Evo samo zbog zapisnika. Dakle, mislim da je povrijeđen dakle Poslovnik članak 187. koji govori o vremenu kad moramo dobiti odgovor na zastupničko pitanje postavljeno u pisanom obliku. Ja sam još 17. veljače 2005. uputio pitanje gospodinu Božidaru Kalmeti, odgovora do sada nije bilo, pa bi htio da se to i zapisnički konstatira i da vi poduzmete daljnje korake da se taj problem riješi. Hvala.
Hvala lijepa kolega. Poštovani to nije nikakva povreda Poslovnika, ako Vlada nije odgovorila na zastupničko pitanje, postoji posebna procedura za to. Ali nije povreda Poslovnika niti od strane vas, niti od strane zastupnika, niti od strane mene niti od strane Sabora. Idemo na - Konačni prijedlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Republike Hrvatske i Bosne i Hercegovine o pograničnom prometu i suradnji, hitni postupak, prvo i drugo čitanje P.Z. br. 271 Predlagatelj zakona je Vlada. Kod utvrđivanja dnevnog reda prihvatili smo primjenu hitnog postupka kod donošenja ovog zakona. Hitni postupak objedinjuje prvo i drugo čitanje. Amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave, koji su proveli odbori za zakonodavstvo i vanjsku politiku. Izvješća ste primili na sjednici. Molim državnog tajnika Ministarstva vanjskih poslova i europskih integracija Gordana Bakotu da dodatno obrazloži prijedlog. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Gospođe i gospodo zastupnici. Pred nama je ratifikacija sporazuma izuzetno bitnoga za odnose između Hrvatske i Bosne i Hercegovine. Mi našom ratifikacijom želimo potaknuti da se taj sporazum također ratificira i u Bosni i Hercegovini, a na neki način želim naglasiti da će njegovo ratificiranje da će bitno i bitno utjecati i na iniciranje potpisivanja i nekih drugih sporazuma vrlo važnih za odnose između Hrvatske i Bosne i Hercegovine. Kao što su Sporazum o granicama, Sporazum o državljanstvu, Sporazum o imovinsko-pravnim pitanjima. Držimo da je izuzetno bitno da ovaj sporazum regulira i rješava pitanje pogranične suradnje i života ljudi na obje strane granice sa posebnim naglaskom na poljoprivrednike i s jedne i s druge strane. Taj će sporazum olakšati život mnogim ljudima koji žive uz granicu, a ne treba posebno naglašavati da je riječ o najdužoj granici koju Hrvatska ima sa svojim susjedima, a također da će i ovaj sporazum imati izuzetno važne implikacije i na našu poziciju u Europskoj uniji glede lobiranja da smo uspjeli postići sporazum o ovako važnom pitanju koje regulira pogranična područja, granične prijelaze za pogranični promet, specifični režim za prelazak granice uz pogranično stanovništvo i općenito postupak i kontrolu prelaska granice i s jedne i s druge strane i iz Hrvatske i Bosne i Hercegovine. S tim u svezi Ministarstvo vanjskih poslova i Vlada Republike Hrvatske predlažu ratificiranje ovoga sporazuma. Zahvaljujem.
Hvala lijepa. Odbori zakonodavstvo, vanjsku politiku. Otvaram raspravu. Zaključujem raspravu. Sljedeća točka … [[Upadica se ne razumije.]] Molim? Izvolite kolega Radoš.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Kolegice i kolege. Radi se o zakonu, odnosno o sporazumu koji je vjerojatno najvažniji od svih sporazuma koje smo potpisali i koje ćemo potpisati o pograničnom prometu i suradnji. I to iz više razloga. Jedan od razloga je što se radi o zemlji sa, susjednoj zemlji sa kojom imamo najdužu granicu, prema tome već po tome će taj sporazum biti osobito važan, jer će tu granicu posebice u uvjetima kada se približavamo Europskoj uniji trebati nadzirati naravno trebaju nadzirati i danas, ali trebati će je posebno nadzirati u okviru našega članstva u Europskoj uniji. Drugi razlog je taj što se radi o zemlji koja još uvijek ima otvorena mnoga unutarnja pitanja, pa u tom smislu se mogu očekivati stanovite nestabilnosti i poteškoće u provođenju ovoga sporazuma. I treći razlog, jednako važan sa stajališta interesa Republike Hrvatske što se radi o zemlji u kojoj, pogotovo u tim pograničnim područjima živi veliki broj Hrvata o kojima Republika Hrvatska i zbog svojih nacionalnih interesa, a i zbog toga što je to zapisano u našem Ustavu, treba posebno skrbiti. Stoga je ovaj sporazum važan i važniji zapravo od sporazuma koji smo potpisali sa Republikom Slovenijom i ratificirali. I vjerojatno važniji od sporazuma istoga ili sličnoga tipa sa ostalim zemljama, sa Srbijom, odnosno sa Srbijom i Crnom Gorom i sa ostalim susjednim zemljama. Zato me malo začuđuje da o ovom sporazumu zapravo nema nekakvog posebnoga interesa. I Odbor za vanjsku politiku je upravo završio raspravu o ovom sporazumu. Mi smo naravno dobili izvješća na klupe. Radi se o sporazumu koji može imati vrlo, vrlo važne dugoročno gledano posljedice s obzirom na i sigurnosne razloge naše zemlje ali jednako tako i s obzirom na pozitivne aspekte koje ovaj sporazum može nositi u odnosima sa susjednom zemljom, pa jednako tako i o afirmaciji Republike Hrvatske kao buduće članice Europske unije. Ovaj sporazum se tiče 16 gradova i 58 općina na području Republike Hrvatske. On prema tome obuhvaća negdje oko 5 kilometara prostora sa jedne i sa druge strane granice. A znamo da su Hrvati u Bosni i Hercegovini velikim dijelom naseljeni upravo uz granicu u Bosanskoj Posavini i na južnom dijelu Bosne i Hercegovine. Prema tome i s te strane ima vrlo važne implikacije i na odnose dviju zemalja, a jednako tako i s obzirom na položaj Hrvata u Bosni i Hercegovini. Postavlja se vrlo važno pitanje. Na koji način će se ovaj sporazum odraziti ako sutra i kada sutra dođe do uspostave Šengejskoga režima graničnoga između Republike Hrvatske i Bosne i Hercegovine. To će se vjerojatno dogoditi. Koliko će god Republika Hrvatska vjerovatno imati odgođeni prihvat Šengejskog režima, tako će ga imati i Bosna i Hercegovina. Prema tome u jednom periodu može se očekivati da će između Republike Hrvatske i Bosne i Hercegovine biti Šengejski granični režim što može imati vrlo ozbiljne implikacije na položaj Hrvata u Bosni i Hercegovini. Naravno provođenje ovog sporazuma koji postaje pravna stečevina pa se onda prenosi i u Europu, pravna stečevina Republike Hrvatske koju će ona unijeti u Europsku uniju, naravno i pravna stečevina Bosne i Hercegovine je vrlo važno jer se provođenjem ovoga sporazuma Republika Hrvatska i Bosna i Hercegovina mogu afirmirati kao zemlje koje su u stanju provoditi propise Europske unije i na ovom segmentu, ali jednako tako loše provođenje ovoga sporazuma može otežati ili postrožiti režim koji će Šengejski tip sporazuma graničnih zahtijevati od Republike Hrvatske i Bosne i Hercegovine. Zato je ovaj sporazum vrlo važan. Dakle on omogućuje s jedne strane pozitivan tretman i pozitivne posljedice ako se na pravi način bude provodio, ali ukoliko toga ne bude onda on može biti zapravo vrlo nepovoljan za ono što jedna i druga zemlja deklarativno žele, a to je članstvo Republike Hrvatske, odnosno Bosne i Hercegovine u Europskoj uniji. I zato je pomalo čudno da je ovaj sporazum doživio tako malo interesa ovdje u Hrvatskome saboru. Praćenje ovoga sporazuma je jedan od vrlo važnih poslova ne samo Ministarstva vanjskih poslova nego ukupne politike Republike Hrvatske. Ovaj sporazum ima vrlo ozbiljne implikacije u pogledu drugih segmenata a ne samo u pogledu graničnih pitanja, a to je primjerice u članku 10. međusobno izvješćivanje u zahvatima u prostoru, investicijama, zatim korištenje energije voda, pošta i telekomunikacijskih usluga itd. Dakle sve je to vrlo važno s obzirom na komunikaciju koja će se pojaviti između dviju zemalja pogotovo između stanovništva, graničnog stanovništva između jedne i druge zemlje. Stoga je ovo vrlo, dakle ponavljam, važan sporazum. Mislim da se prema tom sporazumu ovakvim odnosom i Sabora i Odbora za vanjsku politiku ne odnosimo na pravi način. Ovaj sporazum treba itekako dobro pratiti, njegovo provođenje, jer sam kažem njegove implikacije za Republiku Hrvatsku i za Hrvate u Bosni i Hercegovini mogu biti i pozitivne i negativne ovisno o tome kako će se sporazum provoditi i zato bi Hrvatski sabor, a pogotovo izvršna vlast Ministarstva vanjskih poslova trebali sa punom pozornošću pratiti realizaciju ovog sporazuma. Klub zastupnika HNS-a i PGS-a će podržati ovaj sporazum. Hvala.
Hvala. Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice, poštovani zastupnik Gordan Jandroković. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora, poštovani gospodine državni tajniče, uvažene kolegice i kolege zastupnici. U zadnjih nekoliko godina Republika Hrvatska i Bosna i Hercegovina znatno su unaprijedile svoje odnose tako da ih danas možemo ocijeniti prijateljskim, partnerskim i dobrosusjedskim. Republika Hrvatska se sa svojim djelovanjem zalaže za jačanje stabilnosti i samoodrživosti Bosne i Hercegovine, podupire ju u provedbi reformi i ispunjavanju uvjeta u približavanju euroatlantskim integracijama o čemu postoji višegodišnja intenzivna komunikacija na razini stručnjaka. Republika Hrvatska se zauzima za stvaranje uvjeta na čitavom području Bosne i Hercegovine za jednakopravan položaj sva tri konstitutivna naroda kao i za održiv povratak izbjeglih osoba. Konstruktivan stav Hrvatske prema susjednoj državi doveo je i do razvoja bilateralnih odnosa u kojima naglasak više nije na političkim već na stručnim i gospodarskim pitanjima. Jedan od važnih poticaja u razvoju bilateralnih odnosa je i Međudržavno vijeće za suradnju koje je pozitivan primjer zajedničke suradnje u rješavanju svih pitanja od zajedničkog interesa. Djelovanje vijeća ubrzao je i razvoj ugovornih odnosa između dvije države tako da danas Hrvatska i Bosna i Hercegovina imaju više od 10 potpisanih međudržavnih sporazuma i akata. Samo u 2004. godini potpisano je i počelo se primjenjivati sedam ugovora. Ugovor o državnoj granici nakon četverogodišnjeg rada povjerenstva identificiranja tisuću kilometara zajedničke granice priprema se za postupak ratifikacije u parlamentima. Uređeno pitanje kontrole granica i učinkovita provedba ugovora o readmisiji omogućila su ukidanje viznog režima i mogućnost prelaska granice s osobnom iskaznicom. Kada je riječ o graničnom režimu Hrvatska i Bosna i Hercegovina sklopile su šest različitih ugovora vezanih za granične prijelaze kojima se uređuju pitanja prometa preko granice. Ugovor o određivanju graničnih prijelaza i njegov aneks, Protokol o kategorizaciji graničnih prijelaza, Ugovor o zonama zajedničkih lokacija na graničnim prijelazima, Sporazum o uređenju graničnog željezničkog prometa i Ugovor o suradnji i međusobnoj pomoći u carinskim stvarima. Na žalost postoji jedan suprotan primjer, to je suspenzija ugovora o slobodnoj trgovini između Republike Hrvatske i Bosne i Hercegovine čije je dijelove bosanskohercegovačka strana jednostrano zamrznula čime je na neki način narušila stalni svekoliki pozitivni napredak u razvoju bilateralnih odnosa. No uvjereni smo da će se to pitanje ubrzo riješiti u interesu obiju država, a posebno zbog vrlo osjetljive pozicije hrvatskih izvoznika poljoprivrednih proizvoda. Sporazum o pograničnom prometu i suradnji čiji je prijedlog zakona o potvrđivanju danas pred nama zaokružuje pitanje graničnih prijelaza između dviju država. Sklapanjem ovog sporazuma čija je procedura započeta još u prosincu 2002. i koji je potpisan u ožujku 2003. dvije su države u potpunosti regulirale režim na granici u pograničnom pojasu. Prema sporazumu otvoreno je 23 stalnih graničnih prijelaza i dva sezonska granična prijelaza u malograničnom prometu koja zajedno s međunarodnim graničnim i međudržavnim prijelazima čini 60-tak prijelaza. Ta brojka svjedoči o želji da se granica između dviju zemalja definira otvorenom i prijateljskom što je u obostranom interesu i Hrvatske i Bosne i Hercegovine. Sporazumom se definiraju i specifični režimi prelaska granice za pogranično stanovništvo. On također određuje načine i postupke kontrole prelaska granice za osobe iz pograničnog područja koje u pograničnom području u susjednoj državi imaju zemljište na kojem obavljaju poljoprivrednu djelatnost, a kojima se omogućava dobivanje poljoprivrednog uloška čime ostvaruju, čime se ostvaruju pogodnosti pri prenošenju vlastitih proizvoda, stoke, materijalnih sredstava i strojeva iz jednog pograničnog područja u drugo. Dakle cilj ovog sporazuma je unapređenje suradnje i stvaranje što boljih uvjeta za nesmetani promet putnika i roba na graničnim prijelazima koji će značajno olakšati život za oko pola milijuna građana sa obje strane granice i na taj način pridonijeti rješavanju njihovih svakodnevnih životnih problema. Ovim će se sporazumom zasigurno, ovaj će sporazum zasigurno doprinijeti daljnjem ukupnom unapređenju bilateralne suradnje i dobrosusjedskih odnosa između naših dviju država. Iz navedenih razloga klub Hrvatske demokratske zajednice podržava donošenje Zakona o potvrđivanju Sporazuma između Hrvatske i Bosne i Hercegovine o pograničnom prometu i suradnji, s Konačnim prijedlogom zakona. Hvala lijepo.
Hvala. Klub HSS-a, poštovani zastupnik Božidar Pankretić. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Dame i gospodo zastupnici, klub Hrvatske seljačke stranke dakako podržava prijedlog ovog sporazuma između Hrvatske i Bosne i Hercegovine o pograničnom prometu i suradnji. Dozvolite mi možda samo da nekoliko naglasaka dam iz ovog sporazuma posebno zbog kojeg smo i zainteresirani, a odnosi se dakako na dio koji regulira odnose između Hrvatske i Bosne i Hercegovine u pogledu poljoprivrede, šumarske djelatnosti u pograničnom području. Kao što je mnogima poznato imali smo izrazito dosta problema u odnosima između Bosne i Hercegovine i Hrvatske naročito u tom pograničnom dijelu zbog nereguliranih odnosa ponekad ja bih rekao i zbog situacija koje su nam se događale, možemo ih slobodno nazvati zbog tzv. meke granice. Ali iz tih razloga bio je jedan veliki problem koji nam se u nizu godina pojavljivao, a to je odnos tog pograničnog stanovništva gdje nismo na žalost regulirali u potpunosti te odnose tako da je mnogo puta ljudi koji su bili evo pet kilometara su imali određene njive ili gospodarske objekte na žalost tu svoju gospodarsku djelatnost u poljoprivredi nisu mogli obavljati. Sa ovim sporazumom rješavamo te probleme i vjerujem da ćemo omogućiti posebice Hrvatima u Bosni i Hercegovini koji su u onom dijelu u području u blizini Neretve, koji su imali bezbroj puta velikih problema u tom dijelu da im omogućimo na taj način da obavljaju svoju gospodarsku djelatnost. Mislim da je ovaj sporazum unapređenje odnosa između Bosne i Hercegovine i Hrvatske i dakako da ga mi u ovom Parlamentu trebamo podržati i ratificirati. Hvala lijepo.
