente in smeri, v katere se bo razvijal. S povprečjem ocen pa ga še vedno stimuliramo tudi za predmete, ki mu manj ležijo. V Novi Sloveniji pozdravljamo tudi to novost, da bo glasbena šola priznana kot izbirni predmet. In še ena novost novele: izmed izbirnih vsebin in dveh obveznih predmetov lahko poseže po obeh iz istih področij in ne tako kot sedaj, ko je moral izbrati enega iz družboslovja, drugega iz naravoslovja. Po eni strani se trudimo, da bi imeli otroci možnost izbire, da izberejo, kar jim leži, jih veseli, po drugi strani pa ne moremo iz svoje kože in jim neprestano predpisujemo, kaj morajo izbrati. Torej, to spremembo tudi pozdravljamo. Pozdravljamo fleksibilni predmetnik, kajti naj se šolam končno da možnost za nekaj predmetov, da jih sami organizirajo v okviru predvidenih ur in učnega leta glede na kadrovske in prostorske možnosti. Osnovna šola ostaja obvezna za vse otroke, tudi za nekatere starše, ki tega še vedno ne jemljejo resno in jih v šolo pošiljajo zgolj občasno. Zakon predvideva kazen za neresnosti pri vpisu in kršenju pravil igre. Prešolanje otrok zaradi ogrožanja drugih otrok in nespoštovanja generalnih zakonitosti bo po strokovnem predlogu in soglasju šol možno tudi brez staršev, ki očitno tudi sami niso kos takemu otroku. Če bo to koristno otroku kot drugim in je praktično izvedljivo, podpiramo. Upamo pa, da bo to bolj izjema kot pravilo. Predlagane spremembe bomo podprli. Predlagane spremembe, po našem mnenju ne bi smele nekaterim učiteljem prinesti toliko skrbi. Res pa je, da otroci prinašajo skrbi, v tem primeru pa zlasti tisti, ki jih ni. Letno se generacije zmanjšujejo za 6 do 7.000 otrok. To pa je otrok za nekaj deset oddelkov. In po normativih, ki so se tako vztrajno v preteklosti predpisovali, pa je res, da je premalo otrok za vse učitelje. Ampak, kot rečeno, ta novela ne zmanjšuje delovnih mest, kvečjemu jih zagotavlja, na primer, tudi z uvedbo drugega tujega jezika. In še nekaj nas že dolgo skrbi: zastraženost šol z varnostniki. Ne skrbijo nas varnostniki, ampak to, da je sistem vzgoje odpovedal, da so potrebni varnostniki, in lahko se le sprašujemo, kaj je z naši vzgojo in izobraževanjem narobe. Kje in pri kom je odpovedal sistem - verjetno ne pri varnostniku ali zgolj pri njem Poglejmo na šole, ki pa tega ne potrebujejo. V Novi Sloveniji si ne zatiskamo oči, da bomo s predlaganimi spremembami vse to rešili. Želimo pa začeti reševati in usmerjati vzgojo in izobraževanje na pravo pot.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Marjan Drofenik v imenu Poslanske skupine SLS.
Hvala lepa. Spoštovani podpredsednik, državna sekretarka s sodelavci, poslanke in poslanci! Predlog zakona podpiramo, ker je po našem mnenju ključna intencija zakona šolam omogočiti večjo avtonomijo pri organizaciji in izvedbi vzgojno-izobraževalnega dela, da bo s tem šola bolj po meri učencev in njihovih potreb. Šolam se s tem zakonom daje možnost, da lahko v večji meri upoštevajo potrebe in posebnosti v svojem okolju, v katerem se nahajajo, in to avtonomno urejajo v svojih aktih, torej avtonomno odločajo, kako bodo dosegale cilje izobraževanja, ki so enotno zapisani v 2. členu zakona. Šole bodo lahko uvedle tudi boljšo disciplino in s tem vzgajale otroke. Posebno pozornost moramo nameniti podružničnim šolam, ki pomenijo na podeželju neko kulturno in družabno središče, gibalo skupnosti. Pozorno smo prisluhnili mnenjem na javni predstavitvi mnenj in preučili številne pripombe na obe noveli zakona. Spremembe so nadaljevanje že začetih sprememb, ki se že uspešno izvajajo: spremembe na področju nivojskega pouka, nacionalno preverjanje znanja, dve ocenjevalni obdobji, predvsem pa nova sestava sveta in s tem večji vpliv staršev. Pri oblikovanju sprememb, ki so pred nami, so sodelovali tudi številni strokovnjaki, zato verjamemo, da so predlagali spremembe pri načinu ocenjevanja in napredovanja učencev na podlagi pedagoških izkušenj in analiz stanja. Predlog sprememb je nastal tudi zaradi pomanjkljivosti in potrebe po izboljšanju, ki so se pokazale v sistemu samem. Po našem mnenju bo fleksibilni predmetnik prispeval boljšo organizacijo pouka, glasbena šola se prizna kot izbirni predmet, s tem se učenci razbremenijo, v drugi triadi se ukinja opisno ocenjevanje. Po mnenju strokovnjakov bo ukinitev splošnega učnega uspeha spodbudila učence, da si bodo prizadevali za bolj še ocene pri vseh predmetih, ne bo se vštevalo v splošni učni uspeh kot doslej dobre ocene na primer pri telesni vzgoji ali vzgojnih predmetih ali izbirnih predmetih. Potrebno pa je vnesti nove vsebine in kakovosti podajanja tudi vzgojnih vsebin, saj mora šola vzgajati celostno osebnost otroka. Tudi otroke moramo naučiti, da so v vsakdanjem življenju poleg pravic predvsem dolžnosti in odgovornost drug do drugega in do samega sebe ter do skupnosti kot do celote. V poslanski skupini podpiram tudi ureditev pomoči učenju slovenščine za tuje učence, ki se vključujejo v naš sistem. Naj ob zaključku ponovim naše stališče iz prve obravnave, da ne sme uvedba obveznega drugega tujega jezika škoditi kvaliteti in obsegu učenja slovenskega jezika in bi po našem mnenju drugi tuji jezil lahko ostal kot izbirni predmet. Seveda zaradi drugih naštetih pozitivnih sprememb, boljše kvalitete izobraževanja, izboljšanja vzgoje in discipline ter večje avtonomije šol bomo zakon podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Majda Širca v imenu Poslanske skupine Zares.
Lep pozdrav vsem prisotnim! Meni je najhuje to, da moram danes ob tretji obravnavi ponavljati besede, ki so bile izrečene ob prvi obravnavi. Vmes se je zgodilo marsikaj, konec koncev tudi javna predstavitev mnenj, sicer nekoliko farsična ali kar farsična, zgodila se je namreč potem, ko je bila druga obravnava že za nami, to se pravi, ko so bile ključne rešitve že zaprte ali ko ni ostalo nič tistega manevrskega prostora, kjer bi se lahko aplicirale tiste ugotovitve, ki naj bi bile izplen te javne obravnave. Po tej javni obravnavi so se na nas številni predstavniki šolajočih ali tistih, ki so tako ali drugače povezani s šolstvom, obrnili na nas in na naše spletne strani z grozo, kako se je tudi odvijala. Bila je omejena v izvajanjih in konec koncev kar večino ali mnogo časa za javno predstavitev mnenj so bili deležni, so si zavzeli predstavniki tistih, ki niso stopili v dialog Vlade, ampak tisti, ki so branili, brez večjih argumentov sicer, to kar zagovarjajo. No, če vas spomnim, kaj smo rekli na prvi obravnavi. Na prvi obravnavi oziroma ob začetku, ob samem začetku hitrega pohoda tega zakona smo rekli, da sploh ne gre za manjše, temveč za pomembne novosti v šolstvu, v sistemu vzgoje in izobraževanja, in ponavljam, da mu nasprotuje ogromno ljudi, da vanj resno dvomi stroka, celo vladni strokovni svet in da ne govorim o združenju ravnateljev, uporabnikov in da ne omenjam nezadovoljstva sindikata. Ampak kljub temu da je strokovna javnost hotela, želela, pozvala, opozarjala, apelirala, da se najprej pripravi konceptualno - ali je to bela knjiga ali kaj drugega - konceptualna baza za to, da se iz tega lahko črpajo in tudi prediskutirajo spremembe, se to ni zgodilo. Šlo je hitro, brez resnega in treznega premisleka, češ da vse skupaj ni potrebno, kajti ne izumljajo se velike reforme, ampak gre za nekakšen lifting, ki naj ne bi bil usoden. In to, kar mene boli vsak dan - recimo včeraj, ko smo ob tej uri obravnavali neko drugo področje, področje humanistike, področje knjige - je prav to, da ni posluha, da mi možnosti sprejeti nekih kompromisnih ali pa kakršnihkoli dialoških odločitev za odločitev, ki naj bi temeljila na dialogu, ampak da se vse skupaj prevede v na eni strani tako imenovano opozicijsko stroko, smo zadnjič slišali pri tem zakonu, na drugi strani nasprotovanje kar tako. Ne! Razlogi so veliki in dovolite, da jih ponovim. Še prej pa, da povem to, da se v današnjem trenutku, skratka danes, ko se že soočamo s predlogom proračuna za šolstvo v letu 2008 in 2009, so upravičeno naše skrbi še večje tudi na tisti točki, ko smo se ukvarjali z nesprejemljivostjo tega zakona. Kajti delež denarja, namenjen za šolstvo, ki ga, recimo, pokriva minister Zver, se v prihodnjih letih zmanjšuje. Prepričana sem, da boste sedaj predstavniki Vlade rekli: "Ne, poglejmo procente!" Res, in to namreč ne govori samo minister Zver, tudi drugi ministri, recimo, minister za kulturo, ko se ukvarjamo z deležem denarja, namenjenega področju, v tem primeru šolstva, za leto 2008 in 2009. Zmanjšuje se v luči deleža bruto domačega prihodka, ki bo, po mojem videnju in vedenju, v naslednjih letih padel na tisti nivo, ki je bil v letu 1995, 1996 - skratka, sredi 90 let. In to je zaskrbljujoče. Ker če gledamo delež posameznega področja znotraj BDP, govorimo pravzaprav o prioritetah, ki jih ima Vlada v svojih vizijah dela. No, če ponovim nekaj glavnih očitkov osnovnošolskemu zakonu oziroma reformam. Kot že večkrat danes rečeno, ne strinjamo se z zmanjševanjem izbirnosti, torej s konceptom izbirnih predmetov, ki naj bi pomenili, da se nekje uvaja razšolanje šole, skratka, da se z uvedbo možnosti, da se učenec izogne sodelovanju pri izbirnih predmetih zaradi obiskovanja glasbene šole. Zanimivo pa je tudi nekaj, da se pri, zdaj pravite nekateri, odprtosti možnosti izbirnih predmetov poveča, recimo, ta avtonomnost oziroma samoodločitev učenk in učencev. Ja, to da, ampak po drugi strani gre za dvoreznost odločitve, kajti enostavno se zapre možnost, da bi se, recimo, dosegalo neko določeno ravnotežje med humanističnimi in tako imenovanimi drugimi bolj tehnicističnimi vedami. Ne strinjamo se z uvajanjem obveznega drugega jezika na račun ur prvega. Naj poudarim, da se ta sicer nič sporna namera uvajanja obveznega drugega tujega jezika lahko sprevrže v to, da učenci ne bodo imeli na koncu dovolj znanja ne za prvi, ne za drugi jezik. Poleg tega na matičnem odboru ni bil dan odgovor tudi o širini izbire in o kadrovski zasedbi, zato povsem razumem upravičen strah tistih, ki so se v zadnjem času obrnili name zaradi zaskrbljenosti, da bodo v bodoče poučevanje tujega jezika lahko izvajali tudi nepedagogi. Veste, da se pripravlja pravilnik, za katerega sicer upam, da ne bo sprejet, na način, kot so prihajali predlogi, to se pravi, da bi lahko tako rekoč že vsakdo, tudi prevajalci in tako naprej, poučeval tuji jezik. To se pravi, da obstaja kadrovski primanjkljaj in da se ta kadrovski primanjkljaj sedaj rešuje morebiti tudi na ta način, da se lahko vsi vsepovprek, ne glede na to, ali imajo pedagoško znanje ali ne, bodo pač lahko našli v tem poklicu. Ne strinjamo tudi z ukinitvijo splošnega uspeha, ki je dopadljiva, všečna, lahko je kdo z njo zadovoljen, toda vprašanje, ali je dovolj premišljena. Od samega začetka smo dejali, da ni, kajti tukaj je odprto vprašanje o spodbudah za učenje in ne vemo, na kakšen način - in to je v bistvu eksperiment. Eksperiment, zaradi katerega bodo lahko številne generacije lahko imele slabe posledice, ampak brez projekcij, brez razmislekov, se ta eksperiment vrši na nepripravljen način na učencih, ki jim bo mogoče to všeč, ni pa nujno, da jim bo to koristilo. In tisto, kar seveda bi morali gledati, tisto, čemur bi morali slediti, je njihova korist. Vsekakor zakon je za nas nesprejemljiv, tudi nima več možnosti, da bi ga lahko kako popravili, da bi lahko vplivali nanj, vemo, da se soočamo sedaj z nekimi, bom rekla, zelo minimalnimi in za zakon nepomembnimi popravki, ki jih boste danes skozi odločanja o amandmajih obravnavali, ne bodo usodno vplivali, koncepta sprememb ne bodo spreminjali in v tem smislu lahko ponovim prvič, drugič, tretjič, tudi danes, da je za Poslansko skupino Zares ta oblika zakona nesprejemljiva, ne bomo jo podprli, ne bomo sodelovali pri taki obliki zakona, ki nima konsenza, ki jim nasprotujejo skorajda vsi relevantni: strokovna javnost ji nasprotuje, uporabniki, in kjer je argumentov za njegovo nesprejemljivost po drugi strani oziroma za spodbijanje teh argumentov premalo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Barbara Žgajner Tavš v imenu poslanske skupine SNS.
Hvala lepa za besedo. Spoštovane kolegice in kolegi, predstavnice oziroma predstavnik Ministrstva za šolstvo in šport! Mene čudi, da danes, ko je neke vrste "dan D" za slovensko osnovno šolstvo, ni ministra, ključnega človeka, ki stoji za šolsko reformo. Slišala sem, da naj bi se minister potikal nekje po Evropi. Veste, tudi to je dovolj zgovoren podatek, kakšne so prioritete te Vlade, pa najsibo tega ministra: danes, ko spreminjamo sistem javnega osnovnega šolstva v temeljih, danes ministra ni z nami. Ja, pa saj boste rekli, ne nazadnje, vladna koalicija je izsilila pravzaprav vse, povozila celotno opozicijo, povozila strokovno javnost, v tretji obravnavi pač ni mogoče nič več storiti, le zakaj bi bil minister tukaj. Imate prav po svoje. Jaz pa pravim, da je to le še pika na i v besedi, ki se ji reče ignoranca vladnega početja. Od obdobja pred parlamentarnimi počitnicami, ko smo v Državnem zboru Republike Slovenije opravili prvo obravnavo obeh šolskih zakonov, pa do danes se, roko na srce, ni spremenilo nič, kar se vsebine obeh zakonov tiče. Želim poudariti, da je celotna Vlada, vključno s svojim glasovalnim aparatom v parlamentu, na grd način več mesecev izigravala ne le poslank in poslancev Državnega zbora, zakonodajne veje oblasti, ampak celotno slovensko javnost. Veste, kot da Poslovnik Državnega zbora, neka načelna kultura delovanja, vodenja delovnih teles, ne velja za posamezne, ne vem, morda celo generale vladne SDS. Veste, celo javna predstavitev stališč - verjamem, da se jo boste spomnili, bila je na predlog opozicije - je bila zaradi moči predsednika odbora šele po drugi obravnavi na matičnem delovnem telesu; se pravi, takrat, ko dejansko ni bilo več mogoče preko javne razprave vplivati na vsebinsko spremembo obeh zakonov. Se pravi, tudi ta javna razprava je pravzaprav potekala v tonu poniževanja prisotnih, pa bom vnovič poudarila, ne zgolj poslanke in poslance Državnega zbora, ampak tudi gostov, tudi širše strokovne javnosti, ki je bila prisotna na javni predstavitvi mnenj. Rekla bom, delati nepremišljeno reformo, brez analiz, brez študij na področju obveznega javnega osnovnega šolstva, ki je podlaga, na kateri se gradi celotno znanje družbe, to je podlaga, prvi nivo, če hočete, takšno početje je lahko dolgoročno zelo škodljivo. Dovolite, da na začetku demantiram vsakršne namerne špekulacije in zavajanja ministra Zvera, pa vnovič poudarjam, da mi je žal, da ga danes ni z nami, demantiram izjave ministra Zvera in njegovih somišljenikov. V Sloveniji se nismo vprašali, ali hočemo in ali dejansko potrebujemo privatizirano in skomercializirano osnovno šolo. Ali hočemo razgraditi sistem tradicije javnega šolstva na način, kot ga poznajo Združene države Amerike ali pa ne nazadnje, če se osredotočim na Evropsko unijo, Velika Britanija. V teh sistemih je javna osnovna šola dejansko degradirana oziroma se opravičujem, getoizirana. Ali ne bi bilo morda bolje naš - zaenkrat vsem dostopen - sistem javnega izobraževanja, javnega osnovnega šolstva nadgrajevati z novimi dognanji, novimi socialnokvalitetnimi usmeritvami, če hočete, na področju vzgoje in izobraževanja, ki jih na primer zelo dobro Finska in ki dajejo zelo dobre rezultate? Ali ne bi bilo morda bolje graditi res na brezplačni osnovni šoli? Vi veste - upaj vsaj, da veste -, da so finančna sredstva za obstoječo mrežo osnovnega šolstva zelo omejena, celo toliko je ta vlada privila "pipico", da so šole začele s postopnim odpravljanjem brezplačnih dejavnosti. To je realno, spoštovane kolegice in kolegi. Recimo, v času podaljšanega bivanja, kljub temu da se ta Vlada hvali, kako bo uvedla brezplačno podaljšano bivanje v petem razredu, ob dejstvu, da ga pa za šesti razred ukinjajo. Plačajo se, recimo, fotokopije, plača se na nekaterih osnovnih šolah celo WC papir. Tudi brezplačni učbeniki, ki jih obljublja minister, v resnici niso brezplačni učbeniki. Še manj pa gre v tem primeru za sistem socialne pravičnosti; tisti sistem oziroma tiste socialne pravičnosti, na katero se, denimo, Vlada oziroma ministrstvo sklicevalo takrat, ko je nasprotovalo brezplačnim vrtcem. Takrat so se sklicevali na to, da bi porušili sistem socialne pravičnosti. Pa smo zopet pri dvojni morali. In ko je pod vprašajem prepotrebna obnova šole, se Vlada sklicuje na dolžnost lokalne skupnosti. Dolžnost lokalnih skupnosti, ki po veliki večini ne zmorejo slediti potrebam, kar se tiče financiranja. Velika večina starih šol je bila zgrajena s samoprispevkom. Šole so danes dotrajane in tukaj je, spoštovane kolegice in kolegi, tako zelo očitna razlika, ki jo Vlada Republike Slovenije uzakonja s šolsko reformo. Poleg 100% financiranja s strani države bodo imele zasebne šole še kapitalsko injekcijo s strani ustanovitelja, torej zasebnika - pod pogoji, ki jih določa zakon, zasebnik ne more biti kdorkoli! Ja, to je res! Ampak privatno šolo lahko ustanovi nekdo, ki ima alternativni javnopriznani izobraževalni program. To ni kdorkoli. Te pogoje danes izpolnjuje konkretno Cerkev. In hočem vas opozoriti, ker so bile v javnosti ničkolikokrat izkrivljene informacije: po obstoječi zakonodaji, tisti, ki velja že danes, je možno ustanoviti zasebno šolo s koncesijo ali brez nje. Zato tisti, ki hočejo prikazati, da nasprotniki te šolske zakonodaje oziroma reforme nasprotujemo ustanavljanju zasebnih šol - veste, to je preprosto zlonamerna manipulacija. Problem te zakonodaje - med drugim, kajti slabosti je ogromno - je tudi ta, da želi minister Zver na nivoju državnega financiranja izenačiti javni in zasebni sektor. To je problem. To je problem, na katerega opozarja opozicija, pa ne nazadnje tudi stroka. 72.000 podpisov je prišlo v Državni zbor proti takšnemu arogantnemu početju. Dejstvo ostaja, spoštovane kolegice in kolegi, da bodo zaradi dvojnega financiranja oziroma dvojnega financerja zasebne šole v nadrejenem položaju. To pa ne pomeni nič drugega, vsaj po moji oceni, kot postopna razgradnja javnega šolstva na račun zasebnega. Minister Zver je pred časom jasno in glasno dejal, te besede si boste lahko tudi prebrali, pa verjamem, da ste zasledili črno na belem zapisano, celo njegov citat je zapisan v enem izmed slovenskih častnikov: "Vsak zasebnik, ki vstopa v šolski sistem, prinaša vanj večmilijonska sredstva." Potem sprašujem, zakaj je potrebno takega zasebnika dodatno financirati iz javnih sredstev, ki so omejena že danes za javno šolstvo. Ne! Minister Zver, za katerega pravzaprav verjamem, da niti ne ve, kaj počne s šolsko reformo, kajti po podatkih, ki jih imam, pa so dokaj zanesljivi, so v ozadju ljudje v senci, ki pravzaprav narekujejo absurdne spremembe. Ampak minister Zver kljub temu trmasto vztraja pri načrtni razgradnji javnega šolstva in v zadnjem času celo zelo agresivno napada vse nasprotnike slabih sprememb. Po moji oceni nedopustno za demokratičnega ministra ali pa sposobno vlado je, veste, da gibanje civilne družbe minister ozmerja s "političnim aktivizmom". Še bolj nesprejemljivo je, da 72.000 zbranih podpisov proti tej reformi javnega šolstva označi za manipulacijo. Demokracija, to je državna ureditev, ki naj bi jo imeli, pravim, naj bi jo imeli v naši državi, pomeni, da najpomembnejše odločitve sprejme ljudstvo in ne vladar po svoji volji. Če kdo manipulira, potem je to nedvomno Vlada Republike Slovenije oziroma minister Zver s svojimi pajdaši. Ker me čas preganja in verjamem, da bom v okviru drugega zakona, ki je še kako pomembno povezan s tem zakonom, saj nenazadnje gre za spremembe šolskega sistema v temeljih, lahko povedala več o manipulativnem, destruktivnem ali absurdnem početju Vlade Republike Slovenije na področju javnega šolstva. Dovolite za konec stavek, ki verjamem, da tistim, ki znajo razmišljati trezno, pove veliko. Tistim, ki so zaslepljeni z oblastjo, pa verjamem, ne bo segel do srca. Pridobivanje in razvijanje znanja ni mogoče doseči z razrednim šovinizmom, s tako pokvarjeno tekmovalnostjo, kot se uzakonja že pri šestletnikih. Veste, da ste vztrajali na spodbujanju podjetnosti pri šestletnikih, kot neke temeljne vrednote. Jaz pravim, da je to slabo. In pravim, ko bomo resnično družba znanja, ki jo tako zelo rad poudarja tudi predsednik Vlade Janez Janša, takrat bomo znanje, znanost in inovacije gradili z odprtostjo, sodelovanjem in delitvijo znanja in ne z omejevanjem, kar počnemo danes, kar počnemo s to reformo. Ta reforma, tudi zaradi sprememb v okviru zakona o osnovni šoli, tudi zaradi odprave ocen, tudi zaradi možnosti napredovanja v višji razred z negativno oceno, s številnimi ostalimi slabimi, nedodelanimi spremembami, pomeni v nekem smislu degradacijo znanja. To pa je, spoštovane kolegice in kolegi, slabo, slabo. In na to opozarjajo tudi strokovnjaki s tega področja. In veste, kaj se je zgodilo pod ministrovanjem gospoda Zvera? Učitelji tedensko dobivajo na šolo nove okrožnice z birokratskimi navodili. Danes za učitelja pravzaprav ni več pomembno, na kakšen način in kako bo podajal znanje ter kakšno znanje bo podajal, ampak je pomembno to, da bo v neke nove obrazce pravilno vpisal minutažo, ki jo ima na šoli oziroma v razredu pri določeni uri. To je absurd. V Slovenski nacionalni stranki tovrstnega početja ali teh absurdov preprosto ne moremo in ne smemo podpreti.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Ivan Jelen v imenu Poslanske skupine DeSUS. Izvolite prosim.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik. Kolegice in kolegi, državna sekretarka! Dejstvo je, da je naš šolski sistem dokaj razvit in ustrezen, kar dokazuje tudi raziskovanje mednarodno priznanih institucij. Zato se ob tej reformi šolskega sistema lahko po eni strani upravičeno sprašujemo, zakaj se naše šolstvo zopet prenavlja in ali bodo učinki sprememb pozitivno delovali na dvig kakovosti slovenskega šolskega prostora. Po drugi strani pa lahko pričakujemo ob morebitnem zastoju nadaljnjega reformiranja posledic ob nedoseganju evropskih in mednarodnih ciljev na področju šolstva, ki so usmerjeni v večjo avtonomijo strokovnih delavcev in posodabljanje šolskih programov v koraku s povečanjem konkurenčnosti, kar naj pozitivno prispeva k trajnejšemu znanju šolarjev in spodbujanju vseživljenjskega učenja in to vsekakor mora voditi v dviganje izobrazbene stopnje oziroma dosežka družbe. Sicer pa se je revolucionarna reforma šolstva že zgodila in za teh nekaj sprememb zakona o osnovni šoli tudi ne moremo z zagotovostjo in v naprej trditi, da bodo prispevali v izobraževalni in vzgojni sistem zgolj negativne posledice za mladino in starše, učitelje in družbo kot celoto. Vse spremembe in dopolnitve so več ali manj naravnane v luči izboljšav obstoječe ureditve, za kar se je pokazala potreba po prilagoditvi oziroma popravkih pretekle reforme šolskega sistema. Mogoče ni odveč sedaj pripomba na očitke strokovne in širše zainteresirane javnosti v smislu njihove ignorance oziroma neupoštevanja njihovih pripomb s strani predlagatelja. Spomniti se je treba, da je stroka in javnost v želji, da sodeluje pri prenovi šolskega sistema, naletela na gluha ušesa tudi v preteklem reformiranju. Glavna problematika v tej noveli se več ali manj vrti okoli dodajanja drugega tujega jezika, sprememb glede izbirnosti predmetov, fleksibilnosti predmetnika oziroma urnika in ukinitve splošnega učnega uspeha. V Poslanski skupini DeSUS smo predlagane spremembe in dopolnitve poskušali dojemati z obeh vidikov tako pozitivnega kot negativnega. Zelo utopično bi bilo namreč biti prepričan v to, da bo to, kar nam bo prinesla neka reforma, imelo zgolj pozitivne ali samo negativne učinke. Tako oporekati pozitivnosti učenja tujih jezikov, kar v nadaljnjem času malodane pomeni že nujnost zaradi integriranosti v mednarodni prostor, ni smiselno. Vendar je potrebno izraziti tudi pomisleke na to, in sicer predvsem zaradi možnosti povečanja obremenjenosti učencev, zlasti tistih, ki so imeli težave že pri učenju prvega tujega jezika. Seveda pa ne dvomimo v zadostno število kvalitetnih, strokovnih delavcev, ki jih čaka z uvedbo obveznega drugega tujega jezika trdo in odgovorno delo, saj je dosedanje poučevanje drugih tujih jezikov v okviru izbirnosti potekalo verjetno v zelo sproščenem okolju, saj so ga zapolnjevali tisti učenci, ki so imeli zanj interes in se ga niso učili pod pritiskom obveze. Sodobni šolski sistemi, kamor je potrebno prišteti tudi našega, so nujno podvrženi stalnemu posodabljanju in razvoju, s ciljem doseganja trajnostnega razvoja, kajti vzgojno-izobraževalni sistem je dinamičen sistem, ki mora v korist družbe prisluhniti potrebam časa. Vsekakor pa menimo, da tako občutljivo področje družbenega življenja, kot je kreiranje šolske politike in zadeva naše najmlajše generacije, nujno zahteva temeljne razmisleke ter vso dolžno odgovornost države do staršev in njihovih otrok, ki bodo prvi občutili primernost ali neprimernost predlaganih sprememb in dopolnitev osnovnošolskega zakona. Vsi poslanci DeSUS-a ne zagovarjamo sprememb v šolstvu kot pozitivne in ne verjamemo, da ta novela zakona zagotavlja takšne vzgojno-izobraževalne podlage, da bodo šole lahko optimalno izpolnjevale svoje poslanstvo, zato bomo glasovali po svoji vesti.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Alenka Jeraj, v imenu Poslanske skupine SDS.
