Pa poštovani gospodine predsjedniče, u dogovoru sa predsjednikom kluba don Grubišićem, zatražio bih stanku od nekoliko minuta da bi se moglo samo referirati na nove okolnosti vi za vi Mirne odnosno Arene, trikotaže iz Pule. Prokletstvo kao što svi znamo i Mirne i Arene je ono što bi trebala biti njihova prednost a to je lokacija nekretnina uz more, pohlepna uprava na štetu jasno s jedne strane radnika a s druge strane naroda.
Još Salapić.
Gospodine predsjedniče, Klub zastupnika HDSSB-a sukladno članku 248. Poslovnika tražimo stanku vezano za današnju temu dnevnog reda, Zakon o radu jer smo prije nekoliko dana nakon sastanka sa predstavnicima sindikata zatražili od Hrvatskoga sabora odgodu rasprave od 3-6 mjeseci za ovaj zakon. Tražimo stanku od deset minuta.
Dragutin Lesar.
Poštovani gospodine predsjedniče. U ime Kluba Hrvatskih laburista tražim stanku povodom točke dnevnog reda Zakona o radu jer smo više puta upozoravali i molili da se ovo ne stavlja na dnevni red tako dugo dok se ne pokuša iskoristiti minimum mogućnosti dogovora socijalnih partera u sklopu gospodarsko-socijalnog vijeća. Smatramo neprimjerenim da se od Hrvatskog sabora traži arbitriranje u sporu za kojega ima i mjesta propisana Zakonom o radu, demokratskoj proceduri gdje je trebalo doći do dogovora a ne ovako nasilno pokušati isforsirati, probijanje Zakona o radu uz obrazloženje da on donosi blagostanje, blagodat i povećanje radničkih prava.
Hvala lijepa. Poštovani zastupnik Ivan Šuker:
Hvala lijepo gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora. Bez obzira na vašu najavu u petak da ćemo raspravljati danas o ovoj točki dnevnog reda ako se nešto ne promijeni. Mi smo sinoć tek na web stranicama vidjeli konačan prijedlog dnevnog reda, no s obzirom da nije postignut socijalni dijalog i s obzirom na tešku gospodarsku situaciju u RH, s obzirom na 380 tisuća nezaposlenih i s obzirom na jedno osnovno pitanje da li će ovakav zakon o ovakvim teškim gospodarskim uvjetima išta značiti za gospodarski oporavak RH s obzirom na prognoze ne samo domaćih ekonomskih stručnjaka nego i EU, mi tražimo da sa rasprava zakona odgodi i da koliko je to moguće da se pokuša postići socijalni dijalog jer ako je išta u ovom trenutku u Hrvatsko potrebno onda je potrebno da svi sudionici koji sudjeluju u gospodarskim aktivnostima RH rade zajedno i sukladno s jednim osnovnim ciljem da smanjimo broj nezaposlenih i da dođemo konačno do gospodarskog rasta. I druga stvar gospodine predsjedniče, mislim da bi bilo, sad ćemo morat početi snimati kad je tko digao ruku ovoga da traži stanku. Molim stanku u ime Kluba HDZ-a. isto tako molim da se odgodi ova rasprava.
Hvala lijepa. Poštovana zastupnica Jadranka Kosor.
Hvala lijepa poštovani gospodine. Također tražim stanku u ime Kluba kako bismo još jednom raspravili o točki koja je pred nama, Zakon o radu tim više što smo jutros čuli u jednoj emisiji Hrvatskoga radija da je predstavnik sindikata, odnosno jedne sindikalne središnjice u ime sindikata rekao da su sindikati voljni se vratiti za pregovarački stol, razgovarati kako bismo ako ništa drugo dobili jamstva da će Vlada do drugog čitanja zakona uvažiti sve primjedbe i prije slanja drugog čitanja u Hrvatski sabor promijeniti one dijelove zakona koji su sporni na temelju razgovora sa socijalnim parterima.
Poštovana zastupnica Nada Turina. Isto, tu Zakon o radu. Silvano Hrelja.
Tražim stanku vezano uz teme koje je načeo gospodin Kajin.
Milorad Pupovac.
Poštovani gospodine predsjedniče, u ime Kluba samostalne demokratske srpske stranke tražimo pauzu od deset minuta zbog toga što i mi smatramo da o ovoj prevažnoj temi trebalo je još pregovarati. Hrvatski sabor o ovom pitanju na sebe ne smije preuzeti odgovornost bez tog prethodnoga uvjeta i molim da se o tome očitujemo.
Hvala lijepo. Idemo Igor Dragovan prvi, ne. Nećeš? Pa ja sam razumio da si se javio. O.k. ne, ne, javio mi se. Dobro, Damir Kajin, Salapić HDSSB, Dragutin Lesar Hrvatski laburisti, Ivan Šuker HDZ, Jadranka Kosor Nezavisna lista, Nada Turina HNS, Silvano Hrelja HSU i Milorad Pupovac SDSS. Još da konstatiramo Kajin je za problematiku Mirne Rovinj koji još? HSU, problematika Mirne. Ali idemo najprije onda Zakon o radu? Najprije ćemo stanku dati deset minuta, pa ćemo odraditi stanku zbog Zakona o radu, a onda ćemo Kajina vezano za njegova stajališta vezano za Mirnu. Dajem stanku u 9,40 do 9,50 deset minuta. STANKA U 9,40 SATI. [[NASTAVAK NAKON STANKE U 9.50 SATI]] Poštovane kolegice, poštovani kolege, stanka za klubove zastupnika koji su tražili je istekla. Nastavljamo sa radom. Da čujemo razloge kluba HDSSB-a i poštovani zastupnik Josip Salapić. Izvolite.
Poštovani predsjedniče Hrvatskoga sabora, ministre, kolegice i kolege, zastupnice i zastupnici u Hrvatskome saboru. Najiskrenija, najpoštenija i najrealnija namjera prema nama svima, a i vama posebno vladajućima u vašoj koaliciji, ukratko. Zamolili smo vas i službeno poslali dopis u ime kluba HDSSB-a da se odgodi rasprava na 3 do 6 mjeseci oko predloženog prvog čitanja Zakona o radu, iz nekoliko razloga. Da ste samo u ovim teškim uvjetima života u Hrvatskoj predložili ijedno slovo izmjene ovoga zakona, došli bi do otpora jer ste u ključnom trenutku za RH odbili najvažnije, a to je razgovarati sa socijalnim partnerima, ali ne samo sa socijalnim partnerima nego i sa poslodavcima, a samim time sa hrvatskim narodom. Ono što ste izgubili i doveli ste nas oporbu u Hrvatskom saboru, da ne samo da mi budemo protiv ovakvog načina donošenja izmjena ovoga zakona, nego ste nas doveli do toga da mi a priori moramo biti protiv nečega, a za što smatramo da o tome treba razgovarati. Život u Hrvatskoj je sve teži, sve gori, a razlozi za to su i u tome što vaš premijer gospodin Milanović je nerealan čovjek i što ne govori ono da ga narod razumije, a ja ću vas podsjetiti u čemu. Na vašoj konvenciji u subotu, gospodin Milanović je rekao da je protekla godina i po' dana bila aktivna obrana pred napadima nesnošljivosti i netolerancije u Hrvatskoj na domaćem terenu. A tko su ti unutarnji neprijatelji koji napadaju vaše premijere i vašu Vladu? Dal' su to radnici, nezaposleni? Dal' su to zaposleni koji ne dobivaju plaću u RH? Dal' su to branitelji u Vukovaru? Dal' su to liječnici? Dal' su to učenici, odnosno nastavnici? Dal' su to profesori na fakultetima kojima oduzimate novac za ono što svojim radom rade, a to je, ako ste zaboravili, rekli ste da težimo izvrsnosti, a da znanost i znanstvenici trebaju raditi za budućnost Hrvatske, prije svega hrvatskoga gospodarstva. Rekao je i vaš premijer da ste zadovoljni s onim što ste učinili, a da su nesporazumi bili samo statistička greška. Da li je sve ovo što se događa u Hrvatskoj u proteklo vrijeme statistička greška? I da li nije sramotno da se premijer Milanović sastao puta samo sa socijalnim partnerima, a da vi gospodine ministre, da ste socijalni dijalog i razgovor prekinuli prošle godine u 11. mjesecu, a danas smo u veljači 2014. godine. Dal' taj nemir i nesigurnost dolazi upravo od vas, od vašeg premijera? Među vama ovdje koji sjedite ima krasnih ljudi koji razmišljaju dobro za Hrvatsku i nećemo biti takvi da kažemo da svi potezi koje ste htjeli učiniti nisu imali namjere da nam bude bolje, ali ono što ste zaboravili, razgovarati sa narodom, sa ljudima koji teško žive, koji ne dobivaju svoje plaće, koji krvavo rade, ne samo u državnom sektoru, nego i u privatnome i koji se muče i bore za svoje obitelji, za preživljavanje, za plaćanje kredita. Vi ste nas doveli gospodine Milanoviću i gospodine ministre do toga da danas moramo ovako govoriti i nećemo vam dozvoliti da kažemo da je to populizam, da su to niski osjećaji jer to nisu niski osjećaji. Onaj koji nema osjećaj za svoj narod, nema ni osjećaj ni za sebe samoga, a ni za svoju državu. Isto tako gospođa Vesna Pusić koja je član vaše koalicije je rekla da je ovo jedna ne uspješna, nego najuspješnija Vlada do sada u Hrvatskoj i da se po rezultatima koje radite i koji se vide, vidi što vi ustvari nudite hrvatskom narodu i hrvatskim građanima. Pa najboljim namjerama, 384 tisuće nezaposlenih, sve veći i teži život i sve veća depresija, pesimizam, onda je ljudski i pošteno pred svojim narodom reći da nakon dvije godine vašeg mandata ste naišli na zapreke, da ne možete bolje. Ako hoćete biti iskreni recite da je teško i da se trudite, ali ne da ste najbolji, najuspješniji jer to niste. I najpoštenije za Hrvatsku i za hrvatski narod je da raspišete privremene izbore, da date priliku i šansu onima koji barem sa svojim narodom znaju razgovarati, a i priznati svoje pogreške i reći da je teško, da se nalazimo u vrlo teškom vremenu i trenutku, da trebate samo biti pošteni i iskreni, imati osjetljivost i dušu za one koji u našoj zemlji danas pate, koji teško žive, koji od vas očekuju pomake. Najiskrenije, najrealnije, nemojte od nas oporbe očekivati da ćemo podržati ovako što. Ne zato što ne želimo razgovarati o promjenama zakona, nego što ste nas doveli do toga da naš narod smatra da ste vašom politikom, da je cijela politika i Sabor bezobrazluk u kojem se ne brinemo za interese svoje države i svoga naroda. Mi vam to nećemo dozvoliti, u najboljim namjerama, stvarno, ne ono što ste doživjeli u BiH, nego ovdje u Hrvatskoj. Idite doma i pustite da rade oni koji žele dobro Hrvatskoj. Hvala lijepo.
Hvala i vama poštovani zastupniče, ali nije u dnevnom redu interpelacija, nego Zakon o radu. Poštovani zastupnik Dragutin Lesar, u ime kluba Hrvatskih laburista.
Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege, ministri. Zatražio sam stanku zbog protestiranja što je Zakon o radu danas na dnevnom redu i argumente protivljenja, neću iznositi svoje osobne, nego ću se koristiti s dva citata. Zakon o radu štite se radnička prava koja su ugrožena i on se može mijenjati samo nakon dugotrajnih pregovora, a ne na silu i preko noći". To je izjava tadašnjeg oporbenog Milanovića iz lipnja 2010. U veljači 2012.tada vladajućeg Milanovića i premijera ove Vlade na moje pitanje o najavama mogućnosti izmjena Zakona o radu dobio sam sljedeći odgovor "Ja vas molim da kada je Zakon o radu u pitanju evo imam priliku još jednom naglasiti da se s time ne bi manipuliralo što je bitno, a što nebitno. Zakon o radu je duboki društveni ugovor. Prije 10 godina ona vlada koju je vodio SDP koalicijska vlada u kojoj je premijer bio Ivica Račan je mijenjala Zakon o radu i u pregovorima s međunarodnim financijskim institucijama i kritizirana je tko zna da li s razlog. Povijest će utvrditi da li je to neoliberalni zakon kojim su izdani radnici. I tako prošlo je desetak i više godina. Danas ponovno vidimo da iz reda neliberalnih političara, ekonomista, bankara dolaze opet zahtjevi doduše malo neodređeni da se ponovo mijenja Zakon o radu i da radnička prava smanjuju". Nastavljam citat "Čujte mi to nismo najavili u našem izbornom programu. Mi o tome ne govorimo. Ako ima nešto konkretno citirajte neka svi čuju, mi u ovome trenutku ne razmišljamo. Ja ću reći nešto više, mi o tome uopće ne želimo razmišljati jer naglašavam Zakon o radu je duboki društveni ugovor, on nije samo slovo na papiru. Postoje neke odredbe oko kojih ćemo se svi i vi i ja složiti da možda nisu najracionalnije. To misle i sindikati danas. Ali ovo drugo, kada jednom krenete rezati nećete nikada stati jer u očima neoliberalni poduzetnika dakle onoga koji gleda samo na profit, a ne na društvenu odgovornost idealno je stanje o kojem nema nikakve obaveze. Zato kada govorimo o Zakonu o radu ako ga već ističete ovdje kao Nemezu, kao veliku prijetnju pa dajte recite što smo mi to rekli mijenjati Zakon o radu". Pita premijer Milanović mene. Ja nisam znao odgovor i Plan 21 nisam prije toga pročitao. I u međuvremenu nitko nije dao odgovor ako izmjene Zakona o radu o novi Zakon o radu nije bio dio programa na koji su se dobili izbori, zašto danas mora bez taj društveni duboki društveni ugovor, bez dogovora sa socijalnim partnerima biti na dnevnom redu Sabora? Da li zbog ovih nekih zahtjeva neoliberalnih političara, ekonomista, bankara kao što je to premijer Milanović rekao u veljači, točnije 20.veljače 2012.za ovom govornicom? "Po mom dubokom uvjerenju", kaže on "ne možda produljeni rok primjene kolektivnih ugovora, ne drugo i paradoksalno. Oko toga se hrvatska javnost podijelila skoro se i referendum organizirao". I kaže premijer na kraju "Danas sindikati zauzimaju racionalnu poziciju". To su ti isti sindikati koji se ovih dana optužuju da ne pristaju na nikakve promjene u zakonu, da su sve pregovore bojkotirali i da tjeraju svoj inat bez ikakvih argumenata. A u veljači 2012.su bili ti isti sindikati racionalni i u pregovorima pristali na niz ustupaka i kompromisa, a ono što nisu mogli popustiti nisu i opravdano nisu tome popustili. I koje je rješenje? Mi moramo biti arbitri nesporazuma, zahtjeva neoliberalnih političara, ekonomista i bankara. To nisam rekao ja, to je rekao premijer. I nema druge pozadine u ovom Zakonu o radu, upravo ti zahtjevi, tih grupacija su doveli do ovakvog prijedloga Zakona o radu. Ako je to tako onda neka vladajuća većina sama donese ovaj zakon i preuzima odgovornost. Kontra, danas racionalnih sindikata.
Hvala lijepa. Poštovani zastupnik Ivan Šuker u ime kluba HDZ-a.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora. Gospodine ministre, kolegice i kolege. Jedno elementarno pitanje koje se svima nameće je da li sudbene stotine tisuća Hrvata ovise o tome da li će klub SDP-a u ponedjeljak popodne reći hoćemo sutra raspravljati o Zakonu o radu ili ne. I to je možda suština svih problema. I onda mi na veče slučajno vidimo na web stranicama da ćemo danas ipak govoriti o Zakonu o radu. Mislim to najbolje pokazuje o tome koliko najjači klub u vladajućoj koaliciji promišlja i razmišlja o Zakonu radu. Da li je Zakon o radu nešto teže, da li je Zakon o radu nešto svrsishodnije i da li je Zakon o radu trebao biti nešto što je trebalo biti skup reformskih zahvata i poteza ove Vlade sa jednim jedinim ciljem, a ja vas uvjeravam da nema u Hrvatskoj tko je protiv toga da se smanji nezaposlenost, da se poboljša klima u RH za investitore i na kraju krajeva da to dovede do gospodarskog rasta. Možete pitati sindikate, svi će reći dal su za to, poslodavce dal su za to, političare dal su za to. A da li možemo do toga doći ako nismo spremni sjest za stol, pregovarati dan i noć i doći do nekakvog koliko je to moguće konsenzusa koji nas jedini može izvesti iz ove krize? Očigledno nije. Možda bi danas bilo nekako vjerodostojnije da na tablicama piše stop nasilju nad socijalnim dijalogom jer očigledno se u Hrvatskoj događa nasilje nad socijalnim dijalogom i njega u Hrvatskoj ne postoji. I nikako ne mogu zaboraviti, mislim da je to bio lipanj 2010.kada se trčalo potpisati i dati za pravo tim sindikatima za nekakvu izmjenu Zakona o radu. Ti isti ljudi su i danas na čelu sindikata, ja ne znam da li su se promijenili jedan ili dva. Tada je rečeno da nitko neće dirati u prava radnika, da nitko neće mijenjati Zakon o radu i niz drugih stvari. Ili što se promijenilo u odnosu na početak 2012. kada su sindikati pristali na određene rezove da bi se proračun malo uljepšao a da bi nam danas sve to skupa došlo na naplatu u 2014. godini. Dakle, kolegice i kolege, to su sva pitanja koja si mi sami moramo postaviti neovisno o pripadnosti, političkoj opciji, neovisno o nekakvom svom svjetonazoru ili bilo čemu drugom. To je pitanje koje se tiče naših građana. Jer budite uvjereni tko je god pregovarao i razgovarao sa međunarodnim financijskim institucijama u proteklih 14, 15 godina svi su dobili dvije stvari na nos. Imate rigidno radno zakonodavstvo i sve morate privatizirati. Pa da li je to baš tako? Da li je u ovom trenutku u Hrvatskoj daleko bitnije da se stvore preduvjeti da ovih 385 tisuća ljudi sa burze bar njih 120, 130 se makne ili je daleko bitnije da se neke sitne stvari ugase, zapravo ugrade u Zakon o radu? Pa iskreno govoreći u ovim teškim gospodarskim trenucima neće značiti ništa i neće promijeniti ništa. Međutim, da li je Hrvatskoj zemlji koju mnogi optužuju da ima nepovoljnu klimu za investitore, koja nije poželjna za investitore, da li su Hrvatskoj potrebni ovakvi prosvjedi u godinama kada Vlada najavljuje silne investicije i kada najavljuje silne investitore izvana. Da li će netko doći, investirati u državu u kojoj je ovakav sukob između onih koji rade i onih koji bi trebali donesti kapital? Sigurno da neće. Jer danas u svijetu kapitala imate koliko god hoćete i možete ga posuditi koliko god hoćete. Međutim samo je pitanje koliko će vas netko procijeniti i ocijeniti i koliko će vam pobrati na kamatama. To je suštinsko pitanje. Da li je Zakon o radu nešto što smanjuje konkurentnost hrvatskog gospodarstva ili je to kamatna stopa od 6, 7 ili 8%. Ja vas uvjeravam da je to kamatna stopa od 6, 7 ili 8%. Zakon o radu tu nije uopće bitan. Kada vi pitate ljude koji su danas na burzi, oni će pristati praktički na sve samo da rade, pristati će na sve. To sam govorio neki dan kada sam govorio o Zakonu o zaštiti na radu pa se neke kolege nisu složile. Ali to su činjenice. Ljudi koji nemaju danas ujutro 5 kuna da daju svom djetetu za sendvič će pristati na sve. I to jasno govori da nije vrijeme za ovakvo silovanje Zakona o radu. Vrijeme je za razgovore i pregovore, vrijeme je naprosto da oni koji sudjeluju u tom cijelom procesu a Vlada je ovdje i predlagatelj zakona i poslodavac. Nemojmo zaboraviti da preko 400 tisuća zaposlenih ovisi o proračunu, državnom proračunu i proračunu jedinica lokalne samouprave. Prema tome, tu je Vlada najveći poslodavac i tu je Vlada daleko najzainteresiranija strana o tome da ukine određena sindikalna prava, dakle prava radnicima a istovremeno da na određeni način pogoduje poslodavcima. Prema tome [[Upadica: Hvala lijepa.]] gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora, Klub Hrvatske demokratske zajednice traži da se odgodi rasprava o ovom Zakonu o radu i da se naprosto pokuša razgovarati i pregovarati koliko je to moguće.
Hvala lijepa. Na redu je Klub liste nezavisnih i HGS-a i poštovana zastupnica Jadranka Kosor.
Hvala lijepa poštovani gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora, gospodine ministre, kolegice i kolege. Mi zapravo danas evo u ovoj prethodnoj raspravi o tome hoćemo li otvoriti raspravu o Zakonu o radu ili nećemo govorimo o onome što je suština politike. U politici često puta moramo zastati, dobro promisliti. Politika je, pogotovo kod onih koji vode državu puna uspona i padova, rekla bih više padova i češćih padova nego uspona. I to je tako, to je okvir u kojem se kreće politika i političari. Mudro je uvijek zastati kada iskrsne problem. Loše je ići glavom kroz zid. Mislim da je ovo jedan trenutak, takav trenutak o kojem govorimo. Evo s nama su i predstavnici sindikalnih središnjica i drugih sindikata, pred vratima nezadovoljni radnici, nezadovoljni građani. I ja zapravo želim upozoriti na nešto što je jednako tako sudbina političara. Sve ono što smo govorili, sve ono što smo izrekli, bez obzira jesmo li bili u oporbi ili na vlasti a pogotovo naši potpisi zapravo nas prate zauvijek i obvezuju. Dakle 2010. kada sam potpisala kao predsjednica Vlade izmjene Zakona o radu samo tri članka smo predviđali promijeniti, samo tri članka smo predviđali promijeniti. Sindikati su bili protiv unatoč razgovora na što su imali pravo, krenulo je potpisivanje peticije za referendum, skupljeno je kao što znamo više od 700 tisuća potpisa i Vlada u tom slučaju, u tom trenutku nije mogla, a mogla je jer smo imali većinu kao što i današnja vladajuća većina ima većinu i može sve što hoće. Ali bi naravno u tom trenutku to bilo zapravo suludo, to bi bila velika greška, govorim od 2010.-oj, govorim o potpisima. Dakle, tada sam potpisala da Zakon o radu treba mijenjati pa mislim i danas da Zakon o radu treba mijenjati ali mudro i pametno. I nastojati u svakom trenutku doći do dogovora. Jednako tako gospodin Zoran Milanović tada samo šef SDP-a a danas glavna osoba u Vladi i može se reći u državi jer u Vladi je koncentrirana i moć i novac, danas on koji je tada potpisao da se Zakon o radu ne treba mijenjati, ne želi pozvati još jedanput sve za stol. Predlažem da se to učini. Predlažem da se zastane. Predlažem da upravo predsjednik Vlade, zašto njega spominjem? Zato što je on potpisao da se Zakon o radu ne treba mijenjati. Doduše potpisao je to bez odjela i bez kravate ali vjerujem da ga to ipak obvezuje. Prema tome, predlažem da vjerojatno ministar, odnosno Vlada danas neće povući Zakon iz procedure i to će se nastaviti. Ali želimo čuti jamstva da će do drugog čitanja kao što sam rekla Vlada uzeti sve ove primjedbe u obzir. Ali Vlada pozvati, predsjednik Vlade, ministri, sve predstavnike svih sindikalnih središnjica i naravno udrugu poslodavaca, razgovarati o problemima. Kad se malo udaljite od zakona i predloženih izmjena, odnosno predloženog Zakona o radu onda vidite da je prijepor zapravo oko 3-4 glavne stvari. Nemoguće je da nije moguće oko toga postići neku vrstu dogovora. Kako se to postiže? Dugotrajnim pregovorima. Pregovori svi koji smo vodili pregovore ili bili u pregovaračkim timovima znamo koliko je to teško, koliko se živaca, zdravlja, energije gubi, ali samo mudri političari uvijek će sjesti i ponovno sjesti i uvijek okupljati jer se samo za stolom može dogovoriti ono što će ipak većina prihvatiti. Još vas na kraju podsjećam na naše razgovore sa sindikatima upravo u srpnju 2009. kad je bilo iznimno teško. Mogu svjedočiti, predstavnici sindikata itekako uvažavaju argumente, ali morate govoriti punu istinu, golu istinu, istinu do kraja i bez ostatka i u sindikatima tražiti saveznike jer sasvim sigurno smatrati ih i doživljavati neprijateljima i protivnicima može biti pogubno za državu. Dakle pregovori su težak posao, ali nemaju alternative. Hvala.
Hvala lijepa. Klub HNS-a i poštovana zastupnica Nada Turina-Đurić. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Poštovani predstavnici sindikata. Danas evo imamo prijedlog da, na dnevnom redu je da razgovaramo o Zakonu o radu u prvom čitanju. Mislim da mogu izreći u ime HNS-a stav da unatoč tome što razumijemo poziciju sindikata i njihovo zalaganje za radnička prava, u ovom trenutku dizanje tenzija na ovu razinu na koju su podignute u nekoliko zadnjih dana, da ne kažem tjedana, nije razumno. Ono što znamo je da je iz Vlade, odnosno iz nadležnog ministarstva u više navrata upućivan poziv za dijalogom, za konstruktivnim prijedlozima, ali isto tako je dato jasno do znanja da se na ucjene i na politiku "uzmi ili ostavi" neće pristati. Ovaj zakon je samo jedan mali kotačić svih zakona koje zadnjih godinu i pol-dvije imamo u ovom Saboru koji je dio reformskih politika ove Vlade. On bi trebao pomoći i osigurati prije svega onima koji danas ne rade, koji ne mogu ostvariti svoje temeljno ljudsko pravo, a to je pravo na rad, da pristupe tom tržištu, da dobiju posao. To je nužnost, fleksibilizacija na tržištu rada je nužnost. Vidimo u okruženju, vidimo u Europskoj uniji, zemlje koje se suočavaju sa istim ili sličnim problemima su upravo išle u tom pravcu. Španjolska je možda jedna od zadnjih koja je u tom pravcu napravila najoštrije poteze. Naime, gospodarska situacija diktira i prijedlog ovog zakona. Međutim, isto tako smatram da u ovom prvom čitanju, a isto tako i u vremenu između prvog i drugog čitanja, odnosno konačnog prijedloga imamo vremena za razgovor, imamo vremena za prijedloge i pozivam sindikate da u tom smislu budu konstruktivni, da ne rade i ne vrše pritiske jer smo svjesni situacije u kojoj je u Hrvatskoj danas 380 000 nezaposlenih. I ne možemo se ponašati na način da štitimo one koji su već zaštićeni, a da one koji obijaju vrata Zavoda za zapošljavanje i pišu na stotine molbi svakog tjedna i svakog mjeseca ne damo im šansu i ne odškrinemo ta vrata, to je samo odškrinjanje tih vrata, to nije nikakvo pogodovanje poslodavcima. I mi u HNS-u mislimo da možemo razgovarati i da Vlada može razgovarati o nekim korekcijama unutar ovog zakona sa konstruktivnim prijedlozima, ali da na ucjene i kaos pristati ne može. Naime, nemamo vremena jer mi moramo stvarati dobro investicijsko okruženje, a stvaranje ovakve atmosfere tome ne ide u prilog. Hvala lijepo.
Hvala i vama. U ime kluba SDSS-a u Hrvatskom saboru poštovani zastupnik Milorad Pupovac.
Poštovani gospodine predsjedniče, poštovani gospodine ministre, kolegice i kolege. U Republici Hrvatskoj iz dana u dan raste socijalna nepravda i raste nejednakost među građanima. U Republici Hrvatskoj iz godine u godinu se obezvređuje rad i obezvređuje se one koji rade. To nije od jučer i to nije od ove Vlade, ali jeste naša realnost i jeste na nama da te trendove zaustavimo. Kad bih ja vjerovao da ovaj Zakon o radu nosi snagu da zaustavi ove trendove glasao bih objema rukama i ja i Klub zastupnika SDSS-a. Ali budući da nemamo dovoljno argumenata, kao što smo to rekli prije koji tjedan ovdje, da u to vjerujemo onda to ovoga trenutka ne možemo podržati. Ali možemo podržati dijalog i trebamo podržati dijalog gospodine ministre između vas i sindikata. Sada se čini da je veća odgovornost na vašoj strani, nego na strani sindikata. Možda će sutra biti veća na strani sindikata. Ali sporna mjesta, a ima ih nekoliko u ovom prijedlogu zakona i kod agencija, i kod mogućnosti poslodavaca za tretman radnika i kod radnoga dana i radnoga vremena traže razgovor. I Hrvatski sabor ne može biti taj koji će biti protiv razgovora. Moja savjest kao zastupnika, kao čovjeka koji sam dugo u ovom poslu i moje uvjerenje kao socijalista traže od mene da vas pozovem da taj razgovor osigurate. Tko ga neće taj će biti neodgovoran. Mi znamo da nema jednostavnog rješenja. Mi znamo da postoje jači od nas koji traže da igramo po njihovim pravilima. To zna svaki prosječan građanin ove zemlje. Mi znamo da smo došli sad s tim da imamo gače na štapu i da drugi upravljaju s nama koliko god mi pričali da mi odlučujemo o svojoj sudbini kao što vrlo često pričaju tokom svih ovih godina naše kolege sa desne strane, ali ništa od toga. Igramo po pravilima MMF-a, igramo po pravilima Svjetske banke. Ali naše je da pokušamo minimizirati štetu tih pravila. Jer domaći poslodavci ako im otvorite malo ili date im mali prst pojest će cijelu ruku, a Vlada a posebno ovaj Sabor ima obavezu da to ne dopusti jer se to događalo svih ovih godina. I iz toga razloga pozivamo na dijalog, iz toga razloga smatramo da Sabor ne smije biti taj koji će dopustiti da se to dogodi bez obzira na loše povjerenje koje građani imaju prema Saboru, ali to ne smije dopustiti. I zbog vas gospodine ministre i zbog Vlade koju podržavamo. Ali u ovoj stvari preosjetljivoj i prevažnoj ne možemo dopustiti da se završi bez dijaloga, ne može argument niti MMF-a, niti Svjetske banke biti veće sveto pismo od prava ljudi i od prava rada u našoj zemlji. Ne može! Ako to dopustimo onda ćemo imati pravila. Često se kaže, pa Njemačka je to uradila. Pa ne možemo se uspoređivati sa Njemačkom. Kakvo je stanje kapitala u Njemačkoj, kakvo je stanje kapitala u Hrvatskoj. Koliko je kapital u Njemačkoj aktivan, a koliko je kapital u Hrvatskoj aktivan? Smanjivanjem prava radnika i fleksibilizacijom nećemo aktivirati kapital, a on bi morao povući ekonomske procese, a to ne čini. Iz toga razloga gospodine ministre mi u vaše namjere ne sumnjamo, mi ne sumnjamo u namjere Vlade da pokuša zemlju izvući iz stanja u kojem se nalazi. Ali daljnjim povećavanjem socijalne nepravde, daljnjim povećavanjem i snižavanjem cijene rada i smanjivanjem obima prava radnika mislim da to nećemo postići. To se nije postiglo ni u zadnjih 10, ni u zadnjih 15 godina, a stalno se to događalo, pa neće se postići ni danas. Iz toga razloga sačuvajmo minimum političke stabilnosti koja nam je potrebna i osigurajmo taj dijalog.
Hvala lijepa. Sada zbog hrvatske javnosti i sviju onih koji su tražili stanku radi stavljanja na raspravu Zakona o radu moram reći sljedeće. Dakle, samo o proceduralnim stvarima, a ne o suštinskim. Zakon o radu nalazi se u proceduri Hrvatskog sabora već 4 tjedna. 3 tjedna je uvršten valjano u dnevni red Hrvatskog sabora, plenarne sjednice. Odgodili smo raspravu na zahtjev sindikata kako bi mogli sa klubovima zastupnika u Hrvatskom saboru u međuvremenu u tom prostoru voditi daljnje razgovore, dogovore i uvjeravanja. Nakon toga smo u petak prošli, 22. veljače najavili raspravu danas o Zakonu o radu. I u skladu s tim prvo čitanje Zakona o radu u hrvatskom Parlamentu sasvim sigurno je najbolja javna rasprava o zakonu svakom, pa i o Zakonu o radu. I na kraju ne manje važno u cilju toga i pozdravljam predstavnike sindikata na galeriji Hrvatskog sabora. Ovo je javni prostor. Ovdje se bruse i utvrđuju društveni interesi i dobro je da se vodi rasprava u Hrvatskom saboru. Ovo je prvo čitanje i sve je još uvijek otvoreno. Sada ćemo prijeći po utvrđenom dnevnom redu, najavljenoj točci, to je - Prijedlog Zakona o radu, prvo čitanje, P.Z.E. br. 606 Predlagateljica zakona je Vlada RH. Prijedlog zakona ste primili. Kod donošenja ovog zakona primjenjuju se odredbe Poslovnika koje se odnose na prvo čitanje zakona, to su članci 183. do 188. Poslovnika Hrvatskog sabora. Raspravu o prijedlogu zakona proveli su Odbor za zakonodavstvo, Odbor za rad, mirovinski sustav i socijalno partnerstvo. Izvješća ovih radnih tijela, odbora Hrvatskog sabora ste primili na sjednici. Želi li predstavnik predlagateljice, to je Vlada RH, dodatno obrazložiti prijedlog zakona? Da. Poštovani ministar rada i mirovinskog sustava, Mirando Mrsić. Izvolite, poštovani ministre.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Poštovane dame i gospodo Saborski zastupnici. Pred vama se danas nalazi zakon koji predstavlja jasna pravila ponašanja, kako poslodavaca, tako i radnika i njihovih predstavnika u radnim industrijskim odnosima. Mi smo proveli u razgovorima sa sindikatima preko 100 sati, imali smo tisuće stranica teksta i ono što smo razgovarali, razgovarali smo o promjenama u hrvatskom zakonodavstvu, o promjenama u hrvatskom Zakonu o radu. I u svim tim promjenama smo željeli zajedno proći kroz zakon i u zakonu onda vidjeti što i na koji način zakon treba mijenjati. Ovim zakonom propisujemo minimalne standarde u sustavu radnih odnosa koji su usklađeni sa standardima EU i propisuju rješenja koja su na tragu dobrih praksi i velike većine članica EU. Ovaj zakon je prijelomna točka koliko smo kao društvo i kao političke stranke spremni za reforme i izlazak iz krize. Ovo je prijelomna točka koja kaže da li smo kao društvo spremni izgraditi konsenzus i da li smo kao društvo što se tiče političkih stranaka spremni sjesti za stol i dogovoriti nužne promjene koje će izvesti Hrvatsku iz krize? Sindikatima smo nudili socijalni sporazum, nudili smo sporazum o socijalnom paktu, sve sa ciljem da zajedno postignemo društveni dogovor oko izlaska iz krize. Međutim to se nije desilo, odbijeni smo odmah na startu. Napominjem da smo razgovarali od prošle godine, dakle skoro 2 godine razgovaramo o Zakonu o rad. I što se promijenilo između onih vremena kada smo dogovorili promjene Zakona o radu u prvom čitanju i sada? Napominjem da su predstavnici sindikata bili zajedno s nama i dogovorili se da izmjene Zakona o radu treba ići u dva koraka i to smo ispoštovali. Što se desilo između tog prvog i drugog koraka? Nismo se promijenili, isti način smo razgovarali i to je ono što opterećuje sve odnose i ono što nam sada na neki način ukazuje da neki od nas nisu bili spremni podnijeti odgovornost za promjene i da su cijelo vrijeme držali figu u džepu. Zakon o radu o kojem ćemo danas raspravljati je produkt vremena u kojem se donosi produkt odnosa koji trenutno vladaju u sustavu industrijskih odnosa, ali jasno i produkt prakse koja postoji u radnim odnosima i na tržištu rada. Zašto produkt vremena? Gospodo zastupnici trenutno Hrvatska što i sami znate sanira ogromne gubitke u proračunu. Kosturi iz ormara ispadaju Hrvatska je te kosture izbrojila hrvatska Vlada ih je kao što znate pokazala javno. Tko je stvorio te kosture? Nismo mi, stvorili su neki drugi i zato mi je žao što u ovom trenutku tih drugih nema u saborskoj dvorani, što govori o njima kako i na koji način su vodili državu. Hrvatska je u gospodarskoj i financijskoj krizi i rasprava o ovom Zakonu i usvajanje ovog zakona bit će dio našeg puta k izlasku iz krize i na to moramo podnijeti svi svoji dio odgovornosti. Najlakše je reći ja to neću, ja to ne želim i ako ne bude po mome neće biti na drugi način. Koliko smo spremni na te promjene? Mi smo spremni na promjene i želimo da i socijalni partneri budu spremni na promjene. Nije Vlada koja je izašla iz pregovora, nije Vlada koja je prekinula pregovore, nije Vlada ta koja je stala na zadnje noge i rekla ovako dalje više ne ide. Sindikati su ti koji su izašli iz pregovora jer su ultimativno tražili da u zakon uđu određene odredbe bez da su željeli poslušati razgovore, da su željeli poslušati argumente s jedne i s druge strane i probati naći zajednički jezik i ja sasvim sigurno smatram da zajednički jezik možemo naći. I kao što znate od onog trenutka kada su sindikati izašli iz pregovora, stotine puta smo pozivali što javno i što pismeno da sjednemo za stol i da vidimo na koji način treba razriješiti prijeporne točke. Mi smo kao Vlada spremi na razgovor, uvijek smo bili spremni. Nismo mi ti koji smo izišli iz pregovora, nismo mi ti koji smo prekinuli pregovore. Treba se pitati zašto su prekinuti pregovori. I ovu raspravu u Saboru shvaćam kao javnu raspravu i ona je javna rasprava i sve do onog trenutka dok u Saboru ne dignemo ruke za konačni prijedlog Zakona o radu on je podložan izmjenama i to smo više puta rekli i na tome ćemo inzistirati i pozivati i ja se nadam da će i druga strana imati razumijevanja i doći na pregovore i razgovarati o onim točkama o kojima možemo i trebamo postići konsenzus. U okolnostima visoke stope nezaposlenosti, niske stope zaposlenosti, rada na crno u svim njegovim pojavama očuvati radno mjesto mora biti prioritet svih nas i onih koji su sada tu na Markovom trgu i nas u Saboru i u Vladi, očuvati radno mjesto je prioriteti i radno čuva nas od siromaštva. Svjesni smo činjenice da Zakon o radu neće sam po sebi otvoriti radna mjesta ali će biti dio onih reformskih mjera koje će podići konkurentnost Hrvatske, koju će promijeniti sliku Hrvatske kao zemlju koja ima izuzetno rigidno zakonodavstvo. Napominjem da ovim izmjenama zakona ne diramo otpremnine, ne diramo otkazne rokove što je najvažnija zaštita radnika. I ovim zakonom dinamiziramo tržište rada, omogućujemo da se na tržištu rada posluje, omogućujemo da dolaze investicije i da se konačno u Hrvatsku počne investirati, da konačno dobijemo pozitivnu poslovnu klimu. Jer ključno pravo svakog radnika je pravo na rad i pravo na plaću. Mi smo ti koji smo u Kazneni zakon uveli da je neisplata plaće kazneno djelo, mi smo ti koji smo krenuli u izmjene rada Državnog inspektorata da on bude onaj represivni aparat i onaj aparat koji će pratiti rad odnosno koji će pratiti samu primjenu zakona. ali svi u društvu moramo jednako snositi odgovornost za mjere koje bi radnicima morale omogućiti rad i radno mjesto. Ovaj zakon je mjera koja to omogućava jer pravo radnika je pravo na rad, pravo na radno mjesto, pravo na isplatu plaće. Ovim zakonom se štite radna mjesta i to je ona vodilja koja treba biti svima na pameti. U onom trenutku kada se izgubi radno mjesto, to radno mjesto se vrlo teško vraća. Očuvati radna mjesta je glavna misija ovog zakona i izmjena ovog zakona. Što zakonom radimo? Zakonom pojednostavljujemo neke procedure i uvažavamo zakonitosti koje vladaju na tržištu rada. Zakonom skraćujemo i pojednostavljujemo postupak kolektivnog zbrinjavanja viška radnika sa ciljem da taj postupak od onih poslodavaca je došao do poteškoće u poslovanju bude kratak i jasan i da se zdravi dio poslovanja brzo osovi na noge da se očuvaju radna mjesta. Cilj ovog zakona je očuvati radna mjesta. Stoga se i sam proces kolektivnog zbrinjavanja pojednostavljuje, ali ono što napominjem, ne skraćujemo otkazne rokove, ne smanjujemo otpremnine, ne ukidamo zaštitu od otkaza zaštićenih kategorijama radnika, ne smanjujemo ovlasti predstavnika radnika kako u postupku kolektivnog zbrinjavanja viška radnika tako i u postupku individualnog otkazivanja ugovora o radu, ne smanjujemo prava radnika. Međutim, moram se osvrnuti na ono što su zemlje u okruženju radile, što su naši konkurentni na europskom tržištu radi. Reforma radnog zakonodavstva u tim državama kao što je npr. Španjolska, Portugal, Slovenija provedene upravo sa ciljem otpuštanja radnika. Nama nije to bio cilj, niti se to ovim Zakonom predviđa. Nama nije cilj da se otpuštaju radnici, nama je cilj da se očuvaju radna mjesta, nama je cilj da se poboljša poslovna klima, nama je cilj da se pokrenu investicije i da konačno ona brojka od 380 tisuća nezaposlenih počne padati u Republici Hrvatskoj. Jer to smo odgovorni prema njima, odgovorni smo prema onima koji u ovom trenutku u Hrvatskoj traže posao, žele posao, žele raditi, žele ostati u Hrvatskoj. Rekao sam na početku da je ovaj Zakon proizvod vremena u kojem se donosi i onih odnosa koji trenutno vladaju u sustavu … [[Govornik se ne razumije.]] odnosa. Uvjetima pada sindikalnog članstva uloga države mora biti osigurati jednake uvjete poslovanja svim poslodavcima neovisno o tome ima li kod poslodavca sindikalno organiziranog članstva ili ne. Uloga države je stvoriti uvjete za jačanje sindikata i udruga poslodavaca kako bi jačao sustav industrijskih odnosa, kako bi se poticalo kolektivno pregovaranje i jačao partnerski odnos između poslodavaca i predstavnika radnika, kako sa sindikatima, tako i sa radničkim vijećima. Radnička vijeća treba još ojačati, radnička vijeća treba još osnažiti jer je to direktna participacija radnika u sustavu radnih odnosa. Međutim, uloga države i uloga Vlade nije favorizirati jednu interesnu skupinu u odnosu na drugu i tako se nismo ponašali. Nismo trgovali, nismo dogovarali ispod stola, nije bilo noćnih dolazaka i dogovora kao što je bilo u ranijim izmjenama Zakona o radu. Uloga države nije stvarati takvo poslovno okruženje koje će ugrožavati slobodu sindikalnog udruživanja i slobodu kolektivnog pregovaranja. Uvjetovanje uređenja pojedinih prava samo kolektivnim ugovorima narušavanje je slobode sindikalnog udruživanja i slobode kolektivnog pregovaranja. Sa ovim izmjenama mi omogućavamo da poslovna klima u Hrvatskoj bude bolja, da se urede radni odnosi i ne želimo favorizirati niti jednu, niti drugu stranu, niti sindikate, niti poslodavce. Ne želimo graditi industrijske odnose na lošim temeljima već na punom poštivanju temeljnih socijalnih prava i sloboda od kojih je ključno pravo i sloboda na kolektivno pregovaranje i sindikalno udruživanje. Promotori tih sloboda trebaju biti sindikati ali ne zakonom uvjetovati da se kod poslodavca osnivaju sindikati, sloboda udruživanja je ustavom zagarantirana i to je ono na čemu sindikati trebaju više raditi. Zašto je ovaj Zakon produkt prakse koja danas vlada u sustavu radnih odnosa? Dame i gospodo zastupnici, zakone ne piše ni Vlada, niti poslodavci niti radnici i njihovi predstavnici, praksa je pokazala da su dobri oni zakoni koje piše život. Zakoni ne mogu egzistirati u zrakopraznom prostoru odvojeni od života, potreba i okolnosti u kojima se od njih očekuje da reagiraju odnose aktera. Ovaj Zakon temelji se na dobrim rješenjima koja danas već postoje u praksi, temelji se na sudskoj praksi, temelji se na razgovorima koje smo proveli u Vladi opet napominjem, preko godinu i pol dana pregovaramo o Zakonu o radu i nitko nam ne može reći da nismo i ne inzistiramo na socijalnom dijalogu. Ovaj Zakon temelji se na iskustvu dobrih odnosa koji vladaju između radnika i poslodavaca, kod poslodavaca koji ispunjavaju sve obveze prema radnicima kakva je velika većina poslodavaca u državi. Ne želimo donositi zakon koji bi sankcionirao ono što loši poslodavci rade, želimo donijeti zakon koji će omogućiti da dobri poslodavci još bolje posluju a loše poslodavce ćemo sankcionirati i to drastično što se vidi i iz kaznenih odredbi ovog Zakona. I konačno ovaj Zakon temelji se na dobrim iskustvima drugih država članica Europske unije posebice u dijelu kojim se uređuje radno vrijeme. Naravno da Vlada snosi najveću odgovornost za kreiranje boljih uvjeta na tržištu rada za sve sudionike jer smo upravo zato dobili povjerenje građana na izborima. Da, svjesni smo činjenice da postoje zlouporabe, svjesni smo činjenice da odredbe o radnom vremenu se krše od strane pojedinih poslodavaca, da su radnici uskraćeni za odmore, dopuste, stanku, plaćeni prekovremeni rad. Da li bi zbog toga trebalo mijenjati zakon da još više ograničenja postavimo dobrim poslodavcima koji to ne rade a to je većina poslodavaca u Republici Hrvatskoj? Isto tako moramo biti svjesni činjenice da sami zakoni kakvi god oni bili ne mogu spriječiti zloupotrebe već to mogu samo kvalitetni odnosi sudionika industrijskih odnosa prvenstveno poslodavaca i radnika i njihovih predstavnika. I tu leži ključna odgovornost poslodavaca i sindikata za fleksibilizaciju sustava radnih odnosa koja je nužna i koju prepoznaje Europa. Ujedno to ne podrazumijeva i smanjenje prava radnika jer to u biti nije i ne smije biti. Odgovornost države je osigurati institucije koje će pomoći poslodavcima da poštuju propise koji će sankcionirati poslodavce koji krše propise. I to će pomoći radnicima da zaštite svoja prava pred sudom. Naša želja je da se inspekcije rada plaše svi oni koji krše prava radnika i radnica a inspektorima smo kao što znate povećali i proširili mogućnost prikupljanja podataka. Inspektorat rada počinje raditi na drugi način, on će biti i preventivna i represivna institucija. Više neće biti odlazaka u pojedine tvrtke, pojedine tvrtke će biti zaštićene, sankcionirat ćemo sve one koji zapošljavaju na crno, sankcionirat ćemo sve one koji ne plaćaju prekovremene, sankcionirat ćemo sve one koji krše radno vrijeme jer novim izmjenama zakona o Inspektoratu rada inspektori rada dobivaju puno veće ovlasti i drugačiji način utvrđivanja stanja. U kontekstu već spomenutih reformi radnog zakonodavstva koje su provodile druge države, zakon se možda ne čini revolucionarnim, ali zakon je ključan za stvaranje povoljnije klime i svega onoga što u Hrvatskoj se treba promijeniti, a prije svega primjerenim okolnostima u kojima se danas nalazi Hrvatska i okolnostima u kojima radnici u Hrvatskoj danas žive. Zakonom se omogućava jednostavnija i transparentnija organizacija radnog vremena. Pri tome treba naglasiti da se ne ostavlja na samovolji poslodavcu da organizira radno vrijeme kako se to moglo čuti u javnosti jer će poslodavac to činiti svojom odlukom samo ako organizacija radnog vremena nije na drugi način određena drugim propisom, kolektivnim ugovorom ili sporazumom sa radničkim vijećem. Prema tome, sve ono što sindikati zahtijevaju je već sadržano u zakonu. Preraspodjela radnog vremena ne znači da će radnici biti obespravljeni, preraspodjela radnog vremena omogućava da se očuvaju radna mjesta i da se izvrše ono što treba tvrtka izvršiti prema zahtjevima tržišta. Odbacujemo sve tvrdnje da na ovakav način promoviramo lošu praksu u državi, dakle da se ne plati radno vrijeme, da se ne plati prekovremeni, da se radnicima ne omogućava ono što im treba omogućiti, a to je odmor nakon provedenog rada. Ovim zakon omogućavamo dobrim poslodavcima da preraspodijele radno vrijeme, da odgovore zahtjevima tržišta rada, a loše poslodavce ćemo sankcionirati i zato Inspektorat rada će raditi drugačije. Jednostavnija organizacija radnog vremena neće značiti i prekomjerni rad radnika. Napominjem da u ovom trenutku u Hrvatskoj radnici u građevinarstvu i ugostiteljstvu rade i 60 sati tjedno, 6 mjeseci svaki dan i to je uređeno kolektivnim ugovorom. Dakle mi ovim izmjenama omogućavamo da se za kraći period, za 4 mjeseca ne 60 sati nego 56 sati može preraspodijeliti radno vrijeme, ali to ne znači da će se raditi 56 sati 4 mjeseca nego će se raditi u jednom periodu kada je potrebno za izvršenje narudžbe duže, a da bi se onda u drugom periodu radilo kraće. Svaki prekovremeni sat će biti plaćen. Jasno je ograničenje koje je postavljeno u zakonu, a to znači maksimalno 56 sati tjedno, ali u odnosu na ukupan fond sati u 4 mjeseca maksimalno 48 sati, 40 redovno i 8 prekovremeno. Svaki sat radnika morat će se evidentirati, svaki sat rada iznad punog radnog vremena morat će se platiti kao prekovremeni rad. Netočna je tvrdnja da će se tek nakon 4 mjeseca utvrđivati prekovremeni rad jer oni koji to tvrde neka dobro pročitaju prijedlog zakona ili namjerno lažu. Zakonom se olakšava zapošljavanje ne nepuno radno vrijeme, doslovno primjenom pro rata tempore, omogućavamo rad sa 4 sata, omogućavamo rad od kuće, omogućavamo rad za više poslodavaca. Sve je to usmjereno ka tome da ona brojka od 385 tisuća koju sada imamo na zavodu bude manja i da tim ljudima omogućimo da rade. Poboljšavamo uređenje rada preko agencija za privremeno zapošljavanje i oni koji kažu da će se radnik kojega poslodavac otpusti zbog poslovno uvjetovanog otkaza moći zamijeniti radnikom preko agencije, lažu. Jer u zakonu jasno piše da ukoliko je poslodavac dao poslovno uvjetovani otkaz da na to mjesto se ne može zaposliti radnik preko agencije. I kad govorimo o agencijama, Hrvatska je tu u povojima. Svega 0,3% radnika radi preko agencije. Europa je negdje otprilike sada već preko 4%. Ali ono što iskustva Europe pokazuju, pokazuju da oko 20% agencijskih radnika na kraju ostane trajno zaposleno u tvrtki gdje su radili preko agencije i to je jedan od načina kako se prelazi iz stanja nezaposlenosti u stanje zaposlenosti. Jasno da primjena svakog instituta može dovesti do zloupotreba, da može dovesti do toga da imamo nepravilnosti. Stoga je i u zakonu predviđeno individualno sankcioniranje i Inspektorat rada posebnu pažnju obraća na one tvrtke koje zapošljavaju radnike preko agencija. Prema tome, sankcionirat ćemo sve one koji pokušavaju loviti u mutnome, a s druge strane želimo osigurati da radnici preko agencija imaju stalno radno mjesto, da imaju plaću kao i oni radnici koji su zaposleni u tvrtkama gdje oni rade preko agencija, sve sa ciljem da radnik ima što veću sigurnost. Zakonom jačamo sigurnost radnika, produžuje se rok zastare za potraživanja sa 3 na 5 godina, omogućujemo štrajk zbog neisplate plaća odmah po dospijeću plaće, jačamo radnička vijeća, uvodimo definiciju poslovne tajne koja bi trebala olakšati rad predstavnicima sindikata u djelovanju kod poslodavca. Postavljamo jasna pravila kod kolektivnog pregovaranja i prava na štrajk. Zakonom ne umanjujemo prava radnica i radnika koji koriste rodiljna i roditeljska prava. Laž je da ćemo ovim Zakonom kada se osoba koja je završila porodiljni dopust, žena koja je završila porodiljni dopust kad se vrati na posao da onda neće imati svoje radno mjesto. Istina je da sadašnjim zakonom ona gubi radno mjesto, jer po sadašnjem zakonu ako poslodavac ukine to radno mjesto, a nema je mogućnosti zaposliti na neko drugo radno mjesto ona automatski gubi radno mjesto. Dakle, po sadašnjem zakonu žene koje se vrate sa porodiljskog dopusta po sadašnjem zakonu gube radna mjesta. Ovim zakonom mi to preveniramo, jer se radnice i radnici koji se vrate na rad nakon korištenja rodiljnih i roditeljskih prava, dakle oni mogu se vratiti na drugo radno mjesto i ovaj zakon im to jamči. I zaključno. Zakon se sadržajno rasterećuje, normativno se rasterećuje, jednostavnije je za čitanje i jednostavnije za primjenu. A ono što želim ovim putem poslati i poruku svim radnicima u Hrvatskoj. Radnice i radnici Zakon o radu je okvir vaših prava koje vam jamči država. Ovaj zakon jamči minimalna prava i jasno je da se ta minimalna prava pregovorima sa poslodavcima mogu povećati. I mi ćemo ta minimalna prava štititi na sve načine koji su nam dozvoljeni. Loši poslodavci će biti sankcionirati, dobri poslodavci će, omogućit ćemo da otvore nova radna mjesta. Ovaj Zakon neće otvoriti nova radna mjesta to je svima jasno i on nije usmjeren prema tome, ali će očuvati postojeća radna mjesta. Ovaj Zakon neće riješiti sve probleme koji postoje na tržištu rada, ali će vam omogućiti minimalnu sigurnost, utjecat će na smanjenje rada na crno i zaštitit će radnice i radnici vaše pravo na rad. Svaki radnik i radnica u Hrvatskoj zaslužuje radno mjesto, zaslužuje sigurnost i dostojanstvo. Ovaj zakon je jedan od mjera koje će omogućiti Hrvatskoj da krene naprijed, a dostojanstvo radnika neće biti ugroženo iako se od strane sindikata čujemo drugačije poruke. Štitit ćemo prava radnika i to je uloga države. Zakon je taj koji osigurava minimalne standarde. Svojim institucijama država će jamčiti svakom radniku poštivanje prava koje Zakon o radu propisuje, ali na tome trebaju zajednički raditi i radnici i njihovi predstavnici i jasno poslodavci. Republika Hrvatska danas se nalazi u situaciji u kojoj je nužno zajedničko djelovanje svih nas kako bi osigurali uvjete za brz i učinkovit gospodarski oporavak. Pri tome, napredak se ne može očekivati ukoliko svi nismo za promjene. Ovim putem još jedanput pozivam da između dva čitanja sjednemo za stol, riješimo probleme i počnemo razgovarati o socijalnom paktu za izlazak iz krize. To smo vam predložili već prije godinu dana, niste to prihvatili. Možda je ovo vrijeme da to prihvatite. Promjene su nužne, ali za shvatiti tu činjenicu nisu nam potrebne nikakve stručne analize već nam to potvrđuje brojka od 375 nezaposlenih tisuća na Zavodu za zapošljavanje. Broj onih radnika koji svaki dan ostaju bez radnih mjesta, broj radnika koji rade a ne primaju plaću, poslodavci koji se ne mogu prilagoditi okolnostima na tržištu rada, koji nameće konkurencija iz drugih zemalja. Nema se vremena za analize već je potrebno brzo i ciljano djelovanje na svim područjima pa tako i u sustavu radnih odnosa. Svaka promjena će biti pozitivna ako u njoj postoji društveni konsenzus, ako želimo da taj konsenzus postignemo ili imamo neke druge agende a ne postizanje konsenzusa. Na žalost, u ovom trenutku to nismo uspjeli, ali radimo i želimo raditi i dalje da taj konsenzus uspije. Postizanje društvenog konsenzusa podrazumijeva određeni stupanj odgovornosti za stanje u državi, ozbiljnosti, dosljednosti i odgovornosti svih onih koji su u sustavu i sindikata i poslodavaca i svih onih koji u ovom trenutku djeluju na političkoj sceni. Reforme koje su provodile druge države članice na ovom području pokazuju da interesi interesnih skupina ne moraju biti tako suprotstavljeni kao što je to slučaj u Hrvatskoj, jer bi interes svih strana trebao biti isti, a to je osigurati rad. Iskustva drugih država naše susjedne Slovenije pokazuju da je promjenama u radnom zakonodavstvu moguće postići konsenzus ako na svim stranama postoji razumijevanje i ozbiljnost, ako se strane uvažaju i ako preuzmu odgovornost za buduće generacije koje dolaze. Mi na jednoj strani na žalost nismo imali razumijevanje. S obzirom da smo sa socijalnim partnerima postigli suglasje o promjeni Zakona o radu u dvije faze vjerovali smo da i u Hrvatskoj postoji razumijevanje i ozbiljnost socijalnih partnera i da ćemo uspjeti zajedničkim snagama provesti reformu radnog zakonodavstva koja je uvijek teška, ali na kojoj se potvrđuje koliko je jedno društvo spremno za promjene. Mi smo spremni za promjene. Smatramo da i druga strana je spremna za promjene jer to je jedini način da izađemo iz krize [[Upadica predsjednik: Hvala lijepo.]] Evo završavam. Na žalost otpor sindikata, promjena nam potvrđuje da smo pogriješili u našoj procjeni. Koristim ovom prilikom još jednom pozvati sindikate da se odazovu nebrojenim pozivima Ministarstva rada i mirovinskog sustava, da se ponovno uspostavi komunikacija socijalnih partnera jer samo zajednički možemo osmisliti ona rješenja koja će biti najprimjenjivija [[Upadica predsjednik: Hvala lijepa.]] Bolju Hrvatsku, bolje sutra nećemo postići ultimatumima i prijetnjama nego uvažavanjem drugog mišljenja i postizanjem zajedničkog suglasja o nužnosti promjena u svrhu postizanja društva, reda, rada i rasta. Hvala.
Hvala i vama. Sada imamo set replika pa idemo po redu. Poštovani zastupnik Željko Reiner, izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, poštovani gospodine ministre. Najprije treba vrlo jasno reći da nije istina kao što piše da se radi o zakonu kojeg traži EU. To nije točno. Ovo je zakon koji isključivo donosi sadašnja Vlada, zakon donesen 2009.godine je u cijelosti bio usklađen sa pravnom stečevinom EU a ovakvo površno zadiranje u Zakon o radu naravno može rezultirati samo daljnjim urušavanjem odnosa na tržištu rada a nikako neće dovesti do kvalitetnih i dugoročnih rješenja. U trenutačnoj situaciji u kojoj ne postoji stručno razrađena platforma za cjelokupnu reformu tržišta rada u kojem nažalost nema uopće suglasja socijalnih partera, neozbiljno je i krajnje neodgovorno prekrajati Zakon o radu i to će bojim se završiti kao još jedan neuspjeli eksperiment trenutačne Vlade sa dalekosežnim i dugoročnim posljedicama i za radnike a i za poslodavce i gospodarstvo u cjelini. Bez maksimalnog suglasja socijalnih partera u ovako teškoj gospodarskoj situaciji to je štetno, to je opasno, to priziva socijalne nemire a time i narušavanje političke stabilnosti. Ono što treba vrlo jasno reći da smo začuđeni sa činjenicom da i bizarno je zapravo da ovakav zakon predlaže Vlada koju predvodi stranka koja se naziva socijaldemokratskom a provodi zapravo u realnom životu politiku koja je izravno suprotna idejama socijaldemokracije, ne poštuje radnike i rad i umjesto da radi za njih radi kontinuirano protiv njih. Koliko se radi o dvoličnosti najbolje pokazuje i činjenica da je 2010.godine se potpisivalo protiv promjena Zakona o radu, kad su minimalne promjene bile rađene a sada se ništa nije promijenilo i mijenja se nakaradno ovaj zakon. Hvala.
Hvala lijepa. Povreda Poslovnika, poštovana zastupnica Nada Turina-Đurić.
Poštovani gospodine predsjedniče, ne znam na koji bi se članak pozvala Poslovnika, ali nije definitivno [[Upadica predsjednik: Kako znate da je povreda onda?]] Pa mislim da jest povreda jer mi nije jasno kako gospodin Reiner koji nije bio prisutan na uvodnom izlaganju dao repliku na uvodno izlaganje i govori o temi koju nije uopće slušao i bio nazočan.
Kolegice Turina, dozvolite da zastupnik ne mora biti stalno u dvorani između prijave replike i davanja replike. Nemojte biti nestrpljivi. Kolega je prijavio i otišao van. To je njegovo pravo. Nema povrede poslovnika. Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Mirano Mrsić.
Poštovani zastupniče, pa vidim da je bila pisana replika, dakle pripremljena već ranije. Ja nisam nigdje govorio u svom izlaganju da EU ovo od nas zahtjeva. Dakle, ovo od nas zahtjeva onih 385 tisuća nezaposlenih koji su u Hrvatskoj u ovom trenutku i govoriti o zahtjevima možete pogledati samo na brojku koju imamo na Zavodu za zapošljavanje i to je naša i vaša i moja obveza da taj broj se smanji. Način na koji ste diskutirali je način koji je napisan, dakle da ste slušali moju diskusiju, pomno bi vrlo jasno rekli da treba postići nacionalni konsenzus, mi smo ga postigli sa dijelom socijalnih partera u prvim izmjenama Zakona o radu smo imali konsenzus sva tri, oba socijalna partera, sada nažalost nismo imali i dalje smo otvoreni za razgovore s njima. Prema tome, ne možete nam imputirati nedostatak socijalnog dijaloga ali ono što je sasvim sigurno, treba poduzeti korake da Hrvatska izađe iz krize i reforma radnog zakonodavstva je i jedan od tih koraka. Opet napominjem, pogledajte na Zavod za zapošljavanje i to je i vaša i moja dužnost da te ljude zaposlimo u Hrvatskoj.
Bio je to odgovor na repliku, poštovanog ministra rada i mirovinskog sustava Miranda Mrsića. Sada je replika poštovanog zastupnika Bore Grubišića.
Hvala lijepo. Gospodine Mrsić, ministre Mrsić, čuli ste što vam sindikati poručuju prije nego što ste počeli govoriti. Gotovo iz svake vaše rečenice to zapravo i proizlazi. Naime, rekli ste da ovaj zakon proizlazi iz zahtjeva 385 tisuća nezaposlenih a u svom govoru kažete da je glavni cilj očuvanje postojećih radnih mjesta i da se broj nezaposlenih ovim zakonom neće promijeniti i neće se promijeniti i to je točno. Nadalje, cilj očuvanja postojećih radnih mjesta vašu Vladu potpuno demantira 70 tisuća izgubljenih radnih mjesta za vrijeme vašega dvogodišnjeg mandata. To vas demantira također. Nadalje, govorili ste o tome da je kazneno djelo ne isplatiti plaće a oko 15 tisuća radnika u RH u firmama čiji je vlasnik država ne prima plaću, pa tko će kazneno odgovarati, oćete vi ići u zatvor što ne isplaćujete u Lipiku plaće djelatnicima? Tko je odgovoran, kao za automobile ne zna se tko ih je naručio. Dalje, kosturi o kojima govorite, dvije godine ste na vlasti, HDZ je imao kostur od 15 milijardi kuna deficita državnog proračuna. Vi imate blizu 20 milijardi, dvije godine uzastopce, čiji su to kosturi, tko će te kosture kada vaša Vlada ode onda zbrinjavati te vaše kosture. Nadalje, je li i vaš način obračuna sa radnicima zatvaranje sindikalnih vođa, je li vaš način rada uvođenje dakle radne obveze kao što je to napravio vaš kolega ministar Ostojić, je li vaš način rada uvođenje smjenskoga rada u zdravstvu kada je to nemoguća misija, kada je to fatamorgana, kada je to perpetuum mobile, to su vaši načini radi. dakle, primjena sile, primjena bahatosti a život o kojemu govorite a da piše zakone, pa vi taj život zapravo i ne vidite. Vi se zapravo i …
Hvala lijepo poštovani zastupniče, isteklo je vrijeme. Odgovor na repliku, ministar rada i mirovinskog sustava Mirando Mrsić,
Hvala lijepo. Poštovani zastupniče, ja se nadam da niste prespavali moj govor. Dakle, ja sam vrlo jasno rekao da je cilj očuvati radna mjesta, to znači da nam se ova brojka od 385 tisuća radnih mjesta ne poveća. A s druge strane stvoriti poslovnu klimu koja će otvoriti nova radna mjesta da bi se to sam vrlo jasno rekao, dakle da bi se mogli ovi ljudi koji su sada na Zavodu za zapošljavanje zaposliti. I opet napominjem, vrlo jasno, možete pogledati scenogram pa ćete vidjeti da treba stvoriti pozitivnu klimu koja će privući investicije u Hrvatskoj i otvoriti radna mjesta. Prema tome zakon je jedan dio tog stvaranja pozitivne klime i kada govorimo o konsenzusu mi smo razgovarali godinu i po' dana, ne možete me imputirati da nema socijalnog dijaloga, socijalni dijalog i sada postoji, ne postoji na razini države, tripartitno, dakle na razini Gospodarsko-socijalnog vijeća, ali postoji na lokalnim GSF-ima, postoji i između pojedinih sindikata i Vlade. Prema tome, socijalni dijalog postoji, sad jasno da socijalni dio treba napraviti, ali nismo mi ti koji smo prekinuli pregovore i nećemo nikada biti ti koji će reći, e sada više nećemo, mi ćemo uvijek uložiti dodatni napor da se postigne konsenzus i ako ste me dobro slušali, ja sam pozvao da se još jedanput i više puta ako bude trebalo, sjedne za stol i da se proba riješiti problem.