Hvala. Poštovani zastupnik Ivan Bagarić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Ja isto također zapravo imam potrebu dati svoj doprinos ovoj raspravi i podržati ovaj prijedlog. Gospodo pravna priroda postupaka potvrđivanja ili ratifikacije međunarodnih ugovora u biti se sastoji u tome da država i formalno izražava spremnost da preuzima međunarodna prava i obveze koje proizlaze iz već potpisanih međunarodnih ugovora. U konkretnoj situaciji radi se o sporazumu između Republike Hrvatske i Bosne i Hercegovine o pograničnom prometu i suradnji ... [[Govornik se ne razumije.]] 25. ožujka 2003. godine u Sarajevu. Ovim treba pridodati i činjenicu da se po prirodi stvari u pravilu ne mogu vršiti izmjene i dopune konkretnog teksta Sporazuma ugovora što u formalnopravnom smislu opravdava hitnost procedure predmetnog Prijedloga zakona. Međutim, naglašavam jednu, uočio sam jednu pogrešku u Sporazumu čisto nomotehničke naravi ili kako to pravnici kažu, gdje se navodi mjesto Duvno, ta pogreška je došla sa Bosanskohercegovačke strane, a zapravo to mjesto više formalno ne postoji. To je Tomislavgrad od 90. godine, dakle, mjesto. Prema tome, potrebno je izmijeniti i promijeniti to i ispraviti. Nadalje, akt koji unaprjeđuje bilateralnu suradnju, koji je usmjeren ka produbljivanju dobrosusjedskih odnosa, a sve u cilju stvaranja uvjeta za nesmetani promet putnika i roba i to na graničnim prijelazima u svakom slučaju treba bezrezervno poduprijeti. Kada se ovome pridoda da je predmetni Sporazum sklopljen radi određivanja pograničnih područja i graničnih prijelaza za pogranični promet, specifičnost režima za prelazak granice pograničnog stanovništva, a osobito radi utvrđivanja načina postupaka i kontrole prelaska granice za osobe iz pograničnog područja koji u pograničnom području susjedne države imaju zemljište na kojem obavljaju poljoprivrednu djelatnost. Te koji sa osobama omogućava dobivanje poljoprivrednog uloška u smislu ostvarivanja pogodnosti pri prometu vlastitih proizvoda, stoke, materijalnih sredstava i strojeva iz jednog pograničnog područja u drugo. Treba naglasiti da se predmetnim Sporazumom definiraju i vrlo bitni pojmovi normalnog suživota i življenja uz granicu. Vrlo bitnim smatram definiranje pograničnog područja, graničnog prijelaza za pogranični promet, pogranične propusnice poljoprivrednog uloška, ali i osoba dvovlasnika. Dakle, osoba državljana, ugovornih stranaka sa prebivalištem na pograničnom području koji su vlasnici nekretnina koje dijeli granična crta ili su u cijelosti vlasnici nekretnina na susjednom dijelu pograničnog područja druge ugovorne strane. Naravno, sam Sporazum i njegovo potvrđivanje treba sagledati u sklopu ukupnosti bilateralnih odnosa Republike Hrvatske i Bosne i Hercegovine, te u tom smislu valja istaknuti međunarodne ugovore koji su već potpisani između dva međunarodnopravna subjekta od kojih ističem iduće. Ugovor o suradnji međusobnom pomoći u carinskim pitanjima iz srpnja 2000., Sporazum o uređenju međunarodnog željezničkog prometa iz ožujka 2000., Protokol o kategorizaciji graničnih prijelaza iz prosinca 2001. godine, te Ugovor o određivanju graničnih prijelaza iz travnja 2001. godine. Zaključno, uz naznaku da temeljem članka 38. predmetnog Sporazuma isti stupa na snagu danom primitka posljednje obavijesti diplomatskim putem kojim ugovorne stranke izvješćuju jedna drugu o ispunjenju uvjeta i njihovim nacionalnim zakonodavstvom, za stupanje na snagu Sporazuma. A isti se privremeno primjenjuje od dana potpisivanja, predmetni Prijedlog zakona treba apsolutno podržati uz zaključnu napomenu da on uistinu predstavlja napredak u bilateralnim odnosima dviju susjednih, prijateljskih zemalja. Ali isto tako predstavlja međunarodnopravni okvir kako bi razina i kvaliteta odnosa bila na što kvalitetnijem nivou uz primjenu međunarodnopravnih standarda. Dakle, moja podrška uz molbu za ovu ispravku i kontinuirano praćenje Sporazuma u smislu u kome je govorio kolega zastupnik Jozo Radoš. Hvala lijepa.
Hvala lijepa i 5-minutna rasprava. Klub zastupnika HNS-PGS-a, poštovani zastupnik Dragutin Lesar. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Mi ćemo podržati ovaj Sporazum posebice zbog toga što imamo dosta solidna iskustva već sa susjednom Slovenijom gdje se ovaj ili ovakav sporazum primjenjuje već nekoliko godina. I upravo zbog toga želim ako ikako mogu dobiti odgovor na sljedeće pitanje. Naime, isti interesi, isti razlozi i isti problemi koji bi se mogli riješiti sa takvim sporazumom sa susjednom Mađarskom prisutni su uzduž granice Hrvatske Mađarske, posebice kod nas u Međimurju. S obzirom i da tamo postoje dvovlasnici poljoprivrednog zemljišta s jedne i druge strane, a posebice što pograničnom području živi veliki broj državljana Mađarske koji su porijeklom Hrvati i koji zadnjih 10-ak godina pokušavamo ostvariti sve moguće kontakte i veze i omogućiti što veću migraciju ulaganja, promet i suradnju. Još prije 4 godine inicirali smo prema Ministarstvu vanjskih poslova ideju da se sa susjednom Mađarskom pokuša pokrenuti pregovori za sklapanje istog ili sličnog sporazuma, posebice važne činjenice da ulaskom Hrvatske u Europsku uniju i ovaj Sporazum kojega danas potvrđujemo sa Bosnom i Hercegovinom unosimo kao stečeno stanje, dakle, i u slučaju i u trenutku ulaska Hrvatske u Europsku uniju ne mijenja se ovaj režim kojega ovim Sporazumom utvrđujemo. Pa dakle, moje konkretno pitanje je, postoji li ili pokrenuti li su pregovori sa susjednom Mađarskom? Postoji li mogućnost dobivanja točnog odgovora, da li i susjedna Republika Mađarska također želi s nama imati ovakav ili sličan sporazum koji bi regulirao suradnju pograničnog stanovništva s jedne i s druge strane? Hvala lijepa.
Hvala. Završni osvrt ukoliko želi državni tajnik? Ne. Hvala lijepo. Zaključujem raspravu. Gospođe i gospodo zastupnici, nastavljamo sa sjednicom. Idemo na glasovanje o dijelu raspravljenih i prijeđenih točaka dnevnoga reda. Molim da prvo utvrdimo kvorum uključivanjem ključića. Molim kvorum. 84 zastupnice i zastupnika su se evidentirali, dakle, imamo valjani kvorum za donošenje odluka. Idemo na glasovanje. Prvo, molim kolegice i kolege pozornost. Konačni prijedlog Zakona o potvrđivanju Sporazuma između Republike Hrvatske i Bosne i Hercegovine o pograničnom prometu i suradnju, P.Z.br. 271. Rasprava je zaključena. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog Zakona. Molim uključite se i molim glasovati. Molim rezultat. Utvrđujem da je sa 108 glasova za i 1 suzdržanim donesen Zakon o potvrđivanju Sporazuma između Republike Hrvatske i Bosne i Hercegovine u pograničnom prometu i suradnji u tekstu kako ga je predložio predlagatelj.
Hvala lijepo, gospodine predsjedniče, poštovane gospođe i gospodo zastupnici. Zakon o sudskom registru stupio je na snagu 1. siječnja 95. godine, istodobno sa stupanjem na snagu i Zakona o trgovačkim društvima. Od stupanja na snagu pa do 99. godine Zakon o sudskom registru izmijenjen je i dopunjen 4 puta. Više je razloga zbog kojih se sada pristupilo izradi izmjena i dopuna ovog Zakona. Glavni, osnovni razlog je omogućavanje i stvaranje pretpostavki za što brži početak poslovanja gospodarskih subjekata. I upravo predložene izmjene i dopune omogućit će brži postupak upisa društva u sudski registar te brži upis promjena podataka kod već osnovanih i upisanih društava. Drugim riječima, upis društva u sudski registar trajao je do sada, plus, minus, beskonačno. I po godinu dana se čekao upis ili promjena podataka o već osnovanim ili upisanim društvima. Sada je propisan jasni rok do 15 dana mora se izvršiti upis ili promjena. Mi mislimo da će ove izmjene omogućiti još bolje i efikasnije ostvarivanje poduzetničke i tržišne slobode kao temelja gospodarskog ustroja Republike Hrvatske što je i ujedno od temeljnih gospodarskih prava predviđenih našim Ustavom. Nadalje, predložene izmjene i dopune ovog Zakona o sudskom registru doprinijet će i provedbi projekta "one stop shopa" kojeg je Vlada usvojila u prosincu 2004. godine i koji za cilj ima dakle omogućiti subjektima što brže i jednostavnije započinjanje gospodarske i poduzetničke djelatnosti, što naravno uključuje smanjenje broja potrebnih odobrenja te njihovo prikupljanje na manjem broju mjesta. Upravo iz tih razloga predložili smo ukidanje članka 41.a sada važećeg Zakona o sudskom registru koji propisuje pri upisu u sudski registar obavezu prilaganja izjave i isprava koje predstavljaju ograničavajući faktor koji znatno usporava postupak upisa u sudski registar novih društava odnosno promjenu u već postojećim. Nadalje, tijekom primjene sada važećeg zakona uočeno je da isti nije usklađen sa posljednjim promjenama Zakona o trgovačkim društvima koji je temeljni zakon kojim se uređuju pitanja trgovačkih društava i njihova obaveza upisa u sudski registar, i da nije usklađen sa Zakonom o zadrugama, zakonom o matičnom broju, Zakonom o bankama, i Stečajnom zakonu i naravno to će se sada uskladiti ovim izmjenama i dopunama. Osim toga postupak likvidacije po službenoj dužnosti nije bio u potpunosti reguliran te su se predloženim izmjenama i dopunama propisale odredbe kojima bi se ubrzao završetak postupka likvidacije započetih po službenoj dužnosti. I također je propisana sankcija za predlagatelje upisa koji nisu platili troškove sudske pristojbe i predujmili troškove objave upisa u Narodnim novinama. Ovim Izmjenama i dopunama regulirana i zabilježba spora kao bitnog elementa koji pridonosi ostvarivanju načela javnosti i povjerenja u javnu knjigu, a kako i sam važeći zakon sadrži odredbe koje usporavaju upis u sudski registar upravo predloženim ovim izmjenama regulirano i skraćivanje rokova za izradu rješenja o upisu društava i drugih subjekata. I evo ja sam već na kraju, slijedom navedenom smatramo da će ovim predloženim izmjenama i dopunama Zakon o sudskom registru dobiti se jedan moderan i efikasan zakon u duhu i tradiciji sa europskim zakonima koji reguliraju ovu materiju i u bitnom će poboljšati gospodarske tijekove. Hvala lijepo.
Hvala. Odbor za zakonodavstvo? Odbor za pravosuđe? Otvaram raspravu. Klub zastupnika HDZ-a poštovani zastupnik Dražen Bošnjaković, izvolite.
Gospodine predsjedniče, gospođo ministrice, kolegice i kolege. Ako malo se sjetimo situacije kakva je bila u registrima trgovačkih sudova u Republici Hrvatskoj možemo se sjetiti da je to stanje bilo vrlo teško i to je poteklo još od onog zakona o poduzećima kada je došlo do velike pojave osnivanja brojnih poduzeća gdje su ljudi osnivali poduzeća pa čak i najvećem broju slučajeva i bez stvarne namjere da sa tim poduzećima rade. Na taj način dobili smo u sudskim registrima jednu pretrpanost predmetima, jedan broj predmeta koje objektivno zapravo ti registri nisu mogli riješiti. Nakon toga donijet je Zakon o trgovačkim društvima i išlo je usklađenje svih tih poduzeća sa zakonom o trgovačkim društvima i sjetimo se tamo 93. na televiziji smo gledali kako su ti predmeti poštom u ogromnim vrećama dolazili i sudovi su nam opet biti pretrpani takvim predmetima i naprosto nije se stiglo rješavati ove nove predmete, one ozbiljne predmete gdje su ljudi otvarali trgovačka društva s kojima su ozbiljno namjeravali raditi. Međutim, danas je situacija ipak nešto drugačije jer dio vremena dio tih poduzeća ili trgovačkih društava brisan je iz registra i to po odredbama zakona jer godinama firme nisu ništa radile, nikakav se promet preko tih računa nije dešavao i sud je to polako brisao po službenoj dužnosti. Zato je danas situacija bez obzira na sve prigovore koje imamo, danas registrirati trgovačko društvo u Republici Hrvatskoj moguće je u roku 15, 20 dana u najurednijem sudskom postupku. Ovaj Zakon koji je danas pred nama, Zakon o sudskom registru, njegove izmjene i dopune u svakom slučaju će i dalje raditi na poboljšanju i zapravo donosi bitna poboljšanja u odnosu na situaciju koja je bila do sada. Ono ako bi mogli procijeniti u nekoliko riječi, ono što nosi, on je jasniji u nekim odredbama, precizniji, nomotehnički korektni, usklađen je sa Zakonom o zadrugama, usklađen je sa Stečajnim zakonom u određenim segmentima, i ono što je najbitnije za naše građane on zapravo donosi pojeftinjenje postupka. Već je sama ministrica rekla da se određeni broj potvrda, određeni broj prijava u samom postupku više neće morati prilagati kao jedna od bitnih je ona izjava iz članka 41.a gdje je osnivač društva morao dati izjavu pred javnim bilježnikom da nema dospjelih neplaćenih potraživanja, da nema društva u kojima postoje također određena dospjela neplaćena potraživanja a istovremeno sa takvom izjavom on je morao podnositi potvrdu porezne uprave da također nema poreznih dugova. Tako da ovim se zakonom briše to dupliciranje i to je u svakom slučaju dobro. Pored toga imali smo do sada situaciju da su ta rješenja o upisu morala objavljena i u Narodnim novinama ali i u nekim dnevnim novinama što je bitno povećavalo troškove, danas ovim izmjenama Zakona osnivač trgovačkog društva ili onaj tko traži određenu statusnu promjenu u tome, on neće morati plaćati troškove objave takvog oglasa u dnevnim novinama bit će samo objavljivano u Narodnim novinama što je sasvim sigurno dobro. Pored toga, kao treći element koji zapravo će dovesti do pojeftinjenja postupka je da određene statusne promjene koje će se dešavati, će biti nepotrebno da prijava za upis takvih promjena bude javno ovjerena, bit će dovoljan zapravo potpis ovlaštene osobe i takva prijava će ući u proceduru i na taj način će se postupak pojeftiniti. U svakom slučaju vidimo da usklađeni Zakon i sa Zakonom o ovim podacima tako da više onaj famozni matični jedinstveni broj koji se na prijavama morao pisati i vrlo često su te prijave bile vraćane on je dugačak pa sada kada ste upisivali unutra matični broj članova nadzornog odbora njihovih zamjenika, ako je negdje došlo do greške onda cijeli postupak se vraća unazad. Niz instituta je tu poboljšano, imamo i zabilježbu spora kako bi trgovački registar bio još pregledniji, još transparentniji i što je sasvim sigurno pridonosi i jednoj većoj sigurnosti u pravnom prometu. Također, vrlo je značajna i ova odredba da rješenje se mora donijeti u roku 15 dana, a ukoliko postoji žalba, žalba se mora riješiti u 30 dana. Dakle, ovime se vrlo jasno kaže da onaj koji želi osnovati trgovačko društvo kada podnese urednu prijavu sa svom dokumentacijom nadležni trgovački sud mora donijeti rješenje o upisu u roku od 15 dana. To znači više nećemo imati one silne požurnice, one silne redove na trgovačkim sudovima gdje se moralo tražiti dajte imamo hitni interes i takve stvari, nego naprosto temeljem zakonske odredbe kada je prijava zaprimljena u roku 15 dana rješenje se mora donijeti. Dakle, vraćam se ako ovaj Zakon još kompariramo sa izmjenama Zakona o financijskoj agenciji koje također idu određena poboljšanja, gdje se ljudima zapravo pojednostavljuju neki postupci ishađanja određenih dokumenata i potvrda mislim da ova dva zakona u paketu pružaju jedan pristojan i jedan dobar pravni okvir da se stanje u ovom segmentu bitno popravi i bitno zapravo postane transparentnije i jednostavnije, a ono ponavljam što je za naše građane bitno postaje i jeftinije, ipak smanjujemo broj tih potvrda koje su potrebne, ipak smanjujemo broj tih ovjera i mislim da zapravo određenim poboljšanjima još ima prostora vezano za neke stvari, ali to je stvar možda za neke buduće promjene. I upravo iz ovih razloga Klub Hrvatske demokratske zajednice će podržati donošenje ovog Zakona, jer mislim da je nesporno da on donosi poboljšanja i da on zapravo donosi i do pojeftinjenja postupka upisa trgovačkih društava. Hvala.