Lep pozdrav vsem! Novela zakona o osnovni šoli prinaša drugi tuj jezik v zadnji triadi, ukinitev splošnega učnega uspeha tudi ob zaključku preostalih razredov, ne le v prvi triadi, predmetnik, ki določa, katere predmete bomo poučevali v osnovni šoli in jih poučujemo že sedaj, čeprav za to nismo imeli zakonske podlage, vzgojni načrt, ki ga bodo skupaj pripravili učitelji, šolarji in starši, fleksibilni predmetnik, možnost torej, da šole svobodneje razporejajo tedensko število ur posameznih predmetov, da se obiskovanje glasbene šole upošteva kot izbirni predmet, zmanjšuje se število izbirnih predmetov s tri na dva in pri izbirnih predmetih se daje prosta izbira in ne, da so morali učenci izbirati predmete iz različnih sklopov. Po našem mnenju bodo vse te novosti prinesle kvalitetnejše in boljše delo v naših šolah, saj prinašajo orodja, s katerimi bomo dosegli cilje, ki jih zasledujeta izobraževanje in vzgoja v osnovni šoli. In ne gre za reformo, ampak za nujne popravke, ker je praksa pokazala na nekatere neustrezne rešitve. Ob vseh očitkih o hitrosti sprejemanja, da ni pripravljenih strokovnih podlag, se moramo ponovno vprašati, kako je mogoče, da pripravljavci Zakona o osnovni šoli in Zakona o financiranju vzgoje in izobraževanja pred dobrim desetletjem niso vedeli niti, kaj se bo poučevalo v devetletki, ko so oba zakona napisali, čeprav je bilo takrat do uvajanja devetletke slabo leto. Tako smo leta in še danes poučevali predmete, ki jih v zakonu ni. Novela zakona tokrat jasno določa, kateri so obvezni predmeti. Zakaj je tako, je povedal eden od ravnateljev z besedami: "In kdo je bil najslabši med ministri za šolo? Z veliko mero cinizma bi rekel, Slavko Gaber. Zelo hitro je postal prevzeten politik, na zunaj sicer deluje prijazno in ljubeznivo, toda kot minister je bil trmast in trdoglav. Kar si je zamislil, so morali strokovnjaki potrditi." Treba je povedati, da tudi pred dobrim desetletjem ni bilo temeljnega soglasja o novostih v šolstvu in je bilo veliko strokovnjakov, skupin in posameznikov, ki so opozarjali na nedorečenosti v zakonu, nedodelane predloge, v snovanje sprememb in izboljšav je bilo vključenih malo praktikov. Pa niso bili slišani. Še več, očitalo se jim je nestrokovnost in nepoznavanje. Čeprav so bili po izobrazbi in izkušnjah primerljivi s strokovnjaki, ki so spremembe predlagali in uvajali. Tudi takrat je pet članov Nacionalnega kurikularnega sveta javno izrazilo nestrinjanje s predmetnikom osnovne šole, ki je nastal v okviru kurikularne prenove. Strokovni argumenti nekaterih strok so bili popolnoma prezrti. Če bomo brali statistiko, se na ravni Slovenije za 6% letno dviguje obisk jezikovnih tečajev. Po podatkih Statističnega urada je bilo v letu 2005, 206 izvedenih 4011 jezikovnih tečajev in zabeleženih 27438 udeležencev. Največ pri učenju angleškega jezika, drugi najpopularnejši jezik je nemščina, večje kot v predhodnem letu je bilo zanimanje za učenje francoskega jezika, poleg tega se učijo italijanščino, španščino in ruščino, češčino, madžarščino, danščino, portugalščino in švedščino, pa tudi japonščino, kitajščino in arabščino. Število jezikovnih šol je v zadnjih letih skokovito naraslo, kar kaže na to, da je znanje jezikov zelo pomembno in da se državljanke in državljani množično odločajo za učenje jezikov. Ob tem so jezikovne šole ponudniki tečajev že v vrtcih in osnovnih šolah in mnogi otroci in starši se odločajo za obiskovanje takšnih tečajev. Seveda pa to veliko stane, ob tem, da imamo učitelje, ki učijo med izbirnimi predmeti tuje jezike. Naš izobraževalni sistem mora slediti tem trendom, da se ne bomo čez desetletje srečali s težavami. Kot se danes srečujemo s strukturno brezposelnostjo, na primer pomanjkanjem zdravnikov, medicinskega osebja, ker nismo pravi čas zaznali trendov in vedeli, katerih poklicev bo v določenem času primanjkovalo. Nobenega dokaza ni, da splošni učni uspeh bistveno vpliva na motivacijo učenca. Prej prihaja do pritiskov nanje, pa tudi na učitelje. Zakaj smo ga sicer ukinili v prvi triadi? Res smo prešli na opisno ocenjevanje, še vedno bi lahko imeli splošni učni uspeh, če je to tako močan motivacijskih faktor, pa ga nimamo. Ali so zato otroci manj ali bolj motivirani v 1., 2. in 3. razredu? Dejstvo je, da je učni uspeh motivacija za dobre učence, odlične in prav dobre. Za tiste, ki pa jim vsa leta z učnim uspehom dopovedujemo da so dobri, da so le zadostni, pa prav gotovo ni. Tudi če je posameznik pri katerem od predmetov blestel, tega ne vemo, ampak je samo dober, povprečen. Informacije, ki mu jih s tem dajemo in tako delamo škodo njegovi samopodobi, je, da je povprečen, skratka nič posebnega. Izbirni predmeti malo drugače, tako kot so predlagali mladi. Izbira naj bo izbira in ne prisila. Po mnenju naše poslanske skupine z novelo nadgrajujemo uvedeno devetletko, pri kateri se je v vseh teh letih izkazalo, čemu smo namenili premalo pozornosti in kaj bi bilo smiselno nadgraditi in še bolj razviti. Danes lahko zmerimo vse tisto, kar je bilo dobro, pa tudi vidimo tisto, kar je povzročalo težave in ni prineslo želenih in predvidenih rezultatov. Od splošne obravnave zakona o osnovni šoli, ki jo je predlagala koalicija, in javne razprave, ki smo jo na predlog opozicije podprli, je minilo nekaj mesecev. V tem času se je zgodilo zbiranje podpisov, o katerem smo danes že slišali in bomo še slišali. Zanima me, ali so podpisniki proti uvedbi drugega tujega jezika v zadnji triadi, proti ukinitvi splošnega učnega uspeha tudi ob zaključku preostalih razredov, proti predmetniku, ki določa, katere predmete bomo poučevali v osnovni šoli, proti vzgojnemu načrtu, proti fleksibilnemu predmetniku, proti, da se obiskovanju glasbene šole upošteva kot izbirni predmet, proti zmanjševanju števila izbirnih predmetov s 3 na 2, proti prosti izbiri pri izbirnih predmetih. Niso, vsaj tisti podpisniki ne, s katerim sem sama govorila. In so rekli, da vse to podpirajo in niso proti naštetim predlogom zakona o osnovni šoli, ampak jim stvar ni bila tako predstavljena. Spoštujem dijake in študente, ki so se pridružili akciji zbiranja podpisov. Zbirali so jih po srednjih šolah brez obrazložitve dijakom na klop, tudi s pomočjo učiteljev. Ali so jim obrazložili, kaj podpisujejo? Zbirali so celo na študentski areni, kjer med kar nekaj tisoč mladimi ni težko zbrati podpise za karkoli. Zanima me, koliko jih je prebralo pismo nam poslancem, pod katerega so se podpisali. Mnogi ne, ker ga sploh niso videli. Sprašujem dijake in študente, ali so proti uvedbi drugega tujega jezika, proti zmanjšanju števila izbirnih vsebin, izbirnih predmetov in proti temu,da je obiskovanje glasbene šole, ki jo obiskuje veliko naših otrok, da se upošteva kot izbirni predmet. Preseneča me, da so mladi proti spremembam, ki izboljšuje položaj šolarjev, manj dijakov, ker govorimo o zakonu o osnovni šoli, čeprav bomo med podpisniki našli predvsem dijake in študente. Preseneča nas toliko bolj, ker so na otroškem parlamentu podali drugačno stališče tako v zvezi z izbirnimi predmeti kot z vzgojnimi predmeti oziroma uvajanjem vzgojnega načrta. Veseli me, da je med podpisniki veliko članov društva upokojencev, ker to kaže na njihovo skrb za izobrazbo vnukov, pa zaposlenih v premogovnikih Velenje. Zanimivo, da je Sindikat vzgoje in izobraževanja ter znanosti tako prisoten ravno med rudarji, med zaposlenimi na geodetskem zavodu, v goriškem muzeju, kmetijsko-gozdarskem zavodu in drugih organizacijah. Seveda, če so izjavo prebrali in niso bili zavedeni s strani zbiralcev podpisov, kaj v resnici podpisujejo. Veste, podpisi so se zbirali tudi leta 1998. Na začetku septembra 1998 so učitelji tehnike skupaj z učitelji likovnega pouka na pobudo petih kritičnih članov tedanjega nacionalnega kurikularnega sveta začeli z zbiranjem podpisov za drugačen model devetletne osnovne šole. V dobrih dveh tednih je bilo zbranih več kot 3.000 podpisov staršev in učiteljev. Nato pa je bilo zbiranje podpisov grobo zaustavljeno. Kot so javno sporočili likovni pedagogi osnovnih šol, na nekaterih osnovnih šolah so bili učitelji, ki so podpise zbirali, ovirani s strani ravnateljev, češ, da jim tega ne dovolijo. Vodstvo šole namreč zaradi posredovanj in groženj ministrstva za šolstvo grozilo učiteljem tudi z disciplinsko komisijo in pozivalo druge učitelje, razrednike, naj ne dajejo zahtev v podpise staršem. Novelo zakona o osnovni šoli bomo v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke podprli, ker smo prepričani, da bomo naš osnovno šolski sistem s spremembami izboljšali in ustvarili prijetno in spodbudno okolje za učence in učitelje.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi razprava o predlogu zakona v celoti. Postopkovno, prosim, gospa mag. Majda Potrata.
V skladu z drugim odstavkom 65. člena Poslovnika napovedujem odsotnost Poslanske skupine Socialnih demokratov pri tej točki dnevnega reda. To gre za [[...]]
Gospa mag. Potrata, nekaj bi vam rad povedal. Obstrukcijo lahko napove le vodja poslanske skupine ali njegov namestnik. Tega podatka, da bi vi bila eno ali drugo, nimam. Tako je po poslovniku. Ne vem, kako so ravnali prej, vendar jaz se bom držal poslovnika. Prosim, gospod Potrč.
Hvala lepa. Jaz sledim kolegici mag. Majdi Potrati in izjavljam, da so njene besede točne in da poslanska skupina napoveduje obstrukcijo pri razpravi in glasovanju o tej točki dnevnega reda.
Sprejemam vašo napoved, gospod Potrč, ker vem, da ste vodja poslanske skupine. Hvala lepa. Besedo ima gospod dr. Mitja Slavinec. Prosim.
Hvala lepa za besedo. Popolnoma pričakovano in tudi na nek način logično je, da večina preglasuje manjšino, torej da koalicija legitimno preglasuje opozicijo. Prav tako imajo pravico ne poslušati predlogov, ki smo jih ves čas dajali. Tudi to je pravica. Ni pa najbolj pametno početje. Prav gotovo pa je zelo nespametno početje tako trmasto nasprotovati širokemu krogu, eni najširših nasprotovanj, zainteresirani in strokovni javnosti, saj smo lahko slišali, da so podpise zbirali tako učitelji kakor tudi zainteresirani starši, stari starši. In prav gotovo je to zadosten razlog, da smo se v Poslanskem klubu LDS odločili, da v tem delu ne bomo sodelovali. Zato v skladu z drugim odstavkom [[...]]
Gospod dr. Slavinec!
Imam tudi to obrazložitev
Vašo obrazložitev sem poslušal. Ko ste pa sedaj napovedali obstrukcijo, vam povem, tudi vam, da tega vi ne morete storiti, kvečjemu vodja vaše poslanske skupine ali njegov namestnik. Ravnam se po poslovniku. Jaz ga spoštujem, spoštujte ga tudi vi. Tako je bilo sprejeto.
Spoštovani predsedujoči, saj še nisem nič napovedal. Samo želim prebrati tisto, kar vam pisno bom predal, če dovolite.
Če boste drugače povedali, se vam bom opravičil.
V skladu z drugim odstavkom 65. člena Poslovnika DZ napovedujem odsotnost vseh članov Poslanske skupine PKLDS pri obravnavi 25. točke, to je Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o osnovni šoli, tretja obravnava. Podpis, Jožef Školč, vodja poslanskega kluba. In vam pisno predajam našo obstrukcijo.
Hvala lepa. Se vam ne opravičujem, ker je popolnoma jasno. Ne more biti nobenega pooblastila, lahko napove samo vodja poslanske skupine ali njegov namestnik. Če daste pisno, če bo podpisano, bom sprejel. Hvala lepa, sprejemam. Besedo ima gospa Žgajner Tavš. Prosim.
Hvala lepa. Dovolite, gospod predsedujoči, sicer sem hotela dati proceduralni predlog, ampak ker ste popravili očitno napako, ki ste jo hoteli storiti, ko ste upoštevali pooblastilo, kajti tudi v Slovenski nacionalni stranki bomo, če boste nadaljevali s tovrstnim početjem, s pooblastilom napovedali obstrukcijo. Brez odkimavanja, spoštovana gospa, ki sodelujete pri vodenju seje.
Ne vem, kakšno karanje prejemam z vašimi besedami, vendar pri tistem, kar sem na začetku rekel, bom vztrajal. Ravnal se bom po poslovniku. Ali je to smešno ali ne. Hvala lepa. Gospa Majda Širca.
Hvala lepa. Kot namestnica vodje Poslanske skupine Zares skladno z drugim odstavkom 65. člena Poslovnika državnega zbora sporočam, da Poslanska skupina Zares pri razpravi in obravnavi Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o osnovni šoli ne bo sodelovala. Pozorno smo poslušali predstavitve stališč poslanskih skupin, ki sporočajo, da bodo podprle te spremembe, ki jim mi nasprotujemo. Ne nasprotujemo jim samo mi, nasprotujejo tudi starši, tudi tisti, ki so zaposleni v rudnikih, v goriških muzejih in tako naprej, kot starši, in ki niso na neki črni listi, nasprotujejo tudi drugi. Veliko je teh neuslišanih nasprotovanj, in menimo, da brez dialoga o tako usodnih spremembah, ki se dotikajo tako rekoč vsakega izmed nas, ki ima otroke, ki obiskujejo osnovno šolo, in s spremembami, s katerimi se ne strinja, skratka, ne podpiramo zakona in zato tudi o njem ne bomo več razpravljali, ker ga bomo zavrnili. Hvala.
Hvala lepa. Mnenje ste podali oziroma napoved kot namestnica vodje poslanske skupine, gospa Širca. Hvala lepa. Gospod dr. Slavko Gaber, nepovezani poslanec.
Najlepša hvala, gospod predsednik. V svojem imenu bom - upam, da to pravico imam - prav tako obrazložil, zakaj ne nameravam sodelovati pri nadaljevanju te seje. Tako pomembni zakoni, kot so ti, ki jih sprejemamo danes, bodo prvič v tem parlamentu sprejeti oktroirano, brez da bi sedela tukaj praktično polovica parlamenta. Prvič v zgodovini te države se bo, kot kaže, zgodilo tudi to, da bodo ljudje na referendumu odločali o tako občutljivi problematiki. V to na vso silo, na vso moč vodi politika vladajoče koalicije. Res je, v tej državi so vedno bile razprave, in to vroče, ko je šlo za vprašanje šolske zakonodaje. Ni tako samo v Sloveniji, tako je v vseh državah. Vendar pa je malo držav, v katerih bi tako trmasto ob tako visokem številu podpisov, ob tako enoglasnem nasprotovanju stroke, postavljanju pod vprašaj nekaterih temeljnih rešitev, kdorkoli vztrajal in svojo peljal do konca. Pri prejšnjih reformah se je na primer tudi za po leto dni s predlogom takratne oblasti odmikalo uvajanje reform, da se je stroka lahko poenotila. Nekaj takšnega bi potrebovali tudi danes in tukaj. Jaz pričakujem še vedno, da bo vladajoča koalicija, podučena tudi s tem, kar se dogaja sedaj tukaj, pred glasovanjem razmislila in odmaknila to, kar želi sedaj uvesti na hitro, na kdaj drugič. Ker kot sedaj kaže, tega razmisleka še ni opravila, bom s svojo odsotnostjo na tej seji poskušal prispevati k temu, da bi do razmisleka prišlo. Spoštovane gospe in gospodje, ta država si zasluži in potrebuje dograjevanje šolskega sistema, ni perfekten, je pa zadosti dober, da je, njegovo dograjevanje vredno dodatnega resnega razmisleka. Hvala.
Hvala lepa. Gospa Barbara Žgajner Tavš. Prosim.
Hvala lepa, gospod podpredsednik za besedo. Dovolite in bi vas resnično prosila v prvi vrsti, da se tisti, ki vam pomagajo pri vodenju seje, uskladijo med seboj, kajti navodila gospoda Plevelja so jasna in glasna, poslanska skupina lahko s pooblastilom napove obstrukcijo. In dovolite, da to storim sedaj. V skladu z drugim odstavkom 65. člena Poslovnika Državnega zbora Republike Slovenije napovedujemo odsotnost vseh članov Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke pri obravnavi 25. točke dnevnega reda 32. seje. Razlogi so bili podani pri predstavitvi stališča Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke, ki ga je podala poslanka Slovenske nacionalne stranke Barbara Žgajner Tavš, s podpisom vodje poslanske skupine SNS, gospodom Zmagom Jelinčičem Plemenitim. Kljub odkimavanju gospe, ki sodeluje pri vodenju seje, uradno pa vam predajam dokument sedaj.
Hvala lepa. Hvala lepa, ker ste me poučili, kako je treba voditi sejo. Sprejemam pismeno potrdilo tako kot vi prvo. Hvala lepa. Sledi razprava o predlogu zakona v celoti. Nadaljujemo. Besedo ima gospod Martin Mikolič.
Hvala za besedo. Prisrčno pozdravljeni, spoštovane kolegice in kolegi, tisti, ki ste še ostali v dvorani, in tudi tisti, ki nas zapuščate, spoštovana sekretarka s sodelavci. Moram povedati, da sem tudi sam razočaran, kako nekateri so do sedaj razlagali, kako pomembna zakona obravnavamo, sedaj pa zapuščajo dvorano. Podobno kot pri sprejemanju pokrajinske zakonodaje. Glede na to, da je pred nami rebalans proračuna za leto 2008 in proračun za 2009 in glede na očitke, ki so bili prej nakazani, da se za šolstvo namenja manj denarja z vidika bruto družbenega proizvoda, bi rad omenil sledeče. Povečuje se proračun za Ministrstvo za šolstvo in šport, kot tudi pri ostalih ministrstvih. Če pa merimo z vidika bruto družbenega proizvoda, pa moram povedati to, da si ta Vlada prizadeva, da zmanjša primanjkljaj. Če gremo tudi ostala resorna ministrstva ocenjevati s tega vidika, potem je pri vseh sorazmerno povečanje ali pa zmanjšanje. In če hočemo tisto, kar ravno opozicija nam razlaga, da primanjkljaj bi bilo dobro zmanjšati v času dobre gospodarske rasti, potem si jaz to ne predstavljam, kako bi lahko to rešili brez tega, da bomo zmanjševali javno porabo. Ampak pri tem področje šolstva ni na slabšem. Uvajamo tako imenovano zasebno možnost investicij in na tistem področju skupaj s tem se bo dejansko v prihodnje še najmanj toliko gradilo, kot do sedaj. Prav gotovo pa na samem programu je več denarja, kot je bilo do sedaj. Glede sprememb lahko rečem, sem prepričan, da se tudi moji kolegi iz poslanske skupine Nove Slovenije strinjajo z menoj, ne vem, zakaj toliko prahu glede teh sprememb. Glede teh sprememb, ki v končni fazi sledijo nekim ciljem, da bi pravzaprav šolstvo izboljšali. Pa se bom lotil samo dveh področij, dodatno uvajanje drugega tujega jezika. Moram reči, da bi jaz podprl ta predlog, pa mi ne bi bilo nikoli pomembno, katera vlada bi to predlagala, ker se mi zdi to tako pomembno. Jaz bi spoštovane kolegice in kolege, ki ste tukaj, predvsem pa tiste, ki ste zapustili dvorano, vprašal, ali kdo pri 40, 50 letih ali pa še kasneje obiskuje kak drug tečaj. Vem, da marsikateri poslanec in poslanka obiskujemo sedaj tečaj kakšnega tujega jezika, ker ga nujno rabimo. Ali kdo obiskuje kak tečaj matematike ali pa zgodovine; saj mogoče bi bilo dobro, da bi šel kdo tudi v kakšen tak tečaj, glede razlage proračuna in podobno. Ampak to so dejstva. In nasprotovanje temu, tega pa res ne razumem. Jaz bi bil še kako vesel, da smo v tistih mladih letih, ko smo obiskovali osnovno šolo ali pa srednjo šolo, imeli to možnost. In mislim, da otrok lahko največ absorbira s tega področja ravno v osnovni šoli. Saj zaradi tega pravzaprav, tako kot je bilo že prej večkrat povedano, že starši želijo, da bi otrok že v vrtcu naredil osnovne korake glede kakšnega tujega jezika. Kar se tiče splošnega učnega uspeha, moram povedati, da sem kot župan že do sedaj veliko let ob zaključku šolskega leta imel sprejem za odlične učence. Mislim, da je bil to lep dogodek, tako za nas, ki smo te učence sprejeli, se pravi, občinsko upravo, kot tudi za šolo in te učence. Zdaj se mi bo najbrž zgodilo ob koncu naslednjega šolskega leta, da bo prišel kdo na to slovesnost, tudi tisti, ki je mogoče v preteklosti bil prikrajšan, tisti, ki mu je samo še mogoče en kamenček v mozaiku med temi stotimi ali tisočimi kamenčki manjkal, da ni bil odličen. In pravzaprav bo šola oziroma ravnatelji oziroma učitelji bodo naredili seznam tistih, ki se naj udeležijo tega sprejema. In bom prav gotovo vesel vseh, ker sem tudi večkrat razmišljal, morda smo pa komu naredili krivico. O ostalih spremembah tega zakona ne bom razlagal in bi zaključil, da prav gotovo je ta zakon potreben, da od tega zakona veliko pričakujejo starši, pa tudi lokalne skupnosti. In vsekakor bom ta zakon podprl.
Hvala lepa. Besedo ima gospod mag. Grims. Prosim.
Hvala za besedo. Vsem prav lep pozdrav, še posebej gospodu ministru in sodelavcem! Lep pozdrav tudi kolegicam in kolegom, ki so v dvorani! Pozdrav tudi vsem tistim, ki so v tem trenutku pobegnili pred trenutkom resnice! Jaz popolnoma razumem, zakaj zdajle opozicije v dvorani ni. S pomočjo svojega vpliva v medijih, ki ga še vedno imajo, s tem, da se občasno malo porogajo na naš račun, so uspeli doseči, da je bila razprava o šolski zakonodaji taka, da je bila že kršena pravica vedeti. Ljudje preprosto niso imeli možnosti izvedeti, za kaj gre, in so bili celo grobo zavedeni. O tem bom govoril kasneje, to sem tudi včeraj napovedal na enem soočanju, na katerem je bilo vse splanirano tako, da se tam nihče od takih, ki znajo kaj povedati, ne bi pojavil, ampak je bilo za presenečenje poskrbljeno, smo jim pokvarili igro. Tako bom pri naslednji točki dnevnega reda, ko bo šlo za zakon o financiranju vzgoje in izobraževanja, vse te igre razgalil. Zato tudi razumem, ker oni to vedo, da so pobegnili, vem, ker jih je groza tega. Ker ko bodo njihovi volivci videli, da so jih, ne samo vlekli za nos, ampak da so se oni delali norca iz svojih lastnih volivcev, da so kurili strasti za stvari, ki so jih sami naredili, da so kurili strasti na način, ki je razbesnel ljudi, pa se bo razgalilo, da celo, če bi ljudje sledili njihovim nasvetom, bo še vedno veljalo tisto, pred čemer so jih svarili. Ker so to oni sami naredili, bo to zelo zabavna situacija. Zabavna za nas, za njih pa prav gotovo ne. Zato še enkrat lepo pozdravljam vso opozicijo, ki je pred svojim trenutkom resnice pobegnila. Bom pa poskrbel, da bo ta trenutek resnice doživela v uvodnem delu naslednje točke dnevnega reda, ko bo zakon o financiranju vzgoje in izobraževanja na dnevnem redu. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Drago Koren.
Lep pozdrav vsem poslankam in poslancem, ki ste ostali v dvorani, ministru s sodelavci, pa seveda tudi vsej opoziciji, ki verjetno sedaj na skrivaj oziroma v drugih prostorih posluša našo razpravo. Upam, da bodo dobro poslušali, da bodo mogoče pa vseeno ugotovili kakšno novo stvar, kakšno novo dejstvo. Ko sem danes tu poslušal stališča opozicijskih poslanskih skupin, sem se spraševal, ja, kakšno Vlado pa imamo mi v Sloveniji, ja, kakšno ministrstvo za šolstvo imamo, ki skuša odličen slovenski šolski sistem uničiti. To ni resno, seveda ni resno, kajti mislim, da imamo dobro Vlado in dobro ministrstvo in da vsi želimo samo najboljše slovenskemu šolstvu. Namen zakona je prav gotovo izboljšati naše šolstvo. Osebno sem prepričan, da imamo v Sloveniji dobro osnovno šolo, še bolj pa sem prepričan, da lahko to dobro osnovno šolo še precej izboljšamo. Se tudi dostikrat sprašujem, v kakšnem stanju je naša družba, v kakšnem stanju duha smo Slovenci - kot narod, Slovenija - kot država. Sam zelo težko sprejemam, da smo prišli na stopnjo ko moramo v osnovni šoli imeti varnostno službo. To dejstvo enostavno zelo, zelo težko sprejemam. Zato se mi zdi ta novost, ki jo prinaša ta zakon, namreč uvedba vzgojnega načrta v našo osnovno šolo, zelo pomembna. Tu je točka, kjer lahko starši skupaj z učitelji in skupaj s šolarji naredimo en program, začrtamo eno pot, ki bo naše šolstvo, pa ne samo šolstvo, ampak splošno stanje pripeljalo do tega, da ne bo potrebno v osnovni šoli imeti varnostne službe. Druga zadeva, drugi tuji jezik. Moram reči, da sem tudi sam bil najprej kar malo zadržan nad tem, ker sem mislil, dovolj je če imamo izbirno možnost. Ampak mislim, da prav na tem področju, glede na dejstvo, da smo zelo odprta družba, da smo v Evropski skupnosti, kjer ni več mej, je ta potreba po znanju tujih jezikov res velika. In s tem, sem prepričan, da samo uresničujemo svoje dobre želje po najboljšem za naše bodoče ljudi, za naše otroke. Morda je prav, da rečem ob tem zavajanju, ki je bilo prav na račun drugega tujega jezika tu, v tej dvorani, malo prej rečeno, da se zmanjšuje število ur prvega tujega jezika na račun uvedbe drugega tujega jezika. To preprosto ne drži. Število ur prve tujega jezika ostaja [[...]]
Oprostite gospod Grims, vas bi lepo prosil. Hvala.
[[...]]nespremenjeno. Poleg obveznega drugega tujega jezika bodo otroci še vedno imeli možnost izbrati tudi tuji jezik kot izbirni predmet. Jaz mislim, da je to ena velika zadeva, dodana možnost, ki jo bodo naši otroci lahko izkoristili. Jaz bom zaključil s tem, da sem prepričan, da te spremembe zakona, ki jih s tem zakonom uvajamo, bodo prav gotovo prinesli predvsem pozitivne stvari za naše šolstvo.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Anton Kokalj. Izvolite prosim.