Poštovani zastupnik Josip Salapić, replika.
Hvala predsjedniče Sabora. Gospodine ministre, pa tko je vama branio da vi jučer kada ste imali prijem Kluba zastupnika SDP-a pozovete još jednom socijalne partnere, poslodavce pa čak i sve predstavnike klubova zastupnika i da baš tako glatko ova rasprava o ovom zakonu nije išla i niste u pravu. Vi ste nekoliko puta danas rekli, laž je, lažu, nismo mi, oni su. Na što vam to liči? Ja vas troje tu danas, iskreno rečeno žalim, niste vi ti koji bi trebali preuzeti odgovornost za ovo što ste od vašeg predsjednika Vlade dobili, a to je da morate ovo danas otvoriti u Saboru. Vi ste političari, iza vaših dobrih namjera, iza ovih dvoje stručnih ljudi koji tu sjede s vama, stoji politika i vama je očito gospodin Milanović dao naredbu da morate o tome danas tako govoriti i koliko god bilo smiješno, ponekad ispada i glupo. Vi ste danas rekli da neki čitaju svoje replike, a vi ste to lijepo izbrifirali, 32 minute pripremljenog govora onoga što ste tako čitali, dok vani vam ljudi fićukaju i dok radnici ne razumiju o čemu vi pričate. Prije svega apsolutno je opravdano da se o promjeni zakona u kontekstu nekih drugih obveza treba razgovarati, ali zaboravili ste jednu vrlo važnu stvar, radi se o radnicima, o zaposlenima koji ne primaju plaću, oni nezaposlenima koji ne mogu dobiti posao, a vi 32 minute čitate i kažete da vas nitko ne razumije, a vi govorite kao da vani nema prosvjednika, sindikalnih predstavnika, kao da su radnici sretni, kao da je državni tečaj med i mlijeko. Rekao sam najpoštenije treba priznat da je teško, da je kriza velika, da u dvije godine niste uspjeli ono što ste obećali, da bi vas netko mogao shvatiti što vi govorite, a vi ste govorili kao da je sve lijepo i kao da je Hrvatska europska zemlja u kojoj ne raste nezaposlenost, nego se trebamo ugledati u Njemačku. Daj Bože da se po zakonodavstvu, ali i po radu možemo ugledati na Njemačku, ali vi u tome niste uspjeli pa i u plaćama.
Odgovor na repliku, poštovani ministar rada i mirovinskog sustava, Mirando Mrsić.
Žao mi je što niste slušali moj govor, dakle ja niti u jednom trenutku nisam rekao da ćemo se ugledati u Njemačku, niti sam govorio o Njemačkoj, kao što ste sami čuli. S druge strane kada govorimo o konsenzusu, mi smo i pismeno sindikate zvali na pregovore i usmeno, imali smo već i sastanke sa Inspektoratom rada gdje smo ih zvali na sastanak, dakle mi smo zvali i zovemo i zvat ćemo uvijek za sve ono što bi trebalo sjesti za stol, ali nažalost u ovom trenutku nemamo odgovora sa druge strane. I kada govorimo tko laže, tko govori istinu, ja sam samo htio naglasiti koji dio zakona se krivo interpretira, dakle opet napominjem agencijski radnik se, dakle radnik koji radi i dobije posao, … na otkaz se ne može zamijeniti agencijskim radnikom, onaj tko se vrati sa trudničkog bolovanja ne može dobiti otkaz, sada može po ovom zakonu i radno vrijeme se i ugovara sa sindikatima kao što se ugovaralo i do sada, želimo to proširiti na ona mjesta gdje nema sindikalnog organiziranja jer svi poslodavci trebaju imati fer utakmicu na tržištu. Žao mi je što niste dobro slušali moj govor.
Poštovani zastupnik Dragutin Lesar, replika.
Poštovani gospodine ministre, u svom izlaganju tri puta ste kritičare zakona javno optužili da namjerno lažu. Ja vam uzvraćam istom mjerom i javno vam kažem da namjerno lažete kada obrazlažete ovaj prijedlog zakona. Drugo, pozivate na konsenzus, kako? Uzmi ili ostavi, ovaj prijedlog morate prihvatiti i to je po vašem mišljenju konsenzus. S kime? Sa sindikatima ne možete jer vas ne žele, ne prihvaćaju vaše argumente, ne prihvaćamo ni mi iz oporbe, dakle nemate partnera za konsenzus. Ali ja vam nudim konsenzus, odite, raspišite referendum o tom zakonu i na njega će sigurno izaći 385 tisuća nezaposlenih kojima nudite lažnu nadu da će lakšim otpuštanjem doći do veće zapošljivosti koje nigdje nije dokazano u Europi, nikada, nitko to nije dokazao. Nadalje, da će izaći 70 tisuća ljudi koji rade, a ne primaju plaću, 180 tisuća ljudi na minimalcu, 16,5 kuna bruto po satu, jedina garancija države zaposlenima u financijskom smislu i onima kojima nudite da 4 mjeseca u godini rade 16 sati dnevno, a većina njih, a to će se razvijati, vidjet ćete i brzo ćemo doći do onih 4, 5 europskih posto agencijskog zapošljavanja. Oni će vas sigurno na referendumu podržati i prihvatiti ovakav zakon i onda ćete imati konsenzus. Ljutite se na oporbu, ljuti ste na sindikate pa odite po konsenzus prema tim ljudima koji sam vam rekao. Izgovorili ste najveću istinu i najveću zabludu potvrdili, najbolja praksa i najbolji zakon piše život. Ne razumijete i nikada vi to nećete shvatiti. Uloga države nije da bespogovorno prihvaća zakone tržišta, nego da prevenira njihove pogreške i korigira kada do njih dolaze. Samo nesposobna vlast prihvaća sve zakone tržišta.
Hvala lijepa. Odgovor na repliku poštovani ministar rada i mirovinskog sustava, Mirando Mrsić.
Poštovani zastupniče, žao mi je što niste pohvalili Vladu da smo sve vaše amandmane iz 2009. unijeli u ovaj zakon. Ako ga pogledate onda ćete vidjeti da ono što ste predlagali amandmanima 2009.je u ovom zakonu. Žao mi je što se niste u svojoj replici osvrnuli i na to. Prema tome, postoji i uvažavanje dakle postoji i mogućnost promjena. Ono što smo rekli u zakonu se stvari mogu mijenjati. I kada govorimo o uvažavanju tržišta i života jasno da treba osluškivati tržište rada i zakon prilagođavati tržištu rada i otvarati radna mjesta i omogućavati da ovi koji su nezaposleni u ovom trenutku 385 tisuća ih ima da dobiju radno mjesto i to je naša odgovornost. To je i vaša i moja i svih nas da napravimo sve da zaposlimo tih 385 tisuća ljudi i ne trebaju nam nikakve analize oko toga što moramo napraviti. Jednostavno moramo stvari pokrenuti i Hrvatska mora izaći iz krize. Kada govorimo o zakonu, u zakonu vrlo jasno piše koje stvari što je dopušteno koje nije. Nitko neće raditi 16 sati na dan kroz 4 mjeseca. U zakonu vrlo jasno piše kada se to može, koliko, tko treba dati dopuštenje. Tamo gdje postoji sindikat je pregovori sa sindikatom. Tamo gdje ga nema je pregovor sa radničkim vijećem, tamo gdje nama radničkog vijeća je isto tako dogovor sa radnicima. I opet napominjem da radnici trebaju biti oni koji trebaju korigirati ne samo poslodavca nego korigirati i državu, a to znači da sve one nepravilnosti koje se dešavaju se mogu prijaviti i … sankcionirati sa svojim sustavom inspektorata rada.
Molio bih govornike da ne diskvalificiraju jedan drugoga. To nije ni lijepo ni primjereno niti to doprinosi kvaliteti rasprave. Poštovana zastupnica Jadranka Kosor, replika.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Gospodine ministre, kazali ste u uvodnome slovu među ostalim da su sindikati napustili pregovore, razgovore i da su odustali od dijaloga. Rekla sam maloprije da sam čula jednog uvaženog predsjednika jedne sindikalne središnjice jutros koji je rekao da su sindikati spremni ponovno razgovarati pa vas molim da predložite predsjedniku Vlade da on to učini, da okupi sve ponovo za istim stolom. Naime, Vlada može činiti najbolje stvari ali Vlada je uvijek na kraju dana odgovora i ostane jedina na brisanom prostoru kada govorimo o 384 gotovo o 385 tisuća nezaposlenih, padu BDP-a, činjenici da nema rasta itd. Dakle u vašem je interesu nastaviti taj dijalog. Rekli ste uz ostalo da će ovaj zakon omogućiti čuvanje radnih mjesta. Mi a čulo se do sada u svim raspravama nismo sigurni da je to tako. Međutim ono što je puno važnije, zakon mora na neki način otvarati prostor za otvaranje novih radnih mjesta jer danas i u ovoj raspravi tih 385 tisuća nezaposlenih gotovo da nitko ne zastupa. Dakle to mora biti cilj svakog zakona i svake mjere u ovom sustavu. Vlada na tome mora inzistirati. I svakako rekla bih još na kraju budući da ste spominjali neke prošle vlade i praksu da se nešto dogovara ispod stola, ja sam bila u jednom dužem razdoblju vođa pregovaračkoga tima Vlade RH, nije se ispod stola dogovaralo i nije u noći jest pregovori su često trajali do kasno u noć, prekidali su je, bili su to vrlo često mučni pregovori, ali trajali su kasno u noć ali ne bih nikako rekla da se tada u noći ispod stola nešto dogovaralo mimo interesa države.
Hvala lijepa. Odgovor na repliku, poštovani ministar Mirando Mrsić.
Hvala lijepo. Vrlo kratko. Mi smo sindikate u onom trenutku kada su sindikati izašli iz pregovaračkog odbora tripartitne skupine koja je radila na ovom zakonu u 4 navrata što službeno, a ja više ne znam koliko puta i usmeno pozvali sindikate da dođu, da sjednu za stol, da je ovo još uvijek javna rasprava, da možemo mijenjati zakon i prije i poslije i između sve do onog trenutka kada bude konačni prijedlog zakona, nažalost nismo dobili odgovor. Čak u jednom pismu na moj pismeni poziv sindikatima je došla odbijenica od strane sindikata gdje nisu željeli nastaviti s nama pregovore ukoliko se ne povuče Zakon o radu iz procedure. Dakle opet ultimatum, dakle ako je to tako onda ćemo mi nastaviti pregovore i mi smo uvijek pregovarali u dobroj vjeri, a to znači idemo sjesti za stol i vidjeti što možemo napraviti.
Poštovani zastupnik Branko Hrg, nova replika.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Gospodine ministre vi ste u jednom dijelu rekli da se ovaj zakon donosi između ostalog zato što se Hrvatska mora izvući iz krize. A ja stvarno ne vidim nijedan element ovog zakona koji bi mogao stvarno garantirati izvlačenje Hrvatske iz krize odnosno u tom dijelu bih vrlo rado danas vidio ovdje ministra gospodarstva, ministra obrta i poduzetništva vjerojatno bi oni nekim svojim programima izlaska iz krize izazvali sasvim drugačije reakcije nego što izaziva ova rasprava o Zakonu o radu. Kažete da ste o svim promjenama željeli razgovarati, da ste probali napraviti jedan kompromis, jedan dijalog pa me sada interesira ako kažete da se zakonom ne smanjuju prava radnika, da će tim zakonom biti puno toga bolje riješeno, ja stvarno ne razumijem pa vas molim još neka dodatna pojašnjenja, gdje je prijepor? Zašto onda oni na koje se ovaj zakon odnosi u najvećem dijelu toliko žestoko reagiraju, zašto prosvjeduju, zašto se toliko bune? Meni jednostavno to nije jasno. Donosimo očito zakon koji je protiv onih za koje ga donosimo. Svaki zakon koji donosimo, a da se građani protiv njega bune po meni nije dobar zakon. Moramo naći rješenje. I ovo što je i kolegica Kosor kazala u svom izlaganju ako se premijeru ne gadi razgovarati sa radnicima i sa sindikatima, ako nema živaca za to ili ako ima živaca bilo bi stvarno u redu da sjedne s predstavnicima radnika [[Upadica: Hvala vam lijepa. Hvala.]] i poslodavaca i da napravi nešto u tom .../Govornik se isključio./…
Odgovor na repliku poštovani ministar Mirando Mrsić. Pa, poštovani zastupniče, prijepor je u interesima, dakle prijepor je u Zakonu vrlo jasno se vidi u interesima a to znači da bi trebalo u Zakonu ozakoniti da poslodavac kada bi trebao mijenjati i prilagoditi radno vrijeme da bi morao osnovati sindikat. Dakle tu je jedini prijepor. Prema tome, nije prijepor da mi mijenjamo radno vrijeme, da prilagodimo radno vrijeme nego je prijepor interesni a to znači da bi sindikalno organiziranje u tom slučaju bilo u interesu poslodavca a ne u interesu radnika. I mi mislimo da to ne treba biti, dakle sindikalno organiziranje mora biti u interesu radnika i radnici moraju biti ti koji se žele interesno organizirati, ne želimo da im to namećemo zakonom. Poštovana zastupnica Vesna Škare-Ožbolt. Replika.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Gospodine ministre, puno puta ste danas spominjali konsenzus. I ja također mislim da se ove Izmjene Zakona o radu moraju donijeti konsenzusom. Kada kažem moraju, jednostavno nas potičem na to, vi ne možete jednostavno odustati od pregovora, ne možete reći oni su htjeli, oni nisu htjeli pa eto to je tako. Dakle potiče vas na to da nastavite razgovarati i to na najvišoj razini. Čini mi se da je ova saborska rasprava upravo bila neki oblik pritiska na sindikate jer ne vidim razloga zašto se nije moglo odgoditi ova točka dnevnog reda i nastaviti razgovor sa sindikatima. Dakle konsenzus je potreban. Ako su to mogli Slovenci možemo i mi. Ako su oni mogli provesti referendum o nekim oblicima rada, zašto to ne bi mogla i Hrvatska u čemu je tu toliki problem? Nije samo stvaranje radnih mjesta potreba, potreba je i održati kvalitetu radnih mjesta. Hrvatska je danas peta zemlja u Europskoj uniji po siromaštvu sa tendencijom da se približavamo prema vrhu. Dakle, nije dovoljno samo mijenjati Zakon o radu, ja bih više voljela da su ovdje, da je ovdje napravljena jedna objedinjena rasprava dijela Zakona o radu, područja koja su vezana na to i u gospodarstvu i stečajni Zakon i ne znam porezna politika. Ne može se ići samo sa poreznim presijama i na radnike i na poslodavce pa onda svaliti ovakvu nervozu u zemlji kada je riječ o radnom odnosu. Ja sam dobro pročitala Zakon o radu, napravila sam jednu paralelu i drugih zakonodavstava zemalja Europske unije a posebno ovih zemalja blizu u našem okruženju iz Europske unije ali o tome ću nešto kasnije. Međutim, ono što bih vas htjela pitati i sada da malo pređemo na konkretna obrazloženja [[Upadica: Hvala lijepa isteklo vam je vrijeme nažalost.]] su Agencija za zapošljavanje kojoj je dano izuzetno velike ovlasti po ovom Zakonu, uveli ste ih na velika vrata a Njemačka i Nizozemska odustaju od tih agencija jer su poslovi vrlo nekvalitetni i ne osiguravaju rad.
Odgovor na repliku poštovani ministar Mirando Mrsić.
Dakle, mi nismo trebali provoditi referendum o mini poslovima, Slovenija je provela referendum, mi smo rekli da u Hrvatskoj nećemo uvoditi mini poslove. Kada govorimo o Sloveniji onda ste mogli pogledati što su slovenski sindikati dogovorili sa svojom Vladom jer su željeli postići konsenzus. Dakle, u Sloveniji su drastično smanjeni otkazni rokovi, otpremnine, omogućeno je rad kod više poslodavaca iznad punog radnog vremena, omogućen je otkaz zaštićenim kategorijama, dakle sindikalnim povjerenicima. Dakle, kada se želi postići konsenzus onda se konsenzus može postići. Kod nas je pitanje da li se želi postići konsenzus jer je i kod pregovora i razgovora bio stav da se Zakon o radu neće mijenjati i da se ne želi mijenjati. To je stav prema krizi da li želimo da se kriza riješi ili želimo da ostavimo status quo. Što se tiče agencija, dakle Njemačka ne odustaje od agencija ona odustaje od mini jobs, dakle onih mini poslova i oni su shvatili da im to nije dobro i mi te poslove u Hrvatskoj nećemo uvoditi. Agencije više kontroliramo, bolje kontroliramo. Ono što nam se sada kada govorimo o tome poslodavci počinju žaliti s obzirom da angažiraju radnike preko agencija isti čas je inspektorat rada u tim tvrtkama i provjerava kako ti radnici rade. Prema tome, kontrolirajmo i nemojmo ubijati jedan institut koji omogućava da radnici, dakle da 380 tisuća nezaposlenih ima šansu da se zaposli.
Repliku će sada iznijeti poštovani Ivan Šimunović. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Poštovani gospodine ministre, priča o očuvanju radnih mjesta je samo mazanje očiju građanima. Ako za neko radno mjesto nema novca ono se ne može sačuvati, treba ga ugasiti. Pokušavanjem spašavanja radnih mjesta za koje nema novca napraviti ćemo štetu za ona radna mjesta za koja postoje sredstva. Gospodarski subjekti na tržištu moraju se razvijati i rasti kako ih oni veći ne bi pojeli. Stagnacija u ime očuvanja radnih mjesta znači propast. Koliko je ta politika pogubna vidimo i danas. Već godinama slušamo o očuvanju radnih mjesta a nekim čudom imamo više od 380 tisuća nezaposlenih. Ovo zvuči ružno ali istina je i netko to konačno mora reći. Moramo prestati sami sebe varati o očuvanju radnih mjesta. Na ovo očuvanje radnih mjesta netko bi se mogao javiti i pričati o predstečajnoj nagodbi kojom se navodno također čuvaju radna mjesta. Odgovor na to je, to nije čuvanje radnih mjesta nego bacanje novca poreznih obveznika. Hvala.
Nova replika poštovana Turina-Đurić. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Gospodine ministre pozdravljamo vaš opetovani poziv već ne znam koliko puta ali da sindikati pristupe dijalogu, odnosno da daju konkretne prijedloge i argumente, ali mislim da jasno treba reći da cijeli ovaj postupak i vrijeme kroz koje se ovaj zakon stvarao je itekako davao mogućnost da se ti konkretni prijedlozi i argumenti inkorporiraju u prijedlog zakona i da se postigne konsenzus. I nažalost vrijeme ide, nažalost mi svaki dan imamo tu brojku nezaposlenih na onom brojčaniku koja ide prema gore i mislim da je taj faktor vrijeme izuzetno važan i da je ovaj zakon trebalo dati u proceduru. Bilo je to i jest odgovorno od ove vlasti i ove politike radi prije svega očuvanja radnih mjesta, a potencijalno i otvaranja novih radnih mjesta, ma šta netko rekao o tome, budući da nam svi govore, pa i one ugledne i najuglednije financijske institucije kao što je MMF, što je Hrvatskoj činiti kako bi postigla gospodarski rast. Jedna od činjenica koje mi još nismo učinili, a trebali smo je fleksibilizacija tržišta rada i sigurno je da učinke na i gospodarski rast, a i na stabilnost gospodarstva Republike Hrvatske će ovaj zakon, odnosno prijedlog ovog zakona imati. Hvala.
Nova replika, poštovani Srđan Gjurković. Izvolite.
Hvala potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Poštovani ministre, mi smo zaista u jednoj neobičnoj situaciji i vidi se to iz vaše rasprave. Dakle ovdje opozicija ne želi raspravljati o organskom zakonu, Zakonu o radu u kojem se određuju radni odnosi u Republici Hrvatskoj. Sindikati ne žele da Hrvatski sabor raspravlja o Zakonu o radu u prvom čitanju, znači da sudjelujemo u javnoj raspravi. Dapače, ja pozdravljam njihove dopise i njihove primjedbe koje su nama kao saborskim zastupnicima dostavili i bilo bi za očekivati da mi ovdje raspravljamo o člancima zakona, argumentiramo i doprinesemo javnoj raspravi, boljem i kvalitetnijem zakonu i da mi ovdje raspravljajući doprinesemo tom konsenzusu koji se naravno očekuje kod donošenja ovoga zakona. A dolazimo u situaciju da nama se sprečava da o tome raspravljamo, a oni koji bi isto tako trebali o zakonu raspravljat ne žele raspravljat nego se skrivaju iza sindikata. I sad neupućeni na određen način, osim dijela naravno opozicije, neupućeni mogu shvatit da mi danas-sutra, ovaj tjedan ćemo donijet Zakon o radu i da tu priča završava, a u biti ovdje se radi ono što ste i vi pozvali i ja pozivam i mi u ime kluba, to će govorit kolegica Nada, da se samo nastavi dijalog i sindikata i poslodavaca, a da mi danas raspravljamo, doprinesemo ne pričajući o općim temama Zakona o radu nego o konkretnim člancima Zakona o radu da bi fleksibilizirali tržište rada, ali u svakom slučaju i uvijek štitili interese građana Republike Hrvatske, onih nezaposlenih ali i onih koji rade. Hvala lijepo.
Posljednja replika, poštovani Ivo Jelušić.
Poštovani gospodine ministre, govorili ste o socijalnom dijalogu u početku svoga izlaganja i tada mi se učinilo da nije dovoljno upućen jasno i glasno poziv sindikatima i ostalima na razgovor jer socijalnog dijaloga treba. Doduše, demantirali ste me na kraju kada ste vrlo snažno i glasno pozvali ponovno na razgovor i na dijalog i zaista je to trebalo napraviti. Gotovo je light motiv vaše rasprave završio u tom tonu. Za dijalog, za razgovor potrebno je najmanje dvoje ja se nadam da će i druga strana, ako ne do sada u dovoljnoj mjeri pristati na razgovor, a ne ultimatum. Treba pokazat kome je stalo do Zakona o radu, do rada i radnika, kome do toga ili možda nečeg drugog. Čega, e to je enigma. Vidimo ovdje da danas čelnici sindikata su napustili dvoranu kada ste vi počeli govoriti. Dobro, ali simptomatično je da su zajedno s njima to učinili kolege iz HDZ-a. Vidimo li tu nekakav dogovor, savez, koordiniranu akciju ne znam, ili konsenzus na tome. Ako znamo da HDZ-u nije do nikakvog dogovora, razgovora i dijaloga o bilo čemu u ovom Saboru sa vladajućim nego samo do toga da odemo s vlasti da bi oni došli do vlasti, nadam se da sindikati isto nisu na tom tragu da HDZ dođe na vlast. Dakle, vičite i pozivajte dalje na razgovor, galama je velika, ne čuje se, prevelika je galama, ali svejedno vi i dalje inzistirajte na tome, galama će prestati nadam se, a razgovor ne smije nikada i dijalog prestati. Pa ako i od silne galame ne čuje se ili ne pristane se na razgovor, ako ništa vidjet će se a i to nije malo, tko je za razgovor, a tko za galamu.
Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Ne. Otvaram raspravu. U ime kluba SDP-a govorit će poštovana potpredsjednica Doma Dragica Zgrebec. Izvolite.
Hvala potpredsjedniče. Ministre sa suradnicima, kolegice i kolege. Prošli tjedan i danas raspravljamo o setu zakona koji reguliraju radno zakonodavstvo i ovih pet zakona koje ćemo ovih dana raspraviti zapravo treba gledati u jednoj jedinstvenoj cjelini. Uvjeti za razvoj poduzetništva i rast gospodarstva država osigurava kroz legislativu koja omogućava stabilnost poslovanja, poduzetničke slobode, lojalnu utakmicu, ali poduzima i druge mjere za obavljanje gospodarskih djelatnosti. Odnos rada i kapitala uređuje radno zakonodavstvo kojim se definiraju prava i obveze koje osiguravaju pošten odnos u udruživanju rada i kapitala, iz kojeg proizlazi novo stvorena vrijednost koja ima tržišnu valorizaciju. Kad govorimo o radu nužno je zadovoljiti tri osnovna kriterija. Prvenstveno organizaciju i provođenje radnog procesa, sigurnost i zaštitu zdravlja radnika i pravo na slobodno sindikalno organiziranje radnika. Što je bolja suradnja rada i kapitala, odnosno radnika i poslodavca poduzetnika rezultati su kvalitetniji. Iako bez oba činitelja za stvaranje novostvorene vrijednosti nema rezultata rad je uvijek u podređenom položaju spram kapitala, pa radno zakonodavstvo mora biti u većoj mjeri u korist rada. U Hrvatskoj imamo nisku stopu zaposlenosti i visoku nezaposlenost što je posljedica dugotrajne krize i strukture gospodarstva oslonjenog na tercijarne djelatnosti i podložno uvozu. Udio industrijskog sektora opada i iz toga dijela se u većoj mjeri regrutira nezaposlenost. U takvim uvjetima potrebno je poduzimati mjere za podizanje konkurentnosti, investiranje i povećanje izvoznog sektora. Jedno od područja konkurentnosti svakako je i radno zakonodavstvo koje treba biti u dovoljnoj mjeri fleksibilno da može brzo odgovarati na promjene na tržištu. Ovaj dio zakonodavstva u EU je uređen nizom direktiva koje članice unose u nacionalno zakonodavstvo, a odnose se na izmjene pojedinih instituta koji olakšavaju fluktuaciju radnika, postizanje interne fleksibilnosti kod poslodavaca, smanjenje zapošljavanja na određeno vrijeme. I mi to unosimo u naše zakonodavstvo u uvodu ovog zakona, u uvodnoj odredbi pobrojene su sve direktive koje unosimo u Zakon o radu. U našem slučaju novi Zakon o radu treba osigurati sljedeće ciljeve – brzu prilagodbu stanju na tržištu, potaknuti fleksibilne oblike zapošljavanja i jasnije urediti pojedine institute. Dakle, nema zapravo radikalnih promjena na štetu rada već se Zakonom uređuju radni proces i time omogućava praćenje radnog vremena i efikasniji nadzor od strane Inspekcije rada. Najviše prijepora u prijedlogu zakona za sindikate izaziva uređenje radnog vremena pri čemu treba naglasiti da intencija zakona nije na prekomjernom radu već fleksibilnijem rasporedu radnog vremena. O tome smo upravo i predstavnici našega kluba u ovoj pripremi za raspravu razgovarali sa predstavnicima sindikata. Prekovremeni rad i preraspodjela radnog vremena pretpostavlja izvanredne okolnosti, slučajeve prijeke potrebe rada radi povećanja opsega posla u ograničenom vremenu, sezonski karakter proizvodnje, odnosno poslovanja. Zakon propisuje obvezu poslodavcu da radnika pisanim putem obavijesti, odnosno naloži prekovremeni rad i uvodi ograničenja intenziteta rada u tjednu na maksimalno 56 sati, odnosno na 48 sati ako se radi 4 mjeseca uzastopno. Time se olakšava praćenje i nadzor prekovremenog rada što do sada nije slučaj. Na sličan način ograničava se i preraspodjela radnog vremena i to za sve poslodavce, a ne samo one koji imaju smjenski rad. Treba naglasiti da intenzitet rada mora na godišnjoj razini ostati prosječno 40 sati tjedno što se osigurava nejednakim rasporedom po tjednima i mjesecima. Za prekovremeni rad i preraspodjelu zakon regulira minimalne uvjete, a više razina može se urediti kolektivnim ugovorom i zapravo kolektivno ugovaranje moralo bi zapravo biti osnova uređenja odnosa rada i kapitala u tvrtkama. Ukoliko su formulacije vezane za institut rasporeda radnog vremena nedovoljno jasno definirane da izazivaju različita tumačenja što zapravo smo i svjesni u ovom trenutku potrebno je jasnije istaknuti posebne uvjete kada se radi 48 sati, odnosno 56 sati ali i ograničiti dnevno radno vrijeme na najviše 12 sati. Zalažemo se da korištenje prekovremenog rada i preraspodjela radnog vremena poslodavac provodi kroz savjetovanje sa sindikatom, odnosno Radničkim vijećem, a Inspekcija rada strogo kontrolira takve slučajeve na temelju dokumentacije, a ne na iskazu radnika koji u strahu za svoje radno mjesto ne daje pravu sliku kako radi. Na temelju europskih direktiva u zakon se jasnije definira djelokrug rada Agencije za privremeno zapošljavanje, odnosno ustupanje radnika. U naše zakonodavstvo uvodi se definicija ustupljenog radnika, ukidaju pojedine zabrane za rad putem agencije i utvrđuje postupak reguliranja visine naknade plaće za radnike agencije. Smatramo da poslodavac može koristiti usluge agencije ali samo za privremeno zapošljavanje u ograničenom vremenskom razdoblju, pa predlažemo da se preispita ova duljina rada na čak tri godine, a ne da ustupljeni radnik radi na poslovima koji su kontinuirani dio procesa poslovanja, odnosno za rad na kojem se može zasnivati radni odnos na određeno ili neodređeno vrijeme. Također, poslodavac koji je koristio institut tehnološkog viška i otpustio dio radnika ne smije na dulji rok koristiti ustupljene radnike, pa bi to trebalo jasnije definirati u samom zakonu. Ističemo i novine da poslodavac može s trudnicom, odnosno ženom koja doji dijete sklopiti ugovor pod povoljnijim uvjetima posebno pod uvjetima rada koji ne štete zdravlju žene i djeteta kao i pravo na štrajk radi neisplate plaće odmah po dospijeću plaće, a ne sa odmakom od 30 dana što je vrlo važno u današnjoj situaciji kad gotovo 70000 radnika ne prima ili neredovito prima plaću. Socijalni parteri izražavaju nezadovoljstvo prijedlogom zakona, sindikati upozoravaju da se pogoduje poslodavcima posebno u djelu reguliranja rasporeda radnog vremena. Raspravu u Hrvatskom saboru je dio javne rasprave sve do usvajanja zakona. To je najjavnija rasprava jer nas može slušati široka javnost za razliku od rasprave koja se vodi između socijalnih partera. Pozivamo socijalne partnere, posebno sindikate da u narednom vremenu koriste raspravu na daljnjem usuglašavanju spornih instituta i u Vladi i u Hrvatskom saboru. Klub SDP-a je otvoren za takvu raspravu a aktivnosti sindikata doživljavamo kao legitimnu borbu za radnička prava. Međutim, Hrvatski sabor mora naći optimalan odnos između rada i kapitala u kriznom vremenu i velikoj nezaposlenosti. Klub SDP-a se zalaže da hrvatski radnici ne smiju biti u lošijem položaju od radnika u zemljama članicama EU. Hrvatskom gospodarstvu su nužne investicije koje podižu konkurentnost i otvaraju nova radna mjesta s obzirom na visoku nezaposlenost. U nedostatku domaće akumulacije prisiljeni smo koristiti tuđa sredstva odnosno osiguravati uvjete za strana i domaća ulaganja. U tom smislu uz druge uvjete i tržište rada mora biti sukladno našem okruženju ali uvijek imajući u vidu dostojanstvo rada i radnika. Vjerujemo da to zajednički možemo postići. Hrvatski građani zaslužuju da ostvare ustavno pravo na rad i na poštenu plaću za pošteni rad. Hrvatski sabor i mi i njihovi predstavnici koji ovdje sjedimo to možemo i moramo osigurati. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Prelazimo na replike. Prvi se javio poštovani Dragutin Lesar, izvolite.
Poštovana gospođo Zgrebec, spomenuli ste preraspodjelu radnog vremena i njenu normativnu regulativu ali kao da cijelo vrijeme zaboravljate da oni koji imaju ugovor na određeno vrijeme a u privatnom sektoru takvih je ljudi većina imaju problem da kad taman da dođe na vrijeme na rad, na raspored preraspodjela radnog vremena da taj ugovor na određeno vrijeme ističe a dokazivanje i naplata tada prekovremenih sati na hrvatskim sudovima u prosjeku traje sedam godina. To je istina i Zakon o radu treba čitati u kontekstu njegove provedljivosti. Stimulira se i pomaže sindikalno organiziranje. Glavni alat sindikalnog organiziranja je kolektivni ugovor. Kada dirate u sustav i remetite sustav slobode kolektivnog ugovaranja na način da radnička vijeća ovlašćujete za ugovaranje stvarate uvjete za osnivanje žutih sindikata i tvorničkih kolektivnih ugovora. Ali gle Vraga, radnička vijeća najedanput dobivaju veće ovlasti ali se zaboravlja reći da i njemački model, ovaj germanski model radnog zakonodavstva, prekovremeni se ne može uvoditi nakon savjetovanja s radničkim vijećem kako u našem zakonu piše nego uz suglasnost radničkog vijeća pa stavite u Zakon o radu da se prekovremeni i preraspodjela može uvesti uz suglasnost radničkog vijeća a ne savjetovanja, nakon savjetovanja. Inspekcija rada će biti efikasna naročito u Međimurju jer je ministar svojim unutarnjim ustrojem ukinuo inspekcijsku službu u Međimurju, u županiji Međimurskoj i preselio u Varaždin. Nema ureda, nema pisarnice, nema ničega i onda će radnici kojima su uskraćena prava u Međimurju posuditi novac, ići na autobus ili vlak da idu tražit inspektora po Varaždinu i bit će jako uspješna tom novom ustrojbenom jedinicom koje je ministar prošli tjedan na Vladi provukao, ne znam da li ste to uopće i znali.
Na repliku odgovara poštovana potpredsjednica Doma, Dragica Zgrebec, izvolite.
Radnik na određeno i radnik na neodređeno vrijeme ima ista prava kada se govori o radnom procesu. Dakle, o vremenu provedenom na radu u redovnom ili prekovremenom radu, prema tome nema razlike za radnika koji radi na određeno i radnika koji radi na neodređeno radno vrijeme. Za razliku od vas ja imam iskustvo što znači voditi tvrtku, što znači osiguravati posao i što znači cijeniti radnika koji obavlja takav posao i nijedan poslodavac koji normalno vodi tvrtku a takvi su većina u Hrvatskoj vrlo će mnogo voditi računa o tome da postigne konsenzus s radnicima, sindikatom, radničkim vijećem kad treba određeni posao odraditi da bi mogla tvrtka kontinuirano i uspješno poslovati.
Repliku će sada iznijeti potpredsjednik Doma Željko Reiner.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Pa uvažena potpredsjednice, ja naravno neću vama predbaciti kao što je meni ministar prebacio da sam se služio bilješkama koje ste vi pročitali gore, ali mislim da je to dobro što ste se pripremili za to, pogotovo što je ministar 32 minute čitao svoj govor. Ono što me potaklo najviše je ono da ste vi ispravno rekli da hrvatsko gospodarstvo treba nove investicije. Nažalost sa ovim zakonom koji uvodi određena smanjenja radničkih prava neće se pojačati niti hrvatsko gospodarstvo niti će se povećati konkurentnost hrvatskog gospodarstva, niti će se smanjiti nezaposlenost, niti čak se neće održati ista nezaposlenost i to najbolje, a kamoli da će se investicije privući. Kad smo kod investicija napravljeno je jedno istraživanje i napravio ga je portal Moj posao, slijedom njega 91% poslodavaca velikih tvrtki smatra da izmjene ovog Zakona neće povećati investicije, to isto misli 75% ispitanika iz srednjih tvrtki i 62 ispitanika iz malih tvrtki. Prema tome i poslodavci zapravo drže da to neće privući investicije i činjenica je da poslovanje, zapošljavanje, investicije treba poticati gospodarskim mjerama a sasvim sigurno ne kozmetskim promjenama većim ili manjim, a kamoli smanjenjem radničkih prava. Prema tome nažalost neće doći do privlačenja investicija, ali se mogu dogoditi ozbiljni socijalni potresi koji će sigurno se dogoditi jer će se produbiti socijalno raslojavanje i osiromašenje radnika, a naravno čini mi se da nam to nikom ne bi smjelo biti nevažno. Hvala lijepo.
Na repliku potpredsjednika Doma odgovara potpredsjednica Doma.
Poštovani kolega, upravo iz poštovanja prema ljudima kojima se obraćam napisala sam i pročitala svoju raspravu, upravo zato jer je kratko vrijeme da bi se improviziralo o takvoj temi. Koje smanjenje prava? Svi govorite o smanjenju prava, a nitko ne kaže koje se to pravo smanjuje. Upravo suprotno, danas kada radnici rade do besvijesti u nekim djelatnostima gdje kada dolazi Inspekcija rada pita radnika kako radi, pa zar će on reći da radi 12 sati dnevno i to neplaćeno? Pola od toga neplaćenog radnog vremena. Ovaj zakon upravo to kaže, poslodavac mora pisanim putem naložiti radniku kada će raditi prekovremeno, u kojem vremenu. Na temelju te dokumentacije se može vršiti nadzor u takvoj tvrtci. Nitko nije naivan da misli da će bilo koji zakon potaknuti investicije. Onaj tko ima kapital, poduzetnik koji će investirati, on će investirati onda kada vidi da će mu se u što kraćem roku sa što većom dobiti taj kapital oploditi.
Sad ćemo čuti repliku poštovane kolegice Nansi Tireli. Izvolite.
Zahvaljujem potpredsjedniče. Poštovana potpredsjednice, evo pa rekli ste da je rasprava u Saboru najbolja rasprava jer građani moraju čuti naša razmišljanja i sve vezano uz Zakon o radu, međutim te građane upravo na takav način stavljamo, mislim u jednu veliku nedoumicu jer na istoj adresi, a to je Trg sv. Marka 6 imamo raspravu u Saboru vezano za Zakon o radu, a ispred Sabora sindikate koji isto tako pričaju priču o istom zakonu, ali dva totalno različita načina. Mi danas ovdje slušamo, kada govori netko u ime Vlade, onda slušamo da sindikati neće pregovarati i dogovarati, da su oni ti koji izbjegavaju pregovore, onda slušamo vani sindikate pa oni kažu da je Vlada ta koja neće pregovarati, ispoštovati dogovore i to je izuzetno loša komunikacija sa građanima, ja bih rekla i od jedne i od druge strane, a od nas možda ishitreno da u Saboru raspravljamo o Zakonu o radu, a da prije toga partneri nisu ispregovarali ono što su trebali ispregovarati. Što se tiče vaše izjave da su rad na određeno i na neodređeno vrijeme potpuno, da ugovor jedan ili drugi na potpuno isti način štiti radnika, ne štiti ga. Radnik koji je na određeno vrijeme zaposlen dva ili tri mjeseca, nema prava koja ima radnik na određeno vrijeme. Mi možemo sada razgovarati za ta dva ili tri mjeseca koja on ima prava i koliko je zaštićen i tu ću se složiti s vama da je zaštićen. Međutim rad na određeno vrijeme izuzetno je loš i izuzetno poguban za one radnike koji na takav način budu se zapošljavali preko agencija.
Na repliku odgovara potpredsjednica Dragica Zgrebec. Izvolite.
I dalje mislim da je rasprava u Hrvatskom saboru najjavnija rasprava jer se čuje i one koji su na vlasti, čuje se i one koji su u opoziciji. Nikad nećete u potpunosti doživjeti konsenzus partera jer su interesi kapitala i rada barem u dva ili tri segmenta nisu kompatibilni. Dakle, nikad nećete imati potpuni konsenzus, ali na nama je ovdje da dođemo do maksimalne suglasnosti, ono što će biti u korist i jednog i drugog. Vlada za razliku od sindikata mora gledati obje strane i mora gledati ukupan društveno razvoj. Sindikati imaju svoju ulogu i njihova uloga je da štite rad i radnika i oni to moraju činiti i mi se zalažemo da u svakoj tvrtci se slobodno, radnici slobodno organiziraju sindikat, ali ne pod nikakvom prisilom i ne da ih organiziraju poslodavci. To nema smisla. Ponovit ću ponovo, kolega Lesar je govorio da u, što se tiče isplate prekovremenog ili preraspodjelnog radnog vremena, radnici su u nepovoljnom položaju ako su na određeno vrijeme. To je točno, ja sam govorila samo o tom segmentu, kada se radi o radnom vremenu, nije svejedno da li radnik radi na određeno ili neodređeno radno vrijeme, njegova prava što se tiče odrađenog posla u redovnog ili u prekovremenom radu su jednaka.
Sad ćemo čuti repliku poštovanog Branka Hrga.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Poštovana potpredsjednice, vi ste rekli u svojem izlaganju poštujem odnos rada i kapitala. Apsolutno, tko se ne bi s time složio, imamo samo jedan mali problem kod ovog zakona. Kapital šuti, radnici se bune. Kao što je kolegica maloprije rekla, mi raspravljamo ovdje u sabornici, radnici raspravljaju vani na trgu, pred crkvom, jedino nam dragi Bog očito može pomoći, a ustvari bi trebalo napraviti nešto, samo malo još dodatno. Trebali bi vi kao Klub zastupnika SDP-a i kompletna Kukuriku koalicija natjerati premijera i predsjednika SDP-a da pozove za isti stol predstavnike tog kapitala i radnika. Ja sam uvjeren da bi se za tim stolom moglo pronaći rješenje.
Odgovor na repliku, poštovana potpredsjednica Dragica Zgrebec. Izvolite.
Kolega Hrg, ne šuti kapital, jako kritizira, čak delegacije odlaze u Bruxelles reći kako Hrvatska Vlada ne osigurava uvjete za kapital. Dakle, ne šuti. Možda im ovaj zakon ne ide u prilog jer će ovaj puta ako radnike eksploatira na način da ga tjera da radi prekovremeno to morati i platiti jer će to sada morati evidentirati i bit će podložno nadzoru, a ne da radnica koja radi u trgovini mora doći sat ranije nego joj počinje radno vrijeme i ostati dva sata kasnije kada završi u samoj prodavaonici da još radi u skladištu i da to nitko ne može iskontrolirati. Dakle itekako su glasni oni koji posjeduju kapital.
Nova replika, poštovana Đurđica Sumrak.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora. Uvažena potpredsjednice Hrvatskog sabora, svoju ste raspravu zaista mirno odradili i nekoliko puta ste rekli da se zalažete vi ispred kluba SDP-a, a tako je to znači i ispred vlade. Pa uvažena kolegice, ova Vlada unazad dvije godine svojim zalaganjem prikupila je sve elemente klasičnog dijela prijevare zbog toga što je u ove dvije godine obmanula i radnike i sindikate i mlade ljude i sve. Obećavali ste u predizbornoj svojoj kampanji da ćete poštovati kolektivne ugovore, da ćete zaposliti mlade ljude, da nećete mijenjati Zakon o radu, da će biti u plusu tri plaće, a ne da ti se plače, a vjerujte rida onih 25 tisuća koji uopće ne dobivaju plaću, 380 koji nisu u mogućnosti ni doći do radnog mjesta i zato vidite gospođo potpredsjednice, netko tko ima sve elemente klasičnog dijela prevare kao što to ima ova Vlada obmanjujući prije dvije godine sve one koji su glasali za njih spremna je da ju netko prijavi Državnom odvjetništvu.
Na repliku odgovara potpredsjednica Dragica Zgrebec.
Kolegice izvolite vrata su vam odvjetništva otvorena. Napravite, to vam je i obveza. Ali u prijevari između lijeve i desne strane ona desna je bez konkurencije.
Nova replika, poštovana Vesna Škare Ožbolt.
Poštovana potpredsjednice Hrvatskog sabora, nekoliko puta ste spominjali kako ovaj Zakon o radu treba uskladiti da se usklađuje sa direktivama EU. Ne znam da li ste vidjeli izvješće Europske komisije pregled nezaposlenosti i socijalna kretanja u Europi za 2013.godinu. u njemu se navode iskustva upravo iskustva zemalja koje su usklađivale zakonodavstvo i iskustva i koje su posljedice tog usklađivanja. Smanjenje plaća, atipični oblici rada povećali su siromaštvo, povećali su jaz između bogatih i siromašnih i ugrožavaju same temelje EU, tako stoji u izvješću. Fleksibilni oblici rada dakle privremeno i povremeno zaposlenje, ograničeni broj radnih sati, niske plaće, zaposlenje može pomoći ljudima da se izvuku iz siromaštva ali samo u polovici takvih slučajeva u drugoj polovici ne. 60% zaposlenih u EU na određeno ili privremeno vrijeme žele ali ne mogu pronaći stalni posao i posebno su u tom smislu ugroženi mladi u EU upravo na način kako su ugroženi u Hrvatskoj, a u Hrvatskoj su mladi još više ugroženi. Privremeni i povremeni rad nema karakter prekarnosti tamo gdje se takav ugovor o radu odnosi na obučavanje i stažiranje. Sve zemlje to što je sada ministar branio agencije za privremeno zapošljavanje, sve zemlje u EU ograničavaju agencijama za privremeno zapošljavanje na 25% udjela iz razloga što stvaraju nesigurnost i pad standarda. Mi to uvodimo na velika vrata i ja još nisam čula koji je to postotak u Hrvatskoj koji će agencije pokrivati. Dakle značajno smanjivanje socijalnih davanja, primjer osiromašene Bugarske i Poljske koje su odustale od potpore nezaposlenima i stvorili velike krize, a zemlje sa snažnim sustavom pomoći nezaposlenima imaju daleko veće šanse za smanjenje nezaposlenih.
Kolegice Škare Ožbolt vrijeme vam je isteklo. Odgovor na repliku poštovana potpredsjednica Dragica Zgrebec.
Pa upravo to kolegice što vi govorite to je javna rasprava. I ja sam govorila da treba biti jasno utvrđeno kada radnik može raditi prekovremeno, u kojoj mjeri može biti preraspodjela radnog vremena i kada se može zapošljavati ustupljene radnike. Upravo stoga što se to sada iskorištava. Ne zapošljavaju se ljudi kada to poslovni proces ili tehnološki proces zahtjeva nego se tjera radnike da rade prekovremeno. Upravo sada zakonom utvrđujemo u kojim uvjetima i kada i koliko radnik može raditi prekovremeno i koliko može raditi kroz preraspodjelu radnog vremena. Ukoliko neke od tih instituta nisu dovoljno jasno ili definirani ili izazivaju nedoumice u samom tumačenju treba ih do drugog čitanja pa i kroz raspravu i kroz dijalog sa socijalnim partnerima urediti tako da oni budu jasni i nedvosmisleni.
Posljednja replika, poštovana Jadranka Kosor.
Hvala lijepa. Gospođo potpredsjednice Hrvatskoga sabora, mislim da je odlična odluka vašega kluba da upravo vi govorite u ime kluba o ovom prijedlogu zakona jer je dobro što ste govorili mirno, bez prevelikih strasti i što ste pozvali na daljnji dijalog dakle što ste pozvali na dijalog na razgovor. Ponovit ću ono što sam već malo prije rekla, mislim da je jako važno ako uspijete dogovoriti sa predsjednikom Vlade da upravo on bude taj koji će pozvati na razgovor koji će pozvati na nastavak dijaloga, on koji će voditi taj razgovor ili te razgovore do kada bude trebalo. Svakako da do drugog čitanja sve ove nesporazume nastojite za stolom odnosno da se nastoje u Vladi ukloniti zato što je predsjednik Vlade ponavljam bio taj koji se svojim potpisom obvezao da se Zakon o radu neće mijenjati. Dakle on, i on je ovdje priznao grešku kada sam ga pitala o tome i to je dobro. Prema tome, on je odgovoran zbog svoga potpisa, otvoriti taj razgovor, nastaviti dijalog i postići odnosno nastaviti razgovore i pokušavati postići kakav takav konsenzus jer bez toga ćemo imati apsolutnu opću kakofoniju. Pa i one dobre odredbe ovoga zakona na koje ukazuju nekim recimo mali i srednji poduzetnici će se apsolutno i potpuno izgubiti iz vidokruga. Ponavljam Vlada je uvijek najodgovornija, Vlada je odgovorna i za propast nekog zakona, povlačenje nekog zakona iz procedure. Ali samo mudri političari nastoje uklanjati poteškoće i probleme a ne stvarati i gomilati nove. Vi to jako dobro znate.
I na ovu repliku odgovora poštovana potpredsjednica Dragica Zgrebec.
Iskustvo mi govori da moraš imati povjerenje u suradnike. Najodgovorniji za donošenje Zakona je Hrvatski sabor. Vlada može nešto i predložiti, Hrvatski sabor to može i ne treba prihvatiti. I ostavljam na tome da najodgovorniji za prijedlog i za razgovore je Ministarstvo rada da predloži Vladi kako će izgledati prijedlog odnosno nacrt Zakona o radu a najodgovorniji smo mi u kakvom obliku ćemo ga prihvatiti. Ukoliko će predsjednik Vlade ocijeniti shodnim da i on se uključi u takve razgovore, ostavljam da to bude njemu, niti klub SDP-a niti nitko drugi nema pravo na njega vršiti takav pritisak.
Nastavljamo raspravu po klubovima. U ime kluba nezavisnih prijavljeni su Ivan Grubišić i Damir Kajin. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, ministre sa pomoćnicom, kolege i kolegice zastupnici. Pročitao sam prošlih dana jednu misao da je u nekim vremenima i u nekim danima teže živjeti nego misliti. Teže živjeti nego misliti. I uvjeren sam da ćemo danas mi ovo sve preživjeti ali da li odgovorno i kritički mislimo o predmetnoj raspravi sasvim je drugo pitanje.Ja smatram da bi trebalo otvoriti kritičku slobodnu raspravu pa kada se radi i o ovom Zakonu. Drago mi je da ovo nije prvo i drugo čitanje i da se na prečac ne donosi odluka o Zakonu o radu. Imamo do drugog čitanja vremena da čujemo sve prijedloge, da ih uvažimo i da donesemo kvalitetan Zakon o radu. Moja je sintagma bila "čovjek nadasve", danas je u Hrvatskoj sintagma "radnik nadasve i rad nadasve", to se ne može odvojiti jedno od drugoga, tko nije za čovjeka nije ni za čovjeka radnika i obratno. Prema tome, pozdravljamo čitanje u dva kruga i raspravu. I preporučam ono što je većina govornika izrazila i to se obraćam sindikatima i radnicima na Trgu da prihvate poziv na dijalog i da onda se tek u Saboru otvoriti rasprava. Kada sudionici toga dijaloga a neka ga inicira predsjednik Vlade zašto ne, neka ga vodi i neka dođu sa konačnim zakonom a onda će on biti ili neće biti prihvaćen upravo od nas saborskih zastupnika. Jasno mi je da i ova rasprava kao i sve rasprave koje smo do sada imali teško idu jer su Hrvatskoj potrebne strukturalne promjene i bez tih strukturalnih promjena učinkovitost bilo kojeg zakona kojega ćemo donijeti neće dati očekivane plodove. Bojim se da je prisutna to neka svatko sebe ispita i ja sebe, da je prisutna manipulacija sa radnicima, sa narodom prigodom rasprave o ovom Zakonu a to treba sasvim sigurno izbjegavati. Manipulacija redovito se obija o glavu onima koji se s tom manipulacijom služe. Mi raspravljamo ovdje o Zakonu o radu, mi smo privilegirani pred zakonom kao saborski zastupnici, imamo dobre i redovite plaće a oni koji su na ulicama ili na Trgu Svetoga Marka oni oskudijevaju sa svim i svačim. Zato ja neću ovdje koristiti ovo kao neku promidžbu svoje ideje ili političkog stava ali se zalažem za prava radnika "čovjek nadasve, radnik nadasve" a drugi dio imati će gospodin Kajin. Hvala lijepo.
Damir Kajin, izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, ministre, zastupnici. Da, kao što je rekao dok Grubišić, dobro je da ovaj Zakon ide u dva čitanja. Ima onih koji polemiziraju s time da li nam je takav jedan Zakon u ovom trenutku i potreban ali u svakom slučaju dobro da ide u dva čitanja. Iza nas je gospodo zasigurno najteži kvartal od 2000 godine. U 90 dana u ovoj zemlji nestalo je 74 865 radnih mjesta, u mojoj Istri preko 3000, Arena trikotaža evo sad to i potvrđuje. U 90 dana zatvoreno je 4741 obrt, u Istri negdje oko 300. U 90 dana broj blokiranih građana porastao je za 15 000 i blokirani računi sa 26 milijardi kuna porasli su negdje na 28. Ukupan broj zaposlenih pao je na milijun i 400 000 ili pred 5 godina Hrvatska je imala 216 000 zaposlenih više no što ima danas. Tko je za to kriv? Nikome danas više nije dobro, čak nije dobro niti bankama, "nije dobro". Ostvarili su vjerojatno najnižu dobit u povijesti, negdje 70% manju nego godinu 2012. i to je hrvatska zbilja. I sigurno je jedno, da radnici za tu situaciju ni na koji način ne mogu biti krivi. Ja normalno razumijem i one koji su bili ovdje na trgu do pred neko vrijeme i razumijem nas one koji nas isto prate. Zakon o radu, ta radnička "biblija", da me ne bi netko krivo shvatio, dominantno se odnosi na ove velike privatizirane tvrtke i gdje, na koga, javnu upravu, komunalna poduzeća, javne servise. Mali sektor, usuđujem se reći gotovo da nitko ništa ni ne pita, što je jedna posve druga krajnost. Dapače, usudio bih se reći da je danas teže onome malome obrtniku no što je radniku kod njega. On se naprosto bori za jedan goli opstanak na tržištu, za golo preživljavanje, hrani nadgradnju, a kako je tom prije svega malom obrtniku, malom poslodavcu to on sam najbolje zna. I ponekad mi njih ne razumijemo, ponekad ih ne razumije ni Vlada ni resorni ministar, ponekad ih ne razumiju ni zaposlenici kod njih, niti ih mogu razumjeti sindikati. A jasno, ove koji ne razumiju njih zapravo su odgovorni za donašanje ovakvih zakona. Evo sada se prijeti i generalnim ili općim štrajkom. Kako će to izgledati, nekom malo drugom prilikom. Ali što ću reći, rupa u budžetu je u ovom trenutku negdje 6,6 milijardi kuna i imamo Zakon o radu. Da li je on prioritetan u ovom trenutku, možda i nije. Ponavljam, jasno radnik mu ne može ništa, mali sektor, obrtnik, pitanje je šta uopće može država, vlast ili Vlada u ovom trenutku ne mora kupovati aute, ali nešto mora pokušati učiniti. Investicija vizavi samog ovog zakona, to smo svi svjesni, teško da može biti. Gledam i moju Istru, ulaže uglavnom država, ceste, vode, ovdje drugdje kada gledam taj privatni sektor, nešto van turizma gotovo da investicija nema. Cijelu državu na neki način možda bi trebalo reorganizirati. Zašto, jer mi u ovom trenutku kažu imamo do 100 000 ljudi više u nadgradnji no što je u nadgradnji radilo godine 1990., a to košta poreske obveznike negdje oko 15 milijardi kuna na godišnjoj razini. Znate što, usuđujem se kazati da radnika će se početi štititi tek kada padne nezaposlenost na onaj period koji smo možda imali do '90. godine. To će se dogoditi kada, nikada se neće to dogoditi više u Hrvatskoj, a i do tada usuđujem se reći da nezaposlenost determinira i ova radnička prava. Ljudi naprosto pristaju na sve, logično, samo da rade, da imaju djeci za marendu, da imaju djeci za kupiti patike, cipelice ili ne znam što. Što je zaposlenost veća, budimo svjesni to će i prava biti veća, što je nezaposlenost veća to će naprosto prava biti u ovoj zemlji manja. Sada kada mi govorimo i to je jedan interesantan tekst isto nedavno izašao, Svjetska banka radne ste zakone fleksibilizirali i sad ste u grupi s Njemačkom. Kaže ili njihovi eksperti u Hrvatskoj da je Hrvatska konačno, citiram: "napravila pomak u smanjenju rigidnosti tržišta rada koji je jedna od ključnih prepreka investicijama i rastu gospodarstva". Prema njihovom izračunu, citiram: "indeks rigidnosti radnog zakonodavstva Hrvatske bio je 2,67, sad je 2,33", kažu ti ljudi i kaže se Hrvatska se sad svrstava u grupu zemalja poput Belgije i Njemačke. Sad da li je u to moguće povjerovati, o tome nekom drugom prilikom. Ali kako je išao taj set recimo usklađivanja pod navodnicima radnog zakonodavstva u zadnjih dvije godine. Prvo je ukinuto neograničeno trajanje kolektivnih ugovora u javnim tvrtkama i državnoj upravi. Vlada od 2012. može raskinuti kolektivni čak i ako se sindikati s tim ne slažu ili ne pristanu na to, u izvanrednim okolnostima kao što je ova sada, a to je recesija. Drugo, Zakonom o poticanju zapošljavanja 2013. uvedena je nova kategorija sezonski radnik koji obavlja određene sezonske poslove u poljoprivredi. Sistem vauchera povećao je šanse za teško zapošljive skupine kao što su slabije obrazovani radnici. Treće, prvim izmjenama Zakona o radu koje su se dogodile kod nas 2013., ukinuto je ograničenje rada na neodređeno. Do tada se na određeno moglo raditi samo tri godine, a sada više znamo nema ograničenja. I sad dolazimo do ovih zakona, znači novim izmjenama koje još nisu jasno izglasane, kad će biti vidjet ćemo, uvodi se veća fleksibilnost radnog vremena. Poslodavci će bez suglasnosti sindikata moći zbog povećanja opsega posla produljiti radni tjedan znači do 56 sati, ali radnici moraju ili to im mora biti kompenzirano u nekom drugom periodu kad će raditi kraće od 40 sati. Pojednostavljuje se i tu je možda najveći problem zakona otpuštanje. Poslodavci neće morati prije otkaza radniku omogućiti premještanje ili premještaj na neko drugo radno mjesto. Procedura kod kolektivnog otkaza 20 i više ljudi je jednostavnija, ne treba raditi program za Zavod za zapošljavanje itd. itd. Ono što je sigurno gospodine Šuker najbitnije kada govorimo o tim odredbama, da čovjek, nije bitno muškarac, žena, svejedno budu plaćeni. Ljudi će raditi u ovim okolnostima ako ih se plati i to je zapravo bit. Radit će ako treba i 50 i 56 i 60 sati ali moraju biti plaćeni. Budite uvjereni da bi radili i oni radnici ili one radnice u Areni u Puli samo kada bi im netko taj rad platio i bili bi zahvalni onima koji će im to jasno omogućiti. Gdje naši sindikati uglavnom djeluju? Apsolutno legitiman je njihov prosvjed i nitko ne može stati između njih, Sabora, Vlade itd. Ali uglavnom djeluju gdje? U nadgradnji, u javnim servisima, djeluje tu gdje su plaće zajamčene. Ali znate tko je u problemima? Najvećim problemima su prije svega ovi mali obrtnici. I da završim, odnosno mali obrtnici, djeluju u tim privatiziranim velikim tvrtkama koje u pravilu imaju taj neki monopol. Kod malih gotovo da se pod navodnicima šta god netko mislio taj Zakon o radu primjenjuje kako se primjenjuje ili ne primjenjuje. I kao što je don Grubišić rekao ili uvodno započeo, čovjek nadasve, radnik nadasve, ulica ne, ali ako potakne raspravu ona je isto tako legitimna koliko god da i onima samima. Ta ulica ne koristi. Znači vlast u službi naroda, ne narod u službi vlasti. I tu se sada normalno pojavljuje Parlament i to je valjda i naša najbolja, najprimarnija pozicija. Točno je ono što je rekao ministar da je ovaj zakon minimum prava, da se kolektivnim ugovorima to može proširiti. Ali u ovakvim okolnostima sumnjam da je to jednostavno moguće. Možda je ta prava moguće proširiti negdje u Kanadi, negdje u Australiji ili Novom Zelandu gdje svakim danom sve više naših građana odlaze i traže priliku da zarađuje kruh i neku novu šansu koju na žalost ovdje nisu mogli naći. Sve u svemu, sigurno je dobro da zakon ide u drugo čitanje, a možda bi bilo oportuno da razmislimo da ponovo se uspostavi dijalog Vlada, sindikati, ne znam politika, zastupnici, svejedno i da se ako treba zakonom eto ide i u treće čitanje.
Zahvaljujem. Na izlaganje poštovanog Ivana Grubišića imamo dvije replike, a na Damira Kajina jednu. Pa ćemo prvo čuti replike na prvi dio izlaganja u ime Kluba nezavisnih zastupnika a iznijet će potpredsjednik doma Željko Reiner.
Hvala lijepo poštovani gospodine potpredsjedniče. Pa uvaženi kolega Grubišić, ja moram priznati da sam zapravo začuđen kad sam čuo i vas i kolegu Kajina da ste oduševljeni što ovaj zakon ide u drugo čitanje jer mi se čini da bismo se svi morali silno zamisliti nad činjenicom da uopće možemo izraziti svoju sreću što neki zakon ide u drugo čitanje. To bi trebalo biti normalno. Na žalost, dvije trećine zakona se izglasavaju po hitnom postupku gurajući ih se bezglavo i onda naravno se moraju mijenjati itd. Prema tome, upravo je bizarno da smo mi zastupnici ovdje zadovoljni što eto su nam Vlada dozvolila da imamo dva čitanja nekog zakona. Vi ste pozvali da odgovorno i kritički mislimo danas, međutim da li se odgovorno i kritički mislilo kad se donosio ovaj prijedlog. Naime, Vlada nije predočila niti jednu jedinu analitičku podlogu, podatke, brojke kojom bi zapravo se potkrijepila tvrdnja, odnosno obrazložio razlog izmjene pojedinih instituta u Zakonu o radu. Dakle, ništa od toga ne jamči niti veću, a niti održavanje iste zaposlenosti, ne jamči veću konkurentnost, ne jamči manje troškove rada, a sasvim sigurno ne jamči privlačenje investicija. Prema tome, postavlja se pitanje zašto mi onda uopće o tome raspravljamo. Hvala lijepo.
Na repliku odgovara poštovani Ivan Grubišić, izvolite.
Gospodinu Reineru na opaskama. Smatram da one stoje. Ja nisam oduševljen da se donose zakoni po hitnom postupku, ali evo ovdje imamo sreću da je određeno, da je ovo prvo čitanje a opet ne bih imao ništa protiv da bude i treće čitanje dok se ne usklade različita mišljenja. Dakle, ovdje nije pohvala ovom prijedlogu zakona nego jednostavno otvorena je mogućnost da se iznesu sve opcije na stol i da se o njima raspravlja. Toliko. Hvala lijepo.
Druga replika poštovana Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite.