Jedna obavijest, predsjednik Odbora za financije i državni proračun gospodin Šime Prtenjača sazvao je sjednicu Odbora za danas u 13,30 sati u dvorani doktor Ante Starčevića, 149. I. kat. U ime Kluba HNS-PGS-a poštovani zastupnik Nikola Vuljanić, izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Pred nama je Zakon koji bi trebao onu ideju one stop shopa o kojoj smo govorili prošli tjedan implementirati na jedan brži, učinkovitiji, pametniji način. Prije nego što počnemo o samom tekstu Zakona molio bih predlagače, da tekstove koji dolaze u ovaj dom daju na lekturu. Činjenica da u tekstu piše riječ: "nepostojanje" odvojeno čini kompletan tekst nevjerodostojnim. Nevjerodostojnim i predlagača smješnije, ne velim da je netko posebno nepismen to se dogodi, ali zato postoji lektura, zato postoji postupak da se takve stvari izbjegnu. Molio bih lijepo da se to ne događa, to prođe i u javnosti, onda su komentari kakvi već jesu. Intencija Zakona je, dakle pospješiti taj sustav one stop shop. Kad smo kod jezika čini mi se da smo se prošli puta dogovorili i predsjednik je to rekao da bi predlagači trebali izbjegavati taj izraz one stop shop, razgovarali smo o izrazu sve na jednom mjestu ili nekom drugom izrazu. Međutim, opet se u tekstu pojavljuje, očito je ta inercija zakonodavca, odnosno predlagača zakona čvrsta i trebalo bi ju valjda nalogom razbiti. Cilj, dakle zakona je ubrzati postupak upisa i brzanja tvrtki u registar, odnosno iz sudskog registra. To se radi raznim mehanizmima kroz članke Zakona o tome ću nešto kasnije. Ali prvenstveno brisanjem članka 41a. Zakona. Članak 41a. govori da onaj tko osniva tvrtku imaju namjeru registrirati u sudskom registru dužan donijeti potvrdu da kao vlasnik, suvlasnik je platio sve poreze i doprinose u drugim tvrtkama u kojima na taj način sudjeluje, odnosno da nema nikakvih obaveza prema državi. Taj se članak briše kao da živimo u Švicarskoj. Ono što se loše dogodilo u pretvorbi, privatizaciji, osnivanju tvrtki, tiče se upravo ove situacije. Upravo toga da pojedini tajkuni su osnivali desetke, pa i stotine tvrtki. Jedne su bankrotirale, propale, nisu platile svoje obaveze ni državi, ni radnicima, osnovala se druga, kapital se nekim čudnim načinima preselio u tu drugu, pa treću, pa petu, pa 28 i koju već po redu. Ja sam, jasno mi je da je potrebno ubrzati postupak, ali je pitanje da li je ovo baš pravi mehanizam? U krajnjoj instanci plaćanje poreza i kontrola plaćanja poreza jedna je od oznaka ozbiljnosti neću reći funkcioniranja pravne države, nego ozbiljnosti države kao takve. Ako se kroz sustav državni može proći neplativši porez i ostati ugledni građanin, poduzetnik i što već, onda nešto s tom državom ne štima. A to se nažalost u velikoj količini slučajeva događa. Slična je situacija sa značajem doprinosa za radnike, svjedoci smo situacija konačno i u štampi, a i svatko od nas zna barem 10-tak takvih slučajeva, da su ljudi radili godinama, dobivali nekakve novce, oni koji su dobivali nesvjesni da poslodavac nije platio nikakve doprinose za njih nesvjesne činjenice da nisu imali zdravstveno osiguranje, nesvjesne činjenice da nisu imali mirovinsko osiguranje. Dakle, i kad je to stajalo u zakonu, našli su se mudraci koji su uspjeli proći pokraj odredbi zakona. Ako to sad sasvim izbrišemo iz zakona, bojim se da ćemo izgubiti svaku mogućnost kontrole. Jer očito ovi normalni izravni sustavi kontrole ne funkcioniraju. Jedna od stvari kojima se ovaj Zakon u većem dijelu bavi jeste i brisanje jedinstvenog matičnog broja građana u cilju zaštite privatnosti podataka već kako to ide. Sad postavlja se pitanje, koliko smo tu bili, ne mi, ovaj saziv, prošli saziv, smisleni i mudri, ukinuvši jedinstveni matični broj građana, naime, o kojim se to tajnim podacima radi u tom jedinstvenom matičnom broju građana? O tom kad je čovjek rođen. Ali taj podatak recimo ovdje i dalje daje. Taj podatak se na masu drugih mjesta vidi. Ne vidim što se je tu dogodilo, osim zavrzlame da je sad naravno teže pronaći građanina, jer nema takvu jednu jedinstvenu oznaku? U članku 6. govori se, bivši članak 15. stavak 2. govori se o potpis postaje, odnosno elektronski potpis se na upisu u registar daje nakon pravomoćnosti tog rješenja, pa ne valjda samo elektronički, valjda i ovaj potpis normalni na ispisu na papiru, čini mi se da je to greška. U članku 9. izmjena bivši članak 25. stavak 2. govori se da se izmjene u registru donašaju istim postupkom kao i upis, ako zakonom nije drugačije određeno. A zakonom nije drugačije određenom. U Zakonu piše da se izmjene donose isto kao i upis. Čemu ta fraza? To je jedna fraza koja se provlači u masu zakonskih prijedloga, čini mi se da u ovom slučaju nema velikog smisla. U članku 18. izmjena, bivši članak 38a. stavak 3. kaže, opet se ponavlja jedna fraza koja ne znači Bog zna što, odredit će se. Ne piše ni tko, ni kada će odrediti. Trebalo bi jasno i decidirano pisati, odredit će sud registracijski u roku od 15 dana, 20 dana, 30 dana kako već procedura omogućava. I na kraju članak 29. izmjena, to je bivši članak 53. stavak 1., razotkriva nešto što ne mogu reći da nam se u Klubu HNS-PGS-a dopada i što protuslovi ovim dosadašnjim diskusijama. Naime, rješenje u upisu u sudski registar, sud je obavezan donijeti u roku od 15 dana, osim kad postoje opravdani razlozi da se to ne napravi u roku od 15 dana. E sada, koji su to opravdani razlozi to naravno unutra ne piše. To je po prilici fraza na razini onih fraza u pravilu će se. Ako će se nešto u pravilu znači neće se. Znači, unaprijed znamo da se pod određenim kondicijama ali nedefiniranim kondicijama to neće napraviti. Sve u svemu, čini nam se u Klubu HNS-a PGS-a da je ovo korak naprijed u profilaciji, pojednostavljenju i poboljšanju efikasnosti sustava upisa u sudski registar. Naravno, ukoliko se uvaži ponešto od ovih primjedbi koje sam ovdje iznio.
Hvala. U ime Kluba HSS-a poštovani zastupnik Željko Pecek. Izvolite!
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Poštovana državna tajnice, kolegice i kolege! Ja uvodno želim jako jednostavno reći da Klub HSS-a ne može podržati izmjene ovoga Zakona o sudskom registru zato jer predlagatelj na ovaj način otvara Aladinovu svjetiljku koja je bila uspješno zatvorena proteklih pet godina. Omogućavamo da pustimo duh i da u igru vratimo opet one igrače koji su po poznatim modelima prije pet, šest, deset i više godina varali državu, varali svoje kolege poduzetnike i ostavili desetke milijardi neplaćenih kako poreza, doprinosa a tako i dugova prema svojim poslovnim partnerima. Navodno bi na ovaj način smanjili korake u registraciji trgovačkih društava i to je jedan od većih napora koje je predlagatelj uložio kako bi ta procedura bila brža. Međutim, ja postavljam pitanje predlagatelju kako će se to ubrzati jer u FINA-i je inače predviđeno da se dobije potvrda jesu li ta društva dužna državi i drugima ili ne, tako da automatizmom se taj papir može dati u prilog spisa za registraciju trgovačkih društava. Znači, to su zapravo isti koraci, ista procedura, na istom mjestu se dobija papir i potpuno je nejasno zbog čega predlagatelj navodno želi poduzetniku olakšati da osnuje trgovačko društvo. Ovo obrazloženje predlagatelja da zapravo omogućavamo domaćim potencijalnim poduzetnicima da na taj način osnuju društvo bez potvrde, da li su platili doprinose ili ne je u najmanju ruku smiješno. Upravo obratno. Ja mislim da bi nas trebalo zanimati i tko u Hrvatskoj osniva trgovačka društva, da li se to osniva nekim kapitalom sumnjiva porijekla, da li možda dolazi do pranja novca. Nas u Hrvatskoj bi trebalo zanimati tko kupuje hrvatsku obalu, tko će sutra kupovati poljoprivredno zemljište i kakvo porijeklo ima taj kapital. Hrvatske građane mi znamo kontrolirati. Ukoliko netko sto tisuća kuna vrši transakciju preko FINA-e obavezno se taj građanin prijavljuje, ali ovdje kada vam dolaze milijuni eura kapitala iz inozemstva nepoznatog porijekla koji se ulažu mi nismo spremni kontrolirati. Ovaj zakon omogućava upravo da taj "Aladin" izađe van iz svjetiljke i kod domaćih poduzetnika koji žele navodno ulagati ali istovremeno i lagati i varati državu naravno i poduzetnike. Ja se pitam tko će nakon ove mogućnosti plaćati poreze u Hrvatskoj. Opet oni mali penzioneri, obrtnici, građani a velikim navodno potencijalnim investitorima ćemo omogućiti da osnuju pet, deset, pa i stotinjak trgovačkih društava po principu kad se jedno prezaduži, kad ostane dužno da osnuje drugo pa drugo opet ostane dužno, osnuje pet, petnaesto i stoto. Zbog toga vjerojatno bi bilo mudro da predlagatelj odustane od izmjena ovog članka gdje se omogućava takav postupak. Vjerojatno bi bilo mudro da i predlagatelj odustane od članka gdje govorimo da se upis djelatnosti može vršiti zapravo na pjesnički način gdje više ne bi bilo nomenklature nego bi svaki poduzetnik mogao opisno reći čime se želi baviti. To je u najmanju ruku smiješno jer iskustva od primjene Zakona o trgovačkim društvima nam govori kako je to posao dobro usklađen i uhodan i ovo je neobično važno za statistiku jer kad obavimo registraciju djelatnosti onda se svrstavamo u određenu granu poduzetništva, onda i naš partner zna čime se mi bavimo. Ovako je potpuno nejasno na koji način bi se to odvijalo. Postupak bi propisao ministar koji bi trebao utvrditi popis djelatnosti. Ja vjerujem da je dosadašnji model više nego dobar, gdje je nomenklatura objavljena u "Narodnim novinama" i poduzetnik je imao dovoljno izbora da se odluči čime će se baviti. Ukoliko je potrebnu tu nomenklaturu promijeniti ili dopuniti to je potpuno sigurno bolji model od ovoga da na pjesnički način utvrđujemo čime ćemo se baviti. Ukoliko ovaj zakon prođe sa mogućnosti da se osniva trgovačko društvo a da se ne plate porezi i doprinosi onda će zapravo ovaj one stop shop se pretvoriti u jedan one stop drp jer će to prepoznati oni koji žele varati, koji su to radili do sada i naravno uključiti se u takav oblik poduzetništva. U svakom slučaju, mi oslobađamo ne samo domaće nego i inozemne sadašnje neplatiše, naravno i potencijalne neplatiše koji će taj prostor znati iskoristiti i koji će za kratko vrijeme se toliko zadužiti da će i država i poduzetništvo imati veliki problem. Interesantno je da su se banke znale zaštititi od takovih. Banke su uvele i uvode sve čvršće registre dužnika, znači sve one koji imaju kredite i ukoliko ste prezaduženi ne možete dobiti kredit u banci. Pa zar nije vrijeme da i država konačno počne voditi neki oblik registra za one poduzetnike koji varaju državu. Zar se ne sjećamo kako je prije pet, šest godina deseci milijardi kuna su bili neplaćeni i još su uvijek zapravo neplaćeni poreza i doprinosa. 5% poduzetnika je dužno državi preko 50%. Samo 5% i tih 5% je izvaralo Hrvatsku državu i na ovaj način na mala vrata opet otvaramo tu mogućnost da Aladinov duh izađe van i da na potpuno drugačiji način koji nema veze sa poduzetništvom, koji nema veze sa one stop shopom se omoguči takva djelatnost. Očito, banke su se dovoljno opekle i ovaj puta pušu i na hladno. Ja molim da predlagatelj od ovoga odustane i upravo obratno da u FINA-i gdje će taj biti famozni one stop shop kojeg nismo osnovali ni nakon godinu dana, da postoji registar dužnika ne samo za one koji ne plaćaju prema državi nego i prema poduzetništvu. Mi bi htjeli u Klubu HSS-a da se onemogući osnivanje fantom poduzeća. Mi bi htjeli da naplata poreza i doprinosa koja je opet loša, to svi znademo da bude bolja. Mi bi htjeli da ova nelikvidnost koja je pogoršana unatrag nekoliko mjeseci da se ne pretvori u kroničnu ukoliko ćemo omogućiti novim osnivati poduzeća da je još više generiraju. Mi bi htjeli da i oni koji rade da primaju plaće, mi bi htjeli da oni za koje se ne uplaćuju doprinosi da se uplaćuju. Međutim, to je moguće samo ukoliko ćemo pratiti one poduzetnike koji imaju potpuno drugačije namjere. Ja vas uvjeravam da njih u Hrvatskoj još ima dovoljno. Oni bi htjeli stvarati dobit ali ne bi htjeli plaćati državi i radnicima. Zbog toga će Klub HSS-a predložiti amandman i predložiti da članak 41.a ostane, odnosno da se ne briše, čime će se omogućiti onima koji nisu platili poreze i doprinose da osnuju trgovačko društvo. Tek kada dobiju potvrdu od FINE, a to je da još jedanput kažem samo jedan korak na istom mjestu u one stop shopu, onda će moći osnovati trgovačko društvo. Hvala lijepo.
Hvala. Klub HSP-a, poštovani zastupnik Pero Kovačević. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege, predstavnici Vlade. Kakva je sadašnja situacija u vezi upisa u sudski registar, novih gospodarskih subjekata najbolje govore činjenice da mnogi čekaju i po godinu dana na upis u sudski registar a opet ne riješe problem upisa u sudski registar. Klub HSP-a uvijek je u pravilu protiv toga da se zakoni, važni, a kao što je i ovaj Zakon donose po hitnom postupku, jer uvijek kada se neki zakoni donose po hitnom postupku uvijek se na mala vrata uguraju i rješenja koja su u biti samo zbog te činjenice i stavljena kao što je u ovome slučaju stavljena mogućnost da se može osnovati i upisati novo trgovačko društvo bez obzira na činjenicu da li su ti koji osnivaju to trgovačko društvo podmirili svoje obveze prema državi. To je vrlo opasna odredba koja tek uvodi dodatan nered na ovo područje a vezano financijske discipline i vezano za funkcioniranje pravne države. Zbog toga Klub HSP-a predlaže da se ovaj Zakon uputi u redovnu proceduru, jer istina za volju, ako se htio napraviti one stop shop projektom cjelovitim a ne stop, stop shop kao što je sadašnja situacija, onda je sve te zakone trebalo uputiti u paketu u dva čitanja i to puno ranije jer onda ne bi imali situaciju koja je sadašnja, govorimo o novim projektima, o novom zapošljavanju i svemu ostalome, ali vidimo činjenicu da je broj nezaposlenih u veljači 2004. godine iznosio 326 tisuća i 29, sada je u veljači ove godine 330, preko 330 tisuća 183, istina za volju to pokazuje HNS koji je obećao 200 tisuća novih radnih mjesta ali je dobro da imamo i takve podatke. Prema tome, tražimo da se ovaj Zakon obavi u dva čitanja kako bi se mogla riješiti sva sporna pitanja i da oneomogućimo onima koji su već pokrali državu, koji nisu plaćali prema državi obveze koje su morali davali, da isti ti registriraju, stvaraju nova trgovačka društva bez obzira na činjenicu da li su ranije podmirili obveze, onda ćemo i dalje imati nove slučajeve i Finagre i sisačke Željezare i svega ostaloga. Prema tome, ne smijemo dopustiti uvođenje dodatnog financijskog nereda na samo područje jer sama činjenica da, vezano za sve obveze, sva davanja koja imaju poslodavci 5% se odnosi na jedne te iste. Prema tome, mi se slažemo da je dobro da se ovaj problem upisa riješi brzo. Ali sama činjenica da se govori o tome da će rok biti 15 dana ali opet se daje mogućnost osim u opravdanim slučajevima. Pa zakon ne može trpjeti ovakve situacije kao što smo imali onaj slučaj i kod FINE da će oni raditi za one stop shop sve stvari osim onih za koje nemaju tehničke i druge mogućnosti da opet nije propisano koje su to točne nadležnosti, što će točno raditi. Prema tome ako hoćemo ovo riješiti na učinkovit način, onda je potrebno točno kazati kada postoje ti opravdani slučaji. Opravdani slučaj bi bio taj kada on nije platio državi svoje obveze, to bi za mene bio oprezan slučaj da se onda ne registrira, odnosno ne obavi upis novog trgovačkoga društva. Prema tome, očito je da Zakon o sudskom registru sadrži odredbe koje otežavaju i osporavaju upis subjekata u sudski registar, ali sama činjenica kako se država ponaša prema ovom važnom pitanju govore sljedeći podaci da smo mi vrijedeći zakon, odnosno važeći Zakon o sudskom registru dva puta mijenjali uredbama sa zakonskom snagom. To sama činjenica dovoljno govori kako se tako važnoj problematici pristupa. Također je važno da postupak likvidacije po službenoj dužnosti nije u potpunosti reguliran ovim Zakonom i dobro je da se odredbe ovoga Zakona usklade i sa Zakonom o trgovačkim društvima, Zakonom o zadrugama, Zakonom o matičnom broju, Zakonom o bankama, Zakonom o stečaju. I također sada dolazimo na jedan dosta veliki problem koji je do sada bio, da nije regulirana zabilježja spora kao bitan element koji pridonosi ostvarivanju načela javnosti i povjerenja u javnu knjigu. To je dosta bitna stvar ali opet dolazimo u onu situaciju koju smo imali koja nam jamči da će se prema ovima izmjenama obavljati na način koji mi hoćemo. To znači da je osigurana puna javnost jer opet možemo doći u onu sitauciju da ćemo doći brzo do podataka ali će opet biti netočni podaci zbog činjenice jer ta zabilježba nije na vrijeme napravljena, kao što je i ona cijela situacija bila da se recimo u pretvorbi i privatizaciji unatoč činjenice da oni koji su privatizirali nisu izvršili sve obveze prema državi, nego je taj isti fond, odnosno agencija omogućavala tim istima da vrše prijenos vlasništva na druga trgovačka društva i sada bi se znači brisanjem i ovih svih odredbi članka 41.a omogućilo uz onaj dio da je, da se govorio o zastari, omogućilo da se i taj dio legalizira na način na koji su svi oni i htjeli. Prema tome, zbog svih ovih primjedbi koje sam iznio u ime Kluba HSP-a, mi ne možemo podržati donošenje ovoga Zakona po hitnome postupku, tražimo da se na ovoj sjednici obavi prvo čitanje i da se sve ove stvari a vezano, to su bitne primjedbe riješe tako da ne može upisati se novo trgovačko društvo ukoliko ti isti vlasnici nisu podmirili obveze prema državi. Hvala lijepa.