Hvala lepa. Mogoče samo nekaj pripomb. Bil sem priča, kot župan, uvajanja devetletke, takrat je bil minister gospod Gaber, to sem enkrat že javno povedal, občine so bile ustanoviteljice, in so še danes, osnovne šole. Postopek je potekal ob popolni ignoranci. Zbrali smo podpisov, mislim, da okoli 100 občin, 92 županov, ker smo želeli samo aktivno sodelovati pri pripravi tega šolskega cunamija, ki je šel na silo, definitivno na silo v tek. In danes še vedno čutimo njegove posledice predvsem v tem, da so otroci enormno zaposleni in nimajo časa v nekaterih šolah niti za kosilo. Moj sin ta trenutek letos 10 minut v 7. razredu osnovne šole. V šoli je pa zjutraj od 7. do 16. ure popoldne. Oprostite, to ni normalno. Ta sistem uničuje otroke. In hvala bogu, da je ta Vlada naredila vsaj en majhen korak v tej smeri razbremenjevanja. Seveda tisti, ki nimajo otrok ali pa imajo enega ali dva, so polni idej, kako bi poučevali naše otroke, tisti, ki pa, pa mogoče kakšnega več. In jaz ostro nasprotujem takšnemu pristopu. Kadar me kdo sprašuje v tujini, saj vi v Sloveniji pa pravzaprav niste imeli pravega komunizma, mu vedno odgovorim: "Ja, ja, navzven ne, imeli smo pa ideološki totalitarizem in ga še vedno imamo in vleče se prav skozi šolski sistem." Gospod Gaber ga je, to je moja ocena, zelo močno utrdil, pri tem mu pa pomaga na žalost sindikat, ki se ne ukvarja s tem, kar je njegova naloga, se pravi z izboljšanjem kvalitete poučevanja, z dobrim počutjem učitelja, zmanjševanjem birokratskih ovir, s katerimi se učitelji ukvarjajo, s tem, da bi bilo učitelji sposobni obvladovati otroke. Oprostite, upam si trditi, 15 let sem učil, najmanj 10% učiteljev ni sposobnih imeti niti osnovnega reda v razredu. Upam si to trditi kadarkoli, ampak sindikat se ne ukvarja s tem. Ne ukvarja se s tem, kako kvalitetno in korektno nagrajevati učitelja, učitelj je danes nagrajen za to, kar počne izven razreda, ne pa za tisto, kar počne z otroki pri pouku in tako naprej, da ne bi našteval. Na žalost, ta ideološki totalitarizem se vleče in samo s tega vidika si lahko razlagam obstrukcijo, pri, po moji oceni, relativno nepomembnih vsebinskih predlogih, ki jih je dala Vlada. Moram reči, da jaz tukaj resnično ne vidim nekih gigantskih premikov v sistemu. Jaz bi si želel hitrejših in večjih korakov. Predvsem z vidika otrok in kvalitete poučevanja. Otroci danes včasih ne znajo niti brati, ko končajo osnovno šolo, ker se je pač pristop menda tako spremenil, da nekaterim ljudem pač to ne leži in se ne more od njih pričakovati, da bi po končani osnovni šoli znali prebrati pol strani teksta tekoče. Mogoče je to samo ena kratka opomba in jaz mislim, da te spremembe, ki so tukaj predlagane, dejansko ne zaslužijo take pozornosti, kot se jo sedaj zganja. Se jo pa zganja, bom še enkrat povedal, s tem, da se drži to ideološko linijo v precepu. In to na račun naših otrok. Predvsem tistih, ki so tudi javno izjavljali pred leti, da več kot enega otroka pa ne. Mislim, da je tukaj treba vzeti tudi ta človeški vidik v obzir. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jožef Jerovšek. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsedujoči, spoštovane kolegice in kolegi, spoštovani gospod minister s sodelavci. Zelo sem vesel, gospod minister, da ste tako hitro demantirali laž, izrečeno s strani kolegice Žgajner Tavševe, da se potikate nekje po Evropi, in da ste se tukaj pokazali. Ampak to je bilo rečeno, ne samo slabšalno na račun Evrope, ker očitno je vedela, da ste v domovini, ker smo del Evrope, in tudi to je nekaj slabšalnega. Tudi ta domovina je slabšalna za nekatere. In ravno to je tudi eden od bistvenih vzrokov za vik in krik, za hujskanje in za vse, da te spremembe zakona dajejo nekoliko več pomena domovini, da se uvaja tudi kot obvezni predmet domovinska vzgoja, državljanska odgovornost. To je za ideološki blok, ki izhaja iz komunističnih korenin, nekaj groznega. Pravzaprav je še vse doslej verjetno veljala predvsem ta internacionalistična vzgoja in tukaj se jim rušijo temelji. Trdno sem pa prepričan, da naši otroci morajo biti vzgojeni v patriatizmu. Da se morajo zavedati, kdo so nacionalni junaki, kdo so utemeljitelji te države, kajti če bi bilo karkoli od tega, potem se ne bi dogodilo, da nekaj posameznikov, recimo, tudi o rojstnem kraju dr. Jožefa Pučnika zganja vik in krik, ko je krajevna skupnost predlagala, da se osnovna šola poimenuje po njem. In žal je med njimi tudi nekaj učiteljev. Sramujejo se temelja svoje nove države. In kdo mi lahko odgovori, kje v Evropi boste slišali ali pa videli kaj takega, da je to sramota se spominjati nacionalnih junakov ali pa velikih Slovencev, ki so utemeljili to državo. In zaradi tega, ko je prej kolega Mikolič rekel, da mnogi obiskujejo tečaje, ker to potrebujejo, in se spraševal, v kakšen tečaj bi še poslanci morali iti, mislim, da bi tem, ki so danes demonstrativno zapustili ta zbor, bil zelo potreben tečaj iz državljanske odgovornosti in domovinske vzgoje. Niso je imeli očitno, sedaj ji nasprotujejo in čeprav je obstrukcija legitimen inštitut, je popolnoma nerazumljivo, da pri sprejemanju zakonodaje, v kateri se iskreno vsi, jaz mislim, da vsaj na tej strani, trudimo, da bi peljala v smer, da bi bili naši otroci, ko končajo šolanje, usposobljeni za kariero, za to, da so uspešni v življenju in usposobljeni v ljubezni do domovine. Še daleč ni res to, kar trdijo, s čimer obremenjujejo in hujskajo ljudi, da gre za usodne spremembe. Za njih je usodna domovinska vzgoja, državljanska odgovornost in s prav istimi argumenti so zbirali podpise. Zbirali so podpise na enak način, kot delajo Socialni demokrati v svoji stranki. Oni širijo, kako so demokratični, kako so za novo politiko, novo politično obnašanje in na izvesku nad svojim lokalom imajo Boruta Pahorja, ki to na nek način pravi. Notranjost pa je popolnoma drugačna, še stalno je ideološko totalitarna. In pri tej zadevi je isto. Ljudem so dajali v podpis dokumente in strašili ob spremembah, ki jih sploh ni na sporedu v zakonodaji, ki jih ni, ki ne obstajajo. In to je klasično zavajanje ljudstva, kot se je zavajalo v tem času komunizma. In slučajno, mislim, da manj slučajno pri tem sodelujejo isti ljudje, kot so nekoč sodelovali pri zavajanju ljudstva. Zaradi tega, gospodje, tudi tisti, ki sedijo na balkonu, izenačite napise pred gostilno in vsebino, ki jo ponujate znotraj. Ne ponujajte tistega, česar ne strežete v lokalu. Čeprav ste mojstri tega, zato ste se pa šolali v političnih šolah v Kumrovcu. To pa je res, izrazito dobra šola je bila kumrovška za zavajanje ljudstva. Moram reči, da sem bil vesel, da sem danes poslušal tudi kolegico, ki je predstavila v imenu Socialnih demokratov njihove poglede. In moram reči, da je vnesla toliko gneva in žolčnosti, da se mi je zdelo, da če bi prišel kdo v tistem trenutku blizu, bi lahko tudi spraskala oči komu. In ne vem, zakaj govorjenje s takim gnevom, s tako žolčnostjo. In ona je dejala, zakaj nasprotujejo uvedbi drugega jezika. Danes smo že večkrat rekli, da je to v sedanjem času za Slovence nujno potrebno. Zato, ker sodelujemo s svetom in bomo vsak dan morali sodelovati, svet je vsak dan bolj globaliziran. In sedaj že številni starši, ki imajo to možnost, in to so boljše situirani praktično vsi, otroke pošiljajo v fakultativni pouk tujega jezika. In to se je pokazalo kot potreba. Ampak oni nasprotujejo zaradi tega, da bi bili te bonitete deležni tudi otroci tistih staršev, ki niso dovolj situirani. Gre se jim za socialno diferenciacijo, da bi lahko bili eni obsojeni na opravljanje manj vrednih poklicev, da bi bili fizični delavci na račun tistih, ki so se prebili ne na podlagi sposobnosti. In vemo, da je bilo kadrovanje v prejšnjem režimu izrazito na podlagi ideoloških predpostavk. In tisti so si ustvarili višji standard in ga še vedno uživajo in sedaj si na vse kriplje prizadevajo ohraniti privilegije tudi skozi sistem v šoli, da bi ene pa degradiral. Drugi ne bi smeli biti deležni drugega tujega jezika v osnovni šoli, ker mi si ga tako lahko privoščimo, oni trdijo, drugi pa naj bodo za fizične poklice. In jaz sem prepričan, da bodo ljudje na referendumu, s katerim grozijo, spoznali, kako zahrbtne so take predpostavke. Gre za veliko zahrbtnost. Ampak značilno, vedno so govorili o solidarnosti, o socialni pravičnosti, delali pa popolnoma nasprotno, in to se dela. Govoriš eno, misliš drugo. In še nekaj tiste, ki so zapustili ali pa posameznike, ki imajo pač zadeve v rokah, močno motivira za takšno ravnanje. V okviru šolstva, v okviru izdajanja knjig, učbenikov, so se razvili izjemni lobiji, materialni interesi. Tu se niso učbeniki izdajali zaradi potreb šole in učencev, ampak izrazito jasnih materialnih interesov. In pri teh interesih služijo tisti, ki so po ideoloških kvalifikacijah prišli zraven in bodo storili vse, da se ti privilegiji ohranijo. Vodijo jih materialni interesi, ne pa interesi otrok Slovencev in tako naprej. Pri teh spremembah bi morda s sedanjim pogledom pravzaprav edino bil iz taktičnih razlogov morda, če bi danes svetoval, rekel, da izpustimo opustitev učnega uspeha, splošnega uspeha. Jaz vem, da je to v skladu z vsemi standardi in pedagoškimi ugotovitvami in bo prav gotovo rodilo v prihodnosti pozitivne uspehe. Otroci se bodo počutili bolj svobodne, več motivacije bodo imeli. Vendar je pa res, da zavest in vedenje med ljudmi malo zaostaja za stroko in da je v tem trenutku morda Slovence o tem težko prepričati, da smo tu različni od Skandinavcev, ki takšne stvari prvi uvajajo in od tega tudi imajo očitne koristi v družbenem in gospodarskem razvoju svojih držav. Mogoče smo tu Slovenci malo bolj konzervativni in bodo ti gospodje sedaj na to lovili Slovence pri referendumu. Čeprav so ravno tisti njihovi strokovci, s katerimi so toliko govorili, ravno na tem delali in je iz njihovih laboratorijev prišlo, sedaj pa so proti ravno zaradi čistih ideoloških in političnih vzgibov, ker to Slovenci malo z zaostankom sprejemamo in smo kritični do novotarij, ki so sicer strokovno zelo utemeljene. Če bi se dalo, bi to jaz opustil, ampak tega se danes več ne da opustiti. Tako pač izražam svoje poglede na spremembe, ki niso radikalne, ki niso usodne, ki so nujne, ki so potrebne, ki peljejo v pravo smer in ki bodo tudi, upam, z več vzgoje, tako državljanske in domovinske, pa tudi drugačne, spravile šolo ponovno v tire, da se bodo lahko šole odpovedale varnostnikom, kar je postala splošna potreba v času Gabrovih sprememb in Gabrove vzgoje. Jaz sem trdno prepričan, da bomo s pravimi spremembami v šolstvu to enkrat ponovno odpravili. Da bodo šole dihale svobodno, da ne bo strahu, da ne bodo šole tudi mesto razpečevanja mamil, kot se je dogajalo v tem preteklem obdobju, ki ga tisti, ki zbirajo podpise, hočejo tako podaljševati v nedogled in slabe stvari iz tistega obdobja. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jožef Horvat. Prosim.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani gospod minister s sodelavko, spoštovane kolegice in kolegi. Nimam sicer veliko časa, želim pa povedati, da resnično obžalujem, da so večinoma sedeži opozicije prazni. Morda je opozicija ocenila, da se jim res ne splača sodelovati pri tej zakonodaji, ki resnično ni neka velikanska sprememba, gre za relativno majhne spremembe. Morda zato, ker ne želijo pač zaradi narave opozicije hvaliti teh zakonskih sprememb oziroma da jim je zmanjkalo argumentov za napadanje teh sprememb. Opozicija med drugim tudi topota in rohni zaradi tega, ker bodo šole poleg letnega delovnega načrta morale po tej zakonodaji pripraviti tudi vzgojni načrt. Sam se bom osredotočil samo na to točko, ki jo posebej pozdravljam v tej noveli zakona. In ob tem bom povedal eno svojo grenkih izkušenj, ki je nikoli ne bom pozabil. Ko sem bil s strani ustanovitelja postavljen v svet zavoda osnovne šole kjer sem imel tri otroke, sem poskušal, da bi v statut zavoda zapisali med dejavnosti tudi vzgojo - ne boste verjeli, ni šlo. Imeli smo tri kroge, tri seje in na koncu je pravnica, ki je svetovala temu svetu zavoda, najvišjemu organu zavoda, rekla: "Takšna navodila smo dobili iz Ljubljane." Jaz si grizem ustnice, ker želim biti fer in ne želim imenovati imena [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]gospoda, ki je bila takrat šolski minister in ga ni tukaj, če pa bi bil tukaj, bi pa to povedal trikrat. Dokler ne bodo naši otroci, ki bodo končali osnovno šolo, znali vsaj dva stavka povedati o vsakem od slovenskih državnih praznikov, do takrat ne bomo imeli dobre osnovne šole. In ko se spominjam resnično teh let nazaj [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]], ko nismo smeli napisati v statut, da šola opravlja tudi vzgojno dejavnost, potem se res sprašujem, kolegice in kolegi, gospe in gospodje, kje smo mi živeli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Rudolf Petan.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani minister, državna sekretarka, kolegice in kolegi. Malce čudno je, da sedimo tu v nekoliko zmanjšanem številu, pa se sprašujem - pred čem pa naši kolegi bežijo, česa se bojijo? Mogoče ne želijo pohvaliti česa, ker to ne bi bilo v njihovo čast, po drugi strani pa se lahko vprašam, česa se bojijo pri tej spremembi zakona. Ali se bojijo drugega tujega jezika? To me zelo preseneča. Mogoče me prav tako preseneča, pa bi še mogoče lahko razumel, opustitev splošnega uspeha - ali se mogoče bojijo racionalizacije na šolah? Nikakor, nikoli, nikdar ob nobeni uri pa ne morem razumeti, zakaj bežijo pred tem, če se uvaja domovinska državljanska vzgoja. V to me pa ne boste nikoli prepričali, ne opolnoči, zjutraj, ne ob pol treh in tudi ne ob pol devetih. In tudi po tistem, ko začnejo točiti alkohol, me ne boste več prepričali, da je kaj narobe z domovinsko državljansko vzgojo. Ali bežite pred resnico, ali pred realnostjo, ali pred odgovornostjo; ali bežite pred argumenti ali bežite pred raziskavami, ki tudi o šoli govorijo marsikaj? Ne vem - ali se bojite odgovornosti, ker ste z lažmi, manipulacijo in pritiski zbirali podpise? To lahko z gotovostjo trdim, ker sem vsak dan šel mimo stojnice in sem tudi poslušal, kaj se je na tistih stojnicah govorilo. O vsem se je govorilo, samo o vsebini zakona ne. In želel bi vam še to povedati, da tisti, ki so podpisovali, niso vedeli, kaj so podpisovali, zato ker so jim, oprostite, so jim - tisti, ki so bili tam, tudi sami niso poznali zakona in so natvezli, kar jim je bilo povedano. Govorili so jim o solinah, o ne vem čem, ampak da ne boste menili in očitali, da govorim na pamet, vam bom nekaj prebral. Tudi v poslanskih skupinah sam osebno sem prejemal določene maile, pisma in vam bom prebral: "V gimnaziji", je ne bom imenoval, "so učitelji, simpatizerji in člani sindikata SVIZ, dijakom kar med poukom na mizo posredovali obrazce za pisno podporo, sindikatu za kakovostno javno šolo. Prosim, da poslanci nekaj ukrenete." Sedaj vas bom pa vprašal - kaj pa je to? V prvem letniku srednje šole na mizo, sedaj pa podpiši neko listino za kakovostno javno šolo. Je že to mogoče politizacija? Ali je to mogoče kaj v stilu dr. Lukšiča, ki svojim študentom naroča, kako naj nadzirajo institucije civilne družbe? Ali se je to sedaj prineslo že tudi na osnovne šole? Še ne polnoletne državljane silite, da podpisujejo neke politične deklaracije! In sedaj vam bom prebral še konkretno pismo: "V sledečem pismu vas želim seznaniti o zelo neljubem dogodku, ki se je zgodil danes na gimnaziji." Ne bom povedal imena, to boste kasneje razbrali, za kaj, iz teksta. "V času šolskega pouka" - gre pa za drugo gimnazijo, kot sem jo omenil prej - je predstavnica razredne skupnosti lobirala za zbiranje podpisov proti novemu šolskemu zakonu. Nekaj prvošolcev je podpisalo ponujeno peticijo, nekateri so podpis zavrnili. Mnenja sem, da dijaki ne morejo odločati o podpori oziroma nepodpori zakonu samo na osnovi nekih pristransko podanih misli. Predstavnica je dijakom namreč podala poenostavljen opis novega zakona, ki ga je očitno dobila na seji šolskega parlamenta dan prej. Ko se volilni upravičenci odločamo o tem, da bomo dali podpis ali glas katerikoli stvari, moramo imeti za to določen čas za premislek, lahko poslušamo eno in drugo stran, v tem primeru pa so bili dijaki postavljeni pred dve možnosti: podpisati ali ne podpisati. Ker del učiteljskega zbora nasprotuje uvedbi novega zakona, sem zgrožen, ko mislim, kaj se bo zgodilo, če spisek pride v roko učiteljev, ki nasprotuje uvedbi novega zakona. Na tem spisku seveda niso vsi dijaki, manjkajoče pa bi učitelje lahko začeli šikanirati. Zato sem mnenja, da je tak postopek zloraba otrokovih pravic v politične namene, za kar je nujno potrebno uvrstiti tudi varuhinjo človekovih pravic. Mogoče bi bilo prav, da bi obvestili tudi predsednico komisije za človekove pravice, enake možnosti in tako naprej. "Seveda sem mnenja, da se učiteljski zbor lahko opredeli do novega zakona, kakor želi, v to pa nikakor ne smejo vpletati naših otrok. Sam sem politično precej aktiven, vendar moram poudariti, da v tem trenutku ne poznam dovolj razlogov za ali proti novemu zakonu. Če se hočem o tem opredeliti, potrebujem veliko število informacij, ki mi bodo osnova za podporo ali nepodporo. Naši otroci pa se morajo odločati sami v 5 minutah." Torej, to sta dve pisni pripombi ali mnenji ali že kar prošnji, naj se nekaj ukrene - kaj se dogaja na naših šolah. In človek se tu resnično vpraša, kaj se s tako ihto in tako vnemo brani, da se preprečuje neke spremembe. Ali se branijo privilegiji - jaz ne vem, kateri. Ali je to mogoče učbeniški lobi? Očitno mora iti za neko korist, kajti drugače ne bi s takšno vnemo in ne bi na kioskih in stojnicah zavajali ljudi, naj podpisujejo nekaj, o čemer nima z vsebino - tisto, kar se podpisuje - nobene zveze. Ali mogoče nekdo še ne more iz kože usmerjenega izobraževanja, ki je bilo v bistvu politično motivirano, ki je bilo politično usmerjeno, strokovno pa popolnoma zavoženo? V tistem času smo popolnoma izgubili nekatere stroke, nekatere poklice, zato ker smo šli neko generalno politično usmeritev in političnimi predmeti v šole, ker so bili najpomembnejši. Enostavno ne razumem in danes se izogibate razpravi, izogibate se temu, da bi slišali drugo stran. Vi poznate samo svojo stran, ki jo zastopate, mi jo poznamo, vi pa nočete poslušati naših argumentov, zakaj bi bilo prav, da bi take spremembe bile. Nočete poslušati, izogibate se, bežite! Tega ne razumem in tega me je strah, saj ravno vi in na vaši strani, ki vas danes tu ni, pa upam, da poslušate, ste najbolj za nek kulturni dialog, za poslušanje drug drugega, za dajanje argumentov na mizo, za strokovne podlage. Res je, da vi govorite o stroki - samo o tisti, ki enako misli in enako razmišlja in ima enaka stališča kot vi. Druge stroke, ki ima drugačno mnenje, pa vi sploh ne uvrščate med stroko. Spoštovani kolegi, tudi druga stran ima argumente, tudi drugi imajo prav, tudi drugi so končali šole, tudi drugi imajo znanje, tudi drugi znajo kaj pokazati, drugi znajo kaj povedati in so že kaj naredili v življenju, vi pa se izogibate temu, da bi se soočili z argumenti. In to je tisto, kar je najhujše. In če je to že prišlo, da je to strokovno, da je to stroka, ki beži pred argumenti, ki beži pred realnostjo, ki beži pred stvarnostjo, ki beži pred tem, da bi se v šolah izobraževalo za bodočnost, kajti naši otroci bodo na trgu dela Evropske skupnosti, na globalnem trgu, ko bodo morali sprejemati ali se soočati z izzivi, in drugi bodo pripravljeni, naši pa mogoče ne bodo. In vi se izogibate takšnemu dialogu! In zato ne razumem, zakaj ste pobegnili iz te dvorane, zato bom te spremembe podprl, ker mislim, da so dobre in edino to nas lahko pripelje, da se bodo naši otroci lahko enakopravno soočali z otroki iz drugih držav. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Robert Hrovat. Prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani prisotni, predvsem prisotni, lep pozdrav tudi tistim, ki nas poslušajo. Razprava o tej šolski zakonodaji je bila po mojem mnenju zelo dolga, nikoli pa ni predolga in prav je, da o teh zadevah razpravljamo tudi danes. Žalosti me, da je opozicija pač zapustila poslanske klopi. Prepričan sem, da nas sicer poslušajo, ampak kar nekako sem v zadregi, komu naj namenim to svojo razpravo. Pa bi mogoče, glede na to, da nas državljanke in državljani gledajo, mogoče usmeril ta vprašanja, ki jih bom zdaj postavil, na njih. Sprašujem. Ali je to slabo, če ta novela daje večjo avtonomijo šolam? Ali je to slabo, da se razbremenjujejo učitelji, odpravljajo se administrativne ovire? Ali je slabo, da se uvaja drugi tuji jezik? Ali je slabo, da bo poskrbljeno za učence s posebnimi potrebami, da se bodo lažje vključevali v redne oddelke? Ali je slabo to, da bodo tisti učenci, ki obiskujejo glasbeno šolo, imeli to upoštevano kot izbirni predmet? Ukinja se splošni uspeh. Ali so te novosti, ki jih prinaša ta zakonodaja, tako slabe, da se o njih nima niti smisla več pogovarjati? Sam mislim, da ne, jaz mislim, da so te spremembe nujno potrebne in dobre. Gre predvsem za politizacijo in nič drugega. Sam menim, da se s to novo zakonodajo uvajajo sodobni elementi izobraževanja v osnovnih šolah. Dejstvo je, da imamo vsak izmed nas drugačen pogled ali svoj pogled na to problematiko in splošnega konsenza vseh državljank in državljanov ne bomo dosegli nikoli. Ključni pripombi, o kateri govorijo največ opozicijski poslanci in del strokovne javnosti, sta predvsem na uvajanje drugega tujega jezika in na ukinitev splošnega učnega uspeha. Sam menim, da so se časi spremenili in znanje tujega jezika je nujno potrebno. Z uvedbo drugega tujega jezika se pravzaprav povečuje možnost izbire in ne obratno, kot govorijo opozicijski poslanci. Več možnosti bo za drugi predmet, ker se sedaj pač to uvaja kot obveznost. Poglejmo lastne izkušnje iz življenja v prejšnji skupni državi, ko smo se učili dveh tujih jezikov, in mislim, da nobenemu ni žal, da smo se takrat v tistem času naučili srbohrvaščine, ker nam zdaj prav pride. Zdaj so se pa časi spremenili, svet se globalizira, smo v Evropski uniji, več znanja pomeni tudi več možnosti. Za konec, ker mislim, da kaj več nima smisla, ker pač opozicija noče več sodelovati pri tej razpravi, bi rekel samo še to, da je poslanstvo šole v tem, da daje znanje in da daje moralne in etične norme. Sam mislim, da ta novela zakona točno to uveljavlja.
Hvala lepa. Besedo ima še gospa Alenka Jeraj.
Hvala za besedo. Morda ni kaj dosti dodati tistemu, kar sem povedala v uvodni razpravi. Na vsak način se najbrž vsi zavedamo, kaj naj bi osnovna šola otrokom dala. Na to so opozorili otroci v otroškem parlamentu, da jih šola premalo nauči za življenje, da je premalo pogovora med razrednimi urami in da jih šola premalo nauči za življenje. Mi smo želeli verjetno v preteklosti stlačiti v osnovno šolo mnogo stvari, ampak dejstvo je, da osnovna šola mora mladim dati samozavest, mora jih motivirati, da bodo tudi samoiniciativni, da se bodo sami česa lotili. Najbrž pa z današnjo osnovno šolo, z redkimi izjemami zelo dobrih učiteljev, ki so se angažirali, tega nismo znali na pravi način narediti. Kot sem rekla, menim, da z novelo in spremembami, ki jih uvajamo, dajemo boljše pogoje ali pa lažje se bodo uresničevali vsi tisti cilji, ki smo jih zapisali v prve člene Zakona o osnovni šoli. Naš cilj mora biti motiviran, aktiven, izobražen, inovativen državljan, in to najprej pridobijo otroci v osnovni šoli, ker vrtce imamo zelo dobre in mislim, da ne nadgradimo stvari potem v osnovni šoli naprej tako, kot bi bilo treba.
Hvala lepa. Želi besedo še predlagatelj? Prosim, gospod minister.
Hvala za besedo. Gospod podpredsednik Državnega zbora Republike Slovenije, poslanke in poslanci, cenjena javnost! Žal mi je, da ni celotnega Državnega zbora tukaj ob tej razpravi o noveli Zakona o osnovni šoli. Še prej bi se pa želel opravičiti, glede na to, da sem zjutraj manjkal. Mojo nalogo je dobro opravila državna sekretarka, ki je predstavila uvod, kot se spodobi pred vsako razpravo o noveli. Nisem se potikal po Evropi, kot je dejala ena izmed poslank v Državnem zboru. Celo službeno potovanje sem skrajšal za en dan in iskal vse možne načine, da pridem pravočasno na začetek današnje obravnave. Bila je prava odisejada priti nazaj ob tej uri, kot sem prišel, pa vendarle mi je uspelo, ne pa čisto, zato se vam opravičujem, tudi slovenski javnosti, ampak včasih je težko uskladiti službene stvari. Zagotovo že to, kar sem slišal, je bilo veliko dobrih razprav, kjer ste podali glavne smotre in cilje novele, ki prinaša ta novela. Verjetno ni potrebno še enkrat poudariti, kako pomembno je znanje čim več tujih jezikov dandanes v svetu, ki se globalizira. Mi uvajamo samo drugi tuji jezik samo v enem delu osnovnega izobraževanja. In to ni nič več, kot smo imeli mi sami na voljo. Tudi v času našega osnovnega izobraževanja smo imeli dva tuja jezika in smo se dveh učili. Danes nekateri nasprotujejo oziroma odrekajo to možnost otrokom. Jaz bi si želel, da bi razumeli, da je ves ta čas - in to je približno eno leto odkar traja ta proces sprejemanja te zakonodaje, tega zakona - bil nek proces, kjer smo zbliževali stališča z različnimi socialnimi in političnimi partnerji. Ne poznam zakona, ki bi terjal tako dolgo razpravo ali predrazpravo, preden so prišle te novele, zlasti pa, recimo Zakon o osnovni šoli, ki je zdaj predmet razprave, v uradno proceduro. Zelo široke razprave so bile tudi na politični ravni tudi s poslanskimi skupinami. Zato me res preseneča, da se vrhunec te razprave, ki bi se moral zgoditi danes, ko bi slovenska javnost lahko izvedela za še enkrat argument in protiargumente - da tega ne bo deležna. Jaz imam zelo čisto vest, kar se tiče priprave tega zakona. Nenehno se je zakon pripravljal transparentno, v neposrednem dialogu, veliko smo tudi povzeli predlogov, tudi sindikata in tudi drugih socialnih političnih partnerjev. Tako je res to nek optimalen kompromis, ki se je lahko zgodil. Ta novela je odsev kompromisa, kljub temu da se zavedamo, da ima ta Vlada tudi posebno odgovornost pred slovensko javnostjo z nastopom svoje funkcije leta 2004, pa vendarle smo storili vse, da ne bi preglasovali s svojimi predlogi drugih, manjšine. Ves čas je bilo korektno sodelovanje - jaz vsaj mislim tako - res je bilo tudi veliko hudih besed izrečenih, tudi nekaj nekorektnih dejanj socialnih partnerjev, pa vendarle smo poskušali peljati dialog tako, da bi izpadel čim manj ideološki, ampak na žalost, kot sem že nekajkrat poudaril, šolsko polje je polje, ki je zelo plodno, za ideološke razprave, in žal mi je, da je tako. Jaz upam, da boste, spoštovane poslanke in poslanci, to novelo podprli in da bomo lažje dosegli cilje, ki smo si jih z njo zastavili. Hvala.
Hvala lepa. Zaključujem razpravo o predlogu zakona v celoti. Prehajamo na razpravo o členu in vloženih amandmajih, ki jo bom vodil na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 25.10.2007. V razpravo dajem 47. člen in amandma poslanske skupine LDS, ter amandma poslanskih skupin SDS, NSi, SLS in DeSUS. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne, zato zaključujem razpravo. O amandmaju bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 26. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 26. TOČKO DNEVNEGA REDA - TO JE NA TRETJO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O ORGANIZACIJI IN FINANCIRANJU VZGOJE IN IZOBRAŽEVANJA V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je za tretjo obravnavo pripravila Vlada Republike Slovenije. Besedo dajem predstavniku Vlade za dopolnilno obrazložitev. Izvolite, gospod minister, dr. Zver.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Spoštovane poslanke in poslanci! Dovolite mi še kratek uvod o noveli zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja. Več ali manj smo splošne cilje in smotre že nekolikokrat poudarili tudi v tem hramu, Državnem zboru. Z novelo se poudarjajo novi cilji, dodatni cilji, kot je zdravje, vzgoja za trajnostni razvoj, domovinska vzgoja in podobno. Kot veste, uvajamo brezplačnost učbenikov v osnovnih šolah. S tem zakonom se prav tako omogoča brezplačno podaljšano bivanje v 5. razredu osnovne šole, doslej je bilo določeno, da lahko financirajo polovico starši. Novela prinaša nekaj tudi zelo pomembnega, določa stopnjo izobrazbe, zelo jasno opredeli, kakšno stopnjo izobrazbe morajo doseči učitelji in pa vzgojiteljice, recimo. To se mi zdi zelo, zelo pomembno. Ta del novele je praktično nujen in se ga mora sprejeti, tudi zaradi celotne reforme, ki poteka po bolonjskih procesih - mislim na visokošolsko reformo, ki jo čaka to zakonsko določilo - ima pa še nekatere širše implikacije tudi v procesu pogajanja v okviru plačne politike. Zagotovo bo novela bistveno prispevala k izboljšanju kakovosti. Dodatno določamo nekatera pravila igre, kot so glede samoevalvacije, določamo vlogo in pomen sveta za evalvacijo, kakor tudi merila. Sama novela ne vnaša ničesar novega, kar se tiče koncepta zasebnega šolstva. To veste, to vprašanje ste v tej hiši rešili sredi 90-ih let, nekateri ste takrat sodelovali pri sprejemanju te zakonodaje leta 1996. Sredi 90-ih let je bila sprejeta tudi bela knjiga, ki zelo jasno določa koncept zasebnega šolstva. Kar tukaj želimo postoriti, je, da omogočimo vstop tudi gospodarskim subjektom v šolski prostor, tudi gospodarskim subjektom v šolski prostor. S tem želim zavreči tisto sodbo, ki pravi, da želimo zgolj katoliški cerkvi omogočiti lažje življenje v šolskem prostoru. To seveda ni res, to seveda ni res. Doslej so bili gospodarski subjekti izključeni iz šolskega prostora. Kdo bi, recimo, bolje privzgajal in usposobil, dal veščine in kompetence, recimo, kakšnemu dijaku, vajencu, tudi kakšno dobro slovensko podjetje, ki se doslej torej ni moglo ukvarjati s to dejavnostjo, poslej pa se bo lahko. Res je, da odpravljamo tudi diskriminacijo tistih šol in tistih otrok, udeležencev, ki so sedaj financirani manj kot nekateri drugi, in uveljavljamo enak način financiranja za vse tiste, ki izvajajo javnoveljavne programe. Jasno smo tudi povedali, da ni mogoče uvesti šolnin, kar z drugimi besedami pomeni, da želimo povečati možnost enakega dostopa do izobraževanja. S tem se tudi rešuje vprašanje socialnega razlikovanja. Uvajamo možnost centrov. Še enkrat poudarjam, možnost ustanavljanja centrov. To ni predpis, ustanovitelj teh šol - pa ni država - bo odločal o tem, skupaj seveda z drugimi izvajalci, ali je smotrno in smiselno ustanavljati centre. Tukaj ne gre samo za [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]ekonomski učinek, ekonomski efekt, ampak gre tudi za druge stvari. Bolj smotrno nadziranje lahko tudi reši kakšno šolo, če se priključi kakšnemu centru. Novela prinaša tudi bolj jasno opredelitev do pedofilskih zadev. To smo vnesli tudi na pobudo nekaterih poslancev, ki sedaj tako ostro nasprotujejo celotnem [[....]] [[Izklop mikrofona.]] [[...]]
Hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima gospod Ljubo Germič v imenu Poslanske skupine LDS.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani gospod minister, sodelavke, sodelavec! Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi! V Poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije smo že od vsega začetka obravnave predlaganih sprememb in dopolnitev Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja opozarjali, da bi predlagane spremembe in dopolnitve morale temeljite na potrebni analizi in oceni sedanjega stanja. Ker smo bili in smo še vedno prepričani, da so nekatere spremembe potrebne, smo skupaj z ostalimi opozicijskimi poslanci predlagali pripravo nove bele knjige, v okviru njene priprave pa bi se omogočila čim širša strokovna in javna razprava o potrebnih spremembah šolske zakonodaje. Ker ta ni bila opravljena, nas je na nedorečenost in slabosti zakonskih rešitev v predlaganem zakonu v začetku julija opozorilo tudi 13 civilnodružbenih organizacij, vendar je minister tako kot na naša opozorila, kot na opozorila civilno družbenih organizacij ostal gluh in tako že takrat pokazal svoj odnos do socialnega dialoga. V Poslanskem klubu LDS smo menili, da le na nekaj straneh zapisane teze niso dovolj za tako pomembne zakonske spremembe, zato smo skupaj z ostalo opozicijo predlagali javno predstavitev mnenj v Državnem zboru še pred drugo obravnavo sprememb in dopolnitev zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja. Vendar pa se je ob tem predlogu pokazala vsa aroganca večine v koaliciji, kajti javno predstavitev mnenj v Državnem zboru je bilo mogoče opraviti šele po drugi obravnavi zakona na matičnem delovnem telesu. Tako je že bil pripravljen dopolnjen predlog zakona, večina členov, ki bistveno spreminjajo dosedanje zakonske rešitve je bilo zaprtih in jih ni bilo mogoče več spreminjati, z amandmaji. Takšna praksa je nenavadna za utrjevanje demokratičnih postopkov sprejemanja zakonskih odločitev ter zelo negativno sporočilo za strokovno in zainteresirano civilno javnost, za njeno čim večjo vključenost v zakonodajne postopke. Namesto vsebinskih argumentov so prevladovali argumenti moči, saj je vladajoča večina zavračala vse pozive strokovne in zainteresirane javnosti o nepremišljenosti zakonskih rešitev, vladajoča večina pa je zavrnila praktično vse amandmaje opozicije. Zato v Poslanskem klubu LDS z zaskrbljenostjo ocenjujemo, da Vlada s svojimi predlogi ne daje temeljnega poudarka na izgradnji sistema kakovostnega javnega šolstva, ki bi omogočal dostop do kvalitetne izobrazbe čim večjemu številu Slovenk in Slovencev. Že v okviru prve obravnave zakonskih sprememb ter z vloženimi amandmaji v drugi obravnavi smo opozorili na temeljne pomanjkljivosti predlagane novele. Čeprav se je minister zelo trudil, da bi v javnosti predlagane spremembe predstavil kot prizadevanje za izboljšanje kakovosti na področju primarnega in sekundarnega izobraževanja, pa iz besedila zakona lahko povzamemo predvsem prizadevanja za njeno racionalizacijo. V tem duhu razumemo predloge o oblikovanju vzgojno-izobraževalnih centrov, ki bi nastali s povezovanjem vrtcev in šol. Ker je to mogoče že po sedaj veljavni zakonodaji, seveda ostaja odprto vprašanje, zakaj gredo predlagane spremembe v smeri, ki omogoča odvzem pravne subjektivitete v center združenim vrtcem oziroma šolam. Prizadevanja za razbremenitev ravnateljev z nepedagoškim delom torej postajajo absurdna, saj je omogočena rešitev, ko ravnateljev sploh ne bo več, če bo tako opredelil ustanovitveni akt. Predlagane spremembe, ki pomenijo racionalizacijo javnega šolstva na primarnem in sekundarnem nivoju, dobijo svoj pomen v predlogu sprememb, ki govorijo o spremenjenem, torej po novem 100% načinu financiranja zasebnih šol. V Poslanskem klubu LDS nasprotujemo predlagani rešitvi, da se financiranje zasebnih šol izenači s financiranjem javnih šol, in argumentu ministra, da se s tem odpravlja dosedanja slaba ureditev, ki zasebnim šolam zagotavlja financiranje iz proračuna v višini 85% sredstev, ki jih dobijo javne šole. Že mednarodna primerjava namreč pove, da je to razmeroma visok delež glede na sredstva, ki jih zasebnemu šolstvu namenjajo v Evropi. Ob tem ponovno ponavljamo stališče Evropskega sodišča za človekove pravice, ki državam nalaga dolžnost, da morajo sistemsko omogočiti ustanavljanje zasebnih šol, niso pa jih dolžne financirati. Že dosedanje visoko financiranje zasebnih šol v Sloveniji se nam je v Poslanskem klubu LDS zdelo smiselno, saj si vsi želimo kakovostnih šol in zagotavljanje kvalitetne izobrazbe vsem šolajočim. Vendar pa pri tem ne smemo pozabiti, da bodo ob 100% financiranju zasebnih šol iz proračunskih sredstev zasebne šole pridobivale še dodatna sredstva od ustanovitelja. To pa bi lahko pomenilo, da bodo zasebne šole imele ugodnejši materialni položaj in posledično lahko pričakujemo, da bodo zaradi tega pridobivale boljše učence oziroma dijake. Slabše materialne pogoje v javnih šolah lahko pričakujemo tudi na podlagi deleža sredstev v družbeno bruto proizvodu za področje šolstva, ki po vrsti let naraščanja po letu 2005 ponovno kaže trend upadanja. Obstaja realna nevarnost, da bodo bogatim in ideološko primernim na razpolago elitne cerkvene šole, torej zasebne šole, ki jih financira država, javno šolstvo, ki se mu sredstva zmanjšujejo, pa bo za manj premožne. Zato nam je v Poslanskem klubu LDS nerazumljivo, da ministru ni prva prioriteta zagotavljanje čim boljše materialne osnove in kvaliteta javnega šolstva. Minister bi svoja prizadevanja moral usmeriti v prizadevanja, da nobena javna šola ne bi imela slabšega položaja in pogojev od katerekoli zasebne šole. Žal nas že danes realna primerjava prepričuje, da temu ni tako. Od ministra bi pričakovali, da se bo z denarjem davkoplačevalcev krepila vloga in pomen javnih šol, namesto da smo priče njegovemu intenzivnemu prizadevanju za 100% financiranje zasebnih šol iz javnih sredstev. V tem prizadevanju se z zakonskim predlogom odpravlja varovalo, da zasebni šoli ne pripadajo proračunska sredstva, če je zaradi vpisa v zasebno šolo ogrožen obstoj javne šole v istem šolskem okolišu. Pri tem je potrebno opozoriti, da ni jasno število zasebni šol, saj tega ni moč razbrati iz finančnih posledic, ki jih zakon predvideva, zato nikakor ni mogoče verjeti ministru, da gre le za majhno število zasebnih šol in za majhna sredstva, saj si na drugi strani prizadeva za povečanje deleža zasebnega šolstva, ki bi naj v prihodnje dosegel evropsko povprečje, pri tem pa ne navede nobenega argumenta, študije oziroma analize, zakaj naj bi bilo le evropsko povprečje tisto razmerje med zasebnim in javnim šolstvom, ki bo najprimernejše za slovenske razmere. Ker se s predvideno spremembo predvsem omogoča izboljšanje financiranje zasebnih šol največje verske skupnosti, to je katoliške cerkve, ni mogoče enostavno sprejeti argumenta, da so spremembe uvedene zaradi povečanja konkurenčnosti, večje dinamike in zaradi tega tudi izboljšane kvalitete izobraževanja. Prepričani smo, da obstajajo drugi razlogi. Ali pri tem ni mogoče pritegniti razmišljanjem gospoda Andreja Adama v zadnjih Šolskih razgledih, ki izenačitev financiranja javnega in zasebnega šolstva razloži kot širjenje zasebne pobude v javno sfero? To postane očitno v primeru katoliškega verouka, ki ga poučujejo na katoliških zasebnih šolah. Če bi predmet poučevali v javni šoli, bi zaradi ustavne ločnice med državo in verskimi skupnostmi kršili ustavo. Zato se logično postavlja vprašanje, ali izenačitev financiranje zasebnega in javnega šolstva ne pomeni ob ohranitvi imen javnega in zasebnega vpeljavo verouka v sfero javnega pri stranskih vratih? Nemogoče si je namreč razložiti razliko med veroukom kot izbirnim predmetom v javnih šolah in 100% sofinanciranjem zasebne šole, kjer je ta predmet obvezen del predmetnika. Na nedomišljen zakon smo ministra in Vlado ter koalicijo opozarjali v opoziciji, množično se je odzvala tudi civilna družbena iniciativa. Vsa opozorila o slabšanju položaja javnih šol, na nedomišljen sistem financiranja, na zategovanje pasu javnemu šolstvu in na velikodušen odnos do zasebnih, zlasti cerkvenih šol so naletela na gluha ušesa. Od ministrovih obljub za zavzemanje drobnih korakov in izboljšav ter da ne misli posegati radikalno v tako občutljiv sistem, ni ostalo ničesar. Priče smo nepremišljenemu lomastenju po šolskem polju, ki bi nasprotno zahteval pazljivo in strokovno utemeljeno izboljševanje. Zato v Poslanskem klubu LDS ponovno opozarjamo, da gre za radikalne spremembe v šolski sferi. Na njihove negativne posledice in na neusklajenost s strokovno in zainteresirano javnost nas, spoštovane poslanke in spoštovani poslanci, ponovno opozarja dopis 16-ih civilnodružbenih organizacij in podpisi več kot 71.000 državljank in državljanov. Na tako množično zahtevo po zavrnitvi zakona minister ne odgovarja z argumenti, temveč z izjavami, ki zavajajo, ki poskušajo celo diskreditirati socialne partnerje, predvsem pa kažejo na podcenjujoč odnos do vseh 71.299 podpisnikov poziva za kakovostno javno šolo. Popolnoma so tudi nesprejemljive besede obtožbe nekaterih koalicijskih poslancev, da zaradi nesprejemljivosti zakona opozicija odpira polje kulturnega boja. Preusmerjanje razprave stran od vsebine je le še potrditev slabih argumentov za utemeljevanje predlaganih zakonskih sprememb. Poslanke in poslanci pa lahko danes z zavrnitvijo zakona preprečimo škodo, ki bi jo lahko povzročile nedomišljene zakonske rešitve sedanjim in prihodnjim generacijam šolajočih se otrok. Z zavrnitvijo zakona se bomo izognili tudi možnosti, da bo to prvi zakon s področja šolstva, ki bi lahko doživel svojo presojo tudi na referendumu. S tem bomo dokazali, da smo sposobni slišati opozorila strokovne in zainteresirane javnosti, da si šolsko polje ne sme dovoliti improvizacije ter da je treba spremembe uvajati s čim širšim družbenim soglasjem. V primeru, da pa boste v vladajoči koaliciji še naprej vztrajali pri svoji aroganci in silili slovensko družbo v že presežene delitve, boste za to morali prevzeti tudi vso odgovornost. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Marjetka Uhan v imenu Poslanske skupine NSi. Prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani minister s sodelavci, poslanke in poslanci, kot tudi vsi, ki nas spremljate na balkonu ali preko medijev! Še en zakon o šolstvu, ki se spreminja, to je novela zakona o financiranju vzgoje in izobraževanja. V Novi Sloveniji nam je zelo žal, da se je tako zelo spolitiziralo in v slovenski prostor prineslo toliko nemirnega duha med učitelje, s pretvezo, da jim ukinjamo delovna mesta, da se bodo šole zapirale, in to zaradi teh sprememb. Ne povejo pa, da je vsako leto 6 do 7 tisoč otrok manj, in to je problem. Mnoge lepe šolske stavbe, javne, državne, ki so se zgradile v preteklosti, samevajo, stojijo na pol prazne v prostoru in ravnatelji nagovarjajo otroke iz sosednjih okolišev, naj jih vendarle vpišejo v njihove šole. To je problem. Pa se vrnimo k noveli zakona. S to novelo se bo, če bo sprejeta, financiral državno potrjen izobraževalni program, ki je obvezen, na vseh šolah enako. Odpravljamo anomalijo, ki je bila sprejeta leta 1996, in sicer tiste šole, ki so nastale v začetku 90-ih let, imajo 100% financiran državno potrjen izobraževalni program, tiste po letu 1996 pa zgolj 85%. Ne gre za financiranje šol, zasebnih ali državnih, ampak za prispevke, ki jih morajo sofinancirati starši. Torej je to naložba, ki jo bo dala država staršem, in verjamem, da se vsi mladi, ki nas spremljajo, prav tako zavzemajo za to, da starši oziroma otroci ne bi plačevali šolnin. V Sloveniji smo za različnost, smo proti nestrpnosti, ki se širijo do otrok in staršev Walfdorske EU šole ali navsezadnje Škofijske gimnazije. To je krivično, nestrpno, nepošteno, tudi zaradi tega, ker so vse te šole opravičile svoj obstoj in pripomogle, prepričana sem, tudi k dvigu kakovosti na javnih šolah. V Novi Sloveniji smo za kakovostno šolo, javno in zasebno, in prav tako smo prepričani, da denar, naložen v vzgojo in izobraževanje otrok, učiteljev, je to najbolje naložen denar za državo, družino, družbo. V Novi Sloveniji smo proti ukinjanju kakršnihkoli šol, zlasti pa podružničnih šol v oddaljenih krajih, na demografsko ogroženih območjih. Skratka, smo proti ukinjanju katerekoli šole, četudi je tam malo otrok. In prav v tej noveli direktno piše, da mora država zagotoviti v šolskem okolišu javno šolo, ne glede na to ali je tam prisotna tudi zasebna šola. Kot rečeno, smo za kvalitetno šolo in dopuščamo tudi razvoj zasebnih šol, smo strpni, evropsko naravnani in se ne bomo odpovedali tudi takšni razpravi, kot je danes. So pa še druge novosti iz zakona. Po tej noveli država omogoča brezplačno podaljšano bivanje za otroke od 1. do 5. razreda, prav tako za jutranje varstvo, vendar zgolj za 1. razred. Moram še enkrat povedati, da smo proti pobiranju prispevkov za otroke, ki jim sicer po tem zakonu ni določeno financiranje s strani države. Otrok mora imeti v šoli varno varstvo pred poukom in po pouku, dokler ne pridejo ponj starši, ki so zaposleni. Naj se šole organizirajo in jim to šole tudi to brezplačno omogočijo, naj si bo v obliki dopolnilnih, dodatnih dejavnosti ali navsezadnje zgolj v obliki varstva. Kar se pa tiče združevanja šol, vrtcev v centre na področju skupnih služb, služb vodenja, upravljanja, ki jih predvideva novela, pa je treba to jasno povedati, da to ponekod uspešno že poteka in da to ni novost. To je le racionalno obnašanje, hkrati pa ravnatelju omogočamo, da bo imel več časa za pedagoško delo, za vzgojo, ne pa da se bo ukvarjal z naročanjem hrane, materiala, izbiro voznikov in tako dalje. Če pa te volje ni, ni potrebe in to dobro funkcionira tudi v soglasju z ustanoviteljem, pa naj ostane tako, kot je. In prav ta člen, ki govori o tem, ne vem kolikokrat napiše besedico "lahko", pa naj bo lahko navsezadnje, če je že v kali tak odpor. Kot rečeno, pa je to prostovoljno in to po nekod že dobro funkcionira, zlasti na področju srednjih šol, zato tu ne odkrivamo tople vode. Novi centri ali pa že sedaj nekatere manjše šole, podružnice lažje funkcionirajo, ker so pod okriljem večje šole, ki jim nudi dovolj tehničnega kadra. V Novi Sloveniji bomo predlagane spremembe podprli tudi zato, ker se nam zdi potrebno, da je potrebno usmerjati otroke k državni pripadnosti in domovinski identiteti, navsezadnje tudi spoštovanje slovenskih simbolov in praznovanje praznikov sodi zraven. Škoda pa je, da moramo prav v ta zakon to napisati zaradi tistih nekaj šol, ki se sedaj ne obesijo ob praznikih zastave. In prav je, da ob tej priliki povem, da smo v Novi Sloveniji veseli, da se tudi v zakonu napiše, da morajo šole nuditi pri organiziranju svetov staršev tehnično podporo, kot to, da se lahko organizirajo na lokalnem in državnem nivoju. Mogoče je res zadnji čas, da se tudi starši oglasijo, kakšno vzgojo in izobraževanje želijo, v katero šolo bodo vpisali, kakšen bo vzgojni načrt šole, ne pa da bo Sindikat vzgoje in izobraževanja neprestano govoril v imenu njih. Za konec naj še enkrat povem: učitelji bodo učili tam, kjer bodo otroci. Za starše, otroke, državo je predvsem pomembno, da imamo kvalitetne šole, vsem dostopne, brezplačne, navsezadnje tudi zato, ker nam je ta pravica dana po ustavi. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Marjan Drofenik v imenu Poslanske skupine SLS.
Spoštovani podpredsednik, spoštovani minister s sodelavci, poslanke in poslanci, prisotni na galeriji! Podpiramo novelo zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja, in sicer ker bo prinesla [[...]]
Hotel sem ravno opozoriti, prosim vas, če prekinete debato.
[[...]]ker bo prinesla: prvič, povečanje kakovosti izobraževanja s sistemsko umestitvijo spremljanja in evalvacije ter ugotavljanja in zagotavljanja kakovosti vzgoje in izobraževanja, tako na nacionalni ravni, kar je pristojnost javnih zavodov, kot na ravni šol, tako imenovana samoevalvacija, in s čimer dobijo ravnatelji novo odgovornost, svet šole pa novo pomembno nalogo. Drugič, prinaša poenotenje financiranja programov zasebnih šol, kar po našem mnenju pomeni izenačitev vseh otrok, ne glede na to, kje se šolajo. Dovolite, da ob tem poudarim dejstvo, da so tudi otroci, ki obiskujejo zasebne šole, ki izvajajo javno izobraževanje, tudi naši otroci, tudi naši državljani, tako kot njihovi starši, ki prav tako plačujejo davke in so za svoje otroke po pravici, ki jim jo daje konec koncev Ustava Republike Slovenije, lahko izbrali popolnoma svobodno, tudi najustreznejšo šolo za svoje otroke. Novi zakon prinaša tudi postopno uvajanje novega načina financiranja, financiranja na glavo, ki za osnovne šole ne bo veljalo, ker smo tudi prepričani, da je tako prav, in pri čemer sprejemamo utemeljitev odgovornega ministra, ki trdi, da s financiranjem po glavi učenca manjše šole ne bodo utrpele posledic. Četrtič. Usklajuje se tudi zahtevana izobrazba za strokovne delavce na področju vzgoje in izobraževanja, s spremembami zakona o visokem šolstvu ter z zakonom o strokovnih in znanstvenih naslovih. Dopolnjujejo se organizacijske možnosti z možnostjo združitve šol v centre, kar bi prispevalo k racionalnejšemu poslovanju, kar podpiramo, seveda pa mora ta možnost oblikovanja centrov pomeniti tudi možnost za dvig kakovosti dela javnih zavodov oziroma šol, vrtcev. Komisija, ki je pripravljala spremembe, je pripravila strokovno utemeljene predloge sprememb, ki so dobro premišljene, pripravljale so se sistematično, opravljeni so bili številni posveti in razprave. Zdi se nam, da se vnašajo nove vsebine, ki bodo izboljšale kvaliteto in splošno izobrazbo. Nujno je, da se v naše izobraževanje vključi tudi domovinska vzgoja, razvijanje zavesti o državni pripadnosti in nacionalni identiteti in vedenje o zgodovini Slovenije in njeni kulturi, saj je nedopustno, da naši otroci o svoji državi in domovini ne vedo veliko in da na šolah ne praznujejo dneva državnosti in drugih pomembnih praznikov, ter jih učiti spoštovati tudi simbole naše državnosti. Pozorno smo prisluhnili tudi mnenjem v javni predstavitvi mnenj in proučili pripombe na obe noveli zakona. Največ razprav se suče v javnosti o financiranju zasebnih šol, čeprav gre pri tem za odpravljanje razlike med učenci, torej bodo izenačeni tisti, ki se šolajo v zasebnih javnih šolah, in pa tistimi, ki se pravzaprav šolajo v državnih javnih šolah. Menimo pa, da gre tudi za tako relativno malo število teh šol, da, bi rekel, vsa ta polemika, ki se ob tem pelje, mislim, da ne bi smela imeti tako velike medijske odmevnosti. V Slovenski ljudski stranki ostajamo trdno prepričani, da morajo imeti vsi otroci enake možnosti za izobraževanje, zato podpiramo tako ureditev. Konec koncev se tudi s tako določbo uresničuje ustavno določena pravica staršev, da soodločajo o načinu izobraževanja svojih otrok, da je dana možnost izbire, tudi poleg državnih javnih šol. Predlog sprememb zakona o financiranju vzgoje in izobraževanja je nastal na podlagi analiz uvedenih reform in stanja v šolstvu, pripravila jih je skupina strokovnjakov, opravljene so bile številne razprave in obravnave, zato menimo, da je zakon treba sprejeti, predvsem zaradi cilja povečanja kakovosti izobraževanja in tudi izboljšanja vzgojne funkcije našega javnega šolstva. Zato ga bomo poslanci SLS podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Matej Lahovnik, v imenu Poslanske skupine Zares. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Spoštovane poslanke in poslanci, predstavniki Vlade! V Poslanski skupini Zares tega zakona seveda ne moremo podpreti. Zakon ni bil niti ustrezno pripravljen, niti ni bila vključena vsa relevantna javnost v pripravo tega zakona. Priprav o zakona ni spremljala bela knjiga, ki bi jo ob tako pomembnih sistemskih spremembah pričakovali, čeprav so svoje sodelovanje ponudili tudi sindikati, ki se vsakodnevno ukvarjajo s to problematiko, in so jo bili pripravljeni tudi sofinancirati. Ministrstvo se na vse te pobude ni odzvalo. V javnosti smo lahko v zadnjih mesecih spremljali številna opozorila Združenja ravnateljev, posameznikov in stroke, ki so opozarjali, da v pripravo tega zakona, ne samo, da niso bili vključeni, ampak da tudi v ničemer niso bile upoštevane njihove pripombe. V Poslanski skupini Zares zato obžalujemo, da je prišlo do priprave in vložitve tega zakona na takšen način, da se zanemarja pomen stroke in da se ne nazadnje zanemarjajo tudi številne civilne iniciative, ki so bile sprožene, da zakon ne bi bil sprejet takšen, kakršen je. Tisto, kar je treba posebej izpostaviti, je, da zakon uvaja celo vrsto nelogičnih rešitev. Večina jih je bila že omenjenih pred mano - nekateri predgovorniki so na to opozarjali. Tisto, na kar bi še posebej opozoril, pa je dejstvo, da vsekakor težko razumemo, ob dejstvu, da se število otrok je zmanjšalo v zadnjih 20 letih, žal, da se je praktično prepolovilo, da je število javnih šol praktično ostalo enako, tudi učiteljev v njih, da pa ob vsem tem, ko se zmanjšujejo sredstva za javne šole, se na drugi strani uvaja 100% financiranje zasebnih šol. V Poslanski skupini Zares se nam zdi primerno, da se spodbuja tudi uvajanje zasebnega šolstva. Konkurenca je vedno zdrava, je vedno dobrodošla, seveda pa ni logično, da je na škodo razvoja javnega šolstva, ki vendarle mora biti in ostati pomembno v Republiki Sloveniji. Dejstvo je, da je sam zakon napisan na več mestih nelogično. Tako sicer govorite, da odpravljate dvotirnost financiranja zasebnih šol, 85%, povišujete sredstva na 100%. Seveda navedeno denimo ne velja za glasbene šole, ki se jih še naprej sofinancira po starem 85% za stroške dela in pa materialne stroške, velja pa to za nekatere druge zasebne šole. Tisto, kar je zagotovo najbolj zanimivo, je 30. člen tega zakona, kjer minister najprej v drugem odstavku v celoti pravi, "mi ne financiramo investicij v zasebne šole, te investicije še vedno zagotavlja zasebni kapital, financiramo samo program." In tako recimo tudi pravi drugi odstavek 30. člena. Zasebnim šolam ne pripadajo sredstva za investicije, investicijsko vzdrževanje in opremo. Potem pa v nadaljevanju lepo piše, ne glede na ta drugi odstavek tega člena, zasebne šole lahko sodelujejo v programih opremljanja šol v skladu s pravilnikom, ki ga določi minister. To je, oprostite, navadno sprenevedanje. Tudi piše, da izpolnjevanje pogojev iz prvega odstavka tega člena ugotavlja ministrstvo, pristojno za šolstvo, in je seveda popolnoma jasno, ne samo, da ni res, da se odpravlja diskriminacija med zasebnimi šolami, ampak se vzpostavlja diskriminacija med zasebnimi šolami na takšen način kot je sedaj zastavljeno. Resnično smo v poslanski skupini Zares zaskrbljeni nad tem, da ob dejstvu, da je denarja za javno šolstvo vse manj. In to vemo vsi, ki imamo otroke v šolah. Poglejte si opremo javnih šol in boste videli, da je še veliko možnosti za dodatne investicije. Tako za investicijsko vzdrževanje kot investicije v opremo. Denarja ni nikoli dovolj, ampak ob tem, da je omejen in da se zmanjšujejo sredstva za javne šole, da se pa sredstva za zasebne šole povečujejo s 85 na 100% financiranja, pa se nam to zdi nelogično. To se nam zdi nesprejemljivo in je skregano s samo logiko zasebnih šol. Saj vam že ime pove, zasebne šole so zasebne, ker so deloma tudi zasebno financirane. Saj v tem je pa smisel, sicer pa, oprostite, zasebne šole so pravzaprav javno financirane zasebne šole. Ali so to sploh potem zasebne šole, kot take? In oprostite, ob dejstvu, da je denarja za javno šolstvo vsem manj, ob dejstvu, da se delež izdatkov za izobraževanje in šolstvo v proračunu zmanjšuje, prvič po letu 2000 iz 4,8 na 4,3% bruto domačega proizvoda, pa se sredstva za financiranje zasebnih šol povečujejo. To je res skregano z vsako logiko. In tukaj noben argument, s katerim bi lahko nasprotovali tezi, da gre za razgradnjo javnega šolstva, ne zdrži - lepo padejo. Zelo hitro in zelo pregledno se pokaže, da marsikaj od tega, kar piše v zakonu oziroma kar minister zagovarja, seveda ne drži. V Poslanski skupini Zares smo seveda posebej presenečeni nad tem, da na nek način samo ministrstvo ne spoštuje tudi etičnega kodeksa Vlade, ki ga vendarle zavezuje tudi k temu, in pa same koalicijske pogodbe, da se pri svoji politiki, pri predlaganju tovrstnih zakonov posvetuje z relevantno javnostjo, da upošteva relevantne udeležence, ampak da se enostavno te različne skupine enostavno povozi z glasovalnim strojem, to oprostite, ni dobro in ni v čast temu Državnemu zboru. Zaradi vseh navedenih razlogov, ki sem jih povedal, v Poslanski skupini Zares temu zakonu nasprotujemo in ga nikakor ne moremo podpreti in nam je resnično žal, da v času, ko se vsi strinjamo, da je znanje ključni dejavnik uspeha, ne samo na makroravni, da je ključni konkurenčni dejavnik tako na ravni podjetij kot v družbi, da v tem času vendarle ne zmoremo sprejeti takšnega zakona s širokim konsenzom, ki bi ga podprla tudi stroka in druga relevantna javnost, ampak da bo prišlo očitno do preglasovanja, do nekega koalicijskega valjarja, ki bo zopet povozil vse ostale pomisleke, in to resnično ni dobro. V Poslanski skupini Zares seveda tega zakona ne bomo podprli. Hvala.
Hvala. Gospa Barbara Žgajner Tavš bo predstavila stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Prosim.