Poštovani gospodine Ivane Grubišiću, rekli ste upravo u svojoj raspravi kako je žalosno da se manipulira pa često i nevoljom čovjeka, nevoljom radnika. Evo vidite i da ta manipulacija uvijek se razbije u glavu onima koji se služe tom manipulacijom. Na žalost, povijest nas uči i to recentna kako su upravo više stradali oni kojima se manipuliralo i to upravo novo komponirani zaštitnici radnika i radništva koji su se tobože sada solidarizirali s radnicima, ti isti oni koji su im oduzeli ne samo radno mjesto nego tvornicu, prostor gdje je bilo njihovo radno mjesto, oni koji su im oduzeli dakle ne samo rad nego koji su oduzeli ime pa se tada 90-tih godina kada se donosio Zakon o radu, taj radnik više nije smio zvati radnik nego se zvao posloprimac. Dakle ti, zadnji put kad su došli na vlast onda su zabranili da se okupe na Markovu trgu, da ne bi ih slušali. Eto to su ti koji su sada novo komponirani zaštiti radnika i radništva a u biti uvijek su punili onima kojima je puna čaša, profitomanima. Međutim, ono što posebno govorite to je nešto što Hrvatskoj trebaju, dakle strukturne promjene ali ne samo ove koje ćemo mi i koje mi možemo provesti u Hrvatskoj nego imamo priliku odlučiti i kako će položaj radnika biti uopće u Europi a onda i u Hrvatskoj. Da, to je ono što upravo europska ljevica priprema a to je u svom programu, svoje ekonomske politike a to je obvezno suodlučivanje radnika u procesu proizvodnje. Za razliku od onoga 51.godine kada je bio 12.koji je upravo u tome vidimo prst nečastivog, sreća da imamo sada i saveznika Papa Franju koji u tome vidi prst božji. Hvala.
Hvala. Na repliku odgovara poštovani Ivan Grubišić.
Izraziti zahvalnost na razmišljanju i produljenju teze gospođe Antičević premda moj pogled na neke probleme ipak se donekle razlikuje od onoga što je gospođa iznijela. Hvala lijepa.
Na izlaganje Damira Kajina repliku iznosi Stjepan Milinković.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Pa kolega Kajin teško mi vas je malo loviti iako vas već dugo dosta pratim ali sam primijetio jedan navod gdje ste rekli da su vaučeri pomogli glede sezonskog zapošljavanja u poljoprivredi i hvala Bogu da je, ako se netko zaposlio u poljoprivredi ali nažalost u konačnici to nije pomoglo opstanku poljoprivrede nego naprotiv svjedočimo rapidnom urušavanju. A ja i ovaj put ponavljam na ovom mjestu što sam govorio više puta da se u poljoprivredi vuklo kvalitetne poteze i one koji su trebali, tu je bilo potencijala, potencijala za itekako radnih mjesta a i ne bi došlo do gubitka sigurno desetaka tisuća radnih mjesta jer svi ovi OPG-i koji su propali, u tom djelu se izgubio veliki broj radnih mjesta i došlo je do ovoga što ste vi u konačnici rekli da ovih 90 najgorih dana kojima svjedočite. Govorili ste o svim onim pokazateljima. I onda postavljate pitanje tko je kriv? Pa nećete reći da su krivi ti radnici koji su ostali bez posla i tako a istovremeno se pozivate da radnik treba biti na prvom mjestu, da treba imati poštovanje, pa uvijek je za dijalog i razlog potrebno dvoje. Hvala lijepo.
U ime Kluba zastupnika Hrvatskih laburista, stranke rada govorit će poštovani Dragutin Lesar.
Poštovane kolegice i kolege. Ovakav sadržaj Zakona o radu smatram novom bušotinom o neoliberalni kapitalizam, bez ogradnje zaštitnog povratnog ventila zbog kojeg će prljava voda neoliberalnog modela tržišta uništiti socijalnu pravednost i doista iza toga se kriju zahtjevi da ponovno citiram premijera Milanovića neoliberalnih analitičara, poslodavaca, koji su godinama zahtijevali tobožnju fleksibilizaciju tržišta rada ali samo u svojoj prvoj točci a to je olakšavanje otpuštanja. Onih ostalih 14 im očito nitko nije preveo na hrvatski jezik. Od strane Vlade bombardirani smo pozivom na konsenzus i sindikati i mi oporba, čak su nas optužili danas prije podne da ne želimo raspravljati o tom Zakonu, ali dobro liberali imaju pravo i na to, fatamorganu. Pa ako je problem oporba u Saboru i sindikati vladajuća većina konsenzus uvijek i potporu može zatražiti na referendumu. Ako smo mi krivci ne pristajanja na dogovor i promjene i u zabludi o sadržaju, ako mi protivimo se promjenama koje su tobože nužne a da ostane sve čisto, pozivam vladajuću Kukuriku koaliciju da nakon prvog čitanja Zakona o radu, o njemu raspiše referendum. Odluka na referendumima je obvezna i ako građani na referendumu podrže ovakav zakon to će biti dokaz da svi koji smo upozoravali na 5, 6 slabih točaka, nismo bili u pravu, da smo štitili svoje a ne njihove interese i tada priča o konsenzusu prestaje, protivnicima promjena prestaje i traženje krivca prestaje. Ako ste sigurni da ste u pravu odite pred građane. Ali kada ocjenjujemo kvalitetu Zakona o radu, onda ne smijemo zaboraviti da se njegova kvaliteta i način i mogućnost provedbe mora ocjenjivati kroz tri uporišne točke, da li nakon Zakona o radu ima ili nema kolektivnih ugovora, kolika je pokrivena zaposlenih kolektivnim ugovorima i tamo gdje je ta pokrivenost manja od 50% uvijek će se zahtijevati da Zakon o radu bude jači, čvršći, tamo gdje su kolektivni ugovori nešto što se podrazumijeva, tamo i slabi Zakon o radu funkcioniranja. Druga točka kontrole je inspekcijski sustav i nadzor. Odgovorno tvrdim da postojeći sustav inspekcijskog nadzora u Hrvatskoj je nikakav, niti je dovoljni broj inspektora niti imaju dovoljno materijalnih uvjeta da rade svoj posao. To vam svjedoče ljudi koji danima ne mogu doći do inspektora, a 50% odgovora je tužite poslodavca. I treća točka kontrole je radno sudovanje. Bez obzira da li postoje posebni radni sudovi ili u okviru redovnih. Brzina odlučivanja i presuđivanja je treća kontrolna točka dobrog, slabog, jakog ili lošeg Zakona o radu. I godinama se bavimo izmjenama Zakona o radu, a da ništa kvalitetnog ili premalo, evo korigiram se, premalo radimo na ove dvije, tri kontrolne točke. Čak štoviše, sustavnih kolektivnih ugovora se u Hrvatskoj nadalje uništava. Kada sam jutros govorio o društvenoj odgovornosti poslodavaca, mislih prije svega na sljedeće. 50% hrvatskih kapitalista do svoje poduzetničke imovine došlo je u pretvorbi i privatizaciji za jednu desetinu vrijednosti. Oni su dobili darovanu imovinu najčešće. I zbog toga kod njih postoji društvena odgovornost. Ali nije to sve. Hrvatska država daje poticaje poljoprivredi, proizvodnji i preradi hrane i kada uzimaju državni, javni novac onda su društveni subjekti. Kada država želi regulirati prava kod njih zaposlenih ljudi, onda se pozivaju na privatno vlasništvo. Programi zapošljavanja različitih mjera koje je ministarstvo provodilo, ako imam točan podatak, negdje oko 50 tisuća ljudi u prošloj godini je došlo na rad u privatni sektor, beneficiranim uvjetima iz državnog proračuna. Tako da oni nisu bili privatni kapitalisti, nego društveni subjekti značajni za Hrvatsku, kada su dobivali jeftiniju radnu snagu, kao što i treće volonteri za 1600 kuna koji su isto radili kod tih istih koji traže i optužuju radno zakonodavstvo da je rigidno. Ti isti kapitalisti traže otpis svojih dugova kroz predstačajne nagodbe, sami odlučuju kome će što i koliko platiti, oni su društveni subjekti, a ne privatni kapitalisti koji bi trebali imati društvenu odgovornost. I kada se otpiše milijarda, dvije, tri poreznih dugova, sutradan su opet privatni kapitalisti i rade što hoće i zahtijevaju da Hrvatski sabor donese zakon po kojem samo oni odlučuju u pravima radnika. Hrvatska banka često za obnovu i razvoj im daje kredite jeftinije, s nižom cijenom kapitala, to je dobro, ali to je novac poreznih obveznika. I opet zaboravljaju da je to javni novac koji građani ove države daju njima da im pomažu za razvoj, investiranje, radna mjesta. Javno privatno partnerstvo, agencijske garancije za kredite koje oni dobivaju, državne pa i lokalne, zakovno strateškim projektima, za privatnu investiciju koja dobije žig strateškog projekta, država radi izvlaštenje privatne imovine da bi on izgradio tvornicu, e tad će društveni subjekt po značaju za RH, ali kada ga se pita za radnička prava i ponašanje prema radnicima, onda je to privatna stvar. I na kraju, državne garancije za privatne investicije. Jel' trebam podsjećati na raspad situacije Dina na Krku? Jel' trebam podsjećati na preuzimanje državne garancije i u brodogradnji i u privatizaciji? Sve su to primjeri kada javni novac poreznih obveznika bio po funkciji obogaćivanja, stvaranja privatnog kapitala. Ali oni to sve zaboravljaju. Za koga se donosi pravna norma, Zakon o radu? Dobri, pošteni, pravedni i odgovorni, društveno odgovorni poslodavci ni do sada nisu imali velike primjedbe na Zakon o radu jer su oni dio toga, najveći dio toga regulirali … dugovima. I od njih ne dobivamo puno pritužbi, … žalbi, prigovora. Ali u Hrvatskoj, kao i u svakoj državi postoje loši, nepošteni, nepravedni i neodgovorni poslodavci i za njih se donosi Zakon o radu. Dakle, to je jedina klasifikacija poslodavaca na koju možemo pristati. To su oni koje je primjer Milanović u svojoj izjavi nazvao neoliberalnim poslodavcima koji vide samo interes profita i ništa drugo i od svake vlasti će tražiti takve uvjete da taj profit bude što veći, a da se za prava zaposlenih pita što manje. Ima ovaj zakon skrivene namjere. Da li su tekstopisci zakona toga svjesni ili ne, ja to ne znam i nije me ni briga, ali Zakon o radu je čitan kroz način njegove provedbe i iskustvom manipulacija. Ta promjena i ove promjene koje jesu, naročito kroz raspodjelu radnog vremena, agencijsko zapošljavanje i smanjenja važnosti sindikata i kolektivnih ugovora, omogućit će poslodavcima da se rješavaju onih radnika koji su za njih u kategoriji potrošenih, starijih, nemoćnih, boležljivih i koji njima ne daju više, ono što oni od njega očekuju. Doći će do pada cijene rada, agencijskim zapošljavanjem koje će biti sve više i više jer će ubrzo shvatiti tu mogućnost manipulacije i neće on zapošljavati na isto radno mjesto gdje je dao otkaz poslovno uvjetovani, nego će izmisliti drugo radno mjesto. Uostalom zašto širimo ovlasti Radničkih vijeća tobože da pojačamo njihovu ulogu tamo gdje nema sindikata, a ne širimo tamo gdje je ključ kada su u pitanju odlučivanja pa što sam i prije naglasio, ne nakon konzultacija, nego samo uz suglasnost Radničkog vijeća. I sudbina kolektivnih ugovora je sve neizvjesnija i jedina smo država koja je zadržala nažalost sustav i Pravilnika o radu i kolektivnih ugovora. Ako doista želimo poticati kolektivne ugovore kao instrument institut ugovaranja i proširenja prava i zakonodavnog okvira, onda Pravilnici o radu nemaju što raditi na tržištu rada, onda se to kolektivni ugovori. Osim kod otpremnina država zaposlenima i to na način da garantira 1/3 plaće po godini staža, zaposlenima od materijalnih prava garantira samo minimalnu plaću ništa drugo. I to je istina. Naravno da kroz preraspodjelu radnog vremena do 56 sati po zakonu, a do 60 ako je to regulirano kolektivnim ugovorom će doći do nove točke manipulacija posebno kod onih zaposlenih koji imaju ugovor na određeno vrijeme. U javnom sektoru u državnoj i javnoj upravi prevladavaju ugovori na neodređeno, u privatnom sektoru prevladava ugovor na određeno vrijeme. I živa je istina, ja ne znam dali te stvari do vas dolaze, svi oni koji imaju ugovor na određeno vrijeme u trenutku kada bi trebali koristiti neko svoje pravo pa i pravo na preraspodjelu radnog vremena ugovor ističe i nemaju oni više mogućnosti vraćanja tog prava. Netko je rekao da bi ljudi radili samo da dobiju plaćeno, pa i robovi su radili uvijek samo ako su dobili bar jedan obrok dnevno. Jel to cilj kojega moramo postići? Dokazivanje prava koja radnici potražuju u Hrvatskoj je nemoguća misija zbog straha. Zbog straha koji je zavladao toliko široko i jako da ljudi ne usude se podnositi prijave ni inspektoru rada, a kamoli ići na sud jer je osvetnička ruka onih koji iza toga stoje predaleka. I često puta u ovoj sabornici je bilo rasprava o obitelji, položaju, značaju, natalitetu pa mi recite kakvu to brigu o obitelji i natalitetu vodimo ako velimo da poslodavac može svim propisati da rade i subotom i nedjeljom 56 sati tjedno za zaposlene žene u dane kada nema ni vrtića ni društvenih servisa, zbrinjavanja bilo čega. I naravno da će doći do novog otpuštanja jer je ponuda na tržištu rada još uvijek prevelika da bi se moglo na taj način vršiti korigiranje ponude i potražnje. Ako ne vjerujete odite razgovarati sa ljudima koji rade na ugovor na određeno, na 4 sata a rade 8 sati, pa tamo gdje i postoje kartice za cvikanje dođu na posao u 6,00 ali po naredbi karticu moraju cvikati u 7,00 rade do 18,00 a kartice ocvikaju u 16,00 ako žele zadržati posao. Sada recite da ja izmišljam, da vi ne znate da je to istina, da vi ne znate da se radi prekovremeno a koji se ne evidentiraju i ne plaća. Zakon o radu poznaje dvije kategorije poslodavaca po broju zaposlenih, 20 i više i od 1 do 19. Koja se pravila iz Zakona o radu ne primjenjuju za ove do 19? Ne trebaju imati kolektivni ugovor, ne trebaju imati pravilnik o radu, ne trebaju donositi program zbrinjavanja viška niti poštivati ona tri zaštitna kriterija prilikom otpuštanja, dužina radnog staža, starost i da li radnik nekoga uzdržava ili ne, dakle za sve njih ove zaštitni mehanizmi ne vrijede. A koliko je takvih poslodavaca u radnika u Hrvatskoj? 104 tisuće poslodavaca, zapošljava 359 tisuća 587 radnika na koje se i ti zaštitni mehanizmi iz Zakona o radu ne primjenjuju jer je pojedinačno 1 do 19 zaposlenih. To je trećina u privatnom sektoru. I to je činjenica da odmah odagnamo svaku sumnju da je do sada Zakon o radu bio bilo kakav problem. Poslovno uvjetovani otkaz, osobno uvjetovani otkaz, otkaz uvjetovan ponašanjem radnika i kažu da nakon otkaza poslovno uvjetovanog otkaza neće biti moguće novog zapošljavanja. Takva norma je postojala i do sada pa jesu li poslodavci, slično, ne takva oprostite, zlorabili tu mogućnost? Jesu. Čime ju sada otvaramo? Agencijama, a o javnom sektoru outsourcingu dakle outsourcing će u javnom sektoru zamijeniti agencijska zapošljavanja u privatnom sektoru.
Sada prelazimo na replike. Prvi se javio poštovani Josip Salapić.
Hvala potpredsjedniče. Uvaženi zastupniče Lesar, u prvom dijelu vašeg izlaganja rekli ste da bi bilo dobro da se nakon ovog prvog čitanja raspiše referendum da vidimo što građani misle o ovome zakonu. Pa siguran sam da bi 70 tisuća neisplaćenih plaća kada bismo postavili pitanje jeste li za da vam poslodavac mora isplatiti plaću 70 tisuća bi bilo za. Ako pitate 384 tisuće nezaposlenih jeste li za da više ne bude nezaposleni, bili bi svi za. Ako pitate 280 tisuća građana sa blokiranim računima jeste li za da vam banka ne smije blokirati račun, 280 tisuća glasova za. Nažalost sadašnje pravne formulacije ustavne i zakonske oko referenduma omogućuju da se oko svačega može raspisati referendum. Ja se više zalažem, razumio sam vašu namjeru za to da se vrati dijalog za stol između sindikata, socijalnih partnera, poslodavaca i svih onih koji žele dobro prije svega radnicima. Zalažemo se za to da se uspostavi ravnoteža između zaposlenih u javnom sektoru, zaposlenih u privatnom sektoru, između poslodavaca nekih koji su pošteni i rade u vrlo teškim uvjetima također, a neki su nepošteni pa iskorištavaju tu svoju poziciju, iskorištavaju svoju državu i da se jednostavno jednim normalnim razgovorom pokuša sa svima učiniti ono što je potrebno, a to je kvalitetan radni zakon ili radno zakonodavstvo. Istina je da je reforma nužna i potrebna ali način na koji je ovo započeto i kako je stalo, to je politički loše. Iza ovoga zakona stoji politika, iza ovoga zakona stoji vladajuća koalicija, iza načina na koju je prezentirano zadan je politički udarac prije svega onima koji su trenutno na vlasti ali i svakoj drugoj politici i vladi koja će doći jer pazite, oporbi je lakše govoriti da je netko protiv, ali kada se preuzme vlast ne smije se zaboraviti da su mnogi svašta obećavali a nisu ništa napravili. Tu je ključni problem
Na repliku odgovara Dragutin Lesar. Izvolite.
Kolega Salapić, na sreću niste u pravu da se o svemu u Hrvatskoj može raspisati referendum, upućujem vas na konzultaciju sa dokumentima Ustavnog suda iz koje jasno proizlazi da o temama iz članka 1. i 3. Ustava nisu dopušteni referendumi u Hrvatskoj. Drugo, kada sam predlagao referendum, predložio sam referendumsko pitanje da li ste za ili protiv prijedloga Zakona o radu što je sukladno postojećoj ustavnoj odredbi jer se referendum o prijedlogu zakona može raspisati. A kada ste već i ponovno ponavljam taj prijedlog, vrlo je pitanje jednostavno, da li ste za ili protiv Prijedloga Zakona o radu. Bez demagogije koja je u vašoj replici bila prisutna. A kada ste već spomenuli predstečajne nagodbe, bilo bi zanimljivo vidjeti da li bi Sabor prihvatio i moj prijedlog da se institut predstečajnih nagodba omogući i građanima koji su dužni bilo kome i da svaki građanin kao dužnik samostalno odlučuje kojem će vjerovniku priznati potraživanja i koliko će recimo kredita otplatiti kada već govorimo o jednakom položaju i jednakoj primjeni pravde na sve u ovoj državi.
Nova replika Boris Kovačić.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Gospodine zastupniče, pa u jednom dijelu ja se mogu s vama složiti u vašoj raspravi posebno kada ste govorili o kapitalistima, hrvatskim kapitalistima, ja ću nadodati tajkunima i tajkunčićima koji su svoju imovinu stekli u doba pretvorbe i to na temelju zakona, to se vjerojatno svi skupa slažemo. Ali ono što nije bilo često u skladu sa zakonom je njihova sprega sa javnim sektorom i na tome su gradili tu svoju imovinu. Naravno da im je profit iznad svega. Međutim, složiti ćete se, oni su u međuvremenu stasali i ojačali i oni su sposobni čak i za tržišnu utakmicu i oni i danas posluju u skladu sa zakonom. Šta sada s njima? A s druge strane, ne brinem ja o njima, a s druge strane imamo poslodavce, pogotovo malo je bilo o njima riječi danas ovdje, male, srednje, poduzetništvo, obrtništvo kojima također treba pomoći i ovaj Zakon je po meni prijedlog zakona i na tragu upravo tih i takvih. Ne možemo raditi tu nekakav diskurs. A i ovim je potrebno, i njima je potrebno, takva je situacija fleksigurnosti itekako. I vidim da mi vrijeme jako brzo izmiče i ovo je točno što ste rekli i za rad na određeno vrijeme i za 4 sata i za povrede radnih prava. Ali pitam se, žao mi je zašto tamo nema sindikata. To je najčešće u realnom sektoru u primarnom i u sekundarnim granama, je li, tercijarnim smo pokriveni. E zašto tu nema sindikata? Ali o tome ću kasnije i u svojoj raspravi. Hvala.
Odgovor na repliku poštovani Dragutin Lesar.
Poštovani kolega ja nisam upotrijebio riječ hrvatski kapitalisti nego kapitalisti jer i oni koji su u Hrvatsku došli bilo iz Europe ili šire od toga ponašaju se isto loše kao i ovi naši koji su se obogatili '90.-tih što me malo čudi jer su došli iz uređenih država i tamo doma se ponašaju sukladno društvenoj odgovornosti a kada dođu u Hrvatsku onda podivljaju. Pitate što s njima? Vrijeme je prekratko s obzirom da i vaš predsjednik govori o društvenoj odgovornosti poslodavaca, ne mogu to sada elaborirati pa vas upućujem da vam on to objasni što se podrazumijeva pod društveno odgovornom ponašanju poslodavaca. Zašto nema sindikata kod malih poslodavaca u privatnom sektoru? Ne znate, ja ću vam reći. Zato što jedno od pitanja prilikom traženja posla dali ste član sindikata ako kaže da sigurno neće dobiti posao zato što se sindikalnim predstavnicima zabranjuje ulazak u takva poduzeća, radnje, kako god hoćete reći, čine sve da nema sindikata, da ne bi bilo i kolektivnih ugovora. Krivica je na zakonodavstvo jer nije pratilo trend, je za loše stanje kolektivnih ugovora, slabo razvijen sustav kolektivnih ugovora koji je u Hrvatskoj postojao a uništen je uvijek kriva vlast i poslodavci. Jer ova druga strana je uvijek slabija da se bez jake borbe a ono što vi nazivate proizvodnjom štete kao što je jučerašnji štrajk a do kolektivnih ugovora se može dolaziti samo jakim, generalnim štrajkovima koja uvijek nekoga mora prisiliti na odstupanje. Ali vi umjesto toga uvodite radne obaveze kada netko organizira štrajk.
Nastavljamo sa replikama poštovani potpredsjednik Doma, Željko Reiner. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Pa uvaženi kolega Lesar, vi ste iznijeli taj vrlo zanimljiv prijedlog da se raspiše referendum. I vama i nama je jasno da se on nažalost neće ostvariti jer referendum su i oni građani koji su sada upravo izvan Sabornice oni jasno govore šta oni misle. Međutim, problem je sa ovim Zakonom da a to je bilo već rečeno, bilo je čak rečeno od onih koji zagovaraju ovaj Zakon da su s njime nezadovoljni ne samo sindikati nego da su s njime nezadovoljni i poslodavci. Pa sada ako imamo neki zakon s kojim su nezadovoljni i poslodavci i sindikati onda si uistinu čovjek razumno postavi pitanje a zašto ga se onda … [[Govornik se ne razumije.]] da takav zakon s kojim su svi nezadovoljni se želi na silu nametnuti. Isto tako potpuno je jasno da Zakon o radu nije uzrok krize u hrvatskom gospodarstvu niti će promjena Zakona o radu išta poboljšati u hrvatskom gospodarstvu. Problemi su naravno sasvim drugdje. Vlada nije provela sve one obećavane ukupne mjere koje su trebale rezultirati gospodarskim razvojem Hrvatske i to je uzrok zašto je Hrvatska gospodarski u ovom času tu gdje je a ne Zakon o radu i to neće popraviti nažalost nikakve promjene Zakona o radu. Hvala lijepa.
Na repliku odgovara poštovani Dragutin Lesar. Izvolite.
Kolega Reiner, ja sam veći optimist od vas i čvrsto sam uvjeren da će vladajući ostati dosljedni u traženju konsenzusa s obzirom da ga očito sa sindikatima ne žele, a s nama ne mogu … postići da je taj konsenzus potražiti na referendumu o Prijedlogu zakona o radu.
Nova replika i poštovani Đuro Popijač.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Kolega Lesar, veći dio svog izlaganja ste usmjerili na obrazlaganje što su sve hrvatski poduzetnici, gospodarstvenici, poljoprivrednici dobili ili dobivaju od ove države i hoćete stvoriti dojam, kako sam ja to razumio, kako je zaista Hrvatska zemlja poduzetništva, blagodati i toliko poželjna za investitore, za ulaganje i za razvoj i poduzetništva i obrtništva da samo to eto poduzetnici i gospodarstvenici nikako da shvate. Zapravo vi zajedno očito imate i takvu agendu, a i očito danas kada govorite i prezentirate ovo oko Zakona o radu da će vam čitavo usmjerenje biti da je svemu tome kriv taj hrvatski gospodarstvenik koji je uz evo nekakve politike opljačkao Hrvatsku državu. Ne znam samo zašto u Hrvatskoj dvije posljednje godine barem ne vidimo nijednu ozbiljniju investiciju, zašto se sustavno događa desetine tisuća propadanja dugogodišnjih obrta, zašto je nestalo tisuće OPG-a, zašto tisuće poduzetnika ili napuštaju svoje poduzetničke aktivnosti ili napuštaju ovu zemlju, toliko poželjnu za razvoj poduzetništva i zašto je 70 tisuća ljudi izgubilo posao upravo u privatnom sektoru. Na to niste odgovarali i te podatke niste iznosili. I iznijeli ste jedan potpuno netočan podatak, da je najveći dio u Hrvatskoj ugovora na određeno vrijeme. To jednostavno nije točno, to će ljudi potvrditi iz ministarstva koji imaju te podatke. Mislim da je preko 90% upravo ugovora na neodređeno vrijeme, no međutim istina je da se najveći dio ugovora za prvo zaposlenje događa ugovora na određeno vrijeme. Dakle to je izvrtanje činjenica i to jednostavno nije tako i isto tako u privatnom sektoru prevladavaju ugovori na neodređeno vrijeme i u ovom trenutku. Provjerite taj podatak pa onda izađite sa istinom. Hvala lijepo.
Na repliku odgovara poštovani Dragutin Lesar. Izvolite.
Uvaženi kolega, sve što sam naveo da je država pomagala privatne investitore i poslodavce je točno. To niste osporili, dakle da. Da li je to bilo dovoljno, moglo je više, trebalo je više, to je stvar rasprave. I nisam poslodavce optužio da su pokrali državu nego sam na temelju toga postavio jasan zahtjev, a vi kao bivši ministar bi to morali znati, posebice zbog resora koji ste pokrivali, da u uređenim državama svaka vlast od poslodavaca traži i o tome sam govorio o toj društvenoj odgovornosti i da prilikom odlučivanja o otpuštanju naročito većeg broja ljudi, to mora biti na način da država socijalnog aspekta to može prihvatiti jer je to teret za državu. Ako vi ne znate zašto u Hrvatskoj nema više investicija kao bivši ministar, meni je žao ali ja sam neki dan vidio da se ljudi poslodavci, ulagači žale da nema struje u poduzetničkoj zoni, da im svaki čas nestane struje pa ne mogu razvijat proizvodnju, da ovi koji prerađuju med imaju problem jer proizvođači meda čekaju 6 mjeseci da budu upisani u nekakav upisnik ministarstva, da po 6 mjeseci čekaju na banalne dozvole i taman kad sve donesu, ishode, onda im referenti vele da je u međuvremenu promijenjen i zakon pa moraju iznova pola tih dozvola priskrbiti u skladu sa novim zakonom. To je recimo veliki broj poslodavaca upozoravao. A kad sam govorio o ugovorima na određeno vrijeme, bio sam jasan, govorio sam o privatnom sektoru i naglasio sam da u javnom sektoru, državnoj službi i javnim poduzećima prevladavaju ugovori na neodređeno vrijeme.
Posljednja replika, poštovani Damir Rimac.
Poštovani kolega Lesar, vi ste se u raspravi osvrnuli na jedan detalj na koji sam morao reagirati, a to je pronatalitetna politika. Dakle dotakli ste se toga da prijedlog novog zakona uopće nije stimulativan niti za žene niti za majke. Dopustite mi da vas podsjetim da vi ipak dolazite iz jednog kraja gdje je poslovna klima puno bolja nego iz kraja gdje ja dolazim, a to je Slavonija. Tamo su žene, tamo su majke, tamo su službenice, spremačice, kuharice, željne raditi ali da im taj rad netko plati. One su spremne izaći i raditi i nedjeljom i neradnim danom i blagdanom, ali problem je što se tim ženama, tim majkama, tim blagajnicama taj rad ne plaća. Upravo iz tog razloga ovaj zakon se po prvi put hvata ozbiljno u koštac sa sivom ekonomijom, sa radom na crno i pokušava se na određeni način to riješiti. Ja vas molim da zaista sagledavamo situaciju na razini cijele države, a ne samo iz dijela iz kojega dolazimo. Ja bih mogao u svojim raspravama i replikama uvijek spominjat samo Slavoniju, međutim to ne radim, gledam državu kao jednu cjelovitu sredinu. Ponavljam, blagajnice, službenice, spremačice, kuharice u Slavoniji žele raditi i neradnim danom i nedjeljom, samo traže da ih se za svoj posao, za pošteni rad pošteno plati, a to je do sada bilo najveći problem, poslodavci to nisu činili.
Na repliku odgovara poštovani Dragutin Lesar. Izvolite.
Nisam spomenuo ili upotrijebio riječi stimulativan ili destimulativan u smislu natalitetne politike nego sam upozorio i da raspored radnog vremena utječe na kvalitetu obiteljskog života, posebice kod zaposlenih žena i utječe i na odluku posebice mladih obitelji na prvo dijete. Nisam govorio poučen primjerima neke uže zajednice na teritoriju Republike Hrvatske nego u cjelini. Ja se s vama slažem, ne samo žene, ne samo mladi, svi će prihvatiti pristup pošteno odrađeni posao, pošteno plaćena plaća za naknadu za taj posao. Ali to nije tako. Jer te žene i ti zaposlenici, ti radnici ne rade onaj fond sati koji im je upisan u ugovor, nego rade pa skoro i duplo od toga. Ne rade samo nedjeljom one obitelji koje su bez djece ili sa odraslom djecom, nego one koje nemaju kamo s djecom nedjeljom i subotom. A rekao sam da država nije razvila prateće društvene servise kao što to čine one države koje rade takve pomake u fleksibilnosti tržišta rada pa do javnog prijevoza. Kako ljudi koji rade kada nema javnog prijevoza, a on je maltene ukinut još prije desetak, petnaestak godina dolaze na posao, imaju novi trošak putovanja koje se više ne refundira skoro nikome u privatnom sektoru. Dakle, i to je aspekt kojeg moramo sagledavati da ona mizerna plaća koju dobiju im ode za čuvanje djece i putni trošak. I ako im pola plaće ostane oni jako zadovoljni i sretni. Tako se čita Zakon o radu i sagledava tržište rada.
Zahvaljujem Dragutinu Lesaru i pozivam poštovanog Josipa Salapića da nas upozna sa stajalištima kluba HDSSB-a.
Hvala gospodine potpredsjedniče, uvaženi ministre, kolegice i kolege. Ovaj prijedlog Zakona o radu iliti prvo čitanje Zakona o radu po nama danas nije trebao biti tema ovakove rasprave prije svega zbog osjetljivosti života u Hrvatskoj. Nemam potrebu odgovoriti kratko gospodinu Lesaru zašto sam replicirao na ono što je gospodin Lesar rekao da je demagogija vezano za referendum. Pa htio sam podsjetiti gospodina ministra i Vladu da sukladno Poslovniku Hrvatskoga sabora u članku 184. stavku 3. početak prvog čitanja predlagatelj zakona može povući prijedlog zakona do zaključenja rasprave. Svojom dobrom namjerom htio sam uštedjeti Hrvatskoj državi 50 milijuna kuna za nepotrebni referendum. Jer sto posto smo sigurni da bi svi koji bi išli, kada bismo ih pitali jeste li za ovakav Zakon o radu ili protiv svi bi bili protiv. Tako da trebamo razmišljati o tome da referendum treba biti pravo za neposrednu demokraciju i odlučivanje naroda ali sa svrhom i ciljem, ali ovdje nepotrebni trošak može izbjeći vladajuća koalicija što smatramo da bi bilo mudro i pametno ne čekati kraj rasprave nego povući ovo zbog jednog jedinog razloga a to je dijalog, razgovor sa onima kojih se ovo najviše tiče a to su radnici. Ne možete onome koji radi ne dobije plaću, onome koji je na birou kao nezaposlen, onome koji danas teško živi u Hrvatskoj, a budimo realni to je istina, to je tako ne možemo govoriti da je ovo zaštita prava radnika. Ono što se svi trebamo složiti i na žalost došlo je do ove situacije, ja ću pomalo govoriti više politički nego kao pravnik. Ali sa dobrom namjerom dat ću svoj doprinos ovome što ste predložili kao prijedlog zakona u prvom čitanju. Ono što vas sve skupa treba podsjetiti, a to je da ste zalaganje za prava radnika obećali hrvatskome narodu nakon što ste dobili povjerenje poslije izbora. I pomalo je suludo, rekao bih čak i bezobrazno i neodgovorno da govorite da netko laže. Nismo mi, oni su, mi nismo znali, netko je krao, mi ne krademo, mi smo pošteni, mi smo ovakvi, onakvi. Ne može nitko dati procjenu da je vaša Vlada najuspješnija Vlada jer to nije tako. To bi trebao reći netko drugi, a taj drugi trebao biti hrvatski narod, građani koji prate vaš rad. Dvije godine je prošlo. Imali ste konvenciju koju bih ja više slobodno nazvao tulum u subotu, gdje je bilo puno smijeha, optimizma za nešto što zaista nema nikakove svrhe, a to je da su one poruke koje su izrečene nisu uopće realne i nemaju doticaj sa stvarnošću, a imaju veze sa radnicima i sa Zakonom o radu. A pozdravljam i to što je gospođa Zgrebec govorila u ime vašeg kluba, jer ona ima ono što je potrebno a to je realnost i mirnoća. I to bi se trebalo vratiti prije svega ne vrijeđajući nikoga osobno u one stranke i koalicije koje preuzimaju vlast. Jer ako netko nešto potpiše, a tiče se prava radnika, onda kada je u oporbi, a dođe na vlast pa kaže da mu je žao što je to potpisao tako jer nije trebao misliti, onda takva osoba, a to je premijer naše Vlade, Vlade vaše većine koju ste vi izabrali zasigurno pošteno, najiskrenije ne bi trebao imati povjerenje građana ali to je mišljenje nas koji smo trenutno u oporbi. Vi ste nas ovakvim prijedlogom zakona doveli pred zid da u raspravi koja bi trebala biti konstruktivna moramo biti protiv iz jednog jedinog razloga što ne želimo soliti sol na rane onih koji danas teško u Hrvatskoj žive. Imali ste priliku gospodine ministre od 11. mjeseca prošle godine do danas pokazati dobru volju i pozvati sve za stol, pa čak i one za koje smatrate da ne mogu dati doprinos kvaliteti vašeg rada to je vaša osobna procjena. Ali da ste pokušali barem ljudski prebaciti odgovornost za nacionalni problem, a to je velika nezaposlenost i teško stanje u gospodarstvu na sve stranke vidjeli biste tko bi vam se odazvao, tko bi došao i tko bi što rekao korisno što bi dalo doprinos kvaliteti Zakona o radu. Međutim, to se nije dogodilo. I to stalno pozivanje na mir, mir, mir odavde, a na ulici trenutno imamo prosvjede imat ćemo na žalost toga sve više i više. Jer ljudi, narod je nezadovoljan vašom politikom. Nemate realni doticaj sa stvarnošću. Vaš je premijer kada je u pitanju situacija u Hrvatskoj u subotu rekao i dao poruku vašim ministrima, vama, ne znam kome sve ne da idete među ljude, da vratite ono što ste možda malo izgubili a to je srce dobrih namjera od dobrih promjena. To ne možete reći da nije rečeno. To je poruka sa vašeg skupa. Dakle, srce dobrih promjena je razumjeti i one kojima je teško, a sigurno da je najteže onima koji ne rade, onima koji ne dobivaju plaće i onima koji teško žive. No budimo realni, istina je da zakon treba revidirati, da treba napraviti sveobuhvatnu promjenu radnog zakonodavstva ali prije svega štiteći interese onih radnika koji pošteno rade i nema tu nikakve fige u džepu. Postoje sustavi prije svega državni, gdje ima prevelik broj zaposlenih i da neki radnici ne rade svoj posao pošteno. Zakon bi trebao omogućiti da onaj tko ne radi svoj posao sukladno obvezama Zakona o radu svom radnom mjestu može dobiti otkaz ali isto tako treba ga zakonom spriječiti da ne možemo dozvoliti otkaz koji je nezakonit, štititi radnika u tom djelu da oni koji rade dobiju plaću za svoj posao a oni koji ne rade da iz toga sustava idu. Isto tako, svaka ozbiljna Vlada pa svaka ozbiljna i oporba koja daje poruke javnosti da želi doći na vlast treba reći razumno, morat ćemo ne bježati od svog naroda i ljudi nego napraviti cjelokupnu reformu sustava RH i javne uprave i zaposlenih u javnim službama ali lokalne. Zalažemo se za ono, prošla su vremena, 90-tih godina stvaranja hrvatske države da konačno vidimo koliko je novca utrošeno u jedan teritorijalni ustroj Hrvatske koji je imao taj nacionalni zanos 90-tih godina, 91.kada smo stvarali državu ali zamislite koliko je ljudi zaposleno na radnim mjestima u velikom broju općina, 460 i više gradova, županija, koliko se novca iz državne blagajne slijevat na ta radna mjesta gdje ljudi iskreno rečeno i realno zaista nemaju što raditi. To su neke bolne poruke ali bolna istina za našu državu da ćemo morati zajedno odgovorno obećati da ono što govorimo danas mislimo i sutra. Tada ćete vratiti povjerenje u politiku, povjerenje u socijalne partere, vratiti ćete ono što je i poruka koju ste danas rekli ali ona se nije ostvarila a to je dijalog sa svima koji žele sudjelovati u dobrim namjerama a to je zaštita interesa građana RH. Ovo što se dogodilo danas smatramo da je politički udarac koji ste nanijeli prije svega sami sebi, vaš premijer Zoran Milanović koji je mogao jučer a imali ste Klub zastupnika vaše stranke reći da se ovo povlači radi razgovora, radi toga što je situacija u Hrvatskoj vani, među ljudima koji su normalni, iskreni, otvoreni takva da su svi u jednoj općoj depresiji, u pesimizmu jer nema nade za bolji život u našoj zemlji a dvije godine je prošlo od toga da ste vi vlast preuzeli. Iskreno bi bilo i pošteno da ste rekli na što ste sve naišli u ovoj godini vladanja, a niste baš tako dugo vladali u Hrvatskoj, a niste baš tako dugo vladali u Hrvatskoj, imali ste dva puta priliku, pa bi bilo pošteno reći, da, teško nam je, nismo uspjeli u svojim reformama zbog toga, toga i toga. Sve je veći broj nezaposlenih nažalost ali ne možete govoriti da je sve lijepo, divno i krasno, da sve ide k tomu da trebate dobiti povjerenje u još jednom mandatu, a ovaj Zakon o radu je biblija za sve radnike i zaposlene i nezaposlene i možda prilika za neki novi početak nekome koji danas ne radi i zato nije dobro da ste na ovakav način bez razumnog razloga prvo svega manevrirali u Hrvatskom saboru kad će to doći na raspravu ili ne ali ono što trebate osluhnuti, to je glas naroda i onih koji su danas bili pred Hrvatskim saborom ali na ulicama. Ako ste pokušali na ovakav način promijeniti samo i naziv zakona, jedno slovo onda ste pogriješili jer niste slušali što ljudi misle. I čemu ova poruka idite među ljude i vratite srce dobrim promjenama. To meni uopće nije jasno. Dalje, rekli ste danas da ste nekoliko puta pozivali na dijalog. Rekli ste da ovaj zakon štiti radnike. Mi smatramo da prijedlog Zakona krije određene zamke a te zamke treba spriječiti ako ste zaista u dobroj namjeri prije svega da se vratite za stol a onda iskreno i realno reći kad treba sagledati i ono što sindikati predlažu i socijalni parteri, treba reći i to da je istina da treba revidirati sustav ali da treba staviti u ravnotežu i poslodavce i one nadamo se da će to biti veći broj, a danas je to mali koji u privatnom sektoru zapošljava ljude, daje plaće na težak način jer puno je teže biti na privatnom tržištu, na tržištu rada kada ste kod privatnika ili na onom drugome tržištu kada ste na državnom proračunu. Štititi i govoriti da je ovo Zakon da sačuvate radna mjesta, očuvanje radnih mjesta je plemenita namjera ali očuvanje radnih mjesta treba imati podlogu, podlogu u onome gdje ti ljudi rade, što rade, u kojim sustavima, kako, zašto i na koji način i da li za svoj pošteni i opravdani rad imaju plaću. Ono što nije dobro po nama, predložena fragmentacija zakona odnosno tendencija da se sve veći broj postojećih rješenja širi na više zakona a ne na jedan onaj centralni glavni zakon, Zakon o radu, to je prije svega po nama dovodi u pitanje pravnu sigurnost odnosno povećanje pravne nesigurnosti i stvara nered u postojećoj šumi nereda. Vidjeli smo Zakon o reprezentativnosti gdje se na posredan način htjelo utjecati na Zakon o radu. Po nama moramo težiti ili bar trebali težiti vi koji trenutno vladate, imate vladajuću većinu na donošenje Zakona koji će biti u jednome, dakle izbjeći daljnju fragmentaciju Zakona i širenje propisa u više zakona nego donijeti jedan konkretni i kvalitetan zakon koji će imati svrhu zaista očuvanje svih onih radnih prava koje je naša ustavna i temeljna vrednota dok se to ne vrati tamo gdje mu je mjesto, to nećete moći napraviti. Što se tiče rada preko agencija za privremeno zapošljavanje i upućivanje radnika na takva radna mjesta vjerujemo i tu se krije moguća opasnost da će to ići na štetu radnika i u korist daljnjeg pada na životnog standardnoga u Hrvatskoj jer je moguće da je riječ o rješenjima koje će posljedično rušiti cijenu rada jer agencija za privremeno zapošljavanje imaju tu manevarski prostor da cijena rada neće biti ista za sve. Tako da se tu krije eventualna opasnost da to prije svega će opterećivati radnika i njegovu plaću a ono na što ste vi i vaša Vlada trebali težiti a to je smanjenje porezne presije i poreznih opterećenja na cijenu rada. Smanjenje porezne presije i poreznih opterećenja na cijenu rada uvelike bi doprinijeli kvaliteti rada ali i kvaliteti i života radnika, svih građana RH. Ovaj današnji način nastupa i sindikata i socijalnih partnera ovdje u Hrvatskome saboru, izražavanje opravdanog nezadovoljstva pred Hrvatskim saborom, to ne treba nitko shvatiti kao poziv na revoluciju, nego poziv na revolt zbog onoga što se događa i ponovit ću ono što je rekao vaš predsjednik a siguran sam da je on mogao ovo spriječiti. On je ipak osoba koja se školovala u inozemstvu, koja je živjela drugačijim životom nego što je većina od nas ovdje i koja bi kao diplomat trebala imati više državničke osjetljivosti a to je da mu nitko ne bi zamjerio da je bio iskren i da na početku svog mandata napravio neke korake koji bi bili možda po nekome suludi ali bili bi opravdani. Da je onda došlo do smanjenja dužnosničkih plaća, visokih državnih dužnosnika i za 30%, 40, pa tko bi mu zamjerio jer je preuzeo vlast u stanju kada je Hrvatska već bila u gospodarskoj krizi, ali ovo seciranje svakoga malo, pomalo, od liječnika, od braniteljskih mirovina, od učitelja, od znanstvenika uzimati novac iz proračuna vlastitih prihoda fakulteta pa je ne nož u leđa znanosti, mi težimo izvrsnosti koja bi trebala povećavati radna mjesta u gospodarstvu, a znanost i gospodarstvo su povezani i to su vam radna mjesta. Pa koji će to znanstvenik koji sada radi, možda i do 6, 7, 8 navečer i ima duple nastave, raznorazne fakultativne nastave, govore na engleskom jeziku i na francuskom, uče naše studente i učenike nekakvom europskom pravu i pravne stečevine EU. Pa ko je lud raditi za to da ga netko ne plati? I što mislite što će biti? Neće biti posljedica da se vlastiti prihod slijeva u državnu blagajnu koja će osigurati radna mjesta, nego će znanost pasti za 5 stepenica niže i oni koji trebaju nešto naučiti, a ne se zaglupljivati neće imati tu priliku. Nema tu novaca, tu će biti manje rada i manje doprinosa znanosti i to je jedina istina, a težimo savršenstvu, izvrsnosti, težimo europskoj zemlji. Ovo što je u ovome zakonu, još jednom razumno, trebali ste drugačije i nitko vam ne bi zamjerio, trebali ste bez obzira što možda mislite da bi vas netko odbio, pozvati sve. Još jednom, 11 mjesec, sada je veljača, premijer se dva puta samo sastao sa sindikatima i sve je to rečeno na vašem skupu, a to su riječi premijera, mi ne volimo populizam, plitke emocije iza kojih slijedi bijes. Ima rezultata, uslijedit će drugi rezultati, mi smo izabrali teži put, ali hodajte uspravno, nemojte gmizati. Ako je gmizanje dijalog i razgovor sa svima, onda je to promašena politika i onda je to nešto u što ste nas vi kao oporbu u Hrvatskom saboru, a smatram da bi neka oporba trebala biti i potreba da bude konstruktivna, da bi trebala dati svoj doprinos tome da zakoni koje donosimo budu kvalitetni i na korist onih koji od ovoga našega rada trebaju živjeti. Istina je sljedeća, a to je poštovana potpredsjednica Zgrebec rekla i ja izuzetno cijenim ovo što je ona danas govorila, da postoji mogućnost da Saborska većina odbije neki zakon koji je predložila Vlada. Vjerujem, a i siguran sam u to da se u povijesti Hrvatske države, od samostalnosti to nije dogodilo. Nažalost, kolegice i kolege, dok ne promijenimo sustav parlamentarizma Hrvatskoga sabora, način funkcioniranja Vlade, premijera, predsjednika stranaka, dok ne promijenimo i ovlasti predsjednika Republike, ako hoćete, mi nećemo učiniti ništa, svi će nas smatrati neozbiljnima, neodgovornima za ono što trebamo raditi. Nećemo ovo podržati jer smatramo da to nije dobro za radnike, za sve one koji rade, a ne dobivaju plaću i koji čekaju posao u Hrvatskoj. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Replika ima 12, nećemo ih moći sve apsolvirati do stanke, ali nešto ćemo čuti. Prva se javila poštovana Jadranka Kosor. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Kolega Salapiću, mi se često puta i jako, jako puno puta slažemo, ali ovaj puta ne baš u nekim dijelovima vašega govora. Prije svega, krenut ću od vaše kvalifikacije subotnjeg skupa SDP-a, rekli ste da je tamo prštalo sve od smijeha i optimizma. Moj je dojam bio drugačiji, da je to bila jedna ipak komorna atmosfera o čemu govori i činjenica da je ministar financija, najpopularnija osoba u Vladi sjedi u zadnjem redu i zapravo pokupi cijelu atmosferu i sve komentare od toga skupa i to u trenutku kada donosimo rebalans proračuna koji još evo, ovaj tjedan neće biti ni na dnevnom redu. Spominjali ste referendum, da će tako, bilo bi dobro da se možda ovaj zakon i promijeni na referendumu. Ja mislim da bi bilo jako loše da krenemo putem da se zakoni mijenjaju na referendumu jer onda nam neće trebati ni Vlada, ali neće nam trebati ni Parlament, znači zakone treba donositi u Hrvatskome saboru, koje trebaju predlagati Vlada, treba ih donositi većinom. Oko ovako važnih zakona treba težiti konsenzusu ako je moguće. Ali mislim da ste jako dobro zapravo spomenuli još nešto, iz cijelog izlaganja je to vidljivo, dosljednost politike i političara. Dakle, kada si u oporbi, moraš govoriti ono što će te čekati ako dođeš na vlast jer ako govoriš jednoj u oporbi, drugo na vlasti ili obrnuto, jedno dok si na vlasti, a onda potpuno drugo kada si u oporbi, to te jednog dana sustigne, apsolutno kao bumerang. I na kraju podsjećam da kada smo povukli Zakon o radu 2010. da je prikupljen dovoljan broj potpisa za referendum, da smo tada potpisali sa sindikatima jedan sporazum o tome, ako se dobro sjećam da se referendum ipak, odnosno da se krene putom da se to održi zajedno sa referendumom za EU, ali to se nije dogodilo.
Na repliku odgovara Josip Salapić.
Uvažena gospođo Kosor, ne moramo se u svemu složiti, to je ljudski, nekad treba misliti drugačije, bitno da su nam namjere iste. Nisam htio uvrijediti kolege vladajuće koalicije kada sam spomenuo taj smijeh i naziv koji sam dao, to je samo preneseno značenje onoga što je tamo rečeno, a rečeno je da je sve u Hrvatskoj lijepo i jedna izjava gospođe potpredsjednice Vlade i ministrice vanjskih poslova bila je da je ovo ne uspješna Vlada, nego najuspješnija u povijesti Hrvatske. Da, gospodin Grčić je rekao da će 74 milijardi investicija doći ove godine, nitko mu ne brani da to kaže, a što ako se to ne dogodi? Gdje je ta vjerodostojnost toga? Optimizam je pozitivan, ali realni optimizam. Ja sam samo pozvao na razum i rekao sam da bi bilo puno poštenije i ljudskije da se reklo što se zateklo prije dvije godine, da smo došli do toga i toga, da ne možemo više tako, da ćemo morati konačno napraviti ono što ste trebali na početku svoga mandata. Nije se ni jedna poruka čula da smo došli pred zid, da je gospodarska kriza sve veća, da je deficit sve veći, da je sve veći broj nezaposlenih, da su čak one mjere koje su bile za privremeno zapošljavanje za 1600 kuna pozitivne, to smo i podržali, pa se one ne mogu razmatrati u globali svih nezaposlenih jer nažalost iz dana u dan broj nezaposlenih raste. Dakle, samo sam predložio da budete realni. Ide, ne ide, možemo, ne možemo. Ali sam dao naglasak na to da je potreban dijalog i da svi mogu reći ono što misle. Ako se netko vrijeđa na to, pa to je stvar svakog od nas osobno, kako što razumije. Ono što se tamo dogodilo, dogodilo se da je u sredini mandata, kada su nam prosvjedi na ulicama, kada je socijalni nemir sve bliže, govori se o medu i mlijeku u Hrvatskoj kao da je sve bajno i sjajno, a vidimo prognoze i međunarodne zajednice i Europske komisije koja od nas traži zbog prekomjernog deficita određene korake, da to ništa nije dobro. I to je bila ustvari poruka u raspravi, poziv na dijalog, ništa zlonamjerno.
Imamo još vremena čuti repliku poštovane Gordane Sobol.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Pa kolega Salapić, najprije bi vam trebala zahvaliti u ime SDP-a što reklamirate konvenciju prošlu SDP-a i sada ovako vas slušam i onda si razmišljam, nije valjda da ste i vi bili tamo kada tako u detalje govorite što se dešavalo. No, nažalost meni je žao, ja ću reći i vi u svojoj raspravi u ime kluba možete govoriti sve što želite ali žao mi je što se iz vaše rasprave ništa konkretnog doprinosa vezano oko predloženog Zakona o radu i što je to u tom zakonu sa čime se vi ne slažete i što je to gdje vi mislite koji članak zakona je taj koji tako unizuje prava radnika i sve ostale kritike koje se čuju. Stalno ponavljate poziv na dijalog, poziv na konsenzus, dijalog, dijalog, dijalog. O ovom prijedlogu zakona pregovori se više od godinu dana. Negdje u 11.mjesecu jedna strana u ovom slučaju sindikati su otišli i napustili te pregovore i ultimativno tvrdim, a svi smo mi razgovarali u ime naših klubova sa svim predstavnicima sindikalnih središnjica, oni ne žele odstupiti. Čak i one primjedbe koje imaju razgovor o tim primjedbama nije moguć, ne žele konstruktivno rješenje. I još nešto ću reći, danas ovdje je bio prosvjed na Markovom trgu, postavljen je veliki videozid da bi se čulo pretpostavljam i svi smo tako obaviješteni što o prijedlogu zakona misle saborski zastupnici, saborski klubovi pa možda i koji pojedinačna rasprava. Koliko ja znam u 11,19 minuta prije nego što je započela uopće rasprava po klubovima lijepo su se svi razišli. Nije ih bilo briga da čuju što makar klubovi zastupnike misle reći o Zakonu o radu. Toliko o spremnosti na dijalog.
Vrijeme. Na repliku odgovara Josip Salapić.
Gospođo zastupnice, prije svega ja poštujem to da vi možete razumjeti kako želite ono što sam ja govorio. Govorio sam ja i o zakonu, govorio sam o … određenih pravnih normi, ovo je prvo čitanje zakona, govorio sam o Agenciji za privremeno zapošljavanje, govorio sam o zaštiti prava radnika i mogućoj pravnoj nesigurnosti zbog određenih rješenja, ali vas je očito dotaknula samo jedna misao, a to je da sam ja u svojoj raspravi govorio o vašem predsjedniku stranke i Vlade. Dakle odakle nama informacija? Pa ovako gospođo Sobol, pa svaki odgovorni političar subotom ne hladi noge u lavoru kod kuće nego prati što se dešava u državi. Vi ste imali konvenciju na kojoj ste trebali dati ključne poruke javnosti, a to ako vas osobno smeta kada netko poziva vašeg predsjednika stranke koji je sam za sebe znao reći da je državnik koji je odgovoran, na dijalog, ja ne vidim razloga za vašu uznemirenost da je to zla namjera. To je jako dobra namjera gospođo Sobol jel da je gospodin Milanović htio razgovarati sa svojim narodom onda bi otišao miroljubivo i u Vukovar, otišao bi i liječnicima, ne bi se samo dva puta sastao sa sindikalistima i ne bi izbjegavao izaći van na ulicu. Pa ako je to tako sve lijepo, divno i krasno i vidite neku zlu namjeru u mojoj raspravi zašto onda danas na temelju preporuke vašeg predsjednika, idite među ljude niste izašli van ako je tako kako vi govorite? Moja namjera prema vam apsolutno nije bila zlonamjerna nego samo poziv na dijalog. A zašto nisam konkretno o člancima zakona govorio? Pa nisam lud, zbog jednog razloga. Nema podrške partnera, nema podrške poslodavaca, nema podrške naroda. Pa tko bi onda tu raspravljao, dao vama doprinos, kvaliteti vašeg zakona kada je sve naopačke. Pa to je istina. Možete se ljutiti do sutra to me uopće ne zanima.
Određujem stanku do 15,00 sati. Dobar tek. STANKA U 13,29 SATI.
[[NASTAVAK NAKON STANKE U 15,00 SATI]] Evo, vrijeme za stanku je isteklo. Nastavljamo sa replikama. Tomislav Žagar.
Hvala potpredsjednice. Uvaženi kolega Salapić, evo pokušat ću sada replicirat prema je prošla stanka pa smo možda i zaboravili. Ono što ste vi u uvodu svojeg izlaganja rekli da ćete govoriti kao političar, a ne kao pravnik. Osobno mislim, žao mi je, bolje da ste govorili kao pravnik, a manje kao političar zbog svega što ste izrekli, ali nije predmet to moje replike, nego ću, vi sigurno kao pravnik znate da je, ja nisam pravnik, da odmah to naglasim, da je radno pravo spada među jedno od složenijih odluka prava i da radni odnosi su i formalno i stvarno jedno od složenih pitanja nacionalne politike i određuju prava s gospodarskog i socijalnog ustroja nacije i oni predstavljaju temelje druge generacije ljudskih prava. Ovdje u zakonu, vi ste to sami rekli, postoje sigurno dobre odredbe, postoje one s kojima se vi osobno ne slažete, i vaš klub i mislim da bi bolje bilo da ste svoju raspravu usmjerili u tom smjeru jer ovo je prvo čitanje, a posebno se ne slažem s onim dijelom u kojem ste upozorili ministar da je ministar taj koji izbjegava dijalog, što nije točno, ministar je to i ovdje rekao i poziva se danas na dijalog. Problem je onda, ne možete uspostaviti dijalog s nekim tko to neće i tko odbija raspravljati. I ova danas rasprava je prilog tome da raspravimo o ovoj temi i da sve one stvari koje nisu dobre, a vjerojatno ih ima u ovom zakonu, da ih pokušamo promijeniti na bolje. I htio sam samo još jedan dio, kad ste, mislim da to nije baš u redu kad ste rekli da u Hrvatskoj postoji veliki broj općina u kojima ljudi nemaju što raditi. Osobno smatram da svaka općina u RH od trenutka osnivanja do danas je u danom vremenu ostvarila svoju zadaću. To što neke općine zbog zakona koji postoje, vi se u vašem klubu zalažete za decentralizaciju, idu ustavne promjene, govorimo o regionalizaciji i nije dobro da vi kao klub iz regionalizacije, decentralizacije izvlačite ono što vama u danom trenutku odgovara, a sve drugo zanemarujete. Mislim da je to, dakle sustavi pristup, kažem te općine su ispunile svoju zadaću, u njima su ljudi radili, naravno koliko su mogli s onim sredstvima koja su imali, a u budućnosti ćemo vidjeti kako će se stvari dalje odvijati. Hvala.
Odgovor na repliku, Josip Salapić.
Hvala potpredsjednice. Kolega, pa i vi ste u vašoj replici izvukli za ono što ste smatrali da trebate izvući. Ja se s vama ne slažem. Mi smo regionalna stranka, ali nacionalno smo osviješteni, razumijete? I rekao sam u kontekstu ne vrijeđajući bilo koju općinu ili načelnika ili gradonačelnika ili župana, da je došlo vrijeme da napravimo i reviziju kako funkcionira sustav lokalne uprave i samouprave i koliko se sredstva iz državnog proračuna mora preusmjeriti ka jedinicama lokalne samouprave da bi one uopće mogle preživjeti. Dakle, svako voli svoju općinu, svoj grad, svoj mjesni odbor, svoje mjesto gdje živi, ali pokazalo se u određenim mjestima da ta općina nema ili grad čak nema nikakvu funkcionalnost jer se sve administrativne i druge radnje obavljaju u središtima kako je to bio nekada. Postoji općina koja može biti općina i dalje, ali će, bi trebali načelnici i oni koji tamo rade biti volonteri i ako ćete dati novac iz državnog proračuna samo tako da bi netko dobio plaću, da bi imao službeni automobil, vozača, tajnicu, pročelnika ureda koji ne može izdati ništa osim onih najminimalnijih potvrda i dozvola, a za sve ostalo se ide u veći grad ili središte, mi moramo biti svjesni bez obzira, baš sam to namjerno rekao, bez obzira iz čije stranke dolazi čelnik, trebamo biti svjesni da se u tom sustavu veliki novac troši iz državnog proračuna. To je onaj dio na koji ste se vi osvrnuli. A što se tiče potrebne reforme radnog zakonodavstva, nisam govorio napamet, konzultirao sam se sa nekim katedrama radnog i socijalnog prava na Pravnim fakultetima u Hrvatskoj i uzeo sam ono što sam smatrao da treba naglasiti u raspravi. To je bila moja politička procjena, a sve ovo što mi radimo, radimo kao političari. Ne radimo to kao osobe koje se bave nečim drugim, bavimo se politikom i svjesno i odgovorno sam rekao ono što mislim da je i prvi ću se založiti za to. U našoj županiji vlast pripada našoj stranci, da se takav sustav ukine, da se uvedu regije u RH.
Boris Kovačić, replika.
Hvala gospođo potpredsjednice. Gospodine zastupniče, mladi gospodine, gotovo ste me rasrdili [[Upadica Zgrebec: Nemojte govoriti mladi ili stari, kolega.]] Ispričavam se. Gospodine zastupniče, gotovo ste me rasrdili u svojoj raspravi kada ste evo i skup moje stranke nazvali tulumarenjem. Imam običaj sve pažljivo slušati, vas također, tim više što, bar do sada ste uvijek ovako odisali jednom akademskom suzdržanošću, retorikom i meni je to i godilo i evo bio sam pažljiv. I tim više što bih sada mogao replicirati na štošta što ste izrekli u svojoj raspravi, ipak ovo me na neki način pogodilo. Vjerujte mi, do sada apsolutno na svim konvencijama sam bio prisutan, SDP-ovskim konvencijama od '90. do ove posljednje. Molim vas lijepo, nije šteta, to je na ponos. I još ću vam reći da ovakvo jedno ozbiljno ozračje koje je sada vladalo na onoj konvenciji rijetko viđeno i vi to nazivate tulumom. Možda ste vi bili na nekim sličnim skupovima, sličnim konvencijama, promijenili ste nekoliko stranaka, možda je bilo tulumarenja, ja vas uvjeravam nikada nije bilo a pogotovo ne sada u ovom doista ozbiljnom trenutku. I zato evo, osjećao sam se vjerujte mi ovako malo povrijeđeno, gotovo postiđeno nakon tog vašeg eto, ja bih rekao, možda je to neodgovornog, neću reći nepromišljenog nazivlja takvog jednog ozbiljnog skupa sa vrlo ozbiljnom temom gdje su govornici si dali baš puno tona koji je bio u suglasju sa ozbiljnošću trenutka.
Odgovor na repliku Josip Salapić.
Evo ja neću dati procjenu stari mlad, ja ću reći uvaženi gospodine zastupniče. Nisam rekao tulumarili nego sam rekao da je to ličilo na tulum jer se gospođa Pusić i gospodin Milanović cijelo vrijeme u velikom osmjehu od uha do uha govoreći o ozbiljnim temama izgledali su pomalo neozbiljno. I vjerujte kada netko kaže u teškom trenutku da je ovo najuspješnija Vlada to bi trebao reći netko drugi a ne netko sam za sebe. Da sam htio nekoga uvrijediti rekao bih pijanka, ali to nisam rekao ali sam dobro pratio poruke i dao sam si truda zapisati izjave koje su tamo rečene. Za mene je neozbiljno ako je netko potpredsjednik Vlade i u ključnom trenutku za Hrvatsku ne želi priznati da postoje poteškoće i da kaže sam sebi procjenu da je ovo jedna od najuspješnijih Vlada u povijesti Republike Hrvatske. Uspjesi Vlade Republike Hrvatske se ocjenjuju na izborima i građani, odnosno narod Republike Hrvatske, svi državljani procjenjuju o tome tko je uspješan a tko neuspješan. Ja sam osobno i dozvolite toj mojoj vlastitoj procjeni očekivao da će se na vašoj konvenciji a samo inteligentna osoba može shvatiti ako je netko htio usporediti nešto što je za mene bilo neprimjereno a to je smijeh na vašoj konvenciji ne vas nego određenih kolega. Ja sam rekao da među vama ima krasnih ljudi koji razumiju situaciju prije svega kao ljudi. Vaš premijer je školovan u inozemstvu, diplomat je, govori nekoliko jezika i njegovo djetinjstvo, dozvolite i nekih od nas nisu jednaki. Kada živite u siromaštvu i kada preživljavate sa 1000 ili 1500 kuna rijetko kako možete razumjeti nekoga tko je bez iole srđe na to, daj Bože da svi možemo tako školovati i biti tako pismeni, govoriti nekoliko jezika, procijenio sam to kao socijalnu neosjetljivost i kao nestvarno nerazumijevanje naroda kojemu je teško. To nema veza sa uvredom, da sam htio uvrijediti mogao sam potpuno drugačije sintagme koristiti ali sam dobro procijenio što sam trebao kao političar i odgovorna osoba reći. Tako da se nemate vi zašto vrijeđati.
Pustimo konvencije i vratimo se zakonu. Vanja Posavac, replika.