Hvala. Klub SDP-a, poštovana zastupnica Ingrid Antičević-Marinović, izvolite.
Hvala poštovani gospodine predsjedniče, poštovana državna tajnice sa suradnikom, kolegice i kolege. Ovaj Konačni prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o sudskom registru od strane Vlade i javnosti je prikazan kao onaj koji će omogućiti hitnost postupanja, brzinu upisa trgovačkog društva i olakšanje uopće svih onih radnji koje tome prethode. Isto tako prikazuje se kao sjajna nadopuna onom sustavu one stop shop. Da je tomu tako svjedoči nekoliko odredbi koje su zaista poboljšice i to treba istaknuti. Međutim, ono što se pogoršava u odnosu na postojeće stanje je u takvim razmjerima i od takvog značaja, o tome je dosta govorio upravo kolega, govoreći u ime Kluba HSS-a, da jednostavno ni Klub SDP-a upravo iz tog razloga neće moći podržati ovaj Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o sudskom registru jer smisao, odnosno prikazivanje Zakona od strane Vlade da se olakša upis i registracija trgovačkih društva s jedne strane, s druge strane upravo umrežavanje sustava one stop shop je nešto što treba prihvatiti. Međutim, kažem, situacija je takva, ja ću poslije i reći o kojim se odredbama radi da upravo će se dogoditi suprotno da će se otežati upis, odnosno neće se uopće ubrzati upis redovnih, odnosno onih kvalitetnih društava, zahtjeva kojima treba sud odmah i udovoljiti kao što to određuje i postojeći zakon, a s druge strane ono što je vrlo, vrlo opasno, što je, na što je uznemirena čitava hrvatska javnost, a to je da se olakša upis i registracija onima koji su ostali dužni i državi i pojedincu. Sada ponovo na velika vrata otvaramo tu mogučnost i ja govorim ovdje i u sklopu izmjena Ovršnog zakona i u izmjenama ovog Zakona gdje se na takav način briše odredba članka, postojećeg članka 41. a građani moraju znati o čemu se radi da prijavi za osnivanje društva dakle osnivač društva dužan je i to ovjerovljeni dakle ispravu od javnog bilježnika podnijeti dakle sudu potvrdu da je podmirio sve obveze prema državi. Dakle ovdje ukoliko smo željeli biti efikasnim ne brisati ovu odredbu nego na, nego nadopuniti je isto tako i pojedincima, jednako tako i fizičkim osobama gdje egzistira pravomoćna presuda dakle ovršna isprava naspram takve osobe. To bi bio korak naprijed, a ne sada pod dakle krinkom, ja vjerujem da je predlagač zaista imao dobre namjere ali mislim oni koji su učestvovali u radnim skupinama da imaju ozbiljnu namjeru štititi dužnika. To se vidi isto tako i u izmjenama Ovršnog zakona. Da u izmjenama Ovršnog zakona pogoršala se situacija za vjerovnika. Tako se i ovim Zakonom olakšava dužnicima. Kažem očita odredba je članak 41. i to je ono što upravo i navodi Klub SDP-a da ne može glasovati za izmjenu ovog Zakona. Ukoliko bi predlagatelj povukao ovu odredbu i ostavio na snazi postojeću odredbu mi bismo dali podršku ovim izmjenama jer kažem ima tu i dobrim rješenja koje su poboljšice postojećeg, postojećeg stanja. Međutim ono za, što bih posebno istakla da su upisi u sudski registar još nešto najbrže i najbezbolnije što sudovi uopće rade. I tu uopće nema takvih kašnjenja kao što imamo slučaj u ovrhama i kao što imamo slučaj u parnicama. Tu su sudovi još najrevnosniji, a upravo postojeći zakon im je dobrim dijelom to i omogučio. Imamo nešto što će se ljudima jako svidjeti. Da se prijepis, kopija i izvadak ili potvrda moraju izdati u roku od 8 dana od dana podnošenja zahtjeva. Ali što ako se to ne dogodi? Nikom ništa. Ova bi odredba, to je puka deklaratorna odredba koja bi imala svog smisla tako da zakoni ne sliče više kao slikovnice nego da zaista postoje određene sankcije da one koji ga primjenjuju, a jednako tako i na one na koje se primjenjuje. Inače kažem blamiramo se mi kao zakonodavna vlast, a i kasnije sudbena koja provodi takve zakone. Dakle imala bi ova odredba smisao jedino tada ako bi, sud to ne bi učinio u roku od 8 dana pod prijetnjom odnosno da neizdavanje prijepisa kopije izvadka ili potvrde čini težu povredu službene dužnosti. Naravno da dolazimo onda i do pitanja i pravosudnih mogučnosti. Ovdje kod ovih stvari je to moguće zato što se to negdje čini odmah bez ikakvog odugovlačenja. Jednako tako postojeća odredba da je Registarski sud dužan obaviti upis u registar bez odgađanja dakle samo se u jednoj neznatnoj mjeri nadopunjuje ova odredba, ta je odredba postojala i do sada. I sada ukoliko želimo reformski utjecati upravo da se to zaista i poštuje ta odredba onda je trebalo također predvidjeti i neku smislenu sankciju jer vidimo da su te počesto takve norme deklaratorne, instruktivne naravi koje same po sebi ne znače ništa. I sudovi su i do sada dužni napisati, otpremiti presudu u roku od 15 dana odnosno 8 dana u hitnim predmetima. I izmjena značajna je bila Zakona o parničnom postupku koji smo donjeli ovdje jednoglasno prije nekoliko godina, prije dvije godine onda kada je povreda takve odredbe ima, omogućila sankcioniranje tj. kada se to ne dogodi da takav sudac čini bitnu povredu odredaba Zakona o parničnom postupku. Prema tome ukoliko želimo zaista da tomu i tako bude, da Registarski sud obavi upis, jedan uredan zahtjev bez ikakvog odgađanja. Ako nema nikakvih zapreka da to ne učini tj. da je zahtjev uredan onda bi ga trebalo sankcionirati na takav način da se čini povreda, teža povreda službene dužnosti. Jedino kažem onda to ima smisla jedino na takav način moramo, možemo biti vjerodostojni prema građanima. Također ova obveza, istina je, u članku 7. da više je dovoljno osnivanje objaviti u Narodnim novinama, a ne i u dnevnim novinama i točno je tomu kao što predlagač i kaže i obrazlaže uz ovaj članak da se na takav način smanjuju troškovi objave u dnevnom tisku, u jednom bar od dnevnih novina. Međutim i na takav način dužnici mogu saznati, rijetko čitaju možda redovito ne Narodne novine, ali sigurno dnevni tisak da. Pa je i to bila jedan od mogučnost, jedna od mogučnosti gdje mogu kontrolirati urednost upisa odnosno onemogućavanje onih koji su prezaduženi, koji osnivaju nova društva, a utrnjuju stara iz jednog jedinog razloga samo da bi izbjegli svoju obvezu. Dakle i ovo je jedan bio od načina, jedna od načina je bio gdje su se građani odnosno sami vjerovnici mogli na neki način i obavijestiti o svom dužniku. Ukoliko govorimo i ukoliko zaista se zalažemo za «one stop shop» onda bi svi oni koji izdaju dozvole, koji izdaju rješenja kao u ovom slučaju, radi se o sudskom registru, radi se o sudu iako negdje, iako u mnogim zemljama ovo uopće ne vode sudovi međutim ondje gdje god je potrebno dostaviti neke podatke koje vodi neki drugi sud ako postoji umreženi sustav, a trebao bi postojati u cilju upravo ostvarenja ove ideje «one stop shop» onda čemu taj sud da upućuje stranku i to da mu dostavi zemljišno-knjižni izvadak koji nije stariji od 8 dana. Pa koliko on samo čeka na taj izvadak? Onda je sasvim logično da to od stranke uopće ne tražimo nego sve ono što bar takva institucija iste vrste može pribaviti neka pribavi dakle upravo umrežavanjem svog jednog sustava. A da bi govorili onda o «one stop shopu» to bi onda trebalo govoriti o umrežavanju različitih sustava. Ali za prvi korak sigurno da je to teško odnosno ako se ima dobre volje već postoji takva infrastruktura. Prema tome nema zapreke da se ovako i na ovim mjestima na neki način reagira upravo u cilju provođenja kažem te ideje, a ne da se stranka jer ako od stranke tražimo da doprinese ukoliko je to, kad to zahtjev određeni i zahtjeva podatak, izvadak iz zemljišne knjige koji nije star od 8 dana, onda sve ono naprijed što je rečeno bar ovako deklaratorno a koje također kažem trpi kritike zato što nema sankcija pada i to u vodu. Jer ako sud mora donijeti takvo rješenje od 8 dana ovo ne može biti starije od 8 dana, a stranka ga čeka i nekoliko mjeseci onda je sve besmisleno. Evo to su one bitne primjedbe koje ima SDP i bez obzira na sve ukoliko bi ostala stara odredba koja, od članka 41.a Klub SDP-a bi glasovao i dao bi podršku ovom Konačnom prijedlogu zakona međutim ukoliko Vlada ostaje uporna da na ovakav način rehabilitira dužnike i omogućava dužnicima da se registriraju i da dalje harače po ostalim poslovnim i to zdravim subjektima. Jednako tako i od, prema fizičkim osobama mi suglasnost za to niti možemo niti hoćemo dati. Hvala lijepa.
Hvala. Idemo na pojedinačnu raspravu. Poštovani zastupnik Emil Tomljanović, izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, uvažena gospođo državna tajnice uvodno bih htio istaknuti da u cijelosti podupirem Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama zakona o sudskom registru. A uporište za takvo promišljanje pronalazim u dva temeljena razloga. Prvi je Ili prvi razlog je usklađenja ovoga propisa kao posebnog propisa koji regulira sve one pravne institute vezane za sam sudski registra i upis gospodarskih subjekata u isti. Sa odredbama drugih zakona kako bih zakonska rješenja ovoga područja prava predstavljaju jednu sukladnu skladnu cjelinu. Konkretno radi se o usklađenju sa Zakonom o trgovačkim društvima i to poglavito u odnosu na njegove posljednje izmjene i primjene od 1. siječnja 2004. godine. I koji je kao najvažniji propis trgovačke grane prava u velikoj mjeri usklađen i sa Europskim konvencijama. Drugi propisi koji su evidentno usklađeni sa ovim prijedlogom zakona su dakle ili radi se o Zakonu o zadrugama, Zakonu o matičnom broju. Zakonu o zaštiti osobnih podataka, tu je i Zakon o bankama a i Zakon o stečaju. Drugi pak temeljni razlog pronalazimo u smislu razrade konkretnih pravnih instituta predloženog zakona a koji nedvojbeno upućuju na povećanje efikasnosti upisa u sudski registar. Dakle što s samoga upisa tiče. Drugo, izjednačavanje u pravima i obvezama domaćih i inozemnih i pravnih i fizičkih osoba. Treće je evidentno je dakle da ovim izmjenama dolazi do smanjena troškova upisa. Pojednostavljuje se i ubrzanje i ubrzava postupak upisa. A omogućavanje jednostavnijeg uključivanja i započinjanja gospodarske i poduzetničke djelatnosti ovdje treba zapravo još dodatno naglasiti. Što konkretno podrazumijeva smanjenje broja potrebnih odobrenja za upis. Te prikupljanja podataka za upis na manjem broju mjesta. Nadalje, potrebno je dakle naglasiti da Prijedlog izmjena zakona afirmira s jedne strane načelo javnosti a i načelo povjerenja u sudski registar odnosno, upisa u sudski registar. Dakle prvo načelo podrazumijeva da sve osobe imaju ravnopravan položaj i mogućnost uvida u sudski registar bez obveze dokazivanja pravnog interesa, a s druge pak strane načelo povjerenja podrazumijeva da svatko se može dakle pozvati na staje upisa vezano i za podatke i za činjenice koje su upisane ili se upisuju u sudski registar. Dosljednim tumačenjem toga načela uistinu se nitko ne može pozivati na to da su mu podaci upisani u sudski registar i objavljeni sukladno zakonu, dakle da nisu da mu nisu bili poznati. Shodno gore navedenom, kao vrlo bitnu predloženu izmjenu pronalazim upravo a i spominjano je to u prethodim raspravama u članku 22. Prijedloga zakona kojim se ukida odredba članka 41a. Zakona o sudskom registru. Naime po mome mišljenju ovdje se opravdano polazi od činjenice da je upravo ova odredba usporavala upis, dakle usporavala upis novih društava u sudski registar. Kao i upis promjena u već postojećim trgovačkim društvima. Naime svi dokumenti koji su bili predviđeni sa brisanim člankom nisu predstavljali jamstvo, da su obveze s obzirom odnosno, temeljem poreza i doprinosa podmirene. Kao niti da ne postoje obveze s osnova i javnih davanja o kojima evidenciju ne vodi Ministarstvo financija i ne vodi evidenciju Porezna uprava. Predloženim brisanjem ili izostavljanjem ove odredbe upravo se pojednostavljuje postupak upisa i ubrzava se postupak za same stranke i ne mogu se složiti sa mišljenjem da se tu radi o rehabilitaciji dužnika, povlaštenom položaju dužnika ili da zapravo sam prijedlog zakona stavlja u povlašten položaj dužnike. Jer se po prirodi stvari dužničko vjerovnički odnos ili odnos dužnika i vjerovnika i uspostavlja i regulira nekim drugim zakonima i propisima. A ne zakonom o upisu u sudski registar. A i samo sankcioniranje nekakvih nezakonitih ponašanja pogotovo u odnosu dužničko vjerovničkih odnosa u prezentiranom smislu pojedinih rasprava zapravo predstavlja i kazneno djelo. Dakle ono je element kaznenog progona odnosno, kazneno pravne odgovornosti a ne može u suštini biti samo dakle temelj ili većim dijelom temelj odredbe Zakona o upisu u sudski registar. Dakle prihvaćam načelo razrađeno načelo, da se maksimalno u smislu i ekonomičnosti i efikasnosti pojednostavljuje upis u sudski registar. A sve one anomalije pogotovo koje nastaju u okviru poslovanja trgovačkih društava i nastanka dužničko vjerovničkih odnosa dakako ali u sustavu funkcioniranja pravnog sustava treba rješavati i efikasnije i bolje ali naravno u jednom drugim ili primjenom drugih pravnih propisa. A pogotovo kada oni zadiru u zonu kazneno pravne odgovornosti. Nadalje, člankom 27. odnosno predloženim izmjenama članka 51. izostavljena je nacionalna klasifikacija djelatnosti uz prihvaćeno obrazloženje da je ista odredba, dakle odredba postojećeg zakona u izvjesnoj mjeri i u suprotnosti sa načelom dakle proklamiranom načelom poduzetničke slobode. Predmet poslovanja trgovačkih društava dakle, može biti obavljanje svake dopuštene djelatnosti. Dakle svake dopuštene djelatnosti koja nije zakonom zabranjena ili nije suprotna moralu društva. Isto tako kako bitnu pronalazim novinu u članku 20. predloženih izmjena a u smislu nadopune članka 40. Zakona o sudskom registru. A radi preciznog usklađenja sa odredbama Zakona o trgovačkim društvima kod razrade onog novoga instituta koji je uvršten u ili razrađen Zakonom o trgovačkim društvima naime radi se o institutu podjele društvenog kapitala. Općenito ili općenitije postavljenom odredbom ovdje se uistinu nastoji izbjeći onaj mogući problem a problem se sastoji u evidentnoj ili mogućnosti kolizije ovih dvaju zakona. Nadalje, apsolutno treba podržati pa ja ću sada u svojoj raspravi i afirmativno naravno osvrnuti na one izmjene zakona ovoga predloženog zakona koji idu smanjenju zakonskih rokova dakle ovdje se govori o zakonskim rokovima koji su prijedlogom smanjeni i to na rok od 15 dana kada se radi o ishođenju rješenja o upisu. Ili onom spominjanom roku od 8 dana kada se radi o roku kada je … [[Govornik se ne razumije]] ispravu ili evidenciju sudskog registra stranka treba priskrbiti. Dvojba dali ovim zakonom ili samo ovim zakonom odmah predvidjeti sankciju za u svakom slučaju onda protupravno ponašanje ovlaštenih osoba koje su ovlaštene da vode upis u sudski registar. Po mome mišljenju nema toliko negativnosti ili nije negativnog karaktera kako smo imali prilike čuti u pojedinim raspravama. Naime, smanjenje tih rokova i ovog na 15 dana i onoga na 8 dana, zapravo se određuje sada zakonom rokovi u kojima se treba stranka doći do određenih dokumenata. Apsolutno nepoštivanje tih rokova od stranke nadležnih službenih osoba za sobom povlači odgovornost. Možemo otvoriti raspravu kakav bi to vid odgovornosti trebao biti. Ali to je u izloženom smislu prijedloga zakona svakako poboljšica ili poboljšanje rješenja. A ne nekakvo rješenje koje ne bi išlo ka onome u kom pravcu ide usudio bih se kazati intencija cijeloga prijedloga ovoga zakona. A to je ekonomičnost, efikasnost i ubrzanje svih upisa u sudski registar. Hvala.
Hvala lijepa. Imamo dvije replike. Prvo gospođa Ingrid Antičević Marinović, izvolite.