Hvala lepa še enkrat za besedo. Tudi v okviru predstavitve stališča Zakona o financiranju vzgoje in izobraževanja. Začela bom tam, kjer je pravzaprav pred menoj eden izmed poslanskih kolegov končal, pri Ustavi Republike Slovenije. Ustava Republike Slovenije v 7. členu jasno in glasno piše: "Država in verske skupnosti so ločene." Pa ne govorim tega zato, da bi želela poudariti, da mogoče otroci, ki izhajajo iz vernih družin, nimajo pravice do nenazadnje, če hočete, obiskovanja pouka v zasebni šoli pod pridihom verskih vsebin ali pod okriljem ene izmed verskih skupnosti, ki delujejo v naši državi. Ne. Imajo pravico in to možnost imajo že danes po obstoječi zakonodaji. Obstoječa zakonodaja, še enkrat poudarjam, ne prepoveduje ustanavljanja zasebnih šol, ampak državi nalaga, če je takšen interes, daje oziroma omogoči, da se zasebna šola ustanovi. In danes v našem prostoru imamo delujoče zasebne šole. Tudi na področju osnovnega šolstva, osnovnega izobraževanja, Hočem poudariti na eno drugo dejstvo, ki izhaja iz zapisanega 7. člena Ustave Republike Slovenije. Po moji oceni ta člen jasno in glasno nakazuje na to, da se naša država ne sme spuščati v enačenje javnega in zasebnega, še posebej, ko govorimo o osnovnem šolstvu. In to enačenje ali pa izenačenje bomo dosegli ravno s tem zakonom preko 100% financiranja. Iz državnega proračuna bomo po novem 100% financirali zasebni sektor, in to, spoštovane kolegice in kolegi, je ne le v nasprotju z Ustavo Republike Slovenije, na kar nenazadnje opozarjajo tudi strokovnjaki iz številnih drugih držav, kjer poznajo ločenost države in verskih skupnosti. Ne le, da je v nasprotju z ustavo, to je, bom rekla, v nasprotju z zdravo logiko tistih, ki želimo graditi na šolstvu, ki bo na osnovnem nivoju dostopno vsem pod enakimi pogoji. Zakaj? Zato, ker 100% financiranje zasebnega sektorja na račun javnega pomeni degradacijo javnega in dvig kakovosti v zasebnem zaradi dvojnega financerja, ki ga ta zakon uzakonja. Zasebne šole bodo imele poleg privatnega, zasebnega kapitala, tudi dotok, in to v enakem obsegu kot javne šole iz javnih sredstev iz državnega proračuna. To je slabo in ta sprememba je nedodelana. analize niso bile opravljene in posledice so danes nejasne, verjamem da tudi ministru s svojo ekipo. Dovolite, da mimogrede omenim, tisti, ki bolj spremljate šolstvo v Evropi v okviru Evropske unije, podobne zadeve so se dogajale tudi drugod. Pa bom dala za primer zgolj Italijo. Upam, da veste, kaj se je zgodilo v Italiji in na kaj opozarjajo danes sosedje - na degradacijo javnega. V prvem delu predstavitve stališč v okviru Zakona o osnovni šoli sem omenila, da to pomeni getoizacijo. Ja, tudi s strani strokovnjakov ali pa tistih, ki so se imeli mogoče neposredno soočiti, "spoprijateljiti", v narekovajih, s sistemom, ki ga imajo v Veliki Britaniji, opozarjajo na getoizacijo, da so javne šole postale dostopne ali pa ostale dostopne samo za tiste ljudi s socialnega roba, tiste, ki nimajo finančnih sredstev, da bi prišli do nekih zasebnih ustanov. To je slabo, kajti zaradi takšnega početja se dejansko v sistemu osnovnega šolstva dogajajo razlike oziroma se dogaja neenakost. Zato bom demantirala na tem mestu vse tiste, ki pravite, da ta Zverova reforma vodi enakost, enakopravnost. Veste, ni res. In tudi avtonomija osnovnih šol, ki jo nekateri tako zelo radi poudarjate, vodi v neenakost. Neenakost tiste šole iz Murske Sobote s šolo v Ljubljani ali v Kopru, zato ker standardi ne bodo več enaki. In to je po moji oceni slabo, da delimo na primarnem nivoju izobraževanja. Da v nadaljevanju ne bodo leteli očitki s strani koalicije, da govorimo opozicijski poslanci na pamet, da nimamo argumentov. Spoštovane kolegice in kolegi, rekla sem, da nekateri iz vladajočih strank zelo dobro manipulirajo z informacijami ali pa z besedami, kakorkoli hočete. Konkreten argument, po moji oceni zelo dober pokazatelj degradacije javnega, je finančna slika, proračun Republike Slovenije, in finančna sredstva, ki so se namenjala v preteklosti za področje izobraževanja, in predvidena finančna sredstva, ki se bodo namenjala v bodoče. Kljub temu, da bomo zdaj po novem iz iste skrinjice črpali več denarja, se pravi, za javno in zasebno, iz iste skrinjice bomo črpali za javno in zasebno, se ta skrinjica prazni oziroma se vanjo namenja manj finančnih sredstev. Dovolite konkreten podatek, da ne boste rekli, da govorim na pamet. Recimo, v letu 2004 se je v to skrinjico namenjalo 4,71% BDP, v letu 2008 4,37%, če gremo v leto 2009, predlog proračuna na področju izobraževanja zgolj 4,2%. To je, spoštovane kolegice in kolegi, realnost, to so konkretni podatki, na katerih želim graditi svojo predstavitev stališč v imenu Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Če grem naprej, slišala sem kar nekaj pripomb praznih besed, praznih besed s strani številnih poslancev, mislim, da jih je bilo 14, v tistem času, ko je opozicija napovedala obstrukcijo, zgolj 14, pa vemo, kakšno večino ima koalicija v tem parlamentu. 14 prisotnih, pa so več ali manj pljuvali po prejšnjem sistemu, po komunizmu, po neki hudi ideologiji, ki naj bi bila še danes vpeljana v naš vzgojno-izobraževalni sistem. Slišala sem celo, da naj bi nekateri slovenski poslanci v okviru evropskih inštitucij oziroma povezav razlagali v tujini, da imamo ideološki totalitarizem v osnovni šoli. Lepo vas prosim, spoštovane kolegice in kolegi, pa saj pišemo leto 2007, kolikor razumem. In da nekdo na tak način Slovenijo predstavlja ali pljuva po njej v tujini, sramota za tistega poslanca in tisto vlado, ki pošilja takšne ljudi v tujino. Naši otroci morajo biti vzgajani v patriotizmu, vedeti, kdo so pravi nacionalni junaki. "Vau". Težke besede so padale s strani, ne vem, 14-ih oseb, ki so ostale v parlamentu ob obstrukciji opozicije. Pa bom rekla, dobro, da sem napovedala obstrukcijo Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke, ker bi mi bilo, če bi bila prisotna, pošteno nerodno, sram bi me bilo, da sem članica istega parlamenta ali pa da sedim v klopeh z istimi ljudmi, ki so sposobni na tak način razmišljati. V opoziciji ali pa če se osredotočim samo na Poslansko skupino Slovenske nacionalne stranke, nikoli se nismo izogibali razpravi, nikoli, nikoli se nismo izogibali argumentom. Celo več, med prvo razpravo, drugo razpravo na matičnem delovnem telesu, tudi za državnozborsko sejo, smo sodelovali s konkretnimi predlogi, s konkretnimi amandmaji. Predlagali smo celo, da bi predloga obeh zakonov umaknili s tiste seje Vlade, kjer se je potem zadeva potrdila v takšni nesprejemljivi obliki. Predlagali, prosili smo za dodatna usklajevanja, za dodatne dogovore, pogovore tudi s sindikati, tudi z ostalo strokovno javnostjo. Kdo se potemtakem izogiba? Komu primanjkuje konkretnih argumentov, spoštovane kolegice in kolegi? Če hočete konkreten argument ali pa konkreten podatek, vam bom povedala. Ko je gospa državna sekretarka Šverčeva govorila v prvem delu o dosežku v okviru te reforme, pomemben dosežek, vzgojni načrt osnovne šole. Da vam povem, kako zelo nedodelan je tudi ta korak v okviru šolske zakonodaje, vam lahko pokažem, kakšen zmazek nastane v okviru vzgojnega načrta, ki ga predvideva zakon. Takšen zmazek, ki ima v osnovi ali pa v osnovnem cilju zapisano discipliniranje. Leta 2007 z vzgojnimi kaznimi disciplinirali otroke v osnovnih šolah tako,da jih bomo zamaskirali, smešno oblekli, postavili v kot, da se bodo lahko vsi norčevali iz nekega posameznika. To je ena izmed posledic nedodelanih sprememb v okviru šolske zakonodaje. Druga morda bolj dodelana in verjamem, da tudi z zelo jasnim namenom, je sprememba, pod katero je podpisan konkretno minister Zver: Pravilnik o šolskem redu v srednjih šolah. Tudi to je ena izmed oblik discipliniranja [[...]]
Gospa Žgajner Tavš, dovolite, da vas prekinem in vas prosim naslednje. Vi ste lahko patetična v svojem govoru, to nič ne škodi, to je vse sprejemljivo, samo prosim dve stvari: da niste žaljiva in da se držite teme, to pa je zakon.
Hvala lepa, gospod predsednik. Dovolite, če je patetika zakon o financiranju o vzgoje in izobraževanju, ki ga je pripravil minister Zver, jaz pač ne morem polepševati zadeve. In če je patetika vzgojni načrt, ki ga narekuje zakon, je to preprosto dejstvo. Jaz lahko z neko demagogijo polepšam svoje besede, ampak ne bi bilo pošteno, kajti v tem parlamentu sedim v vlogi opozicijske poslanke, katera naloga je opozarjati na nepravilnosti, na slabosti vladnega početja. Dovolite, pa vas bom upoštevala zgolj zato, ker imam samo šest minut in ker verjamem, da imajo tudi moji poslanski kolegi še kaj povedati, bom v tem trenutku prekinila. Povem pa, da v Slovenski nacionalni stranki temu početju, grdemu, patetičnemu vladnemu početju, pač ne bomo prikimali.
Hvala. Besedo ima gospod Ivan Jelen, ki bo predstavil stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev.
Še enkrat hvala za besedo, gospod predsednik. Poslanke in poslanci, gospod minister. Dejstvo je, da zasebništva ne moremo postavljati več pod vprašaj, saj so zasebne šole že ustanovljene in delujejo in je tako zadoščeno zahtevam mednarodnih dokumentov, ki nam narekujejo dolžnost zagotoviti poleg javnega šolstva tudi zasebne izobraževalne ustanove in tako obogatiti ponudbo izobraževalnega sistema. Potrebno je potrditi tudi ugotovitvi, da dvotirnost sedanjega financiranja zasebnega šolstva, ki je nastala kot posledica časovne različnosti ustanavljanja posameznih zasebnih šol, glede na veljavno različnost predpisov, opravičuje predlagano poenotenje višine financiranja, ker je različna obravnava sporna z vidika zagotavljanja enake obravnave. Predsodki glede zasebništva v vzgojno-izobraževalnem sistemu so povezani z ustanoviteljstvom in njihovo ideološko in konfesionalno pripadnostjo. Vendar ti in katerikoli drugi predsodki odpadejo, če upoštevamo druga relevantna izhodišča, ki upoštevajo temeljne ustavne ter zakonske pravice in dolžnosti. Razmerje med javnim in zasebnim šolstvom je potrebno gledati v luči obveznosti osnovnega šolanja, ki zato mora ostati oziroma postati brezplačno, pravice in dolžnosti staršev, da otroke vzdržujejo, izobražujejo in vzgajajo v skladu s svojim prepričanjem, kakršnokoli pač že je, država pa ima dolžnost to zagotoviti vsem in pod enakimi pogoji. Seveda je treba tudi priznati, da javno šolstvo ne more biti konkurenčno, konkurenčno v smislu dajanja rezultatov v kvaliteti pridobljenega znanja, če nima tekmeca. In tudi bojazni, da bi zaradi povečanja števila zasebnih ustanov prišlo do ogrožanja obstoja javne mreže, zaenkrat ni pričakovati ob dejstvu, da država ne financira ustanavljanja zasebnih šol, ampak samo njihove vzgojno-izobraževalne programe, ki pa tako ali tako morajo biti v skladu s priznanimi javnoveljavnimi, ni pa sprejemljiva niti obstoječa, še manj pa morebitna prihodnja racionalizacija javnega šolstva, saj se s tem finančno obremenjujejo starši in tako država dobesedno sili k ustvarjanju mnenja o tem, da javno šolstvo razpada. Upravičeno bi lahko dvomili tudi v to, da predlagano ustanavljanje centrov lahko prispeva k racionalnejšemu poslovanju, vendar je glede na to, da je v predlogu zakona ustanavljanje takih centrov zasnovano na prostovoljni odločitvi ustanovitelja, ki bo seveda lahko odločal o tem, verjetno glede na smotrnost ustanavljanja skupnih služb z vidika lokalnih značilnosti, zmožnosti in potreb; rešitev je za nas sprejemljiva, zlasti pa je sprejemljiva zaradi tega, ker se pričakuje razbremenitev ravnatelja opravljanja vseh tistih zadev, ki nimajo pedagoških vsebin. Prav tako pa smo prepričani, da je za zagotavljanje kakovosti poslanstva izobraževalnih institucij potrebna in primerna predlagana druga izobrazbena stopnja po bolonjskih programih. V naši poslanski skupini DeSUS smo v okviru sprememb in dopolnitev zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja razpravljali največ v zvezi z zasebništvom šolskega sistema in njegovega financiranja. Mnenja so deljena, kar spoštujemo, zato bomo tudi tokrat glasovali vsak po svoji vesti. Hvala.
Hvala. Mag. Branko Grims bo predstavil stališče poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Prosim.
Spoštovani, vsem zbranim prav lep pozdrav. Moram reči, da je bil to trenutek, ki sem se ga veselil. Ponavadi moram reči, da ni ravno čisto tako s stvarmi, ampak zgodba, ki smo ji danes priča, je nekaj posebnega. Zaradi tega, ker je bilo v zvezi s šolsko zakonodajo izrečenih toliko neresnic in tako enostransko v nekaterih medijih o tem poročano, da je že močno grobo kršena tista ustavna pravica, ki je temelj vsake demokracije - to je pravica vedeti. Eden redkih trenutkov, ko lahko stvari postavimo na pravo mesto, je neposredni prenos. Jaz upam, da vsi, ki ste danes tukaj, in ki nas kakorkoli spremljate, bodisi preko ozvočenja ali preko televizije, da boste z veseljem prisluhnili. Za vsako trditev, ki jo bom povedal, imam tukaj tudi vse ustrezne papirje. Tisti tisti, ki so trdili nasprotno, jih nimajo. Tako, če bi bilo potrebno, bom to z veseljem tudi dokumentiral. Je pa ta kršitev pravice, vedeti, kot temeljne demokratične pravice v danem primeru lahko še toliko bolj usodna, ker se grozi z referendumom. Referendum seveda pomeni neposredno odločanje ljudstva, ki pa lahko odloča dejansko le, če so mu predstavljeni vsi relevantni podatki. Vsi! To posebej poudarjam, kajti v minulem obdobju nekaterih preprosto, enega ključnega do včeraj, v javnem diskursu niste mogli srečati. Nova šolska zakonodaja, če na kratko povzamem, katere bistven del je ZOFVI, Zakon o financiranju vzgoje in izobraževanja prinaša tri pomembne novosti. To je prvič: ukinitev vseh šolnin v šolskem sistemu Republike Slovenije, bistveno povečuje vlogo staršev v šolstvu tako v vzgojno-izobraževalnem procesu kot tudi sicer pri oblikovanju nekaterih temeljnih odločitev in predvsem prvič omogoča staršem dejansko povsem neovirano možnost izbire tiste vzgoje in šole za svojega otroka, za katero so trdno prepričani, da je skladna z njihovimi vrednotami in da bo tam pridobljeno znanje otroku v največjo korist. In to, gospe in gospodje, je njihova ustavna pravica. V Ustavi Republike Slovenije, ko gre za te pravice, je zelo pomemben tudi 15. člen, ki pravi, da te pravice ni dopustno omejevati z ničemer, niti z izgovorom, da je ta ustava ne dopušča v večjem obsegu. To je zelo pomembno zaradi točk, o katerih bomo govorili še nekaj kasneje. Vse spremembe obeh šolskih zakonov so torej izrazito v korist staršev in otrok. Starši bodo lahko sami oblikovali, sooblikovali vzgojni načrt, pri njem sodelovali, oblikovali bodo lahko tudi svoja reprezentativna združenja. Za starše je, kot sem že poudaril, zagotovo najpomembnejša ukinitev vseh šolnin, kar pa v praksi pomeni, da s to novo zakonodajo ne samo, da ne povečujemo socialnih razlik, kot so nekateri pri izbiranju podpisov javno trdili, pa tudi v minulih mesecih, saj to ste lahko zasledili tudi v sredstvih javnega obveščanja. Ravno nasprotno, mi s tem, ko ukinjamo vse šolnine v šolskem sistemu Republike Slovenije, ukinjamo tudi tisto socialno neenakost, ki izvira iz dosedanje neustrezne, očitno neustrezne v času ministra Gabra sprejete, zakonodaje, ki je stara že nekaj več kot desetletje. Prav to, da ukinjamo vse šolnine, pa v praksi tudi pomeni, da bodo starši lahko dejansko sami neovirano izbirali vzgojo in pa tudi šolo za svoje otroke. Sedaj pa tisto, zaradi česar sem naredil prvi uvod. Najbolj skrivan in pred javnostjo ves čas zatajevan podatek, ob vseh tistih, ki so v tem času burkali javno mnenje, je pa naslednji. Obema največjima zasebnima šolama z ozadjem slovenske katoliške cerkve je bilo v resnici 100% financiranje njihovih programov dano že v času minulih vlad. Uzakonjeno pred dobrim desetletjem, v času vladavin vlad LDS in SD, pred tem pa so imeli to pravico podeljeno s posebno koncesijo. Zakon, ki je potem posebej določil, da sta dve kategoriji, ena, ki je že imela koncesijo in pri kateri gre za 100% financiranje programa zasebnega šolstva, in tisti, ki še pridejo, ki bo imel 85% financiranje, je bil sprejet v začetku leta 1996. Člen, o katerem govori, pa pravi, da tisti, ki že imajo koncesijo, da se financirajo skladno z določili koncesijske pogodbe. Iz tega sledi, da se financirajo 100%. In kar je tukaj ključno, tukaj gresta zraven tudi obe katoliški, če hočete, cerkveni, kot jim nekateri popularno rečete, dejansko pa zasebni šoli, ki imata vrednostno ozadje slovenske katoliške cerkve, vključno s tisto največjo, šentviško. In sedaj poglejte, sedaj bom pa za hip obrnil retoriko, ki jo uporabljajo naši spoštovani kolegi v opoziciji, pa bom z njihovimi besedami se opredelil do tega. Jaz tega ne vrednotim, samo njihove besede bom uporabil. Ko se je napovedala možnost referenduma, se je kot najbolj sporno navedlo, gospod Potrč je bil konkretno na tiskovni konferenci, 100% financiranje cerkvenih šol. In pri tem je posebej bila še izpostavljena vprašljiva ločenost cerkve od države. Ker kot smo že ugotovili, to seveda ni stvar nove zakonodaje, ampak je bilo to že pred desetletjem sprejeto, zdaj jaz sprašujem gospoda Potrča, kako je bila pred 10 leti vprašljiva ločenost Cerkve od države, ker ga bodo sigurno to isto vprašali tudi njegovi volivci. Kajti prav gospodje iz SD so tudi glasovali za ta zakon, recimo, dr. Dušan Bavdek, Janez Kocijančič, dr. Mateja Kožuh Novak, gospa Jadranka Šturm Kocjan, dr. Ciril Ribičič. In če kdo ne verjame, tole je danes pridobljen uraden izpisek glasovanja ob sprejemanju Zakona o financiranju vzgoje in izobraževanja v začetku leta 1996. Če želi kdo delati referendum, prosim, naj ga dela proti gospodom iz SD, ki so to uzakonili. Mi pa smo pač to situacijo za njimi podedovali. Seveda so bili za tudi številni drugi, ki so danes v opoziciji, jasno, vsa LDS, od Anderliča do Školča. Lahko tudi tole razdelim, bom zaprosil predsedujočega, naj vam posreduje ta izpisek, tako da se boste vsi lahko o tem prepričali. Mislim, da je tudi eden od poslancev SNS glasoval za, tako da ne bi komu naredil krivice. Tako da če je to osnova za referendum, kot rečeno, kolegi, boste najprej morali svojim volivcem pojasniti, kako ste takrat sami ravnali z vidika ločenosti Cerkve od države. Pa potem je še bolj zabavna stvar. Svojim volivcem, če boste šli na referendum, boste morali objasniti tudi naslednjo zgodbo, ki se bo zgodila. Celo, če bi vam oni sledili, pa mislim, da niso toliko ovce, da bodo razumeli, da ste jih vlekli za nos in ste pač samo predvolilno kurili strasti, kar je, mimogrede, protiustavno po slovenski ustavi. Ampak to, mislim, da vas nič ne moti. In boste morali pač pojasniti, kako se bo potem zgodilo. Če bi vaši volivci na referendumu, s katerim grozite in s katerim ste obarvali to razpravo in je ključni del te razprave, gospe in gospodje, ki zdajle protestirate, jim boste morali pač pojasniti, kako je potem možno, da vi predlagate referendum o 100% financiranju zasebnih šol s cerkvenim ozadjem, če ste to sami uzakonili - lahko še enkrat preberem vaša imena in priimke - in predvsem, če bi vam sledili in bi celo zavrnili novo šolsko zakonodajo, kako da bodo potem še vedno te največje cerkvene šole 100% financirane iz javnih sredstev za program, ker ste vi to uzakonili. Najbrž vam je jasno, da jim boste to zelo, zelo težko razložili. Mislim pa, da bo tudi javnosti jasno, za kaj v resnici pri vsej tej zgodbi gre. Gre seveda za netenje kulturnega boja, in to z uporabo sovražne govorice, saj, če ne spoštuješ niti lastnih volivcev, kar sem vam ravnokar dokazal, to pomeni nespoštovanje sogovornika, kar je en del, ključen element sovražnega govora. Drugi pa je seveda netenje negativnega naboja, negativnih strasti, kar ste vi v danem primeru proti verujočim tudi storili. Tisto, česar niste uspeli zlorabiti pri šolski zakonodaji, ste pa preko podpredsednika SD poslali pač svoje študente kot "špiclje", da so šli nadzorovat institucije civilne družbe, ki si jih nikoli v preteklosti niste mogli podrediti. Zakaj se pravzaprav tako grobo zavaja javnost, zakaj se je tako grobo manipuliralo? Ta odgovor, mislim, da ni čisto enoznačen. Prvo je najbrž nek star ideološki strah pred zasebnim. To je seveda potem neevropsko početje, ker to je ključno za razumevanje tega zakona. To, da bi se dalo večji poudarek zasebnemu šolstvu in se na ta način poskušalo pridobiti tudi dodatne investitorje v šolski sistem, če ga gledamo kot celoto, kar bi šolski sistem obogatilo - to ni naša ideja, to je bil predlog evropskih institucij, ki so nam večkrat, ne samo enkrat, predlagale, da naj uporabimo to možnost, ker je tukaj še največja neizkoriščena rezerva, ki se kaže v tem, da je pri nas zasebni del šolstva praktično nepomemben. V financiranju, okrog katerega ste se nekateri spotikali, gre 99,2 in še nekaj odstotka za javno šolstvo in 0,8% samo za zasebno šolstvo. Pri tem mimogrede, kot zanimivost, ves čas ste navajali, kaj bo, če se ustanovi tudi neka nova šola. Tukaj je spet treba ločiti dosedanjo zakonodajo, ki ste jo vi sprejeli, in to, kar bi prinesla nova, kajti govorimo zdaj samo o tisti, ki jo prinese nova, ampak za razumevanje je treba osvetliti oboje. To se pravi, če bi dejansko, pa mislim, da je ta številka pretirana, stala ustanovitev ene nove zasebne šole milijon evrov, potem je treba povedati, da gre na vaš račun 850 tisoč evrov, ker 85% financiranje ste določili v zakonu že vi. In to, tudi če bi bil referendum, sploh ni predmet referendumskega odločanja. In preostane samo tisti preostanek, o katerem bi se eventualno odločalo na referendumu. Kakšno sprenevedanje pa je to, pa pove podatek, da bi samo stroški neto glasovanja na referendumu zadoščali za tiste uboge 3 preostale zasebne šole, ki so manjše, ki so v resnici v tem trenutku 85% financirane, za njihovo 12-letno financiranje. Samo stroški enega glasovanja. Celo če bi se število teh novih šol podvojilo, kar nekateri strašite, jaz osebno mislim, da bi morali biti, če bi bili normalna družba, tega veseli, ampak če bi se ponovilo, kot rečeno gre na vaš račun 85%. To sploh ne more biti predmet te razprave niti ne bi bil v nobenem primeru predmet referendumskega odločanja. Ampak samo 15%. Kar pomeni, da bi se dejansko podvojila ta številka, kar pomeni, da bi to zadoščalo za pol krajše obdobje. Še vedno bi, v primeru, da bi se podvojilo število zasebnih šol, pa jih ni na vidiku, vsaj kolikor je meni znano ne v takšnem obsegu, bi to še vedno samo stroški referenduma, s katerim tiščite, zadoščali za 6 letno financiranje v tistem delu, ki ga v resnici določa ta nova zakonodaja. In jaz mislim, da je sramotno, da bi na neevropski način, protievropsko na ta način zapravljali denar za nekaj, kar bi lahko sicer obogatilo naš šolski sistem. In sedaj se vrnem nazaj na to, kaj ima to kot učinek. Kaj je bil pravzaprav naš namen? Sedaj, ko smo enkrat jasno definirali, da ste stoodstotno financiranje zasebnih šol s cerkvenim ozadjem uzakonili že pred desetletjem vi, in takrat seveda ni bilo nobene razprave o tem, da je to karkoli narobe z vidika vprašljivosti ločenosti cerkve od države, saj ste za to celo glasovali, in pa seveda tudi ne o vsem drugem, kar ste o teh dneh govorili javno in zavajali svoje lastne volivce, ki so vam slepo verjeli. No, sedaj ko smo to definirali, pa poglejmo, kaj bi bil v resnici učinek za tiste tri šole, ki so v resnici še zasebne in so se ustanovile kasneje in so 85% financirane, kaj v praksi ta sistem pomeni. Trdim, da očitno protiustavno neenakost pred zakonom proti tistim, o katerih smo prej govorili in za katere ste sami uzakonili ta boljša merila. To se pravi, se čudim, vam odkrito povem, da se zelo čudim, da nobenemu od staršev še ni prišlo na misel v teh šolah, da bi šel pred Ustavno sodišče izpodbijati to določbo in zahteval tudi zase 100% financiranje. In jaz si težko predstavljam, da bi Ustavno sodišče dosodilo karkoli drugega kot to, da je tu dejansko očitna neenakost in da je to treba urediti. In to je v resnici tisto, kar smo mi hoteli urediti s to zakonodajo. Odpraviti to očitno ustavno neenakost, kajti starši tistih treh šol, in dve od teh zanesljivo nimata nobene zveze z nobeno cerkveno skupnostjo ali pa z ne vem čem, vsaj dve, so v neenakovrednem položaju proti drugim. Ti otroci, ki hodijo tja, so dejansko diskriminirani na ta način in diskriminirani so njihovi starši. Ampak to očitno naše opozicije ne zanima. Koliko smo slišali o socialni neenakosti, o pomenu socialnega v zadnjih dneh z ene in z druge strani. Ko pa ponudimo zakon, ki odpravlja socialno neenakost, se ga pa napade z lažmi. Ja, seveda, ker bi sicer morali povedati, da so točno oni s svojim glasovanjem pred 10 leti povzročili to socialno neenakost. Pa veste, da bodo rajši vrgli skozi okno denar, 3 milijone evrov za referendum, kot da bi to javno povedali. Ampak bomo pa povedali mi in verjemite, da bomo našli način, da pride ta novica, kaj ste naredili in kako se norca delate iz svojih lastnih volivcev, v vsako slovensko hišo. Toliko pa tudi mi znamo natisniti kakšen letak in ga kam poslati. Mimogrede, potem boste dvakrat v težavah. Prvič zato, ker boste morali pojasnjevati svojim volivcem, in drugič zato, ker se bližajo volitve, pa dobro pretehtajte to, kar počnete. Zakaj je pravzaprav vse to? En razlog sem že povedal. To je ta ideološki strah pred zasebnim, verjetno. Jaz pač ljudem ne morem brati misli. Ampak zagotovo, in to sem trdno prepričan, ker sem enkrat že omenil kot možnost, pa sem tudi videl, kakšna je bila reakcija, je še en drug razlog, zaradi katerega se dela tak nepopisen cirkus, ko gre za zakon, katerega vsebina nič drugega kot to, da daje večjo vlogo staršem, da jim omogoča polno uresničevanje ustavne pravice do izbire in ki ukinja vse šolnine. Zakaj je potem takšno nasprotovanje? Ja, veste, najbrž je največja nočna mora današnje opozicije, da bi imeli generacijo otrok, ki bi podrobno poznala dogajanje v času slovenske osamosvojitve in bi recimo znala pravilno odgovoriti na vprašanje, kdo je tisti človek, ki je, bil je zelo visok funkcionar, ki je samo nekaj mesecev pred osamosvojitvijo Slovenije grmel, da nekateri res sanjajo o nekakšni samostojni Sloveniji, a jim tega nikoli ne bomo dovolili, ker je naša edina domovina Jugoslavija. Ker kolikor je meni znano, o tej osebi vrednostno v šoli precej drugače učijo, kot pa če bi vedeli ta podatek. In seveda tukaj gre za eno posebno znanje, za neko dodatno znanje, za nek drugačen, če želite, tudi vrednosti zorni kot. Vse to pa so prednosti, so dopolnila, ki jih daje prav zasebno šolstvo. Ob tem je še ena zanimivost, najbolj glasen nasprotnik zasebnega šolstva, mimogrede, živi s hčerko avtorja te izjave, je svojo družino šolal na zasebnih šolah. Ali ni to zanimiv podatek? Zdaj, ko bi pa vsi imeli možnost svoje otroke tudi dati v zasebno ali pa v javno šolo, za katero ocenijo, da je boljša, prosta izbira, in to brez vsakih ovir, brez šolnine, ko bi bilo to posebno znanje, ki so ga očitno na ta način pridobili, dostopno vsem, je pa proti. Ja, lepo vas prosim, no, to je pa že res vrhunec vsega! In zdaj je to tako. Kot rečeno, s pomočjo sovražne govorice se tukaj netijo negativne strasti in predsodki, jaz tega enostavno ne morem razumeti drugače kot v kontekstu aktualnega političnega dogajanja. In morda zdaj, ko bo drugi krog glasovanja na predsedniških volitvah, da bo vendarle razum prevladal, da bo prevladal človeški odnos do teh otrok, ki so žrtve vaše, pred desetletjem z dvojnimi merili sprejete, zakonodaje, da se jim omogoči, da hodijo v šolo pod enakimi pogoji kot tisti, recimo, v obeh največjih cerkvenih šolah, ki ste jim vi določili 100% financiranje njihovih programov in ga uzakonili leta 1996. Lahko še enkrat preberem vaša imena in priimke, če jih je kdo pozabil. In v tem kontekstu tudi razumem izjavo novega vodje na tranzicijski levici, ki je govoril v svojem govoru o popolni mobilizaciji in vzpostavitvi jasnih poveljniških verig, zelo militanten, moram reči, besednjak, ki ga ne bi od predsednika SD pričakoval, ampak če je kdo na njega pozabil tudi o tem imam tukaj magnetogram. Tako, da ni nobenega problema in zato me tudi ne čudi, da je menda tudi on podprl to, da bi bilo treba
Gospod Grims, prosim, tudi za vas velja, da se držite [[....]]