Zahvaljujem poštovana potpredsjednice. Poštovani kolega Salapić. Pa evo ja ću se referirati ipak na zakon, rekli ste jednu rečenicu koju ja evo moram prokomentirati, rekli ste, narod je na ulici. Narod je na ulici ali ja se pitam koji narod, pod čijim vodstvom jer ovdje su prvenstveno bili sindikati zaposlenih u državnim i javnim službama. Ja bih voljela čuti što misle a to vidim na portalima i preko fejsa i twittera što komentiraju radnici u privatnom sektoru pa ćete vidjeti da izražavaju uglavnom, ne 100% ali uglavnom vrlo veliko nezadovoljstvo takvim načinom i jučerašnjeg i današnjeg prosvjeda. Zapravo i kada gledamo podatke jučer prosvjeda od 12 do 14 sati oni su vrlo, može se reći nisu u potpunosti baš prave informacije jer nemamo podatke koje su to sve škole, samo se naglašavaju Karlovac i Osijek, šta sa ostalima. Žao mi je što mediji a ja to stvarno nisam vidjela jučer sam gledala i treći dnevnik i emisije ljude koji rade u privatnom sektoru nisu pitali što misle o sindikatima, što misle o ovom zakonu a vidjeti ćete da možda neke primjedbe imaju zakon je u prvom čitanju i neke je već i kolegica Dragica Zgrebec iznijela da će o nekim stvarima zapravo do drugog čitanja se još ipak raspraviti. Isto tako sindikati su još uvijek pozvani na dijalog, pozvala ih je kolegica. A isto vam moram reći što se tiče dijaloga, kada smo imali tematsku sjednicu to je sve bilo s njihove strane osim čast dvoje sindikalnih predstavnika osim dijaloga, to nije bio dijalog to je bilo vikanje i vrištanje.
Odgovor na repliku Josip Salapić.
Uvažena kolegice ja bih uvijek bio oprezan u procjenama što je definicija naroda. Ako je jučer bilo oko 270 tisuća ljudi u štrajku upozorenja to je već dovoljni pokazatelj. Što se tiče promjena Zakona o radu i njegove potrebe ja sam u svojoj raspravi naglasio i privatni sektor. Ali dozvolite mi da iz iskustava koje znam da pojedini privatnici poslodavci koji zapošljavaju 100 pa i više radnika jedno mjesec dana moraju čekati pojedine ministre iz vaše Vlade da uopće dođu do kontakta. I to se dešava u Hrvatskoj. Isto tako, osobno sam radio u tvrtki koja ima 10 tisuća i 800 zaposlenih i radnici koji su bili prvenstveno na državnome proračunu, odnosno to je državna tvrtka gdje se pokazala potreba određenih izmjena radničkih prava, jer dozvolite i to da su interesi koje zastupaju sindikati s jedne strane koji su opravdani i zastupaju radnike, s druge strane su interesi koje zastupaju poslodavci i oni su dijametralno suprotni od jednih na drugih a to je demokracija i to je normalno da poslodavci podržavaju poslodavački sektor a sindikati radnički sektor. Ja sam rekao svi zajedno za stol i posebno naglasiti tešku situaciju u privatnom sektoru. Upravo se u ovome Zakonu kod Agencije za privremeno zapošljavanje kriju moguće opasnosti zato da padne cijena na tržištu rada a da se sve većim poreznim presijama na rad i na plaće radnika opterećuje izravno radnika. A dozvolite još nešto, uzimanje novca, to ima veze sa radom, iz blagajne vlastitih prihoda fakulteta počeo sam raditi kao znanstveni novak sa 5 tisuća, 4 i nešto, a 30% nam je plaćao fakultet na naše plaće jer smo bili opterećeni ne sa 100 studenata nego 200 i 300 na ispitima, predavanjima za izvanredne studente, pravnim klinikama, fakultativnoj nastaviti, izbornim predmetima. I baš me zanima koja će to biti … [[Govornik se ne razumije.]] i koji će se to novac uštedjeti ako fakulteti prestanu biti produktivni i raditi dovoljno više i dovoljno dobro za svoje studente. Tu se krije opasnost ne ušteda nego nedostatka kvalitete hrvatske znanosti, o tome sam ja govorio.
Damir Tomić, replika.
Hvala lijepa. Ja moram priznati i ja sam se rasrdio kao i kolega Kovačić, no rasrđenost je malo prošla jer smo imali dugačku pauzu pa sam si srećom tu zapisao neke stvari zbog čega sam se to rasrdio. Prije svega iznenadio me malo kolega Salapić jer je preuzeo retoriku stranke u koju je ušao. Spomenuo je tu nacionalni zanos '90.-tih, pod okriljem nacionalnog zanosa '90.-tih se dogodila najveća pljačka u hrvatskoj povijesti. Volio bih da je to kolega spomenuo. Nadalje, spomenuo je politički udarac koji smo mi sami sebi nanijeli, a ja ću reći ne, mi smo odgovorna vlast. Možemo isto tako dodvoravat se radnicima, dodvoravat se svim strukturama društva, no ovaj Zakon o radu je samo dio strategije koji ova Vlada ima za izvlačenje iz krize u kojoj smo 20-godišnjom lošom politikom. Isto tako kolega Salapić je spomenuo da mu je smiješno da netko na konvenciji SDP-a govori da je ovo najuspješnija Vlada. Da, ovo je najuspješnija Vlada. Postoji bezbroj pokazatelja, ja ću vam samo jedan dati. Iz programa IPA u ove dvije godine je povučeno 823,9 milijuna eura što je 114% više nego što je bivša Vlada napravila u svoje četiri godine. Da ne spomenem švicarce i udarac bankama koji smo zadali, koji je bivša Vlada zakuhala. Da vas spomenem prijevoz srednjoškolaca koji je ova Vlada osigurala svima, da vam spomenem besplatno školovanje svima koji su redovni i dobri studenti, što se tiče fakulteta i novaca. Spomenuli ste svoj fakultet. Nikada nisam smatrao da je pravedno da fakulteti iz vlastitih sredstava daju na plaću 40%. To je dobivala i čistačica na pravu i ekonomiji. Po čemu je ona čistila veću kvadraturu nego čistačica na učiteljskom ili filozofskom. To nije pravedno. I na kraju, to vam moram reći, kakva je vjerodostojnost kada govorite o bilo čemu, a ne priznajete odluke hrvatskog suda? Hvala lijepo.
Odgovor na repliku, Josip Salapić.
Prije svega, uvaženi kolega, da li ja priznajem ili ne priznajem odluku hrvatskih sudova to će u slučaju za koji ste vjerojatno mislili reći Ustavni sud Republike Hrvatske, a nakon toga Europski sud za ljudska prava jer mi smo članica zemlja Europske unije i svaki onaj koji smatra da mu je povrijeđeno temeljno ljudsko pravo može štititi svoje pravo na hrvatskim sudovima. I podržavam svakoga tko traži zaštitu na temelju svojih opravdanih zahtjeva. Mene je iznenadila vaša replika i bila je stanka sat i pol, bio je ručak, vjerojatno tu je svašta se moglo reći u međuvremenu. Vidite, retoriku se bira na način u kakvoj se situaciji nalazimo. Ja sam dobro procijenio na koji način trebam govoriti. Niti jednog kolegu zastupnika u Hrvatskom saboru iz vaše vladajuće koalicije nisam htio uvrijediti, ali sam siguran da je vaš predsjednik stranke, premijer, imao dovoljno vremena i dovoljno, da je imao iole mudrosti, rekao sam da ste sami sebi zadali politički udarac, pa jeste. Znate zašto, to ste mogli spriječiti na način da ste samo pokazali, odgoda rasprave ovog zakona ne bi promijenila u ovom trenutku ništa prema onima koji su danas izgubili posao, ali bi dali doprinos tome da se pokuša donijeti zakon koji će imati konsenzus svih socijalnih partnera, poslodavaca i onih koji rade, a i onih koji ne rade, ako hoćete još najbolje. I ono što mislim da je najiskrenije, ja sam bio samo iskren, kada su u pitanju nacionalni interesi Republike Hrvatske onda treba odgovornost prebaciti na sve jer niste li vi sigurni ili možda vi jeste, ja nisam, da će vaša Vlada nastaviti voditi ovu državu jer ne dajem za ekskluzivno pravo nikome, pa čak ni iz oporbe da obećaje nešto što nije realno jer to se pokazalo suludim. I vaš je predsjednik, premijer, rekao 2010. jedno je potpisao, a danas drugo. Još neki su potpisivali koješta pa su navečer glumili jedno, a sutradan ujutro nešto drugo. E to baca vjerodostojnost na politiku, političare i Hrvatski sabor i čemu taj parlamentarizam kada mi znamo kako to funkcionira, a nismo, vi niste svjesni i spremni to priznati. E pa to je žalosno.
Boro Grubišić, replika.
Hvala. Kolega Salapić, prošlo je sat i pol ove stanke pa sam malo izgubio nit, ali reći ću vam. Naime, ministrica Pusić valjda se narugala sama sebi i svojoj Vladi kad je proglasila Vladu najuspješnijom vladom, a narod je u tri točke najsiromašniji narod od postanke Hrvatske države. Čak i u ratno vrijeme je standard bio bolji nego li je danas. To je i razumljivo kada imamo na čelu Vlade liberalnog konzervativca ili valjda okorjelog liberala kako je možda htio reći hrvatski. Dakle izmišljajući unutarnje neprijatelje od seljaka, radnika, ribara, liječnika, učitelja, pa valjda se njima i suprotstavlja već ovim Zakonom o radu. Ispada da je ta Vlada po riječima ministrice vanjskih poslova koja je izjednačila u krivici srbijansku i hrvatsku vlast '90.-tih dakle za događaje, a o čemu će još biti razgovora u ovom Saboru. Valjda je po tome ona najuspješnija. I danas slušamo na radiju, jutros, kada jedan profesor zakonodavstva o radu, a u rodbinskim vezama sa jednim udbašem kojega je sud zadržao u Hrvatskoj, a nije ga ekstradirao u Njemačku, brani na ovaj način gotovo isti kao i ministar brani ovaj Zakon o radu i to vrlo žestoko i ne znam na koji način zapravo, tek mi je poslije postalo jasno i zbog čega.
Odgovor na repliku, Josip Salapić.
Uvaženi kolega Grubišić, namjerno sam spomenuo gospođu Pusić jer smatram da je bila totalno nerealna u svojoj izjavi kada je procijenila uspjeh ove Vlade. Mislim da bi uspjeh svake Vlade trebao biti taj da ga podržavaju barem većina građana koji su na izborima dali povjerenje. Mi smo svjesni da je Plan 21 koji je bio kao nekakva nova politička platforma na kojoj je koalicija dobila vlast u potpunosti promijeni ili možemo reći u potpunosti nestao. I ono što je bio naglasak ovog Zakona o radu, ma nitko od nas, ako ćemo biti iskreni, nije protiv toga da se ide u reformu radnog zakonodavstva koja je nužna s obzirom na okolnosti vremena u kojem živimo, s obzirom na odgovornost koju imamo kao zemlja članica Europske unije, preuzimanje direktiva zajedničkoga prava i na ovom području, ali trebate dozvoliti jer ne znam zašto je to zabranjeno, ako postoji mogućnost na zlouporabe a postoji u … pravnim institutima koji jesu, oni se trebaju pravno urediti i srediti i istina je da se o tome razgovara u Hrvatskom saboru. Ako katedre radnog i socijalnog prava gdje su stručnjaci pomalo podijeljeni oko nekih instituta, gdje su tu moguće naglasci na pojedine institute koje treba uskladiti sa time da se spriječi svaka zlouporaba. Zašto ne dati otkaz onome koji je neradnik i ništa ne radi, ali zašto dati otkaz nekome tko to nije zaslužio? Dakle u tom dijelu trebamo štititi radnika koji radi, a neradnika treba kazniti jer netko čeka posao doma i sa fakultetom i bez fakulteta i sa 4 djece i sa petero i sa kreditima i bez kredita i svakakvih životnih situacija. Ovdje je naglasak na nedostanku dijaloga. I ponavljam, nitko od vas troje, niti vas ministre, niti vaše suradnike ne smatra tu neprijateljima naroda broj jedan. Vi ste samo dužni predstavljati politiku vaše Vlade. Ali da ste vi ministri ili da je premijer Milanović pozvao jučer sve nas i onog kog je on mislio da treba pozvati mogao je spriječiti glas naroda koji se dogodio danas u Zagrebu na Markovom trgu. A tko garantira ako se ovakvo stanje nastavi, nerazumijevanja da će to biti u drugim gradovima. Tko to može garantirati? Nitko. Toga se mi bojimo.
Ingrid Antičević-Marinović, replika.
Kolega dobar dio svoje rasprave posvetili ste opservaciji na Konvenciju SDP-a. Kod mene to je za razliku od nekih drugih kolega izazvalo jedno zadovoljstvo da ste vi u takvoj jednoj ja bih rekla i u trenutku kada smo svakodnevno sa svih strana bombardirani mnogim informacijama to izazvalo vašu pozornost i to meni je sasvim drago. Govorite u svojoj raspravi o tome kako radnici zaista trebaju imati plaću da to treba biti cilj. I oko toga se treba i složiti, međutim tu vašu konstataciju treba i nadopuniti, da ovaj prijedlog zakona upravo to, teži i da dođu investicije, da dođu oni koji će zapošljavati a ne oni koji će otpuštati radnike. Sjetimo se kada smo uvodili kazneno djelo neisplate plaće, to je još bila daleka 2003. godina. Tada HDZ nije htio glasati za taj zakon. To je čuvena novela Kaznenog zakona iz 2003. godine. Kad smo došli u priliku neisplata plaće postala je kazneno djelo. Mi smo imali situaciju da plaću primaju oni koji ne rade, a oni koji rade ne primaju plaću. Međutim, bez zapošljavanja, bez investicija nema ni radnog mjesta, nema ni plaće. Nema ničega. Prema tome, ono što se ovim prijedlogom zakona i oko toga treba koncentrirati našu raspravu jeste upravo da se ta fleksibilizacija raspodjela radnog vremena napravi tako da poslodavac je dužan, da se ima dokaz da su ti radnici radili jer i danas rade prekovremeno. A radnici u privatnom sektoru su oslabljeni. Tamo nema sindikalnog života. I zato je intencija, mi moramo razgovarati i sa sindikatima, jer i sindikati trebaju biti solidarni sa onima i pomoći onima da se sindikalno organiziraju pogotovo u privatnom sektoru. To je naš zajednički rad, da u tom sukobu ako ne može biti i dijaloga između rada i kapitala bude na …
Hvala. Odgovor na repliku Josip Salapić.
A vi … [[Govornik isključen, ne čuje se.]] zna što govori bar kad je u pitanju onaj dio prava, pravosuđa, temeljnih ljudskih prava i zajedno smo puno puta na tome radili. Ali i siguran sam u to na temelju vašeg iskustva da vi jako dobro znate kako funkcionira politika i politička vlast. Pa ne bih sad rekao da se sa mnom morate složiti, ali ako je 2010. godine premijer sadašnji, a tadašnji predsjednik oporbe i kluba u Saboru potpisao sindikatima jedan zahtjev koji je vrlo sličan ovim zahtjevima koje oni danas imaju i onda kažu ovdje u Hrvatskom saboru da mu je žao što je to učinio jer nije dobro procijenio. Iza svih dobrih namjera svake Vlade krije se određena politika, a određena politika na žalost kroz tradiciju hrvatske državnosti i politike općenito se gleda kroz one koji tu politiku predvode. To je u vašem slučaju predsjednik vaše stranke i Vlade. I pomno sam pratio vašu konvenciju samo iz jednog razloga da vidim hoće li konačno doći jedna zdravo razumska ljudska poruka od vašega predsjednika. I siguran sam u to, a to ne morate reći da je u masu situacija koje su se nepotrebno dogodile u Hrvatskoj u zadnjih godinu dana mogao samo jednim socijalnim dijalogom, jednim razumnim ljudskim stavom spriječiti puno toga gdje je sam sebi zadavao političke udarce od ovoga Zakona o radu, od slučaja Perković, od branitelja, od Vukovara, pa čak i da je bio dobronamjeran i da je imao tu osjetljivost ne bi bilo ni potrebe za prikupljanjem potpisa oko dvojezičnih natpisa u gradu Vukovaru. Radi se o osobnosti jedne osobe, radi se o određenom strahu njega samoga za sebe i njegovog ega koji on ne može kontrolirati, a sve ostalo je politika, a ja ne sumnjam u vaše dobre namjere ni za privatni sektor, ni za državni sektor, ni za radnike. Ja sam siguran u vašu dobronamjernost prema običnom radniku i čovjeku. U to ne sumnjam ni jednog trenutka.
Branko Hrg, replika.
Hvala lijepo gospođo potpredsjednice. Kolega Salapić, vi ste izrazili u stvari čuđenje da premijer koji sa stranačkog skupa šalje poruku da treba ići među ljude nije našao snage da okupi partnere oko socijalnog dijaloga. A ja vam postavljam pitanje zar vi stvarno vjerujete u iskrenost takovih riječi čovjeka koji sa jedne strane Markova trga u drugu zgradu ide u službenom autu pod pratnjom, umjesto da se prošeće minutu i pol preko puta. To je poruka koja je data i to je vjerodostojnost riječi koje se ovako javno iznose. Dakle, ja ne vjerujem u tu njegovu poruku, jer da je to želio sigurno bi okupio socijalne partnere i pregovarao, pregovarao dok ne bi došli do zajedničkog rješenja.
Odgovor na repliku, Josip Salapić.
Hvala vam kolega Hrg. Čuo sam i tu vašu izjavu neki dan da ste to osobno svjedočili tome, a to samo govori da je on svjestan da je pogriješio i da je svjestan da vodi Hrvatsku u pogrešnom smjeru. Ove njegove izjave u zadnje vrijeme gdje se on svađa sam sa sobom, gdje tri dana objašnjava zašto su kupljena vozila za državne dužnosnike, za Republiku Hrvatsku, gdje ima potrebu komentirati koja je stvarna cijena, što je trošarina, što je porez, što ne. To nema veze sa vođenjem države niti sa odgovornim državnikom. To ima više veze u nekakve dnevno-političke viceve gdje ga nitko živ ne može razumjeti. I radi se stvarno o nečemu što mi moramo promijeniti. Hrvatski sabor funkcionira kao parlamentarni, dakle predstavnički Dom gdje se donose zakoni na način da Sabor kao pod navodnicima može odbiti zakon kojeg je donijela Vlada. Pa koji bi se to zastupnik vladajuće koalicije usudio reći da zakon kojeg je predložila Vlada ne valja. To je kod nas nenormalno. I dok mi svi zajedno, dakle sad vladajući imaju šansu reći da nisu ništa krivi, da je kriv netko drugi, da drugi lažu, da su drugi opljačkali Hrvatsku i slično, to će najbolje procijeniti oni koji su danas nezaposleni, oni koji sjede doma i ovo sve prate i misle da tu više nitko nije normalan i da se priča jedno a govori drugo. Poruke na Konvenciji SDP-a koji svatko koji se bavi politikom je trebao pratiti, su poruke ustvari građanima RH na koji način ova Vlada doživljava njihove stvarne životne probleme i to je ličilo po mojoj osobnoj procjeni a neka mi se javnost ne zamjera ako sam pogriješio, da to ima veze sa dva planeta. Jedan je planet izvan granica RH, a drugo su stvarni život i problemi naših građana i tu sam se zabrinuo za budućnost politike općenito jer vjerodostojnost Hrvatskog sabora i nas tu koji danas o ovome raspravljamo pada na najniže razine, da je bilo dijaloga, svi bismo mi po člancima Zakona o radu točno mogli komentirati gdje se kriju eventualne opasnosti za naše radnike jer dobrim namjerama tražiti nacionalni konsenzus to je sasvim opravdano i očekujuće kada su u pitanju krizni problemi države.
Hvala lijepa. Oprostite mi što ću ovo reći, ali vjerojatno naše građane više bi zanimalo da raspravljamo konkretno o zakonu nego da ovdje analiziramo karakter jednog čovjeka. Kolegica Nansi Tireli izvolite.
Zahvaljujem gospođo potpredsjednice. Pa poštovani kolega Salapić, evo ja ću se vratiti na Zakon o radu koji je evo na našem dnevnom redu. Pričali ste o agencijskom zapošljavanju i bojazni da će takav jedan prijedlog vezano za agencije smanjiti smjenu rada, ne trebamo govoriti o budućnosti, imamo situaciju da rad preko agencija imamo i sada u zakonskoj regulativi i cijelo vrijeme danas slušamo koliko je dobro da ovaj zakon ide u dva čitanja, upravo zbog toga da upozoravamo na nekakve propuste i greške pa bi evo to iskoristila da zamolim predlagatelja zakona da bi bilo izuzetno dobro da do drugog čitanja imamo podatke koliko agencija u RH imamo, koliko radnika u tim agencijama radi i koliko je razlika u dobivenim plaćama tih radnika koji su zaposleni u agencijama u odnosu na radnike na istom radnom mjestu koji obavljaju isti posao u određenim poduzećima. Ako u ministarstvu ne znaju, ja im mogu jedno dvije, tri agencije koje posluju i djeluju u Istri upozoriti ih na njih i evo reći da na određenom tokarskom stroju radi radnik preko agencije i radi radnik zaposlen u poduzeću, jedan u prvoj smjeni, jedan u drugoj smjeni i da je razlika u plaći skoro pa dupla. O tom problemu vezano za agencijski rad govorimo i bilo bi izuzetno dobro, korisno za sve nas zajedno a pogotovo za radnike da te podatke do drugog čitanja imamo kako bi ih kvalitetno mogli uspoređivati upravo argumentima da kažemo što jeste dobro a što nije dobro vezano za agencijski rad i produženje agencijskog rada od dvije do tri godine.
Odgovor na repliku Josip Salapić.
Slažem se sa vama zastupnice Tireli, ali s vama potpredsjednice nemojte zamjeriti Sabora da se treba raspravljati, vratiti uvijek na temu kada je u pitanju ovaj zakon, Zakon o radu. A zamislite koji bi to dobronamjerni ili suvisli političar ili pravnik koji razumije i kuži o čemu je ovdje riječ dok su vani prosvjedi, dok narod ne podržava ovo o čemu mi danas govorimo stoje od tamo dolje ili ovdje i brifirao nešto gdje ga nitko živ neće razumjeti jer situacija nije takva za takvu raspravu. Pa evo ja ću dat doprinos vašoj replici kod agencijskog zapošljavanja. Rekao sam da postoji opasnost da će pasti cijena rada i da su tu moguće velike nepravilnosti, da će rad u Hrvatskoj postati potplaćen, da će padati životni standard građana odnosno radnika a da u isto vrijeme sve većim poreznim presijama na plaće se sve više porezno opterećuje radnik pojedinac. Ako ćemo poboljšati kvalitetu rada, radnika treba stimulirati, dakle, o.k. agencijsko zapošljavanje ali smanjenje porezne presije na rad ako je to moguće ali kad vi nešto govorite o zakonu, kad kažete nešto što je stručno, kad vam se netko smješta zato što to govorite, nikad nisam mislio kad sam i radio u pravosuđu za sebe da je moja izjava najpametnija. Uvijek sam volio raspravljati o tome da netko ima argumentirani stav da kaže nešto što je bolje i tome koji je bolje predložio treba pružiti ruku. U ovom slučaju se radi da je izostao dijalog zastupnice Tireli a kada nema dijaloga i kad su, ma bilo tko da je tu vani i predstavnici sindikata, predstavnici radnika, poslodavca, mi ne možemo donositi kvalitetne zakone ako nemamo podršku javnosti i podršku sindikalnih partnera i socijalnih partera i svih ostalih. Tu je današnji problem zašto ova rasprava izgleda ovako i zašto sam spominjao osobno predsjednika SDP-a i premijera jer znamo kako politika funkcionira. Treba reći tamo gdje je problem nastao, smatram osobno da je tamo, u Banskim dvorima, preko točka, a je ovdje točka, b je tamo.
Hvala. Đurđica Sumrak replika.
Hvala vam lijepo gospođo potpredsjednice Hrvatskog sabora. Uvaženi kolega Salapić, s najvećim djelom vaše rasprave slažem se. Govorili ste argumentirano, ali kolega Salapić, vidite jako je teško i ministru a moram reći i Vladi uopće razumjet ovaj realni svijet koji je oko nas jer onaj tko je u svom životu nije se trebao dizati ni u šest, ni u sedam ni u osam nije trebao odraditi svoje puno radno vrijeme, koji se nije susreo u životu sa nijednim problem nego eto svim političkim podobnostima je dolazio na neke pozicije, teško može shvatiti što znači kad se uzme jednoj gospođi koja 40 godina eto štedila u kasi uzajamne pomoći, novac, ona plače, njima to nije jasno. Vi ste pravnik po struci i danas kada sam ja rekla da zaista prevariti ili obmanuti da je to zaista klasični, elementi su klasičnog djela prevare, to je kazneno djelo, jer kako protumačiti, jednostavno u predizbornoj kampanji, sve parole koje smo čitali, pa evo ga između ostaloga hobotnica ispod peke a ne u politici. Kolega Salapić, sami ste svjedoci te birokratske hobotnice koje su uopće pustili pipce ogromne, neuništiva je, neuništiva je. Kako reći i kako izvozit ćemo ideje, a ne pamet, 25 tisuća mladih ljudi je bez nade, oni više nemaju nade, oni odlaze. Rekli su još dug život, a ne život na dug. Što čine od ovog naroda? Život na dug, a zašto? Nisu u realnom svijetu, lako je svaki tjedan otići na 3 dana na skijanje, lako je sjesti u avion, otići s mjesta A na mjesto B i to Vladin avion, ne bilo koji. Lako je sjesti u luksuzni auto, neka se okrenu oko sebe u svojim kvartovima i u susjedstvima i vidjet će što znači onda ovo.
Hvala. Odgovor na repliku Josip Salapić.
… [[Govornik nije uključen.]] Sumrak, ne bi bio problem čak ni u tome što premijer vozi, može on voziti Pontiac ako hoće, treba se ići odmoriti ako se umorio od stvarnog rada, treba biti sa svojom obitelji i sa svojim članovima stranke. Vidite kada se ponavlja ono što je negdje izrečeno javno, pa nije to samo rečeno za članove SDP-a i koalicije, nego za sve nas. Dakle, premijer je predsjednik svih, dakle on je premijer Hrvatske Vlade, on je institucija, kao i predsjednik države, predsjednik Sabora. Onda te izjave moraju imati uporište u stvarnom životu. Ako je on u svom obraćanju tamo svojim članovima i većini, a i svima nama rekao da postoje u godinu i po' dana unutrašnji neprijatelji, koji su netolerantni, nesnošljivi i koji ometaju rad ove Vlade, onda je logično pitanje koji su to unutrašnji neprijatelji. Da li su neprijatelji prepoznati u radnicima, u braniteljima, u liječnicima, u nastavnicima, u profesorima, gdje su ti neprijatelji? To su ti neprijatelji. Ako je to neprijatelj države, odnosno Vlade, onda je premijer na krivom putu. Zato sam i rekao, bolje da ode nego da govori ono što ne stoji. Realno, mi ne možemo tu mlatiti praznu slamu i praviti se tu da ste vi koji tu sjedite odgovorni za bilo što. Vi ste zastupnici izabrani na listi SDP-a, HNS-a, Kukuriku koalicije i svaki od vas je odgovoran za ono što ovdje radi u Hrvatskom saboru, sve se odluke donose u Banskim dvorima, u SDP-u, u koaliciji i u uredu predsjednika Vlade. Da je on bio razuman, po meni, nazvao bi ministra jučer, idemo svi sjesti, pozovite javno sve predstavnike socijalnih partnera i ove i one, sve predsjednike ili predsjednike stranaka ili klubova, želim im reći da ne mogu ovako i da mi je dosta tih prosvjeda i da trebamo drugačije. On to nije napravio i ne može reći da mu je to netko zabranio. To je njegova odluka, to ovisi o njegovoj osobnosti. Zato sam komentirao to tako, nemojte se ljutiti. To nema veze s vama. I vi ste potpredsjednice odlično govorili, ali vi ste razumni, ali mislim da ovaj drugi nije. To je tako.
Svatko ima pravo na svoje mišljenje, ali više bih voljela da raspravljamo o zakonu. U ime Kluba zastupnika SDSS-a, kolega Milorad Pupovac. Izvolite.
Poštovana gospođo potpredsjednice, poštovani gospodine ministre, kolegice i kolege. Kad neke stvari krenu kao što su krenule, čovjek može ići niz vodu ili se može još pokušati držati i plivati uz vodu. Vlada je odlučila da krene niz vodu. Meni je u krvi zadnjih 20 godina da nastavim plivati uz vodu, kako u drugim pitanjima, tako ću i u ovim. Zašto? Pa zato što treba sačuvati minimum onoga što se očito želi uništiti, a to su radnička prava i prava iz rada. Jer je to trend koji dolazi iz svijeta i koji mi mali koji se priključujemo svijetu mislimo da trebamo poštivati. I mislimo da nema druge i da ne postoji alternative. Tako je sa fleksibilizacijom. Prije 10 godina su mi u Europskom parlamentu neki kolege socijaldemokrati, doduše oni su rekli da su desni socijaldemokrati, ja nisam znao da to postoji, desni socijaldemokrati, ali on mi je objasnio da postoje u jednoj od europskih zemalja, mi je rekao sve je sada fleksi i jako je trendi to fleksi. Tako je to došlo danas i do nas i misli se da ne postoji ni jedna druga mogućnost nego samo fleksibilizacija. A mi koji smo nešto stariji znamo, sjećamo se vremena kada se isto mislilo da ne postoji ni jedna druga mogućnost nego samo baš ta i jedina koja je u to vrijeme postojala. Ali imamo dovoljno vremena, iskustva, a i nešto znanja da znamo da vremena prolaze i donose nova rješenja. Ja znam da se mora pojeftiniti rad kod nas, ali ne može se Zakonom o radu regulirati tržište rada, to ne. Ne može se napraviti ovim zakonom ono što se treba napraviti drugim sredstvima. I iz toga razloga me strah fleksibilizacije koja neće biti pod kontrolom. Strah me toga da razmišljamo da nema druge alternative, odnosno da nema druge mogućnosti i da je to jedino što možemo. Razumijem ja da postoje mala poduzeća u RH koja je spominjao premijer prošli puta, ministar sada spominje ovdje, kojima treba pomoć, koji ako žele opstati u svojim izvoznim kampanjama moraju imati fleksi za realnije mogućnosti kod zapošljavanja. Idemo vidjeti koje su to mogućnosti, ali moramo spasiti radnike od toga da se to pretvori u generalno sredstvo koje će zloupotrebljavati oni koji su moćniji od države, a mi veoma dobro znamo da je naša država još slaba, osim u priči. Ali kada je u pitanju funkcioniranje ona je preslaba da bi obavljala funkcije države, zaštite zakonitosti, zaštite prava i svega onoga što ide uz to. Iz tog razloga strepimo. Što se tiče konkretnih, spornih mjesta u ovom prijedlogu zakona zbog kojega mislimo da je neophodan još jedan razgovor između sindikata i Vlade, kako bismo mi onda u Saboru mogli donijeti odluku, prije svega tiče se radnoga tjedna i tiče se općenito radnoga vremena. Sve mogućnosti koje još uvijek postoje prema onima koji pomnije analiziraju i čitaju predložene odredbe u zakonu u predloženom zakonu, treba još jedanputa sagledati i vidjeti ne nosi li članak 65.mogućnost zloupotrebe od strane poslodavca kada je posrijedi radni tjedan i kada je posrijedi plaćanje prekovremenog rada, kada je posrijedi evidencija prekovremenog rada, kada je posrijedi naplata onoga što je radniku potrebno platiti. Dakle to je prvo sporno mjesto za koje smatramo da u ovom zakonu treba poboljšati. O tome je koliko sam shvatio govorila i potpredsjednica koja predsjedava ovim Domom sada, možda ćemo se razlikovati samo u opsegu pitanja koliko je problematično. Drugo je pitanje agencija, ako uvodimo agencije kao posrednike za određene vrste poslova sasvim sigurno je da uvodimo još jednoga aktera koji će trebati uzeti od radnika i za koje će radnik trebati zaraditi. Trebat će zaraditi za svog poslodavca, trebat će zaraditi za agenciju, trebat će zaraditi za državu i možda će još trebati zaraditi za Zavod za zapošljavanje. A mi nismo sigurni da li će ta agencija u tom kompleksnom odnosu između nje i poslodavca, nje i države, nje i radnika obavljati svoj posao kako valja da ga mi možemo kontrolirati, … to nismo sigurni. I što se nas tiče mi ćemo se fokusirati kada dođe vrijeme za drugo čitanje, mi ćemo se fokusirati na taj dio. Na pitanje opravdanosti, na pitanje racionalnosti i na pitanje ukupnoga nadzora kada je posrijedi djelovanje agencija ili agencija. Treća stvar koju smatramo da je sporna je pitanje radničkih vijeća. Nekada smo imali radničke savjete. U radničkim savjetima ključni ljudi su bili članovi partije u poduzećima, oni koji su nešto stariji koji su imali tu vrstu uloga znaju za tu ulogu. U radničkim vijećima koliko čujemo ključnu ulogu imaju direktori poduzeća odnosno ljudi koji su glavni menadžeri u poduzećima. To je odnos moći i mi to znamo. Ali onda treba dvije stvari izbjeći kada je već odnos moći zadan, onda treba izbjeći dvije stvari, jedna je povećati autonomiju radničkih vijeća, a drugo je ne oduzeti sindikatima ono što pripada sindikatima, a ne prenositi na radnička vijeća. I ako tu postoji spor između sindikata i predlagača zakona oko ovlasti radničkih vijeća i samih sindikata to treba riješiti, gospodine ministre kroz razgovor ili kako drukčije ali treba riješiti. Možemo mi govoriti o sindikatima sve najgore kao što možemo i o našim strankama govoriti sve najgore, ali za sada nema boljih. Može se pojaviti neka novija stranka i možda neki novi sindikat ali nema boljih instrumenta radničke demokracije nego što je sindikalizam. Postoje neki oblici samoupravljanja, ali to smo gurnuli, to smo rekli da je to udbaško, da je to jugoslavensko, titoističko i ne znam kakvo sve ne komunističko, pa sada se borimo za mrvice tzv. radničkih vijeća. Ali doći će i to ponovo na raspravu. Nadam se da nećemo dugo čekati jer je posrijedi opstanak ljudske vrste i ljudskih društava i elementarne humanosti njihove, da o pravima ne govorimo. I na kraju, da mi ćemo sudjelovati u tome da pomognemo i sindikatima i Vladi da postignu dijalog i nastojat ćemo doprinijeti tome da se ova sporna mjesta poprave kako bismo u konačnici imali zakon koji bi se mogao prihvatiti. No jednoj stvari se ne mogu oteti gospodine ministre, niti kolegice i kolege, a to je da u Hrvatskoj zapravo nije problem rad nego kapital, da u Hrvatskoj zapravo nisu problem radnici nego kapitalisti. Gdje je naš kapital? Mi znamo gdje su naši radnici, sve više na burzi, sve više među nezaposlenima, a gdje je naš kapital? Nema ga. Gdje je nestao? Da li je u bankama, da li je u štednjama građana, da li je u depozitima banaka, na kojima mjestima, tko će se time početi baviti, dokle će se cijediti ono što se cijediti ne može, dokle se može očekivati ili dokle će se očekivati da se ekonomski prosperitet osigurava, čime? Neprestanim rezanjem prava. Pa uništit ćemo ovo društvo u moralnom u demografskom smislu. Fleksibilizacija radnog vremena će uništiti demografske pretpostavke društva. U kojem statusu će biti žene pod takvom radnom politikom? Kada će ljudi početi sklapati brakove pod takvim mogućnostima da imaju sve više, da imaju sve više rada na određeno vrijeme. I da što je moguće više njih radi kod 5 poslodavaca odjednom. Prema tome, ja jesam za to da se onim u ekonomiji i društvu kojima treba pomoći da opstanu, dakle ne samo sa subvencijama ne samo sa različitim drugim vrstama olakšicama nego istovremeno da im se omogući da im cijena rada i radni uvjeti ne budu takvi da im predstavljaju omču u pogledu razvoja. A prije svega je riječ o manjim ili o srednjim poduzećima koliko razumijem u Hrvatskoj. Ali samo pod pretpostavkom čvrstoga nadzora. Ali isto tako nisam za to da to generalno vrijedi za sve. I nisam za to da se oslovi sindikalizam u Hrvatskoj i nisam za to da se fleksibilizacija uzme kao jedina alternativa i jedina mogućnost za spašenje hrvatskoga gospodarstva i hrvatske ekonomije koja će pasti na teret radnika. A to znači danas, sutra na teret naše djece. Često se ovdje pozivamo na Europu. Ako je suditi po izvještajima koje možemo čitati od strane Europske komisije o pregledu ne zaposlenosti i o socijalnim kretanjima u 2013. godini rezultati su katastrofalni kada je po srijedi ta fleksibilizacija. Do 90% ljudi radi na određeno vrijeme u Španjolskoj. U europskim zemljama do 60%. Ako je to trend onda nam ne trebaju nikakvi ratovi sa strane. Onda je to proces koji apsolutno vodi u pravcu vrlo, vrlo riskantnih socijalnih trendova. A mi u Hrvatskoj ne samo da se ne bismo smjeli uspoređivati sa Njemačkom jer spadamo u red zemalja kao što je Grčka, kao što je Portugal, kao što je Italija, kao što je Španjolska, kao što smo historijski padali. Mi bismo se morali zabrinuti nad time što to znači. Ali neće biti dovoljno da to riješi Zakon o radu. Kada bi Zakon o radu ovako predloženi bio čarobni štapić koji bi riješio naše ekonomske teškoće pa svi bismo glasali za njega bez obzira na sve razlike koje možemo imati ali to nije to. To nije to. Bez živoga tržišta kapitala, bez aktivnoga kapitala, kapitala koji neće biti ziheraški, koji neće poslovati samo sa državom, koji neće biti zaštićen od države za razliku od radnika koji neće biti, bez toga neće biti moguće napraviti ovo što želite ministre. Ali sudjelovati ćemo u tome da ovaj Zakon bude takav da ga se danas sutra može usvojiti ali ne bez sindikata. Hvala vam.
Dragutin Lesar, replika.
Kolega Pupovac meni je drago da u svojoj raspravi ste dali jasno do znanja da uz velikog broja Friedmanovaca u ovoj dvorani postoje i kinezijanci u ekonomskom smislu škole i ekonomije to mi je drago čuti. Ali doista ste mi dali za misliti kada ste rekli da ste čuli kako je fleksi postao in. Za dobru reklamu za ovaj Zakon bi bio možda dobar spot fleksi je seksi. Zašto je taj fleksi postao in? Zato što je on vrlo jednostavan i lagan za realizaciju. Ukidate određena ograničenja, prava, pravila, strukture i ne nadomještavate ih s ničim ako vas za nikog nije briga. Ali oni koji su krenuli sa fleksi uvijek su završili u gadnim problemima a oni koji su bili pametni znali su da slijedi nastavak na engleskom flexicurity sigurno. Jer model, tranzicija tržišta rada koji počiva samo na uskrati odnosno liberalizaciji ne shvaćajući da mora pratiti promjene u predškolskom obrazovanju, obrazovanju, stambenoj politici, zdravstvenom sustavu, poreznom, službama za zapošljavanje i stimuliranju i omogućavanjem teritorijalne migracije koja je zbog tradicije hrvatske, zbog vlasništva nekretnina dosta otežana, uvijek su zapadali u tu zamku misleći da će samom deregulacijom, ukidanjem određenim ograda ili pravila omogućiti lakša zapošljavanja. Na jednom mjestu liberalizirate, popustite ali za ne dugo mjeseci počinje udar na drugom mjestu. Jer država se mora pripremiti za povećane naknade za nezaposlenost ili će smanjiti prava, visinu ili rok trajanja. Mora se pripremiti za plaćanje zdravstvenog doprinosa na teret državnog proračuna i gubitak u mirovinskom osiguranju [[Upadica: Hvala lijepa.]] kojega će morati nadoknaditi iz državnog proračuna. Zato je fleksi opasan.
Odgovor na repliku Milorad Pupovac, izvolite.
Da, kao što prije 10 godina nisam do kraja razumio što znači fleksibilizacija danas razumijem jako dobro. Razumijem do toga da bih mogao reći a to ne želim i ne vjerujem da itko od kolega i kolegica ovdje a ne vjerujem da i ministar želi da fleksibilizacija bude isto što i privatizacija jer to bi bila katastrofa. To bi bila katastrofa za moje prijatelje iz SDP-a, to bi bila katastrofa za Hrvatsku. A postoji potencijal kod onih entuzijasta koji ne razumiju sve opasnosti fleksibilizacije kada je posrijedi zdravstvo, kada je posrijedi školstvo, kada je posrijedi socijala, kada je posrijedi demografija i kada je posrijedi nadzor i kontrola. Prema tome, došli smo do točke u kojoj nema nikakve sumnje, moramo razmišljati o opasnostima koje dolaze s te strane a prednosti koje postoje onda ih oprezno ugraditi tamo gdje se one mogu ugraditi i tamo gdje donose određenu korist.
Boris Kovačić, replika.
Hvala gospođo potpredsjednice. Gospodine zastupniče, pa ste govorili upravo o osobinama ovog zakona evo najčešće ste upotrijebili danas u svom izlaganju riječ fleksibilizacija, naravno da nisam brojao i to dakako u negativnom kontekstu, jer kada govorimo o mehanizmima zaštite prava radnika onda nikad dovoljno i tu u potpunosti razumijem. Ali s druge strane mislim da i u ovom već tekstu i u ovom prvom čitanju ovog zakona, a to se još stigne i doraditi siguran sam do drugog, uključujući i socijalne partnere, to je pitanje sigurnosti. Zato ja mislim da bi mi možda trebali koristiti termin fleksigurnosti pa već i ovaj tekst zakona ja mislim da se može prepoznati evo i kroz taj novi termin, a kroz dodatni socijalni dijalog zašto ne doći i do poboljšanih rješenja. Tim više što ste vi naveli primjere agencijskog zapošljavanja, prekovremenog rada pa i tada spomenuli da, moguće su zloupotrebe jel tako, iako kroz sam članak 65. upravo vidim čak i da su tu poslodavci ograničeni jer postoji i u kaznenim odredbama, primijetili ste kroz ona tri članka, kroz nekih 75 otprilike podstavaka itekako su razrađene lakše, teže i najteže povrede poslodavaca, a ja ću ih još i u svojoj pojedinačnoj raspravi još i tu nadopuniti. Ali slažem se, tu sigurno ima prostora još i za dodatni socijalni dijalog, posebno kada je u pitanju prekovremeni rad i kada je u pitanju agencijski rad.
Odgovor na repliku, Milorad Pupovac.
Pa prvo, kad je posrijedi agencijski rad mi već imamo recimo jedno iskustvo. Prije koju godinu, mislim još u vrijeme mandata bivše Vlade je jedna novinska kuća se suočila sa štrajkom jednog značajnog dijela svojih zaposlenih i štrajk je trajao podosta i bio je sasvim ozbiljan, neuobičajeno ozbiljan za naše sindikalne prilike. Šta se dogodilo? Ta ista izdavačka kuća, jedne dnevne novine je oformila agenciju i zaposlene koji su ostali bez posla prebacila u svoju agenciju koji vjerojatno do kraja svog života više neće dobiti mogućnost da se zaposle na neodređeno nego će stalno ostati zaposleni na određeno unutar te agencije ili preko te agencije u istoj svojoj kući u kojoj su do jučer radili. Prema tome, to su moguće opasnosti. I uz ovo što je već rečeno, što je gospodin Lesar govorio danas, što smo govorili i ranijih dana o tome kako u Hrvatskoj novozaposleni u privatnom sektoru uglavnom se primaju na određeno vrijeme. Uglavnom ili pretežito. Hoćemo li sa agencijskim radom samo još dodatno pospješiti takvu politiku zapošljavanja i na čiji teret i za čiji račun? To je pitanje kad je posrijedi agencija. A kad je posrijedi su predviđeni modeli rada na određeno vrijeme to naprosto treba još jedanputa pregledati zato što postoje ozbiljne zamke kod one tri godine, kumulativne i načina kako tih tri godine može postati pet godina, ali to je potrebno sjesti i potrebno je razgovarati. Svađa i tvrdoglavost ove vrste kad su posrijedi socijalni partneri neće ničemu pomoći. Zakon neće biti donesen ili će biti donesen na način koji će izazvati socijalne sukobe i neće se postići ono što je potrebno.
Dražen Đurović, replika.
Hvala. Evo ja ću se referirat na dvije teze koje ste iznijeli u svom izlaganju. Prva je da će fleksibilizacija uništiti demografski potencijal društva. Podsjetit ću vas da je demografski potencijal društva već egzaktno je utvrdivo uništen ili znatno narušen i prije fleksibilizacije jer Hrvatska već danas ima negativne demografske trendove i praktički na dnu demografskih rezultata među državama članicama Europske unije, dakle i prije fleksibilizacije. Dakle neću uopće dvojit da li će ili neće, ali evo samo dakle demografski potencijal društva je praktički već srozan i prije ovog uopće zakona o kojem je riječ. A drugo pitanje koje mi je bilo zanimljivo, koje ste spomenuli, to je bilo pitanje koje ste postavili gdje je naš kapital. S obzirom da se posljednjih dana spominjalo jedno istraživanje u kojem je iznesen podatak u Republici Hrvatskoj ima 280 multimilijunaša, a da u BiH i Srbiji zajedno ima 190 multimilijunaša. Možda je odgovor na pitanje gdje je naš kapital bi u prvom redu trebalo usmjeriti u targetiranju tih 280 ljudi pa od njih krenuti prema dolje u traženju odgovora gdje je naš kapital. Naš kapital je sigurno negdje, ali naš kapital gdje nije, nije sigurno u politici i nije više u državnom vlasništvu, a gdje je, mislim da bi ga trebalo tražit među onim ljudima koji danas posjeduju kapital i posebno u činjenici da danas Hrvatska s obzirom na svoj BDP, realno gospodarstvo ima enormno nesrazmjerno velik broj očito milijunaša u bilo kojoj komparaciji.
Odgovor na repliku, Milorad Pupovac.
Pa ova stvar sigurno nije u neposrednoj domeni odgovornosti ili nadležnosti ministra rada gospodina Mrsića, ali sigurno jeste u nadležnosti drugih ministarstava i drugih državnih tijela. Ako je točno što smo ovdje u barem dva ili tri navrata kazali, da štednja građana u Republici Hrvatskoj iznosi oko 180 milijardi kuna i ako je jedan mali postotak toga, odnosno ako je veći dio postotak toga u rukama maloga postotka štediša šta onda država radi? Mi ne tražimo da se provjerava šta je s tim, ali ako je taj kapital isključivo orjentirski onda se postavlja pitanje smisla toga, onda se postavlja pitanje dokle se može očekivati da će ova vrsta zakonodavstva nešto promijeniti ako se na drugoj strani neće ništa činiti. A kada je u pitanju posrijedi gdje je kapital, pa ustavnim promjenama od 2010. godine kada smo rekli da nema zastarijevanja u pretvorbi kriminala u pretvorbi i privatizaciji i kad je došla nova pravednost mi smo očekivali da će se tu nešto dogoditi. Međutim, dogodilo se nije ništa. Neću reći da je nova pravednost ostala stara pravednost, ali novina nije bilo. Pa prema tome, mene nemojte pitati gdje je kapital. Pitajte one koji o tome znaju više, a ja ću biti s vama ako treba postavljati pitanje. Jer kojeg je smisla bilo da mijenjamo Ustav, sad ćemo vjerojatno isto sad mijenjati Ustav zato što ćemo imati sad novu socijalnu pravednost. Zbog čega? Zbog toga što su izbori u blizini. A stvar je u tome da želimo znati šta se stvarno dogodilo i šta se stvarno događa. Nije to lekcija ni kolegama iz SDP-a, nego lekcija onima koji hoće da se nešto napravi, a onda kada treba napraviti onda ne uradi [[Upadica Zgrebec: Hvala.]] Prema tome ili kuj ili ne mrči gača.
Potpredsjednik Milorad Batinić, replika.
Hvala gospođo potpredsjednice. Kolega Pupovac, naime spomenuli ste nekoliko teza koje da budem iskren nisam razumio da li se slažete sa dijelom prijedloga zakona ili imate samo neke dileme pa da bi trebalo neke stvari doraditi. Naime, članak 65. spomenuli ste ga, prekovremeni rad. Ja ću vam evo praksu pokazati. Tvrtka drvoprerađivačka dobila je dodatni posao, 50 radnika, 60, 70 nebitno sada koliko treba raditi narednih 15 dana 3 sata dodatno prekovremeno da tako kažem. Što tada? Poslodavac će izgubiti posao, postoji potencijalna opasnost da izgubi dio tržišta. Tko je gubitnik? Prije svega, mislim da moramo razdijeliti, odnosno razlučiti ovaj zakon. Smatram da se izrazim dubokim društvenim dogovorom, ali koga sve? Imamo nekoliko sudionika u tome? Država tu mora dati jasan okvir. Međutim, tko se dogovara. Mi nismo u sistemu u kojem smo bili do devedesete godine. Mi smo u potpuno novom društvenom uređenju. Prije svega imamo dvije vrste, dvije kategorije da tako kažem. Imamo radno mjesto i imamo radnika. Tko stvara radna mjesta? Tko? Mislim da moramo tu vrlo jasno postaviti neke teze. Što se tiče članka 65. iskoristit ću priliku, a vjerujem da je to kod vas dilema isto kao što sam rekao i u Zakonu o zaštiti na radu. Nekad tekst zakona mora biti isto kao i vojna naredba da se izrazim – jasna, razumljiva, nedvosmislena tako da se ne desi da glasnogovornici, tumači ovog zakona ne iščitaju iz toga da će se raditi 16 sati dnevno. Eto ministre, mislim da je na tragu bila i rasprava kolege Pupovca. Evo ja vas molim dajte da se to ipak izričaj malo pojednostavi, da bude razumljiviji. Hvala.
Odgovor na repliku, Milorad Pupovac.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, gospodine Batiniću. Prvo da budemo jasni. Ja sam protiv ovoga sistema, jer je izrabljivački, jer proizvodi neravnopravnost i tu je razlika vjerojatno između vas i mene. Ja sam zagovornik socijalne pravde i mislim da je moguća ekonomija u kojoj će biti socijalna pravda i mislim da je moguće da bude progresivna i da bude tržišna. To smo govorili još osamdeset i devete i devedesete godine. Akademik i profesor Branko Horvat je uvjeravao mnoge da je to moguće. Danas se uviđa da oni koji su govorili da nije moguće da nisu u pravu, jer ova vrsta liberalnog koncepta naprosto je uništavajuća i destruktivna. Ali pustimo sad to postrani. Kad je posrijedi prekovremeno ili kad je posrijedi prekovremeni rad, prvo ako se prizna prekovremeni nije problem, a vi znate dobro da se ne prizna. Vi znate kako dolaze trgovačke radnice i kada im se i koje vrijeme računa. Ako počnu raditi sat vremena prije nego što izađu za kasu i rad sa trgovcima onaj prvi sat im se ne prizna. Ako ostanu još sat vremena nakon što zaključaju kasu tih sat vremena im se ne prizna. Dakle, to je, no dva sata. Problem nije u tome da li će raditi prekovremeno, nego da im se prizna i problem je da ih se ne tjera ako ne mogu raditi, ako imaju djecu, ako imaju bolesne kod kuće, ako imaju svoje obaveze, školuju se ili bilo šta drugo. O tome govorim. Ali to zakon vjerojatno predviđa samo je stvar u tome kako da se uspostavi kontrola nad tim. Je ali kontrole nema gospodine ministre. Ja vam to ne govorim zato što …
Hvala lijepa. Boro Grubišić, replika. Uključite mikrofon.
Gospodine Pupovac, pozorno sam slušao vaše izlaganje i ocjenjujem ga kao, iako nisam ja taj koji ocjenjuje vrlo sveobuhvatno i duboko razmišljanje što će se dogoditi sa ovakvim prijedlogom Zakona o radu ili kako bih ja to nazvao, a vi ćete me shvatiti. Dakle, zakona o rabu, o izrabljivanju, tako ste i malo prije rekli. Dakle, hrvatsko gospodarstvo kojega, za kojega se pitate je li uopće postoji više i u kojim količinama ga uopće postoji neće spasiti nikakav novi Zakon o radu, nikakav novi Zakon o radu. Rad, odnos rada i kapitala o kojemu ste govorili riješen na ovaj način putem ovog novog Zakona o radu ili kako ja kažem o rabu potpuno će ugroziti socijalne i demografske prilike u Hrvatskoj, dovesti do mnogobrojnih posljedica pa će to biti na kraju i boomerang onima koji teže ovom Zakonu o radu i poslodavcima. To je na dulju stazu, na dulji rok ali će se to upravo u Hrvatskoj i dogoditi i kažem zbog toga i mislim da je ova Friedman fleksibilizacija pa onda privatizacija pravi boomerang onima koji tako razmišljaju, koji donose upravo u tom liberalno konzervativnom smislu ovakve zakone kako se izrazio jedan gospodin na vrhu Vlade, Kukuriku koalicije, liberalno konzervativna, zanimljiva definicija. Hvala lijepo.
Đurđica Sumrak replika.
Hvala vam lijepo gospođo potpredsjednice Hrvatskog sabora. Uvaženi kolega, slažem se u velikom djelu sa vašom raspravom. Zaista pred nama je ovaj Zakon o radu i ne znam tko se danas ovdje nije zapitao vani a zbog čega uopće Zakon o radu kad imamo preko skoro 390 tisuća nezaposlenih, kad nam 70 tisuća ljudi ne dobivamo plaću za ono što rade, da ne bi rekli da je to još od prije HDZ-a jel tako, ali ovo jedno poduzeće 25 plaća nije dobilo, to je dvije godine. Međutim, dobro ste vi govorili o fleksibilizaciji, da i problem postoji, problem te fleksibilizacije ono što ste i rekli na drugoj strani nije učinjeno ništa. Mi nismo otvorili nikakva nova radna mjesta, nemamo nikakvih investicija i zaista problem je još u tome, možda ta fleksibilizacija bi bila dobra da imamo pad nezaposlenosti ali nažalost mi imamo rast nezaposlenosti i sa nikakvom tendencijom poboljšanja, nikakvom tendencijom otvaranja novih radnih mjesta i zaista žalosno je a čak i smiješno kad bi i Vlada ovim zakonom htjela i željela biti socijalno pravedna, iskoristiti ovu u nekakve predizborne kampanje, to zaista na nikakav način ne može napraviti jer ovo je sve samo ne socijalna pravednost, pa onda je možda trebala Vlada pričekati malo, ja ne znam ali i slažem se jednako s vama da tu ima puno problema i pogotovo ovaj članak 66.ali ja ću u svojoj raspravi govoriti naravno o kategoriji osoba s invaliditetom koji ovdje su moram reći jako diskriminirani i mislim da o njima valja u ovom Saboru jednako tako progovoriti. Hvala.
Jadranka Kosor replika.
Hvala lijepo gospođo potpredsjednice. Pa mislim da je kolega Pupovac rekao u svojoj raspravi jednu ključnu rečenicu koju je izrekao jutros i mislim da je ona ključna u cijeloj ovoj raspravi a ta rečenica glasi kad bi ovaj zakon bio jamstvo da ćemo okrenuti trendove. Znači kad bi Zakon o radu bio jamstvo da ćemo okrenuti trendove da ćemo smanjiti broj nezaposlenih, otvarati nova radna mjesta i tako. To je naravno dvojba svima nama koji pokušavamo realno i trezvojno gledati na ovaj zakon i zato upravo, upravo zato što nismo sigurni da je ovaj zakon a naravno da zakon treba gledati u kontekstu i mnogih drugih zakona koje smo donijeli i koje trebamo donijeti. Zato je mudro i zato mudra politika sindikate ne gura na suprotnu stranu, na neprijateljsku stranu nego upravo zato pokušava ih ponovno vraćati za stol, u razgovor kako bi ova otvorena pitanja a ja i dalje tvrdim da ih nema puno došla do kakvog takvog suglasja i onda je naravno i takav zakon lakše donijeti i lakše za njega dignuti ruku jer je u ovom trenutku ogroman teret na zastupnicima i zastupnicama u Hrvatskom saboru ne samo vladajuće većine nego i svih nas drugih.
Odgovor na repliku Milorad Pupovac.
Pa prije svega htio bih zahvaliti kolegi Grubišiću i kolegici Sumrak na podršci o onome što sam govorio i naravno složiti se s najvećim djelom onoga što su oni govorili. Da, problem ovog zakona i ovog prijedloga zakona jeste u tome što mu se pripisuje više nego što on može, problem ovog zakona jeste u tome što se od njega očekuje ono što realno ne može donijeti a istovremeno se podcjenjuju negativnosti koje on nosi sa sobom i to je problem i zato smo mi oprezni. Zašto se toliko raspravlja o Zakonu o radu, opet jedno pitanje koje nema veze sa vašim ministarstvom gospodine ministre i vašim suradnicama i suradnicima koji sjedite a o tečaju kune, a o fiksnom tečaju kune kad o tome govorimo, jer gledajte kad danas razgovaramo o fleskibilizaciji a o fiksnom tečaju kune i posljedicama te politike o tome ne raspravljamo u ovom Saboru, nismo raspravljali ni u vrijeme kad je gospodin Šuker bio ministar ni kad je bila gospođa Dalić, ni kad je gospodin Linić, a o posljedicama toga po ukupno gospodarstvo i po ukupnu ekonomiju, o tome ne raspravljamo. Zašto? Pa zato što radnici nemaju novine, televiziju, kapital i nemaju toliki utjecaj na Hrvatski sabor i na Hrvatsku vladu kao što imaju kapital, mediji, banke i slično. A naša dužnost i tu ćete se složiti i znam da vjerujete isto u to što i ja vjerujem gospođo Kosor, naša dužnost je da omogućimo da se čuje glas onih koji nemaju ni medije, koji nemaju ni banke, koji nemaju kapital i o kojima mi ovdje trebamo donositi zakone a da ih pri tome nećemo ni pitati je li po njihovoj mjeri i prema njihovim očekivanjima ili ne i zato govorim danas.
Gordana Sobol replika.
Zahvaljujem gospođo potpredsjednice. Pa kolega Pupovac, javila sam se vezano uz samo jedan dio vaše rasprave koji se odnosi na pitanje dakle moguće fleksibilizacije radnog vremena i njihovih posljedica na natalitet, na žene, na usklađivanje obiteljskog i poslovnog života. Želim ovdje ustvari progovoriti s jedne druge strane i upozoriti da u Hrvatskoj postoji već nekoliko modela, više istraživanja koje govore o tome da ima itekako ogroman broj žena koje žele raditi u tom fleksibilnom radnom vremenu. Žene između 30.i 45.godine života, majke, uglavnom su to visokoobrazovani kadrovi,dakle žene koje njih ima nešto oko 55 tisuća prema statističkim podacima koje žele raditi po tim modelima. I ja ih sada neću naravno reklamirati ali to je onda odnos poslodavca koji s jedne strane dobije kvalitetnog obrazovanog zaposlenika, a s druge strane imate prvenstveno sada govorim o ženama ali to se može primijeniti i na mušku populaciju koji na taj način puno lakše usklađuju svoj profesionalni i obiteljski život. I sva istraživanja pokazuju da žene to žele i na taj način raditi. Ali još jedna prednost tih modela je i u tome što se kroz njih može na sličan način onda riješiti i pitanje velikog broja nezaposlenih mladih visokoobrazovanih kadrova ali i onih visokoobrazovnih starijih od 55 godina. Žao mi je ustvari što u Hrvatskoj o takvim modelima na taj način se premalo govori, premalo zna i premalo čuje. A mislim da vrijedi čuti i taj dio. I zbog njih ali i zbog svih ostalih smatram da slažem se da ovaj dio koji se odnosi u ovom Zakonu o radu na fleksibilizaciju radnog vremena da treba još jedanput proći, iščitati jasno i točno odrediti da ne bi sutra bilo bilo kakvih nesporazuma.
Hvala. Odgovor na repliku Milorad Pupovac.
Poštovana kolegice Sobol, jako sam vas pažljivo slušao i sa velikim interesom i to što vi govorite meni nije poznato i vrlo rado ću to podijeliti s vama. I spadam među one koji ne mislim da nijedan model treba biti primijenjen na kompleksno područje kao što je područje radnog zakonodavstva i kao što je područje rada. Prema tome moguće je da se mogu primijeniti različiti modeli, ali naši strahovi jesu upravo u tome što postoji trend fleksibilizacije i prije donošenja ovakvog zakona i od zakona 2003.godine koji je koalicijska vlada otvorila i koji je omogućio otpuštanje, pa ako sada taj trend otvorimo onda nažalost tih 55 tisuća koji iskazuju pozitivan stav u odnosu prema mogućem fleksibilizaciji radnog vremena će biti kolateralna žrtva s obzirom na sve što se može dogoditi. Ali slažem se s vama da je potrebno ostaviti mogućnosti i slažem se da su vremena prošla u kojima postoji samo jedan jedini model ali taj jedan jedini model ne bi se smio zamijeniti još jednim jedinim modelom, a to znači da ovaj bude ponovo dominantan.
U ime Kluba zastupnika nezavisne zastupnike Jadranke Kosor i HGS-a kolegica Jadranka Kosor.