Pa, poštovani gospodine potpredsjedniče, repliciram kolegi koji je rekao da ukidanje, dakle brisanje ovog postojećeg članka 41.a ni do sada nije jamčilo dakle vjerovnicima da će biti izigrani od strane dužnika. To je tomu točno, međutim upravo, dakle jer je mogao ovaj dati lažnu izjavu pred javnim bilježnikom. I sad što treba promijeniti? Treba promijeniti da sama država pronađe te podatke jel’ joj netko nešto duguje, najprije noj, a onda jednako tako ima mjerodavne podatke također od strane sudbene vlasti od treće svoje grane, da li i egzistira pravomoćna odluka. A ne da apsolutno ukida dakle takvu normu koja je značila kakvu takvu prepreku za takve bezočne dužnike.
Hvala lijepa. Odgovor, gospodin Emil Tomljanović. Izvolite.
Uvaženoj kolegici Antičević ću replicirati a vračajući se na njezinu zadnju rečenicu, ili posljednju rečenicu koju je kazala o kakvoj takvoj, o kakvom-takvom …, ma ne kolegice ako se radi o ovome onda se ovdje radi o kaznenom djelu. Netko tko radi ili lažno daje svoje podatke da bi se ili ko izbjegava ili tko je napravio kazneno djelo prijevare on treba pasti pod sankcije Kaznenog zakona. Dakle on je počinio kazneno djelo i sve ono što sam ja u svojoj raspravi kazati i jest da je ovo propis koji regulira upis u Sudski registar i koji maksimalno treba pojednostavniti. A ne da se pokušava sa odredbama kao što je to pokušano sa odredbom 41.a zakona koji se sada, predlaže se brisanje tog članka ili njegova izmjena jer jednostavno je nemoguće, pravno je nemoguće sa tri, četiri, pet ili više propisa pogotovo procesne naravi, pa što i rezultati, odnosno praksa to pokazuje regulirati protupravna ponašanja. Čak ih i smanjiti na nekakvu podnošljivu mjeru. Jer ako se radi o kaznenom djelu onda je to kazneno djelo i koje potpada pod udar Kaznenog zakonodavstva i procesnog i materijalnog. Predlagatelj ili Vlada ovdje želi apsolutno afirmirati načelo efikasnosti, brzine, zakonitosti u Sudski registar. I naravno ako krenemo razrađivati to načelo onda apsolutno ove vaše primjedbe ne stoje.
Hvala lijepa. Replika, gospodin zastupnik Zlatko Tomčić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Pa nitko ne spori, bez obzira koliko su neke rasprave ovdje bile vrlo tvrde nitko ne spori da ovaj zakon donosi nekakva poboljšanja. Međutim očito da ovdje postoji, ja bih rekao dva pogleda na pitanje da li Sudski registar treba biti taj koji će onemogućiti određena kaznena djela ili treba stvar gledati kumulativno. Pa ja bih rekao obzirom na stanje i u pravosuđu obzirom na stanje stranaka koje je vrlo teško istjeruju svoju pravdu, da treba iskoristiti sve mogućnosti da zapravo strankama u postupku koje su vrlo često zakinute radi vižljastosti i snalažljivosti onih koji su skloni kršiti zakon da se pa i kroz Sudski registar omogući da ljudi dođu lakše do pravde. Ja ću vam ispričati jedan detalj kojeg ste vjerovatno čuli isto kao i ja što se recimo radi u stambenoj izgradnji. Građevinski poduzetnici registriraju poduzeće, sagrade 20 stanova, prodaju stanove i da bi izbjegli svoje obaveze iz garantnog roka itd. istog momenta ugase poduzeće. Zamislite vi sad onog koji je uložio, ne znam, 50 ili 100 tisuća eur-a u taj stan, koje su njegove Tantalove muke da dođe do pravde na realizaciju garantnog roka od onog koji više ne postoji. Gledajte, takvih primjera ima jako puno. I zato ja naprosto apeliram da i kroz ovaj zakon pokušamo na neki način omogućiti da se sankcioniraju svi oni koji su zapravo skloni nekakvom protupravnom ponašanju. Mislim da naprosto nam to nije višak. Ali ja se načelno slažem sa vama da treba rješenja tražiti drugdje. Ali obzirom na stanje u pravosuđu, stanje u svijesti društva naprosto i Sudski registar treba iskoristiti da se spriječe lopovi, lopine i oni koji su skloni kršenju zakona da zapravo varaju građane. Hvala.
Hvala lijepa. Odgovor gospodin Tomljanović. Izvolite.
Pa uvaženom gospodinu Tomčiću bih replicirao na slijedeći način. Ja se slažem s vama, ja nemam ništa protiv i takvog promišljanja. Vaš primjer je iz prakse i on je točan. Ima još i gorih primjera. Međutim ne možete suvislo pripremiti niti u praksi očekivati rezultate od nekog procesnog propisa koji regulira upis u Sudski registar i ima namjeru biti efikasan, ima namjeru dakle ubrzati postupak upisa i razriješiti situaciju koja jest sada i u izvjesnom smislu i problematika ukupnog upisa u Sudski registar kao jedne specifične naše evidencije na način da na, u smislu kazneno-pravnog promišljanja, dakle odredbom tog zakona regulirate počinjenje kaznenog dijela. Ja se slažem s vama. Sva kaznena djela u pogotovo relaciji dužničko vjerovničkih odnosa ili namjero prouzročenog stečaja ili drugih onih nepravilnosti koje imamo u smislu primjene Zakona o trgovačkog društva, gašenja namjernog trgovačkih društava itd. treba sankcionirati. Ali se ovdje postavlja pravno pitanje da li je to moguće ovim propisom. Jer ako mi imamo kumulativno puno propisa koji rješavaju kaznenu odgovornost onda imamo jednu nejasnu situaciju i zbog toga nam se u praksi dešavaju takve situacije. Mi moramo imati jasnu situaciju u Kaznenom zakonodavstvu i u Procesnom zakonu i u Materijalnom zakonu da bismo suzbili počinjenje kaznenih djela u oblasti Trgovačkog prava. Sve ono što ja želim kazati da ovo nije taj propis, postoje drugi propisi koji reguliraju pa i u preventivnom smislu počinjenje kaznenih djela u smislu primjene Zakona o trgovačkom društvu. Kriminal je kriminal, a upis u Trgovački sud ili u Trgovački registar je nešto drugo. Mislim da je intencija Vlade i predlagatelja da pojednostavni taj postupak da pridruži te norme standardima Europske unije. A pazite, kaznenih djela u ovoj oblasti je bilo i biti će, nisam siguran da bi se da ostane ova odredba zakona broj tih kaznenih djela smanjio …
Hvala lijepo.
A mislim da i praksa upućuje na to da se od kad je u primjeni 41.a broj kaznenih djela u ovoj oblasti nije smanjio. Hvala.
Hvala lijepa. Dobro. Govorili ste. U 11 sati i 1 minuta je proteklo vrijeme za prijavu od 10 minuta. Na redu je gospodin zastupnik Josip Vresk. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Gospođo državna tajnice, kolegice i kolege zastupnici. Moram na žalost reći da me Prijedlog ovog zakona podsjeća na Prijedlog zakona o zemljišnim knjigama. Kada smo doista tu govorili da želimo učiniti zemljišno-knjižni postupak efikasnijim, da doista stranke nemaju vremena niti mogu čekati u zemljišno-knjižnim odjelima općinskih sudova tako dugo i tako često i u tako puno puta trajanja tog postupka. Napravili smo tim zakonom zapravo to da smo na brz, na efikasan način omogućili ljudima da dobivaju netočne podatke. Cilj je bio srediti zemljišne knjige. Ne želim time reći da ni efikasnost nije problem. Da. Ali nije najprimarnije. Isto želim reći i ovdje. Naime kad u Republici Hrvatskoj ne bi postojala četiri registarska suda ili kad ne bi bilo problema u ta četiri registarska suda, a to su Zagreb, Split, Osijek i Rijeka vjerojatno ne bi ni Vlada išla u izmjene ovog zakona. Tu postoji problem. Slažem se ja da je trebalo ići ovakvim prijedlogom, ali nije dobro da se ovakvim prijedlogom ide u hitni postupak. Ne želim samo reći ovdje na problematičnu odredbu članka 20. ovog zakona koja jest veliki problem, koja zapravo znači privilegirani položaj države. Znate jedno su kazneni postupci a drugo su naplata potraživanja vjerovnika. Mislim da ta odredba ovog članka nije u suglasnosti sa Ustavom Republike Hrvatske. Drugo, nije mi jasno zbog čega se ne poštuje klasifikacija zanimanja. Pa neće svi valjda ljudi na isti način, svi oni koji prijavljuju nešto pisati čime se bave i upotrebljavati iste izraze. Kako će netko tko ima pravo uvida u sudski registar znati o čemu se radi. Zapravo, predlagatelj u uvodnom obrazloženju ovog zakona točno navodi koji su ciljevi ovog zakona. Dobro je da navodi da je cilj efikasnost. Dobro je da navodi da je to cilj javnosti pa i bez dokazivanja onog pravnog interesa. Dobro je i da je to cilj efikasnosti, dobro je da je to istinitost ali pogledajte što se dešava kada se u zakonu posvađaju načela. Cilj javnosti sudskog registra znači da svatko bez dokazivanja pravnog interesa ima ne samo pravo uvida nego i pravo dobiti određene podatke iz tog registra u vidu ispisa. Cilj istinitosti bi trebao biti ispunjen na način da svi podaci koji se nalaze u sudskom registru moraju biti istiniti tj. točni. I sad pogledajte normu koja je sadržana u članku 42. ovog zakona u kojem točno piše, citiram "Registarski sud odbacit će prijavu za upis ako predlagatelj ne plati sudsku pristojbu iz članka 79. ovog zakona i ne predujmu troškove objavljivanja upisa najkasnije u roku kojeg odredi sud a koji ne može biti duži od 15 dana. I sve to tako lijepo tu stoji. Što to zapravo znači? Da sud bude efikasan doista on će odbaciti prijavu za upis, riješit će spis. Netko tko ima pravni interes, dakle tko ima potrebu da sazna podatke iz sudskog registra te podatke neće dobiti. Oni naprosto neće biti točni. Nije mi jasno zbog čega takva odredba. Druga stvar, kolegice i kolege, ako se dobro sjećam mi smo prošlog tjedna raspravljali u ovom Visokom domu o izmjenama Ovršnog zakona pa smo tada u tom zakonu naveli da će Državno odvjetništvo Republike Hrvatske prisilno naplaćivati, dakle u okviru ovršnog postupka sva dugovanja prema državi, dakle i sudske pristojbe. Čini mi se da to zapravo i nije trebalo pisati u tom zakonu jer to obaveza Državnog odvjetništva i Zakona o državnom odvjetništvu. Ali eto tako stoji. Što to znači? Što će raditi Državno odvjetništvo ovdje? Pa naprosto trebala je stajati odredba da registarski sud mora riješiti svaku prijavu pa i ona koja nema plaćenu pristojbu a Državno odvjetništvo mora prisilnim putem, prisilnim načinom naplatiti takvu pristojbu. To je suština onoga o čemu smo razgovarali prošli tjedan i to je suština istinitosti sudskog registra. Vidite to se, kolegice i kolege, zbiva kad se posvađaju načela a načela su najvažnija kod pisanja ovakvih zakona. Nije jasno zbog čega predlagatelj, ponovit ću, ide ovakvim zakonom po hitnom postupku. Ništa se neće desiti da ovo bude prvo čitanje zakona, baš ništa kao što se i ovakvim izmjenama neće ništa brzo popraviti. Predlažem stoga da ovo bude prvo čitanje zakona, u protivnom naravno ono što je rekao kolega Pecek u ime kluba ja i moj klub nećemo moći podržati ovaj zakon. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Na redu je gospodin zastupnik i potpredsjednik Mato Arlović. Izvolite!
Gospodine potpredsjedniče, poštovane kolegice i kolege! Ja moram reći da nisam očekivao da će ovako obimna izmjena i dopuna Zakona o sudskom registru doći po hitnom postupku. To je prvo. Drugo, mišljenja sam da ako se ovako obimno mijenjaju zakoni da bi onda bilo bolje pripremiti prijedlog novog zakona. Treće, činjenica je da obrazloženje za hitni postupak po prirodi stvari i po sadržaju samog teksta zakona koji se predlaže mijenjati i dopunjavati zapravo negiraju samo to obrazloženje za hitni postupak pa praktički razlog za postojanje hitnog postupka ne postoji i iz tog razloga smatram da bi bilo potrebno barem prihvatiti da se o ovom zakonu provede rasprava u prvom čitanju i da do drugog čitanja se razmotri i mogućnost, ne samo da se ide sa izmjenom i dopunom nego eventualno da se ovaj prijedlog zakona do konačne pripreme prijedloga zakona zamijeni novim tekstom zakona i to cjelovitim. Zašto ovo govorim oko hitnog postupka? Kao ključni razlog za hitni postupak navedeno je, citiram, s obzirom da je potrebno čim prije omogućiti i stvoriti pretpostavke za što brži početak poslovanja gospodarskih subjekata smatramo da postoje opravdani razlozi itd. A u isto vrijeme u prijelaznim i završnim odredbama izmjene i dopune ovog zakona se navodi da postupci za upis u sudski registar pokrenuti prije stupanja na snagu ovog zakona dovršit će se u skladu s propisima koji su važili do stupanja na njegovu snagu. Prema tome, po prirodi stvari zapravo će se nastaviti raditi po sada važećem zakonu i sa svim provedbenim propisima koji su u tom dijelu prisutni. Dakle, očigledno je da tako pripremljena zapravo izmjena nije potrebno iz ovog razloga koji se ovdje navodi dovoditi i donositi po hitnom postupku. Drugo što je veoma važno uočiti jeste da sam Zakon o sudskom registru ima 91 članak a ovdje se predlaže mijenjati ukupno 48 članova. Uz to dakle više od 50%. Uz to se naravno neke novim člancima unose i neka nova rješenja koja su neuobičajena. Tako primjerice se kaže između ostaloga da će se odbaciti prijava za upis u registar ako se ne podmire troškovi registracije ili za podnošenje zahtjeva za registraciju kao i primjerice to da će se ukoliko vjerovnici ne uplate predujam u određenom roku prijave potraživanja će se odbaciti u postupku itd., itd. I sad gledajte vrlo interesantnu situaciju. Imamo situacija likvidacijskog postupka. Vjerovnici koji bi trebali iz likvidacione preostale imovine društvo koje je bilo u stečaju pa je završilo u likvidaciji namiriti kako tako svoja potraživanja da bi donekle ublažili štetu koja je za njih nastala a ovdje im kažemo e sada ako još prije toga ne plate predujam sudu onda neće dobiti, odbacit će se i taj dio njihovog zahtjeva. Nevjerojatna konstrukcija i mislim da u takvoj situaciji zapravo se postavlja pitanje tko je ovdje kažnjen. Kažnjen je očigledno vjerovnik i to na račun da se vodi više računa o zaštiti interesa zapravo samog suda u postupanju kao da je sud sam radi sebe a ne radi između ostaloga i vjerovnika. Treću stvar što bih htio primijetiti jeste da zakon unosi dosta pomutnje, neraščišćavanja stvari. Dapače čak štoviše poglavito to se odnosi na strane subjekte iako u načelu on bi trebao i ide, tendira ka tome da pokuša izjednačiti sve subjekte pravnog postupanja uključivo i strane pravne osobe. Naime, u članku 27. se kaže "Predmet poslovanja, djelatnost upisuje se u sudski registar u skladu s posebnim zakonima", malo slovo zakona. Dakle, nekim posebnim zakonima su uvrštene određene vrste djelatnosti koje se obavljaju u Republici Hrvatskoj. To nije točno. Kao što je poznato u Republici Hrvatskoj postoji jedinstvena klasifikacija djelatnosti, statistička jedinstvena klasifikacija djelatnosti koja je objavljena i koja naravno postoji kod registracijskih sudova i svega ostalog da bi se moglo raditi. Prema tome, očigledno da je potrebno raspravljati o pitanju usklađivanja djelatnosti sa jedinstvenom klasifikacijom djelatnosti statističkom a ne sa posebnim zakonima jer se posebnim zakonima više ne određuju djelatnosti kao što je to poznato. Na kraju krajeva, ta djelatnost klasifikacija je i donešena da bi se uskladili sa Europskom unijom. Naravno, ovdje se otvara i dodatno pitanje da se djelatnost neovisno o jedinstvenoj klasifikaciji sasvim ispravno može registrirati i ona koja nije navedena primjerice u jedinstvenoj statističkoj klasifikaciji pod uvjetom da naravno nekim posebnim zakonom nije zabranjena ili se ne protivi moralu društva. E sada, to je pitanje vrlo interesantno. Ovdje je naznačeno moralu društva da se zapravo niti jednom odredbom niti Zakona o registraciji nije, registru nije naznačilo zapravo u kojem smislu u odnosu na pojedine djelatnosti se primjenjuje ta socijalno etička kategorija morala društva i podrazumijeva se njen sadržaj. I u takvoj situaciji bi se ipak trebalo reći, dodati da to se ipak mora onda razraditi sa posebnim zakonima. Koje se to kategorije ili koji se to oblici morala društva moraju do te mjere poštivati da ne bi se mogla obavljati između ostaloga takva djelatnost. Pored toga naravno postoji čitav niz pitanja koja, ili rješenja koja izazivaju u najmanju ruku upit. Vrlo interesantno rješenje članka 45. stavka 2. koji kaže kada registarski sud utvrdi prijavu, pardon vrati prijavu radi ispravka ili dopune zaključkom će odrediti rok od 8 dana za ponovno podnošenje prijava. Meni se čini da ovdje se neke stvari ne razumiju, ako je to ponovno podnošenje prijave onda će to biti dva puta plaćanje u najmanju ruku sudske takse registarskog suda jer se radi o dvije prijave. A zapravo se radi po prirodi stvari o jednoj prirodi samo ona nije dovoljno dopunjena ili treba ju ispraviti. Prema tome, ne radi se o tome da on podnosi novu prijavu nego bi on trebao vratiti izmijenjenu i dopunjenu prijavu u roku od 8 dana po nalogu suda, jer je to ista prijava to nisu dvije prijave. A ovo kako je propisano zapravo upućuje na to da se radi o dvije prijave. Naravno, vrlo interesantno je i rješenje koje polazi iz članka 19. da se postupak za upis u registar pokreće za podnošenje javno ovjerene prijave sudu. E sada, je ovdje dakako to jasno kada su u pitanju trgovačka društva gdje se na skupštinama društva pojavljuje povodom izvješća ili smanjenja povećanja temeljskog kapitala itd., javni bilježnik, ali šta je sa zadrugama, šta je sa savezom zadruga itd., ili tog nema? Da li će oni morati ići ovjeravati te isprave pred javnim bilježnikom a da praktički javni bilježnik osim tog papira nema nikakav drugi uvid u činjeničko stanje oko toga? Kako će ovjeriti. Prema tome, to bi pitanje trebalo dodatno razriješiti i učiniti ga koliko toliko operativnim i operabilnim. Isto tako je interesantna i činjenica da u članku 29. da rješenje o upisu u registar mora se donijeti u roku od 15 dana od dana kada je podnesena uredba. Mislim da bi trebalo ipak ovo i nomotehnički popraviti radi sadržaja. Neće se dodati rješenje o upisu u sudski registar nego će se dodati rješenje povodom prijedloga o zahtjevu za upis u sudski registar. A kakvo će biti rješenje, da li će se biti rješenje da se upiše ili da se ne upiše, hoće li se odbaciti ili odbiti ovisiti će zapravo o pitanju koja su prisutna i u sadržaj i kvaliteti podnešenog prijedloga. Iz svih ovih razloga a osobito iz razloga da se radi i između ostaloga ponavljam o 4. izmjeni i dopuni Zakona da se mijenja od 91. više od 48. članaka, da razlozi hitnog postupka koji su navedeni u obrazloženju Zakona vezano za njegu potrebu donošenja ne bismo mogli podržati hitni postupak i predlažemo da to ide u prvo čitanje da se razradi. Naravno da je ovdje novi kvalitet i to da se usuglašava ovaj Zakon sa Zakonom o matičnom broju, ispušta se jedinstveni matični broj građana, kamo sreće da smo davno prije to napravili, onda bi vjerojatno mnoge stvari koje smo imali, neugodnosti pravne prirode ali i političke, gospodarske i socijalne izbjegli u Hrvatskoj u zadnjih 10, 15 godina pa i to da se na relativno jednostavan način dolazilo do punomoći koju smo omogućili pojedincima ili pravnim osobama da tuđu imovinu uključujući nekretnine, kuće i stanove preprodaju kada se radi, i prodaju kada se radi o osobama koje su prognane, izbjegle ili su bile raseljene tokom, tokom rata … [[Govornik se ne razumije.]] zapravo njihove stvarne volje na da takvom punomoći ovlaste takve osobe. Hvala lijepa.