Govorim o usodi zakona, ki se tukaj napoveduje. Saj danes je vse pod tem vtisom napovedi referenduma. Ampak zato je treba ljubem tudi povedati, kaj je dejanska vsebina, kaj so dejanske okoliščine in o čem bi v takem primeru odločali. V takem primeru, ko gre za očitno samo hlastanje za oblast za vsako ceno, pa verjamem, da za interese otrok in njihovih staršev, za ukinitev šolnin in dosledno uresničevanje ustavnih pravic, na primer ustavne pravice do vzgoje svojega otroka skladno s svojimi vrednotami, ni prostora. S tega vidika je ta vaša beseda o napovedi referenduma sicer logična, ampak toliko bolj neevropska, in če vam direktno povem, toliko bolj sramotna poteza. Upam, da boste to svojo odločitev ponovno pretehtali. Hvala in srečno.
Hvala. Neke roke so se dvignile. Imate proceduralni predlog? Gospa Potrata, ste vi [[...]]Imate proceduralni predlog. Izvolite. Gospod Peče.
Poslanka Potrata, se opravičujem, da sem pred vami, pred vašo predstavitvijo stališča. To, kar počne Državni zbor ali pa to, kar počnemo danes, pretekle dnevne, to enostavno ni prav. Tukaj notri se ne poslušamo, tukaj notri govori vsak tisto, kar hoče povedati, ni pa pripravljen se poslušati. V tem parlamentu smo prišli do tistega momenta in dogodki zadnjih mesecev nakazujejo to, da daleč od tega, da bi kdorkoli med nami sledil tisto, da bi poslušali se povezati in brezno zmanjšati, ga namenoma samo povezujemo. Moram reči tudi v okviru proceduralnega predloga, da tudi ocenjujemo, da selektivno vodenje sej Državnega zbora, čemur smo bili ravnokar priče pri izjavah kolega Grimsa, ne gre v smeri povezovanja. Gospodje in gospe, veste, da na tej točki šolske zakonodaje se poskuša ustvarjati po našem trdnem prepričanju krivica do velikega sloja ljudi oziroma krivica javnosti. In kljub temu, da veste, da če vam bo uspelo na tak način skozi proceduralno oziroma parlamentarno proceduro speljati omenjeni zakon, je tukaj še Državni svet in je tukaj referendum. In vemo, da ne bomo naredili tega koraka naprej. Kolega Grims ima v eni zadevi celo prav, ko reče, ja, referendum bo nekaj stal. Ampak po drugi strani ta referendum zasleduje mnogo več. In zato iz tega naslova, preden napovem obstrukcijo, ker v taki debati nočemo sodelovati, ker ne zasledujemo tistega cilja za kar smo mi vsi skupaj izbrani, ampak eden drugega, tudi mi vas, vi nas, izključno samo žalite. In ker nočete pristopiti k vsaj neke vrste dialogu, gospod minister, vi bi morali to doseči, saj vam ne sme biti v ponos, da bo skozi Državni zbor šel zakon ob obstrukciji nekaterih strank, ob striktnem nasprotovanju omenjenemu zakonu, ko veste, da se boste čez dva meseca srečali z referendumom. Saj morate biti vi toliko modri, da je v vašem interesu, da Državni zbor naredi zakon, ki ne bo v sramoto, ampak v ponos državi. Ampak ne na ta način, kot ga poskušate uveljaviti. Pa so bile pred časom v okviru Državnega zbora javne razprave pod kolegom Grimsom - katastrofalno! S tega mesta, ker nočemo sodelovati pri taki debati, napovedujem obstrukcijo Nacionalne stranke, ampak žal mi je, ker jo povzročate vi. Zasledujemo vendar druge cilje, predvsem gre na vse prihodnje govornike, ki bodo o tem govorili. S tega mesta, gospod predsednik, prosim, da na podlagi drugega odstavka 65. člena Poslovnika Državnega zbora štejete moje besede kot napoved obstrukcije pri glasovanju o omenjeni zakonski materiji. Hvala.
Gospod Peče, v nekoliko nerodni situaciji sem, ker vi niste vodja poslanske skupine. Po poslovniku pa, dobro veste [[...]]Ampak mislim, da lahko smatramo to kot mnenje celotne poslanske skupine, in sprejemam na znanje, da bo celotna poslanska skupina obstruirala to točko. Prav. Glede razprave in očitkov pa naslednje. Ponovno naj poudarim dve stvari. Prvič, razprave so lahko živahne, polemične, patetične, vse mogoče. Tudi vedno znova se ponavlja, vi ste to, vi ste ono, vi ste rekli to, vi ste ono, vi ste to povzročili, tudi to je sprejemljivo. Žalitve pa niso sprejemljive. In mislim, da če bi prišlo do očitnih žalitev tudi pri gospodu Grimsu, bi ga v tem smislu opozoril. Opozoril sem ga samo, da se drži točke dnevnega reda. Torej, gospod Peče, sprejemamo vaše stališče, da obstruirate to točko dnevnega reda. Še vedno smo pri predstavitvi stališč poslanskih skupin, in sicer, besedo ima mag. Majda Potrata, ki bo predstavila stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik Državnega zbora. Spoštovani gospod minister! Vse druge sem pozdravila že ob prvem nastopu. Naj izrazim svojo zadrego, ko bom morala predstavljati stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov po tako prijaznem, osebnoizpovednem in resnicoljubnem nastopu gospoda Branka Grimsa. Ampak mimo tega sem se namenila za uvod svoji predstavitvi parafrazirati neko znano reklo: Je čas govorjenja in je čas poslušanja. Ko sem še učila, smo vedeli, da je za poučevanje bistvenega pomena še dvoje dejavnosti: branje in pisanje, ampak nalašč sem se zaustavila samo pri govorjenju in poslušanju. Ko govorimo o dveh zakonih, ki sta v zadnjih mesecih bila v središču pozornosti marsikoga v tej državi, sta govorjenje in poslušanje bistvena. Če ne opravljamo teh dveh dejavnosti dovolj zavzeto, lahko pride do šuma. In občutek imam, da je tak komunikacijski ali sporazumevalni šum nastajal in se razplamtel do te mere, da smo zdaj v stanju oziroma v položaju, ko pred tretjo obravnavo zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja opozicija praktično nima več nobene možnosti vplivati na končno podobo zakonov, odprta sta namreč samo dva člena, opozicijskih dopolnil običajno koalicija ne potrdi in ne sprejme, pa tudi na zakon, o katerem je govora, bistveno ta dopolnila ne bi mogla več vplivati. Javnomnenjske raziskave kažejo v slovensko šolo veliko zaupanje, ki je od začetka 90-ih let postopoma raslo, zdaj pa se je nekoliko znižalo. Ker ima vsak tudi svojo izkušnjo z izobraževanjem, ki odločilno zaznamuje odnos do znanja in izobraževalnega sistema, je naloga politika, da javnosti ne zaobide, ko vpeljuje spremembe. Zaradi pomena, ki ga ima znanje za vsakega posameznika in za razvoj družbe, bi morale spremembe, ki zadevajo izobraževanje, preseči strankarsko, ideološko in vsakršno prestižno merjenje moči. Znanje ne sme izgubiti statusa javnega dobra. Dostopnost, utemeljena na enakosti, bi morala biti temelj naše sedanjosti in prihodnosti. Skupaj bi morali poiskati odgovor na vprašanje, kakšno šolo hočemo in potrebujemo, da bo družba kos izzivom časa in da bomo dosegli visoko zastavljene cilje. O tem bi morali doseči družbeno soglasje. Zdajšnja koalicija si je v koalicijski pogodbi zastavila cilje, ki jih z večino v Državnem zboru zlahka izpeljuje. In čeprav je minister za šolstvo in šport ob izvolitvi napovedoval, da bo šolski sistem dograjeval in popravljal, kjer bo to potrebno, sploh pa, da bo pri tem upošteval mnenje strokovne in zainteresirane javnosti, tega v tretjem letu mandata te Vlade ni mogoče potrditi. Ko smo ugotovili, da vse tisto, čemur smo priča, niso samo spremembe in dograjevanje, ampak da gre za reformo, smo bili okrcani, da se bojimo in da zagovarjamo stanje, kakršno je, šolski sistem pa je nekaj gibljivega, sprejemljivega in se zato mora spreminjati. In ko smo odgovorili, da spremembam ne nasprotujemo, pač pa da so spremembe celo potrebne, le ustrezne strokovne podlage zanje morajo biti, morajo biti pripravljene simulacije učinkov, moramo poznati analize in strokovnjake, ki so te osnove pripravljali, smo pa seveda slišali, da v bistvu gre za reformo. V Državnem zboru smo doslej obravnavali 20 šolskih zakonov, pri čemer je bila Vlada predlagateljica 15, drugih 5 smo pripravili opozicijski poslanci in poslanke oziroma civilna iniciativa. Da je bila ta četrtina zakonov gladko zavrnjena je znano dejstvo. Prav tako so podobno usodo doživljali predlogi dopolnil, ki jih je najpogosteje zaustavila že obravnava na Odboru za šolstvo in šport. Da se koalicija najpogosteje ni ukvarjala z argumentacijo svojih stališč, je pa to zato toliko bolj intenzivno opravljala opozicija, je prav tako znano dejstvo. Tudi ni mogoče reči, da je nepričakovano. Zato se sprašujem, zakaj koalicijo kar naenkrat moti, če je opozicija sklenila izstopiti iz tega komunikacijskega šuma. Sodelovanje pri pripravi zakonodaje je torej nujna sestavina demokratičnih postopkov. Socialni demokrati smo zagovorniki socialnega dialoga. In ker spremembe šolske zakonodaje, zlasti pa zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja, zadevajo tudi zaposlene v tej dejavnosti, smo pričakovali, da bo vse tisto, kar imajo socialni partnerji povedati v zvezi s tem, naletelo na večje razumevanje. Kako so zgodbe odvijale, je znano dejstvo. Toliko bolj neprijetno pa je, če je treba poslušati očitke o tem, da tisti, ki delujejo v šolstvu ne znajo pojasnjevati sprememb, ne znajo pridobivati ljudi za svoje predloge. In tisti, ki smo kdaj v šolstvu delali, vemo, da so odgovori vedno posledica vprašanj. Kakršno je vprašanje, takšen je odgovor. In ker je bilo kar nekaj špekulacij, da ne rečem manipulacij s tem, kako so si nekateri pridobivali informacije o tem, kaj so podpisniki vedeli in česa niso vedeli, kaj so jim znali tisti, ki so zbirali podpise pojasniti, in česa ne, potem naj odgovore, ki so jih dobili, pač pripišejo svojim vprašanjem. Verodostojnosti nekaj čez 70 tisoč zbranih podpisov pa to dejstvo niti malo ne zmanjša. Za Socialne demokrate je dostopnost do storitev in izobraževanja temeljna vrednota in na dostopnost izobraževanja se sklicujejo mednarodne konvencije. Zato se bomo vselej zavzemali za ohranjanje mreže javnih šol. Kakšna bo ta po uveljavitvi sprememb zakona, kaj se sploh dogaja z mrežo javnih šol, natančnih podatkov od ministrstva kljub vztrajanju pri tej zahtevi nismo dobili. Znano dejstvo je, da govorimo o ustanavljanju novih šol, in po drugi strani je znano dejstvo, da v nekaterih okoljih šole zapirajo. Pravijo, da se populacija poseda. Kako potem razumeti, kakšen velik prihranek bo ustanavljanje zasebnih šol za javnofinančna sredstva, ko je glede na gibanje populacij pač težko misliti, da so v tem trenutku prostori bistveni element. Verjetno bi bilo treba več sredstev usmeriti v kakovost, v kakovost na vseh ravneh, tako opremljenosti obstoječih šol, tako financiranja tistih dejavnosti, ki jih zdaj morajo v praviloma brezplačni šoli plačevati starši. Dobro bi bilo še kakšno stvar dodati, da bi bili mladi rodovi bolje pripravljeni za izzive prihodnosti. Mi pa poslušamo zgodbe o odpravi šolnin tako, kot da bi imeli na splošno v osnovnem in srednjem šolstvu šolnine vpeljane kot splošno veljavno dejstvo. Tu je veliko zavajanje. Če je to edini dosežek tega zakona, potem naj opozorim še na neko drugo nelogičnost v zakonodaji, ki jo sprejemamo. Ko je bil predložen Državnemu zboru popravek zakona o dohodnini, v katerem je bilo mogoče donirati sredstva tudi javnim zavodom, tega koalicija ni podprla. Le kje je bil takrat občutek za pravičnost?! Ni naključje, da se večina pripomb, ki jim sledimo suče okrog razmerja zasebno:javno. Tudi v okviru pojasnjevanj tega razmerja je nekaj spretnih manipulacij, ampak dovolite, da še enkrat poudarim: ustanavljanje zasebnih šol je možno po že veljavni zakonodaji. Z letom 1996 je bilo postavljeno financiranje na meji, s katero je takrat večina soglašala, to je 85%. Pred letom 1996 so bile ustanovljene tri zasebne šole, ki so iz javnih sredstev za javno veljavni program financirane 100%. Zakaj ta razlika? Sklicujete se na primerljivost z evropskim prostorom, ampak nikoli ne poveste, da je Evropsko sodišče za človekove pravice povedalo, da je država dolžna zagotoviti možnosti za ustanavljanje zasebnih šol, se pravi, zagotoviti zakonsko osnovo za ustanavljanje zasebnih šol, nič pa ji ne nalaga financirati zasebne šole. In vzorci financiranja zasebnih šol so v evropskem prostoru zelo različni, različni so tudi odstotki financiranja znotraj ene države, tako da govoriti o diskriminatornosti je to malo tvegan posel, posebej še, če ga povežemo s šolninami, kajti tudi tiste šole, ki so 100% financirane iz javnih sredstev, od svojih dijakov pobirajo prispevke, ki jim lahko rečemo šolnine. Tu bo treba le imeti malo več občutka za realnost. Poudarila sem, da je vprašanje, o katerem sem ravnokar govorila, najpogostejše vprašanje, ko se v javnosti ljudje odločajo, ali bi tej noveli - če bo sprejeta v takšni obliki, kot je predložena in nič ne kaže, da ne bi bila sprejeta - nasprotovali. Nasprotujejo ravno zaradi tega, ker poudarjajo ni problem v obstoju zasebnih šol, problem je v financiranju! Dajte to, končno, predlagatelji uvideti! Res je, da so se ob razmerju zasebno:javno odpirala ob predlaganem zakonu še številna druga vprašanja. Jaz bi opozorila samo še na eno, ki je tudi bilo deležno številnih pomislekov, to je predvsem organizacija posamičnih pravnih subjektov v večje organizacijske enote, to je v šolske center. V zakonu je zapisano, da v tako organiziranih centrih posamezne enote izgubijo svojo pravno subjektiviteto. Važno je to dejstvo, da tisti, ki tako organizacijsko obliko prevzamejo, izgubijo pravno subjektiviteto. Drugo vprašanje pa je, na kakšno soglasje ali pripravljenost povezovanja v centre bodo posamezni pravni subjekti s področja vzgoje in izobraževanja v svojem okolju naleteli. In če sledimo duhu časa, ki pravi, da je treba tudi šolsko polje urejati v skladu s podjetniškimi načeli, pri katerih je pa racionalnost najpomembnejša - mislim na to dejstvo z vloženimi sredstvi ustvariti čim več dobička -, potem je popolnoma jasno, v katero smer bodo posamezna okolja raje pogledala - ali v smer tistih razlag, ki vidijo uspešnost in kakovost delovanja šol v manjših šolah, tam med 300 in 500 učenci, odvisno od tega, za kako velike in katero stopnjo izobraževanja gre, ali bodo gledali raje v smer prihranka finančnih sredstev in obvladovanja vodenja šole z direktorjem, pa mogoče izločanjem izvajalcev izobraževalne dejavnosti iz možnosti soupravljanja šolskega polja. Ko se sklicujemo na vpliv ali povečan vpliv staršev v šolski dejavnosti, potem bi morala reči, da se je povečan vpliv staršev izvršil že z nekaterimi poprejšnjimi spremembami šolske zakonodaje. In Socialnim demokratom se zdi prav, da imajo starši pomemben vpliv na dogajanje v vzgoji in izobraževanju. Samo ta ne sme iti na račun kakovosti vzgojno-izobraževalnega dela. Po našem mnenju pa vse, kar se nam obeta s to novelo zakona, gre v smer siromašenja javnega šolskega sistema in zavestnega ustvarjanja elitnega zasebnega šolskega polja, za katerega so posamezniki verjetno zelo, zelo zainteresirani, ni pa to v duhu enakosti, dostopnosti in takih načel, ki jim v socialni demokraciji pripisujemo bistveno vlogo. Žal smo v teh mesecih v zvezi s šolsko zakonodajo Socialni demokrati veliko govorili, koliko so nas poslušali, je pa drugo vprašanje. Danes kaže, da nima več smisla govoriti, ker nekateri ne znajo in nočejo poslušati. Hvala.
Hvala. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi razprava o predlogu zakona v celoti. Besedo ima gospa Jeraj. Imate proceduralni predlog? Izvolite, gospod Germič.
Hvala lepa, gospod predsednik. V Poslanskem klubu LDS šolskemu polju vedno namenjamo izredno pozornost. In prepričani smo, da je za tako pomembno področje, preden izvajamo določene spremembe, potrebno opraviti določene analize, študije, ki realno ocenijo obstoječe stanje. Na podlagi te ocene je potrebno zastaviti jasne cilje, v smeri katerih naj gredo tudi spremembe. Menimo, da pri tej zakonski noveli to ni bilo narejeno. Vsa opozorila, ki smo jih posredovali kot opozicija, vsa opozorila, ki so bila na predlagatelja, na vladajočo koalicijo posredovana s stani zainteresirane in strokovne javnosti, so bila preslišana. Danes smo v tretjem branju in v tretji obravnavi tega zakona. Slišali smo, da bi moralo biti spoštovano načelo: pravica vedeti. Sprašujem to koalicijo, to Vlado, ali nismo mi ravno s postopkom obravnave tega zakona jasno pokazali, da nam ni za to! Kako drugače razumeti koalicijo, da sama sebi ne dovoli tega načela spoštovati in da je javno predstavitev mnenj omogočila zainteresirani javnosti šele po drugi obravnavi? Ker nam je dovolj te dvoličnosti, dovolj zanikanja brez argumentov, argumentirane pripombe, seveda ne želimo v nadaljevanju prevzemati odgovornost za sprejemanje takšnih zakonov. Zato, spoštovani gospod predsednik, mi dovolite, da v imenu Poslanskega kluba LDS napovem odsotnost vseh članov Poslanskega kluba LDS, pri obravnavi 26. točke 32. seje Državnega zbora Republike Slovenije. To bi vam tudi pisno izročil, glede na to, da lahko to predlaga samo vodja ali namestnik o Poslanskega kluba. Tukaj imam pisno to napoved, podpisano s strani gospoda Jožefa Školča, vodjo Poslanskega kluba LDS.
Hvala. In prosim res, da pisno potem tudi daste. Naslednji ima besedo, proceduralni predlog gospod Lahovnik.
Hvala lepa, gospod predsednik. Skladno z drugim odstavkom 65. člena Poslovnika napovedujem obstrukcijo Poslanske skupine Zares. Razlogi so, da pri tako pomembnem zakonu ni bila upoštevana strokovna javnost, niso bile upoštevane pripombe stroke in tudi ni bila pripravljena niti bela knjiga o tako pomembni spremembi zakonodaje. Glede na to, da je prišlo do sistematičnega zanemarjanja vseh pripomb v zadnjih nekaj mesecih in da očitno tudi pripombe in dopolnila opozicije v ničemer niso zalegla in bila upoštevana, v Poslanski skupini Zares ocenjujemo, da ne moremo več sodelovati pri obravnavi teh zakonov. Hvala.
Hvala. Gospod Potrč.
Hvala lepa. Da ne bo proceduralnih zagat, gospod predsednik, kot vodja poslanske skupine sporočam, da Poslanska skupina Socialnih demokratov ne bo sodelovala pri nadaljnji obravnavi in odločanju o Zakonu o financiranju vzgoje in izobraževanja. S to svojo odločitvijo bi radi sporočili, da je naše nestrinjanje s postopkom in vsebino - vsebina je gotovo še pomembnejša od postopka - pripravljenega zakona tolikšno, da ne želimo sprejeti s svojim sodelovanjem odgovornosti za to, če se bo večina kljub temu odločila, da ga sprejme. Kot drugo, radi bi vam sporočili, da imamo resen namen, da opozorimo ministra, pristojnega za šolstvo, in večino v Državnem zboru, da naj še enkrat razmislijo, ali se takšna vsebina zakona, s katerim ne soglaša polovica ali pa skoraj polovica Državnega zbora in pomemben del strokovne in politične javnosti, sprejme in s tem spodbudi potrebo, ki smo jo že nakazali, da se o posledicah sprejetega zakona odloča tudi na referendumu. Mi te namere, ki seveda še ni odločitev, ne skrivamo in bi jo radi tudi na ta način sporočili, da ne bo začudenja, kaj se je po eventualni odločitvi v Državnem zboru dogodilo. Vemo, da se gospod minister in koalicija tega zavedata, vemo, da se iz tega razloga, da bi nam lahko očitali stroške izvedbe referenduma, tudi niste odločili, da bi tretja obravnava zakona bila opravljena že na prejšnji seji, kar je običaj in je tudi vaše ministrstvo mnogokrat doslej storilo, ni pa to nujno, da bi storilo, vendar to ne more biti izgovor za to, da ni bilo mogoče o tem odločati. Kar pa zadeva vsebino naših stališč in naših pojasnil, če bo zaradi vaše ignorance še naprej potrebno, da se o tem pogovarjamo tudi z javnostjo, bomo to seveda z veseljem naredili. Vsebina in posledice pa so takšne, da smo trdno prepričani, da o takšnem zakonu ne more odločati samo pičla koalicijska večina iz svojih političnih interesov. Mi zapuščamo sejo. Hvala.
Hvala. Gospod Gaber.
Najlepša hvala, gospod predsednik. Dovolite mi, da sam samo v osebnem imenu obrazložim, zakaj tudi sam menim, da ne morem sodelovati več na tej seji Državnega zbora pri tej točki. Prepričan sem, da je čas, ki ga živimo, čas, ki bi ga bilo treba nameniti temeljitemu premisleku o tem, kako povečati kakovost javnega šolstva v tej državi; kako oblikovati mrežo šol ob manjši populaciji; kako delež sredstev, ki ga država namenja, ohraniti in kako ga obrniti v kakovost javnih šol, predvsem. Mi bi se morali vprašati, kako doseči zmanjšanje skupin pri pouku ključnih predmetov, zato da bi dosegli več. Morali bi se vprašati, kako bi lahko dosegli vendarle uvedbo toplega obroka v šoli, kako poskrbeti za individualno obravnavo otrok, ki so sicer problematični in delajo težave razredom v celoti. Morali bi se vprašati, kako deregulirati sistem in kako usmeriti sredstva v uspeh šibkih in pa tudi tistih najmočnejših. Mi namesto tega, s tem ko uvajamo centre od vrtca pa do višje šole, ob tem ko uvajamo financiranje po dijaku in ob tem ko centriramo celotno pozornost na 100% financiranje zasebnih šol, počnemo prav nasprotno. V te ukrepe dvomi daleč pretežni del strokovne javnosti. V te ukrepe dvomi učiteljstvo v šolah po Sloveniji. 71 tisoč podpisov nas opozarja na to, naj tega ne počnemo. Jaz bi želel, da bi prej, preden Državni zbor požene državljane in državljanke na referendum, posebej minister, posebej Vlada razmisli o tem, ali si tega res želi. [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]Naj povem, da razumem, da so te odločitve težke. Sam sem bil svoj čas pred odločitvijo, ko je bilo potrebno iti v parlament popraviti zakon zato, da se ne bi zgodilo kaj podobnega. Takratna vlada se je odločila priti v parlament in predlagati enoletno odločitev in razmislek. Sam toplo priporočam tovrsten razmislek, verjamem, da ga boste brez opozicije lažje opravili. Hvala.
Hvala. Sledi razprava o predlogu zakona v celoti. Besedo ima gospod Sok.
Hvala za besedo. Spoštovani minister s sodelavci! Spoštovane kolegice poslanke in poslanci! Lahko bi začel s tem in bi rekel, da ta orkestralni, ideološki nastop in sedaj že na nek način obredno odhajanje opozicije iz te dvorane, ima za seboj samo en cilj, samo en cilj: te spremembe, ki so predlagane na področju šolstva, spolitizirati do konca. Zdaj smo slišali še za en cilj, se pravi, zastraševanje že vnaprej z nekim referendumom o nekih spremembah, ki so seveda daleč od tega, da bi zahtevale obstrukcijo opozicije, kaj šele, da bi državljanke in državljane silili, da o tem razpravljajo in odločajo na referendumu. Tako majhne so te spremembe, da po mojem razmišljanju nič kaj velikega ne prinašajo na področje organizacije slovenskega šolstva. Toda moramo zapisati nekatere stvari, ta prvi amandma, ki je vložen na 1. člen s strani LDS-a, jasno kaže, za kaj pravzaprav gre pri vsem skupaj, da moramo zapisati, da se da večji poudarek domovinski vzgoji - saj to je pravzaprav na nek način res škandalozno. Jaz se spomnim leta 2000, ko je za časa Bajukove vlade takratni šolski minister Šturm z odlokom ali pa uredbo, ne vem, kako se je imenoval sam akt, naložil šolam, da ob koncu leta oziroma v začetku leta to isto storijo - kakšen revolt je bil takrat sprožen s strani nekaterih ravnateljev, šolnikov in tako naprej. Če se dotaknem še enega področja, ki je danes bilo velikokrat izpostavljeno, to je podpis peticije in pa omenjanje teh 71 tisoč podpisov. Jaz sem si šel ogledati te podpisnike in sem ugotovil, da je med temi podpisniki peticije ogromno število dijakov. In res se sprašujem, ali ne gre pri tej zadevi, tako kot je danes že - mislim, da gospod Petan - razpravljal, za zlorabo na tem področju. Ne samo za politizacijo, ampak zlorabo otrok v namene dosegati nek učinek. Ko sem listal po teh listih peticije, sem našel notri sporočilo, spoštovani gospod Štrukelj, nismo mogli, ker ste nam dali premalo časa, nismo mogli zbrati več podpisov, sicer bi lahko zbrali več. To se je zbiralo s strani teh članov sindikata in podpisniki so, recimo, vrtci, cela vrsta vrtcev. Vemo, da v glavnem se straši s tem, da bo manj denarja za osnovno šolstvo. Kaj imajo vrtci, zaposleni v vrtcih s tem, če pa so plačani s strani občin? Nič. Država ne financira vrtcev, ampak so notri podpisani vsi vzgojitelji in vzgojiteljice. Ne vem, če vseh vrtcev, ampak ogromno. Potem so tu učitelji glasbenih šol, čeprav na tem področju je velika sprememba prav v smeri pozitivnih sprememb glede izbirnih predmetov vizavi glasbenega pouka. Se pravi, teh sprememb bi se lahko veselili, ne pa da so podpisniki proti. Potem so tu ti, ki so po raznih zavodih, potem celo društva upokojencev so podpisniki. Da ne omenjam potem vseh osnovnih šol, sem gledal malo za naše, tudi tisti hišniki, pa tisti, ki jih občina plačuje, so se podpisali. Se pravi, to je res eno veliko politično zavajanje, ne vem, kaj so jim povedali, zakaj naj to podpišejo, ampak sedaj se tukaj lahko govori o teh 71.000 podpisov. Dobro, če bodo šli na referendum, bodo morali zbrati 40.000 podpisov, tisto bo pa nekaj drugega, ko morajo ljudje iti na upravno enoto overiti podpis in s tem biti seznanjeni, kot pa, da nekomu daš list papirja in mu rečeš, tu se podpiši, če pa se ne boš, pa bo kakšna "pretnja". Ravnatelji so se podpisali - ne vem, so tudi ravnatelji člani sindikata? Če je sindikat zbiral. Očitno gre za nek orekstralni nastop opozicije, neko ideološko gonjo, takšno kot smo ji bili priča včeraj ob razpravi, kako zaključiti postopek denacionalizacije, ki traja že več kot eno desetletje. Čisto ista zgodba se ponavlja, enaka je bila zgodba z obstrukcijo pri pokrajinah - in s em zaključujem - obstrukcija je težak element, ki ga lahko uporablja opozicija v delu neke parlamentarne demokracije. Ampak če se jo uporablja tako pogosto, kot to počne naša opozicija, potem se morajo državljanke in državljani vprašati, če ni z njimi nekaj narobe. Tudi sam sem bil štiri leta v opoziciji in to v maloštevilni opoziciji, niti za eno tretjino nas ni bilo v opoziciji, ampak smo se zelo redko odločili uporabiti inštrument obstrukcije. Zelo redko, ker smo smatrali,da je naše delo v parlamentu določeno s strani volivk in volivcev in da tam moramo vztrajati tudi, če pač s svojimi argumenti ne moremo vedno 100% uspeti. Tu pa se ta inštrument obstrukcije, kljub temu da so naši kolegi plačani tako kot mi s strani davkoplačevalcev, uporablja ob vsaki priliki in ob vsaki priložnosti. Mislim, da to ni dobro in ne vodi do nekih dobrih rešitev, in obžalujem, da naša opozicija, ki je številčno precej močna, včasih ji pomaga še kakšen del vladne koalicije, da to na nek način izrablja in prepogosto uporablja. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Koren.