Hvala lijepa gospođo potpredsjednice. Gospodine ministre sa suradnicima, kolegice i kolege zastupnici. Ponovit ću da smatram u ime našega kluba da zaista Sabor nosi veliki teret. U raspravi se osjeća ono što se može nazvati odgovornost sviju koji su do sada raspravljali ali mi ovdje imamo jedan problem, mi nismo ti dakle nijedan klub očito ni klubovi vladajućih ni oporbeni klubovi, mi ne možemo sjesti za stol sa predstavnicima i sindikata i poslodavaca ponovo i otvoriti sva ova pitanja koja su pred nama oko kojih postoje dvojbe i zbog kojih nismo sigurni u kojim sve smjerovima može otići primjena zakona ako se prihvati. Zato valja neprekidno apelirati na osobu koja je najodgovornija, a to je tako dakle najodgovornija u sustavu pa i kod donošenja zakona jer će zakon ići na drugo čitanje odnosno u drugo čitanje, morat će ga prihvatiti i Vlada RH i morat će ga ponovo uputiti u Sabor. Dakle, pragmatično je, važno je na kraju može biti dobro samo za Vladu RH da predsjednik Vlade okupi predstavnike sindikata, sve one koji su danas bili na galeriji, sve one koji su vani oštro prosvjedovali, to će se ponovo prije ili kasnije morati dogoditi. Uz puno uvažavanje ministra i njegovih suradnika i dogovora i razgovora koje su oni vodili ili koje oni vode oko zakona predsjednik Vlade je jedan, on je najodgovorniji. Prema tome ja sam sigurna da kada bi se za tim stolom kod predsjednika Vlade svi argumenti za i protiv iznijeli na taj stol i o njima suvereno i argumentirano bez strasti raspravljalo ja sam sigurna da bi taj razgovor doveo do suglasja u tom smislu da bismo i mi onda ovdje u Hrvatskome saboru lakše dizati ruku za ili ruku protiv. Atmosfera generalnoga štrajka u kojem se odvija i ova rasprava što je bilo jučer, čuli smo danas brojne i teške riješi i evo čujemo da se sindikati organiziraju i u prikupljanje potpisa za referendum o prijevremenim izborima, dakle stvar je skrenula u sasvim političke vode. To je ozračje u kojem se ne može suvereno i trijezno razgovarati o ovako jednom važnom zakonu, s tim da ponavljam ono što smo već nekoliko puta posebno naglašavali u današnjoj raspravi, ovo naravno nije zakon koji može preokrenuti trendove niti ovo može biti zakon pa i kada bi bio u potpunom suglasju i kada bi svi sindikati stali iza njega i svi poslodavci to ne može biti zakon koji će početi otvarati radna mjesta i koji će ovaj strašan trend 385, a približavamo se brojci od 400 tisuća nezaposlenih preokrenuti. I kao što već rekoh danas u ovoj raspravi nezaposlene zapravo nema tko zastupati. Sindikati zastupaju zaposlene, poslodavci zastupaju sebe i svoje tvrtke, svoje firme, Vlada naravno zastupa interese države, međutim što je sa nezaposlenima? I mislim da se u ovoj raspravi trebamo više okretati njima. Naime, u općoj kakofoniji oko toga što je dobro što ne valja što će ovaj Zakon donijeti, koliko će dobra ili koliko će zla donijeti. Donosi li se on u interesu krupnoga kapitala i kapitala općenito odnosno poslodavaca mislim da ne bi trebalo pristajati na raspravu u kojoj su jedni dobri momci, jedni su dobri dečki a drugi su loši dečki. Dakle, nisu i usudim se to reći iako znam da će sigurno biti onih koji će ustati i koji će prosvjedovati protiv onoga što govorim. Ali sasvim sigurno da svatko od nas i svatko o vas poznaje nekog poslodavca, osobito one male i srednje poduzetnike, da poznaje, pa ima ih i među nama. Dakle jesu li oni otvorili firme, jesu li oni otvorili tvrtke, jesu li oni započeli svoj posao samo zato da bi uživali otpuštati radnike? Vjerojatno ne. Dobar poslodavac onaj koji proizvodi i koji izvozi i koji želi opstati na tržištu naravno on vapi za dobrim radnicima. I zato treba omogućiti zakon koji će ostavljati prostor i onom koji je vlasnik, onom koji je poslodavac bila to država i Vlada ili bio to neki privatnik kako se kaže u žargonu da može zapošljavati dobre, da im može povećavati plaće, da može nagrađivati najbolje ali isto tako da može reći doviđenja onima koji ne rade, koji loše rade, koji potkradaju itd.. Jednako tako bilo bi loše s druge strane gledati na sindikate i na sindikalce kao neke koji traže neprekidno, Vlade se mijenjaju, ministri se mijenjaju, sindikati ostaju, sindikati uglavnom ostaju. I gospoda čelnici sindikata koji su danas ovdje bili i prosvjedovali su bili i u moje vrijeme i ministrice i u naše vrijeme, dakle bivše Vlade, Vlade prije toga, Vlade prije toga, pregovarali smo, pregovori su uvijek teški i mučni, naravno da sindikati traže maksimum ali Vlada mora neprekidno razgovarati i vraćati stvari na mogućnosti države. Pa sam ja sigurna da se sindikalcima odnosno predstavnicima sindikata itekako dobro može obrazložiti teška situacija u državi ali treba za to imati strpljenja i treba govoriti istinu i treba pregovarati, razgovarati bez fige u džepu. Dakle, otvoreno sa argumentima i sa činjenicama. Dakle, ne bi bilo dobro da govorimo o jednoj ili o drugoj strani, ili da jedne ili druge svrstavamo u one koji su zapravo percipirani kao neka vrsta neprijatelja. Dakle fleksibilizacija da, izmjena Zakona o radu da, odnosno novi Zakon da. O tome smo na kraju u prošloj Vladi mi i dogovorili sa predstavnicima sindikata odnosno sa sindikalnim središnjicama da će se donijeti novi Zakon o radu. Dakle to je bio dogovor u onoj vrsti kakofonije kada su skupljeni potpisi, kada se tražio referendum za, odnosno referendum kojim bi se zapravo zabranila izmjena Zakona o radu. Ovo su te izmjene Zakona o radu iz 2010. godine. Znači samo tri članka, evo dame i gospo na jednoj stranici. Samo tri članka su se mijenjala a onda ova dva još preostala su bila zapravo prijelazne i završne odredbe odnosno ono što mora pratiti svaki zakon. Dakle samo tri odredbe zakona su se trebale promijeniti i imali smo prosvjede i imali smo potpise. Ne znam tko se od vas sjeća postojao je tada i to iz politike, iz vrha politike, dakle postojao je jedan prijedlog koji je išao za time da se u Saboru donese dokument, rezolucija ili deklaracija o tome da se ti članci zakona, radilo se prije svega o dugotrajnoj primjeni sporazuma odnosno dugotrajnoj primjeni kolektivnih ugovora, dakle postojala je jedna ideja i o tome da se donese u Saboru dokument kojim bi se zauvijek zabranilo da se te odredbe Zakona o radu mijenjaju. Postojala je i takva inicijativa 2010. godine. Dakle, tada smo već rekli treba mijenjati Zakon o radu, zato ja stalno ponavljam kada si u opoziciji i kada si na vlasti moraš govoriti isto. I zato je veliki teret osobito na predsjedniku Vlade jer je on potpisao da se ta tri članka ne smiju mijenjati, on je bio za to i zato sada nosi veću odgovornost od svih drugih i mora razgovarati. Dakle mislim da postoji, mi mislimo u klubu da postoji itekako prostora za dogovor i oko prekovremenih sati i oko preraspodjele radnoga vremena, odnosno raspodjele radnoga vremena postoji prostor za dogovor. Ja svakako predlažem u ime našega kluba da se taj dogovor postigne do drugog čitanja zakona, ponavljam, da se on ugrađuje u samo drugo čitanje zakona da ne moramo izlaziti sa amandmanima jer oporbene amandmane i tako nitko neće prihvatiti a ne bi bilo dobro da Vlada izlazi onda sa svojim amandmanima u zadnjim sekundama. Dakle, ministre ugradite to, probajte dogovoriti oko ovih stvari do drugog čitanja zakona. I osobito oko ovog statusa nakon povratka sa rodiljinog dopusta odnosno roditeljskoga dopusta. Zato što ove odredbe o tome da se radnik ili radnica koji se vrate sa takve vrste dopusta i mogu biti preraspoređeni na neko drugo nepovoljnije radno mjesto to je prije svega u koliziji sa Ustavom jer Ustav kaže da se na poseban način štiti obitelj, materinstvo i mladež. I isto tako u koliziji sa mnogim drugim zakonima, pa evo i nedavno smo raspravljali o Zakonu o zaštiti na radu. Prema tome, ne možemo u jednom zakonu imati savršene odredbe o tome kako ćemo štititi prije svega žene ali i očeve koji se odluče na takvu vrstu dopusta koji se odluče na takvu vrstu dopusta, a u drugoj omogućiti da im se potpuno uruši ta obiteljska strategija. Pogotovo naravno u obiteljima koje žive u mjestima, u gradovima, u općinama gdje nema dovoljno infrastrukture koje bi pratile mlade obitelji, mislim tu na vrtiće. Mi i dalje nemamo usavršenu tu infrastrukturu koja prati općenito prije svega mlade majke, dakle da djeca mogu ostajati u vrtiću do 7-8 sati ili u jaslicama dok primjerice majka ili otac rade. Dakle ima prostora za dogovor. Naravno da se tu postavlja i jedno temeljno pitanje, jesmo li trebali ići u dvije faze, znači u jednoj fazi mijenjati Zakon o radu samo u onim dijelovima koji su se usklađivali zbog ulaska u Europsku uniju, je li to bio pogrešan korak, jesmo li trebali odmah ići u kompletnu izmjenu radnoga zakonodavstva. I na kraju temeljno pitanje koje je iznimno važno u Hrvatskoj, mi imamo u načelu puno dobrih zakona ali se oni ne provode, prema tome izmjena i dopuna zakona, pogotovo radnog zakonodavstva mogu dodatno pojačati ono što se zove nesigurnost I za kraj još samo iz ovog prijedloga koji su nam predložili danas sindikati, apsolutno predlažemo da se pokuša doraditi gospodine ministre onaj dio zakona koji govori o tome koliko je dozvoljeno dnevno raditi sati pa onda se ostavlja prostor kako ga tumače sindikati i negdje u nekim područjima i do 16 sati, kako uskladiti život, kako uskladiti stvarni život, obiteljski, privatni život s onim što se zove rad, je li to život samo da bismo radili. Ako sindikati ovo krivo tumače onda mislim da im je logično to rastumačiti, ali i svima nama za pregovaračkim stolom. Dvojbeno je i sve ono što su kolege spominjali vezano za tzv. agencijskog radnika koji može zamijeniti otpuštenoga radnika. To je sve dvojbeno ponavljam i sa stajališta Ustava. Posebno naravno kao žena podupirem sve one koji su raspravljali o teškoj održivosti od svih onih odredbi zakona koji se odnose na rodiljni odnosno roditeljski dopust i povratak sa toga. Prema tome kolegice i kolege, završno, pregovarati nije lako, pregovarati je teško ali jedino pregovori dovode do socijalnog mira. Socijalno partnerstvo kako god to izgledalo često puta kao demagogija, nema zamjene i nema alternative jer mir i jedino mir može dovesti i do nekih koraka kojih još uvijek nema, do stvarnog oporavka gospodarstva i u konačnici do rasta gospodarstva i smanjivanja broja svih ovih ljudi od 385 000 koji su izgubili posao, koji nemaju posao, koji dugotrajno traže posao, ali i straha svih onih koji prate ovu raspravu i strahuju da će sutra i oni ostati bez posla, a njihove obitelji bez egzistencije. Prema tome, ova rasprava u kojima ističemo primjedbe nije rasprava ni protiv koga, ona je zapravo rasprava za Hrvatsku. Ako i izmjene ovakvog zakona donesu korak bliže oporavku onda ćemo vjerojatno svi biti zadovoljni, bez obzira jesmo li na vlasti ili u opoziciji jer je ovo zemlja svih nas. Hvala vam lijepa.
Hvala. Boris Kovačić, replika.
Hvala gospođo potpredsjednice. Evo gospođo zastupnice, kada ste govorili o sindikatima i da oni zastupaju zaposlene pa ste dakako onda spomenuli odnosno izrazili svoju brigu oko nezaposlenih tih 380 000 odnosno 385 000, da o njima eto nema tko voditi brigu. Pa ja vam zahvaljujem evo i na vašoj i brizi i pažnji i vjerujte mi znam kako je to jer mi je situacija poznata i iz moje obitelji i iz šire obitelji i jedina i najbolja zaštita za nezaposlene je dakako radno mjesto, a mi smo tu da uredimo zakonski okvir da to radno mjesto bude dostojno čovjeka, zaposlenika. Ali kada ste upravo govorili da sindikat štiti zaposlene, znam da ste svjesni da to je nepunih 500 000 radnika odnosno zaposlenih. Smijemo postaviti ne samo retorički, šta je s onih gotovo 900 000 radnika odnosno zaposlenih. Ja to neprekidno ponavljam i meni je doista žao zašto i oni nisu, bar veći dio, a posebno taj realni sektor, sindikalno organizirani. Ja znam da se to ne može nametnut, da je to dobrovoljnost, ali je i to pitanje a molim lijepo možda i odgovor na mnoge izazove, evo i pitanja koja smo mi i danas otvorili ovom raspravom kada govorimo o Zakonu o radu. I nadam se da ćete se složit sa mnom da taj problem nije od danas, nije ni od jučer, mislim i na ukupnu tu sindikalnu scenu u Hrvatskoj jer ja imam puno povjerenje prema dobrim sindikatima, molim lijepo dobrim sindikatima i sindikalnom organiziranju i vjerujem da bi bilo bolje.
Hvala lijepa. Hvala. Odgovor na repliku, Jadranka Kosor.
Hvala lijepa. Pa nema dobrih i loših sindikata, sindikati su tu, ljudi su sindikalno organizirani, oni koji jesu jesu, koji nisu nisu, ali ih nijedna Vlada naravno ne smije ignorirati zato što sindikati naravno uz sve ostalo imaju i moć pa imaju i ono što se vrlo lako, a to smo vidjeli i danas, prelije i u političku moć i o tome treba, svaka mudra politika o tome mora voditi računa. Ali mi smo danas zapravo najvećim dijelom razgovarali upravo o zaposlenima, dakle, jer Zakon o radu regulira prava uglavnom zaposlenih. Dakle, moje je pitanje bilo tko onda razgovara o nezaposlenima. Naravno da treba slušati i poslodavce, jer samo oni će otvarati radna mjesta. Dakle i Vlada kao poslodavac i ostali kao poslodavci. Samo oni mogu otvarati nova radna mjesta. Dakle, ne treba ih isključivo gledati i to sam željela reći kao neke izrabljivače koji će evo se nagnuti nad radnike i nastojati ih izrabiti i onda poslati na ulicu. Svakom dobrom poslodavcu je važno da ima dobre radnike i da ima zadovoljne radnike pogotovo oni koji proizvode, pogotovo oni koji izvoze. Dakle, o tome trebamo razgovarati da se nitko i tko radi ne osjeti izrabljen i da se ne osjeti pod pritiskom. Ali s druge strane naše temeljno pitanje je kako smanjiti broj nezaposlenih. Rekli ste da to nije od jučer, točno. Ali 2011. je bilo koliko se sjećam 60, 70000 manje nezaposlenih to su činjenice. Imali smo u dva tromjesečja rast to je isto tako činjenica. I svi drugi makro ekonomski pokazatelji su bili bolji nego što su danas, ali to ne znači da svi zajedno ne trebamo konstruktivno govoriti o onome što bi trebalo napraviti da bude bolje i danas i sutra.
Potpredsjednik Nenad Stazić, replika.
Poštovana kolegice, pozivate na dogovor i to je lijepo kad bi se taj dogovor mogao postići. Ali razmislimo na trenutak da li je on uopće teoretski moguć. Kad je najbolje vrijeme za fleksibilizaciju rada sa stanovišta sindikata ili sindikalnih vođa? Nikad, nikad. Nema toga vremena. Kad je najbolje vrijeme za neku Vladu da predlaže ovaj zakon? Pa isto tako nikad. Pa nije ovo zakon s kojim se dobijaju nečije simpatije, pa ovo je gorka pilula za svaku Vladu. A kad je opet trebalo donijeti taj zakon? Prije deset godina. A da smo ga donijeli prije 10 godina danas možda brojka nezaposlenih, ne sigurno, ne možda nego sigurno ne bi bila ovakva. Pa ne radi se to, ne predlaže se ovaj zakon zato što netko ne voli radnike, nego zato što je on nužan. Ako hoćemo da dođe strani kapital, ako hoćemo da se ovdje otvaraju radna mjesta onda moramo fleksibilizirati tržište rada nema druge, nema druge. Nije prije bilo političke snage. Razlika između sindikalnih vođa i neke Vlade pa vi to dobro znate jer ste Vladu vodili i o odgovornosti. Sindikalni vođe ne moraju biti odgovorni. Oni se moraju svidjeti svome sindikalnom članstvu da ih ponovno izabere, a jedna Vlada mora odgovorno voditi zemlju, mora biti odgovorna pa i pod cijenu da se ne svidi. Lijepo bi bilo postići dogovor, ali mi moramo shvatiti da je ovo nužda. I ako želimo biti odgovorni prema zemlji, ako želimo biti odgovorni prema radnicima, onda im pokušajmo objasniti da je ovo nužda i da bez ovoga nema otvaranja novih radnih mjesta, da će se bez ovoga situacija na tržištu rada samo pogoršavati. Hvala.
Odgovor na repliku, Jadranka Kosor.
Kolega Staziću, ja bih se sa svim ovime što ste rekli apsolutno mogla složiti da niste i vi i evo cijela vaša stranka i predsjednik stranke bili protiv. Vi kažete da smo to promijenili prije. Pa da, ja isto pitam. Zamislite da smo to promijenili, ta tri članka koja su samo govorila o tome da nema produženoga djelovanja kolektivnih ugovora. Znači, da jednako moraš kao poslodavac isplaćivati kad BDP raste 7% i kad pada 7%. Dakle, o tome se radi. Da, govorite o sindikatima. A ja govorim i o sindikatima i o poslodavcima i o politici. Dakle, niste tada kao opozicija htjeli podržati te ma sad iz ove perspektive i kad gledam ovaj Zakon o radu mogu reći i usudim se reći beznačajne promjene. Govorite o dodvoravanju. Pa mislim naravno, potpisivanje gospodina Zorana Milanovića, one peticije je bilo što, dodvoravanje biračima. I to je bio jedan od razloga pobjede na izborima jer se smatralo, iako smo zakon povukli itd. Jer zašto? Zašto smo povukli? Zato što je prikupljeno više od 700000 potpisa. I osobno ni ja, ni moji kolege nismo htjeli ići lomiti to u Saboru, promijeniti zakon, a onda ići na referendum i što? Promijeniti na referendumu, odnosno na referendumu donijeti odluku da se taj zakon ne može mijenjati. Vi ćete se sjetiti koji je visoki dužnosnik predlagao čak da u Parlamentu donesemo odluku da se te odredbe nikada ne smiju mijenjati. Zamislite da se to dogodilo? Prema tome, govorimo zapravo o istome, ali iz različitih kutova gledanja o odgovornosti i politike, ali i kad se govori o socijalnom dijalogu svih socijalnih partnera.
Josip Salapić, replika.
Hvala potpredsjednice. Samo ću nastaviti niz ovoga što ste rekli gospođo Kosor, ne samo o odgovornosti nego i vjerodostojnosti. Jer kad nema vjerodostojnosti u vođenju politike, recimo vi ste bivša premijerka, predsjednica Vlade. Dok ste govorili dosta se tu zastupnika nekih kolega smijuljilo, opća zabava na tako tešku temu. Ono što nedostaje hrvatskoj politici i ponovno ću se vratiti na onu tezu koju sam govorio jutros u raspravi, a možda je danas malo mirniji ton jer su otišli oni kojima je dosadno, nekima je to sve skup dosadno i glupo i zabavno. Nama to nije dosadno ni glupo i treba govoriti. Vjerodostojnost i ljudskost to je nešto što nedostaje u hrvatskoj politici općenito. I nezamislivo je recimo da predsjednik Vlade Milanović nije malo kontaktirao i s vama vezano za situaciju 2010. godine. I sjećam se ja, bio sam član nekih odbora kada smo se povukli iz promjena Zakona o radu, jer je tada SDP bio gorljivo protiv. Ono što ne ide dobro na ruku predsjedniku, premijeru Milanoviću što je potpisao onu inicijativu, a isto tako neki kolege. Danas su to Hrvatski laburisti su vozili potpise u tačkicama, onim kolicima vama tamo do Vlade. Sve skupa je to bio jedan zabavni performans dok se sve radilo na leđima običnih radnika, ljudi, onih koji teško žive u Hrvatskoj. Kad kažete danas kao oporbeni zastupnik da netko teško živi i da želite bolje svi kažu demagogija, populizam, dosadni ste, šta mi, ovo, ono. I svatko tko je na vlasti misli da je najpametniji. Pa znate kad vi govorite kao bivša predsjednica Vlade, kad vam se netko cereka i onako smijulji, a do jučer su to skupa sve bili možda vaši suradnici ili suparnici nije ni bitno to sve skupa baca ljagu na politiku općenito i kad nema ljudskosti ni razuma nema ni rezultata. Kad se to promijeni bit će drugačije. Ponavljam, da je gospodin predsjednik Vlade imao, a imao je mogućnost da ovo odgodi, a još jednom pruži ruku pa onda može sutra reći tko ga je to odbio, da nije htio razgovarati s njime u vrlo teškom trenutku za Hrvatsku, onda se vraćamo onoj cijeloj priči, čemu uloga ovakvog predstavničkog tijela kad se to sve svodi na ništa. Hvala lijepa.
Odgovor na repliku, Jadranka Kosor.
Hvala lijepa. Pa poštovani kolega Salapiću, mene ne vrijeđa kad vidim da se netko u ovoj sabornici a vi ste i neke i spomenuli i točno alocirali kad mi se smije, ili kad mi se smijulji ili kad naglašeno razgovaraju kad govorim, to mene ne vrijeđa zato što svak taj koji ne poštuje drugoga, tko god on bio, bio on bivši premijer ili bio on bivši ministar ili zastupnik taj se zapravo smijulji i smije samome sebi i ruga samome sebi pogotovo kad razgovaramo o ovako važnim temama za budućnost države. Prema tome, to me uopće me se ne tiče. Međutim, ovo što opetovani i vi ponavljate i ja, naravno da je predsjednik Vlade uvijek najodgovorniji, predsjednik je Vlade taj koji je odgovoran za sve loše, ako nešto dobro krene i ako se npr. završe pregovori onda za to je predsjednik Vlade najmanje odgovoran ili najmanje zaslužan, međutim toga treba biti svjestan. Prema tome, treba gledati stalno unaprijed i zato je važno i zato je nužno. Ja sam sada još više sigurna nego što sam bila jučer. Kad bi predsjednik Vlade gospodin Milanović pozvao sindikate i poslodavce ponovno na razgovor, znači na pravi razgovor gdje bi otvorio sva pitanja što je logično jer ćemo sad raspravu u prvom čitanju završiti, čeka nas drugo, da bi se sigurna sam došlo do određenih dogovora, sigurna sam, zato što svi ti ljudi poštuju instituciju predsjednika Vlade, to govorim iz vlastitog iskustva, to su ozbiljni ljudi i nakon iznošenja argumenata i stvarne situacije u državi koja je loša, sigurna sam da bi se stvari popravile do drugoga čitanja, pa imam pravo to s obzirom da imam iskustvo neprekidno i ponavljati kako god to kome bilo smiješno.
Dražen Đurović replika.
Hvala. Govorili ste o fleksibilizaciji, imam jedan sjajan primjer pseudofleksibilizacije, to je već ministar zdravstva od prije, od početka veljače uveo u zdravstveni sustav liječnicima, to je nekakav rekao model pseudofleksibilizacije. Ja mogu jedan osobni primjer ovoga navesti, dosta je simpatičan, nije posebno simpatičan ali zanimljiv tako da sam sinoć u 22 sata i 30 otputio svoju suprugu doktoricu na posao. Ona počinje sinoć od 23 i radi do danas do 15 sati, treću i prvu smjenu u komadu, po rasporedu rada kakav je odredio poslodavac u javnom sektoru. Sad da li je to model po kojem će se inače organizirati rad u ovom društvu, spajanje trećih i prvih smjena, to je model koji se u toj bolnici uredno primjenjuje po napucima ministra i ne samo u toj nego u ostalim i da li je to model kako će ta fleksibilizacija dalje teći, da će žene raditi po 16 sati noćne i prve smjene u paketu i da će se to tako krenuti, 16, 12, 18, 15, 5, 9 bez ikakvih regula će se to uopće staviti u nekakve okvire, to će zaista vrijeme pokazati. Ja sam načelno zaista bio pristalica, jesam pristalica toga da se otvori prostor da ljudi mogu dodatno raditi ali ovakve modele radnog vremena uspostavljat kao što je u javnom sektoru uspostavljeno, dakle u javnom ne u privatnom sektoru, dakle pod državnim nadzorom to je praktični nevjerojatno.
Odgovor na repliku Jadranka Kosor.
Poštovani kolega, vi ste sada otvorili još jedno važno pitanje a to je tumačenje zakona, dakle, još jedno važno, zato je neobično važno svaki članak i svaki redak ovog zakona dobro izbrusiti, dakle da je jasno kod prvog čitanja, dakle jer tumačenje zakona kod poslodavca primjerice može dovesti zaista do toga da imamo velike nesporazume a radnik na kojeg se tumačenje to odnosi ne može trošiti vrijeme hodajući okolo i tražeći svoju zaštitu nego mora raditi ako ne želi izgubiti posao, dakle tumačenje zakona je nešto iznimno važno i moramo imati takav ne samo ovaj zakon nego i druge zakone koji nemaju puno tzv. kaučuk odredbi koje se mogu tumačiti ovako i onako, dakle ići ću u ratu, pa neću poginuti pa gdje metneš zarez, nego da točno piše što se u kojem trenutku na koju odredbu odnosi, tako da zato ja mislim da otprilike na istom tragu i raspravljamo o ovom zakonu koji je pred nama.
U ime Kluba zastupnika HDZ-a kolegica Martina Dalić. Kolegice oprostite, replika Ingrid, izvolite Ingrid Antičević-Marinović ali onda dajte znak ako vas ne vidimo.
Kakve svjetlosne signale, mislim vi trebate gledati ovdje. Kolegice Kosor, ja se uglavnom slažem sa vašom ocjenom. Govorite upravo o tome kako se ne radi o važnim, toliko značajnim promjenama ali također o nužnosti uspostave dijaloga i da se izbruse svaka sporna situacija. Ono što je najvažnije da rat treba platiti. Mi danas imamo ljude pogotovo u privatnom sektoru, pogotovo kod većih poslodavaca koji su slabašni, koji nemaju sindikalne vođe, gdje se ljudi boje i gdje nitko ne radi na tome, mislim da je to poruka i nama ali isto tako i ondje, u onim sredinama gdje je sindikalni život snažan da učine nešto i onda će nam biti lakše i svima nama i doći do nekakvih konkretnih rješenja jer mnogi koji rade u tom sektoru i njihovi vlasnici koji su stranci sigurno se ne ponašaju tamo kao što se ponašaju kod nas i što je nama sada učiniti, da se rad i da se radno vrijeme, ovdje se ne povećava, ono se raspodjeljuje ali važno je to da se plati. Važno je to da će poslodavac morati imati tu listu jer današnje kontrole mi znamo šta se događa, nisu učinkovite. Sam radnik se plaši reći da je tu radio 12 ili 14 sati. Govorite isto tako o 8 sati i rada i odmora. Nekada kada smo mi govorili u obranu sindikalne pobjede 19.stoljeća 8 sati rada, 8 sati odmora i kulturnog uzdizanja bili smo proglašavani komunjarama. Danas se to pokazuje normalno, radnik mora raditi i mora se odmoriti. Ali ono što mi se čini da je najvažnije u svemu ovome što vi govorite, ali ono što je važno istaknuti da ovakav model gospodarenja na europskoj razini pa i globalno, on stvara po prirodi stvari višak radne snage. I u tome je veliki problem da se takav model ekonomske politike na razini Europe promijeni. … [[Govornici govore u isto vrijeme, ne razumije se.]]
Hvala lijepo. Odgovor na repliku Jadranka Kosor.
Dakle ako želimo otvoriti taj investicijski ciklus koji evo nažalost nikako da krene. Ako želimo strane investitore onda mislim da je jednako tako i zbog njih onih koji dolaze koji žele uložiti u svoj kapital naše radno zakonodavstvo mora biti potpuno jasno, transparentno do kraja izbrušeno. To je isto tako važna poruka. Rekla sam već jako je loše što mnoge zakone često mijenjamo pa evo i Zakon o radu i mi bismo sada trebali zaista donijeti Zakon o radu koji bi trebao izdržati, bilo bi idealno ajde 5 zamislite da izdrži 10 godina. To bi bilo dobro, to bi bila dobra poruka. To jest kamenčić u stvaranju investicijske klime. Međutim nažalost nisam sigurna da će to biti tako. Mislim sada da je u poslijepodnevnom dijelu rasprava je ležernija, mirnija, čini mi se možda sa više argumenata i to mi se čini dobrim, bez obzira kako ćemo na kraju glasati i tko će za što dići ruku. Ali se slažem s vama da u sve ostalo moramo otvoreno govoriti o onom što ste spomenuli, a to je strah mnogih. Strah mnogih da ne dođu pod udar poslodavca, da se ne usude govoriti, ne samo javno, ne samo u medijima nego se ne usude to govoriti čak ni svojim saborskim zastupnicima. Znam za dva takva slučaja. Dakle ni saborskim zastupnicima anonimno ne usude se do kraja otvoreno i iskreno reći što ih tišti.
Kolegice Dalić. Izvolite.
Poštovana gospođo potpredsjednice, poštovani gospodine ministre. Pa evo ova današnja cjelodnevna rasprava razvija se i odvija se naravno u svjetlu činjenice koju ne treba posebno isticati, a to je da je zakon o radu jedno od najvažnijih određena u tržišnom gospodarstvu. Jer tržište rada ipak nije bilo kakvo i bilo koje tržište. I zbog toga za ocjenu prirode ovoga zakona i primjerenosti njegovih odredaba izdvojili smo najmanje dva bitna kriterija u svijetlu kojih smo pratili i analizirali ovaj zakon. Prvi od njih je svakako da li postoji i kakav je doprinos ovoga zakona gospodarskom oporavku. A drugi je da li postoji i kako je ostvaren socijalni dijalog između socijalnih partnera. Naime, na početku 6.godine krize u našoj zemlji više puta je dana rečeno danas ne radi 385 tisuća ljudi. I sasvim je jasno i razumljivo da svaki zakonski prijedlog može se jedino ocjenjivati u kontekstu koliko pridonosi gospodarskom oporavku. Za slučaj Zakona o radu to je i posebno izraženo. S obzirom na društvene tenzije, negativnu društvenu energiju koje nažalost otvaranje Zakona o radu u zakonodavnoj proceduri uvijek kod nas otvara i potiče. Već sama ta tenzija i društvena energija ima loše posljedice za gospodarska kretanja, a posebno onda ako se u određenoj mjeri izaziva nepotrebno i neopravdano kao što je mislimo slučaj u ovome zakonu. Međutim, držimo da Vlada, da predlagatelj nije u cijeloj ovoj raspravi i u obrazloženju cijelog ovog zakona pokazao, dokazao i jasno ocrtao kako će i na koji način ovaj novi prijedlog Zakona o radu pridonijeti gospodarskom oporavku. Vlada uporno ponavlja kako je predloženi zakon bitan, važan, nužan. Spominjalo je se i danas više puta i Njemačka i da su tako na isti način uređeni radni odnosi u Njemačkoj. Međutim istini za volju ovakve slične retoričke argumente Vlada je upotrebljavala i za gotovo sve donesene zakone. Rezultat je pad BDP-a i rast nezaposlenosti. Retorički argumenti da se nešto mora, da se nešto treba, da je nešto nužno nažalost nisu se pokazali uvjerljivi i djelotvorni. Držimo da je uzrok tome jedan od bitnih razloga toga taj što Vlada ne posjeduje cjelokupan, zaokružen i vjerodostojan plan mjera ekonomske politike koje će rezultirati u ekonomskom oporavku. Pa i ta spomenuta Njemačka nije Njemačka danas otporna na krizu zbog toga što je u nekom trenutku promijenila samo Zakon o radu nego stoga što je imala jasan plan ekonomske politike koji je koliko toliko dosljedno proveden u kakvom takvom društvenom konsenzusu. Stoga danas i nakon više od dvije godine od kada je započeo mandat Vlade mi taj zaokruženi, cjeloviti plan mjera i plan poteza ekonomske politike koji će rezultirati gospodarskim oporavkom i dalje čekamo. U međuvremenu dok to čekamo imamo pred sobom Zakon o radu. Smatramo da je takav ad hoc pristup nedopustiv. Nedopustiv između ostalog i stoga jer Zakon o radu izdvojen iz cjelokupnog konteksta ekonomske politike, ekonomskih reformi i drugih mjera kako za poticanje gospodarstva tako i mjere štednje, tako i reformskih mjera, bez toga konteksta ne možemo ustvari pravilno ocijeniti koji su mogući, stvarno negativni učinci ovoga Zakona a koji su mogući pozitivni učinci ako ih uopće ima. Ako se i sjetimo ovdje spominjanog Prijedloga izmjena Zakona o radu iz 2010. godine onda su te izmjene bile predložene u kontekstu plana gospodarskog oporavka, bile su izložene u kontekstu određenog ekonomskoga plana, plana mjera kako i na koji način umanjiti krizu i kako i na koji način izvesti zemlju na put oporavka. Bile su te izmjene dosta značajan element toga tadašnjega plana. Stoga je za nas uklopljenost bilo Izmjena Zakona o radu bilo novoga Zakona o radu u širi kontekst ekonomske politike, u širi reformski i ekonomski kontekst minimalan preduvjet bilo kakve razumne rasprave o Zakonu o radu. Zanimljivo je spomenuti da je Vlada u prosincu prošle godine usvojila i javnosti predstavila dokument koji se naziva "Projektni plan provedbe dugoročnih reformskih mjera fiskalne konsolidacije", dosta složen naslov. Međutim, u njemu se u naslovu spominje i dugoročno i reformsko. U tome planu spomena Zakona o radu nema. Meni se na primjer čini, ako Zakon o radu stvarno ima kao što spominje i navodi Vlada, ako on stvarno ima potencijal povećanja zaposlenosti, povećanja stvaranja, kreiranja novih radnih mjesta tada bi se sigurno takve izmjene trebale naći u ovome planu. Jer svakako pozitivan učinak na zapošljavanje u krajnjoj konačnici ima i pozitivan učinak na proračun. Međutim, u ovome jedinom reformskom planu kojeg smo dosada uspjeli dobiti od Vlade Zakon o radu se ne spominje. Pokazuje to ustvari i nedovoljnu koordiniranost i nedovoljnu fokusiranost Vlade i nedovoljnu povezanost ekonomske politike o kojoj upravo govorimo i zbog čega držimo da je ova izmjena jedna ad hoc izmjena, izmjena koja ne može jasno obrazložiti niti način, niti instrumente niti put kojim će postići deklarirane ciljeve. Sigurno je da niti jedan zakon sam po sebi, niti jedna mjera sama po sebi izdvojena nema potencijal pokretanja gospodarstva. Pa to nema niti individualna izmjena Zakona o radu. Tek u međusobnoj povezanosti sa drugim potezima, sa drugim mjerama ekonomske politike mogu se očekivati pozitivni pomaci. Držimo stoga da Vlada jednostavno nije pružila dovoljne dokaze koji bi pokazali kako i na koji način će ovaj Zakon dovesti do većeg zapošljavanja i do bržeg otvaranja radnih mjesta. Međutim, Vlada je mislim pružila dovoljan broj jakih dokaza da nepovoljnim trendovima na tržištu rada nije u stanju upravljati. Na primjer, sjetimo se rebalansa proračuna za 2013., pred tri mjeseca usvojen je rebalans proračuna za 2013. u ovome Domu a jedne od stavki na kojoj su tada učinjene značajne uštede bila je aktivna politika zapošljavanja. Sredstva za aktivnu politiku zapošljavanja u 2013. smanjene su tada za 168 milijuna kuna. Jedna je to od stavaka na kojoj su se u 2013. našle uštede. Vlada je baš tom prilikom pokazala da u zemlji ogromne nezaposlenosti stavka na kojoj valja štedjeti je aktivna politika zapošljavanja. A danas imamo novi Zakon o radu koji kaže evo ne, nećemo poticati zapošljavanje kroz aktivnu politiku zapošljavanja nego ćemo to činiti kroz Zakon o radu. Čini mi se to vrlo nagle i vrlo iznenadne promjene. Pitanje je stoga temeljno zbog čega, kako i na koji način će nakon ovih izmjena poslodavci željeti imati računicu za zapošljavanje većeg broja radnika. Naime, ja sam malo usporedila ustvari stari i novi Zakon. Ovaj novi Zakon u više od 80% članaka identičan je postojećem i danas još uvijek vrijedećem Zakonu o radu. Ako je znači radno zakonodavstvo se prepoznalo kao velika prepreka stvaranju novih radnih mjesta, velika prepreka za rad poslodavaca ne vidim kako je onda moguće da će Zakon koji u dobrom dijelu ponavlja postojeće odredbe zakona tu donijeti tako potrebne promjene kako to ističe Vlada. A da ove promjene ustvari nemaju posebno velik potencijal za povećanje zaposlenosti na neki način može se iščitati iz priopćenja Udruge poslodavaca. Naime, Udruga poslodavaca kaže da ove izmjene otvaraju mogućnost malim i srednjim tvrtkama da u dogovoru sa zaposlenicima rad organiziraju fleksibilnije u skladu sa današnjim potrebama tržišta rada. I sama Udruga poslodavaca govori o današnjim potrebama tržišta rada. Kakvo je stanje danas, svi znamo. Međutim, nas zanima to sutra, zanima nas to buduće stanje, zanima nas kako doći u stanje većeg broja radnih mjesta i kako doći u stanje boljih radnih mjesta. Ovdje predložene izmjene nemaju taj potencijal i ne mogu ga ni imati zato jer ta bolja sutrašnjica ovisi o mnogim drugim stvarima a ne isključivo o Zakonu o radu. Ta bolja sutrašnjica zahtjeva i poteze u mnogim drugim područjima koji bi se trebali odvijati barem paralelno sa Izmjenama Zakona o radu ako ne i prije njih. Tih drugih poteza nažalost nema. U međuvremenu predložene Izmjene Zakona o radu učinile su i veliku društvenu štetu. Prekinut je socijalni dijalog a jedini opipljiv rezultat ovoga Zakona jest ustvari dodatno podizanje društvenih tenzija. Među brojnim pitanjima koja postoje u svijetu rada u suvremenoj europskoj ekonomiji socijalni dijalog je jedno od najvažnijih. Prirodno je stoga upitati Vladu kako ona i u kojoj mjeri uopće koristi socijalni dijalog za upravljanje društvenim promjenama i za upravljanje izazovima koji se postavljaju pred radnike i poslodavce. Ne samo ovaj Zakon o radu koji je izazvao velike tenzije u različitim segmentima društva, nego i mnoga druga pitanja pokazuju da Vlada nažalost društveni dijalog nije u stanju niti konstruktivno poticati niti konstruktivno voditi. A ako društveni dijalog nije u stanju voditi o ovim temeljnim pitanjima kao što je pitanje Zakona o radu, kako je onda moguće očekivati da će Vlada djelotvorno, učinkovito i smireno voditi društveni dijalog i o težim pitanjima od ovoga, a ima i takvih, kao što je npr. starenje stanovništva i globalizacija, utjecaj toga na hrvatsko društvo u uvjetima i pogoršanih ekonomskih i financijskih odnosa. Bojim se da se u dijelu društvenoga dijaloga i socijalnog dijaloga od Vlade može očekivati vrlo malo. U atmosferi kakva je danas stvorena u Hrvatskoj zagovaranje društvenoga dijaloga djeluje gotovo nestvarno. Međutim, pritisak bilo nepovoljnih gospodarskih okolnosti, bilo eventualno neki pritisci izvana, nisu opravdanje da Vlada djeluje unilateralno jer to samo situaciju može dodatno pogoršati. Socijalni partneri jesu legitimni sudionici, a ne apriorni protivnici u ovome poslu. Stoga apeliram na Vladu da pokaže odgovarajući stupanj političke volje i predanosti socijalnom dijalogu u adresiranju ovih kompleksnih socijalnih i političkih pitanja. Bez socijalnog dijaloga, bez dijaloga sa socijalnim partnerima, razumijevajući i shvaćajući da socijalni dijalog nije socijalna ucjena, ovakve se promjene ne mogu donijeti. I nije dobro zadirati u pitanja radnog zakonodavstva i općenito socijalna pitanja bez da je uložen maksimalan trud kako u vođenje socijalnog dijaloga tako i u obrazlaganje i objašnjavanje kakve je to ekonomske politike ovaj zakon dio. Koji se, kakvi se i na koji način poveznice očekuju sa drugim mjerama ekonomske politike koje će eventualno onda sve zajedno rezultirati u cilju kojem svi mi težimo, a to je gospodarski oporavak. Prema tome, imajući u vidu nejasne i nepotvrđene ekonomske učinke ovoga zakona, imajući u vidu da se on donosi i da se o njemu raspravlja i da se on predlaže u uvjetima prekinutog socijalnog dijaloga HDZ ne podržava ovaj prijedlog. Hvala lijepa.
Igor Rađenović, replika.
Zahvaljujem gospođo potpredsjednice. Pa evo gospođo Dalić, u jednom moram priznati smirenom govoru ste puno toga rekli, zapravo i potvrđivali više puta ovu tezu, dakle ove dvije teze da Vlada ne nudi ništa u svom gospodarskom programu i da ne nudi ništa oko socijalnog dijaloga, a sami onda kasnije rekli da i nema tako puno promjena u odnosu na postojeći zakon, dakle da je 80% zakona isto i na neki način indirektno i potvrdili ono što je ministar uvodno rekao, da se ovaj zakon nimalo ne razlikuje u zaštiti dakle prava radnika u odnosu na zakone u Europskoj uniji i na ono što štitimo u Europskoj uniji. No međutim ja sam zaista pažljivo slušao, iskoristili ste gotovo cijelo vrijeme, niste predložili ama baš ništa, niste se osvrnuli ni na jedan članak ovoga zakona i rekli što bi to i kako trebalo promijeniti u ovome prijedlogu zakona. Jedino vaša druga teza, dakle da nema socijalnog dijaloga. Za vrijeme uvodnog izlaganja ministra vaš se klub pridružio, nažalost pridružio i sindikatima koji su evo odslušali, ministar je rekao jednu-dvije rečenice i iz meni nepoznatog razloga napustili taj i takav socijalni dijalog. Ali ako ovo i ova sabornica nije mjesto za dijalog, društveni dijalog, javni dijalog, nazovimo kako god hoćete gospodine Šuker, dakle ako ova sabornica to nije onda ja ne znam koje bi to drugo mjesto bilo za takav dijalog. Kažem, slušajući vas pažljivo nova rješenja nisam čuo. Govorili ste puno oko toga da se mora stvoriti atmosfera za društveni dijalog, pa onda moram pitati da li atmosfera koja se odvija ovih dana na skupovima HDZ-a, na javnim skupovima, govor i stil kojim govori vaš predsjednik o vrlo važnom pitanju, a tu ga danas opet nema, da li je to doprinos tom društvenom dijalogu. Na otvorenim i javnim skupovima. Što tek i kako govorite na zatvorenim skupovima na kojima nema novinara, to se mogu samo zabrinuti. Hvala lijepo.
Odgovor na repliku, Martina Dalić.
Poštovani kolega Rađenović, ova priča koju uporno ponavljate iz rasprave u raspravu o tome da nema prijedloga, koliko ja razumijem demokratski ustroj i ustroj vlasti u Republici Hrvatskoj, državom Vlada koalicija koja je pobijedila na izborima, a to je koalicija predvođena SDP-om koja vodi Vladu i u čijem opisu posla jest da upravlja državom i rješava njezine probleme. U našem je opisu posla da o tim prijedlozima i o tim rješenjima raspravljamo. Pa nećete valjda reći kolega Rađenović da je i da biste pristali da vam HDZ određuje, vodi politiku i piše zakone, a vi da ih tek tako samo provodite. Što se tiče socijalnog dijaloga, socijalni dijalog je tekovina europske demokracije. Hrvatska je država članica Europske unije i mi smo ovdje, kolega Rađenović, na ovoj strani sabornice u taj cilj uložili puno vremena i truda i rada i mi u taj cilj i u taj socijalni dijalog vjerujemo. I rekla sam vam, socijalni dijalog nije socijalna ucjena. Dakle, razumijevajući da socijalni dijalog ima određene granice koje se u našoj zemlji ponekad prekorače. A snagu za prekoračivanje granica socijalnog dijaloga ja mislim upravo generirala je vaša partija koja je kada je bila u oporbi potpisivala referendume, koja je pozivala na to da se Zakon o radu nikada ne mijenja, da …
Hvala lijepa kolegice. Isteklo je vrijeme. Ingrid Aničević-Marinović, replika.
Kolegice kažete više puta ste ponovili i evo i sada i ponovo o nužnosti dijaloga. Vaša stranka čim je došla na vlast zabranila je okupljanje na Markovu trgu. Dakle, prosvjednike i nezadovoljnike nije htjela ni čuti, ni vidjeti, a kamoli s njima razgovarati. A kako se razgovaralo u EU, tamo se razgovaralo tako da isto niste ni čuli, nego ste odmah potpisivali pa sada evo naš ribar ne može ni pet kila ribe izvaditi iz mora nakon što su nam Talijani sve opustošili. To je jedna stvar. Isto tako kontekst u kojem mi danas raspravljamo, mi danas raspravljamo o uvjetima uopće što učiniti, što je moguće učiniti u nemogućoj situaciji. A koja je to nemoguća situacija danas? USKOK drži završnu riječ u predmetu Fimi-Medie. Ima zanimljivih stvari o Hrvatskoj, o našem društvu, o našoj zbilji što ste radili i kako ste radili. Kaže takva politička korupcija tvrdi USKOK i ovaj koji, vaš bivši premijer koji je bio odgovoran za zakonit rad HDZ-a, a ta stranka koristeći se činjenicom da je na vlasti preferira Fimi-Medii koja je na taj način izvlačila novac iz javnih poduzeća koja su postala privatna društva HDZ-a. I na taj način kaže dugoročno osiromašili Hrvatsku, kaže USKOK čije se posljedice osjećaju i danas. Pa dajte malo samokritičnosti. Hajte bar nemojte huškati sindikate. Mi ćemo se s njima dogovoriti. Gdje je vaša tu odgovornost? Kažete kako je veliki grijeh sadašnjeg premijera što je potpisao peticiju odnosno peticiju za referendum. Da, dao je svoj potpis za referendum. To je kažete najveći grijeh. A vi morate znati, pa i sami to tvrdite da ovdje se ne radi, kad se radi koncentrirati na sam prijedlog zakona. Da se ne radi o nekakvim velikim stvarima, radi se o tome da radnik neće raditi duže, a da će imati dokaz kad je radio, koliko je radio i da mu se to plati.
Hvala. Odgovor na repliku, Martina Dalić.
Gospođo Antičević-Marinović, uvijek kada SDP nema argumenata i ne zna što bi rekao onda počnete raspravljati priču o bivšem premijeru koji je po prirodi stvari bio i vaš premijer, a bio je predsjednik HDZ-a a kao predsjednik Vlade bio je predsjednik i vaše Vlade. Prema tome, ja mislim da to ne zaslužuje neke podrobnije i detaljnije komentare, jer ta su pitanja podrobno raspravljena. Glede EU gospođo Antičević-Marinović na dan, na posljednji dan prije stupanja u članstvo Hrvatske u EU u ovoj smo sabornici usvojili jedan zakon za koji je predsjednik Vlade kazao da je instrument kojim želi pokazati kako se u EU dokazuje vlastito ja. Ne trebam vam govoriti koliko je taj zakon osramotio i naštetio Hrvatskoj u EU. Prema tome, nije dobro da mi držite prodike i podsjećate me i kazujete kako i na koji način trebamo razumijevati europske vrijednosti. Ja mislim da ja to s ove strane jako dobro znam i razumijem. Hvala lijepo.
Ako je gospodin Sanader bio i naš predsjednik Vlade ja se slažem i gospodin Milanović je i vaš predsjednik Vlade. Tomislav Žagar, replika.
Hvala potpredsjednice. Uvažena kolegice Dalić, pa iz vaše rasprave sam stekao dojam kao da svi razlozi promjene ovog Zakona o radu leže upravo u samoj Vladi, kao da je Vlada to sve sama smislila, pa drugih okolnosti nema. Iako ste vi u raspravi u početku govorili o problemima koji postoje tu je prije svega velik broj nezaposlenih, neprihvatljiv udio sive ekonomije i rada na crno, preduga procedura za brzu prilagodbu poslodavaca u novonastalim okolnostima na tržištu. To u raspravi niste spomenuli kao jedan od razloga zašto Vlada kreće u ovu izmjenu. Sami ste rekli 80% zakona ostaje nepromijenjeno. Vi sigurno dobro znadete koliko je teško biti danas konkurentan na tržištu. Upravo i ova promjena zakona će omogućiti poslodavcima da postaju konkurentniji u teškoj tržišnoj utakmici. Republika Hrvatska je članica EU. Ovaj prijedlog Zakona o radu koji uređuje radne odnose u Republici Hrvatskoj individualne i kolektivne odgovara načelima, kriterijima i mjerilima socijalne države i socijalne pravde, ne manje nego su to učinili i sustavi zapadno-europskih država koje danas prepoznajemo po razvijenim socijalno-kontroliranim tržišnim odnosima. Iz ove rečenice zapravo proistječe srž onoga što, o čemu danas govorimo da se moramo prilagoditi stvarima koje se događaju u EU ne zato da bi vršili teror ili da bi doveli radnike u opasnost, nego zato da možemo biti konkurentni u tom doista teškim tržišnim utakmicama. Hvala.
Martina Dalić.
Poštovani kolega, meni je u stvari jako žao ako niste shvatili smisao moje rasprave, jer sam ja u stvari uložila dosta vremena u formuliranje te rasprave. Možda je to u stvari zbog jednog prigovora koji mi se obično upućuje da govorim previše tehnički i previše nerazumljivo i nedovoljno jednostavno. Ja ću to, naravno ja to pokušavam ispraviti stječući iskustvo u ovom Domu. I još jednom ponavljam jako mi je žao što niste shvatili smisao ove rasprave.
Ivan Šuker još replika.
Hvala lijepo gospođo potpredsjednice. Kolegice Dalić, pa kad povučemo paralelu između osnih predloženih izmjena zakona 2010. i ovih onda se jasno može vidjeti da izmjena Zakona o radu 2010. je bila samo jedna u nizu promjena koje su se trebale dogoditi. A isto tako smo znali koliko fiskalnih sredstava i koliko sredstava javnih poduzeća u vlasništvu države tangira ta izmjena zakona. Dakle, nije se radilo o milijardu, dvije, radilo se o 9, 10 milijardi od kojih je trebalo otvoriti nove pregovore. Kakva je tada reakcija bila ovih koji danas ne znaju argument koji bi potvrdili ovo nepostojanje socijalnog dijaloga smo vidjeli. Rezultat toga je da smo u proračunu protekle, 4, 5 godina potrošili 7, 8 milijardi kuna viška i to je istina. Da je ovaj zakon danas kao posljedica jedne cjelokupne reformske mjere ove Vlade onda vjerojatno i sindikate isto tako i mi u oporbi bi drugačije gledali na to i pa na kraju poučeni lošim iskustvom iz 2010. godine potpuno na drugačiji način razmišljali. Ali u trenucima kad se borimo sa mjerama prekomjernog deficita, kad se borimo sa visokom nezaposlenošću, kad se borimo sa tim da li ćemo ove godine imati ili nećemo imati nekakav rast, mi trošimo silnu energiju na nekakve izmjene o radu koje iskreno govoreći u sljedeće dvije tri godine neće značajnije utjecati ama baš na ništa. Da mi imamo gospodarski rast 2 ili 3% u ovom trenutku onda bi se moglo govoriti o tome da će ovo značajnije utjecati na tržište rada ali ako svi ne samo u Hrvatskoj nego izvana govore da što se tiče broja nezaposlenih u Hrvatskoj se neće promijeniti u sljedećoj godini, sljedeće dvije godine ništa onda je jasno da ova promjena Zakona o radu koji je izazvao puno zle krvi se gura nikom jasno zašto, ali nažalost to nije jedini zakon koji ova Vlada gura prije svega predvođena SDP-om, da nije nikom jasno zbog čega i zašto ali se nažalost stvara jedna užasno loša atmosfera u Hrvatskoj.
Hvala. Odgovor na repliku, Martina Dalić.
Hvala lijepo. Pa upravo ovo što ste govorili potvrđuje i još jednom naglašava i temeljni stav našega kluba. Nije Zakon o radu neka da se tako izrazim sveta krava pa da se o tome zakonu ne treba raspravljati i da se ne treba mijenjati. Međutim, upravo zbog osjetljivosti materije kojom se taj zakon bavi ta se rasprava i te se izmjene mogu voditi i raditi jedino u kontekstu i drugih mjera kojima će se istovremeno sa nekim eventualnim i potencijalnim Zakona o radu onda osigurati i nekakve stimulativne mjere za stvaranje novih radnih mjesta i nekakve reforme za uklanjanje prepreka poslovanju i nekakve reforme koje će dati uštede u proračunu pa ćemo onda imati taj famozni, cjeloviti, njemački paket o kojem je i ovih dana bilo riječi i moći ćemo onda reći sami sebi, učinili smo jedan napor, učinili smo jedan, dali smo jedan impuls iz kojeg će u nekom vremenskom roku nastati gospodarski oporavak. Ovaj spomenuti pokušaj izmjena Zakona o radu iz 2010. bio je učinjen upravo u takvim, upravo u takvom kontekstu, u kontekstu programa ekonomskog oporavka i imao je i ciljao je ustvari neke fiskalne uštede. Nije uspio, šteta. Tada u tom trenutku dat je veliki udar reformskom kapacitetu hrvatskog društva koji ustvari i danas jako dobro na svojoj koži osjeća i danas vladajuća stranka. Hvala lijepa.
I sada u ime Kluba zastupnika kolega Srđan Gjurković i kolegica Nada Turina-Đurić ako obavi svoju tamo obvezu koju.
Hvala lijepa potpredsjednice Hrvatskog sabora, poštovani ministre sa suradnicima, kolegice i kolege. Dakle, mi u HNS-u smatramo da ovaj dijalog koji je dugo trajao i vjerujemo da će dijalog, socijalni dijalog se nastaviti nakon rasprave i prvog čitanja u Hrvatskom saboru. Sam dijalog i rasprave koje se odvijaju danas po pitanju Zakona o radu smatramo dobrim i smatramo da bi ove rasprave a iščitavamo da i od strane opozicije spuštanje tenzija na način da razgovaramo o meritumu čujemo već i da nije on toliko ključan u svemu, u stanju u kojem se Hrvatska danas nalazi ali isto tako mi u HNS-u smatramo da on je iznimno bitan zato što je to Zakon o radu i zato što se mi nalazimo na, odnosno naši radnici, poduzetnici, na tržištu EU. I ovo nije zakon koji se usklađuje niti sa Direktivama EU, nego ovo je zakon koji se usklađuje sa prijedlogom Vlade, sa konkurentnošću hrvatskog gospodarstva i tržišta rada. On koristi iskustva više spominjanje Njemačke ali iskustva i drugih država EU koje su pokušale prilagođavanjem svojih zakona osigurati veću konkurentnost ali voditi računa u svakom slučaju i apsolutno se i mi kao stranka za to zalažemo za jačanje sigurnosti i zaštite radnika. Jer zakon koji pojednostavlja određene procedure a znamo da tzv. procedure birokratizacija, administracija je problem ne samo poslodavaca nego problem i građana kada rješavaju i određene probleme je nešto što smo dužni ubrzavat odnosno poboljšavat. Olakšano zapošljavanje putem fleksibilnih oblika zapošljavanje je nešto što sigurno olakšava mogućnost ne samo da smanjimo broj nezaposlenih nego ono što je ključno povećam udio radno-aktivno zaposlenih u radno-aktivnom stanovništvo, a mi smo ispod 50%, Europa je negdje na 70%. To je jedno od glavnih mjerila u biti zaposlenost radno-aktivnog stanovništva, kvalitete rada i društvenog razvoja. Pojednostavljenje organizacije radnog vremena koje je izazvalo ipak najviše dvojbi i rasprava između sindikata i poslodavaca odnosno predlagača Vlade je nešto što i kroz ovu raspravu, a i kroz one rasprave koje će trajati ponovno i otvoriti i okrugli stolovi i javne rasprave i socijalni dijalog između Vlade i sindikata i poslodavaca. Vjerujem da će se naći onaj optimum koji osigurava napredak zakona i uvjeta da bi poslodavcima olakšali da budu konkurentni, da bi se poslala poruka stranim poslodavcima koji imaju fleksibilnije pristupe u drugim zemljama da investiraju u Hrvatsku i da se do konačnog prijedloga zakona nađu one opcije koje su najkvalitetnije i koje zadovoljavaju što se ovdje već više puta reklo konsenzus, a da se u biti unaprijedi radno zakonodavstvo u korist novog zapošljavanja. Novo zapošljavanje je ono ključno. Nemojmo zaboraviti isto tako da uvijek i bilo je i bit će, a ovo je bilo vidljivo politiziranje i dijelom od strane sindikata, ali ono što je loše i od politike kada se raspravljalo o ovome zakonu jel moramo biti svjesni i uvijek zaboravljamo da smo se odredili za jedan društvenopolitički sistem tržišta, zaštite privatnog vlasništva, konkurencije, znanja, vještina i sposobnosti. I to ovaj zakon isto tako mora implementirati i nadopuniti u svojoj kvaliteti. Ovaj zakon isto tako pokušava osuvremenit odnose na tržištu rada, sačuvati radna mjesta i otvoriti nova, ubrzati procedure i olakšati. I mene i nas u HNS-u smeta što se naše poduzetnike često i uvije, da to tako kažem etiketira kao one koji su ili loši, koji su ili lopovi ili oni koji iskorištavaju svoje radnike. To naravno nije istina. Nažalost, uvijek loši primjeri se uokviruju i pokazuju kao primjer onih većine. Međutim to nije točno. Isto tako sve one radnike koji dobro rade treba zaštititi od onih koji ne rade dobro, koji ne rade kvalitetno, koji ne osiguravaju i da ova država i gospodarstvo mogu ići naprijed koji su kočnica u tom procesu. I to ovaj zakon pokušava u svom prijedlogu osigurati, ubrzati određene procese za rješavanje i takvih problema. I to je zakon koji sa svojim prijedlogom sigurno je dobra, dobra podloga da se do konačnog prijedloga uz javnu raspravu nađu prava rješenja. Iščitavajući komentare sindikata koje su nam dostavili u klub zastupnika i svim zastupnicima, jasno je da su se intenzivno uključili i jasno je da su na neke prijedloge točke zakona ukazali čak da treba jasnije odrediti neke stavke, što znači da se slažu i dapače traže još detaljnije i jasnije da se to opiše, da se neke stavke nadopune i naravno jedan dio onih prijedloga u kojima piše brisati određene točke, što znači to su teme na kojima treba sjesti, razgovarati i vjerujem naći rješenje. Većina spornih stvari koje je stvorila ovako što su kolege rekle zlu krv pa je krenulo politiziranje, pa sada skupljanje potpisa za rušenje Vlade, većina u biti ustvari je i bila usuglašena sa sindikatima. Manji dio mislim da će to ministar potvrditi, vrlo mali dio je ostao sporan i to najviše vezano za ovaj dio vezano za ograničenje pojednostavljenje organizacije radnog vremena. I to treba naglasiti jer javnost ima sliku da u biti dijaloga nije bilo, da se apsolutno ništa nije razgovaralo i da sve što se predlagalo ništa nije usvojeno, a to nije točno. Znači, dijalog se treba nastaviti i dovesti do kraja i onaj manji dio, a to je negdje četvrtina od rasprave koja je otvorena između Vlade i sindikata prvenstveno treba dodatno raspraviti. Ovaj dijalog koji se vodi rasprava na prvom čitanju na plenarnoj sjednici ovog Visokog doma je samo dobar pokazatelj mogućnosti i potrebe da zastupnici koji donose zakone raspravljaju i još bolje se upoznaju sa osnovnim člancima Zakona o radu, temeljnim Zakonom o radu i da potaknu sindikate i Vladu i poslodavce da još jednom sjednu za stol i da nakon toga, nije bitno je li to dva mjeseca ili četiri mjeseca ali vjerujem do ljeta dobijemo konačni prijedlog zakona i da zajednički taj zakon nakon što ga donesemo da se on kvalitetno i sprovede. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Prelazimo na replike. Dragutin Lesar. Izvolite.
Poštovani kolega Gjurković sada ste me zbunili u svojoj raspravi. Ministar cijelo vrijeme tvrdi da u ovom Prijedlogu zakona nema ni jednog umanjenja prava radnika, ništa se ne umanjuje, sve ostane, ne čak štoviše prava se povećavaju a vi ste rekli da je ovaj Zakon potreban radi povećanja konkurentnosti hrvatskog gospodarstva. To jedno ili drugo skupa ne idu, nešto je od toga laž. Kako možemo prihvatiti takve teze, dakle ako se za radnike ništa na gore ne mijenja i nikakva prava ne smanjuju, ne ukidaju i ne ograničavaju i zaboraviti na činjenicu, naročito ti investitori koje ste spominjali da dolaze iz države u kojem je prosječna neto ili bruto plaća 3, 2,5 ili 2 puta veća nego u Hrvatskoj? 5,7 eura po satu bruto prosječna plaća, 2,17 euro bruto minimalna plaća je do prije nekoliko mjeseci bio razlogom tvrdnje nekonkurentnosti hrvatskog gospodarstva pa smo onda uspjeli dokazati da se radi o obmani i prijevari da primanja radnika u Hrvatskoj nisu razlogom nekonkurentnosti. Rekli ste da se danas i Sabor vodi socijalni dijalog. Socijalni dijalog označava razgovor i dogovor socijalnih partnera, to su udruge poslodavaca, sindikata i Vlade a ne Parlamenta i Parlament nikad nisu bile u socijalnom dijalogu. I na kraju dobro da ste načeli temu da li je dijaloga bilo. Da, sindikati, vjerojatno u vašim klubovima vam to nisu dali, su dali u pisanom obliku 9. točaka dogovora sa ministarstvom na koje su pristali da se u Zakonu o radu mijenja i pristali na kompromise i promjene [[Upadica: Vrijeme.]] za koje su smatrali da su nužne. Ali se dalje tvrdi da sindikati ne pristaju na nikakve promjene, u tome je razlika.
Odgovor kolega Gjurković.
Poštovani kolega naravno da se ovdje ne vodi socijalni dijalog, ovdje se naravno vodi rasprava o prijedlogu zakona. Ali se na ovaj način, ja vjerujem i dolaskom predstavnika sindikata i demokratskim prosvjedom na Markovom Trgu i otvara dodatni prostor i kroz moju raspravu i raspravu svih kolega za daljnji socijalni dijalog i pronalaženje onih najkvalitetnijih rješenja jer smo svi mi za to. Naravno isto tako da ovaj Zakon osigurava konkurentnost hrvatskog tržišta rada, prilagođava ga sličnim konkurentskim zemljama po pitanju zapošljavanja, ubrzavanja procedura, fleksibilnosti. To je onaj dio konkurentnosti koji mi kao Vlada, koalicijska trebamo raditi uz naravno taj socijalni dijalog. Prema tome, ne vidim da je nešto posebno sporno i da nije uopće sporno da mi ovdje danas o tome raspravljamo, otvaramo ove teme, međusobno repliciramo, da javnost još bolje bude upoznata šta ovaj Zakon donosi, gdje su problematične točke oko kojih se socijalni partneri ne mogu dogovoriti. I to je dobro da se u ovome Domu raspravlja. Otvaranje tih tema, otvaranje ovoga Zakona u ovom Visokom domu sigurno pomaže da će se smanjiti tenzije a ne da će se povećavati tenzije i da će određeni argumenti i s jedne i s druge strane i jednima i drugima biti jasniji. I najvažnije je da se ovakvi zakoni ne donose ni po hitnom postupku a nisu, da se ne donose negdje ispod stola, a niti jedan zakon kao što znamo ove Vlade nije netransparentan, dapače on je vrlo, vrlo transparentan.
Hvala. Nansi Tireli, izvolite.
Zahvaljujem potpredsjedniče. Pa evo kolega Gjurković, ja bih se isto nadovezala na ovo što tvrdite da će ovakav Zakon povećati konkurentnost Hrvatske u onom dijelu tržišta rada. Ali sada bi bilo izuzetno dobro da nekakve parametre stavimo u nekakve odnose. Ako pričamo o konkurentnosti Hrvatske kao nove destinacije za investitore onda moramo uzeti u obzir i otpuštanje, lakše otpuštanje radnika, odnosno ono što vi tvrdite da će poslodavac imati mogućnost lakšeg zapošljavanja, ali isto tako i lakšeg otpuštanja radnika. Da li nam je prioritet Zakon o radu vezano uz investicije ili nam je prioritet nešto drugo? Da li smo sve ono ostalo napravili i sredili prije nego što smo išli na Zakon o radu da bismo privukli strane investitore. Imamo investicije koje su izuzetno teške pa ću vam dati samo jedan primjer termoelektrane u Plominu koja primjerice ne planira niti jednog novog zaposlenog radnika. Neozbiljno je pričati o Zakonu o radu i pravima radnika u kontekstu konkurentnosti ili ne konkurentnosti hrvatskog tržišta. Jer ja još uvijek mislim i uvjerena sam da cijena koštanja hrvatskog radnika nije najveća smetnja bilo kojem stranom investitoru da bi došao ulagati u Hrvatsku i da bi u Hrvatskoj otvarao svoju proizvodnju nego mislim da su smetnje negdje drugdje. A u prvom redu veliki parafiskalni i porezni nameti koji kao takvi zbunjuju, ne samo da zbunjuju nego i smetaju svakom investitoru. I da smo prije ovog Zakona o radu morali riješiti puno više zakona koji bi tu konkurentnost pojačali prije nego cijena rada.
Hvala. Odgovor, izvolite.
Poštovana kolegice, dakle činjenica je da imamo problem sa obrazovnom strukturom i vještinama određenih kategorija radnika. Stvaranjem konkurencije stimulirat ćemo ih i na dodatno obrazovanje, a to su i mjere koje potiče isto ovo ministarstvo i preko HZZ-a i dodatno obrazovanje i edukaciju, stjecanje određenih i novih vještina, dakle to je sve neću reći u paketu Zakona o radu, to je u paketu rada Vlade da se osigura kvalitetnija radna snaga, obrazovanija, sa većim vještinama potrebna tržištu rada. Očigledno se na tome nije radilo dosad i preko noći stvari ne idu. Konkurentnost i tržišta rada, odnosno ponude na tržištu rada i kvalitete konkurentnosti osigurava i ovaj zakon jer na taj način ćemo osigurati i bolju zaposlenost, a sa ovim drugim mjerama kad ih već spominjete u paketu osigurat ćemo i veće plaće i mogućnost osiguravanja onima koji se zaposle da imaju zbog kvalitetnijih i vještina i znanja bolja primanja.
Zahvaljujem. Nastavljamo sa pojedinačnom raspravom. Mirela Holy, izvolite.