Zahvaljujem gospodine predsjedavajući, uvažene dame i gospodo zastupnici, na kraju rasprave o ovom Prijedlogu izmjena i dopuna Zakona o sudskom registru koji se predlaže donijeti po hitnom postupku dozvolite mi, zahvaliti naravno na doprinosu koji ste dali u ovoj raspravi, ali osvrnuti na neke čini mi se bitne primjedbe koje su ovdje iznesene. Istina je da ovaj Zakon ima dosta izmjena i dopuna, čak 48, što je ukupnost Zakona predstavlja veliki … [[Govornik se ne razumije.]] Ali dozvolite mi podsjetiti, to je uvodno rečeno, veliki dio ovih izmjena predstavlja doista usklađivanje sa postojećim zakonskim tekstovima, dakle, onima koji su prije usklađeni, prvo, recimo sa temeljnim Zakonom s kojim se ovaj Zakon trebao uskladiti, sa Zakonom o trgovačkim društvima, odnosno njegovim Izmjenama i dopunama usvojenim prije nepunih godinu dana i iskorištena je prilika da se uskladi i sa Zakonom o matičnom broju i sa Zakonom o zadrugama. Zato ima doista velikih, dosta izmjena koje zapravo su usklađivanje i gdje je trebalo taj Zakon uskladiti sa tim zakonima. Drugi dio izmjene odnosi se na, iskorištena je zapravo prigoda da se Zakon učini još učinkovitijim, dakle, da se postupak upisa ubrza, premda ja se slažem sa onim primjedbama koje su ovdje rečene da u ospori sa nekim drugim javnim registrima kao što je Zakon o zemljišnim knjigama situacijom kada je riječ o trgovačkim društvima možemo u relativnom smislu biti zadovoljni. Postupci ipak relativno brzo idu osim nekih koji doista čekaju neprimjereno drugo ali to nas ne opravdava da ne učinimo sve da i ovaj sustav učinimo što učinkovitijim. Najviše polemike, rasprave i protivljenja izazvala je jedna odredba to je članak 22. brisanje odredbe članka 41.a. Istina je da ovaj Zakon o sudskom registru četiri puta mijenjan, od toga dva puta upravo da bi se unijela, odnosno kasnije izmjenila odredba ovoga članka, prvo je to bila uredba sa zakonskom snagom a kasnije je ona unešena kroz tekst zakona. Te izmjene su učinjene recimo davne 98. godine, dakle, prije šest godina sa osnovnom intencijom i nakanom kako se spriječi, da bi se spriječio zapravo upis subjekata nekorektnih, poslovno nepoštenih koji gase svoje tvrtke, ne ispunjavaju obveze prema vjerovnicima i prema društvu, ne plaćaju porez, druga javna davanja. I tada a i sada, znači tada njeno uvođenje u naš pravni sustav a tada njeno ukidanje izazvalo je, sasvim razumljivo zbog nakane koja se njome želi postići velike rasprave, i tada prisjećam se prije 6 godina stručnjaci su govorili da se sustav u tom pravcu, dakle, kroz onemogućavanje upisa, osnivanje novih trgovačkih društava ovim subjektima koje ispunjavaju svoje obveze ne može postići kod Zakona o sudskom registru. No odredbe ipak prošle iz, evo žive već u našem pravnom sustavu 6 godina, sada su primjedbe da ipak bi je trebalo ostaviti kao kako je rečeno, evo usuditi ću se upotrijebiti tuđe riječi "kakav takav kontrolni mehanizam". Međutim, mislim da treba postaviti tu nekoliko pitanja. Prvo je pitanje doista je li mjesto u sudskome registru da se uvodi pa i takav kontrolni mehanizam. Kontrolni mehanizmi su dobili, sudski registar ima svrhu da upiše subjekt upisa trgovačko društvo i to je ta činjenica. Naš sustav dakako niti država ne treba omogućavati niti amnestirati one koji ispunjavaju svoje obveze prema državi i prema vjerovnicima. I dakako da to nije bila niti namjera kada smo to … [[Govornik se ne razumije.]] I u Vladi je, moram priznati bilo dosta rasprava o tome treba li tu odredbu brisati ili ne, upravo iz ovih razloga koji su se danas čuli ovdje za govornicom. Naime, ali sustav kontrola praćenja poreza, ispunjavanja drugih obveza je nadležnost i zadaća drugih tijela. I donesen je niz zakona, umrežavali se sustavi, Zakon o porezu, poreznoj upravi, FINU, uredu za sprječavanje pranja novca koji trebaju udovoljiti tome cilju. To je jedno. Drugo, postavlja se pitanje pa čak i neovisno, ako uvodimo kakav takav kontrolni mehanizma jesmo li mi njega postavili kroz odredbu članka 41.a? Da li taj subjekt koji se ugasio je osnovao novo društvo? Odredba postoji 6 godina za razliku od rasprave koja je bila u Vladi, danas u Saboru nije bilo prigovora subjekata poslovnih dakle onih koji posluju da se ta odredba briše. Uvijek se nameće pitanje zašto? Jer ona je za njih otežavajuća i problematična. Usuđujem se reći, a to je bila i primjedba prije 6 godina da ona ma kako da je dobro zamišljena zapravo neće polučiti uspjeh i mi danas nemamo nikakvu zapravo kontrolu kako se ta odredba primjenjuje. Zašto? Zato što u sudskom registru vi nemate podatke zadnje stanje dionica niti udjela. Dakle to Trgovački sud ne može kontrolirati. A njemu netko, taj osnivač društva treba doprinjeti, dozvolite mi samo zbog važnosti rasprave, citirati odredbu članka 41.a važeću i izjavu ovjerovljenu od javnog bilježnika da ni on ni društvu u kojem ima udjele ili dionice nema podmirene dospjele obveze te potvrdu ovlaštene pravne osobe koja obavlja poslove platnog prometa da ni on ni društvo u kojem ima udjele ili dionice nema na računima evidentiran nepodmiren nalog za plaćanje kao i potvrde porezne uprave, HZMO-a i HZZO-a da ni on ni društvo koje imaju udjele i dionice nema nepodmirene obveze. Mi nemamo način utvrditi ukoliko on ili društvo koje ima dionice ili udjele doista uopće koliko on ima tih društava u kojima ima dionice ili udjele i koliko on ima nepodmirenih obveza? Trgovački registar u ovoj situaciji ovisi doista o poštenju onoga koji mu donosi potvrdu. Dakle on kod ovakvog stanja stvari uvijek mu može podnijeti dionice ili potvrdu onog društva u kome nema nepodmirene obveze. I zatajiti ove druge. Postupati nepošteno. I tako se očigledno i događa jer subjekti ovi koji se navodno gase ipak nađu načina da se osnuju jer jednostavno naš sustav na taj način nije ustrojen i nemate načina da barem preko sudskoga registra, sudski registar dakle provjeri je li mu ovaj koji je donio sve te potvrde doista podnio sve, za svoja trgovačka društva u kojima ima dionice ili udjele. To je jedno. Drugo, za, mi smo Zakonom o trgovačkim društvima propisali nešto drugo. Nešto drugo što je sada u direktnoj koliziji sa ovom odredbom članka 41.a o kojoj se danas raspravljalo. Naime za promjenu u vlasničkoj strukturi temeljnog kapitala društva mjerodavno je stanje u knjizi poslovnih udjela. Sudu se samo na kraju poslovne godine o tome dostavlja podatak. Dakle kroz ovu odredbu Zakona o trgovačkim društvima i niz drugih odredbi Zakona o trgovačkim društvima mi smo imali intenciju liberalizirati i to omogučiti. I mi smo takvu odredbu unjeli, a sada nam zapravo ima ova odredba koja je u koliziji sa zakonom koji je ajmo reći jači jer je donesen za osnivanje trgovačkih društava. To su razlozi zbog koga predlagatelj je doista ocijenio sve razloge za i protiv i ipak se opredjelio predložiti brisanje jedne ovakove potvrde jer ona doista ne može očigledno biti ma ni kakav kontrolni mehanizam, tim više što to doista nije zadaća sudskog registra. Drugi krug prigovora se odnosio na upis djelatnosti. Praksa je pokazala zapravo da samo navođenje ... [[Govornica se ne razumije.]] klasifikacije djelatnosti kroz ovaj period upisa u trgovačke registre ipak nije dovoljna. Postoji neki posebni zakoni primjerice Zakon o ... [[Govornica se ne razumije.]] zajednice, Energetski zakoni koji imaju neke specifičnosti koje treba uvažiti, a napominjem da i u važećem zakonu, a i sada izmjenjenom postoji ipak mogučnost kada postoji doista izvanredne situacije. One su u praksi rijetke, ali se pojavljuju da se može upisati ako nešto nije propisano niti nacionalnom klasifikacijom djelatnosti niti posebnim zakonom prema onome kako je zatražio subjekt upisa. To nije doista neki voluntarizam niti pjesnička sloboda nego jednostavna nužnost kako bi se svi subjekti mogli upisati, a ocjenjujući dakako i poduzetničku slobodu i omogućavanje raznolikih djelatnosti koje se obavljaju u pravnome prometu. Na kraju dozvolite mi još jedanput zahvaliti svima na raspravi. Dakako da je intencija i namjera bila da se postupak ubrza, da se uskladi s jedne strane i da se doista sudski registar svede na ono što mu jest njegova zadaća. Predlagatelj će kažem razmotriti sve amandmane i očitovati se o njima prilikom glasanja. Zahvaljujem.
Hvala lijepa. Imamo jedan ispravak. Gospodin zastupnik Željko Pecek. Izvolite.
Hvala lijepo. Gospodine potpredsjedniče, naime ja želim reći kako je netočno da javnost zapravo odnosno poduzetništvo nema primjedbi na izmjene ovog Zakona kojim se briše predviđanje davanja potvrde za one koji nisu platili obaveze prema državi za poreze i doprinose. Upravo obratno. Pa javnost je uznemirena mogučnošću takve opcije da oni koji su dužni, koji su varali mogu osnivati jedno, pet i stotinu trgovačkih društava. Izmjene ovog Zakona će to omogučiti, a javnost reagira jer kada je to bilo moguće prije 5 i više godina nastali su brojni sudski sporovi, nastala je nelikvidnost i nastala je nemogućnost naplate potraživanja od onih koji su sa namjerom osnivali ovakova trgovačka društva. Ukoliko prihvatimo izmjene ovog Zakona oni će i dalje doći na poduzetničku scenu i to je sigurno loše. Znači javnost reagira. Mediji su puni upravo reakcije i problema koji nastaju kod nelikvidnosti i neplaćanja.
Hvala lijepa. Zaključujem raspravu. Odlučivat će se naknadno.
Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o sudskom registru, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z. br. 270. Rasprava o tekstu Zakona je završena. Molim tablicu sa amandmanima. Molim ministricu pravosuđa gospođu Vesnu Škare-Ožbolt da se očituje o amandmanima prema tablici. Amandman 1 Odbora za zakonodavstvo.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio Zakona. Amandman 2 istoga Odbora.
Isto se prihvaća.
Postaje sastavni dio Zakona. Amandman 3 Kluba zastupnika HNS-PGS-a.
Ne može se prihvatiti iz razloga što se stavak 2. članak 6. izmjena ovog Zakona povezuje sa stavkom 1. članka 15. Zakona o sudskom registru, a kojim je jasno propisano da nakon što sud donese rješenje o upisu, upis postaje pravovaljan. Kad ga sudac elektronički potpiše u glavnoj knjizi vođenoj na računalu dok je istodobno sudac dužan potpisati ispis za glavnu knjigu vođenu u pisanom obliku. Dakle, potrebna su oba potpisa, i ručni i elektronski budući da stranka ne može dobiti rješenje o upisu dok nije i elektronski potpisano.
Predlagatelj amandmana.
Nakana je bila da se pojednostavi tekst. Odustajem od amandmana.
Amandman povučen. Hvala. 4. Odbora za zakonodavstvo.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio Zakona. 5. Kluba zastupnika HNS-PGS-a.
Nažalost ne može se prihvatiti iz razloga što je Zakon o sudskom registru propisano da se osnivač, članovi društva i komplementari upisuju u registar ako je to propisano zakonom pa se tako i promjene moraju upisati ako je to zakonom propisano. Naime, Zakon o trgovačkim društvima je jasno odredio da se sve promjene ne upisuju u sudski registar već samo one koje je Zakon o trgovačkim društvima propisao pa je zbog toga neophodno ostaviti predloženi tekst ovakav kakav je.
Kolega Vuljanić.
Nakana je opet bila da se tekst pojednostavi. Radi se o Zakonu o kojem se govori ako je zakonom propisano. Dakle, ako je u njemu propisano onda je propisano. Ako nije propisano nije propisano. Mislim da je potpuno nepotrebna, ta se fraza ponavlja ne samo u ovom nego masu zakona. Molim da se glasuje o tome, to je jednostavno nepotrebna faza koja se šulja po zakonima.
Dobro. Uključite se, treba glasovati o amandmanu broj 5. Možete glasovati. Rezultat? 33 za amandman, 5 suzdržanih, 67 protiv. Nije dobio potrebnu većinu. Amandman 6. Odbora za zakonodavstvo.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio Zakona. 7 istoga Odbora.
Isto se prihvaća.
Postaje sastavni dio Zakona. 8. istoga Odbora.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio Zakona. 9.?
Prihvaća se.
Kluba zastupnika HNS-PGS-a, postaje sastavni dio Zakona. 10. Odbora za zakonodavstvo.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio Zakona. 11. istoga Odbora.
Isto se prihvaća.
Postaje sastavni dio Zakona. 12. istoga Odbora.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio Zakona. 13. Kluba zastupnika HSS-a.
Ne prihvaća se iz razloga što je odredba članka 41. Zakona o sudskom registru koji se predlaže brisati i kada je bila inkorporirana u Zakon o sudskom registru bila je suprotna prirodi i funkciji sudskog registra. U međuvremenu je ugradnja ove odredbe u Zakon su donijete niz propisa koji reguliraju poreznu materiju, te se putem njih država trebala štititi od poreznih dužnosnika, a ne putem Zakona o sudskom registru. Još ću nešto reći, ova odredba je i u suprotnosti sa Zakonom o trgovačkim društvima budući da je isti propisao da je za promjenu u vlasničkoj strukturi temeljnog kapitala postalo mjerodavno stanje u knjizi poslovnih udjela, a u sudski registar se samo dostavlja obavijest. Evo.
Poštovani zastupnik Pecek u ime predlagatelja amandmana.