Še enkrat lep pozdrav! Zakon, ki ga obravnavamo, prinaša kar nekaj zelo dobrih pozitivnih lastnosti: od brezplačnih učbenikov, do brezplačnega predšolskega varstva, do možnosti ustanavljanja šolskih centrov in tako naprej. V svoji razpravi želim poudariti samo eno stvar. Dragi kolegi in kolegice v opoziciji, ne se bati zasebnega šolstva. Zasebne šole so zelo dobre, na zasebnih šolah so dijaki izpostavljeni dobrim razmeram, nič slabega se jim tam ne godi, zasebne šole ne ogrožajo javnega šolstva, kot govorite vi. Iz svoje izkušnje, iz izkušnje svojih otrok v zasebnih šolah, lahko povem, da so te šole res zelo zelo kvalitetne, da poleg znanja prinašajo veliko tega drugega pomembnega elementa, to pa je vzgoja, vzgoja tudi za državljanske vrednote, za občečloveške vrednote, vzgoja, ki je tako pomembna za oblikovanje mlade osebnosti v odraslo osebnost. Slovenci in Slovenke, samo veseli bi morali biti, če bi bilo v Sloveniji čim več tako dobrih šol, kot so trenutno naše zasebne šole v Sloveniji. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Petan.
Hvala za besedo. Spoštovani! S strani opozicije smo lahko slišali nekatere kritike, ki letijo na sistem, na zidove, na dogovarjanje - o vsem drugem, samo o tistem ne, kar je najpomembnejši sistem ali najpomembnejši element v šolstvu, to so pa učenci. Nihče od opozicije ni govoril o učencih. Učenci bodo imeli največ v tem sistemu ali bodo lahko največ pridobili - nihče ni omenil tega o vsem drugem ste govorili, na učence ste očitno pozabili, zato ker to vam v opoziciji očitno ni mar. Slišali smo lahko tudi kritiko, da nekateri nočemo ali nočete, ne želite poslušati. Spoštovani iz opozicije - kdo noče poslušati, koga ni tu, kdo se je umaknil iz te dvorane, kdo ne želi slišati argumentov, kdo ne želi slišati druge strani, kdo se ni sposoben soočiti z drugačnim mnenjem? Ampak, to pomeni, da delate eno, govorite pa drugo. To se pravi, da zavajate. Ampak na tem primeru ste ostali na čistini. Govorite o dialogu - zdaj greste ven. Govorite, da se moramo poslušati - pa ste šli vi ven. To se pravi, v tem primeru ste se razgalili. Res pa je, da vam drugje uspe, da bolj prefinjeno zavajate, tu vam pa seveda to ni uspelo. In tudi to je dokaz, kako delate. Zato ne sprejemam argumentov opozicije in podpiram ta osnovni zakon. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Kokalj.
Jaz bi tudi na začetku komentiral tole obstrukcijo. Moram reči, da zadeva izgleda zelo otročja - če ni vse po naše, potem pa ne bomo razpravljali. Na cel zakon ima LDS eno samo pripombo in gre zato ven, SD pa tudi eno samo pripombo in gre zato ven. Jaz ne razumem, kakšna zrelost teh poslancev je to. Bi pa samo citiral pobudo za pravično in kakovostno šolstvo, ki sem jo sam tudi podpisal. Dve zadevi sta bili danes že omenjeni, ki sta se podpisovali, ena za kakovostno javno šolo, kjer pravzaprav ni nobenega pozitivnega sporočila, ampak eno samo nasprotovanje iz principa. Tule pa piše sledeče: "Na osnovi 41. in 57. člena Ustave Republike Slovenije, ki govorita o pravici do svobodne izbire izobraževanja s strani otrok in njihovih staršev, ter uresničevanja 26. člena Splošne deklaracije človekovih pravic, kjer je govora o pravici do izobrazbe in vlogi staršev pri izbiri vrste izobrazbe za svoje otroke, sprejemamo sledeča stališča..." od desetih bom prebral samo eno, "...starši imajo pravico do izbire vzgoje in izobraževanja svojih otrok. Država je dolžna tej pravici ustvariti konkretne, v praksi uresničljive pogoje. Od pristojnih državnih oblasti pričakujemo, da bodo vztrajali pri vzpostavljanju vedno boljših pogojev za šolstvo v celoti in da bodo ustvarili vse pogoje za uveljavljanje pluralizacije pedagoških metod v Sloveniji, še posebej spodbujajoč tiste, ki so že mednarodno preizkušene..." Tu je naštetih vsaj pet metod. Ta deklaracija je nekoliko daljša, in mislim, da je skrajni čas, da se pove javnosti, kaj pravzaprav hočemo. Govorim sedaj kot poslanec in eden od podpisnikov in oče štirih otrok. "Ne moremo se strinjati z nasprotniki omenjenega stoodstotnega financiranja najprej zato, ker se nam zdi nesprejemljiv dosedanji neenakopraven položaj staršev in učencev, ki morajo za dosego javno priznane izobrazbe v zasebnem šolstvu prispevati 15% več kot starši, ki imajo svoje otroke v javnih šolah." Sam imam enega otroka v javni, enega v zasebni šoli.
Hvala. Besedo ima gospod Jožef Horvat.
Hvala, gospod predsednik. Še enkrat lep pozdrav ministru s sodelavci, vam, kolegice in kolegi! Vlaganje države v privatno šolstvo posledično krepi tudi javno, saj bo to, če se bo hotelo v konkurenčnem boju izkazati, moralo biti boljše. Konkurenca pa je naravni zakon ali, bolje, zakon iz narave in na takšne zakone ni veta. Sofinanciranje zasebnega šolstva je tudi prizadevanje, da bi javno šolstvo bilo boljše. Dokler morajo javne šole marsikje imeti skoraj režim, ki spominja na zapore, tu mislim na varnostnike oziroma paznike, ne moremo govoriti o dobrem javnem šolstvu, ampak o njegovi nemoči. Ko govorimo o 100% sofinanciranju programov vseh šol, povejmo še tako imenovane finančne posledice, ki jih ta zakon prinaša. Recimo, za leto 2008 - gre za povečanje proračunskih sredstev v višini cene avtomobila višjega cenovnega razreda. O tem danes govorimo. Pa boste rekli ali pa opozicija bo rekla: "Pa povej še, koliko to pomeni v naslednjih letih bistveno več!" Res je, več, v letu 2009 približno štiri takšne avtomobile. Povedal pa bom še več, referendum pa stane čez 40 takšnih avtomobilov in ker dobite količinski popust, lahko zaokrožimo na 50 takšnih avtomobilov. Javno šolstvo se je izčrpalo in zaspalo, ker je bilo negovano kot edino zagotovilo, da bodo otroci postali pismeni. Izčrpalo se je kaj učitelj sme oziroma ne sme zahtevati od učenca in kaj starši pričakujejo od učitelja. V javnem šolstvu niso dobro opravili svojega dela ne učitelji, ne starši, otroci pa so pogosto žrtve, ker jim sploh ni bilo treba vedeti, kaj je prav in kaj narobe, kaj morajo in česa ne smejo. Tu ne gre za vprašanje, ali kdo česa ni hotel narediti, gre za vprašanje, da nekaterih stvari preprosto ni bilo mogoče narediti, pa bi jih bilo treba, nekatere pa so se zgodile, pa se ne bi smele. Odpovedal je sistem dolžnosti in pravic učiteljev, staršev in učencev. V tem šolskem polju se sindikalist gospod Branimir Štrukelj postavlja, kot da ima za seboj več 10 tisoč glavo množico učiteljev, ki ne marajo nobene spremembe. Težko pa pridejo do besede tisti učitelji, ki si želijo drugačnega šolskega okolja, kjer bodo lahko pokazali svojo strokovnost in moralno avtoriteto. Te dni me kličejo mnogi učitelji in pravijo, da so bili izsiljevani, da so morali dati podpis na tako imenovano Štrukljevo peticijo. Gospe in gospodje, sprašujem se, koga ali kaj brani Branimir Štrukelj, predsednik Sindikata vzgoje in izobraževanja. No, pa sem šel pogledati Slovar slovenskega knjižnega jezika, ni ga pisala ta koalicija, ki je vsega kriva in piše, da sindikat pomeni "družbena organizacija delavskega razreda, ki si prizadeva za uresničevanje socialističnih samoupravnih odnosov in za varstvo gospodarskih, družbenih, pravnih interesov delovnih ljudi." Po logiki gospoda Branimirja Štruklja bi se moral torej tudi, recimo, sindikat tekstilnih delavcev ukvarjati s tem, kateri sukanec je pravi za šivanje obleke. S takšnim delovanjem, gospe in gospodje, gospoda Štruklja bodo mnogim slovenskim šolajočim mladim generacijam uničene in poteptane marsikatere sanje, mi pa upamo in verjamemo, da bo jutri nov dan, lepši in vedrejši za slovensko šolajočo se mladino in za slovenski narod nasploh. Hvala lepa.
Hvala. Gospa Jeraj.
Hvala lepa. V začetku med predstavitvami stališč poslanskih skupin smo slišali s strani nekaterih naših kolegov, da je vsa stroka proti, celo javnost; skratka, vsi so proti temu, kar danes želimo sprejeti. Jaz sem bila na javni predstavitvi mnenj 21. septembra in sem dobila drugačen vtis, vsi smo tudi dobili nagovore oziroma razprave udeležencev javne predstavitve mnenj. Prijavljeni razpravljavci so prihajali iz različnih šol, iz različnih inštitucij in moj vtis ni bil, da je bila večina proti, obratno, večina je opozorila na težave, ki smo jih z devetletko pripeljali v naš šolski sistem in so tudi predlagali rešitve, kaj naj naredimo, da jih odpravimo. In večinsko mnenje na javni predstavitvi mnenj, ki je trajala kar nekaj ur, je bila v podporo obema zakonoma. Nekateri so potem omenjali podaljšano bivanje - ga v šestem razredu več ni. Minister je povedal, da bo po novem se v celoti plačevalo podaljšano bivanje v petem razredu, do sedaj je bilo to 50% in 50% bi morali prispevati starši. Zakaj pa tak ukrep? Zato, ker se je zelo malo otrok odločalo za podaljšano bivanje v šestem razredu. To so 11 let stari otroci, tudi sama sem mati 11-letnega otroka, ki že lani ni želel hoditi v podaljšano bivanje. To so otroci, ki v petem razredu obiskujejo, pač niso več vezani samo na en razred, hodijo po šoli, ker imajo različne predmete in različne učitelje v različnih razredih in želijo biti pri tem relativno samostojni ali pa si sami razporejati svoj prosti čas in kdaj bodo delali nalogo. Saj če jih tega nismo naučili do četrtega razreda jih tudi v šestem razredu v podaljšanem branju ne bomo. Potem se daje z zakonom možnost ustanavljanja centrov. Tudi tu veliko besed, veliko preveč besed, centri se lahko ustanavljajo, torej centri se bodo ustanavljali tam, kjer se bo začutila potreba po tem, tam, kjer se bodo dogovorili in kjer bodo imeli občutek, da bi lahko center doprinesel nekaj k tistemu, kar sicer počnejo. In tudi o tem smo govorili na javni predstavitvi mnenj, eden izmed ravnateljev je povedal, koliko se ukvarja s pedagoškim delom, koliko se pa ukvarja z raznimi razpisi, z nakupi hrane, s pisanjem pogodb in tako naprej. Če bodo šole in lokalne skupnosti ocenile, da center potrebujejo, ga bodo ustanovile, sicer ne. Ne vem, zakaj toliko besed o tem. Potem so sveti staršev. Starši se lahko združujejo v zveze svetov staršev, trenutno imamo 3 takšne zveze oziroma aktive - primorski, domžalski, ljubljanski. Starši, veste, da velikokrat oziroma da želimo sooblikovati šolski prostor, da želimo biti aktivno vključeni v tisto, kar se v šoli dogaja, saj so končno naši otroci skorajda pol dneva tam in zato je prav, da imajo starši to možnost. Nekatere moje kolegice in kolegi so ves čas govorili, da oni sicer niso proti zasebnim šolam, v isti sapi pa se zelo trudijo narediti vse, da se ja ne bi še kakšna zasebna šola ustanovila. Spet bom morala povedati nekaj iz javne predstavitve mnenj. Mag. Damjana Krivec Čarman je malce odstrla pogled na zgodovino. Mi smo v Sloveniji že imeli zasebno šolstvo, v času po drugi svetovni vojni pa se je na hitro in vendar dosledno iz šolskega polja izbrisalo vse, kar je bilo zasebnega šolstva. Da je s tem nastala nepopravljiva škoda in nenadomestljiv primanjkljaj, pričajo številne neuspešne reforme, ki mu je bilo javno šolstvo v naslednjih desetletjih podvrženo. Sedaj pa se ustvarja vtis, da se s spremembami, ki jih namerava uzakoniti aktualna vlada, uvaja v šolstvo nekaj povsem novega in zato nevarnega za preživetje obstoječega javnega sistema. Torej govorila je o pluralnosti šolstva, ki ima v Sloveniji zgodovino, in kot sem rekla, govori se, da nimate nič proti zasebnim šolam, zraven pa naredite vse, da bi jih onemogočili. In podobno smo naredili z zakonom leta 1996, ko smo sicer formalno dopustili ustanovitve šol, ampak od takrat se ni nobena zasebna šola ustanovila, ker smo jih privili pri drugih stvareh. Pri normativih itn. Čeprav bi verjetno lahko govorili ali pa se vprašali, ali so to prave zasebne šole ali pa so to samo šole s koncesijo, ker v vseh teh šolah se izvaja program, h kateremu mora dati soglasje pristojna komisija in to opredeli torej kot javni program in je zelo malo zasebnega v teh šolah. Da je pa ob tem v nekaterih tako problematičnih gimnazijah, iz katerih na naše veliko veselje prihajajo najboljši, najuspešnejši dijaki, da je tak problem, če je tam predmet verstvo in kultura. Poglejte, predsednik dijaške skupnosti iz Maribora Blaž Kosi je povedal, kaj se oni učijo pri tem predmetu, ki se ga tako zelo bojite, da ne govorim, da so eni celo rekli, da je v šolah verouk. Ni verouk, ampak je verstvo in kultura, ker verouk se poučuje v župniščih, pa nas nič kaj dosti ne moti, da je na primer zdravstveni dom v Železnikih v župnišču, da ko nismo imeli pogojev za devetletko, se je marsikje šolski pouk izvajal v župniščih. To nas nič ne moti, ampak takrat kadar pa imamo problem oziroma imate - tisti, ki nas poslušate v sobah, verjetno -, je pa to zelo velik problem, kaj se dogaja v okviru Cerkve. In Blaž Kosi je povedal, da kot dijak zasebne srednje šole želi posebej izpostaviti, da "je strah nasprotnikov predlaganega zakona pred zasebnimi srednjimi šolami odveč. Vsaj za svojo šolo lahko zatrdim, da jo obiskujejo otroci vernih in nevernih družin. Na šoli ne obstaja evidenca o tem, saj nas o tem nihče ni spraševal. Ne obstaja nikakršno vsiljevanje verske miselnosti ali religioznega svetovnonazorskega prepričanja. Od ostalih srednjih šol se razlikujemo predvsem po izredno kvalitetnemu odnosu med dijaki in profesorji, pa poudarjanju pomena dobrih odnosov in spoštovanju med ljudmi nasploh, po negovanju vrednot, kot so resnicoljubnost, tovarištvo, medsebojna pomoč, solidarnost in po edinem predmetu, ki smo ga doslej imeli in ki ga menda druge šole v okviru obveznih predmetov nimajo - verstva in kultura. Ime predmeta je večini nasprotnikov zasebnega šolstva neprijazno in nazorsko naravnano. Iz izkušenj pa vam lahko povem, da smo v prvem in drugem letniku pri tem predmetu obravnavali predvsem človeka kot zavestno in čuteče bitje, s telesnimi in duševnimi potrebami." O tem smo poslušali na javni predstavitvi mnenj. In še nekaj, Republiko Slovenijo zavezuje k zakonskemu urejanju področja zasebnih šol Splošna deklaracija Združenih narodov o človekovih pravicah, Evropska konvencija o zaščiti človekovih pravic, Konvencija o otrokovih pravicah in tako naprej. Zato se je to tudi naredilo pri nas leta 1996. In to, kar danes delamo, usklajujemo oziroma dajemo še tisti del - poglejte, naši davkoplačevalci, vsi starši, ki plačujemo davke, plačujemo tudi osnovno šolo oziroma plačujemo tudi izobraževanje svojih otrok. In starši, ki imajo potem otroka v zasebni šoli, morajo to plačati še enkrat. Torej, morajo plačati, da njihov otrok obiskuje šolo z javnim programom, za razliko od ostalih njegovih sovrstnikov, ki ne rabijo za to dati nobenega prispevka. In to je velika krivica, da šolarju v zasebni šoli pripada samo 85% državnega denarja, ki ga skupaj poberemo z davki, njegovi starši morajo potem dodatno dajati, čeprav so kot davkoplačevalci tisti, ki prispevajo. In ob koncu mogoče še, zanimiv bi bil seznam tistih članov opozicije pa tudi sindikatov, ki so se sami ali pa njihovi otroci šolali v zasebnih šolah, mnogi v šolah, ki jih je ustanovila tako problematična RKC. Tudi glavni tajnik sindikatov SVIZ-a bi bil na tem seznamu s svojimi otroki, pa nekateri poslanci LDS in tako naprej. Do sedaj smo delali krivico na tem segmentu, mislim, da jo s tem odpravljamo, in je skrajni čas, da to tudi naredimo. In še dve besedi o referendumu. Nekajkrat sem že povedala, da je opozicija pri spremembah šolske zakonodaje zelo taktizirala. Mi smo bili tisti, torej koalicija, ki je predlagala splošno obravnavo. Potem so čakali na čas, ko bodo vložili predlog za splošno obravnavo. Gospa Potrata mi je sicer rekla, da mi ne moremo njim določati, kdaj lahko oni kaj predlagajo. To je res, ampak če bi imeli iskren namen, bi to naredili takoj, ne pa nekaj dni pred sejo matičnega odbora in potem nam očitali, zakaj smo tako pozno sklicali javno predstavitev mnenj. V zvezi s to grožnjo za referendum, glejte, vemo, da po Zakonu o referendumu in ljudski iniciativi danes ne bo več možno na referendumu ljudi vprašati, ali ste proti zasebnim šolam, in bi odgovorili za ali proti. Vemo, da bo na referendumskem listu, tako kot pravi 16.c člen, pisalo: Ali ste za to, da se uveljavi zakon ali ne? Samo o tem še lahko odločamo: proti ali za zakon. In ne vem, kdo bo prevzel odgovornost, če bi referendum padel zaradi te kampanje, ki ste se jo šli v zadnjih mesecih, ker pomeni, da pade celoten zakon in ga eno leto ne bomo mogli spreminjati in ne bomo mogli urediti zelo pomembnih stvari, o katerih smo govorili že pri prejšnjem zakonu in sedaj urediti predmetnik, da bomo končno delali skladno z zakonom, ker sedaj nismo, in še nekatere druge stvari, predvsem pa, da ne bomo uredili tistih členov, ki urejajo izobrazbo učiteljev. Tako tisti učitelji, ki so podpisovali to peticijo, ne vem, če so se zavedali dejansko, kaj podpisujejo in kaj se bo na referendumu zgodilo, če pade. Vsi vemo, da pa potem eno leto ni kakšnih možnosti, da se karkoli na tem segmentu naredi. Bomo videli, kako bo opozicija v prihodnje ukrepala. Jaz sem prepričana, da je tudi ta zakon tisti, ki bo povečal kvaliteto in bo prisil, da se bomo tudi v javnih šolah vsaj malce več spraševali o kvaliteti, ne pa s prstom kazali na zasebne šole, ki so neko določeno kvaliteto že dosegle. Problem je v tem, da se je treba v javnih šolah vprašati, zakaj tega ne dosežemo.
Hvala. Besedo ima gospod Kovačič.
Hvala lepa, gospod predsednik za besedo. Kolegice in kolegi, gospod minister s sodelavci! S strani opozicije smo bili tudi danes kot vedno doslej, kadar smo to tematiko obravnavali, deležni nekaterih stališč, ki so po mojem mnenju popolnoma nesmiselna. Ta stališča se ponavljajo in ponavljajo in kljub temu da so vedno odgovorjena z ustreznimi pojasnili, se še kar naprej ponavljajo. Ne verjamem, da gre za neznanje, ampak mislim, da gre za zavestno zavajanje ljudi, da bi si ljudje ustvarili napačno sliko o stanju in da bi na podlagi te napačne slike nasprotovali predlaganemu zakonu. Ena od teh stvari je, da se stalno govori, kako gre tukaj za izenačevanje financiranja zasebnih in javnih šol. Ne, gre za izenačevanje financiranja javnega izobraževalnega programa zasebnih in javnih šol. Javne šole izven tega javnega izobraževalnega programa financira v celoti država, torej financira obnovo stavbe, investicije, investicijsko vzdrževanje, gradnjo prizidkov, nabavo osnovnih sredstev, opreme in tako dalje. V zasebnih šolah vse to financira zasebnik. Ko pa govorimo o izobraževalnem programu, ki je enoten v tej državi, je prav, da se to financiranje prepusti državi, tako programu, ki se izvaja v zasebnih šolah, kot programu, ki se izvaja v javnih šolah. In nasprotovanje temu se mi zdi popolnoma nesmiselno. Gospod Lahovnik je povedal, da se zvišuje financiranje v zasebnih šolah na račun financiranja v javnih šolah. Torej, ker se bo tukaj financiranje zvišalo od 85% na 100%, se bo za toliko znižalo financiranje v javnih šolah. Od kje mu ta podatek? Financiranje v javne šole se ne bo zaradi tega nič znižalo! Edino v zasebnih šolah se bo zvišalo za ta procent zato, da bo pač ta program, ki ga obe šoli izvajata, enako financiran in bo zaradi tega tudi omogočeno, da bodo starši pod enakimi pogoji lahko vpisovali otroke tako v zasebne kot v javne šole - kot bodo želeli. Če se to ne bi zgodilo, bi morali starši s šolnino plačati to razliko, ki bo sedaj plačana s strani države. In zato tudi vse tisto, kar je bilo govora, da gre ta zakon v elitizem, da bodo samo bogati lahko bili deležni izobraževanja v zasebnih šolah, je popolnoma neresna izjava. Kajti ravno zato, ker bo država financirala program v zasebni šoli, tako kot v javni šoli, bo dostopnost popolnoma enaka za vse. Vsi, ki bodo tako želeli, bodo svoje otroke lahko vpisovali v zasebne šole. In mogoče na koncu samo še to, kar je bilo navedeno v zvezi s katoliško cerkvijo in ustavno normo, da je cerkev ločena od države. Ja, kaj pa ima ta zakon s tem, kje pa zakon govori karkoli o katoliški cerkvi, o ločitvi cerkve in države in da naj bi to ustavno normo ta zakon preprečeval? V čem? Mislim, kar nekaj si izmislijo in potem govorijo, kar je popolnoma deplasirano. Na drugi strani pa teh istih nič ne moti, ko podpredsednik stranke, torej drugi človek stranke, ene od opozicijskih strank, ki je mimogrede univerzitetni profesor, da svojim študentom raziskovalno nalogo, da v maneri najbolj prefinjenih udbovskih metod izvajajo "špioniranje" in zbiranje podatkov v cerkvah, torej zbiranje podatkov za duhovnike in vernike, ki hodijo v posamezne cerkve. To tukaj pa jih nič ne moti, da gre za eklatantno kršenje načela ločitve cerkve od države. Tukaj, ko pa sploh nima nobene zveze s tem zakonom, pa se to stalno poudarja, tako kot včeraj, ko smo obravnavali vračanje podržavljenega premoženja upravičencem. Skratka, zakon je dober. Prinaša resda ne velike spremembe, ampak tisto, kar prinaša, je pozitivno, zato ni nobenega razloga za nasprotovanje. Sam bom brez kakršnihkoli zadržkov tak zakon tudi podprl. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospa Uhanova.
Hvala lepa za besedo. V kratkem času, ki mi je še ostal na razpolago, bi rada citirala ali komentirala izjavo enega izmed opozicijskih poslancev, ki je dejal, da zakon prinaša veliko nejasnosti, med drugim, da minister, če se prav spomnim, ni znal odgovoriti koliko pa bo še zasebnih šol in da samo improviziramo. Minister res ni mogel odgovoriti, koliko pa še bo zasebnih šol, ker ta zakon, ta novela pa res ne govori o tem, ampak govori o tem že zakon, ki je bil že zdavnaj pred nami sprejet in ki omogoča ustanavljanje zasebnih šol. Moram reči, da je v tej opoziciji res en sam strah, ena sama bojazen pred kakovostjo, pred drugačnostjo. Sama kot mati štirih otrok se nič ne bojim zasebnih šol, četudi moji otroci pa za spremembo, recimo, od mojih kolegov vsi obiskujejo javne šole. Jaz verjamem, da so tudi te javne šole vse kakovostne tudi zaradi tega, ker so v slovenski prostor prišle tudi zasebne šole, ki so dvignile nivo vzgoje in izobraževanja, in da se tudi v javnih šolah zelo trudijo, da bi dosegli ta nivo. V današnjem času je res čudno, da se tako bojimo zasebnega kapitala, ki prinaša v slovenski prostor denar tudi s tem, ko vlaga v zgradbe, v vzdrževanje, v opremo. In bi bili lahko, če bi bili normalni tega samo veseli, da ne bi vse slonelo zgolj na davkoplačevalskem denarju. Kot rečeno, mi bomo te novele podpri. Jaz upam, da se bodo oglasili tudi učitelji na državnih in javnih šolah, ki so bili na nek način tudi zmanipulirani in ki so se mogoče do sedaj bali oglasiti in da so tudi iz te javne razprave videli, da to novelo ne jemljemo nikomur službe, nobene šole ne ukinjamo, pač pa le zagovarjamo kakovostne šole.
Hvala. Besedo ima gospod Grims.