Hvala vam poštovani potpredsjedniče. Pa na samom početku svoje rasprave ja bih rekla da se bojim da ovaj prijedlog neće donesti velike koristi niti radnicima, a niti poslodavcima. Naime, bez obzira na činjenicu što je u više navrata govoreno ovdje kako se u izradi ovog prijedloga zakona koristio njemački model radnog zakonodavstva koji jest jedan od najboljih modela radnog zakonodavstva u svijetu, a trebamo imati na umu i činjenicu da je i važeći Zakon o radu rađen po uzoru na njemačko radno zakonodavstvo, čini mi se da u preslikavanju ovog modela nismo do kraja išli tako da kažem u implementaciji onih nekih rješenja kojima bi se na učinkovitiji način štitili radnici. Dakle, zato se može steći dojam da je preslikan njemački model u dijelu u kojem se radnička prava i statusi ugrožavaju i čini se nesigurnim status radnika, a s jedne strane može se govoriti o tome da li se i na taj način pogoduje poslodavcima u smislu lakšeg otpuštanja odnosno zapošljavanja radnika putem ovih agencija za privremeno zapošljavanje, a to nije ustvari dobar pristup. Naime, treba imati na umu činjenicu da se prilike u Hrvatskoj u velikoj mjeri razlikuju od prilika u Njemačkoj i da u Njemačkoj mi doista imamo pravo tržište rada na kojem je i moguća fleksibilizacija u smislu promjene radnih mjesta, a u hrvatskoj situaciji gdje imamo gotovo 400 000 nezaposlenih, gdje se radna mjesta gase gotovo svakodnevno, a sa jako velikom sporošću se otvaraju nova, ta mogućnost za fleksibilizaciju odnosno transfer s jednog radnog mjesta na drugo nije u svakom slučaju takva kao što je to u Njemačkoj. Nije učinjena ili barem hrvatskoj javnosti nije u dovoljnoj mjeri prezentirana analiza provedena od strane Ministarstva rada u odnosu na primjenu njemačkog modela na trenutno stanje gospodarstva i tržište rada u Republici Hrvatskoj i očigledno se smatralo kako će se automatizacijom preslikani model polučiti iste učinke kao što je to bio slučaj u Njemačkoj što naravno kao što sam maloprije spomenula i nije za očekivati. Jer model sam po sebi ukoliko cjelokupno gospodarstvo nije pripremljeno za takav način uređivanja radnopravnih odnosa može dovesti do poremećaja, a ne do popravljanja stanja na tržištu rada koje je po sada važećem ZOR-u uređeno i donekle su ustrojeni svi kontrolni mehanizmi kako bi se izbjegle moguće tržišne manipulacije radnicima. Moj je dojam da ključni problem vezan uz radne odnose u Republici Hrvatskoj nisu toliko odnosi koji vladaju u privatnom sektoru nego je više problematična situacija vezana uz javni sektor i bojim se da samo reformom ovog dijela zakonodavstva neće postići željeni efekt, a taj željeni efekt bi trebala biti temeljita reforma javne uprave, učinkoviti servis svih građana i građanki Republike Hrvatske. Zbog toga smatram da bi ključne intervencije trebalo napraviti u Zakonu o državnim službenicima i namještenicima u smislu ocjenjivanja i općenito valorizacije rada temeljem određenih mjerljivih kriterija, a mislim da to nije loš pristup i općenito jer u Hrvatskoj nažalost u posljednje vrijeme moj je dojam, u jako velikoj mjeri polako iščezava ta kultura rada, odnosno nužnost valorizacije toga da ljudi ukoliko rade i kvalitetno rade budu adekvatno i nagrađeni za taj rad. Predložena organizacija radnog vremena dovest će do apsolutne nemogućnosti kontrole prekovremenog rada što je i po važećem ZOR-u predstavljalo problem jer bi poslodavci isti prikazivali na obračunskim listama kao stimulativni rad pa je i po daleko uređenijim odredbama važećeg ZOR-a bilo nemoguće staviti pod kontrolu prekovremeni rad. U razdoblju dužeg rada i promijenjene dinamike upitne će biti posljedice po zdravlje i sigurnost radnika, iako direktiva Europske unije navodi da se ne prilagođava čovjek radnom vremenu, već radno vrijeme čovjeku. Ali u Republici Hrvatskoj ćemo očigledno stvarati praksu prvo navedenog. Predloženo zapošljavanje putem agencija poslodavci u Republici Hrvatskoj koristit će kao idealnu priliku da minimalan broj radnika imaju zaposleno za, na neodređeno odnosno određeno vrijeme jer će po predloženim izmjenama radnik zaposlen preko agencije moći raditi u razdoblju do 3 godine za golu plaću bez prava na ostala materijalna prava. Naravno da će se poslodavci u Republici Hrvatskoj koristiti sa takvim oblikom zapošljavanja jer su time izbjegli i radnička vijeća i sindikalne povjerenike i sindikate aktivne kod poslodavaca i u konačnici kolektivna pregovaranja. Pa u tom smislu očekivani rezultat može biti da će radnici preko agencija biti plaćeni manje za iste poslove od stalno zaposlenih radnika, a njihov rad nerijetko će trajati kontinuirano a ne privremeno ili povremeno. A ja smatram da je to upravo ona situacija koju bismo trebali izbjegavati. Naime, kao što sam rekla izuzetno je važno da u Hrvatskoj vraćamo određenu valorizaciju rada i kulture rada, odnosno da ljudi budu motivirani da rade, da rade kvalitetno i vrijedno i da na temelju toga koliko rade i kako rade, a ukoliko kvalitetno rade budu adekvatno i nagrađeni u financijskom smislu. Ministarstvo rada očigledno kroz predloženi nacrt ZOR-a želi stvoriti klimu jedne nenatalitetne politike. O tome je danas već bilo riječi, jer se postavlja pitanje koje će se žene radnice u fertilnoj dobi odlučiti za porodiljni dopust ako će u ZOR-u biti navedeno da nakon povratka s rodiljnog, roditeljskog, posvojiteljskog dopusta, dopusta radi skrbi i njege djeteta s težim smetnjama u razvoju, te mirovanja radnog odnosa do treće godine života djeteta poslodavac takvu radnicu neće biti obavezan vratiti na njeno radno mjesto već će ju moći rasporediti i na neko drugo moguće i s nepovoljnijim radnim uvjetima. Očekivani rezultat toga je da će radnice biti prisiljene odustajati od osnivanja ili proširenja obitelji, jer će se bojati da bi time mogli narušiti koliko toliko sigurnu trenutnu egzistenciju. Dakle, zbog svega prethodnog rečenog ja smatram da ova rješenja treba još jako dorađivati i da treba još puno razgovarati o ovom prijedlogu. I da bi bilo dobro kada bi Vlada Republike Hrvatske sukladno onome što je bilo na neki način trasirano u proračunu za ovu godinu ozbiljnije krenula u pravcu temeljite reforme javne uprave zbog toga što je moj dojam da su upravo ključni problemi vezani uz sektor radnog prava i radnog zakonodavstva upravo smješteni u područje zapošljavanja državnih službenika i namještenika. To po mojem mišljenju nije moguće napraviti izmjenama Zakona o radu, nego prvenstveno donošenjem novog Zakona o državnim službenicima i namještenicima i naravno cijelog niza drugih podzakonskih propisa ali i zakona i na taj način pokazati da smo doista spremni krenuti u ovu ključnu reformu, reformu koja je temeljni instrument za bilo koju drugu reformu pa na kraju krajeva i reformu ovog radnog zakonodavstva.
Hvala. Prelazimo na replike, Josip Salapić.
Hvala potpredsjedniče Batinić. Uvažena kolegice Holy, slažem se sa vašom raspravom. Spomenuli ste potrebu cjelokupne reforme javne uprave i državne uprave. Ja se zalažem i za reformu teritorijalnog ustrojstva Republike Hrvatske jer u tom dijelu možemo naći puno propusta do sada. Jedno je ono stvaranje u povijesnim okolnostima, drugo je ovo što danas imamo. I tu se radi o radnim odnosima, radi se o ljudima koji na žalost u nekim sustavima imaju i trebaju imati pravo na rad ali treba to zaista i raditi. Bez te cjelokupne reforme neće biti ni promjena, a neće biti niti mogućnosti da netko u nekom budućem vremenu nađe posao da bude stvarno plaćen za rad koji je stvarno i odradio. Još jednom ću naglasiti pogubnost u ovome zakonu, a to je fragmentacija pojedinih odredbi zakona jer ona je opasna i pogubna, jer određena dosadašnja rješenja baca u više zakona. Dakle, raštrkava to u nekoliko zakona, a prava bi tendencija trebala biti težiti jednoj kodifikaciji pravnih propisa u jednom kvalitetnom zakoniku o radu. Jer što se dešava s ovim? Stvara se možebitna, određena pravna nesigurnost. Svjesni smo na žalost, zalažemo se i za reformu pravosuđa i pravosudnog sustava, ali u ovom dijelu zaštite radnih odnosa, dugotrajnih postupaka, naknada šteta, dokazivanja je li otkaz bio zakoniti ili nezakoniti na žalost ti postupci znaju trajati i godinama. Tu je pravosuđe kažem ponavljam na žalost još uvijek tromo, stvara se pravna nesigurnost, gube se radna mjesta. Ako ćemo zaista težiti toj jednoj kompletnoj reformi ona je nužna i potrebna. Ova je Vlada po meni trebala u onome zanosu pobjede na izborima i na temelju Plana 21 koji više ne postoji, trebala udariti te ključne reforme koje bi tada bile razumljive. Danas u polovici mandata sve što se govori ide se k tome da se očuva još jedan mandat aktualne Vlade. Po meni to nije dobro. Podržavam ovo što ste rekli. Vi ste vjerodostojna osoba o onome što govorite. I ta velika reforma je nužna i ona će dati sigurno pomake ako do nje zaista i dođe. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. Odgovor, izvolite.
Poštovani kolega, ispričavam se neću baš moći govoriti prema vama. Pa da, ja mislim da je jako važno da možda krenemo u pravcu u kojem je krenula Danska negdje početkom ovog tisućljeća kada su oni krenuli u temeljitu reformu javne uprave, ali i teritorijalne uprave. Sa time je bilo povezano ono što u stvari činovnici na različitim razinama vlasti rade. Naime, vidjelo se da je sustav neučinkovit, da je skup i šta su onda napravili? Napravili su jednu temeljitu analizu. Napravili su na temelju te analize određeni prijedlog smanjenja i točne definicije toga koja razina vlasti radi koji dio posla i koje nadležnosti službi odrađuju koje vrste poslova kako ne bi došlo do onog tako često u Hrvatskoj viđenog sindroma odite na drugi šalter, odite u drugu instituciju i na kraju ustvari ne možete riješiti svoj problem. Nakon te ja neću reći kratkotrajne analize i reforme doveli su do sustava gdje se točno zna gdje tko radi, gdje su službenici valorizirani na temelju njihovog rada, gdje je u velikom broju smanjen broj jedinica lokalne samouprave sa oko 200 na 90 i što se tiče jedinica regionalne samouprave sa 15 na 5. Rezultat svega toga je puno jeftinija javna uprava sa puno kvalitetnijim rezultatima. Ja smatram da ne treba izmišljati toplu vodu, da treba primijeniti one modele koji su se pokazali dobrima u praksi i krenuti u tom smjeru ali za to je potrebna politička volja.
Hvala. Dragutin Lesar izvolite.
Kolegice Holy, vi ste s pravom ukazali da okupiranje sustava modela iz jedne države u drugu, jednog okružja u drugo nije dobro i doista sustav radnog zakonodavstva u Hrvatskoj počiva na uzorima njemačkog modela. On je prvi put proveden ovim Zakonom o radu iz 1995.godine i samo za podsjetnik on je stupio na snagu odnosno objavljen je 1.lipnja 1995.ali ima u sebi klauzulu da se stupa na snagu i primjenjuje od 14.siječnja 96.kako bi bilo 7 mjeseci prilagodbe na novi sustav i počivao je na dogovoru socijalnih partnera da je ovo prvi korak modela, iza njega je trebao uslijediti model ustroja služba za zapošljavanje po njemačkom uzoru, ustrojavanje inspekcija rada kako je to u Njemačkoj, uvođenje posebnih radnih sudova kako je to u Njemačkoj i nakon pet godina primjene napraviti analizu rada uspješnosti, ovlasti, funkcioniranosti i eventualnih sukoba nadležnosti radničkih vijeća i sindikata. Dakle, 2000.je trebala biti inventura modela djelomičnog kopiranja ovlasti radničkog vijeća iz Njemačke u hrvatsko zakonodavstvo. Sve ovo izostalo i ovo je sad hibridni model njemačkog radnog Zakona o radu jer ostalo više ništa ne kopiramo zbog toga i zbog toga on u sebi sadrži niz opasnosti. Ja vjerujem u dobroj i plemenitoj mjeri autora da to tako može funkcionirati ali zbog izostanka ovih pratećih službi ustroja modela institucija on u sebi nosi te posljedice i zato je dobro da ste upozorili da kopiranje indigom samo jednog segmenta ne može dati dobre rezultate i to je sad dokaz naprosto iskustva na slučaj da smo omanuli sa sustavom kopiranja iz jednog društva koje je ipak različito od nas.
Hvala. Odgovor, nema. Marijan Škvarić replika. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Uvažene kolegice moje je pitanje isto u tom kontekstu na početku vašeg izlaganja ste zaista napomenuli da je ovaj zakon vezan uz prijedlog zakona i zakon koji je na temelju njemačkog modela u Njemačkoj. Ali istovremeno ste opet rekli i što se ja ne slažem da je teško taj dio na neki način poistovjetiti zbog različitih rakursa, razlika u gospodarskom rastu, slobodi tržišta u različitim izvorima satnice. Ali ajmo pitanje što ste rekli da otkrijemo toplu vodu, šta je prije kokoš ili jaje, pa ja mislim da ipak ovakav zakon, prijedlog zakona koji je došao u njemačkom modelu Njemačkoj i da primjer toga da u Njemačkoj danas je Njemačka u takvoj gospodarskog poziciji u odnosu na ovog djela ili bi trebali mi u Hrvatskoj čekati da zaista bude veliki gospodarski rast, puna zaposlenost, da onda možemo ići sa izmjenom ovog Zakona o radu.
Hvala. Nema replika. Nastavljamo sa raspravom, Josip Borić, nema ga, gubi pravo na raspravu. Ingrid Antičević-Marinović, nema je, gubi pravo na raspravu. Nadica Jelaš, izvolite.
Zahvaljujem poštovani potpredsjedniče, poštovani ministre sa kolegama, kolegice i kolege. Dakle u prijašnjim raspravama koje smo danas slušali vrlo se često postavljalo i ponavljalo pitanje što se zapravo dogodilo od 2010.godine kada se podržavala inicijativa da se ne ide u izmjene Zakona o radu, a eto sada se Zakon o radu mijenja. Ispada zapravo da se želi sugerirati da je ovaj današnji Zakon o radu svojevrsno vladino inaćenje hrvatskom radništvu i doista je teško danas slušati o tome kako socijaldemokrati smanjuju radnička prava. Dakle, da ponovimo što se to dogodilo u odnosu na 2010. godinu, koje su to promjene. Ono što je najevidentnije, promijenila se situacija u državi i to ona gospodarska i to drastično a najdrastičniji kumulativni pokazatelj te promjene je upravo ogroman broj nezaposlenih. Radnik je znamo to i to je danas već više puta rečeno najbolje zaštićen kad radi i kad za taj svoj rad prima adekvatnu plaću. A ova visoka nezaposlenost posljedica je doista devastiranog hrvatskog gospodarstva, hrvatskog gospodarstvo palo je u odnosu na predkriznu 2008. godinu za 12% s tim da je industrijska proizvodnja kao ona gospodarska djelatnost koja generira najveći broj novih radnih mjesta i koja generira najviše dobara za izvoz, dakle industrijska proizvodnja je u svemu tome pala 20%. Sljedeća stvar koja se u međuvremenu dogodila je da su na naplatu došli svi računi koje je prethodna Vlada uporno gurala pod tepih a teški su milijarde kuna. Riječ je o dugovima brodogradnje, zdravstva itd. Dakle, proračunski deficit kojega su iskazali u 2011. godini iznosio je 14 milijardi kuna međutim EUROSTAT je eto naknadno potkraj prošle godine utvrdio da je taj deficit bio 24 milijarde, dakle 10 milijardi kuna više od onoga što je prethodna Vlada iskazala. Sve je to eto sada došlo na stol, na ruke aktualnoj Vladi, deficit je eskalirao naročito eto u 2013. godini i Hrvatska se ovoga časa nalazi u proceduri prekomjernog deficita koji se mora sanirati u sljedeće 3 godine, dakle do 2016. godine. Naravno da najveći problem u toj financijskoj konsolidaciji predstavljaju prihodi proračuna, dakle na rashodovnoj strani će se ili se već je zapravo determiniralo što će se rezati, ali problem ostaje prihodovna strana i upravo je to zbog izostanka gospodarskog rasta. Naime, svaki postotak gospodarskog rasta, svaki taj jedan poen donosio bi nekoliko milijardi novih, svježih kuna. Dakle, ne posuđenog novca, nego novog, zarađenog novca. Dakle, problem svih problema ovoga trenutka je kako u Hrvatskoj pokrenuti gospodarski rast, a onda bi gospodarski rast naravno trebao i povećati broj radnih mjesta, odnosno zaposlenost. Rasta neće biti bez investicija, a investitora zasad nema jer nam i domaća poslovna javnost, a i međunarodni poslovni krugovi između ostalog zamjeraju upravo rigidno radno gospodarstvo. Konačno i ovdje u Hrvatskom saboru, ne jednom su izricane zamjerke da je u Hrvatskoj antipoduzetnička klima, odnosno da recentni uvjeti otežavaju i usporavaju poduzetnicima njihovu efikasniju prilagodbu tržišnim uvjetima. Odgovornost je Vlade, dakle naglašavam, odgovornost je Vlade otklanjati prepreke ulagačima, osiguravati red i poduzetničku klimu, dakle to je ona primarna zadaća Vlade. I ovaj prijedlog zakona o kojem danas govorimo uz niz drugih zakona koje smo već usvojili je jedan od alata u ostvarivanju te Vladine zadaće. Često se spominje da je ovaj prijedlog zakona akceptirao pozitivna njemačka iskustva. Na to radnici odgovaraju, ako nam dajete zakon koji se zasniva na njemačkim iskustvima, onda nam dajte i njemačke plaće i dajte nam njemačke inspektore. Koja Vlada ne bi htjela to učiniti da može? Njemačku plaću ne možemo dati, naravno ne mogu je dati ni poslodavci, a kamoli Vlada jer nemamo njemačku produktivnost i jer nemamo njemačku konkurentnost, a ne možemo dati nažalost ni njemačke inspektore jer imamo samo hrvatske inspektore i oni su takvi kakvi jesu. Postavlja se pitanje, a kako onda osigurati da se Zakon o radu u cijelosti poštuje, dakle da zadovolji interese i radnika i poslodavaca, prije svega u plaćanju prekovremenog rada? Jer jasno je da postojeća situacija eksploatacije radnika nije održiva. To se može postići neusporedivo efikasnijim radom inspekcijskih službi na terenu, dakle ono što rade Nijemci. Budući da nemamo dovoljno inspektora, dakle naše državne službe u tom smislu ne možemo uspoređivati sa njemačkima, dakle inspektori ne mogu kvalitetno pokriti teren. Onda treba na neki način poticati same radnike na promjenu njihovog ponašanja, dakle da sami sebe štite tako da prijavljuju slučajeve kršenja radnih prava. Radnici će naravno na to najčešće odgovoriti, nećemo to činiti jer se bojimo otkaza. Međutim tvrdim da se ne treba bojati otkaza ako se prijavljuje kolektivno, ako se poslodavca prijavljuje organizirano, a ne pojedinačno. Dakle ne može poslodavac dati otkaz praktički cijelom kolektivu i riskirati jedan dugotrajni zastoj u poslovanju i velike gubitke dok ponovo skupi ekipu koja će dalje odrađivati posao. Poslovanje, dakle bez zastoja mora biti u interesu i poslodavcu radi stjecanja profita, ali i radnicima radi dobivanja adekvatnih plaća. Ne smije biti i nedopustivo je da poduzetnik ostvaruje profit, a da ne isplaćuje radnicima plaće i doprinose, a državi poreze i u tom smislu ova Vlada je već donijela adekvatni zakon. I ne smije biti da radnicima poduzetnik isplaćuje male plaće, a istovremeno upravo zakidajući i raubajući radnike ostvaruje veliki profit. Najveći dio hrvatskih multimilijunaša, a jučer smo čuli da smo po broju multimilijunaša 1. u regiji, ostvario je svoje dvorce, svoje ergele bijesnih konja na četiri kotača, svoje jahte, umjetnine i preparirane zoološke vrtove upravo na modelu potplaćivanja radnika i to dakako nije samo pljačka radnika, iako ona to primarno jest, već je to i pljačka države jer država ili bolje reći porezni obveznici ulažu u školovanje radnika, radnici svoje vještine i kompetencije ugrađuju u svakodnevnom obavljanju svog posla u proizvod ili uslugu koju poduzetnik realizira na tržištu, ostvari odgovarajuću zaradu i onda od te zarade radniku ne isplati plaću primjereno vrijednosti uloženog rada, već daleko nižu, a razliku zapravo prisvaja sebi. Dakle, oštećen je, kao što sam rekla, prvenstveno radnik, a onda i država jer radnik malo zarađuje, malo i troši i malo vraća državi kroz uplaćene poreze i to je, ja bih rekla, jedan sistemski, jedan sustavni problem, problem društvenog rada i istovremenog privatnog prisvajanja rezultata rada. Dakle, mora se natjerati poslodavce na društveno odgovorno poslovanje jer ako im dajemo veću slobodu, veće zakonske mogućnosti za uređivanje radnog vremena, što je ovdje u Zakonu o radu slučaj, onda to podrazumijeva i veću odgovornost za poštivanje i svih drugih odredbi zakona. Ponavljam, još jednom završno, dakle radnici se moraju organizirati i mogu se organizirati, dakle ako se mogu organizirati za generalni štrajk, onda to mogu i u slučajevima i trebaju kada im poslodavac ne isplaćuje plaće, odnosno kada krši radna prava. Dakle i radnici zajedno s institucijama moraju preuzeti dio odgovornosti za uspostavljanje reda na tržištu rada i za društveno odgovorno poslovanje. Dakle i radnici se moraju mijenjati. Hvala lijepa.
Hvala. Imamo repliku, Nada Murganić. Izvolite.
Cijenjeni potpredsjedniče, ministre i cijenjene kolegice i kolege, pozdravljam vas jer se sada po prvi puta u ovo poslijepodne javlja na repliku gospođi kolegici Nadici Jelaš i to kolegice u onom dijelu gdje govorite o preraspodijeli radnog vremena u kojem ističete da će upravo preraspodjela radnog vremena spriječiti zloupotrebu poslodavca da neće ostavljati radnike da rade duže od zakonom propisanog radnog vremena vodeći evidencije. I u sadašnjem zakonu poslodavac je obavezan voditi evidenciju koja odgovara i stvarnom stanju rada radnika ali i u skladu sa Zakonom o radu, ali neki poslodavci želim da se to naglasi, to neće i radi se o zloupotrebi. Teško je vjerovati da će se radnici organizirati i teško mije prihvatiti činjenicu da odgovornost za to stoji na radniku odnosno da se on samo može i mora organizirati i pobuniti jer baš u vrijeme kada ima sve više rada na određeno vrijeme i kada se sprema i agencijski rad to će biti gotovo nemoguće kolegice. Također mislim da se trebamo i zakonom ali i inspekcijskim radom bazirati na odgovornom ponašanju poslodavaca jer ipak je moć u njegovim rukama.
Hvala. Odgovor kolegica Jelaš.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Dakle činjenica je da je ovaj prijedlog Zakona o radu nalaže odnosno obvezuje poslodavce da će prekovremeni rad morati nalagati pismenim putem odnosno naknadnim izdavanjem pismenog naloga i ti nalozi će se moći kontrolirati. Dakle inspektori će moći doći u tvrtku i tražiti uvid u naloge kojima se naložio prekovremeni rad. A što se tiče društveno odgovornog poslovanja, da, mislim da se i naši radnici moraju mijenjati. Dakle u radnicima je i naravno isto u poslodavcima ostao još jedan onaj duh socijalizma, dakle ona jedna uvriježena misao da će netko drugi voditi o njima računa. Dakle radnici moraju i sami više voditi račina o sebi i izvršavanju obaveza poslodavca prema njima.
Zahvaljujem. Za riječ se javio ministar Mirando Mrsić. Izvolite ministre.
Hvala lijepo potpredsjedniče. Samo da neke stvari pojasnim. Dakle kada govorimo o njemačkim uzorima ove izmjene nemaju veze sa njemačkim zakonodavstvom, dakle one su temeljene sa onim stvarima koje smo imali na tržištu dakle sa onim primjerima koji su nas vodili da ove izmjene moramo napraviti. Tako da zakon je kada je pisan što je uvaženi zastupnik Lesar i napomenuo on je pisan po uzoru na njemački ali je doživio toliko izmjena i naših prilagodbi. A ove izmjene koje smo sada predložili nemaju veze sa Njemačkom i Njemačka nam nije bila uzor nego je to plod onoga što smo imali u diskusiji sa socijalnim partnerima sa sucima radnog prava i sa svima ostalim. Slažem se potpuno s vama da je potrebno napraviti reformu državne uprave i vrlo brzo će doći Zakon o državnoj službi gdje predviđamo da ćemo Zakon o radu protegnuti i na državnu i javnu službu, dakle na javnoj službi i u državnoj službi tako da svi u Hrvatskoj budu radni odnosi riješeni sa Zakonom o radu. Što se tiče fragmentacije, fragmentacija je dogovorena sa socijalnim partnerima baš sa ciljem da zakon bude čitljiv i da bude primjenjiv i da ga čitaju i oni koji nisu pravni stručnjaci. Što se tiče trudnica i roditeljskog dopusta trudnice su u hrvatskom zakonodavstvu potpuno zaštićene, dakle mi nismo smanjivali nikakva prava, a što se tiče ovih izmjena samo možda je problem u čitanju zakona, dakle po sadašnjem zakonu osoba koja se vrati, žena nakon roditeljskog dopusta ako je poslodavac ukinuo radno mjesto, a to se često događa, ona se nema gdje vratiti i automatski dobiva otkaz po sadašnjem. Po našim izmjenama ona se vraća ako nema to radno mjesto poslodavac joj mora ponuditi drugo radno mjesto. Također smo omogućili da ženama koje ostanu trudne, a rade na onim mjestima koje su opasne za trudnoću, npr. ako radite u sferi ionizirajućeg zračenja zbog sadašnje legislative mogli ste ili ne smijete ostati na tom radnom mjestu, mogli ste otići samo na bolovanje i imati manju plaću. Sada smo omogućili da vas poslodavac onda vam da drugo radno mjesto i da nastavite primati istu plaću kao što ste imali i u onoj plaći u sferi ionizirajućeg zračenja. Evo samo tih par raščišćavanja. Dakle nije nam uzor njemački sustav. Što se tiče njemačkog sustava, da osnažili smo Hrvatski zavod za zapošljavanje, inspektori rada postaju kao inspektori kao i u Njemačkoj imate Aribeitsamt u Njemačkoj. Što se tiče radnih sudova osnovali smo Radni sud u Zagrebu, prema tome nadam se da ćemo i u tom dijelu uspostaviti onaj sustav koji smo imali.
Zahvaljujem ministre. Dvije replike. Mirela Holy. Izvolite.
Hvala vam poštovani potpredsjedniče. Dakle radno zakonodavstvo sigurno nije baš moje područje ekspertize ali sam se u pripremi za ovu raspravu konzultirala sa ljudima koji jesu stručni za ovo područje i oni su mi rekli da postoje određene kako da kažem varijante koje su ušle iz njemačkog radnog zakonodavstva u ovaj prijedlog. A ono što me još dodatno dovelo u zabludu su izjave i nekih članova Vlade i to relativno nedavno koji su govorili upravo o tome da je ovaj zakon rađen po njemačkom uzoru. Pa evo ga nemojte se čuditi što su ljudi stekli takav dojam, ako ljudi iz Vlade govore o tome onda i mi zastupnici možemo zaključiti koji nismo baš u ovom području doma da to valjda onda i je istina.
Hvala. Odgovor izvolite ministre. Nećete odgovoriti. Sljedeća replika Dragutin Lesar. Izvolite.
Ministre u pravu ste. Ovaj zakon o radu nije na tragu njemačkog modela, naročito novine koje su u njemu predviđene. Ali postoji samo problem u tome da prije nepunih mjesec, mjesec i pol dana predsjednik Vlade ovdje, za ovom govornicom tumačeći i najavljivajući da će Zakon o radu doći u proceduru eksplicitno, točno i jasno je rekao da ovim Zakonom o radu radimo isto ono što je napravila Njemačka za vrijeme Shredera agenda 2010. Ta upravo tako je to obrazlagao i podučavao nas je da proučimo njemački model reforme radnog zakonodavstva. Ja sam ga čak zamolio da to prati i prikaz njemačkog modela kolektivnih ugovora i da bude prisutan prilikom rasprave, naravno da toga nema. Dio službe za zapošljavanje jeste modernizirali, prilagodili i pokušavate prilagođavati tržištu rada, točno. I sami ste svjesni ne do kraja. Ali kod inspekcija rada, inspektora rada i inspekcijskog nadzora biti ćete efikasniji, vjerujte mi i vaši suradnici kada sami sebi priznate da je još na početku, da se situacija u proteklih 15 godina nije bitno promijenila. Kada si to priznate, onda ćete vidjeti koliko još posla pred svima nama postoji da taj inspekcijski nadzor može prevenirati 40 do 45% sudskih sporova koji u Hrvatskoj nažalost zbog toga završavaju na sudu. A što se radnih sudova tiče da, u Zagrebu postoje ali ministar, vaš kolega u Vladi putujući po Hrvatskoj najavljuje ukidanje tog radnog suda u Zagrebu i potpuno odustajanje od radnog suda. Uskladite model i priču.
Hvala. Odgovor, izvolite ministre.
Hvala lijepo i na podršci da mijenjamo Hrvatski zavod za zapošljavanje, to mijenjamo. 15 godina se nije ništa radilo i u inspektoratu rada. Sjećate li se kada smo prije par, a nije ni mjesec dana, koliko još, kada smo govorili o inspektoratu rada koliko je bilo napada na Vladu da se rasformira državni inspektorat, zašto se rasformira a vi ste sami sada rekli zašto se rasformira jel inspekcija rada stvarno nema i nije trebala biti u Državnom inspektoratu. Mi smo konačno stvari vratili ondje gdje treba biti a to znači da konačno Inspektorat rada počne raditi ono što mu je njegova zadaća, da bude efikasan i da ne bude ono što je bio do sada a to znači da ne štiti radnike nego da bude sam sebi svrha. Prema tome, posla je puno pred nama, izvješće ćemo imati o radu Državnog inspektorata, ono što je sasvim sigurno raditi će na drugačiji način i njihova primarna zadaća je štiti radnika. Ali s druge strane Izmjenama zakona dakle o Inspektoratu rada spriječiti ćemo i reket koji je bio od strane inspektora rada prema pojedinim poslodavcima jer se znalo d se odlazi u tu tvrtku da se pronađe nekakva greška koja nije krucijalna za prava radnika da bi se poslodavca kaznilo. Prema tome, jedan novi način rada, nadam se da ćete i to podržati.
Zahvaljujem. Nastavljamo sa raspravom. Alen Prelec, izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, kolegice i kolege. Rekao bih, u većini razvijenih demokratskih pravnih država sindikati su u službi zaštite radnika i radničkih prava, možda jedino u Hrvatskoj nije. Toj tvrdnji u prilog ide akcija i postupci naših sindikata ujedinjenih u nastupima i pozivima na prosvjede i štrajk povodom Prijedloga Zakona o radu. Naime i struka a ne samo isključivo politika kaže i potvrđuje da se radi o kvalitetnom aktu koji donosi bolje dane radnom zakonodavstvu a što je najvažnije radniku u Hrvatskoj. Činjenica je da mali broj Hrvata radi, radi za veliki broj nezaposlenih, onih koji su to zato što su nezasluženo ostali bez posla. Ali ima ih i veliki broj koji nažalost ne žele raditi. Rade ovi koji rade, rade i zbog umirovljenika koji to ne bi trebali biti, zbog invalida koji nisu pravi invalidi, zbog lažnih branitelja, zbog puno toga važnog koje se nagomilavalo svih ovih godina od nastanka države u službi stvaranja biračkog stroja koji je godinama mljeo sve ono dobro u hrvatskom radniku, cijenjenom i poštovanom svugdje u svijetu osim u Domovini. To je moralo rezultirati raspadom sistema, smanjivao se broj radno sposobnih a kada to kažem onda možemo reći vrijednih, savjesnih, stručnih radnika a povećavala se ona druga skupina onih kojima niti jedan Zakon o radu ne bi valjao, možda jedino Zakon o radu, o ne radu, o beneficijama i o povlasticama. Zbog te činjenice su poštovane dame i gospodo ova događanja, ova borba za navodno radnike, za bolju, pravedniju državu. I to od strane onih sindikata koji su već dva desetljeća šutjeli, javili se ponekad u medijima sa potrošačkim košaricama kada su ih vladajući ja bih rekao pustili suzice koliko je njima to odgovaralo. Nije ih bilo briga ni o posljedicama privatizacije ni o uvedenom haraču, nigdje ih nije bilo prije dvije godine i nešto godina kada su krenuli prosvjedi nezadovoljnih ljudi. Od sindikata tada nije bilo ni S. Sada kada se evidentiraju, utvrđuju i pokušavaju sanirati desetljećima nagomilavani problemi u gospodarstvu, zdravstvu, obrazovanju, sportu, nema oblasti koje nije kontaminirana korupcijom, kriminalom, neradom. Poziva se na ulicu zbog neisplate 25 plaća u zdravstvenom centru u Lipiku, koje li ironije. Odmah da budem jasan, ja sam za ove radnike u Lipiku. Zakon o radu koji pogoduje poslodavcima pod navodnicima a kome će pogodovati. Pa ja mislim da je dosta bilo. I onih 1,5 milijuna ljudi koji rade su umorni, oslabljeni od uzimanja, varanja, korupcije, pljački, od onih normi ponašanja svih ovih godina. Svaki poslodavac želi da uspješno posluje, odnosno da stvori dobit. Mislim da se s tim možemo složiti. Točno je da ovisno o obrazovanju poduzetnika odnosno rukovoditelja ovisi uspjeh i poslovanje poduzetnika, međutim dokazano je da poslodavci koji ne ulažu u obrazovanju i kvalitetnog i zadovoljnog zaposlenika neće ostvariti odgovarajuću dobit svojim radom. Točno je da će se poslodavac riješiti svog radnika koji mu ne donosi određeni prihod odnosno dobit na svojem radnom mjestu. Ali postoji donji prag neodrživosti kada poslodavac zbog neznanja, kratkoročnih ciljeva, maksimalizacije dobiti bez dugoročne strategije održivosti će i tako propasti jer nije ulagao u radnika. Takvi poslodavci dugoročno će nestati s tržišta, opstati će samo oni poslodavci koji će izbalansirati ulaganje u radnika i očekivati odgovarajuće rezultate. Pitate zašto se uspješne kompanije koje su uglavnom vlasnici inozemnih poštuju propise o radu, ulažu u radnike, imaju razgrađene cijele strategije upravljanja ljudskim resursima i konačno radnici, makar prigovaraju zbog količine posla u ispitivanjima, nisu spremni promijeniti ta radna mjesta. Točno je da kratkoročno cijena rada pada povećanjem ponude radnik plaća isto pada, ali isto tako ako zdravi dio gospodarstva počne rasti onda nastaje potražnja za radnom snagom gdje točno da prioritet ima više obrazovana, mlađa radna snaga, ali sa pokretanjem tržišta gospodarstva, povećanjem potražnje nastaje glad za radnicima. Nemojte zaboraviti da sada kod nas radi 55% sposobnog stanovništva, od 20 do 64 godine. Kada bi apsolutno smanjili nezaposlenost na 0 u Hrvatskoj bi radilo 65% sposobnog radnog stanovništva. Europska unija zahtijeva zaposlenost od 75%. Dakle postojeći Zakon o radu ima neka ograničenja koja bitno utječu na poslovnu politiku i poslovni rezultat poslodavca. Naravno, riječ je o problemu razlikovanja radnika od neradnika. Postojeći zakon jednako štiti radnika koji pridonosi firmi i doživljava je kao svoju, odnosno kao svojevrsni bankomat iz kojeg crpi novac, a ništa u njega ne ulaže. Ja ću reći osobno na primjeru jednog poduzetnika u mom mjestu koji ima izvoz od 100 milijuna kuna. On je odlučio vrednovati radnika, malo grubo rečeno, po kili. Koliko dnevno zaradi, toliko će dobiti. Ima radnika koji ima plaću 7500 kuna, a ima i radnika koji zaradi 3500 kuna u istom radnom vremenu. Da li je to dobro za radnika? Nije. Taj sa 3500 kuna kaže ona narodna "ne mogu ja tako malo raditi koliko me on može malo platiti". Zakon mislim da štiti na ovaj način jednako i onog radnika, ali i neradnika. Da se razumijemo, niti jedan Zakon o radu ne može stvoriti uspješnog poslodavca niti vrijednog radnika, ali u mnogome može limitirati poslodavca da bude uspješan, odnosno destimulirati vrijednog radnika u odnosu na neradnika. I na kraju, ovom zakonu definitivno nije sigurno u cilju smanjiti prava radnika, naprotiv, ali je u cilju da pomogne poslodavcu da se ne boji zapošljavanja. Hvala.
Hvala i vama. Imamo jednu repliku, Boro Grubišić. Izvolite.
Hvala lijepo. Kolega Prelec, dobro ste počeli sa onim što to sve da kažem u vašem stilu radni ljudi danas plaćaju Hrvatskoj državi, koliko ima onih koji su kako ste vi rekli vašim jezikom lažnjaci itd. No vi ste na vlasti dvije godine i ono što ste rekli da ste odgovorni, pa ako ste odgovorni onda intervenirajte i u tom području. No čini mi se da vi više nastupate sa one pozicije s koje nastupa i vaš premijer, da seljake proglašava parazitima kada blokiraju ulice, da doktore proglašava zabušantima, da predstečajne nagodbe da kažem sad otvoreno kriminalno favoriziraju samo neke i dogovorno se favoriziraju neki kojima u dogovoru sa nekim drugim i strankama, počevši o kamiona itd., kamiondžije. Dakle radi se na tome da zapravo s te pozicije možda i nemate pravo tako govoriti kao što govorite. Kada govorite o edukaciji, govorili ste o obrazovanju i edukaciji. Možda vam je dobar primjer Hrvatske vode koje vodi u današnjoj Vladi Kukuriku koalicija i gdje je edukacija za 2013. godinu dakle samo za prvu polovicu, za prvih 6 mjeseci iznosila 100 000 eura ili oko 750 000 kuna. Što to u Hrvatskim se vodama ima educirati, a vidimo i kako djeluje edukacija na ove poplave, dakle edukacija kadrova u Hrvatskim vodama. Novi Zakon o radu apsolutno nijedne mrve neće popraviti stanje zaposlenosti, odnosno smanjiti nezaposlenost, niti ima uopće namjeru, tako je rekao i sam ministar da neće se popraviti nezaposlenost u Hrvatskoj.
Hvala. Odgovor, kolega Prelec. Izvolite.
Pa evo kolega Grubišić, meni je žao što ste vi shvatili iz moje rasprave da sam ja nazvao seljake parazitima, ne daj Bože. Ne daj Bože, nikako. Ja sam samo htio jasno i glasno reći da ovaj zakon treba odvojiti od one radnike koji trebaju biti više plaćeni od onih neradnika, a kojih nažalost imamo jako, jako puno. Ja iz svojeg osobnog iskustva, a bio sam i radnik, bio sam i direktor u poduzeću, bio sam i vlasnik svoje firme, a danas sam čelnik jedne općine u kojoj ima više od 20 zaposlenih. Mogu reći da je bilo u tih mojih 25 godina radnog staža puno prekrasnih ljudi, dobrih radnika, kvalitetnih koji su zavrijedili i veću plaću nego što su dobivali. Ali na žalost u tih 25 godina sam se nagledao ljudi koji su dolazili na posao samo da dođu, da odrade i da na kraju mjeseca dobe plaću. O tome ja govorim.
Zahvaljujem. Nastavljamo sa raspravom, Mile Horvat. Izvolite.
Zahvaljujem se gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, gospodo iz ministarstva. Prije tačno 10 godina ondašnja Vlada lijevog centra donijela je novi Zakon o radu koji je pokušao tada ponuditi odgovore na promjene u industrijskim odnosima koji su nastajali. Tada se javnost prvi puta susrela sa temama koje su danas dio ovih naših rasprava, a to su fleksibilizacija, deregulacija, liberalizacija itd. Prema tome, to nije proizvod ove današnje aktivnosti ministarstva. Mi podsjećamo da i mislimo da treba da bude cilj svake socijaldemokracije, odnosno socijaldemokratskog društva donošenje radne regulative koja je posebno bliska sindikatima. Potrebno je da takva socijaldemokracija izbalansira nejednake pregovaračke pozicije radnika i poslodavaca i prije svega da uzme u zaštitu ranjivu stranu u tom odnosu a to je strana radnika. Mi posebno cijenimo napore ministarstva koje vi činite u zadnjih godinu dana u namjeri da napravite jedan dobar zakonodavni model. I sve ovo što smo danas rekli u ime kluba i ovo što ću ja reći u pojedinačnoj raspravi u nekim osvrtima na pojedine segmente ovog zakona je u cilju da se ta stvar poboljša. Dakle, ne da se rigidno kritizira nego da se poboljša i dobro je što je ovo prvo čitanje i dobro je što ćemo imati i u drugom čitanju nešto da kažemo o tom modelu. Naime, po nama ovaj novi model prijedloga zakona dodatno cementira podjelu rada na dva glavna sektora, a to je primarni sektor kojeg čine stalni i sigurno zaposleni radnici i o tome je kolegica Holy već govorila. I drugo je sekundarni sektor kojeg čine podzastupljeni radnici. Isto tako, u ovih 10 godina poslodavcima je sloboda da daju otkaze pojeftinila za duplo. Tako su ranije za tu svoju slobodu, odnosno za otkaze radnicima isplaćivali 12 prosječnih plaća radnika. Po novom prijedlogu je to 6 prosječnih plaća. Sadašnji prijedlog Zakona o radu je dizajniran na način da implicitno blokira rad sindikata, afirmiraju se Radnička vijeća kao manje-više savjetodavna tijela, a radničko nezadovoljstvo se po nama na taj način tim modelom usmjerava na proceduralne postupke mirenja i arbitraže koji nisu jednostavni. Dakle, marginalizira se socijalni dijalog što mislimo da može biti uzrok mnogih budućih nesuglasica kad se budu vodile rasprave o ovoj ozbiljnoj temi. Javna rasprava je pokazala stav ministarstva prema osnovnoj zadaći, a to je zadaći koju je sebi zadala zaustavljanje pada nezaposlenosti i to kroz dva rješenja. Rješenje se traži u zakonskim rješenjima vezani uz atipične oblike rada, rad na određeno vrijeme, rad na nepotpuno radno vrijeme i neke druge izvedenice iz ta dva modela. Druga stvar je jako se puno ulaže u privatne agencije koje radnike daju trećoj strani u svojevrsni leasing. Vidimo da i tu kao i u drugim djelatnostima u trendu outsourcing svega, pa čak i radne snage. Mi to tako doživljavamo. Kroz ovakav rad privatnih agencija poslodavac ima prostor da u potpunosti kontrolira i upravlja slobodnim radnim vremenom radnika. To će tako biti u praksi. Ovo je posebno nepovoljno za žene, jer u ovakvim kliznim vremenom žene će teško moći uskladiti svoj obiteljski i poslovni život. I znamo kakve implikacije kasnije dolaze iz takvog jednog odnosa. Osim toga, po nama je ključno pitanje vezano za agencije i pitanje cijene rada radnika preko agencija. Mislimo da ovim predloženim modelom se otvara prostor za priličnu manipulaciju kad se radi o cijeni rada radnika preko agencija. I mislim i mi smo u SDSS-u protiv zapošljavanja radnika preko modela agencija. Mislim da smo to rekli i u ime kluba. I konačno podaci govore da je nezaposlenost prije 10 godina bila 9,6%, sada je negdje oko 20% ili nešto više. Konstatacija da i tad kad je bilo 9,6% i sad kad je 20 bio na snazi isti ZOR, Zakon o radu. Prema tome, Zakon o radu nije faktor pada zaposlenosti. To je nekakav zaključak koji se iz toga može izvući. Isto tako, analize pokazuju da radna regulativa nije glavni ograničavajući faktor u povlačenju investicija o kojima svi pričamo. Cijena rada je na 7 mjestu od 9 mogućih faktora prema FDI ljestvici. Bolje rangirani faktori su tu prije svega kvaliteta i obrazovana struktura radnika. Prema tome, poznato je da investiranje ograničava prije Zakona o radu sporost javne uprave, korupcija, sporost rada sudova i još niz drugih faktora. Nadalje, zbog nestandardnih oblika zapošljavanja radnici su svedeni na potrošačku robu. Ono što je trebalo predstavljati iznimku a to su privremeni i povremeni rad to sad postaje sve učestaliji tip rada. Od 2003. godine na ovamo čak 48% svih novosklopljenih ugovora o radu bili su na određeno vrijeme. Kod nas u mom okruženju imamo situaciju da ljudi rade u vrlo ozbiljnim tvrtkama na određeno vrijeme i perspektiva im je da u tom statusu vjerojatno dočekaju i penziju. Radni staž od 56 sati tim modelom se po nama ukida prekovremeni rad koji se inače dodatno plaćao, sada će se višak sati prebijati s periodom kad nema toliko posla i doći do određene preraspodjele nekakvog radnog vremena u dogovoru, u dogovoru sa poslodavcem. Prema tome na dispoziciji poslodavca vidimo da se cijela stvar htjela podvesti pod kategoriju sezonskih poslova, takvih poslova sezonskih uglavnom imamo u turizmu, imamo i u ugostiteljstvu ali su oni već regulirani aneksima ugovora i nije potrebno podvoditi cijelu kategoriju, potkategoriju sezonskih poslova. Zaključak je što po nama nije dobro niti će se taj višak rada radnicima platiti prekovremeni niti oni ovim zakonom dobivaju jaču garanciju da će taj povećani broj sati biti vraćen u nekom drugom periodu. Tu stvar moramo pojačati kako bi stekli povjerenje radnika u odredbu koja regulira takav model rada. I zaključno varijabilni rad plus rad do 67 godine života kao što je predloženo i o čemu se razgovara, sve to govori o smanjenoj pregovaračkoj snazi sindikata i sve je bliže vraćanje po nama u nekakvo pred sindikalno doba koje kad još nije bilo utvrđeno pravo na tzv. tri osmice a to je osam sati rada, osam sati rekreacije i osam sati odmora. To je bio ideal sindikalnoga rada i taj ideal smo mi imali. Indeks zaštite zaposlenja je ovdje potpuno zanemarena kategorija. Naime, činjenica govori da indeks je uvijek niži kad je otvorenost tržišta veća a zakonska zaštita radnika manja. To je jedna formula, međutim ona je dobrodošla kad se razgovara i kad se analizira cjelokupni učinak ovakvih zakonskih rješenja. I na kraju dojam je da su ova zakonska rješenja, odnosno izmjene zakona rađene po volji vanjskih regulatora, ne treba tu posebno biti pametan pa reći da je to međunarodni monetarni fond, Europska komisija i Europska centralna banka itd.,itd. Dakle, takav je dojam i mi bi voljeli kada bi se takav dojam otklonio. Mislimo dakle da je potrebno drugo čitanje i ovo što smo rekli i sad i u ime kluba voljeli bi kada bi se o tome razgovaralo i kada bi se dio toga kao korektiv uvrstilo u prijedlog zakona za drugo čitanje.
Hvala. Boro Grubišić replika.
Hvala. Kolega Horvat, kao što sam pohvalio izlaganje vašeg kolege iz Kluba čije mi se izlaganje jako dopalo, tako mi se dopada danas ovo vaše izlaganje. Počet ću od kraja, dakle od vanjskih regulatora kako ste rekli, stidljivo da ne kažem ali ipak ste naveli imena tih regulatora, tu je još i Svjetska banka. A vidite neki dan su predstavnici međunarodnog monetarnog fonda boravili u RH. Nije puno rečeno o temi razgovora ali danas bez obzira na nove da kažem demonstracije na trgu Sv. Marka evo ovaj zakon dakle uporno, bahato, bez ikakvih skrupula i obzira na prosvjede ide u zakonsku proceduru. U Hrvatskoj kao što znate i što pišu novine ima 285 milijardera. Ja bih rekao da mi zapravo iz nekakve ovog ranog kapitalizma ranih radova pa čak možda i feudalnog doba gdje smo stvorili feudalce, njih 285 zapravo ovim zakonom sada idemo stepenicu niže a to je zapravo robovlasnički sustav u kojem radnici kako ste vi sami rekli poglavito žene će imati velikih problema u kojemu će doći do socijalne, gore situacije, demografskog osiromašenja i svega onog što ide uz ono nama novac a vama problemi. Time će zapravo čovjek kao onaj koji je odgovoran radnik koji radi postati problem nesreće supstrata upravo tog čovjeka a šta će onda oni koji po ovoj teoriji, po ovakvom Zakonu o radu propisuju ovakve zakone. Tko će im onda raditi i stvarati kapital tj. novac. Jesu li oni svjesni uopće što dalekosežno znači ovakav Zakon o radu kada vanjski regulatori utječu na ovako, na ovaj hrvatski Zakon o radu. prekovremeni rad neće biti plaćen kao što nije ni danas plaćen. Znamo kako se događa u trgovačkim lancima, kako žene ne smiju prijaviti da dođu sat ranije i odlaze sat kasnije a da im nije plaćeno.
Hvala. Odgovor kolega Mile, izvolite.
Zahvaljujem se. Kolega dakle ja i dalje mislim iako gospoda iz ministarstva sa punim pravom tvrde da nije to glavni lajt motiv cijelih ovih izmjena. Ja mislim da je vanjski faktori koji su vrlo bitni, čak i ključni da su uvjetovali da uđemo u ovu proceduru izmjene postojećeg radnog zakonodavstva što je meni sasvim razumljivo. Ja se s tim ne moram slagati ali mi se čini sasvim logičnim ako ulazimo na jedno objedinjeno jedinstveno tržište EU od 500 milijuna koja ima svoja stroga pravila ponašanja pa čak i u sferi radnoga zakonodavstva onda mi je sasvim normalno da mi kao novo pridošla zemlja u tu asocijaciju moramo se korigirati u tom pravcu. Da li ćemo mi u tome dobro proći, da li je to baš ono što je najprimjereniji model našem prostoru u navikama, kulturi, očekivanjima, to je stvar za raspravu ali me ne čudi ukoliko se u ove izmjene došlo upravo prema zahtjevu institucija koje na kraju i reguliraju na razne načine i raznim mehanizmima tržište od 500 milijuna eura.
Zahvaljujem. Dražen Đurović.
Znate šta me, mene pati u ovim izmjenama Zakona o radu? Da li je ključni problem ne konkurentnosti hrvatskoga proizvoda koji je danas činjenična cijena rada. Da li izmjene Zakona o radu, da li ovaj pritisak na cijenu rada, ovo je zapravo pritisak na cijenu rada u raznoraznim okolnostima, da li je zaista cijena rada taj element radi čega je hrvatski proizvod nekonkurentan, radi čega je hrvatsko poduzetništvo nekonkurentno i da li ćemo mi ovakvim pritiskom na cijenu rada koji će možda još 10 do 15% u konačnici sniziti cijenu rada, da li ćemo mi biti, da li će hrvatski proizvod biti konkurentniji, da li ovakve izmjene jamče uopće otvaranje novih radnih mjesta, stvaranje novih proizvoda i ikakav pomak ovog društva? I postoji li jedna analiza koja pokazuje da je ključni problem nekonkurentnosti hrvatske proizvodnje i hrvatskog gospodarstva visoka cijena rada? I gdje su te analize koje to pokazuju? Jer cijela ova ideja cilja na cijenu rada, u ovom ili onom obliku. Jel to uopće cijena rada? Ja mislim da nije, nije cijena rada dio onih parafiskalnih nameta koji od transporta, amortizacije, troškova kreditiranja, cijena repromaterijala, sirovina i svega ostalog, nameta raznoraznih pritišče hrvatski proizvod. I zašto se, i da je ova mjera kao što je netko rekao, dio nekih sustavnih mjera koje će konačno dovesti do toga da hrvatski proizvod može biti konkurentniji u ovim uvjetima u kojima se danas hrvatsko gospodarstvo i društvo nalaze, to bi djelovalo da ima smisla. Ali ovo djeluje kao poluga sile onih koji imaju moć nad onima koji je nemaju. Hvala.
Hvala i vama. Odgovor, izvolite.
Zahvaljujem se kolega Đuroviću. Dakle ja sam u raspravi rekao da mislim, a i ubijeđen sam jer neke podatke sam čitao prije ove rasprave, da je cijena rada kao faktor ograničavajući na 7. mjestu u ukupnoj masi faktora koji ograničavaju konkurentnost naših proizvoda. Ja mislim da je temeljno pitanje što je naš proizvod? Dakle, da li imamo mi uopće proizvoda koji je konkurentan na europskom tržištu od 500 milijuna ljudi? Ako sve uvozimo, ako su statistike poražavajuće, pitanje je što izvozimo i pitanje je što je cijena našeg proizvoda. Mi smo vjerojatno po cijeni proizvoda, po cijeni rada, participaciji i cijeni rada u proizvodu negdje na sredini između Rumunije i nekakvih razvijenih zemalja, ali imamo činjenicu da u toj Rumuniji danas imate vrlo kvalitetne proizvode poput nekakvih dijela automobilske industrije koja je do jučer bila nezamisliva stvar. Dakle, suština nije u cijeni rada, suština je u investicijama i investicijskoj klimi, ponašanju društva, dakle imati jednu dobru i pragmatičnu namjeru kako stvoriti nove investicije. Ne može nitko govoriti da je cijena rada, model radnog odnosa, restriktivne mjere prema radnicima će dovesti do nove investicijske klime. Ja u tu teoriju ne vjerujem.
Zahvaljujem. Nastavljamo sa raspravom, Peđa Grbin. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Poštovani gospodine ministre, kolegice i kolege. Tijekom današnjeg dana u sabornici smo mogli čuti čitav niz teza i konstrukcija vezanih uz prijedlog Zakona o radu. Jedno sam posebno primjetio, netko je izjavio kako vrijeme krize nije vrijeme za razgovore ili pregovore već da je to vrijeme za dogovore. S takvom se tezom načelno mogu složiti, ali moram dodati da kada dogovor ne uspije i kada dogovor nije moguć jer netko s vama ne želi razgovarati, tada dolazi vrijeme za djelovanje. To znači da odgovorna Vlada mora bez odlaganja poduzimati i predlagati mjere koje, ma koliko nepopularne i bolne bile, mogu dovesti do pomaka u gospodarstvu i konačnog ekonomskog oporavka države. Nitko ovdje nema iluziju reći da će ovaj zakon sam po sebi ili sam za sebe dovesti do oporavka hrvatskog gospodarstva. Neće, ali on je jedan dio, jedan segment paketa, mjera i reformi koje poduzimamo od dana kada smo preuzeli odgovornost za upravljanje državom. Kolega je govorio o tome da su predstečajne nagodbe kaznene, odnosno kriminalne. To nije istina, one su još jedna mjera koju poduzimamo da bi u ovu državu uveli red i da bi u Hrvatsku doveli napredak. Puno se govorilo o Njemačkoj, ali je činjenica da je socijaldemokratska Vlada Gerharda Schrödera bila spremna i pod cijenu gubitka izbora usvojiti tzv. Hartzovu reformu i agendu 2010 koja je bila jedan od ključnih čimbenika njemačkog, rekao bih gotovo bezbolnog puta kroz recesiju. Mi danas o nekim zemljama govorimo da su se uspjele boriti sa ekonomskom krizom, da su je uspjele prebroditi, a što su one činile? Poduzimale su reforme, radikalne reforme na koje po nekima koje danas slušam, mi očito još uvijek u Hrvatskoj nismo spremni. E sada postavit ću pitanje, da li je ova predložena reforma Zakona o radu pravovremena? Naravno da nije, pa trebalo ju je učiniti godinama ranije. Njemačka je svoju reformu počela poduzimati 2003. godine, tada je to činila i Hrvatska, za vrijeme socijaldemokratske Vlade, nažalost odlaskom te Vlade, počelo se zabijati glavu u pijesak i praviti se da se ništa ne događa. Njemačka je nastavila i odlaskom Vlade Gerharda Schrödera svi su zadržali mjere koje je on implementirao. I nikome danas ne pada na pamet povući ih i nikome ne pada na pamet zanijekati činjenicu da je na početku provođenja tih mjera nezaposlenost u Njemačkoj bila 5,2 milijuna radnika, a nakon nekoliko godina da je nezaposlenost pala na 3,8 milijuna. To su činjenice. Što ova reforma donosi? Što je, ako slušamo kolege saborske zastupnike tako grozo? Pa krenimo redom. Pojednostavljeni su uzglavci ugovora o radu koji se odnose na izdvojeno mjesto rada. Što to znači? Primjerice u Puli ima jedan poslodavac koji se bavi izradom namještaja od ratana, da bi to mogao izrađivati on mora ljude uzimati da rade kod kuće jer mu nije ekonomski isplativo napraviti halu u kojoj bi se takav namještaj pleo, što ne rade ni drugi njegovi konkurenti. Mi ovime liberaliziramo i omogućavamo mu da to radi i omogućavamo mu da zaposli još radnika, a ugovorene poslove ima. Nadalje, "zakonom se uvodi mogućnost nejednakog rasporeda radnog vremena za sve poslodavce, a ne samo za one kod kojih je rad organiziran u smjenama. Uvodi se ograničenje intenziteta rada radnika tako da se ograničava trajanje tog rada u tjednu na 56 sati odnosno u odnosu na ukupan fond sati kojeg radnik smije odraditi u razdoblju uz uzastopna 4 mjeseca na najviše 48 sati tjedno". Ovakva norma i to u obliku koji je puno pogubniji za radnike nego hrvatski postoji gotovo u svim europskim zemljama. A ja ću vas ovdje podsjetiti na još jedan konkretan primjer jednog riječkog poslodavca koji se bavi izvoznim poslom jer radi projekte i u Emiratima i u Katru itd. koji zbog izuzetno velikog obima posla u jednom trenutku morao uvesti prekovremeni rad. Svi su radnici to prihvatili, svi su radnici uredno bili plaćeni. I što se desilo? Tom je poslodavcu došla inspekcija i dobio je kaznu od 60 tisuća kuna. Zašto? Zato što je radio, zato što je radnike plaćao. Pa kakva je to poruka investitorima koji dolaze u Hrvatsku? Ovakav prijedlog zakona u velike olakšava tu situaciju. Nadalje, "zakonom se predviđa da pravo izabrati sindikalnog povjerenika imaju sindikati samo kod poslodavca kod kojih imaju najmanje 5 članova". Što je u ovome sporno? Imao sam se prilike u praksi susresti sa jednom firmom od cca 900 zaposlenih koja je imala dva sindikata. Jednog sa nekoliko stotina članova koji se brinuo o interesu radnika i koji sa poslodavcem rade na unapređenju toga. Ima i drugi sindikat, taj sindikat je imao dva člana, a ta dva člana su se svakih 6 mjeseci mijenjala na mjestu povjerenika. Zašto? Da zaštite prava radnika? Ne, da zaštite sebe. Ovaj zakon i to sprječava. Nadalje, imamo otkazni rok koji ne teče za vrijeme privremene nesposobnosti za rad. "Radni odnos po prijedlogu zakona svakako prestaje najkasnije istekom 6 mjeseci od dana uručenja odluke o otkazu ugovora o radu". Još jedna norma koja je na prvi pogled nepovoljna. Ali reći ću vam još jednu istinu, kao odvjetniku svakom radniku koji mi je došao sa otkazom koji je dobio od poslodavca rekao sam idi kod doktora. A znate li zašto? Jer mu je doktor istog časa otvarao bolovanje i nakon što bi prošlo 42 dana, 2 dana bi došao na posao i dobio bi nakon toga bolovanje još 42 dana i tako godinama. Pa to se mora dokinuti. Pa ovo nije normalno. Situacija kakvu imamo sada nije normalna. Ovaj prijedlog ovog zakona nije revolucija ali je jedan nužan pomak u traženju balansa između zaštite prava radnika i zaštite prava poslodavaca. Mi se ne možemo pretvarati da je do sada sve štimalo, da je sve funkcioniralo. Mi se moramo promijeniti. Pogledajte oko sebe, jučer smo razgovarali na Antikorupcijskom vijeću o predstečajnim nagodbama, pa nisu one donesene zato što mi smatramo da je ta mjera idealna. One su implementirane zato što u Hrvatskoj očito na svim područjima našeg rada i funkcioniranja nešto nije valjalo. Mi možemo odbiti ovaj zakon, mi možemo odbiti druge prijedloge reforme, ali zapitajte se ako ovaj zakon i neće donijeti revolucionarne pomake, odustajanje od ovakvih prijedloga donijet će samo nazadak i odlazak RH u puno dublju krizu od ove u kojoj se sada nalazimo. Hvala.
Hvala i vama. Imamo dvije replike. Boro Grubišić. Izvolite.
Hvala lijepo. Kolega Grbin vi ste naveli primjer gospodina Gerharda Schrödera i njegovo radno zakonodavstvo koje je kako kažete sami promijenilo situaciju u Njemačkoj po pitanju tog radnog zakonodavstva pa po cijenu gubitka izbora. Ne znam zašto vi niste odmah primijenili to isto radno zakonodavstvo ako se govori danas i čak i o prijevodu sa njemačkog i primjeni njemačkog radnog zakonodavstva koje je još uvijek danas na snazi ono iz vremena Gerharda Schrödera ili ste pak uvidjeli da ćete tako i tako izgubiti izbore pa ste nakon evo dvije godine i 2, 3 mjeseca odlučili promijeniti i ove stave u radnom zakonodavstvu. Sami ste rekli da se neće pokrenuti poduzetništvo, da se neće nešto posebno pokrenuti to ste naveli kao jedan mali kotačić u svim tim elementima poboljšanja poduzetničke klime. Gospodin Horvat je govorio o tome da je cijena rada na 7.mjestu od 9 ograničavajućih čimbenika konkurentnosti. Prema tome, ne znam zašto sada ovakav Zakon o radu, a evo zapravo vi nemate nikakvog rizika, izbore gubite tako i tako.
Hvala. Odgovor, kolega Grbin.
Zahvaljujem uvaženi gospodine potpredsjedniče. Poštovani kolega Grubišiću možete se nadati ali to se naravno neće dogoditi. Međutim mi smo spremni i na taj rizik gubitka izbora znajući da radimo ono što je za Hrvatsku dobro. Ovo nije stranka politikanata, ovo je stranka odgovornih ljudi kojima nije ključno da li ćemo sljedeće izbore dobiti ili izgubiti. Ključno je da iza nas kao i za nekih drugih ne ostane pustoš. E sada, vi ste pitali zašto ovaj zakon donosimo nakon dvije godine i dva mjeseca mandata, a ja ću vam vrlo jednostavno odgovoriti na to pitanje. Pa zato što smo ove dvije godine i dva mjeseca proveli razgovarajući, pregovarajući i pokušavajući se dogovoriti sa onima koji bi trebali biti partneri u provođenju reformi. Da li smo to uspjeli? Nismo. A zašto nismo? jer ti koji bi trebali biti partneri ne slušaju, ne čuju i ne žele ništa činiti. Navikli su od nekih prošlih vlada da ih se potkupljuje, da ih se podmićuje i da im se udovoljava svim migovima jer su se neki bojali da im radnici ne dođu pred Sabor, pred Vladu. Mi smo to dopustili, mi se ne bojimo radnika. ne bojimo se izaći pred njih, ne bojimo se razgovarati ali ne bojimo se niti reći njima. Ono za što novca nemamo, to vam obećati ne možemo. Hvala.