Hvala lijepo. Gospođo ministrice, dali ste jako čudno obrazloženje. Ja ne shvaćam kako će Porezna uprava utjecati na to da onaj koji je dužan Poreznoj upravi da ne može otvoriti trgovačko društvo. Na ovaj način to omogućavate svima koji varaju državu, svima koji varaju svoje poslovne partnere da osnuju jedno, drugo, peto, deseto ili petnaesto poduzeće koje bi bilo isključivo u funkciji da ne plaća svoje obaveze. Zbog toga HSS-a inzistira da se glasuje o ovom amandmanu.
Hvala. Molimo glasovati o amandmanu 13. Molim uključite se. Možemo glasovati. Rezultat? 32 za amandman, 6 suzdržanih, 66 protiv. Nije dobio potrebnu većinu. 14. Odbora za zakonodavstvo.
Da, prihvaća se.
Postaje sastavni dio Zakona. 15. zastupnika Ive Josipovića.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio Zakona. 16. Odbora za zakonodavstvo.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio Zakona. 17. zastupnika Ive Josipovića.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio Zakona. 18. Odbora za zakonodavstvo.
Djelomično se prihvaća ovaj dio da se u članku 27. stavak 2. izmijenjenog članka 51. Zakona o sudskom registru riječi: "djelatnost" zamijeni sa riječima: "poslovi iz djelokruga" iz razloga što je riječ o djelatnosti trgovačkih društava ili nekog drugog subjekta koji se upisuje u sudski registar kao što to predviđa Zakon o trgovačkim društvima.
Predsjednik Odbora za zakonodavstvo.
Suglasan sam i povlačim amandman.
Ovaj drugi dio se prihvaća.
Amandman u drugom dijelu povučen Odbora za zakonodavstvo, u prvom prihvaćen i postaje sastavni dio Zakona. 19. Kluba zastupnika HSS-a.
Ne prihvaća se iz razloga što je članak 27. izmjena i dopuna Zakona o sudskom registru na ovako predložen način usklađen sa Zakonom o trgovačkim društvima koji kao temeljni zakon za sudski registar propisuje što je predmet poslovanja subjekta upisa. Nadalje, u sudski registar se i sada više upisuju poslovanje subjekata po posebnim zakonima nego po nacionalnoj klasifikaciji djelatnosti na primjer i Zakon o trgovini je i Zakon o ugostiteljstvu i još neki drugi zakon, prema tome, ne može se prihvatiti.
Poštovani zastupnik Željko Pecek u ime predlagatelja. Izvolite.
Hvala lijepo, gospodo ministrice prihvaćanjem ovog amandmana kao i prethodnog vi zapravo u punom smislu mijenjate i Zakon o trgovačkim društvima i sve ostale akte koji su vezani uz to. Omogućavate onima koji su dužni …
Pozdravimo učenike i učenice srednje škole "Ivana Lučića" iz Trogira i Pravnog fakulteta u Zagrebu, studente i studentice. Kolega Pecek ispričavam se izvolite.
Da, taman se imao značajnu misao i eto prekinuli ste me. Međutim, na ovaj način mi nećemo niti definirati tko će se s čime baviti, znači omogućavamo pjesnički način utvrđivanja djelatnosti, moći će se prikrivati djelatnost, moći će se definirati potpuno općenito nedorečeno, a imamo klasifikaciju djelatnosti koja je između ostalog jako važna i zbog statistike kako bi mogli pratiti makroekonomska kretanja i kako bi mogli raditi kvalitetnije razvojne planove u Hrvatskoj. To ima posljedicu direktno pa i na statistiku i na sva ostala zbivanja. Mene čudi da napuštamo taj sistem koji je do sada pokazao dobra iskustva i koji nije bio nikakva prepreka kao administrativna barijera. Molim da se glasuje za amandman.
Treba glasovati o ovom amandmanu broj 19. Molim uključite se. Molim glasovati. Rezultat. Protiv amandmana 67, 3 suzdržana, 36 za, dakle nije dobio potrebnu većinu. 20. Odbora za zakonodavstvo.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio Zakona. 21. istoga Odbora.
Isto se prihvaća.
Postaje sastavni dio Zakona. 22. istoga Odbora.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio Zakona. 23. istoga Odbora.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio zakona. 24. istoga Odbora.
Djelomično se prihvaća, prihvaća se.
24. postaje sastavni dio Zakona. 25. istoga Odbora.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio Zakona. 26. istoga Odbora.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio Zakona. 27. istoga Odbora.
Isto se prihvaća.
Postaje sastavni dio Zakona. I 28. istoga Odbora.
Isto se prihvaća.
Postaje sastavni dio Zakona. Hvala ministrice. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o sudskom registru, molim uključite se. Molim glasovati. Rezultat. 75 za, 4 suzdržana i 28 protiv, kolega Arlović to nije prošlo. Dobro ako je to, utvrđujem da je sa tom većinom donijet Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o sudskom registru u tekstu kako ga je predložio predlagatelj zajedno sa prihvaćenim amandmanima.
Prelazimo na 3. točku dnevnog reda: - Konačni prijedlog zakona o izmjenama Zakona o putnim ispravama hrvatskih državljana, drugo čitanje P.Z. br. 197; Predlagatelj Zakona je Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog akta primili ste u pretince. Kod donošenja ovoga Zakona primjenjuju se odredbe Poslovnika koje se odnose na drugo čitanje zakona. Raspravu su proveli: Odbor za zakonodavstvo i Odbor za unutarnju politiku i nacionalnu sigurnost. Izvješća ste primili na sjednici. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti? Želi. Državni tajnik u Ministarstvu unutarnjih poslova gospodin Ivica Buconjić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedavajući, dame i gospodo zastupnici. Evo vrlo kratko. Isto kao što sam prvi puta rekao da je osnovna svrha promjene ovog Zakona da se iz Zakona o putnim ispravama brišu izlazne vize budući to relikt nekih prošlih vremena i budući je Hrvatska jedna od rijetkih zemalja koja je imala izlazne vize u svojim zakonima koji reguliraju izdavanje putnih isprava. Budući da primjena ovog Zakona ne zahtijeva nikakva dodatna sredstva smatramo da ovaj Zakon treba usvojiti kako bi iz Zakona o putnim ispravama riješili jedan od rijetkih relikata nekih bivših vremena kada se i na ovakav način ograničavala sloboda kretanja hrvatskih državljana. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Želi li izvjestitelj Odbora uzeti riječ? Ne. Otvaram raspravu. U ime Kluba HSS-a gospodin zastupnik Josip Vresk. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče. Nisam se zapravo mislio javiti za riječ jer smo i prvi puta kao Klub podržali ovaj Zakon pa ćemo tako učiniti i sada. Ono što jest problem čini mi se da je Vlada riješila u ovom Zakonu. Doista mi smo imali taj relikt prošlosti koji se zovu izlazne vize i to jest jedna nelogičnost koju je zakonom trebalo izbrisati. Ali postoji zapravo jedan, jedna bojazan da ćemo mi isti zakon morati mijenjati u skoro vrijeme još jedanput. Naime zbog stalnog porasta terorizma i opasnosti od terorizma većina europskih zemalja sad, upravo sad razmišlja o tome da mijenjaju putne isprave i da nekakve druge osim onih indentifikacija koje u njima postoje stavljaju u putne isprave pa se razmišlja o tome da bude to recimo otisak kažiprsta i tako dalje i tako dalje. To je otišlo toliko daleko da će već vjerojatno krajem ove godine neke od europskih zemalja to učiniti. Što raditi u ovakvom slučaju? Evidentno je da ćemo i mi morati slijediti takvu jednu praksu koje su oni procijenili da je dobra. Nećemo moći bježati od toga i morat ćemo izgleda opet intervenirati u ovaj Zakon. Ovo je Konačni prijedlog zakona i možda bi bilo dobro da se, da se o tome razmisli. Teško je naravno sad nešto učiniti. Zakon je u proceduri, ali sugeriram predlagatelju da vidi i to pa da se vidi praksa europskih zemalja i da se nešto učini sa naše strane. Dakle još jedan puta Klub HSLS-a će podržavati ovaj prijedlog zakona kao što je to učinio i u provom čitanju. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Gospođa Ingrid Antičević Maronović. Nema je. Nema više prijavljenih. Želi li predstavnik predlagatelja dati obrazloženje zaključno. Izvolite.
Samo kratak odgovor gospodinu Vresku. DA se MUP-u već počeo raditi na ovim putnim ispravama u koje će biti ugrađene biometrijske zaštitne komponente što je sada praksa i tendencija u svijetu. Ali to je prilično zahtjevan posao koji zahtjeva i novu opremu gdje će se izrađivati putne isprave. Ali kažem budući pratimo trendove u svijetu na tome se radi s time što ćemo pokušati onda napraviti zakon u kojem će biti ukomponirane sve najsuvremenije metode zaštite putnih isprava iz ovih razloga o kojima ste rekli a to je jedna o tema i na svim sastancima ministara unutarnjih poslova i pravosuđa u Europi, gdje se upravo zahtjeva da se zbog sve veće mobilnosti ljudi osigura što je moguće veća zaštita od nelegalnih migracija i od terorizma. Dakle ići će novi zakon, ići će nova tehnologija izuzev putnih isprava. Radimo već na proučavanju onih tehnologija koje su ovoga trenutka u svijetu najaktualnije, Koje pružaju najoptimalniju zaštitu. I čim se bude donijela odluka o metodi koja je najbolja normalno u skladu sa iskustvima i drugih zemalja sigurno ćemo početi i razmišljati i raditi na uvođenju te zaštite u putne isprave. S time da opće ćemo voditi računa da se ne opterećuju građani prevelikim troškovima. Nego kako budu putovnice stare istjecale da se nove izdaju u skladu sa tim najsuvremenijim trendovima u zaštitnim elementima oko putnih isprava. Evo samo sam htio to odgovoriti da se o tome radi. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Zaključujem raspravu. Odlučivati će se naknadno.
Drugo, Konačni prijedlog zakona o izmjenama Zakona o putnim ispravama hrvatskih državljana, drugo čitanje, P.Z. br. 197. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog Zakona. Molim uključite se. Molim glasovati. Molim rezultat. Utvrđujem da je sa 106 glasova za, 1 suzdržanim donesen predloženi Zakon.
Prelazimo na 4 točku dnevnog reda; - Konačni prijedlog zakona o potvrđivanju dodatnog protokola uz kaznenopravnu konvenciju o korupciji, hitni postupak, prvo i drugo čitanje P.Z. br. 276; Predlagatelj zakona je Vlada Republike Hrvatske. A kod utvrđivanja dnevnog reda prihvatili smo primjenu hitnoga postupka kod donošenja ovoga zakona. Prijedlog akte primili ste u pretince. Sukladno članku 159. Poslovnika hitni postupak objedinjuje prvo i drugo čitanje zakona. Amandmani su mogu ponositi do kraja rasprave. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za unutarnju politiku i nacionalnu sigurnost , Odbor za pravosuđe, Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav. Izvješća ste primili na sjednici. Želi li predstavnik predlagatelja. Da. Gospođa državna tajnica Snježana Bagić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedavajući. Dozvolite mi samo par riječi o prijedlogu zakona o potvrđivanju dodatnog protokola u kaznenopravnu konvenciju o korupciji. Ovu konvenciju Republika Hrvatska je ratificirala 8. studenoga 2000. godine i stupio na snagu 1.srpnja 2002. godine u donosu na Republiku Hrvatsku. Sada se predlaže potvrditi dodatni protokol uz tu konvenciju koji je sastavljen u Strasbourgu 15. svibnja 2003. godine. A trebao bi stupiti na snagu 1.2.2005. godine. Republika Hrvatska je navedeni protokol potpisala 17. rujna 2030. godine do sada ga je potpisalo inače 28 država a 17 ratificiralo. .. [[govornica se ne razumije]] svrha ovoga dodatnog protokola ocjenjuje se da je doista potrebno i ovaj dodatni protokol dakle potvrditi unijeti u naše unutarnje zakonodavstvo. Tim više što se njime pospješuje zajednička borba svih država protiv korupcije. Moram reći da u odnosu na kaznena djela koja se njime predviđaju kao što je podmićivanje domaćih arbitara, pasivno podmićivanje domaćih arbitara, podmićivanje stranih arbitara, i tako dalje. To neće zahtijevati u našem zakonodavstvu promjene zakonodavstva. Jer naše zakonodavstvo, naš kazneni zakon je već usklađen ne samo sa konvencijom nego i dodatnim protokolom. Međutim polazeći od toga kako je međunarodna borba protiv korupcije također izuzetno važna međunarodna suradnja, smatramo da treba potpisati ovaj dodatni protokol tim više što Republika Hrvatska i član Grekoa dakle grupe država za borbu protiv korupcije, koji se u svom planu rada i u svome protokolu poziva na ovaj dodatni protokol. Zahvaljujem.
Hvala lijepa. Žele li izvjestitelji Odbora uzeti riječ? Ne. Otvaram raspravu. U ime Kluba HNS-a PGS-a gospodin zastupnik Jozo Radoš. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, gospođo državna tajnice. Republika Hrvatska što se tiče normativnoga dijela prihvaćanja međunarodnih konvencija stoji dosta dobro. Mi smo dakle relativno rano s obzirom na do sada zakašnjeli put našega priključivanja tim vrstama konvencija. Zadnjih nekoliko godina potvrdili dvije konvencije Vijeća Europe. I mislim da u tom smislu potraživanje ovoga dodatnog protokola ima svoga smisla, dakle nastavak ne toga jednoga pozitivnog trenda. No, neke druge stvari na žalost pokazuju da to baš i nije tako dobro, ja ću navesti samo nekoliko ocjena koje nisu u skladu sa time što Republika Hrvatska tako relativno brzo prihvaća međunarodne dokumente. Međunarodne konvencije. Jer zapravo neke druge stvari govore kažem nije to baš tako kao što bi se moglo zaključiti iz prihvaćanja tih međunarodnih dokumenata. Što naravno ne znači da se može biti protiv prihvaćanja tih dokumenata uključujući naravno i ovaj međunarodni ovaj protokol. Uz kaznenopravnu konvenciju o korupciji Vijeća Europe. Naime Republika Hrvatska je i ove godine u percepciji indeksa korupcije u zemlji koji svake godine na temelju percepcije dakle ne na temelju nekakvih objektivnih pokazatelja ali vjerojatno je i to učinjeno na pravi način dakle ta metodologija je od jedne iskusne organizacije je opet pala na svjetskoj ljestvici percepcije, korupcije. Dakle sa 3,7 koliko je Republika Hrvatska imala 2003. godine, pala je na u 2004. na 3,5. A ove godine 2005. godine prema tom indeksu percepcije Hrvatska je pala za još nekoliko mjesta među zemljama u kojima se dakle je percepcija korupcije dosta visoka. I taj indeks je dakle pao ove godine na 3,4. To su stvari koje su vrlo ozbiljne, to nije samo nešto što je slobodna procjena Tranparency internationala nego je to dakle jedna metodologija koja postoji već 20tak godina i po kojoj se sve zemlje svrstavaju na odgovarajuća mjesta. I u tom smislu Republika Hrvatska se na žalost nema čemu posebno veseliti. Bugarska je primjerice 2004. godine bila sa 4,0 ispred Republike Hrvatske. A dakle Hrvatska je prošle godine sa 59 mjesta u svijetu to su dakle ovi brojevi, oni indeksi pretočeni u rang listu pala je na 67 mjesto po percepciji i korupcije. Što ste više to je naravno stanje gore. A ove godine 2005. dakle situacija je na žalost još gora. Prema tome u Hrvatskoj korupcija nije problem koji bi se mogao zanemariti. A da je tome tako i dokumentima o pristupanju Republike Hrvatske Europskoj uniji. Dakle u mišljenju Europske komisije korupcija se spominje kao jedan od ozbiljnijih problema se kojima se naša država suočava na svom putu prema Europskoj uniji. Mi se pak prema korupciji i prema našim obvezama odnosima dosta ležerno, a korupcija je zlo koje nagriza kompletan sustav, ona ne ugrožava samo pojedince, makar da je i samo to bilo bi dovoljno i potrebno za reakciju. Korupcija nagriza kompletan sustav jedne države, korupcija ne samo da utječe na stanje morala, povjerenje građana prema tijelima državne vlasti, prema politici, prema državnoj upravi, nego korupcija negativno utječe i na neke sasvim realne, objektivne procese kao što je pitanje gospodarskog života jedne zemlje. Tamo gdje postoji visoka razina korupcije, teško je očekivati da ćete imati veliki i solidan priljev stranih investicija. To je jedan dakle vrlo, vrlo ozbiljan problem i moram reći da me zabrinjava i naš odnos prema tome, jer je Hrvatski sabor jedan od rijetkih Parlamenata koji se zapravo pitanjem korupcije bavi sasvim sporadično i sasvim nedovoljno, odnosno moglo bi se reći neozbiljno. Da je tome tako govori i naš Nacionalni program za borbu protiv korupcije s akcijskim planom koji je usvojen 21. ožujka 2002. godine. Mnogo od onoga što je zapisano u tom programu stoji, taj program je zapravo vrlo dobar, međutim ono što je još u tom smislu gore, ako je dobar program što realizacija toga programa, što akcijski plan toga, koji je sastavni dio toga programa se zapravo vrlo, vrlo problematično i vrlo sporo provodi. Tako su sa zakašnjenjima formirane dvije institucije. To je Ured za javnu nabavu i Državna komisija za kontrolu postupaka javne nabave. Ja sam govoreći o tome u ime kluba govorio kako je zapravo i ustrojavanje tih tijela pa i sama činjenica da njihov budžetski potencijal pada svake godine, a radi se o važnim tijelima zapravo govori o tome da naš odnos prema tome nije dovoljno ozbiljan. U tom smislu je i pitanje Saborskoga povjerenstva za praćenje provedbe Nacionalnog programa za borbu protiv korupcije, koji je Sabor Republike Hrvatske trebao osnovati temeljem odredbi dakle Nacionalnoga programa. Prošlo je više od 3 godine, Nacionalni program je ponovljan donešen 21. ožujka 2002. godine, a Hrvatski sabor još nije osnovao Povjerenstvo za provedbu Nacionalnog programa za borbu protiv korupcije. To govori da se i Hrvatski sabor, a naravno ovo što sam ranije govorio govori da to rade i ostale institucije, ne odnosi dovoljno ozbiljno prema tome vrlo važnome pitanju. Kao da ovaj naš indeks korupcije kao da on stalno pada, odnosno da je sve povoljniji i povoljniji, taj tren nažalost je postojao u prvim godinama ovoga stoljeća, dakle tamo 2000., 2001. i 2002., ali 2003. godine dakle indeks korupcije je sve nepovoljniji i nepovoljniji i taj se trend nastavlja u našoj zemlji i ove godine. Prema tome nema razloga tako se ležerno i tako neodgovorno zapravo odnositi prema zaključcima koje je ovaj Hrvatski sabor usvojio. U tom smislu sam i osobno podnio zahtjev, odnosno prijedlog da se konačno nakon 3 godine nakon što je donesena, donesen taj program i pri tome postavljena obveza Hrvatskog sabora da se osnuje Povjerenstvo za provedbu Nacionalnog programa za borbu protiv korupcije. Prema tome sve su ovo nepovoljni trendovi, mi prihvaćamo dokumente, to nam je izgleda vrlina, relativno lako usvajamo konvencije, lako ih ratificiramo a zapravo ne činimo puno da provodimo i te konvencije a i dokumente koje smo sami donijeli kao što je i ovaj Nacionalni program. Navodno se koliko sam informiran, iz Vlade sprema novi Nacionalni program za borbu protiv korupcije vjerojatno sa nekim novim akcijskim planom, a mi zapravo nismo u mnogim elementima realizirali ni postojeći Nacionalni program. I kažem, ponavljam, sve bi to bilo razumljivo da indeks korupcije, osjećaj građana o korumpiranosti u zemlji zadnjih nekoliko godina stalno raste, a kažem to izrađuje jedna vrlo ugledna organizacija "Transparens international" već niz desetaka godina i tome indeksu korupcije nažalost treba vjerovati. Prema tome pozivam i Hrvatski sabor i odgovarajuća ministarstva da se problemu korupcije posveti više pozornosti. Prihvaćamo naravno ovaj protokol dodatni i ovaj Zakon o ratifikaciji, ali konačno bi trebali dokumente koje prihvaćamo, koje ratificiramo, a jednako tako koje i sami donosimo u Hrvatskom saboru početi poštivati, jer korupcija je sve veći i veći problem u Republici Hrvatskoj. Hvala.