Hvala za besedo. Zdaj lahko bolj osvetlimo še nekatere druge stvari. Ena od njih je trditev opozicije, ki smo jo poslušali zdaj ne vem koliko časa, da to kar delamo, jemljemo javnemu šolstvu. To je že v osnovi precej čudna trditev, če vemo, da 99,2% vsega, kar je namenjeno šolstvu, se namenja za javno šolstvo. In samo 0,8%, in ta procent se ni kaj dosti spremenil, se v resnici namenja zasebnemu. Ampak, tisto, kar je pa potrebno vedeti in zaradi česar bi naša opozicija moral hoditi okoli z vrečo na glavi, namesto da spet zavaja javnost, je pa to, da so v preteklosti, kajti potrebno je ocenjevati samo program. No, še to moram razložiti, oni pri tem stalno manipulirajo. Oni v isto vrečo mečejo investicije, izgradnjo novih šol, ki se je dogajala preko šolskega tolarja in pa tisto, kar je dejansko izvajanje programa. Ampak ko gre za otroka, za tisti vidik, ki zadeva starše in otroke, pa je v resnici bistveno samo izvajanje programa, medtem ko investicije, veste, zgrajenih je bilo s pomočjo tolarja, mislim, da okoli 400 novih šol. In ni potrebno poleg teh 400 šol še 400 novih šol postaviti, zato je jasno, da gre za drug obseg sredstev, ki se namenja za ta namen, ker je šlo za nek enkraten projekt. In s to številko se stalno manipulira. Treba je gledati, kaj se v resnici vlaga v program, v tisto, kar neposredno doživlja otrok, v tisto, kar neposredno izobražuje otroka, v tisto, kar konec koncev doživljajo tudi starši. Ko pa te številke primerjamo, je pa potrebno vedeti, da če to primerjamo z minulim obdobjem, potem ugotovimo, da je danes na glavo otroka za ta namen namenjena več kot tretjina več sredstev kot v minulem obdobju, ko so oni največ namenjali. Lahko bi tudi kakšno slabše obdobje vzel, ampak če vzamem zadnje obdobje, ko smo največ namenili za to, je sedaj številka več kot tretjino višja. In to so sredstva, namenjena javnemu šolstvu. Celo če bi upoštevali inflacijo, je številka še vedno četrtino višja. To se pravi, v vsem tem njihovem zatrjevanju gre zgolj za pranje lastne slabe vesti. Ker če pomešajo jabolka pa hruške in zavedejo ljudi, potem ljudje dejansko verjamejo, da je to neka težava. Če pa se pogleda, koliko je šlo na otroka v njihovem obdobju, koliko dobi otrok sedaj v obdobju te Vlade, v obdobju te vladne koalicije, pa je za otroka situacija bistveno bistveno boljša. Danes gre za ta namen tretjina več sredstev. In opozicija tukaj znova zelo zelo neprimerno zavaja javnost. Zakaj to dela, sem že razlagal in ne bom ponavljal. S tem v zvezi moram še na nekaj opozoriti. Ogromno manipulacij je bilo s tistim podpisovanjem. Nič koliko izjav, lahko jih grem tudi iskat, lahko se to razdeli, ampak verjetno ste vsi to doživeli, celo lahko kakšno pričo pripeljem, ki je zaposlena v tej hiši, ker me je to spraševala vsa v paniki, je bila manipuliranja s strani tistih, ki so te podpise zbirali, ko so govorili, veste, gre za zasebne šole, gre za visoke šolnine, ki vas bodo zadele, to morate podpisati, kako boste pa plačevali te šolnine. In ljudje so podpisali, bili so v strahu. In to sem sam doživel, tukaj na hodniku. Gospa, ki je zaposlena, ki ima šolo, je zaposlena tukaj v službi Državnega zbora, me je vsa prestrašena vprašala, kako bomo pa sedaj s temi visokimi šolninami. Sem rekel: "O čem govorite?" Pravi: "Saj so mi iz sindikatov povedali, da boste vi vpeljali povsod šolnine, da jih povečujejo." Sem rekel:"Lepo vas prosim!" "Prav zato sem pa podpisala." Jaz sem rekel: "Pa to so vas za nos." In bila je tako prepričana, da sem 20 minut, moral sem po zakon iti in vse ji razložiti, da sem porabil, da sem jo prepričal, da mi v resnici ukinjamo vse šolnine v šolskem sistemu, da to nikakor ne gre za povečevanje socialnih razlik, ampak ukinjamo še tiste socialne neenakosti, ki izvirajo iz prejšnjega obdobja. In zaradi tega sam osebno vse tiste silne podpise razumem kvečjemu kot podpise v korist nove šolske zakonodaje. In trdno sem prepričan, da o teh temeljnih ciljih, ki so ključni za zakon, to pa je ukinjanje šolnin, povečevanje vloge staršev in pa dejansko uresničevanje pravice staršev do izbire, torej ustavne pravice, obstaja izjemno izjemno visok javni konsenz. In zaradi tega sem trdno prepričan, je vredno to zakonodajo podpreti. Naj pa za konec samo še tole dodam. Po eni strani smo bili sedajle dva dni v Državnem zboru priče stalnim poskusom totalnega podrejanja civilne družbe s strani ene politične opcije in potem manipuliranje z izjavami in pa z različnimi akcijami, ki so povzročene na ta način, po drugi strani pa soočeni s primerom totalitarnega nadzora tistih institucij civilne družbe, ki jih na ta način ne obvladujejo, kar je bil primer podpredsednika SD. In da to zadeva tudi njih same, da je to relevantno, samo en primer. Gospod Gaber si je sedaj že dvakrat vzel pravico, da je odločal o tem, kdo naj bi imel sploh pravico javno nastopati o teh zadevah. To je nekaj, kar je nepredstavljivo. Prej je prišel k meni, zadnjič, ko smo imeli javno predstavitev mnenj, je prišel k meni in je protestiral, zakaj nekateri dobijo besedo. Danes je pa protestiral, zakaj je recimo včeraj SDS dobila besedo. Jaz to ne razumem. To je tak totalitaren refleks, da je to nekaj neverjetnega. Ampak to to razpravo bremeni in zaradi tega je ta razprava taka, kot je, in zaradi tega so ti trenutki, ko lahko prikažemo dejansko stanje, toliko bolj dragoceni. Hvala.
Hvala. Gospod minister.
Hvala za besedo, gospod predsednik Državnega zbora Republike Slovenije. Poslanke in poslanci, dragi sodelavci! Jaz sem se pripravil za to razpravo. Želel sem kar veliko zapisati, poslušati argumente opozicije in potem s protiargumenti nastopati, ampak listič je bolj prazen. Na žalost je bilo v zadnjem času veliko razprav takšnih, da ni bilo nekega soočanja argumentov, ampak vsesplošno vse vprek obtoževanje, za kar mi je žal. Kot sem že prej dejal, žal mi je tudi, da ne zmoremo vsi skupaj bolj strpne razprave, ampak se včasih pojavlja v diskurzu v šolstvu veliko sovražnih besed. Še enkrat bi rad poudaril, da ne držijo argumenti ali pa tiste trditve, ki pravijo, da nismo želeli socialnega in političnega dialoga v okviru priprav obeh novel, zlasti pa te zadnje. Nasprotno, ne poznam zakona, če poznate vi kakšno takšno prakso, prosim povejte, da bi predlagatelj bil po dvakrat v dveh krogih v vsaki poslanski skupini in predlagal in se usklajeval z njimi glede izhodišč in pa tez. Kaj več pa res ne moremo narediti kot to. Sami smo hodili sem z velikimi skupinami strokovnjakov, tudi pri Socialnih demokratih smo bili dvakrat, pa je dialog potekal, usklajevanje, kar korektno. Jaz sem pričakoval, da bomo na podlagi tistih soočenj našli nek skupni jezik in da bo to ena prvih šolskih sprememb novel, ki bo dosegla nek politični konsenz. Pa se je naenkrat na koncu vse obrnilo, zlasti v zadnjih mesecih od poletja naprej, ko se je očitno nekje odločilo, da je treba na vsak način zablokirati šolsko zakonodajo, vključno z referendumi. Ampak referendumska zgodba bo lahko prinesla velike negativne učinke. Ne samo na hud zastoj, to je zavora, če seveda referendum uspe, za bolonjsko reformo. Fakultete pedagoške same so želele to zakonsko normativno podlago, da bodo lahko reformirale svoje programe hitreje na podlagi bolonjskih procesov. In bolonjski procesi nam bodo dali nove učitelje in v tem zakonu je tudi določena stopnja izobrazbe. Analizirati bo treba, kakšno vlogo bo imela ta zadeva, če bi referendum uspel, proti seveda, na pogajanja tudi v okviru plačne politike. Da ne govorim o drugih stvareh, ki so prav tako nujne in ki jih prinaša zakon, ki bodo dejansko zablokirani. Težko si predstavljam danes, ko razmišljam o šoli, o 21. stoletju, da se iščejo argumenti in rešitve, ne vem, prejšnjega stoletja in da gremo korak nazaj. Praktično vse države v Evropi v okviru OECD, mi se uvrščamo v skupino držav OECD, ki so najbolj razvite na nekih področjih, in izobraževanje je eno izmed njih. Analize kažejo, da smo tu, da dobro skrbimo za materialne pogoje dela v šolstvu. Iščemo podatke, da bi videli, v kakšnih pogojih delajo in živijo naši učitelji in v kakšnih pogojih se učijo naši učenci, glede na površino, prostornino in nekatere druge materialne kazalce. Prepričan sem, da smo tu v špici. Tako kot smo v svetovni špici, kadar govorimo o razmerju med učitelji in učenci. Tu imamo fenomenalne pogoje, da je naš šolski sistem dober in kvaliteten. Letos oziroma v naslednjih letih bomo s te finančne perspektive dobili 170 milijonov evrov, ki jih bomo namenili ali pa vložili v človeški kapital na področju šolstva, v učitelje, v dousposabljanje. To so veliki vložki v razvoj slovenskega šolskega sistema in lahko naredimo veliko. Ampak ustvariti moramo ustrezno normativno okolje, da se bo to lahko razvijalo. Mislim, da smo veliko tega v zadnjem času naredili. Tudi sedaj stanje ni slabo. Moram ugovarjati nekaterim, ki kritizirate javno šolo, da je slaba. Slovenska javna šola ni slaba. Saj ne rečem, da ne bi bila lahko boljša, zagotovo bi lahko bila boljša, zato tudi delamo vse te spremembe in se trudimo ustvarjati dobre pogoje za njeno delo. Ampak ni pa slaba. In ni res, da ne znajo otroci brati po osnovni šoli. Je celo zelo dobra in bo konkurenčna tudi vsakršni zasebni šoli, če se bo kdaj pojavila še kakšna na področju osnovnega šolstva, čeprav bo ta pojav zelo redek. Zlasti pa meni ne more nihče očitati, da sem nek velik zastopnik zasebnega šolstva ali pa njihov delegat ali ne vem kaj. Jaz skrbim predvsem za javno mrežo šol, iz enostavnega razloga, ker je 99% šol javnih, in to je moja primarna in osnovna skrb. Ampak v 21. stoletju si ne moremo privoščiti totalne blokade ali pa velike blokade za razvoj zasebnega šolstva. Trendi gredo pač v to smer, da se javni programi, kot je poslanec Kovačič pravilno ugotovil, gre za financiranje javnoveljavnih programov. Ali jih izvaja ena ali druga oblika, je praktično vseeno. Otroci imajo pravico biti enaki ali enakovredni, pa naj obiskujejo ta javni program, zasebni ali javni v okviru javne mreže šol. Da se vrnem na skrb za mrežo šol. Zavračam očitek poslanke Potrate, da bo to ogrozilo ali pa da ogrožamo javno mrežo šol. 341 šol imamo ta hip podružničnih, več kot 100 teh šol ima manj kot 20 učencev. Nikoli nismo rekli, da bomo te šole zapirali zaradi velikih stroškov ali pa racionalizacije. Racionalizacija ni razlog za te reforme. Racionalizacija in zmanjšanje stroškov samo po sebi ni noben razlog za uvajanje teh sprememb, da ne bo beseda reforma koga prestrašila. Večja učinkovitost in boljša kakovost je temeljni cilj, in tudi enaka in večja dostopnost, enake možnosti. Sedaj, ko ukinjamo možnost šolnin, bodo imeli tudi revni otroci pravico ali pa tisti iz nižjih družbenih slojev pravico obiskovati tudi zasebno šolo. Te socialne segregacije nismo hoteli, sedaj je bila omogočena. Sedaj je bila diskriminatorna šola oziroma sistem. In to poskušamo odpraviti, diskriminacijo otrok. Jaz mislim, da v tem mandatu situacija v šolstvu ni tako porazna, kot jo poskušajo nekateri prikazati, tudi sindikat z zbiranjem vseh teh podpisov, za katere pravim, da so neveljavni. Jaz jih ne bi upal prinesti v Državni zbor kot neko legitimno veljavno sporočilo javnosti o nekem problemu. Ne bi. Ker je bilo preveč napak pri zbiranju tega, da bi lahko smatrali te podpise za verodostojne. Ampak v tem času, ne samo, da smo v teh letih, teh treh letih ogromno povečali investicije v sam prostor, smo uredili tudi plače učiteljev in skrbeli bomo, da se tudi v prihodnosti ne bodo zniževala razmerja z drugimi poklici. Ustvarili smo neko, skupaj z nekaterimi spremembami zakonov, neko ugodno, prijazno, normativno okolje, materialne pogoje za delo, dousposabljamo, doizobražujemo, vlagamo v človeški kapital, močno smo povečali tisti del izdatkov, ki gre direktno za razvoj. Saj je težko razmejiti, katera sredstva so za vzdrževanje sistema, katera sredstva pa so bolj razvojna. Ampak vendarle, ko smo naredili eno simulacijo, zadnja leta raste tisti del sredstev, ki gre direktno za razvoj in ostaja nekje v limitih tisti del sredstev, ki gre za vzdrževanje sistema kot takega. Ko sem prej govoril o bolonjski reformi, sem pozabil povedati še to. Ko smo omejili šolnine oziroma jih prepovedali. Ta zakon skupaj z nekaterimi drugimi zakoni omogoča, kot je že določil visokošolski zakon, da bo bolonjska reforma, da bo peti letnik študija zastonj. To se je v tem mandatu zgodilo, torej zastonj in enaki pogoji v srednjem izobraževanju, v osnovni šoli ter terciarna izobraževanja. Močno smo povečali ne samo druge socialne transferje znotraj šolskega sistema, ampak uvedli celo, kot smo prej slišali, brezplačne učbenike in podobno. Zdaj je čas, da razmišljamo, kakšna bo slovenska šola v 21. stoletju. Niso bili izključeni nekateri akterji iz koncipiranja šole za 21. stoletje na Slovenskem in v Evropi, kot je govoril poslanec Lahovnik. Mi pripravljamo nekatere tovrstne študije z eminentnimi mednarodnimi strokovnjaki, politiki in so bili povabljeni, konkretno gospod Gaber je bil povabljen k pripravi, k sodelovanju pri nastajanju tovrstnih gradiv. In še drugi bivši ministri. Vse smo povabili. Ampak saj veste, kako je s tem, ko je politika v ospredju, potem temu sledi tudi ustrezno odločanje. Evropa se danes ukvarja pri šolstvu s prihodnostjo, analizira trende, spremembe, govori o individualizaciji, o drugačnem pristopu, didaktičnih pristopih, drugačnem položaju posameznika, otroka, drugačni šoli, ki ni več množična, ki je posledica ali produkt industrijske družbe. Danes je treba imeti vrsto znanj, multidisciplinarno, interdisciplinarno pristopati k reševanju tega problema. Zdaj je čas za tovrsten premislek. Ampak z blokado nekih osnovnih sistemskih sprememb, ki so nujne, ne bomo prišli s slovensko šolo v 21. stoletje. In grožnja z referendumom pomeni ravno to. Hvala.
Hvala. S tem zaključujem razpravo o predlogu zakona v celoti. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bom vodil na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 25.10.2007. V razpravo dajem 1. člen in amandma Poslanske skupine LDS k temu členu. Želi kdo razpravljati? Odpiram možnost za prijavo. Gospod Janc, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovani minister s sodelavci, spoštovane kolegice in kolegi, pozdravljeni vsi na galeriji! Ko govorimo o tem pomembnem zakonu in teh dveh amandmajih k 1. členu in k 24. členu, se sprašujem, ali je to tisto, kar opozicija ne sprejema v tem zakonu. Če je to tisto, spoštovani gospod minister, prosim vas, preberite dobro ta dva amandmaja in, za božjo voljo, sprejmimo ga, če je to to. Ne vidim nič takšnega vsebinskega, da bi bilo tako moteče ob tej zgodbi, toliko besed, ki jih spregovorimo v teh dnevnih, v teh mesecih okoli šolske zakonodaje. Pa vendarle brez sprememb ni sprememb, govorimo, in vendarle tu velja načelo previdnosti. Tu velja načelo postopnosti, tu velja načelo, da se vendarle o tem pogovarjamo. In tega pogovora je bilo po moji oceni veliko, precej in da vendarle te teme, ki so tako občutljive, ki se tako dotaknejo vsakega izmed nas, ki se dotaknejo širše populacije ljudi, ki se neposredno ukvarjajo s področjem šolstva, je prav, da se o tem pogovarjamo. In prav je, da so bile razprave, da smo si izmenjali stališča, pa vendarle konsenz ni bil dosežen. To obžalujem, obžalujem, da v teh dneh pri pomembnih točkah, kot so pokrajinska zakonodaja, denacionalizacija, šolstvo, ne najdemo konsenza, ne najdemo skupnega jezika. Ali je že nastopil čas kampanje za naslednje volitve, ali so te teme tako težke, da se ne moremo poenotiti o tako pomembnih točkah, kot so danes šolstvo, včeraj pokrajinska zakonodaja, predvčerajšnjem, ne vem, denacionalizacija in podobne stvari. To me skrbi in to zagotovo ni po volji, verjemite mi, tudi naših volivcev ne, še manj pa državljanov, ki nas spremljajo tako ali drugače. To je čas, ko bi morali malce bolj dati glave skupaj, pa narediti nekaj več tistega, kar bi bilo dobro za vse te ljudi. Pa žal, ko gledam te amandmaje, saj ne vem, kaj bi rekel. Ali se čudim sam sebi ali jih ne znam prebrati, kaj si želijo, ali je to dobesedno malce provokacija ministrov koalicije, da bi s temi amandmaji vendarle nekaj dosegli. Zato sem namenoma vprašal, minister, kaj boste o teh amandmajih rekli vi, če je to tisto, kar v bistvu zdaj boli našo cenjeno opozicijo, ki je že danes v teh dneh ponovno obstruira to današnjo točko, ki se mi zdi, pa je vendarle pomembna. In tisto, kar govorimo, danes vam je dovoljeno, gospod predsednik, kdo se boji zasebnih šol. Kdo se tega boji? Kdo se boji konkurence? Zdrava konkurenca je vedno dobrodošla in pozitivna. In če ta konkurenca deluje pod enakimi pogoji - danes ne, jutri pa naj bi - je to prav. Pa kdorkoli bo to, jaz nimam nobenega v mislih, da je to izključno, ne vem sedaj, ko nekatere blazno moti, da bo to izključno cerkev. Pa naj bo. Če ljudem ustreza in našim otrokom, učencem, in če bodo tam taki pogoji boljši, naj gredo. Naj gredo. Nekdo gre v trgovino v Spar, nekdo gre v Mercator, neko pa v Tuš. Je kaj narobe pri tem? Nič ni narobe pri tem. Daje jim enake pogoje in tukaj mislim, da nekaj stvari ne razumem. Razumem pa to, kot je minister večkrat poudaril, ne bomo ukinjali nobene podružnične šole, pa če je samo 10 učencev v tej šoli. Sam sem pa prvič zadovoljen. Bog ne daj, kaj takega narediti. Če ravno vem, tam ekonomija ne pije vode. Vem, da ne pije vode, so pa te šole izjemnega pomena. Spoštovane gospe in gospodje, če tukaj tega ne bomo rešili v Državnemu zboru, aktualna politika in Vlada, in da to prepuščamo našim državljanom preko referenduma, to ni odgovornost. Ti državljani so nas poslali v Državni zbor, da vodimo to zgodbo, da jo podpiramo in zastopamo te interese, ne pa, da tako pomembne teme prepuščamo preko referenduma državljanom Republike Slovenije. To ne samo, da je predraga zadeva, ni odgovorna do aktualne politike. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Kovačič.
Tudi sam bi se pridružil temu, da gre dejansko pri tem amandmaju za neko vrsto provokacije. Poglejte, zakon določa zavezo obešanja zastav. Zakon določa način, kako se zastava na predpisani način izobesi. Ta amandma govori pa o tem, da to sicer je zaveza, ampak ni pa porebno, da se to potem v praksi dejansko izvaja, kajti predlagajo črtanje tega člena, ta člen pa govori o tem, da če se zastava ne izobesi na predpisani način, se šteje, da opravlja dejavnost v nasprotju s tem zakonom. In to želijo, da se črta, kar je dejansko na nek način poziv vsem, da ta zaveza o izobešanju zastav sicer je predpisana, ampak če se pa tega nihče ne bo držal, pa nič hudega. Hvala.
Hvala. Gospod Minister.
Hvala za besedo gospod predsednik. Pravzaprav bi se strinjal z obema razpravljavcema. Morda pa ima gospod Janc vendarle prav, da bi s tem drugim amandmajem k 24. členu Socialnih demokratov ugodili in ga potrdili. Res je, da bo omogočil, povzročil nekaj negotovosti pri izpeljavi uresničevanja tega, ampak vendarle mislim, da gre v pozitivni smeri. Zagotovo pa ima gospod poslanec Kovačič prav, ko govori o amandmaju, ki želi črtati zadnji stavek tretjega odstavka 1. člena, ki opredeljuje sankcije v zvezi z izobešanjem zastav. Pri 1. členu Vlada nasprotuje amandmaju, drugega pa podpira. Prosim, če vzamete to na znanje. Hvala.
Hvala. Želi še kdo o 1. členu in prvem amandmaju? Ponovno odpiram prijave. Gospod Jerovšek, prosim.
Hvala lepa še enkrat. Seveda tega prvega amandmaja ne podpiram, ker mi je jasno, v čem je njegova intenca. Ta del besedila, ki ga želijo črtati, je del odstavka, kjer se govori o razvijanju zavesti o državni pripadnosti in nacionalni identiteti, o slovenski zgodovini in njeni kulturi ter kako to dosegati. In tu pravi, da je potrebno obeleževanje državnih praznikov z nacionalnimi simboli in vse to. Kako značilno je, da so ti isti protagonisti, ki danes tako delajo proti temu, nekoč kot ravnatelji ali kaj takega vodili na tiste proslave, pa se klanjali zastavi, pa ob vsaki priložnosti otroke posiljevali. Ko je pa prišla samostojna Slovenija, so preprečevali, da bi se karkoli v čast domovine odigralo na šolah, da bi se otroci lahko udeleževali marsikdaj tudi proslav ob novih nacionalnih praznikih. Teh praznikov enostavno mnogi niso sprejeli. In intenco tega amandmaja bi lahko ponazoril s parafraziranjem neke izjave ideološkega idola protagonistov bodočega referenduma, kot sami pravijo. Ta parafrazirana izjava bi se glasila tako: "Ove države ne priznajem." In dejansko se še danes niso sprijaznili, da imamo Slovenci svojo državo. Še danes je to problem. In zaradi tega moram reči, da se veselim tega referenduma. O tem pa Slovencev ne bodo prepričali - da je treba sovražiti to državo, da se je treba norčevati, da jo je treba zanikati, da je treba še ne vem kaj. Želijo, da bi identiteto te države in iz nacionalnega spomina zbrisali Pučnika, Maistra, Šarha in druge velikane slovenstva. In ne bo jim uspelo! Povem jim, da jim ne bo uspelo. In naj pridejo z referendumom in bomo mi zmagali. Želim pa si seveda, da bodo v kampanji za ta referendum na njihovi strani čim večkrat sodelovale nekatere poslanke s patetično histeričnimi nastopi, ker to je najboljša reklama proti referendumu. Hvala lepa.
Hvala. Gospa Irgl.
Najlepša hvala za besedo. Tudi jaz ne bom podprla tega amandmaja, ki ga je vložila Liberalna demokracija Slovenije. Predvsem zato, ker menim, da je prav, da če nek vzgojno izobraževalni zavod ne izobesi zastave, kot je zapisano v zakonu, se pravi na način, kot predvideva zakon, je seveda prav, da so pri tem delovanju oziroma nedelovanju izražene določene sankcije, saj vendarle živimo v pravni državi. Velikokrat se ravno opozicija sklicuje na to, da ne živimo v pravni državi, odkar je nova oblast. Ko pa je potrebno zakone spoštovati, potem je pa vse narobe. Moram reči, da sem zelo razočarana nad obnašanjem tistih, ki so danes zapustili to sejo. Sama sem namreč prepričana, da pri tako pomembnih vprašanjih, ki se dotikajo izobraževalnih zakonov oziroma osnovnošolskega zakona ter zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja, pri tako pomembnih odločitvah bi vsekakor morala sodelovati tudi opozicija. In tukaj bi se strinjala z enim izmed predgovornikom, ki je dejal, da so se verjetno poslanci skrili po pisarnah zato, ker jih ideološko motijo nekatere spremembe tudi znotraj tega zakona. In ravno o tem priča tudi ta amandma, ki ga je predložila Liberalna demokracija Slovenije. Najbolj jih motijo predvsem vprašanja, ki se dotikajo na eni strani domovinske vzgoje, na drugi strani pa vprašanja izobešanja in prepoznavanja državnih simbolov. Moram reči, da me to pravzaprav ne čudi. Če pogledamo, da glede na to, da so v zadnjem času seveda vroča tema predsedniške volitve, glede na to, da vemo, da dr. Türk, ki ga podpirajo Socialni demokrati in Zares, je v ključnih trenutkih slovenskega osamosvajanja bolj plehko deloval, pa čeprav je imel kar neko moč in vpliv kot diplomat v tujini, potem je verjetno jasno zakaj danes takšna stališča do tako pomembnih vprašanj. Pomembno je predvsem to, da se bodo s tem zakonom in tudi s tem izobešanjem zastave ključni slovenski simboli države končno pojavljali tudi na izobraževalnih ustanovah. To v prvi vrsti pomeni krepitev nacionalne zavesti in neke pripadnosti naroda. Žal pa glede na stanje, ki ga danes vidimo tukaj v tej dvorani, lahko rečemo, da je nekaterim pravzaprav figo mar za državne simbole in državotvornost, kar pa so seveda že večkrat dokazali s svojim načinom političnega delovanja. Bi pa želela kljub vsemu tukaj poudariti še eno zadevo, ki se tiče predvsem 7. člena Ustave. Se pravi, glede tega, da je država ločena od cerkve. Seveda. Jasno in hvala bogu, da je temu tako. Vendar imam občutek, da se nekateri tega ne zavedajo najbolj in ne prihajajo iz koalicijskih vrst, ampak opozicijskih vrst. Dejstvo je namreč, da bi ideolog Socialnih demokratov, kot je dr. Lukšič, moral poznati ustavo in vedeti, da je cerkev ločena od države in da se v današnjem času, v letu 2007, pač ne, po domače rečeno, špionira za ljudmi, ki so drugače misleči kot on sam, in to samo zaradi tega, ker pač deluje v skladu z nekim političnim prepričanjem za dosego nekih višjih političnih ciljev. Jaz seveda ne bom podprla tega amandmaja. In še enkrat moram povedati, da sem razočarana nad to opozicijsko držo. Vem, da je sicer legitimna, ker je to pač po poslovniku mogoče, vendar pa menim, da bi pri tako pomembni temi morali sodelovati.
Hvala. Gospa Uhanova, čisto malo časa imate.
Nam je žal, da vzgojno-izobraževalni ustanovi ni samoumevno izobešanje zastave. Torej se nam zdi ta amandma k 1. členu nepotreben. K 24. členu pa moram reči, da smo se v Novi Sloveniji zelo prizadevali, da bi postal Svet staršev tudi reprezentativni [[...]] [[Izklop mikrofona.]] [[...]]
Hvala. Še kdo k 1. členu? [[Ne.]] Potem zaključujem razpravo o 1. členu in amandmaju. Dajem v razpravo 24. člen in amandma poslanske skupine Socialnih demokratov. Želi kdo besedo? [[Ne.]] Potem zaključujem razpravo. Zaključujem tudi razpravo o celotnem zakonu. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj čez pol ure, to je ob 15. uri. S tem prekinjam to točko dnevnega reda, prekinjam tudi sejo zbora, ki jo bomo nadaljevali ob 15. uri.
Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, predstavniki Vlade. Prehajamo na glasovanje zbora o predlogih odločitev. Po ustaljeni praksi prosim vse prisotne poslanke in poslance, da preverijo delovanje svojih glasovalnih naprav. Nadaljujemo s prekinjeno 25. točko dnevnega reda - tretjo obravnavo predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o osnovni šoli, v okviru rednega postopka. Odločali bomo o dveh amandmajih k 47. členu. Prvič. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine LDS k 47. členu. Glasujemo. Navzočih je 47 poslank in poslancev, za 30, proti 17. [[Za je glasovalo 30.]] [[Proti 17.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanskih SDS, NSi, SLS in DeSUS prav tako k 47. členu. Glasujemo. Navzočih je 48 poslank in poslancev, vsi navzoči so glasovali za. [[Za je glasovalo 48.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Končali smo z glasvoanjem o amandmajih. Na podlagi petega odstavka 140. člena Poslovnika Državnega zbora vas obveščam, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada Republike Slovenije nista obvestili oziroma opozorili, da bi bil zaradi sprejetih amandmajev v tretji obravnavi predlog zakona neusklajen. Zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 48 poslank in poslancev, za 48, proti nihče. [[Za je glasovalo 48.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 26. točko dnevnega reda - s tretjo obravnavo predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja, v okviru rednega postopka. Odločali bomo o dveh amandmajih, in sicer najprej k 1. členu in potem k 24. členu. Pri 1. členu prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine LDS. Glasujemo. Navzočih je 47 poslank in poslancev. Amandma ni dobil podpore niti enega poslanca, nasprotovalo pa mu je 46 poslancev in poslank. [[Za ni glasoval nihče.]] [[Proti 46.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine SD k 24. členu. Glasujemo. Navzočih je 47 poslank in poslancev, za je glasovalo 45, proti 2. (za je glasovalo 45.)(Proti 2.) Ugotavljam, da je amandma sprejet. Končali smo z glasovanjem o amandmajih. Na podlagi petega odstavka 140. člena Poslovnika Državnega zbora vas obveščam, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada Republike Slovenije nista opozorili, da bi bil zaradi sprejetih amandmajev v tretji obravnavi predlog zakona neusklajen, zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 48 poslank in poslancev, za je glasovalo 46, proti 2. (za je glasovalo 46.)(Proti 2.) Ugotavljam, da je zakon sprejet in s tem zaključujem to točko dnevnega reda. Mi pa nadaljujemo s prekinjeno 4. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o lastninskem preoblikovanju Loterije Slovenije, in sicer s tretjo obravnavo v okviru skrajšanega postopka. Državni zbor je v torek, 23. oktobra letošnjega leta, opravil drugo obravnavo navedenega predloga zakona v okviru skrajšanega postopka in na predlog Poslanske skupine LDS odločil, da bo danes nadaljeval s tretjo obravnavo. Ugotavljam, da k predlogu zakona za tretjo obravnavo ni bilo vloženih amandmajev. Na podlagi petega odstavka 140. člena Poslovnika Državnega zbora vas obveščam, da me Zakonodajno-pravna služba in Vlada Republike Slovenije nista obvestila, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih v drugi obravnavi, predlog zakona neusklajen. Zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 61 poslank in poslancev, za je glasovalo 48, proti 11. (za je glasovalo 48.)(Proti 11.) Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prekinjam tudi 32. sejo Državnega zbora Republike Slovenije, ki jo bomo nadaljevali v ponedeljek, 29. oktobra, ob 9. uri. Želim vam lepo soboto in nedeljo.