Hvala. Sljedeća replika Dragutin Lesar. Izvolite.
Kolega Grbin, imate pravo nabrajati sve iz Njemačke, ali ne selektivno. Što je her Shreder napravio sa onima koji nisu isplaćivali plaće radnicima? Što je Njemačka napravila sa onima koji su lažno radnike prijavljivali na minimalac a razliku isplaćivali ispod stola? Što je frau Merkel napravila sa minimalnom satnicom u Njemačkoj? Što su napravili i jedni i drugi sa onima koji su izvlačili dobit iz poduzeća a mjesec, dva nakon toga završavali tobože u gubitku i bankrotu? Što su napravili sa onima koji su počeli iznositi profit iz Njemačke, investirati na drugim državama? Što su oni napravili sa onima koji nisu plaćali poreze državi? Kako se u Njemačkoj sankcionira sukob interesa državnih dužnosnika? O tome nešto malo manje. Drugo. Kada je u pitanju ograničenje fonda prekovremenih sati nije izmišljen samo zato da bi bilo ograničenje, nego je ograničenje stavljeno zato da se poslodavce stimulira da ne tjeraju jednog te istog do besvijesti da radi 56 radi nego da zaposli druge koji su na burzi. Tako je nastalo ograničenje prekovremenog 8 sati tjedno, 12, 10 zavisno od države do države. To i jeste funkcija države da poslodavcima veli 8 sati tjedno možeš, više ne, zaposli druge. I lažu oni koji nisu mogli raditi i bili su kažnjavani, mogli su zaposliti druge radnike. To je funkcija ograničenje fonda prekovremenih sati. Zato je to nastalo. I na kraju primjere dobre koje ste iz Zakona iznijeli kao primjere poboljšanja. Ali oni nisu spor, one nisu sporne, to je dogovoreno, sindikati su na to pristali. To uopće nije sporno, sve primjere koje ste iznijeli. One koji su sporni oni su problem.
Hvala. Odgovor, kolega Grbin.
Evo uvaženi kolega Lesar, drago mi je da se slažete samnom primjer koji sam iznio i primjer preraspodjele radnog vremena i drago mi je da i to podržavate kao nešto što nije sporno. A ja ću vam kao bivši poslodavac reći, da u načelu bilo bi idealno kada bi za povećani obim posla ja mogao zaposliti novog radnika. Ali znate, meni se desi da je u petak u poštanskom pretincu na sudu bilo pet presuda na koje treba pisati žalbe. Ja ne mogu otići na zavod na zapošljavanje i angažirati još jednog pravnika koji će samnom pisati te žalbe. Ja mogu raditi samo s onima koji su samnom bili u uredu, sjedili i proučavali te predmete. I upravo tada i upravo za takve situacije je potrebna ova preraspodjela radnog vremena. A svaki poslodavac koji drži do sebe i koji je svjestan šta mu dobar radnik znači a vjerujete to je pravi poslodavac on zna da takvog radnika ne može zamijeniti. Omogućiti će mu za to adekvatnu plaću i osigurati će mu za to poslije adekvatan odmor. I opet i ovo drugo što ste govorili o primjerima iz Njemačke. I tu ste u pravu. I točno je, ova reforma radnog zakonodavstva nije bila jedino što je Njemačku dovelo tu gdje je. Ovu reformu treba pratiti ali ja sam to i rekao. Ova reforma je samo jedan dio sustavnih reformi i promjena koje ova Vlada radi. Od onoga što ste govorili, da, porezna uprava radi, ide okolo, kontrolira one koji varaju državu, reformiramo inspektorat. I inspektorat će dodatno odlaziti okolo i kontrolirati one koji varaju državu i varaju radnike. Sudove smo, radili smo i na području kaznenog zakonodavstva. Neisplata plaća je kazneno djelo. Jedna od prvih mjera je bila onome kome se isplaćuje plaća automatski se moraju isplatiti i doprinosi i porezi, bez toga nema isplate plaća. Evo zahvaljujem.
Hvala. Tatjana Šimac-Bonačić. Izvolite.
Hvala lijepo potpredsjedniče, gospodine ministre sa suradnicima. Evo nezaposlenost je nažalost realna činjenica koje smo svi svjesni. Međutim, moramo se prisjetiti da se nezaposlenost najviše regrutira iz opadanja upravo industrijske proizvodnje, odnosno industrijskog sektora. Ja ću ovdje spomenuti pretvorbu i privatizaciju odnosno sinjsku Dalmatinku s kojom sam rasla kada je izvoz bio veći od 50% ukupne proizvodnje. Ona je naravno uništena. Danas je spomenuto isto tako kultura rada, kultura rada se gubi, skoro je izgubljena. Upravo počelo je zapravo gubitak kulture rada pretvorbom i privatizacijom kada smo dobivali socijalnu poruku koja je bila drugačija od onih odgojnih mjera koje smo provodili a to je što imaš više škole, više vrijediš, što više radiš više vrijediš. Međutim, primjerom pretvorbe i privatizacije dobili smo sasvim jednu drugačiju socijalnu poruku a to je da se tajkunizmom može postići na jedan vrlo loš način. Zakon o radu sigurno da je osjetljiva materija ali govorilo se danas i o osjetljivosti trenutka. Međutim, slažem se sa kolegama koji su zagovarali to da je zapravo trenutak trebao biti i prije. To je jedan dio reformi koji je zapravo počeo u radnom zakonodavstvu, to je zaštita radnika. Ja ću spomenuti samo nekoliko zakona koji su doneseni a to je Zakon o poticaju zapošljavanja, Zakon o potporama za čuvanje radnih mjesta, Zakon o plaćama u javnom sektoru, Zakon o profesionalnoj rehabilitaciji i zapošljavanju osoba sa invaliditetom. Zatim je to reforma mirovinskog sustava, odnosno reforma socijalnog sustava. Kada govorimo o konkurentnosti i sigurnosti ne može se to tražiti samo u jednom zakonu, ne može se tražiti samo u ovom zakonu. Mislim da je konkurentnost i sigurnost je pitanje svih javnih politika ove Vlade, odnosno ove države. Uloga zapravo države je prilagodba stvarnim utjecajima iz okruženja, odnosno adaptacija na jednu zadanu realnost koja je. Slobodno tržište se zapravo kada pogledamo se nameće kao jedna stvarnost međutim mora se iznaći najbolji način adaptacije tom okruženju. Hrvatska je zemlja isto tako koja kad gledamo i u smislu zapošljavanja, ona je zapravo zemlja koja nudi i besplatno školovanje i besplatno osposobljavanje za one naravno koji žele, koji znaju, koji mogu. Kad govorimo o socijalnoj državi stalno ponavljamo da Hrvatska mora biti socijalna država i ja se slažem s tim, međutim ne možemo razmišljat da je to socijalna ustanova već ona koja zapravo nudi smjernice za standardiziranje nekakvih radničkih prava. Ona ih ne nameće. Bilo je danas govora o fleksibilnosti rada. Držim da ta fleksibilnost rada zapravo sprječava i rad na crno, sprječava sivu ekonomiju. Ona sigurno ne ugrožava radnički status pojedinca, dapače ona potiče osobno profesionalno ostvarenje na bilo kojoj razini. Kad gledamo deindustrijalizaciju u takvom svijetu mišljenja sam da vlastito znanje je jedno od osnovnih resursa i upravo na to se treba koncentrirati. Trebamo početi vjerovati u sebe, naše mlade generacije trebaju vjerovati u vlastito znanje, naročito u ovakvim. Nema više radnika tipa sa kacigama jer je to zapravo deindustrijalizacija. Prema tome, bitno je to znanje i radi se na osposobljavanju, na profesionalizaciji odnosno na ostvarenju odnosno afirmaciji. Treba pružiti priliku i stvoriti zapravo okvire, a na taj način ako je prilika i ako su okviri onda će sigurno građani moći ostvariti ono što žele. Znači Vlada, odnosno država treba donijeti mjere. Ja sam maloprije spomenula socijalnu skrb, odnosno socijalnu reformu i tamo možemo vidjeti jedan primjer aktivacije za radno sposobne ljude koji na taj način zapravo ulaze u svijet rada. Kad pogledate i same naknade socijalne skrbi, one se ne gase automatizmom kada su ljudi zaposleni nego se ipak ostavi nekakva tri mjeseca adaptacije. Što se tiče još centara za socijalnu skrb, samo umrežavanje sa HZZ-om se zapravo uvodi i struktura i evidencija. Znači kad pogledate sve skupa mislim da je jako bitno da se uvodi struktura i kad se kaže što smo radili do sada, mislim da smo dosta radili upravo na tom strukturiranju. Radnika isto tako ne možemo gledati kao jednu izoliranu jedinicu i samo gledati kroz ovaj Zakon o radu. U radnika se ulagalo, u obrazovanje se ulagalo, u poslodavce se ulagalo, ulagalo se i sa raznoraznim poticajima, zato i radnička prava se ne mogu gledati izolirano. To je zapravo sinergija više čimbenika koji su doprinijeli da je netko sposoban za rad. Mislim da smo svi, ne mogu reći opsjednuti ali svi smo nekako, hoćemo biti sigurni, teško se pokrećemo, teško se adaptiramo na novo radno vrijeme. Mislim ako jedan put imamo, negdje smo zaposleni, da ćemo tako biti do penzije. Međutim, moramo shvatiti promjenu i moramo se adaptirati i naravno zakonodavstvo se treba adaptirati u tom smjeru. Dio smo Europske unije, dio smo asocijacije države Europske unije koja nameće isto tako određena pravila. U Europskoj uniji se treba prilagođavati ako se želimo lišiti onog imidža male prekrasne tranzicijske zemlje, ali uništene privatizacijom odnosno prvotnom akumulacijom kapitala koja se dogodila tijekom '90.-tih godina. Spomenuli smo danas i često spominjemo da trebamo investicije, trebamo naravno priljev vanjskog kapitala da bi započeo ekonomski ciklus. Zakon treba negdje dati odgovore i za te investitore, odnosno tko može doći, kako može doći, koji su uvjeti. Uvjeti se sada donekle naziru iz ovoga zakona. Zakon ne znači zapravo slobodnu prodaju jeftine radne snage nego zapravo pokušava pružiti mogućnost što šire mogućnosti odnosno izbora za zaposlenje. Ovaj zakon dopušta isto tako majkama s malom djecom da mogu raditi, čak i od kuće. Ja se nadam da će se i to moći kroz ovaj zakon što je vrlo bitno. Na taj način se može uskladiti svoj obiteljski život sa profesionalnim što je sigurno cilj svake majke. Pozdravljam isto tako i ovaj članak 31. kada se zapravo na ovakav način sprečava pravi gubitak radnog mjesta ako već se izgubi ono radno mjesto na kojem je žena koja je bila na porodiljnom, rodilja koja se vratila, znači ona se može vratiti na drugo radno mjesto. Bitno je očuvati radno mjesto ako je već ovo, to mi je sasvim jasno jer je bilo oko toga nekakvih nedoumica. Prema tome, ovi prijepori koji su bili u vezi uređenja radnog vremena, intencija fleksibilnog raspona i uvođenje reda, to je zapravo i uvođenje naravno reda, lakše se prati na ovakav način jer kako zakon kaže poslodavac zapravo treba pismenim putem upozoriti, obavijestiti zapravo svoga radnika kada će i gdje će raditi prekovremeno. Na taj način zapravo je uvođenje reda jer na taj način inspekcija može lakše vidjeti odnosno nadzirati u tvrtkama Evo kolegice i kolege, držim da je Zakon o radu dio reformskih mjera konkurentnosti Hrvatske, čuva radna mjesta i stvara preduvjete za nova radna mjesta što je zapravo cilj svih. Mislim da će do drugog čitanja da će se izbrusiti, jer naravno povratka nema, odnos poslodavaca i radnika treba regulirati na zadovoljstvo jednih i drugih. Naravno, uvijek trebamo paziti na zaštitu radnika, a isto tako omogućiti poslodavcima da rade odnosno omogućiti konkurentnost našeg rada odnosno našeg tržišta i nadam se da će do drugog čitanja zapravo usvojit se i ove primjedbe koje su bile, koje su izrečene negdje u ime kluba SDP-a. Hvala lijepa.
Hvala i vama. Imamo jednu repliku, Boro Grubišić. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Kolegice Šimac, vidim da ste nahvalili kao i ovi mnogobrojni SDP-ovi govornici danas, ne znam da li je to partijski zadak ili nije. Ali hajde da krenemo na vaše stavove. Dakle, danas kada je u kazneno pravo uvedeno neisplata plaćen, u kaznenom pravu dakle imamo u vrijeme ovih kamiona i to su imali 80000 onih koji su radili a nisu primali plaću, a u vrijeme Kukuriku koalicije evo do danas imamo 70000 radnika koji rade a ne primaju plaću. Unatoč kaznenog, dakle mogućnosti kaznenog progona takvih poslodavaca, pa među njima i 15000 onih koji su zaposleni u firmama u kojima je država pretežiti vlasnik. Evo Lipik primjer itd. Kako mislite da će nakon ove fleksibilizacije, deregulacije i liberalizacije po tom pitanju biti još bolje. Ne, neće biti bolje, bit će gore. Ja ne vidim poboljšanje nikakvo u ovom radnom zakonodavstvu.
Hvala. Odgovor, izvolite kolegice.
Kolega Grubišić, koliko se sjećam imali smo više radnika koji su zapravo radili nisu dobivali plaću. Prema tome, već našom intervencijom, zakonskom intervencijom smo smanjili taj broj. Prema tome, već smo tada pokazali u kom smjeru idemo, a isto tako smo donijeli razno razne druge programe koji djeluju u tom smjeru zaštite radnika. Jer naravno držimo da radnik treba imati svoje radno mjesto i biti pošteno plaćen za to radno mjesto. Što se tiče fleksibilizacije ovo što smo danas govorili kroz ovaj Zakon o radu mišljenja sam da će on doprinijeti očuvanju radnih mjesta, a rekla sam vam i primjere kroz koje to vidim. Hvala lijepo.
Hvala i vama. Nastavljamo sa raspravom. Ivana Posavec Krivec, izvolite.
Zahvaljivam gospodine potpredsjedniče, poštovani ministre sa suradnicima, kolegice i kolege. Pa danas evo dugo raspravljamo, puno nas je prijavljenih. I uvijek je činjenica da izmjene pojedinih zakona iz područja radnog zakonodavstva ponaosob kada pričamo o izmjenama temeljnog radnog zakona spadaju u izrazito osjetljivo društveno pitanje. Svaka izmjena takvih zakonskih odredbi gleda se pod povećalom i uvijek se mjeri kome se ide u korist, da li se ide u korist više poslodavcu ili se ide u korist više radniku. Možda to i može biti neka polazišna točka, neko gledište sa kojeg se možemo i danas osvrnuti na sve to što će ovaj Zakon o radu donijeti u hrvatskom društvu ili što je sve to već učinjeno kao sastavni dio reforme kojeg je i on dio. Kada postavljamo pitanje što je to zasnivanje i prestanak radnog odnosa onda ga gledamo iz dva kuta. Gledamo ga za poslodavca i za poslodavce zasigurno zasnivanje i prestanak radnog odnosa psihološko i pravno zahtjevna radnja. On ju mora odraditi prema onome radniku sa svim posljedicama koje snosi radnik, ali i koje snosi on. S druge pak strane zasnivanje i prestanak radnog odnosa za svakog je radnika slobodno ću reći najvažnija ali i sudbonosna odluka bez obzira koliko se puta u nekom radnom vijeku ona događa. Ona ostavlja posljedice na radnika, na njegovu obitelj, na njegovu sigurnost, na sva pitanja koja se tiču njegove obitelji. I zato me ne čudi što danas unatoč velikom interesu medija, što danas unatoč velikom interesu javnosti ovdje raspravljamo svi koji raspravljamo puni emocija. Ali te emocije naravno da proizlaze iz okolnostima u kojima raspravljamo o ovom Zakonu o radu. Mi raspravljamo danas praćeni prosvjedima, svrstavamo se za i protiv. Upravo ovdje u ovoj sabornici dijelimo se na one koji su za radnike i oni koji su protiv radnika. Rijetko u ovim današnjim raspravama smo otvorili ona temeljna pitanja, pitanja koja je to društvena priroda rada, pitanja koje su to promjene u svijetu rada se dogodile u Hrvatskoj u zadnjih 20 godina ili u Europi u okruženju kojem mi kao Hrvatska pripadamo. Ne pitamo se što nam donosi globalizacija, tehnološki razvoj. Postavljam pitanje rada u Hrvatskoj kao tradicijskog pitanja, pitanja koje su prolazili naši roditelji, naši djedovi i bake, koji su imali naviku zaposliti se nakon školovanja koje im je omogućila država, zaposliti se na radnome mjestu i upravo s tog svog najčešće prvog radnog mjesta otići u zasluženu mirovinu. I oni su danas sretni što svi mi eto nas otprilike milijun i pol još koliko toliko sa svega 18 milijardi punimo mirovinski proračun i osiguravamo te dnevne, odnosno mjesečne mirovine za sve njih. I svaki mjesec i svaku godinu zapravo stvaramo jedan svjesni minus jer je to uvijek bilo tradicijsko pitanje i nad njim se nije smjelo ništa otvarati. Ali kada pogledamo europsko okruženje ili kada pogledamo američko okruženje onda smo svjesni da su tamo sasvim drugačije okolnosti i da u tim drugačijim okolnostima upravo naši vrijedni radnici vrlo uspješno se nose na tržištu rada, priznati su i cijenjeni kao kvalitetni radnici. U Americi je sasvim normalno da u svom radnom vijeku zaposlenik promijeni 13 do 15 različitih poslova pri tome da promijeni i boravište, adresu, prebivalište, da se zajedno sa svojom obitelji seli sa istočne na zapadnu obalu i da traži egzistenciju. To kod nas još nije saživjelo u društvu. Mi cijelo vrijeme otvaramo neka druga pitanja i cijelo vrijeme mislimo da je netko drugi odgovoran za naše radno mjesto, da je netko drugi odgovoran za našu plaću i za ono što bismo trebali iz mjeseca u mjesec osigurati. I naravno kao što je kolegica ovdje rekla to jest pitanje kulture rada, to jest pitanje karaktera rada, vrijednosti, društvenih ciljeva, razvoja, uspostavljanja dobrog društva ali i pitanje zajednice i ljudi u cjelini. I upravo na tim osnovama sam štoviše sigurna da ovaj Zakon ne smije otežati ili smanjiti mogućnosti zemlje za gospodarski rast i društveni razvitak jer upravo u tom gospodarskom rastu kao što je i Nadica Jelaš bila spomenula u svojoj raspravi leži ona mogućnost otvaranja novih radnih mjesta samo kada osiguramo gospodarski rast i kada osiguramo uistinu taj napredak za zemlju možemo očekivati da ćemo otvaranjem novih radnih mjesta osigurati sigurnost za nove obitelji, osigurati nova radna mjesta i zapravo smanjiti taj jedan balans koji sada eto nije nikako prirodan. Budimo svjesni da objektivna slika stanja hrvatskog gospodarstva svakako nije dobra, budimo svjesni da do nje nismo doveli se sada u zadnjih tri mjeseca, u zadnje dvije ili tri godine već da je ona produkt svega onoga što je Hrvatska kao mala zemlja prolazila unazad zadnjih 20 godina, bilo je tu i privatizacije, bilo je tu i ratnih stradanja, bilo je tu i kretanja od početka svih skupa, bilo je tu traženja i lutanja ali eto, danas smo tu gdje smo i mislim da kao odgovorna vlast i odgovorna pozicija u ovoj zemlji zapravo trebamo pogledati istini u oči i reći svima onima koji nas prate u ovoj raspravi bilo putem malih ekrana, bilo onih koji su pokušali biti jutros ovdje na galeriji ili onih koji preko trgova putem vidio prijenosa prate naše rasprave reći da zapravo Hrvatska ima problem sa kontingentnom radne snage, da ima problem sa ogromnom podzaposlenošću i najnižom stopom aktivnog stanovništva u Europi. Upravo to je rezultat velike stope nezaposlenosti. Kada bismo htjeli biti korektni i odmaknuti se od politike onda bismo se poslužili podacima koje je prezentirao zagrebački ured Svjetske banke gdje je za jedan medij izračunao kako se povećao fleksibilnost tržišta rada u Hrvatskoj i to upravo na rezultatima ove Vlade ili rezultatima zakona koje smo svi skupa ovdje u ovom Hrvatskom saboru, Hrvatskom parlamentu donijeli u zadnjih dvije godine. Jasno je i potpuno evidentno da se dogodio kvalitetan i pozitivan pomak u smanjenju rigidnosti tržišta rada koji je jedan od ključnih prepreka investicijama i rastu gospodarstva. Rekli smo s rastom gospodarstva nadamo se otvaranju novih radnih mjesta. Radno zakonodavstvo bilo je označeno kao vrlo rigidno i sada se smatra da je značajno smanjeno. Hrvatska je bila na 2,67 indeksu a sada je na 2,33 i time navode Hrvatska se svrstala u grupu zemalja poput Belgije i Njemačke. Naravno da smo specifični i da se ne možemo u svemu nositi kao Belgija i Njemačka ali ovo su zasigurno dobri pokazatelji, 2012. i 2013.u svrhu poboljšanja tržišta rada napravilo se niz dobrih pomaka koji su zapravo u cjelini predstavljali jednu veliku reformu. Bilo je tu puno odgovornih zakona, danas ćete se svi sjetiti da, mnogi da su sa negodovanjem govorili o fiskalizaciji, pa i ta fiskalizacija je dio zaštite radnika jer fiskalizacija primjerice u ugostiteljstvu kada sjednete u neki kafić ili na benzinskoj postaji natočite gorivo, točno vam na računu piše tko vas je poslužio i po toj fiskalnoj blagajni vi danas možete pratiti da li ljudi rade osam sati, da li rade prekovremeno, da li im je to plaćeno. Postoje elementi gdje tada inspekcija treba odraditi svoj dio i gdje možemo imati znači monitoring. Ukinuli smo povlaštene mirovine kako bismo isto tako oslobodili upravo onu problematičnu stranu prihodovnu i smanjili rashode kako bismo rasteretili znači sve ono što iz rada treba ići. Ovo je već puno puta spomenuto da smo o isplatama plaća bez doprinosa rekli da je kazneno djelo. Imamo olakšice za novo zaposlene. Pitamo se danas što je to cijena rada i kako na nju možemo utjecati, zar smo zaboravili da smo za dva postotna boda spustili zdravstvene doprinose kako bismo zdrav novac ostavili kod poslodavaca kako bi oni uložili u nove svoje pokretačke procese i kako bi zapravo osigurali konkurentnost na tržištu rada, kako bi možda uložili u obrazovanje svojih zaposlenika i kako bi stvorili sutra novo radno mjesto, a to novo radno mjesto ako ga stvaramo u sredini gdje ljudi stanuju, znači u suradnji sa jedinicama lokalne samouprave a ne da jedinice lokalne samouprave kako je kolega Salapić rekao gledamo kao mjesta gdje ljudi rade a ne znaju što rade i što bi trebali raditi. Znači u trenutku kada ćemo jedinice lokalne samouprave uzeti kao partere i preko njih plasirati poduzetnički impuls i sve ono što može doprinijeti gospodarstvu sigurna sam da ćemo moći napraviti velike iskorake. I naravno vrijeme mi curi, puno toga se može reći i puno toga je rečeno. Završit ću samo sa time da je ovo sigurno zakon koji mora poštivati načelo zaštite radnika, da je ovo zakon koji u prvom čitanju ima otvorena pitanja, ne trebamo ih se bojati, ne trebamo od njih bježati, trebamo se pozivati na dijalog i raspravu i baš je ovo danas, je zapravo prilika za dijalog i za raspravu i žao mi je da oni koji pozivaju na nju danas nisu sa nama i ne sudjeluju u njoj već su negdje na nekim drugim stranama i traže neki drugi balans. Hvala.
Hvala. Boro Grubišić replika.
Hvala lijepo. Kolegice, počet ću od kraja vaše rasprave. Dakle ovaj zakon se donosi, odnosno ide u čitanje po načelu uzmi ili ostavi. Prema tome nemojte optuživati nikoga, ovdje smo mi drugi da raspravljamo o ovom zakonu kada ste već stavili ga na dnevni red, iako je bila prilika i skinuti ga sa dnevnog reda. No to je vaša odluka, imate većinu pa tako. Govorili ste o tome, o velikim uspjesima ove Vlade, vaše Vlade koja je skinula 2% doprinosa za zdravstveno osiguranje sa 15 na 13%. Znamo kakve je to efekte proizvelo u zdravstvu i u kakvom je stanju zdravstvo. Znamo za radnu obvezu liječnika u zdravstvu, nezakonitu, vašega ministra jel. Znamo za smjenski rad i znamo da je on osobno odgovoran za povećanu listu čekanja u bolnicama, u domovima zdravlja, dakle za povećanu listu čekanja i za nered u bolnicama koji je nastao uvođenjem smjenskog rada poglavito u kirurškim granama, ali nisam to htio govoriti. Vi ste uspoređivali Ameriku, pa eto nije Njemačka, i Njemačku sa Hrvatskom. Pa Amerika je gospodarski visoko razvijena zemlja, Njemačka isto tako. kod stopa nezaposlenosti je sasvim drugačija. Osim toga kolike su naknade kada netko ode na burzu u Njemačku, a kolike su kod nas, kolika je plaća u Njemačkoj, kod njemačkog poslodavca kolika je kod nas? Pa ne možete vi uspoređivati Njemačku i Hrvatsku, nikako, to su jabuke i kruške, to nema veze. Dakle, radna zakonodavstva Amerike i Njemačke su zakonodavstva koja su u razvijenim gospodarskim zemljama. Hrvatska u ovoj situaciji kada ima 400 tisuća nezaposlenih, kada u onom gospodarstvu koje nešto proizvodi, ima vrlo mali broj zaposlenih, jednostavno ovim načinom liberalizira do te mjere to radno zakonodavstvo da će zaista biti nekome novac, a nekome problemi, kako kaže profesor Kregar.
Hvala. Odgovor, izvolite kolegice Krivec.
Zahvaljujem potpredsjedniče. Pa kolega, puno ste vi sad tu stvari izrekli na koje se nemam potrebu svaku ponaosob očitovati, ali svakako ću vam reći da se trebamo uspoređivati, trebamo težiti ka boljima, trebamo znati kako je razvijena svijest stanovništva u drugim zemljama, trebamo znati što je u našem okruženju normalno i onda trebamo usporediti u odnosnu na ono što mi imamo i iz kojih okolnosti mi proizlazimo, u kojim okolnostima radi naše gospodarstvo i u kojim okolnostima smo zatekli zemlji. Sve ono što mi danas govorimo možda grubo zvuči, možda to nije lijepo čuti, ali mi govorimo ono što je istina, mi ne obmanjujemo javnost, mi ovdje nismo ni lagali, ali mi obnašajući vlast nismo ni krali. E da su se tako ponašali oni prije nas, ne mogu reći, vi ste bili uvijek u opoziciji, uvijek ste u situaciji da možete imati jednu lagodniju priču i lakše vam je replicirati kada ne obnašate odgovornost za upravo ovako velike i bitne reforme, ali ne možete izbjeći činjenicu da ovdje postoje rezultati i da su ti rezultati bitni za hrvatske građane i da će ih oni vidjeti vrlo skoro jer će se broj nezaposlenih smanjiti jer osnove za to postoje i zasigurno će se, kolega, pokazati da je ispravan put kojim težimo, da je ispravno uspoređivati se sa zemljama, razvijenim zemljama EU, sa zemljama koje su socijalno svjesne, koje su radno sposobne i koje svom stanovništvu pružaju sve ono što želimo i mi. Ne bježimo mi od činjenice da bi za našeg radnika trebalo biti kvalitetno obrazovanje, cjeloživotno učenje, da nam treba reforma obrazovanja, da nam treba niz drugih reformi, ali na tome radimo i ja vjerujem da će rezultat i za vašu i za moju djecu biti vidljivi.
Hvala. Sljedeći za raspravu, Tomislav Žagar. Izvolite.
Hvala potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Uvaženi ministre, kolegice i kolege. Pa evo pokušat ću u ovoj kratkoj raspravi još jedanput podcrtati razloge i ciljeve izmjena Zakona o radu. Akcije koje poduzimamo uvijek moraju odgovarati vremenu, prostoru i prostoru u kojem se nalazimo i u kojem živimo. Koji su problemi koji su uočeni kao polazište za izmjene između ostaloga i ovoga zakona. Prije svega to je gospodarska kriza, bilo je danas više puta riječi i rast nezaposlenosti. Neprihvatljivi udio sive ekonomije i rada na crno, preduga procedura za brzu prilagodbu poslodavaca novonastalim okolnostima na tržištu i gubitak ljudskog kapitala zbog preniske stope zaposlenosti i dugotrajne nezaposlenosti. Vlada je donijela niz mjera i zakona kako bi pomogla poduzetnicima i potaknula investicije te u tom cilju i ovaj prijedlog zakona koji određuje minimalne zakonske okvire koji reguliraju odnose zainteresiranih strana. Još jedanput valja naglasiti da ovaj prijedlog Zakona o radu koji uređuje radne odnose u RH odgovara načelima, kriterijima i mjerilima socijalne države i socijalne pravde kako su to učinili i sustavi zapadnih europskih država. Dijalog je poželjan između svih partnera, ali ako je moguć. Razgovor podrazumijeva i slušanje drugog i drugačijeg mišljenja, ako to izostane, onda je to problem. Na nešto bih posebno htio upozoriti. Danas je kolega Lesar, ovdje ga sada nema, izjavio kako je preko 50% poduzetnika nastalo u privatizaciji. Privatizacija je vršena za vrijeme Domovinskog rada, privatizacije je jedan od, ajde ovako ćemo reći, zakonskih grijehova ili grijeha našeg društva, vršena onda kada nije trebala biti izvršena, a ne smijemo zaboraviti da je rađena po tadašnjim zakonima. Kasnija revizija je utvrdila tek dio privatizacijskih kriminalnih postupaka, ali je veći dio odrađen prema tadašnjim zakonima. Nije bio moralan, ali bio je legalan. Međutim danas je nedopustivo, zapravo i posve je krivo polazište ako danas poduzetnike na taj način klasificiramo i govorimo ovaj je nastao u privatizaciji, ovaj nije. Zapravo sad je posve nevažno kako su zaradili prvi milijun, važno je shvatiti da su i oni dio ovih zainteresiranih strana, jedna od 3 zainteresirane strane uz Vladu i sindikate. I koji je interes poslodavaca? Pa ako govorimo o poslodavcima kao o većini poslodavaca koji imaju pravilne interese onda je njihov interes sigurno kompetentan i obrazovan radnik. Sjetimo se riječi Forda koji je davno rekao da bi lakše podnio da izgubi hale i strojeve, nego ljude i organizaciju. Nije tako lako zamijeniti radnika iako mnogi poslodavci koji ne rade dobro radniku prijete s knjižicom, ali zamislite kako bi bilo teško zamijeniti jednog kirurga ili radnika koji osim svog stručnog znanja ima i dugogodišnju praksu. Dakle, ovaj zakon prije svega mora omogućiti poslodavcima brzu prilagodbu dinamičnim promjenama u poslovanju i stanju na tržištu, potaknuti zapošljavanje temeljem fleksibilnih oblika zapošljavanja i jasnije odrediti pojedine institute u Zakonu o radu. Npr. godišnji odmor, pravo na štrajk, itd. … rasteretiti sadržaj novog Zakona o radu. Slabe strane ovog zakona, o tom je isto govoreno, najviše se tu govori o fleksibilizaciji radnog vremena, rad preko agencije. Valja ovdje, i ministar je rekao, valjano je spomenuti da i danas ljudi rade po 60 sati, posebno u građevinarstvu i ugostiteljskoj djelatnosti i bolje da se onda taj dio priče uredi. Naravno, do drugog čitanja postoji mogućnost uz dijalog, na koji poziva i ministar, poboljšati ovaj prijedlog, a i ova današnja rasprava je išla u tom smjeru. Ne bih duljio, osobno podržavam ove izmjene zakona. Hvala.
Hvala. Replika, Boro Grubišić.
Neću ni ja duljiti kolega Žagar. Naime kada kažete o gospodinu Fordu, kada je rekao da nema veze ako mu izgore i hale i strojevi, bitan je radnik, dobar radnik. Pa kako objašnjavate onda kada 10 tisuća mladih ljudi, školovanih ljudi svake godine odlazi u RH, to su uspjesi vaše Vlade. Kada je 500 doktora zatražilo, neki su već i otišli, dakle ne idu van oni koji neće imati uspjeha i koji nisu sigurni u svoj uspjeh nego oni koji su sigurni, koji su stručnjaci. To je rezultat rada vaše Vlade u ove dvije godine. Kako objašnjavate da je Vlada kada kažete potaknula investicije, a koje investicije? Možete mi nabrojiti ijednu investiciju od onih strateških koje je najavio vaš Vrdoljak, ministar gospodarstva i potpredsjednik Vlade koja je teža od 100 milijuna kažete kuna? koje su to strateške? To nam je Čačić obećavao dok nije otišao u zatvor, sada nam obećava Vrdoljak, pa dajete mi recite ijednu investiciju veću ili težu od toga, ajde to mi recite? Treće, privatizacija, da i kamioni su to radili znamo kako se privatiziralo. Ali i ova predstečajna nagodba je zapravo vid zadržavanja toga što je stečeno kriminalom u privatizaciji i pretvorbi. Dakle ne kažem da je svaka predstečajna nagodba rađena po tom načelu ali se javio što je priznao i vaš ministar Linić, da se javio kriminal i u izvršavanju predstečajnih nagodbi. To je rečeno javno jasno i glasno da se Zakon o predstečajnoj nagodbi mora mijenjati, to je rečeno, to će uskoro valjda u zakonsku proceduru kod nas na klupe u Sabor jer se dogodilo da su iskorištene rupe u zakonu i predstečajna nagodba je vid zadržavanja privatizacijskog kriminala. I onda još nešto, interes poslodavaca rekli ste, pa interes poslodavaca je jedino i isključivo profit i ništa više, samo profit. To je interes poslodavaca, nema drugoga, nema poboljšanja edukacije djelatnika, samo radi, radi … drugo.
Hvala. Odgovor, kolega Žagar. Izvolite.
Uvaženi kolega Grubišić, pa evo ja to nemam običaj raditi ali moram vam reći da ne da imam sada već dosta godina ali i ja dosta pamtim, ne možete reći mislim da je to neozbiljno reći da zbog ove Vlade ljudi bježe iz RH. Vidite, stvari se ne dešavaju preko noći. Dvije godine ova Vlada ima odgovornost za stanje u državi, međutim nismo prespavali ono prethodno razdoblje i ovdje smo govorili kada govorimo o privatizaciji devedesetih, prošle je puno, puno vode kroz mlin ali ne možemo reći da sada isključivo ova Vlada kriva za sve ono, a što se naravno da se stvari rješavaju i pokušavaju rješavati ali ako vam neprestano izlaze novi problemi za koje niste ni znali onda je to utoliko teže. Što se tiče investicija, evo mogli ste naći na stranici Vlade RH ukupno 23 prijavljena investicijska projekta s preprekama koje priječe nastavak investicija približno ukupne vrijednosti 1,2 milijarde eura, a koje će kreirati oko 2860 radna mjesta. Uklonjene prepreke za 11 investicijskih projekata približno ukupne vrijednosti 500 milijuna eura koje će omogućiti zapošljavanje približno 2000 ljudi itd., to možete pročitati na stranicama Vlade. Dakle još jedanput Vlada je usvojila prijedlog investicija u ukupnoj vrijednosti oko 70 milijardi kuna od čega je 20 milijardi u javnom sektoru, a 50 se očekuje od privatnog sektora. Dakle istina je i to je ista stvar kao i oko rasprave oko ovog zakona, a vidim da i vi imate taj problem da ne želite slušati onu stranu samo ono što vi govorite to smatrate da je apsolutna istina. Hvala.
Hvala. Domagoj Hajduković. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Gospodine ministre, kolegice i kolege. Danas smo imali jednu vrlo, vrlo dugu raspravu o Zakonu o radu, vrlo širok interes javnosti što mislim da je i logično. Govorimo o temeljnom zakonu koji regulira radne odnose i budući da svi participiramo bilo kao posloprimci bilo kao poslodavci upravo tome tržištu rada i razumljivo je da je veliki interes pobuđen. Jako puno toga je već rečeno, ja ću se truditi biti jezgroviti i dati doprinose koje smatram da su za raspravu bitni. Prije svega trebamo napraviti jednu retrospektivu koje je sadašnje stanje našeg radnog zakonodavstva, a često kada govorimo o našem radnom zakonodavstvu, a mislim da tu nešto mogu reći budući da sam bio u poziciji biti i poslodavac i posloprimac je to da je naše zakonodavstvo rigidno i ne prilagodljivo. Biti rigidan i neprilagodljiv na bilo kojem tržištu to će vam reći svaki diplomirani ekonomist je ravno smrti. Tržište rada kao i svako drugo tržište je izuzetno dinamično. Tempo se stalno povećava, brži je, češće se mijenja, mijenjaju se potrebe, mijenjaju se zahtjevi kako tržišta tako i poslodavaca tako uostalom i posloprimaca. Svjedoci smo toga da pojedina zanimanja izumiru u generaciji isto također u istoj generaciji se rađaju i nova zanimanja. Možemo govoriti puno puta o tome, već sam ja govorio u ovom Domu o tome dati ću vam samo primjer recimo kovača koji je izumro u generaciji prije ili recimo postolara zanimanja koje sada polako izumire i koje ne vjerujem da će doživjeti djecu moje djece sigurno neće. Dakle dolaze nova, dolaze nova zanimanja jer se društvo kao takvo mijenja i potrebe društva se mijenjaju. mijenjaju se trendovi, mijenjaju se potrebe, radi se od kuće, posloprimci rade na fleksibilnom radnom vremenu, intenzitet rada je drugačiji za svako zanimanje i slično. Primarna zadaća radnog zakonodavstva ukoliko pitate mene je prije svega zaštita radnika. Zaštita radnika je ono što treba svakako naglasiti. Čuli smo puno priča o socijaldemokraciji, o vrijednostima socijaldemokracije, a zaštita rada i radnika je svakako jedna od njih. Ovim zakonom se ne smanjuje otkazni rok, ne smanjuju se otpremnine, ne smanjuju se ovlasti predstavnika radnika. dakle ja ne vidim većih zamjerki na teret radnika. Ono što je svakako bio je teret hrvatskog društva, gospodarstva, tržišta rada je neisplata plaća. Ona mora biti kazneno djelo. Ona zahvaljujući ovoj Vladi je kazneno djelo. To prije nije bilo pravilo, treba se onda pitati a kome je to bilo u interesu da se to dozvoli? Također devedesetih godina ako se ne varam isplatiti plaću, a ne platiti doprinose je također bilo ilegalno, pa odjedanput nije bilo posla. A treba s opet pitati kome je to bilo u interesu? Sada nije moguće isplatiti plaću bez isplate doprinosa. Naime, mnogi su odlazili u mirovinu, zasluženu mirovinu da bi otkrili da su im mirovine male zbog toga što doprinosi jednostavno nisu bili uplaćivani. Ti radnici su prevareni. Ti radnici su prevareni i zato ih je ovim zakonskim inicijativama trebalo zaštiti. Realnost tržišta rada je jedna sasvim drugačija stvar. Moj stav je da treba omogućiti svima koji žele legalno raditi da to i rade. Pa tako i rade. Da posluju prema hrvatskim zakonima. Siva ekonomija nažalost je u Hrvatskoj i dalje itekako prisutna a dijelom i zbog rigidnosti hrvatskih zakonskih okvira. Dakle netko tko želi raditi a ima drugačije potrebe koje zakon ne predviđa, koji želi raditi po zakonu njemu je to onemogućeno samo zato što to zakon ne predviđa. Neki inspektora rada će to kazniti upravo zato što nema drugog načina da poslodavca a rekao bih ili upozori ili uputi da radi drugačije. Dakle ne govorimo tu o izrabljivanju posloprimaca već govorimo o jednom partnerskom odnosu prije svega između poslodavca i posloprimca. Puno govorimo o zaštiti radnika ali mislim da mogu reći da zaštita radnika kod privatnih poslodavaca i nije toliko izražena kao u državnim i javnim službama. Oni se često nemaju prilike organizirati u sindikate, često se njihovo mišljenje ignorira i ne želi se čuti a upravo zbog toga što na tržištu, tržištu rada postoji još mnogo ljudi sa sličnom stručnom spremom koji traže posao, koji su ga voljni raditi i ništa ne pitati. Nažalost, to je naša realnost. I razvoj tržišta rada će vjerujem i doprinijeti tome da se poslodavci drugačije odnose prema svojim radnicima. Jer upravo evo i kolega Žagar mi je to i uzeo, želio sam reći da prije svega interes poslodavca treba biti sretan, zadovoljan, obrazovan i motiviran radnik. Jer da, njegov interes je profit ali bolji radnik stvara više profita. Reći ću vam jedan primjer iz vlastitog iskustva poslodavca. Dakle, firma koju sam vodio je imala recimo 6 mjeseci u godini, možda nešto manje izuzetno intenzivan radni tempo. Radilo se prekovremeno, radilo se jako puno. Dok drugih 6 mjeseci taj tempo je bio nešto opušteniji. Ovaj zakonski okvir da je tada bio na snazi omogućio bi meni kao poslodavcu da preraspodijelim jednostavno radno vrijeme svojih posloprimaca i na taj način vjerujem da bi to odgovaralo njima, dakle više bi vremena imali, primali bi istu plaću a radili bi u periodu kada … [[Govornik se ne razumije.]] manje posla ima manje. To mi prošli zakonski okvir nije omogućavao. Često na štetu firme a i na štetu samih radnika koji su tada zaista morali raditi daleko iznad propisanih normi. Dakle, razvoj tržišta rada prije svega treba biti prioritet. Mislim da je ovaj zakon korak k tome i da će nam biti bolje onda kada poslodavci radnika budu pitali što zna raditi i kada to što zna raditi, dakle njegove vještine i rad budu znali cijeniti. I na kraju svakako želio bih pozvati na dijalog. Ovo nije konačni prijedlog zakona. Ovo je Zakon u prvom čitanju. Do drugog čitanja će on sigurno proživjeti neke promjene. Dakle svi smo pozvani na dijalog, bilo oporba, bilo pozicija, bilo saborski zastupnici, bilo sindikalci, bilo radnici. Vremena još ima i pozivam dakle na dijalog. Ali kao što su kolege prije mene rekli dijalog mora biti dvosmjeran. Dijalog ne može biti monolog, dijalog mora biti slušanje i uvažavanje i jedne i druge pozicije. Hvala lijepo.
Hvala i vama. Replika Boro Grubišić.
Hvala lijepo. Kolega Hajduković vidite vi ste mladi čovjek i sa puno argumenata koje ste iznijeli se slažem u potpunosti, međutim, sa nekima ipak i ne. Naime, ovaj Zakon i radno zakonodavstvo ono je budućnost i vaše djece i možda mojih unuka i opstanka zapravo cijelog društva i države. O tome su već drugi govorili, poglavito kolega Pupovac pa i Horvat Mile. Dakle, radno zakonodavstvo i prava radnika, kako vi kažete zadovoljan radnik čiju je dobrobit zainteresiran poslodavac, a mislim da je on prije svega zainteresiran za profit i to zaboravio sam reći brzi profit. Kod nas je na snazi liberalni divlji kapitalizam i biti će još neko vrijeme poglavito zbog toga što predsjednik Vlade kaže da je on konzervativni liberal. Dakle nema to veze sa socijalističkom politikom uopće ni onim Shrederom u Njemačkoj. To je sasvim nešto drugo. Radi se o Friedmanu, je li nećemo o njemu govoriti. No dakle od sive ekonomije o kojoj ste vi govorili i koja danas zauzima nekih 20, 30% od ukupne ekonomije zapravo ćemo sve ukalupiti, ja bih tako rekao u crni kapitalizam, kod crnih poslodavaca koji rade upravo ono što vi kažete ne plaćaju doprinose a kazneno je djelo ne isplaćuju plaće. I sada recite vi meni, evo kada ste tako, koliko imamo procesa protiv, kaznenih, kaznenih postupaka u državi a imamo 70 tisuća radnika koji dan danas ne primaju plaću, koliko je pokrenuto kaznenih postupaka? Tko je kažnjen zbog toga? Evo. A mi smo zajedno izglasali kazneno djelo neisplatu plaća. Ajmo da vidim koliko je pokrenuto kaznenih postupaka? Ja ne znam ni jedan.
Hvala. Odgovor, kolega Hajduković, izvolite.
Hvala lijepo potredsjedniče. Pa kolega mogu se složiti s vama, da i drago mi je da smo našli neke zajedničke teme. Prije svega ono što bih želio naglasiti vrednovanje rada nažalost u Hrvatskoj je na jedno vrlo niskim granama. I što se tiče poslodavaca prije svega ali bojim se i u jednoj mjeri posloprimaca. Reći ću vam samo jednu slikovitu anegdotu, sjetite se svi smo u školi pisali sastave što želim biti kada odrastem. Radio sam u školi, mogu vam to iz prve ruke ispričati. Moja generacija, vaša generacija je pisala želim biti liječnik, učiteljica, frizer, automehaničar, pilot i slično. Je li znate što pišu današnje generacije? Svi dječaci žele biti nogometaši a sve djevojčice žele biti manekenke i žene nogometaša. E to vam je, to vam je nažalost odgoj prema radu, odnosno stav prema radu. I bojim se da često i ne odgajamo djecu da budu u jednom trenutku produktivni radnici ili produktivni poslodavci. Što se tog tiče tu je što se mene tiče znak jednakosti. Hvala.
Replika poštovane zastupnice Branke Juričev-Martinčev. Izvolite.
Hvala lijepo poštovani predsjedniče. Poštovani ministre, predstavnici ministarstva. Pa kolega Hajdukoviću naveli ste jedan primjer iz prakse pa bih ja isto sa jednim primjerom iz prakse dala doprinos ovoj našoj raspravi. Naime, ovaj Zakon o radu između ostalog treba štititi radnika od otkaza. Ja bih vas molila da se ne štiti i neradnik, odnosno kriminalac od otkaza. U članku 116. stavak 2. stoji da ugovor o radu može se izvanredno otkazati samo u roku od 15 dana od dana saznanja za činjenicu na kojoj se izvanredni otkaz temelji. Naime, u gradu Vodicama knjigovođa-blagajnica je u više godina otuđila oko 400 000 kuna gradskog odnosno proračuna gradskog vrtića. Uredno je to priznala, uredno je odslužila kaznu zatvora, međutim mi nismo u roku 15 dana tako spretno uručili izvanredni otkaz, naime nije više imala mogućnost rada sa novcem, ali nismo imali drugu djelatnicu koja bi obračunala osobne dohotke i sve ono što treba jer je bila i knjigovođa i ona je negdje 20.-ti dan dobila rješenje o izvanrednom otkazu na koji se nije žalila. Po izvršenju kazne zatvora tužila je grad i sada je moramo vratiti na radno mjesto i pola milijuna kuna isplatiti. Ja mislim da bi bilo u redu da ovaj zakon zaštiti poslodavca od radnika kriminalca. Hvala.
Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Domagoj Hajduković.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Pa kolegice, mislim da ste vi više polemizirali sa ministrom, ali želio bih svejedno nešto dodati. Naime zakonodavac, o bilo kojem zakonu da se radi pa i o radnom zakonodavstvu, ide bona fide, u dobroj vjeri. Dakle ne mogu se sve situacije iz stvarnog života propisati niti sam ja pobornik toga da imamo zakone koji baš predviđaju svaku situaciju niti oni to mogu. A zlouporabe nažalost postoje, zlouporabe govore više o našem stanju svijesti i o našem odnosu ne samo prema društvu i drugima nego i državi, državi od koje ćemo u jednom trenutku kada nam bude teško tražiti pomoć, ali kada nam nije teško onda ćemo samo gledati kako naše obaveze zaobići. To je žalosna istina. Osim toga, kolega Grbin prije mene je već i naveo ja mislim jedan eklatantan primjer zlouporabe sindikatskog sustava, da imate sindikat u firmi koji ima dva člana, koji se izmjenjuju na mjestu povjerenika svakih 6 mjeseci i tako izbjegavaju otkaz o radu. Tako da slažem se, i poslodavcima treba svakako jedan nivo zaštite da i oni budu sigurni da ljude u koje ulažu, uostalom ljudi koji trebaju njima nešto privrediti dakle da i rade i ispunjavaju svoje radne obaveze i na kraju da budu zadovoljni i jedni i drugi.
Hvala lijepa. Na redu je poštovani zastupnik Ivan Račan.
Ovo je bila vrlo zanimljiva replika, sa zahtjevom za zaštitu poslodavaca. Mislim da prečesto ima krivih koncepcija i poimanja o Zakonu o radu. Zakon o radu nije tu niti da štiti poslodavce niti da štiti radnike, niti da štiti državu. Zakon o radu je tu da uredi odnose među njima. Jedino tko poslodavce i radnike može štititi je pravosuđe, sud, poštivanje tog zakona, a tu smo svjesni da smo u Hrvatskoj imali mnogo problema u bližoj povijesti. Temeljni prigovor ovom prijedlogu zakona je da je to daljnja liberalizacija tržišta rada. Je, to je točno, to je daljnja liberalizacija tržišta rada, u apsolutnom ili sveobuhvatnom smislu. Ako se smanjuju prava koja su radnici imali odnosno ako se pojednostavljuju otkazi, u apsolutnom smislu to jest smanjivanje prava radnika. Međutim drugo je pitanje koliko su prava u Hrvatskoj, ne samo prava radnika nego ukupna socijalna prava uopće moguća ili održiva, s obzirom na stanje u hrvatskom društvu, u hrvatskoj ekonomiji. Mi živimo u svijetu, globaliziranom svijetu koji je prilično grub, svijetu u kojem su mali prisiljeni trčati za velikima i hvatati nažalost, počesto hvatati mrvice. Živimo u svijetu u kojem su kapital i ekonomija postali globalni, a socijalna politika je ostala nacionalna ako joj bilo šta preostane i tu je suština problema, tu je suština svih nepravdi koje nastaju. Jer vrijednost kapitala od primjerice 100 milijuna eura u jednoj Njemačkoj je relativno mala naspram vrijednosti tog istog kapitala u Hrvatskoj gdje taj kapital predstavlja ogroman iznos. Mjerimo se često sa zapadnim državama, s pravom, u uređenosti i koristimo argument da ako ćemo imati njihove zakone da moramo imati i njihova primanja. Da, to je lijepo kao misao ali je na nama da do toga dođemo. Čuli smo danas ovdje i pomalo romantične izjave o socijalizmu kao budućnosti i na to moram reći da koliko god i moje uvjerenje bilo da je neka daleka budućnost neki oblik socijalizma koji naravno u današnjem obliku mora evoluirati u teorijskom smislu da bi bio izvediv i moguć. To je sve skupa nebitno jer mi živimo u … kada sada treba nešto napraviti, a trenutak je da Hrvatska tone, da Hrvatska jako tone. I rješenja nisu jednostavna, a problemi su sve veći. Najveći strah je strah pred otkazima. Logično radnih mjesta je sve manje, ali ne može se Zakonom o radu zabranjivati otkaz. Pa mi smo svjedoci dakle ako ide pokušaj liberalizacije ovog Zakona o radu, a svjedoci smo da dosadašnji zakon o radu ne samo da nije spriječio otkaze, pa nije spriječio niti krađu, niti nestajanje čitavih poduzeća, tvrtki. U tome tu rješenje nije. Zakon o radu je samo jedan instrument kojim se reguliraju odnosi između radnika, poslodavaca i države. I sve ostalo je na žalost manipulacija. Imamo situaciju da, ispričavam se unaprijed opoziciji govorit ću o HDZ-u, ne zato što ne poštujem ostalu opoziciju, nego zato što su SDP i HDZ najodgovorniji za Hrvatsku. Imamo situaciju da je 2010. HDZ pokušao promijeniti Zakon o radu, imamo situaciju u kojoj HDZ otvoreno smatra da smo mi tada pogriješili što nismo to podržali, imamo situaciju u kojoj predsjednik SDP-a Zoran Milanović javno kaže da je priznaje da je pogriješio tada, imamo situaciju u kojoj HDZ sada tu grešku ponavlja. Uvijek će se naći razlog, uvijek će se naći razlog da se ne dogovori, da se ne složi, da nešto ne podrži. U ovom slučaju koliko sam ja razumio iz izlaganja predstavnice kluba HDZ-a razlog je nedostatak šire strategije dio koje bi promjena ovog Zakona o radu bila jedna od mjera te šire strategije kako bi Hrvatska izašla na bolji put. To je točno. Gospođa Dalić je tu bila u pravu. Hrvatska kronično je u nedostatku dugoročnih strategija i čak i provođenja kratkoročnih strategija, a u kroničnom nedostatku dugoročnih strategija. Međutim, mi si moramo postaviti pitanje zašto je to tako. Zašto mi kao društvo nismo sposobni doći do nekih društvenih konsenzusa? Puno se ovdje prije pričalo o socijalnim dijalozima, o društvenim dijalozima, pa se spuštalo oko toga šta je socijalni dijalog, šta je društveni dijalog. Sve to skupa je na žalost … [[Govornik se ne razumije.]] nama ovdje koji te termine uglavnom razumijemo, s njima dobro baratamo. Ali naša odgovornost je daleko veća od toga. Problemi Hrvatske u ovom trenutku su vjerojatno već sada veći od samo jedne političke opcije koja će obnašati vlast ili koalicije koja će obnašati vlast. Problemi Hrvatske zahtijevaju konsenzus širok. Nema nikakve široke strategije, niti provođenja bez tog širokog konsenzusa, a to u ovom trenutku znači SDP-a i HDZ-a. Mi znamo koje su stvari koje se moraju napraviti kao što ste i vi znali, kao što bez podrške nije moguće provesti reformu javne uprave, bez podrške, pardon bez konsenzusa nije moguće napraviti reformu teritorijalnog ustrojstva. Cijeli niz tih velikih projekata koji ovu zemlju koče sada već dugi niz godina. Mi sada govorimo o Hrvatskoj sa 4 regije i Gradom Zagrebom. Oprostite, ali to je rješenje od prije 12 godina. 12 godina to stoji, to još uvijek nismo proveli, a svi se slažu da to treba. Ali mi se ne možemo oko toga dogovoriti. Mi ne možemo ostvariti politički konsenzus da to provedemo. Naravno sam naveo kao primjer. Apeliram, apeliram da prestanemo koliko možemo, da prestanemo strančariti u bitnim temama. Ima dovoljno prostora da svi hvatamo bodove za svoje političke opcije i svatko samo za sebe ali na bitnim temama moramo razgovarati. Moramo zajedno stati iza bolnih reformi. Ne moram vas valjda ja podsjećati da smo pred 23 godine izašli iz socijalizma i prihvatili društveno uređenje koje podrazumijeva liberalnu demokraciju i tržišnu ekonomiju. I onda nasjedati na napade o liberalizaciji tržišta rada to je politički neodgovorno. Pred skoro 15 godina je jedan profesor u Hrvatskoj kojeg cijenim napisao da je Hrvatska zemlja u kojoj je teško nešto provesti a lagano sve opstruirati. Ja sam tada bio mlad i meni je tada to bilo jedna romantična opaska na stanje u Hrvatskoj. 15 godina kasnije na žalost to je i dalje točno. Mi moramo naći načina to promijeniti barem u ključnim stvarima. Primio sam više otkaza u životu kao radnik, kao poslodavac sam također dao nešto više otkaza. Niti jedan nije bio ugodan, niti onaj kojeg sam primio, niti onaj kojeg sam dao. Razumijem strahove ljudi, teško je naši posao u ovo vrijeme, ali mi naprosto ovako ne možemo dalje. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Imamo replike. Poštovani zastupnik Ivan Šuker, replika.
Hvala lijepo. Kolega Račan, izmjene Zakona o radu 2010. su bili sastavni dio programa gospodarskog oporavka i točno se znalo o koliko milijardi kuna tangiraju te izmjene ta tri članka. Dakle, nije bilo ništa ovako aproksimativno, nego se točno znalo što se želi s tim napraviti. Dogodilo se što se dogodilo i danas rasprava Kluba HDZ-a i kad je bila stanka i sad ne možete naprosto uspoređivati s tim što je bilo 2010. Mi smo danas jasno rekli da smatramo da u izmjene Zakona o radu u ovom trenutku, u ovom trenutku, govorimo o 2014. i 2015. onome što znamo i sami i što nam prognoziraju drugi iz vana, naprosto neće uopće utjecati na tržište rada u RH. I zato smo rekli da ne možemo prihvatiti izmjene jednog od ključnih zakona u RH bez da se pokuša do krajnjih granica postići nekakav socijalni dijalog i konsenzus i druga stvar taj izmjene tog Zakona o radu moraju biti sveukupni dio jednog reformskog paketa kojeg je ova Vlada konačno mora staviti na stol i nije dobro gurati neke stvari koje naprosto nisu istinite. To vam je ista priča kao i Predstečajni zakon. mi smo ga podržali ali sedam dana iza toga je Vlada svojom uredbom sa 45 članaka izmijenila Predstečajni zakon, okrenula ga je naglavačke. Mi nit smo to niti sve ostale promjene podržavali. Znači da ovakav Predstečajni zakon kao što je danas mi ne podržavamo ali smo prvi prijedlog zakona uz amandman koji smo mi predložili podržali sa namjerom i nakanom da kažemo evo kolege iz vladajuće koalicije, spremni smo podržati projekte koje nude nekakve mjere gospodarskog oporavka. I danas kad smo kolegica Dalić i ja govorili u ime kluba, govorili smo upravo u tom smjeru, ali kažem 2010.zakon je bio jedan dio programa gospodarskog oporavka i točno smo znali da se radi o nekakvih 9 i 10 milijardi o kojima moramo otvoriti pregovor sa sindikatima.
Hvala lijepo. Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Ivan Račan. Izvolite.
Gospodine Šuker, konsenzus podrazumijeva kompromis, konsenzus podrazumijeva pristajanje na neke stvari s kojima se ne slažete. Ja sam o tome govorio, mi se tako možemo vraćati u povijest dugo, možemo se vraćati na početak Vlade u kojoj ste vi bili ministar financija gdje je bila dobra suradnja nove Vlade HDZ-a sa SDP-om kroz 2004. do incidenta koji je napravio to da vaš predsjednik Vlade kad je došao u Sabor i uvrijedio cijeli SDP. Uvijek će se naći razlog zašto suradnje nije bilo, uvijek će se naći razlog, a ja kažem da moramo naći razlog zašto da surađujemo, a govorim da razloga itekako imamo, da onaj koji je na vlasti ima prerogative, ima instrumente, ima nešto veću odgovornost što će napraviti ali i onaj tko je u opoziciji mora sagledati širinu situacije u kojoj se Hrvatska nalazi. I vi i ja se jako dobro slažemo kad razgovaramo bez kamera i jako loše se slažemo kada govorimo ovdje sa mikrofonom. Tu se neke stvari moraju promijeniti. Moramo naći načina kako da ovu zemlju koja je u teškim problemima oko kojih se slažemo, kako da stvari promijenimo. To je sve što sam ja rekao. A ponavljam, razloga će uvijek biti da to ne napravimo, ali ako tako nastavimo a tako smo išli do sada onda znamo kuda idemo. Hvala
Poštovani zastupnik Boro Grubišić, replika.
Hvala poštovani predsjedniče. Kolega Račan, govorite o konsenzusu i kompromisu. Konsenzus može biti i društveni, dakle opće društveni a kompromisi prije bih svega rekao da moraju biti socijalni. Dakle, tu govorimo o tripartitnim razgovorima i pregovorima između poslodavaca, sindikata kao predstavnika radnika i države. Kada ste govorili o širini, dakle o toj širini u kojoj vi pozivate evo HDZ, ostale i ne pozivate na zajedničko usvajanje ovakvoga zakona čini mi se, onda moram se podsjetiti a i vi se na to, o tome govorili da je vaš predsjednik Vlade potpisao peticiju protiv novoga Zakona o radu 20101.godine. Dakle, razmišljajući o toj širini i dubini takvog postupka, pa reklo bi se da toga nije bilo. Isto kao što nije, kao što je gospodin Karamarko porekao potpis iz nekakve neozbiljnosti kao ubojštvine u svezi ćirilice u Vukovaru i rekao da je on to potpisao tek tako onako jel, dakle i s jedne i s druge strane vidimo određene i neozbiljnosti. Kada govorimo o sindikatima i o socijalnom kompromisu onda mi se čini da ste, da je vaša Vlada upravo otišla u ovom da kažem liberalnom smislu toliko daleko da ona krilatica i načelo proleteri svih zemalja ujedinite se, zapravo bi trebala danas glasiti liberali, bjelosvjetski a i domaći ujedinite se. Ovo proleteri svih zemalja ujedinite se, više se i ne spominje jer moglo bi se dogoditi da se oni ujedine bez utjecaja bilo koje političke stranke i da onda imamo nešto što smo danas tek malo možda u začetku vidjeli na trgu Sv. Marka a kasnije vidjet ćemo.
Hvala lijepa. Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Ivan Račan.
Kolega Grubišiću, vi ste upravo savršeno prikazali problem o kojem ja govorim. Vi ste dio segmenta u kojem sam se ja obraćao HDZ-u pretvorili u, odnosno nejga ste primijenili na drugi dio gdje ja pozivam na odgovornost. To je ta zločesta interpretacija svega gdje ćemo uvijek, uvijek ćemo moći naći razloga zašto nešto nećemo napraviti. Ja to nisam rekao, ja sam govorio o odgovornosti SDP-a i HDZ-a koji ima najveću za ovu zemlju, a nisam samo HDZ pozvao na kompromis, pozvao sam sve. Svi smo polagano sve svjesniji težine situacije u kojoj se Hrvatska nalazi. Ona je sve veća. Što se tiče socijalizma, proleteri svih zemalja, ja ću vam reći ovako, ja imam neke povijesne simpatije prema radničkom pokretu, prema borbi za radnička prava, ali vrlo jasno, gospodine Grubišić i Jugoslavija koja se raspala i socijalizam kao projekt koji nije uspio su dio povijesti. Nećete čuti nikoga iz SDP-a da priča o njima kao konceptima budućnosti. To nije naša tema. Sad bih apelirao da se to ostavi, to je naša povijest, to je povijest, nažalost i po dobrome i po lošem, to je povijest ovih prostora i velikog dijela svijeta. Hvala lijepa.
Poštovani zastupnik Ante Sanader, replika.
Hvala gospodine predsjedniče. Gospodine Račan, ja sam ovdje 7 mjeseci, nisam nikad čuo takvu raspravu kakvu ste vi večeras imali. Ona je apsolutno nepolitički odvojena. Vi ste održali jednu lijepu, lijepo predavanje bez ikakvih dijaloških natruha, ali očito vi ste pojedinac, vaš glas se ne čuje u SDP-u. Nemate nikakvu snagu u stranci jer nikad nitko, gledajte, vi ste stranka na vlasti i da to o čemu vi govorite, da se takav potez napravi, onda bi se to osjetilo. Vi ste vidjeli ovdje kod glasanja, 100 amandmana od kojih je 99 glupih, a ima 1 barem koji bi bio normalan. Znači vi ste bili u poziciji da usvojite bar neki amandman, ali vidite kakva je situacija ovdje. Sada ne govorimo pred kamerama, nitko nas ne gleda pa je lakše, znači možemo govoriti. Ovo što ste vi govorili, ja to prihvaćam, apsolutno [[Upadica predsjednik: Gleda vas, gleda.]] A gleda, jel? To je lijepo nastup, ali dajte pokažite, evo kao vladajuća većina, pokažite u jednoj stvari da to je u praksi tako kako vi govorite, ako imate mogućnost. Drugo, mi ovdje govorimo realno o problemima, tako da ti realni problemi nas guraju naprijed. Vaše predavanje je lijep, vaš istup je lijep, apsolutno pozitivan, ali mi moramo donesti u realnim vremenima, koji jesu krvavi, kao što vi kažete teški, donositi teške odluke. Ali nema baš ovdje velikog interesa za suradnjom i nema dobre ruke. Pa evo, možda taj vaš govor, ako imate ikakvog utjecaja, može biti povod ili može biti način da se krene u tom smislu.
Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Ivan Račan.
Hvala lijepa kolega. Ni Rim je nastao u jednom danu. Ja sam rekao što moramo mijenjati. Ja sam zastupnik 2 godine i priznajem da, razumijem sve što se ovdje dešava. Veliki dio rasprava je, što vi svi dobro znate jedna vrsta nastupa radi nastupa, hvatanja medijske pažnje, ali ja samo apeliram, ajmo početi stvarati taj osjećaj da je potrebna ta promjena u samom političkom procesu, u poimanju nas, a ne da odmah tražimo… Gledajte ja to nisam govorio, ja sam svjestan da kao što sa vaše strane, tako i sa ove strane, udarci su ružni, udaraca ima, ali da nađemo jedan set tema, jedan od čega možemo napraviti dogovor i ajmo to provoditi bez obzira tko bio na vlasti. Da se dogovorimo, da prestanemo ovo koketiranje sa ostacima socijalizma. To je moj apel jer ovako ako nastavimo dalje, ne piše nam se dobro. Hvala lijepa.
Hvala i vama poštovani kolega. Na redu je kolega Boro Grubišić, 10 minuta. Izvolite.
Hvala lijepo poštovani predsjedniče Hrvatskog sabora. Toliko je toga danas i večeras evo izrečeno, da teško čovjek može i naći nekakve nove argumente i učiniti možda raspravu zanimljivom iako bi se to očekivalo s obzirom na temu koja je vrlo važna i za hrvatske radnike, hrvatske građane pa čak i za, i poglavito čak za našu djecu i za naše unuke. Radi se o tome da, kako netko kaže, zadovoljan radnika, zadovoljan poslodavac uz onu ranokršćansku retoriku, idite među narod uz to da se kaže da 2010. godine, evo ja neću imenovati tko je rekao da Zakon o radu treba štititi radnike. Dakle to je doslovce, dakle izrečeno je tako. Pa sad kada gledate taj zakonski prijedlog, kada gledamo situaciju u kojoj se Hrvatska nalazi, teško mogu dokučiti da će on, taj zakon dakle pomoći u tome da smanjimo broj nezaposlenih ili pak pomoći u zapošljavaju novih radnika. U situaciji u kojoj je omjer zaposlenih prema broju umirovljenika 1,18:1, u situaciji u kojoj je broj radno aktivnog stanovništva unutar Hrvatske, a u sklopu EU najniži, najmanji, dakle broj radno aktivnog stanovništva. Ono što bi trebalo postići i što smo očekivali i što smo rekli da su pregovori težak posao, to je točno, ali kaže se nemaju, pregovori nemaju druge alternative. No evo, danas raspravljamo bez trećeg socijalnog partnera, ja se nadam i duboko vjerujem da će se ipak između prvog i drugog čitanja ipak pojaviti dobra vjera i dobra namjera da se ipak sasluša i ona treća strana, a ne da jednostrano Hrvatski sabor putem svoje Saborske većine mijenja Zakon o radu kao što je do sada mijenjala zakone onako ili pak uredbama kao što je rekao gospodin Šuker, Zakon o predstečajnoj nagodbi pa je taj zakon postao nakaradan i postao je zakon koji omogućava i uz ono što je dobro u tom zakonu, zapravo omogućava kriminal. Kada gledamo poteze ove Vlade u svezi radnog zakonodavstva, ja ću se orijentirati prije svega na zdravstvo i na ministra zdravlja s obzirom da sam i sam liječnik kirurg i da svakodnevno od kolega primam informacije i zamoljen sam da govorim u svezi toga. Naime, kada su liječnici proglasili štrajk onda je rečeno da su oni odgovorni za povećanu listu čekanja, od premijera su nazvani neradnicima, a tražimo ovdje nekakav konsenzus i tražimo uvažavanje. A kada kažu doktorima da su neradnici ili zabušanti, još bolje, točno rečeno zabušanti, da su seljaci neradnici itd. da su Slavonci obični tamburaši i niz uvreda koje zaprečavaju ili onemogućuju društveni ne socijalni nego društveni dijalog, dakle u tom slučaju kada se proglašava liječnike zabušantima, a onda nakon toga kada se organizira štrajk optuže da su oni krivi za listu čekanja pa se uvede radna obveza, pa nakon toga smjenski rad. A sada je stanje u zdravstvu neću reći za 50% gore nego što je bilo, dakle liječnici nisu u štrajku, a liste čekanja i prava pacijenata su manje nego što su ikada bili. I sada se razmišlja o smanjenju prava pacijenta kako bi za one novce koje se uplaćuje doprinosom dobili manje prava nego što su imali. Eto to je jedan primjer lošega i društvenog i socijalnog dijaloga i sada govorimo o reprezentativnosti sindikata i neki dan kada smo raspravljali prošli tjedan o Zakonu o zaštiti na radu rečeno je ovdje da su središnjice sindikata poslale ministru svoje znak odobravanja za Zakon o zaštiti na radu. Kasnije sam sreo jednog od sindikalnih vođa i on mi je rekao nije točno, ministar ne govori istinu, nismo mi ništa poslali njemu. A ovdje je mahano papirom. Ja sada ne znam jeli poslano ili nije poslalo. Kakav je to način da se ovako da kažem kao što su oni gore rekli jutros sa galerije i vikali lažete. Ja to nisam rekao, ja to nemam namjeru na taj način komunicirati niti mi je to prispodobivo, ja to ne bih nikada niti rekao nikome. Najuspješnija Vlada, a najsiromašniji narod. Rezultati koje pokazuje Hrvatska deficitom u državnom proračunu, rezultati koje pokazuje dugovanjem u odnosu na ukupan društveni proizvod koji je povećan sa 60% na 67% dugovanja za ove dvije godine, dakle 7%, su i ostali argumenti stopa nezaposlenosti od skoro 400 tisuća ljudi su neoboriv dokaz te uspješnosti ove Vlade. Zbog toga i zbog izbjegavanja, ne znam jeli sindikat odustao ili ministarstvo zauzelo stav, pročitao sam jedan članak u kojem piše da i u situaciji kada su se poslodavci sa sindikatom dogovorili za neke članke u ovom zakonu i za neke mjere, da je država rekla ne može to tako. Pa bih molio i objašnjenje, ako su se poslodavci i sindikati dogovorili za određene zakonske akte da se država umiješala kao umješač, treća strana i da je rekla ne, to tako ne može. Nije mi jasno čije to interese onda štiti ova država. Jednostavno mislim na onaj crni liberalni kapitalizam i ova fleksibilizacija, fleksi tarifa, odnosno deregulacija liberalizacija će dovesti do daljnjeg odlaska mladih ljudi iz Hrvatske, mladih školovanih ljudi i do potpunog ono što je ovdje govoreno da će biti suprotno do potpunog demografskog osiromašenja Hrvatske. I što ćemo ostati i postati? Pa neće nam ni trebati Zakon o radu, bit ćemo najveći starački dom na svijetu RH sa 4 milijuna umirovljenika. Mladi ljudi će otići iz Hrvatske. I sa ovim zakonom i sa ovim prije zakonom. Nije stvar da se potakne gospodarstvo, nije stvar u tome da se stvori poslovna klima novim Zakonom o radu, nego privlačenje investicija. Rekao je gospodin Mile da je cijena rada na 7.mjestu konkurentnosti u skali ocjene konkurentnosti, dakle cijena radne snage. Dakle nije skupa radna snaga koja je školovana koje ja mlada, koja je educirana, koja je internetski obrazovana, a mi to sve imamo. Nažalost, sve ovo vodi upravo onome što sam rekao. O tome da 70 tisuća radnika danas ne prima plaću, a da nitko nije procesuiran, nitko nije procesuiran, nitko i nemate argumenta za odgovor. 70 tisuća ljudi ne prima plaću, među njima 15 tisuća iz firmi koje su u pretežito državnom vlasništvu, nitko ne odgovara. Gdje su procesi kazneni? Gdje su procesi kazneni protiv odgovornih osoba? Nema ih. Eto ta nevjerodostojnost u uvjeravanju nevjerodostojnost govori o tome da je i ovaj Zakon o radu samo lijepo možda upakiran, nudi možda neka dobra rješenja, ali zapravo inspektorati rada, radni sudovi i sve je to samo na papiru. A znamo dobro kako danas prolaze i zviždači, a kako prolazi 25 tisuća radnica u trgovačkim kućama koje dolaze sat ranije, odlaze sat, dva poslije, ali ne smiju ni spomenuti da im se to plati, ma ni spomenuti. Ovakvom liberalizacijom bit će još gora situacija, bit će još gora situacija. Jednostavno to je pravo guljenje i iskorištavanje radnika. Mi ovdje i od ministra čujemo da je to smišljeno lijepo, da ima dobre vjere, da to tako neće biti, da će biti drugačije. Ali sudeći po praksi, dosadašnjoj praksi teško je u to vjerovati, zaista je teško povjerovati. Agencije, pa imamo agencije za transfer radnika, to bi tako ja nazvao, kao nogometaši. Messi ide u Barcelonu, ti ćeš ići tamo u hrvatske HEP pa ćeš onda nakon dvije godine te prebacim, i to isto se radi i bez agencije, zavisno po stranačkoj pripadnosti.
Hvala lijepa. Vrijeme je isteklo poštovani zastupniče. Sada imamo nekoliko replika. Prva replika je poštovani zastupnik Ivan Šuker.
Hvala lijepo. Kolega Grubišiću, slušajući evo već dobrih 9 sati ovu raspravu iskreno govoreći ja nikako ne mogu doći do zaključka da li će ove promjene zakona promijeniti nešto na tržištu rada. I da li će od ovih promjena zakona imati nekakvu korist ovih 385 tisuća nezaposlenih i kakvu će korist imati oni koji rade. Da li je potrebno sve ovo što se u Hrvatskoj događa zbog nečega s čime se nisu usuglasili glavni sudionici procesa dakle sindikati, poslodavci i Vlada? Jer pogledajte koliko je samo jučer koštala nevožnja vlakova, zaustavljanje proizvodnje, djeca idu ranije iz škole itd.. A s druge strane ponukala me i vaša rasprava i prethodna rasprava oko Zakona o predstečajnoj nagodbi. Dakle, u dobroj mjeri sa jednim amandmanom mi smo prvi puta podržali Zakon o predstečajnoj nagodbi. Što se dogodilo? Nakon 6 ili 7 dana je taj Zakon promijenjen u 45 članaka. I od jednog zakona koji je ličio na nešto dobili smo nešto sasvim drugo. Međutim vrlo je interesantno da u trenucima kada ovih dana Zakon o predstečajnoj nagodbi doživljava veliku kritiku iz Vlade se često, pa i iz vladajuće koalicije čuju poruke, je pa svi su podržali taj zakon. Da, podržali smo jedan zakon a drugi zakon se primjenjuje. Zato mi nije jasno kada govorim o ovom Zakonu o radu pa zar stvarno nakon i ovih rasprava i nakon prosvjeda sindikata nikome nije došlo da tako kažem do pameti da ovu cijelu raspravu naprosto treba odgoditi, da treba naprosto sačekati neka druga vremena jer ovim izmjenama zakona se ništa neće promijeniti niti u proračunu a isto tako neće se promijeniti u olakšanju poslovanja gospodarskih subjekata. Prema tome, stvarno mi nije jasno zašto se forsira nešto što praktički ne donosi nikakve rezultate.
Hvala lijepa. Sada ćemo čuti odgovor na repliku.
Kolega Šuker, ja sam to i rekao. Da upravo ovih 385 tisuća nezaposlenih nemaju nikakve da kažem veze sa ovim Zakonom. Kako će to doći do zapošljavanja tih 385 tisuća kada ovaj Zakon vladajuća koalicija usvoji? A nikakve. Ako nema ulaganja, nema investicija, nema otvaranja novih pogona, nema otvaranja novih radnih mjesta onda se taj Zakon ne može ni primijeniti na novozaposlene odnosno na nezaposlene. Što se tiče predstečajne nagodbe i zakona kojega smo u dobroj vjeri podržali i klub HDSSB-a ga je podržao i klub HDZ-a, mislim da se osjećamo malo prevarenima jer su zaista vladajući zloupotrijebili, Vlada Republike Hrvatske je zloupotrijebila naše povjerenje jer je uredbama toliko izmijenila taj zakon da on više ne liči na onaj zakon kojega smo mi usvojili. I onda temeljem tih uredbi se događaju stvari koje se događaju. I zaista, evo mislim da će imati posla i gospodin Cvitan, evo nećemo govoriti o Bajiću više ali da će uskoro, ima već i kaznenih prijava po pitanju predstečajnih nagodbi, neću govoriti koje su, to zbog pravosuđa itd., ne bih htio imenovati kaznene prijave koje su već podnesene a u svezi predstečajnih nagodbi. Nažalost to je naša stvarnost i nekako kao da se mi Hrvati ne možemo riješiti toga, jednostavno smo inficirani, zatrovani kriminalom, korupcijom, jednostavno to ide, ide i gotovo.
Poštovani zastupnik Ivan Šimunović, replika.
Hvala gospodine predsjedniče. Kolega Grubišiću i vi ste spomenuli teške pregovore, ali i prosvjednike i prosvjede danas koji su se okupili ovdje ispred Sabornice. Prosvjedi su gotovo uvijek korisni jer i građane i vladajuće upozoravaju na to da su građani ti koji kontroliraju vlast a vlast podsjećaju na to da će građani loše poteze moći kazniti na sljedećim izborima. Biti će još prosvjeda za vrijeme ove Vlade ne samo zato jer povlače neke nepopularne poteze nego i zato što je njihov stav prema biračima takav da se stječe dojam da ljudi ne znaju što je za njih dobro. Ne može se gledati na ljude s visoka a ne očekivati otpor. Bilo je dosta riječi i o zapošljavanju na crno. Pa ako netko mora birati između toga hoće li nahraniti dijete i kupiti mu knjige ili namiriti Linića tu je izbor jasan. Porez mora biti pošten, svrhovit i podnošljiv. Tek tada možemo pričati o ozbiljnim sankcijama za one koji ne plaćaju. Hvala.
Odgovor na repliku poštovani zastupnik Boro Grubišić.
Hvala. Kolega Šimunović, evo prije 4, 5 dana zadan je zadatak na plenumu, kako se to zove, ne, konvenciji SDP-a od strane predsjednika idite među ljude. Dakle mesijanski, ranokršćanski poklič idite među ljude, idite među narod. Danas je bila idealna prilika da ministar ili netko od njegovih iziđe pred narod. Ako u tolikoj vjeri da je ovaj Zakon dobar, ako u tolikoj vjeri da će ovaj Zakon donijeti dobro ovome narodu, pripadnicima i sindikata i radnih ljudi koji su se okupili danas, ja sam toliko uvjeren u to, da sam toliko uvjeren u to, bez ikakvih bih problema otišao i rekao, čekajte dajte da i ja govorim. Ne, idealna prilika, 20 metara od vrata Sabora se održavao skup. A što se tiče Hrvatske i njenih izbora, pa uvijek se u Hrvatskoj glasalo protiv. I Vlada HDZ-a je pala zato što se glasalo protiv, nažalost gorko iskustvo jer govori o tome da će i ova pasti upravo zato što se glasa protiv.
Hvala lijepa na ocjeni. Poštovani zastupnik Dražen Đurović, replika.
Hvala. Pa evo kolega, ja dijelom dio vaših stavova sam tu negdje, dijelom sam možda malo na nekom drugom tragu, posebno u odnosu na sindikate i na njihove neke pozicije. Ali ono što smo zapravo već u niz rasprava svi primijetili to je da ovaj zakon bio imao smisla kad bi bio jasan cilj i kad bi bio dio neke politike. Međutim, on ne pokazuje da je dio politike koji ima jasno definirane ciljeve jer se pokazuje kao jedna mjera pa ćemo vidjet sljedeći mjesec-dva koja će biti druga mjera, za mjesec-dva koja će biti treća mjera, a ciljevi će dalje ostat prilično zamagljeni. Pogledajmo primjerice kakva je naša politika trenutna prema dohotku ili prema kapitalu. Dakle dohodak koji vi ostvarite od primjerice 10 000 kuna oporezuje se po stopi od 40%. Koliko se oporezuje tih 10 000 kuna kad ležite i mjesec dana ih na banki čekate da dignete kamatu na njih, koliko se oporezuje kad legnete i čekate da dignete dividendu na 10 000. Koliko se oporezuje dobit od 10 000 kuna koju ostvarite kao vlasnik neke tvrtke. Ili da ne kažem u bizarnom slučaju, kad osvojite na nekoj igri na sreću 100 milijuna kuna i na jednokratan iznos 100 milijuna kuna platite 25% poreza i kažu vam evo vaših je 75 milijuna kuna, a na 10 000 kuna plaće 40% poreza na dohodak kumulativno ili što se mnogi poslodavci žale na jednu plaću od 1000 eura primjerice da je oko 108% ukupnog kumulativnog nameta koji još dolazi na tu plaću u svim mogućim oblicima. Te elemente konkurentnosti koji pritišću cijenu proizvoda…
Hvala lijepa. Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Boro Grubišić.
Kolega Đurović, kad ste govorili o dobitku mislim da se odnosilo na mene tih 100 milijuna kuna na lutriji, a nije na mene, rekao bih da je na mene onda bih rekao pošto su ove turske serije u modi, inšalah, ako Bog da. Ali nećemo tako razgovarati. Naime, čuli smo od drugog ministra, ministra malog poduzetništva gospodina Marasa da je ovaj zakon čak je rekao identičan s njemačkim modelom. Ja sam dobio informacije jer sam išao među ljude, umjesto ovih iz SDP-a ja sam poslušao Milanovića i išao među narod pa su mi rekli da je prevoditelj njemačkog zakona, neću govoriti ime profesora, rekao da je taj zakon kada se uspoređuje sa ovim prijedlogom potpuno drugačiji od tog njemačkog modela, da je potpuno drugačiji kada se usporedi tekst njemačkog zakona i ovog hrvatskog. Dakle nema blage veze. Ali ono što sam ja htio reći, a to je najvažnije, evo završit ću svoju repliku na repliku, dakle njemački model Zakona o radu i njemačke plaće pa sad usporedimo naš Zakon o radu i naše plaće ili pak naknadu na burzi, dakle na Zavodu za zapošljavanje njemačkom i naše naknade. Pa tamo gotovo da ljudi požele bit na burzi u Njemačkoj, kod nas zna se kakva je situacija.
Vaš kolega je govorio o oporezivanju. Poštovani zastupnik Damir Tomić, replika.
Hvala predsjedniče. Kolega Grubišić danas je spomenuo nekoliko stvari. zapelo mi je za oko što je ovaj zakon nazvao uzmi ili ostavi. Zakon koji ima dva čitanja uzmi ili ostavi, zakon o kojem se godinu dana raspravlja je uzmi ili ostavi. To me podsjeća na plave koverte u Skupštini Osječko-baranjske županije kad su se ljudi zapošljavali, valjda je to model koji predlaže ta stranka. Ali imam dva pitanja s obzirom da se kolega danas doista dugo i iscrpno bavio SDP-om. Evo moje pitanje, a on je to postavio isto nekom od kolega, po čijem on partijskom zadatku danas ovdje govori. I drugo pitanje meni iznimno važno i zanimljivo jer doista ne znam pravila i zakonodavstvo Njemačke koju je isto tako, nešto manje doduše nego SDP prozvao, može li mi reći bi li njegova parlamentarna stranka bila parlamentarna s obzirom … prizna odluke suda i u Njemačkoj. Hvala lijepo.
Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Boro Grubišić.
Rekao je Voltaire, dakle francuski parlamentarac, pisac, mogu citirati al bez osobne aluzije, dakle ono što govorite kaže gadi mi se, ali vaše pravo da govorite nikada neću zanijekati. Tako i ovo u svezi suda, to su vaša SDP-ova mjerila a nije bio bolji ni ovi kamiondžije s ove strane koji su strpali čovjeka nevinog u zatvoru, kad već govorite o zatvoru. Nećemo dalje govorit da ne bi spominjao imena. Ja nisam iz Osijeka, ali ja bih vas pitao nešto drugo kad već vi mene pitate. Da imate dva mjesta ili jedno za zapošljavanje u županiji i imate 36 kandidata, kako biste vi to napravili i dodijelili to mjesto?
Ja bih trebao nešto odgovoriti ali suzdržat ću se. Hvala lijepa. Poštovani zastupnik Hrvoje Nekić, rasprava 10 minuta ili manje. Ili manje. … [[Upadica se ne razumije.]]
Ministre sa suradnicima, kolegice i kolege zastupnici. Dakle važno je još jednom naglasiti i istaknuti, ovo je prvo čitanje zakona, vremena za dijalog ima, vremena za razgovore ima, vremena za dogovore ima, a što je najvažnije i što posebno treba naglasiti ima i volje za dijalogom i razgovorom sa socijalnim partnerima. Kako god i koliko god se neki trudili prikazati ovu Vladu kao socijalno neosjetljivu, to nije tako, a dokaz tomu je i sama činjenica da gotovo svakodnevno resorni ministar poziva za stol, da se sjedne, da se razgovara i da se pokuša naći dogovor sa socijalnim partnerima. Kao što sam već naglasio ovo je prvo čitanje, ja sam siguran da će do drugog čitanja odnosno do konačnog donošenja ovog Zakona postići dogovor sa socijalnim partnerima, te da je Zakon o radu kada na kraju bude donesen u interesu svih, prije svega u interesu radnika i svih onih koji žive od svoga rada i truda, u interesu radnika kao temelja razvoja društva i nositelja stvaranja nove vrijednosti gospodarskog rasta. Dugi niz godina radnici se bore za svoja prava i žele svojim radom doprinijeti društvenoj stabilnosti, napretku i boljem životu i upravo iz tog razloga institucije su te koje moraju sve podrediti tomu da rad, društveni razvoj i dobrobit društva u cjelini bude cijenjen i vrednovan na adekvatan način, na način koji će radnicima dati dostojanstvo, na način da radnici budu dostojno plaćeni za svoj rad, na način da svakom radniku bude isplaćena plaća koju je svojim radom zaslužio, da se učini sve kako bi se izbjegle one sramotne situacije da radnici rade, a za svoj rad ne primaju pošteno zarađenu plaću, da se izbjegnu situacije u kojima se radnicima bez da oni to znaju ne uplaćuju doprinosi pa kada dođu do pošteno zarađene i zaslužene mirovine budu suočeni sa spoznajom da im poslodavac nije uplaćivao doprinose i ostala davanja propisana zakonom. Tako smo ne tako davno imali situaciju da je gotovo 200 tisuća radnika, dakle svakodnevno išlo na posao, pošteno izvršavalo svoje obveze, davalo doprinos društvu kroz svoj rad, a u isto vrijeme nisu im bili uplaćivani doprinosi i na taj način se narušavala njihova prava. To se sada ne može desiti. Više se ne može desiti da se na taj način radnik, a ja bih rekao omalovažava, podcjenjuje i da se od radnika pravi osoba manje vrijedna i osoba s kojom se može na bilo koji način manipulirati. Sve ono što je radnik zaradio, svo ono vrijeme koje je radnik proveo na svom radnom mjestu, sve ono što je u svom radu dao za ovo društvo mora biti pošteno i vrednovano i prije svega pošteno plaćeno. Dugi niz godina isto tako svjedoci smo bahatog i neodgovornog ponašanja pojedinih, naglašavam pojedinih poslodavaca koji su spremni napraviti sve kako bi svoje interese i svoj materijalni status stavili ispred interesa radnika i njihovih prava i upravo takve koji na taj način izrabljuju radnike treba osuditi. Treba im jasno dati do znanja da na taj način dalje ne mogu, te da će takvo ponašanje biti sankcionirano od institucija države. Cilj ove Vlade je i mora biti interes i zaštita radnika, zaštita i očuvanje radnih mjesta, stvaranje preduvjeta za otvaranje novih radnih mjesta, stvaranje preduvjeta za pokretanje investicija, stvaranje preduvjeta za pokretanje gospodarstva. Uvođenje reda u društvo i institucije kako bi naše društvo i naša ekonomija bili konkurentni, te kako bi upravo dolazak investicija, dolazak kapitala omogućio otvaranje novih radnih mjesta, kako bi se nezaposlenost svela na najmanju moguću razinu, kako bi svi koji rade za svoj rad bili adekvatno plaćeni, te kako bi Hrvatska postala jedna od važnijih faktora gospodarskog razvoja kako regije, tako i Europske unije čija smo sada članica. Još jednom želim naglasiti ovo je rasprava u prvom čitanju, ovo je javna rasprava i sigurno postoji još dosta vremena za razgovore i pregovore, za socijalni dijalog. Treba sjesti za stol i prije svega treba razgovarati hladne glave. Hvala.
Hvala lijepa kolega. Na redu je poštovana zastupnica Nada Murganić. Izvolite kolegice.
Poštovani gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, kolegice i kolege. Zaista u ovo sada već kasno vrijeme trudit ću se da moja rasprava bude vrlo kratka, ali ne mogu odoljeti da se ipak ne pridružim raspravi i da ne potenciram možda neke probleme koji bi se eventualno u drugom čitanju ili u konačnom donošenju zakona mogli ili popraviti ili promijeniti. Svakako da ću se pridružiti svima nama koji smatramo da je za ovako važan zakon neophodan socijalan dijalog. I ovdje smo svi iskazali neke namjere i čak i možda obećanja da za to ima vremena. Pa evo ja ću vjerovati da će možda i do toga svakako i doći. Kada se govorilo o potrebi da se donosi novi Zakon o radu govorilo se je o mnogo problema, govorilo se je o usklađivanju sa nacionalnim zakonodavstvom. Svakako da to treba. Govorilo se je i o usklađivanjem sa Europskom unijom. I to svakako da treba jer smo ponosni na činjenicu da smo 28 zemlja EU. Govorilo se je i o promjeni socijalnih, ekonomskih i drugih okolnosti koje su dovele do toga da trebamo imati novi zakon koji je primjeren ovom trenutku. Govorili smo o povećanju nezaposlenosti, o potrebi fleksibilizacije tržišta rada koje će biti jedan od uvjeta da se otvore nova radna mjesta. Govorilo se je i o tome da Zakon o radu postojeći je previše zaštitnički prema radnicima i o potrebi novoga koji će imati možda da se izrazim tako sindikalnim rječnikom niži indeks zakonske zaštite radnika. Mogu se zaista sa svime tome složiti i uvažavati sve ove razloge, ali bih htjela podijeliti sa vama neke misli ili možda neke ideje ili preporuke. Da li je ovaj Zakon o radu baš previše zaštitnički nastrojen ili nije ne znam, ali činjenica je da su oni poslodavci koji su dobro poslovali, dobro se snalazili i sa ovim Zakonom o radu. A oni koji to nisu znamo i sami davali su otkaze i isto tako nisu isplaćivali plaće. Naime, to govorim u kontekstu toga da ni jedan zakon ne može biti garancija da će se naša ponašanja promijeniti, ali bih htjela se složiti s time da je Vlada odgovorna za takav zakon koji će stvoriti dobre uvjete za rad poslodavcima ali isto tako da mislim da treba se potruditi i oko zaštite svojih građana odnosno konkretno govorimo o radnicima. Da li bi možda neki momenti govorili da to baš i nije tako, mislim da radnike bez obzira na to što smo govorili da treba mijenjati svijest ili ne, treba zaštiti, mislim da su sindikati tu dosta značajni jer se radnici dosta na njih oslanjanju. Poslodavci, privatnici, možda ću pregrubo reći ali baš ne vole sindikalno organiziranje ali radnik treba imati sindikalnu zaštitu i ako govorimo o tome da se čak i u javnom i u državnom sektoru na neki način pojavom outsorscinga smanjuje utjecaj sindikata onda možemo biti i svjesni i ovoga zbog čega su tako i sindikati zabrinuti, ali zbog čega su zabrinuti i radnici. Ovaj zakon na velika vrata potencira agenciju i agencijsko zapošljavanje, agencijama se čak daje i veća prava, agencije će imati ulogu posredovanja pri zapošljavanju što na neki način postavlja i pitanje šta će biti sa našim Zavodom za zapošljavanje odnosno podružnicama, da li će oni biti samo statistički uredi i već i sada vidimo koliki obim poslova već oni imaju stalnim povećavanjem broja nezaposlenih koji se prijavljuju svakodnevno u njihov ured. U trokutu između agencije, poslodavca i radnika sigurno da će teret poslovanja ipak pasti najviše na teret radnika jer normalno da agencije neće sklapati nikakve kolektivne ugovore sa poslodavcima. To neće biti u interesu ni jednima ni drugima i agencijski radnik će biti uglavnom vrlo nisko plaćeni radnik koji će vrlo često mijenjati i poslodavca, mijenjat će i radna mjesta u slučaju da neće biti negdje ustupljen neće imati nikakvu novčanu naknadu, neće bez obzira da li je na određeno ili na neodređeno zaposlen. Naime, agencijski radnik čak neće znati na kakav rad ide, kakvi su uvjeti, kakva im je potrebna sprema i mislim da bi tu ipak trebalo na neki način uvesti zaštitu agencijskim radnicima. Tim više što smatram da će najviše biti agencijskih radnika uglavnom žena budući znamo da su žene te koje vrlo rado eto zbog toga što je to njihova priroda, zbog toga što su to vode računa o svojim obiteljima, spremne preuzeti i najslabije odnosno najmanje plaćene poslove. I mislim da tu leže opasnosti da će one biti te koje će biti agencijske radnice. Cijenjena zastupnica, kolegica Gordana Sobol je iznijela jednu vrlo zanimljivu studiju danas u jutrošnjoj raspravi koja je meni dobra informacija i ja ju pozdravljam gdje pokazuje se interes za agencijskim radom visoko obrazovanih žena. Mislim da je to dobra mogućnost ali velika većina naših žena su samohrane, su žene koje imaju nisku kvalifikacionu strukturu koje su nezaposlene, kod kuće su koje su kod kuće zato što vode brigu o svojoj djeci, o svojim starijim članovima obitelji i one će morati prihvatiti bilo kakve poslove iz razloga što eto rijetko koja od njih ima mogućnost da im supruzi toliko zarađuju da one mogu raditi i birati što će raditi. Naime, kao što postoji ta studija, postoji i studija koja govori o feminizaciji siromaštva i na neki način mislim da bi možda i u ovom zakonu trebalo pojačati zaštitu upravo žena, žena koje bi trebalo zaštiti od noćnog rada, od preraspodjele radnog vremena o kojem smo toliko govorili, koja će jako narušiti organizaciju ne samo slobodnog vremena, o tome više nitko ne razmišlja nego o obiteljskog života i života odgajanja i čuvanja djeteta. Evo moje bi bile preporuke da se možda neki momenti kod ovog drugo čitanja ili pojasne kako je rekao ministar da ne bi bilo dvojbe o tome kako i na koji način će se žena koja je na porodiljskom dopustu moći vratiti na svoje radno mjesto ili se neće moći vratiti. Da li je žena koja ima dijete do tri godine zaštićena od noćnog rada? Da li baš ta preraspodjela radnog vremena treba biti za ženu koja ima malodobnu djecu kad znamo da je predviđeno je u zakonu da svaki radnik za to može i mora dati pristanak ali u uvjetima gdje imamo rad na određeno vrijeme, gdje imamo agencijske poslove vrlo rijetko tko će se usuditi odbiti bilo kakovu ponudu koja je vezana za njegovo radno mjesto.
Hvala lijepa. Idemo na replike, poštovani zastupnik Damir Mateljan replika.
Hvala gospodine predsjedniče. Uvažena zastupnice, evo iskreno mi nije bio cilj javljati se, međutim, evo u ovaj kasni sat ne bih se ni javio da nisam doslovce ganut današnjom raspravom ne samo vas kolegice nego cijelog vašeg kluba, svih vaših kolegica i kolega koje su danas raspravljale, ja sam zapravo ganut vašom zabrinutošću za razinu radničkih prava u RH. Jedino tako kao što sam i dirnut sindikatima koje ste spominjali, odnosno njihovim vođama koji su danas pozvali građane da iziđu van kako bi se borili protiv lopovluka i protiv mafije, doslovce je to njihova izjava. Super, krasno i u redu, samo se pitam gdje ste bili do sada, gdje ste bili dok je Hrvatska sustavno pljačkana, dok je gospodarstvo ove zemlje uništavano, gospodarstvo iz grada iz kojeg i vi dolazite uništavano. Što ste radili cijelo to vrijeme? Nište radili ništa, ni vi niti oni koji pozivaju da ljudi izađu na ulicu. Jedni od vas su aktivno u tome sudjelovali, a ovi drugi su okretali glavu i sjedili u javnim poduzećima, odnosno u nadzornim odborima javnih poduzeća i za to uzimali novac. Sad mi samo nemojte reći … je argument kao da govorimo argumente iz povijesti jer ovo nije povijest, ovo se dogodilo gotovo jučer. Hvala lijepa.
Odgovor na repliku poštovana zastupnica Nada Murganić.
Poštovani kolega, ja sam isto ganuta sada s ovom vašom replikom. Moram iskreno priznati da ja sada ne znam o čemu ste vi meni replicirali, ja bih vam mogla isto tako odgovoriti da sam se priklonila ovoj našoj raspravi koja je krenula u nekakvoj suradnom tonu da ćemo se skupa, zajedno krenuti u donošenje jednog boljeg Zakona o radu, s time da ćemo postići nekakav konsenzus, nekakvi socijalni dijalog i socijalni dogovor. Ali isto tako vam mogu i u ovom tonu odgovoriti, ja mogu i razumjeti da ste krenuli na ovaj način. Ja nisam razgovarala ovaj puta u ovoj mojoj diskusiji ni o mi, ni o vi, ni o oni, ja sam govorila konkretno o nekim stvarima za koje zaista mislim da se mogu popraviti. Ne znam da li ćete mi moći, danas mi neće sada ovaj čas moći odgovoriti o kojim to izvlačenjima, novcima se radi i tko to koliko krade, za mene su to preozbiljne optužbe da bih mogla ovako paušalno govoriti. Morali bi mi reći točno tko, gdje, kada i što.
Hvala lijepa. Poštovani zastupnik Tomislav Klarić, replika.
Evo, kolegice Murganić komentar moj na ovu repliku prije, moram reći jer je praktički prozvana čitava naša strana, napad je najbolja obrana. Međutim vi ste vrlo dobro govorili o samom zakonu i u biti ne prozivajući nikoga rekli ste svoje mišljenje i u njemu ste spomenuli ne plaćanje radnika. Činjenica je da smo svi svjedoci da postoje tvrtke i poslodavci koji radnike nisu po 6 mjeseci, 7 mjeseci, 12 mjeseci isplaćivali im plaće, koji su i dalje dolazili na posao, koje mehanizme zaštite i garancije takvih zaposlenicima da će pravovremeno dobiti svoju zarađenu plaću kod takvih poslodavaca nudi ovaj zakon? Ono bitno što ste spomenuli, a što je u zakonu premalo obrađeno, to su agencije u smislu zaštite zaposlenika koji posao dobivaju preko takvih agencija. Svjedoci smo danas da mnoge tvrtke, mnogi poslodavci svoje zaposlenike uzimaju preko agencija jer su na taj način oslobođeni od bilo kakvih sankcija ili nekakvih isplata u slučaju da takvog radnika ne trebaju, žele, ne trebaju se brinuti niti o otkazu, niti o ispunjavanju nekakvih radničkih prava, jednostavno agenciji kažu da mu više ne treba, radnik ostaje praktički nezaštićen, preko te agencije i dalje čeka da mu ona nađe nekakav posao. Mislim da bi u ovom zakonu, vi ste se toga vrlo dobro dotakli, trebalo do drugog čitanja doraditi i taj dio koji se odnosi na same agencije. Jesmo svjedoci da i sada u ovom trenutku, a i u narednom možemo očekivati još više, da će sve više poslodavaca pribjegavati tom načinu korištenja radne snage u svojim tvrtkama. Evo, hvala vam.
Hvala i vama, poštovani kolega. Odgovor na repliku poštovana zastupnica Nada Murganić.
Kolega, napomenula sam zaista loše primjere iz prakse kojih je bilo dosta, želja nam je svima, vjerujem da kada donosimo nove zakone i propise, želja nam je da se to svakako izbjegne. Međutim, govorili smo, ponavljam opet, o svijesti i o svijesti radnika, ali i odgovornosti, o svijesti poslodavca. Mislim da sve to skupa bez obzira na dobru volju, dobar zakona, neće biti ako nećemo imati dobre inspekcijske službe i dobar inspekcijski nadzor koji će biti jednak za sve u smislu da se zakon treba primjenjivati i poštovati za sve. Ali govorila sam prvenstveno o tome što bi se moglo u zakonu popraviti tako da bi bilo lakše ga onda i provoditi, odnosno smanjiti izbjegavanje zakonskih obaveza.
Poštovani kolega Domagoj Hajduković, replika.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora. Kolegice, ja se s vama mogu složiti da svaki konstruktivni doprinos raspravi je više nego dobrodošao. Vi u zadnjem dijelu, zapravo svoje rasprave ste imali čitav niz pitanja koje svakako pozdravljam da ste i ovdje spomenuli i vjerujem da će biti od koristi i nama kao zainteresiranim zastupnicima, ali i predlagaču, dakle koje se pitanje još mora eventualno pojasniti ili koja se trebaju još doraditi. Takvu raspravu apsolutno podržavam. I nešto ću reći u nastavku, zapravo ne ide na vašu adresu osobno, više na rasprave koje smo čuli danas od strane vaših kolegica i kolega iz stranke. Jedan light motiv se stalno provlači. Zar ne mislite da je malo, ako ne licemjerno, ali onda apsurdno razgovarati o sindikalnoj zaštiti radnika dok smo svjedoci toga da privatni sektor koji bi trebao nositi i javni i državni sektor, tu sindikalne zaštite najčešće nema. Zašto? O tome bi mogli jednu čitavu sjednicu imati, o samoj analizi razloga zašto je nemaju. Dakle, privatni sektor, radnici koji rade u privatnom sektoru su po meni ti upravo koji su najnezaštićeniji, njima treba pomoći da ojačaju, da se sindikalno udruže jer moramo si biti iskreni i reći da državni i javni službenici to puno bolje rade, puno bolje štite svoja prava nego oni u privatnom sektoru. A zašto? Pričali smo o odnosu kapitala i radnika dakle odnosno rada kao takvog, nažalost tu kapital uvijek pobjeđuje. Hvala.
Odgovor na repliku, poštovan zastupnica Nada Murganić.
Kolega, ne znam zašto mislite da sam licemjerna ako sam rekla da radnici imaju pravo na organiziranje i nisam razumjela jel tako, i na sindikalnu zaštitu. Govorim, radnici koje treba zaštititi od zloupotrebe, ne govorim o zaštiti neradnika. I bilo bi zaista dobro kada bi se sindikalno udruživanje proširilo i kod nas u privatnom sektoru. Tako je to vani u svijetu i mislim da je to nešto čega se ne trebamo bojati i mislim da je to samo naša snaga.
Poštovana zastupnica Gordana Sobol, replika.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Pa kolegice, spomenuli ste u svom izlaganju i mene i ovaj moj dio koji sam govorila o projektima kojima bi se omogućilo da se ženama koje to žele, koje to mogu rade fleksibilno radno vrijeme, bez obzira što sam ja svjesna toga da pogotovo među ženskim udrugama, pa i ženska fronta unutar sindikalne scene u Hrvatskoj izričito se protivi, gotovo pa svim oblicima fleksibilizacije tržišta rada. Međutim, mi moramo biti realni i svjesni situacije u kojoj jesmo i projekti o kojima sam ja govorila konkretno se odnose na sloj visokoobrazovanih žena, govorila sam nešto više od 55 tisuća žena u dobi između 30.i 45.godine koje su i majke i koje itekako žele raditi na neki od fleksibilnog načina rada i u tome imaju podršku i tvrtki, i firmi odnosno poslodavaca. Sljedeći tjedan će biti upravo promocija jednog tako velikog projekta. Kada govorimo o agencijskom radu i zapošljavanju preko agencija, ja sam svjesna toga da tu najveći dio sigurno će odnijeti i ženska radna snaga. Ono što je bitno, prvo ja smatram isto da ovaj rok od tri godine je apsolutno predug i to ne može tako po meni ostati i on će se morati na neki način smanjiti jer ako negdje postoji potreba za trogodišnjom nekakvom zamjenom onda se to može i zaposliti i na određeno ili na neodređeno ili kako se već poslodavac odluči. Ali kontrola i ono što je bitno u ovoj velikoj masi nezaposlenih pa i taj dio žena koje sada i muškaraca i žena rade i na crno u toj nekakvoj sivoj zoni ovo je prilika da preko agencijskog rada koji će biti pod strogom kontrolom mogu ostvariti nešto radnog staža na legalan način.
Hvala lijepa. Odgovor na repliku, poštovana zastupnica Nada Murganić.
Kolegice Sobol, ja sam razumjela i pozitivno sam prihvatila ovu informaciju i drago mi je da postoji interes za ovakav oblik agencijskog rada, ali ponavljam ako je to izbor. Govorila sam više, moj dio rasprave se odnosio na žene koje nisu visokoobrazovane, kojima je to jedini izbor koje su uglavnom niske kvalifikacione strukture i do sada za agencijske radnice koje imamo već do sada to su uglavnom čistačice, spremačice koja su uglavnom vrlo, vrlo nisko plaćene. Njihovo šetanje od poslodavca do poslodavca može uroditi samo s time da će biti prisiljene svaki puta prihvatiti niže i manje plaćeni posao. Kada govorimo o agencijskom radu nekako ne mogu, a da ne uhvati me misao da će i tu postojati mogućnost rada na crno pogotovo u onom dijelu gdje će to biti čak i rad kod kuće. Možda će taj tren odgovarati i momentalno nekom radniku ili radnici, ali mislim da nema garancije. Govori se u ovom zakonu toliko pozitivno kao da neće postojati mogućnost nikakve zloupotrebe,međutim mi i dalje imamo isti inspektorat, iste mehanizme kontrole i bez obzira kako dobar bio zakon treba ga još i u ovom prijedlogu poboljšati.
Hvala lijepa. Nastavljamo sa raspravom. Poštovani zastupnik Ivan Šimunović.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Oko ovog zakona se podigla velika bura. Radi se o jednom iznimno važnom dokumentu kojim uređujemo prava i obaveze onih koji ovu državu hrane. Nisam siguran jesmo li svi potpuno svjesni činjenice radnici i poslodavci ovu državu hrane, jedino je oni mogu izvući iz krize. Naš najvažniji posao da im kroz zakonske okvire to i olakšamo. Potpuno podržavam ljude koji su danas prosvjedovali. Pomalo mi je drago vidjeti da Hrvati konzumiraju svoje demokratsko pravo. Žalosti me što očekujem da će bit primorani na to još puno puta za vrijeme ove Vlade. Svi moramo biti svjesni činjenice da smo predstavnici onih ljudi koji su danas prosvjedovali, ali i poslodavaca. Riječ poslodavac ima negativne konotacije u Hrvatskoj. Zaboravljamo da među poslodavcima ima puno više onih malih ljudi koji imaju vlastite obrte i obiteljska poduzeća i svakodnevno se suočavaju sa izazovima svoje pozicije nego što imaju oni veliki. Ovi potonji puno lakše nalaze rupe u zakonu i u pravilu im se gleda kroz prste kada se uhvate u prekršaju. Smatram da to pravi problem koji trebamo riješiti primjenom zakona jer možemo imati zakon koji nepropusno štiti sva prava radnika kojih se možete sjetiti, ali ništa ne znači ako ih ne primjenjujete na sve jednako. Nekoliko stvari koje svi moramo shvatiti i uzeti u obzir. 1. postoji određena civilizacijska dostignuća vezana uz prava radnika od kojih ne smijemo odstupati. Također moramo voditi računa o položaju poslodavaca jer upravo oni su ti koji stvaraju radna mjesta i na njih se oslanjamo da izvedu državu iz krize. Drugo. Radna mjesta za koja nema novaca ne može se spasiti. Čuvanje radnih mjesta je demagogija koju prodaju oni koji ne znaju šta rade. Otkaz nije nešto što se može iskorijeniti ali radnik u svakom trenutku mora biti siguran da će pronaći drugo radno mjesto ukoliko ovo u trenutku izgubi ili ga odluči napustiti. Treće. Nitko neće otvoriti radno mjesto samo zato jer je olakšano otpuštanje. Cilj kojem svi trebamo težiti da hrvatski radnik kada ostane bez posla zna da će pronaći novi. To se neće dogoditi jednostavnom liberalizacijom tržišta rada. Moramo olakšati i pojednostaviti poslovanje poduzetnicima i skratiti i pojednostaviti proces koji prolaze ulagači iz inozemstva kako bi u Hrvatsku ušao prijeko potreban kapital. Tek nakon što sve učinimo možemo razgovarati o liberalizaciji tržišta rada. Dokle god u Hrvatskoj je isplativije nekog zaposliti na crno ili ga prijaviti na minimalac pa ostatak plaće mu isplaćivati na ruke nego poslovati po zakonima, dokle god se ulagači sudaraju sa zidovima administrativnih zavrzlama, dokle god otvaranje vlastitog posla je rizik ravan nekom od ekstremnim poslova dotle će liberalizacija tržišta rada rezultirati samo većim brojem nezaposlenih. Žalosno je da se u mandatu svake Vlade lome koplja upravo oko Zakona o radu. Ovo je prevažan dio zakonodavstva da bi se njime igrali kako se kome svidi a pogotovo ako je to nevezano uz strategiju razvoja gospodarstva u cjelini. Radi se o vrlo osjetljivoj materiji i nadam se kako će socijalni partneri ipak pronaći zajednički jezik, naći se na pola puta i predstaviti nam konačan prijedlog zakona koji će zadovoljiti sve strane a da će Vlada u međuvremenu raditi na ostvarenju drugih preduvjeta za pokretanje gospodarstva koje sam spomenuo kako bi liberalizacija tržišta rada koju odlučno zagovaraju imala ikakvoga smisla. Hvala.
Hvala i vama poštovani kolega. Na redu je poštovani zastupnik Ivo Jelušić.
Poštovani gospodine predsjedniče, gospodine ministre i kolegice i kolege, respektirajući vrijeme, poodmaklo vrijeme a i puno toga što je rečeno ja sigurno neću govoriti 10 minuta nego ću puno kraće. Kada gledamo što je danas bilo, što se govorilo ovdje u sabornici, ispred sabornice i općenito u javnosti vidimo uglavnom da su prevladavale dvije teme ili dva problema. Jedno je da nema socijalnog dijaloga, nema konsenzusa oko toga i drugo je da se ovim Zakonom bitno uskraćuju ili smanjuju prava radnika. I sve se svodi na te dvije stvari. Oko toga da nema dijaloga, ja sam govorio ali čisto radi konzistentnosti onoga što hoću reći samo dvije rečenice. Valjda je jasno nakon svih ovih razgovora ovdje a i pogotovo nakon onoga što je ministar sve rekao što je činio i pokušavao da dođe do dijaloga da problem kada je riječ o dijalogu nije na Vladi nije na ministarstvu. Jedino što sam ja uspio shvatiti oko cijelog tog problema oko dijaloga a to je da sindikati traže da se cijeli proces odgodi za 6 mjeseci. Ali ne vidim niti jedan argument zašto. Što će to biti za 6 mjeseci drugačije nego što je danas, zašto se danas ne može sjesti a moći će se za 6 mjeseci i obrnuto. Nemam argumenata osim ako nije eto samo da nađemo kvazi argument kako ne bi sudjelovali u raspravama, onda ćemo za 6 mjeseci vjerojatno reći ponovo ajmo još nakon 6 mjeseci itd.. Prema tome ako imaju ozbiljni argumenti ne treba čekati 6 mjeseci neka ih se iznese odmah i sada. Ali naravno kada se puno diže buke i galame onda se u toj buci i galami ne čuju prave stvari, ne čuju se argumenti i uvijek je to u skladu sa onim što je manje snaga argumenata to je jači argument snage i galame i buke. Kada bi bilo točno ono što je rečeno danas a i ovih dana oko ovog Zakona onda bi zaista bilo upitno da li ga treba donijeti. Kaže da će ovaj Zakon omogućiti da radnici rade bez plaće, malterne da su u robovlasničkom odnosu, da se ovim Zakonom snižava cijena rada itd., itd.. Kada bi to bilo točno, kada bi i upola, pa i približno išta od toga sve što je danas navaljano na ovaj Zakon bilo točno ni mi ga ne bi podržali. Ali istina je na sreću drugačija i na žalost onih koji to govore to što govore nije argumentirano. Ali nažalost u tome i uspijevaju. Ljudi kada to čuju, malo kome padne na pamet pa idem stvarno uzeti zakon u ruke pa da vidimo što u njemu piše nego povjeruje to što s priča a priča se to što se priča, neistine kojima nije cilj da se donese kvalitetan zakon nego eto da se nanese politička šteta onom koji predlaže. I razumijem kada to radi oporba ne razumijem kada to rade oni koji nisu oporba i kojima je prije cilj, prije svega interesni cilj bio, to je da radnici imaju što više posla, da što više rade, da što više zaposlenih bude a ovaj Zakona na tom tragu i je. I još jedna apsurdnost, ovaj Zakon je, ništa nije rigorozniji nego u zemljama u našem okruženju, u članicama Europske unije kao što su Austrija, Njemačka, koje mi dobro poznajemo jer naši ljudi dosta rade. Ako to nije rigidno tamo zašto bi bilo kod nas? Na koncu ako je to rigidno, imamo jednu apsurdnu situaciju da mnogi naši ljudi jedva čekaju da prođe ovaj istek ovaj 3+2+2 godine pa da idu raditi u Austriju, Njemačku i druge zemlje Europske unije. Pa ja se pitam ako imaju rigidno zakonodavstvo pa zašto ti ljudi hoće ići tamo? Pa ako želimo zaštiti naše ljude, ustavi ti koji govore da je to, da su to rigidna zakonodavstva trebalo bi zabraniti tim ljudima našim da idu tamo da ih izrabljuju, da idu u robovlasničke odnose. A ako, ali naravno da to nije istina, naravno da to zakonodavstvo nije rigidno kao što nije ni naže. Ako nije ni naše a zašto onda problem? Naravno da nije problem u Zakonu nego je problem negdje drugdje. Jedna od najvećih stvari koja je izazvala raspravu to je oko preraspodjele radnog vremena. Sada će eto ljudi morati raditi više od 40 od 48 dakle i 56 sati a kao da do sada nisu to mogli ili morali. U dvije najveće gospodarske grane u kojoj radi izuzetno puno ljudi u građevinarstvu i turizmu i do sada je to bilo takvo, dapače do 60 sati i to uz kolektivni ugovor i uz pristanak sindikata. Dakle sindikati su pristali na to da ljudi u građevinarstvu i turizmu mogu radit 60 sati tjedno, da se to radno vrijeme preraspodijeli pa da drugi tjedan rade manje, a sada odjednom ispada da je to problem kada to treba uvest npr. i u nekim drugim dijelovima u prerađivačkoj industriji ili općenito ili bilo gdje drugdje. Tanki su argumenti, ali galama je velika. Prema tome izjednačimo, a zašto netko u prerađivačkoj industriji ne bi mogao raditi tako kao što je to danas i ne samo danas i prije mogao raditi u građevinarstvu i u turizmu. Naravno da nije nam cilj, nismo toliko, nismo kamikaze da donosimo zakone kojima ćemo nanositi sebi štetu. Ovim očito da ne dovodimo političke poene nego šamare, ali svjesni smo toga da radimo dobar posao, dugoročno dobar za cijelu Hrvatsku, za sve nas i za radnike, da želimo učiniti i sa ovim dijelom segmenta Zakona o radu da Hrvatska se izjednači sa Europskom unijom u koju smo ušli da i po toj osnovi budemo konkurentni drugim zemljama, da to ne bude kamen spoticanja zašto ne dolaze kod nas ulaganja, a negdje drugdje idu. Prema tome radimo reformski posao koji je težak, radimo ga u interesu ne SDP-a, ne u interesu koalicije nego u interesu cijele Hrvatske, u interesu svih onih koji rade i oni koji sutra žele raditi i koji imaju potrebu sutra da se zaposle i svak onaj tko je dobronamjeran vidjet će to tako i podržati, onaj tko nije njegov problem.
Hvala lijepa. Poštovana zastupnica Nada Murganić, replika.
Kolega kratko ću vam samo replicirati na onu rečenicu kad ste rekli ako imaju druge zemlje tako rigidno zakonodavstvo zašto idu tamo raditi. Zato što zarade. Mi znamo kolike su kod nas plaće, kod nas su radnici na minimalcu, čak i ovi koji nisu ali stalnim snižavanjem plaća se tome približavaju i svakako da ljudi idu za boljom i većom zaradom. Da li će biti preraspodjelom radnog vremena povećano, produženo radno vrijeme ja se ispričavam ako vas nisam dobro shvatila, shvatila da u čemu je problem i do sada se tako radilo. Da, radilo se, ponavljam neki poslodavci su tako radili i time su ostavljali svoje radnike da duže rade od onog zakonskog predviđenog radnog vremena. Postavlja se bojazan da kod ove preraspodjele će se ustvari legalizirati duže radno vrijeme koje će biti onda pokriće za rad koji neće biti plaćen.
Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Ivo Jelušić.
Ja sam samo rekao da se ovim zakonom ustvari izjednačavaju zaposleni u drugim granama gospodarstva sa onima u građevinarstvu i turizmu. Tamo je do sada uz pristanak sindikata koji se sad dižu protiv toga da u drugim granama ne može a ovdje može, ja ne znam zašto. Zašto npr. u tvornici tekstila se ne može, a na baušteli negdje ili u hotelu može. Taj argument od sindikata i od bilo koga drugog nismo čuli. Prema tome, ako se do sada moglo uz pristanak sindikata raditi i do 60 sati tjedno ali da se to preraspodijeli pa da će neki drugi tjedan raditi manje, zašto to ne može i negdje drugdje. Naravno da zakon traži da se to preraspodijeli i da nitko ne radi stalno cijelu godinu 60 sati, bedasto je to, … preraspodijeli i bez da se to ne plati. Sve će se svesti u normalno radno vrijeme od 40 sati, ako je preko toga bit će plaćeno kao prekovremeni sati. Prema tome, upravo intencija da se uvede reda i da se sve to plati. A ako itko inzistira na tome da se za pošten rad pošteno i plati to je ova Vlada koja je čak neisplatu plaća u Kazneni zakon uvela kao kazneno djelo.
Hvala lijepa. Poštovani zastupnik Daniel Mondekar, njegovih 10 minuta. Nije prisutan u dvorani, gubi pravo rasprave o ovoj temi. Poštovani zastupnik Zdravko Ronko, također 10 minuta.
Poštovani predsjedniče, ministre i zamjeniče ministra, kolegice i kolege. Naravno da i ja, kao i mi socijaldemokrati kada je u pitanju odnos kapitala i rada ili radnika smo uvijek na strani radnika, bez obzira u kojoj i kakvoj situaciji se nalazili. Dakako da uvijek se mora taj odnos i izbalansirati i da tu imamo jednu tešku situaciju i pozicija ovog trenutka ima zadaću stvoriti uvjete za konkurentnost našeg gospodarstva, za privlačenje investicija i za stvaranje uvjeta za zapošljavanje. I to naravno u izuzetno teškim uvjetima prekomjernog deficita, vojske od 385 000 nezaposlenih, odnos umirovljenika i zaposlenika 1:1, u situaciji kada imamo 200 milijardi duga, a imamo preko 200 i kusur multimilijunaša koji imaju, toliko su nagrabili sredstava koliko imamo i ukupnog duga. No izbora nemamo, izaći iz te situacije moramo. To nam je imperativ. Ja razumijem sindikate, znam koja je njihova zadaća, razumijem jer znam da su oni i sigurni, da su zaštićeni, da ne strepe i da su siti. Razumijem i opoziciju koja joj je zadaća. Kada bi bila na istoj strani možda onda ne bi se zvala opozicija, ali i oni su sigurni i zaštićeni i moram reći siti. Zašto spominjem siti? Zato što sit gladnom ne vjeruje i tu je problem. Naime, kada bismo se sjetili samo onih koji strepe u onom realnom sektoru, kada bi se stavili u ulogu one vojske gladnih, reći ću gladnih kruha, reći ću gladnih posla, reći ću gladnih života i kada bi se svi našli u toj situaciji i pozicija i opozicija i sindikati, vjerujte da bi vrlo brzo izglasali i ovaj zakon i prvo i drugo čitanje upravo zato što bi rekli da je to jedna od poluga da nam sutra svima bude bolje, dakle da podignemo ekonomiju, da stvorimo uvjete za zapošljavanje, a stvorimo ćemo ako privučemo naravno investicije. Netko je danas u ovim raspravama rekao kako je ovo usklađivanje ZOR-a in ili moda. Ma nije to ljudi moda, nama je to obveza. Mi moramo htjeli ne htjeli se prilagoditi. Ako se ne prilagodimo, boga mi ćemo propasti, nema druge. I upravo zbog toga to moramo učiniti. To je jedna, jedna ponavljam jedna od poluga. Ali niz mjera koje je ova Vlada poduzela dakako upravo idu u funkciji da krenemo i da izađemo iz ovog gliba u kojem smo na neki način dovedeni. Jedna rečenica o Njemačkoj. Često se danas, prečesto se spominjala Njemačka. Ja bih rekao da u odnosu na Njemačku mi stojimo odlično prosto iz razloga da je Njemačka kojim slučajem prošla pretvorbu i privatizaciju na hrvatski način, da ju je opelješila vladajuća stranka, da ju je opelješio premijer ili premijerka u Njemačkoj vjerujte da bi Njemačka bila u blatu i Njemačka bi bila na koljenima. Mi smo još uvijek nekako na nogama. I ja bih zato završio svoju raspravu da se ne ponavljam upravo jednim apelom prema sindikatu, prema opoziciji, prema svima nama da malo stanemo na kočnicu, da još uspostavimo ovaj dijalog koji možemo napraviti između ova dva čitanja, pa ako treba i produžiti malo ovo drugo čitanje. Ali da stvorimo dijalog, da imamo jedan konsenzus, gdje ćemo doista svi zajedno donijeti na najbolji mogući način dakako i izbrusiti sve ovo što je predloženo. I mislim da je i Vlada i predlagač otvoreni da se ovo i doradi i izbrusi i da donesemo taj zakon i da krenemo dalje. Evo toliko bi ja, hvala lijepa.
Hvala lijepa. Imamo repliku poštovane zastupnice Đurđice Sumrak.
Hvala vam lijepo gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora. Uvaženi kolega Ronko, evo samo bih malo htjela replicirati. Spominjali ste 200 multimilijunaša u Hrvatskoj. Ja ne znam zašto se stalno upire prstom u bogate ljude, ako su svoju imovinu stekli pošteno. I mislim da tu nitko ne bi trebao upirati prstom u nekog tko je pošteno radio, pa onda ima. Problem u tome po meni što nema onog više srednjeg sloja. Taj srednji sloj je nestao. Čak se ni mi sa relativno dobrim plaćama saborski zastupnici ne možemo mjeriti sa srednjim slojem koji je prije postojao. A onda drugo je ovo na što bih htjela replicirati stvarno to više ide na živce svakome. To je ta privatizacija o kojoj govorite i koja je bila lopovska. Ja neću reći da nije bilo sigurno u toj privatizaciji krađe. Međutim, čini se da su u toj privatizaciji imali svi prste. Jer vidite kolega Ronko, vi govorite što bi se desilo u Njemačkoj da je stranka na vlasti to učinila, aludirali ste naravno na stranku tada na vlasti. Međutim, nikako da kažete da ste bili 2 puta i sad ste već, odnosno sad ste drugi puta u poziciji da kaznite tu privatizaciju. A znate zašto ne možete kolega Ronko? I to je jasno cijeloj Hrvatskoj i cijeloj Europi, zato jer iz opozicije na žalost isto tako su ljudi koji su se okaljali u tu privatizaciju i naprosto znate to vam je ovak se drži jedan klin i jedan drugog ne diraju. Bilo bi najbolje kad bi se svakoga kaznilo tko je to učinio, zaista svakog, da mu se ta imovina uzme pa bio on u poziciji ili u opoziciji. I to bi bilo pošteno da tako govorite. A uvijek kad govorite o tome [[Upadica predsjednik: Hvala lijepa. Isteklo je vrijeme kolegice.]] Hvala vam lijepo gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora.
Hvala lijepa. Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Zdravko Ronko. Nisam znao je li to da ili ne.
Ja sam stalno dizao ruku, a vi ste gledali u kolegicu, a ne u mene [[Upadica predsjednik: Ma naravno, da, da.]] Poštovana kolegice složit ćemo se da je to trebalo nekoga i kazniti i ne nekoga nego sve one koji su to učinili. Kažete zašto nismo to, a imali smo prigodu 2 puta. Zato što smo mi tu pretvorbu i privatizaciju da ne uzmem neki gori izraz ozakonili i jednostavno je problem to razriješiti. Ne možete razriješiti jer ste to stavili u zakon i neću reći šta ste stavili u zakon ili šta smo stavili bolje rečeno u zakon. Dakle, to je nemoguće. Što se tiče ovih multimilijunaša kako ste rekli i zašto nismo njih kaznili pojedinačno ili ne znam ja kako ste se to izrazili. Ponavljam još jedanput ja nisam dijelio te multimilijunaše ni na HDZ, ni na SDP, ni na HSS i ne znam ti ja koga. Ja sam govorio o onima koji su stekli, koji svoje porijeklo vuku od onih 180 bogatih obitelji koje su pretpostavljene znate kad, znate kako, a iz tog vremena kada smo išli na formiranje 180 obitelji istina bog došlo ih je do 280. To su najnoviji podaci. Doista nemam što drugo reći. Da, mi imamo toliko multimilijunaša. Njih 180 ako smo krenuli ih formirati i ako su oni krenuli '92. i treće u stvaranje svojih bogatstava ili svog carstva probajte računati da li su doista mogli za ovo vrijeme toliko se obogatiti. Nisu, ako ništa drugo nisu mogli na ovako lošem gospodarstvu. Hvala lijepo.
Od večeras vodimo brigu o svima. Poštovani predlagatelj, ministar rada i mirovinskog sustava završna riječ u ime predlagatelja. Ministre izvolite.
Hvala lijepo poštovani gospodine predsjedniče Sabora, poštovane zastupnice i zastupnici. Hvala na diskusiji, bila je duga, iscrpna. Temeljem ove diskusije i razgovora sa socijalnim partnerima ja se nadam da ćemo vrlo brzo doći sa drugom verzijom, dakle sa drugim čitanjem zakona i ono što mi je želja i ja se nadam da ćemo u tome uspjeti da približimo stavove maksimalno i da taj zakon bude ono što bi trebao biti a to je jedan dobar društveni dogovor oko odnosa na tržištu rada. Hvala vam lijepa.
Hvala i vama poštovani ministre. Time smo iscrpili raspravu po svim točkama, po svim listama. Zaključujem raspravu. Glasovat ćemo o prijedlogu zakona kad se steknu uvjeti za to. Prijedlog zakona o radu. U skladu s prijedlogom Kluba zastupnika SDSS-a u Hrvatskom saboru dajem na izjašnjavanje sljedeći zaključak: "Hrvatski sabor nakon provedenog prvog čitanja o Prijedlogu zakona o radu poziva Vladu RH i sindikate da u vremenu do drugog čitanja obnove socijalni dijalog te postignu suglasnost o spornim pitanjima predloženog zakona, pitanja radnog vremena, modela rada privremeni-povremeni poslovi, zapošljavanje posredstvom agencije, te status i karakter radničkih vijeća koja se uočena u saborskoj raspravi i koja su dovela do zastoja u pregovorima između Vlade RH i socijalnih partnera". Molim da se izjasnimo o predloženom zaključku. Tko je za? Hvala. Tko je protiv? Hvala. Tko je suzdržan? Utvrđujem da je predloženi zaključak prihvaćen većinom glasova 83 glasa za, 5 glasova protiv i 19 glasova suzdržanih. Sukladno prijedlozima radnih tijela dajem na glasovanje sljedeći zaključak: "Prihvaća se Prijedlog zakona o radu, prvo i sve primjedbe, prijedlozi i mišljenja uputit će predlagatelju radi pripreme konačnog prijedloga zakona". Molim da se izjasnimo o predloženom zaključku. Tko je za? Hvala. Tko je protiv? Hvala. Tko je suzdržan? Utvrđujem da je većinom glasova 79 glasa za, 29 glasova protiv i 1 suzdržanim glasom donesen predloženi zaključak.