Hvala lijepa. U ime Kluba IDS-a gospođa zastupnica Dorotea Pešić-Bukovac. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče. Štovane kolegice i kolege, štovana državna tajnice. Klub IDS-a svakako podržava svaku inicijativu i svaki prijedlog koji će doprinijeti smanjenju korupcije u Hrvatskoj, no međutim u zadnjih par mjeseci Vlada je zaista odlučila da u saborsku proceduru uputi sve moguće zakone i konvencije koje se tiču korupcije i organiziranog kriminala. Mi u IDS-u svakako to podržavamo i da se to područje korupcije što prije dovede u red, ali smatramo da to ne treba dovesti u red samo na papiru već zaista u stvarnosti te da se krene ka smanjenju korupcije tako da to zaista mi kao Hrvatska ne budemo jedan negativan primjer kako, ne samo u Europi nego i u svijetu. Pa evo da se malo samo podsjetimo. U 11. mjesecu raspravljali smo o Prijedlogu zakona o izmjenama i dopunama Zakona o Uredu za suzbijanje korupcije i organiziranog kriminala. Nakon toga u drugom mjesecu smo dobili Konačni prijedlog tog istog zakona, a koji je na sebi imao oznaku P.Z.E. 189. znači i taj se zakon isto tako usklađivao sa europskom zakonskom regulativom. Treće, isto smo raspravljali o Konvenciji Ujedinjenih naroda isto tako protiv korupcije. Sada imamo pred sobom Prijedlog zakona o potvrđivanju dodatnog protokola uz kazneno pravnu Konvenciju o korupciji. Čini mi se da možda previše dokumenata a premalo konkretnih riješenih problema na samom terenu. Mislim da će građani bez obzira na sve ove pravne regulative koje se donose donijeti svoj sud o tome da li se u Hrvatskoj smanjuje korupcija ili ne. Čuli smo po indeksima da ne, da je još teža situacija bez obzira na sve ove zakone koje mi donosimo. Našim građanima je korupcija svakodnevica i sreću se stalno, da li idu kod liječnika, da li idu po lokacijsku, po građevinsku dozvolu, po vlasnički list ili nešto slično. Realnost je da iako imamo sve zakone i slični su zakoni kao što su u našim nekim susjednim zemljama, Italiji, Austriji. Ali Austrija bi nam trebala biti primjer i uzor gdje korupcije u javnoj upravi gotovo i nema. Čuli smo isto tako da imamo i akcijski plan za borbu protiv korupcije, ali njega više nitko niti ne spominje. Po našem mišljenju mi zaista trebamo razvijati svijest i savjest i kao država pokazati da zaista želimo riješiti problem korupcije. A kao primjer trebaju sigurno biti državne institucije koje bi trebale svojim primjerom kažnjavati korupciju, a ne da oni budi ti koji su najviše korumpirani. Ako idete gledati malo novinske napise onda ćete zaista vidjeti što sve može se desiti jednom našem građaninu kad mu nešto treba. Kaže da je korupcija najraširenija među činovnicima. Onda u javnoj nabavi. Savršena korupcija uništila je 200 tisuća radnih mjesta. Korupcija opasan stil života. Mene zaista zanima kad budemo dobili izvještaj od USKOK-a što se nakon tog zakona kak je donesen, kad je formiran ured na koji način se smanjila korupcija. Ja zaista podržavam svaki korak naprijed prema tome da se smanji korupcija ali smatramo u klubu da se samo ovakvim protokolima i zakonima to neće riješiti dok zaista država ne odluči da se obračuna sa korupcijom.
Hvala lijepa. U ime Kluba HSP-a gospodin zastupnik Pero Kovačević. Izvolite!
Poštovani gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege, poštovana državna tajnice! Naime, i prijedlog Zakona o potvrđivanju dodatnog protokola uz Kazneno-pravnu konvenciju o korupciji s konačnim prijedlogom zakona opet dokazuje da smo mi stvarno zemlja paradoksa zbog činjenice što s jedne strane imamo normativno dosta propisa koji relativno i kvalitetno reguliraju ovu materiju. Sada dobivamo i novi propis. I reklo bi se pravno da je to koliko toliko zadovoljavajuće stanje u dijelu normativnog reguliranja. Ali kad gledamo provedbeni dio znamo da je ocjena nula odnosno negativna ocjena. Sada opet ćemo donijeti, znači potvrdit ćemo dodatni protokol i onda nas posebno u Klubu HSP-a smeta što je kazano u razlozima za donošenje zakona po hitnom postupku. Kaže jedan od razloga je kako je Republika Hrvatska iskazala na međunarodnoj razini kako bi sama pridonijela uspješnoj borbi protiv korupcije na međunarodnoj razini i zbog toga eto mi sada se borimo protiv korupcije prema ovome što piše u razlozima za donošenje zakona po hitnom postupku na međunarodnoj razini. Vrlo zanimljiva pravna kvalifikacija i vrlo zanimljiv razlog za donošenje zakona po hitnom postupku. Pa valjda bi se prije svega trebali boriti za suzbijanje korupcije prije svega u našem dvorištu pa onda pomagati i vani jer mi prvo moramo suzbiti takvu korupciju a znamo i sami gdje se god otvori dnevne novine ili bilo gdje da se govori uvijek nailazimo na korupciju, bilo da je riječ o spriječavanju sukoba interesa, bilo da je riječ o javnim nabavkama, bilo da je riječ sudjelovanje dužnosnika u nadzornim odborima tzv. javnih poduzeća, bilo čak da je riječ ovdje i o Hrvatskome saboru kad donosimo zakone i propise jer mi mnogima zakonima i propisima baš stvaramo plodno tlo za korupciju. Jedan je slučaj bio i danas, imali smo znači jutros raspravu vezano o sudskom registru gdje u biti hoćemo omogućiti onima koji ne plaćaju obveze prema državi da sada mogu registrirati odnosno novu firmu i opet nikome ništa. I onda se govori kako je to trebalo kazneno-pravno raditi. Trebalo je raditi ali nitko nije napravio kazneno-pravnu a mi mu sada omogućavamo upis. Ili druge situacije. Članovi nadzornih odbora su ministri, državni tajnici i oni sad svi predlažu zakone da inspekcija bude kod tog istog ministarstva. S jedne strane znači oni su na čelu nadzornih odbora recimo Hrvatskih šuma ili drugih javnih poduzeća. S druge strane ima inspekciju kojoj je opet on šef. I prema tome, kakve mi poruke upućujemo i kako se mi to onda borimo protiv korupcije. I sami znamo da mnogi naši dužnosnici i na razini općina i gradova imaju svojih kumova koji dobivaju poslove dosta jeftino odnosno dobivaju bez javnih natječaja neposrednim pogodbama i prema svemu tome opet ćemo dobiti još jedan propis dodatni ali nećemo dobiti ni do dan danas nijednog krupnog kapitalca koji je osuđen pravomoćno zbog korupcije. Prema tome, predlažem Vladi da prije svega shvati o potvrđivanju dodatnog protokola ne kao naš prinos u borbi protiv korupcije na međunarodnoj razini. Pa borite se prije svega protiv korupcije na domaćoj razini a onda pomognite svijetu a ne na ovakav način. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Prvi je gospodin zastupnik Željko Pecek. Izvolite! Željko Pavlic, oprostite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče! Dopustite da se i ja isto ukratko osvrnem dakle na raspravu o donošenju ovog zakona, tj. dodatnog protokola uz Kazneno-pravnu konvenciju o korupciji. Slična rasprava bila je dakle u Saboru prije nekoliko mjeseci i onda smo isto tako upozoravali i danas je već bilo također upozoreno a piše u samim materijalima da je Hrvatska zakonski pokrila dakle sve ono što je vezano uz korupciju ali podaci nam dakle govore da korupcija zapravo iz dana u dan raste, da sve nije zapravo i u deklaracijama, da sve nije u protokolima, da sve nije u zakonima nego da je problem puno širi. Već su danas kolege u raspravi upozorili dakle na štetnost korupcije što je sigurno. Iako postoji oduvijek korupcija moderne države ona postaje opasnost jer šteti obavljanju društvenih poslova. Snižava potrebnu razinu morala u političkom odlučivanju, blokira javnu upravu, sudstvo, čini nedjelotvornim. Postoje različiti izračuni šteta korupcija. Međutim, najveća šteta je upravo u tome što ona iskrivljuje prioritete u političkom i gospodarskom odlučivanju i pogubno šteti javnoj odgovornosti i društvenom moralu. Ovdje je bilo izneseno različitih konkretnih podataka, dakle varijabli o tome kakva je korupcija ova u Hrvatskoj, pa ja ću pokušati to isto malo zornije prikazati. Uglavnom, svi ti podaci zabrinjavaju. Procjene o raširenosti korupcije govore o tome da je korupcija stvarni problem Republike Hrvatske. Prvi ali nažalost nepouzdani podatak je statistika kaznenih djela. Uvid u statistike upućuje na to da je riječ o vrlo malom broju prijavljenih, optuženih i osuđenih osoba za korupcijska kaznena djela. Tako je u razdoblju od 1992. do 1997. godine prijavljeno ukupno 3 tisuće 316 kaznenih djela. U tom je razdoblju podignuto tisuću 408 optužnica a pravomoćno je osuđeno 570 osoba. Dakle, dolazi do svojevrsnog filtriranja korupcijskih predmeta tijekom kaznenog postupka te osudom završi samo 17,2% prijavljenih djela. Ovo je najzanimljivije, a bezuvjetnom kaznom zatvora, dakle kad se ono stvar dovede do kraja, bezuvjetnom kaznom zatvora koje je za djela predviđena tek brojem 13 predmeta ili 0,0392%. Osim što taj podatak može počivati na oprez jer su moguće lažne prijave on prije svega upozorava na postojanje nesklada između javne percepcije raširenosti pojave i javnog mijenja o tome. Istraživanje javnog mijenja u Republici Hrvatskoj bez iznimke pokazuje da je percepcija i stavovi ispitanika korupciju smatraju raširenom, vrlo raširenom smatra 65,8, raširenom 32,9 što je više od 90% svih ispitanika, te da je osuđeno od 54 do 82%. Dakle, to je mišljenje javnosti o percepciji. Tu su i druge dakle varijable koje smo danas čuli. Dakle, čuli smo isto o tome da je prema istraživanju transparencije … [[Govornik se ne razumije.]] Hrvatska nazadovala na ljestvici indeksa percepcije korupcije koja je godišnje dakle on objavljuje što znači kako je dojam da se korupcija povećala. Indeks za hrvatsko godišnje istraživanje, tj. za 2004. godinu iznosi 3,5 dok je u prošlogodišnjem godinu dana prije istraživanja bilo 3,7. Dakle, primijećen je nazadak. Hrvatska dijeli 67. mjesto s Peruom, Poljskom i Shri Lankom. Istraživanjem je obuhvaćeno 146 država, dakle najveći dio država koji postoji najviše do sada. Prolazna ocjena je 5, najbolja 10 a najgora 0, mi smo dakle dobili 3,5 od toga svega skupa. Mislim da to nije ohrabrujuća ocjena. Nešto je bolja ocjena EBERD-a koje svojim izvješćem uočava da je korupcija u Republici Hrvatskoj ozbiljan problem no, ocjenjuje je nižom nego u drugim tranzicijskim zemljama. Istraživanja Svjetske banke pokazuje da Republika Hrvatska prema anketama provedenim krajem 1999. godine pripada srednjoj skupini tranzicijskih zemalja. Podaci upućuju na relativno nizak ukupni indeks osobito administrativno nisku korupciju ali visok stupanj korupcije na razini političkog odlučivanja i pravosuđe. Mislim da se o tome možemo svi složiti da je to itekako osjetljivo i važno područje. Istraživanje također upozorava na slabu društvenu i političku odgovornost, to je samo po sebi i znak i uvjet korupcije ali na postojanje jakih društvenih skupina koje su spremne kočiti društvene reforme. Uz sva ograničenja metode istraživanja to je sigurno znak loše reputacije Republike Hrvatske i slike koje se svakako treba izmijeniti. Činjenica da raširenost korupcije u Republici Hrvatskoj nije točno mjerljiva, ne umanjuje spoznaju da ometa poslovanje te da dojam o njezinoj učestalosti odbija strane ulagače i hrvatske poduzetnike. Štoviše, svaka relativizacija vrlo je štetna jer stvara moguć alibi za izostanak političke odlučnosti i u provedbi mjera. Sporedno je li ona naslijeđena ili stvorena ili je riječ o eroziji morala ili tko snosi veću krivnju, već je važno što se protiv korupcije čini. Uspjeh borbe protiv korupcije ovisi o većem broju čimbenika, dakle, nije dovoljno samo donijeti Zakone od kojih je po mom mišljenju najvažnija politička volja i odlučnost. U Republici Hrvatskoj ne samo prema mišljenju građana već i kao predizborno obećanje i opća obaveza glavnih političkih stranaka, pokreta i udruga, postoje pretpostavke općeg konsenzusa o potrebi suzbijanja korupcije. Postoje pretpostavke stvaranja koalicije političkih subjekata za borbu protiv korupcije. Politička obaveza stoga nije obična deklaracija … [[Govornik se ne razumije.]] ili ne bi trebala biti, već je jasna politička obaveza i odgovornost prema biračima i građanima i što bi trebala biti. U tom smislu političke, ekonomske reforme pravi su povod za akciju suzbijanja korupcije. Promjene u političkom sustavu, visoko legitimirana vlast, otvorenost prema reformama, te promjene u ekonomskom sustavu, prevladavanje etatističke logike, redistribucije i poticanja tržišta stranih ulaganja. A konačno i strateška orijentacija prema europskim integracijama poticaji su borbi protiv korupcije, isto kao što je uspjeh u suzbijanju korupcije preduvjet ostvarenju takvih ciljeva. Dakle, iz ovih razloga ja podržavam ovaj Zakon i nadam se da će i on barem dakle djelom pridonijeti borbi protiv korupcije. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Riječ ima uvaženi zastupnik Antun Kapraljević.
Zahvaljujem potpredsjedniče. Ja bih počeo svoje izlaganje o ovom potvrđivanju dodatnog protokola uz kazneno pravnu Konvenciju o korupciji jednom izrekom. Postoji izreka da u lopovskoj državi najcjenjeniji građani su najveći lopovi. Ne znam zašto ali sve više me to podsjeća na ovu moju Domovinu, jer percepcija u javnosti u borbi protiv korupcije znamo kakva je građani smatraju da na tom polju ne činimo ništa. A nije samo percepcija javnosti nego i indeks korupcije svake godine pokazuje da smo na tom polju sve lošiji i lošiji. Usvojili smo građansko pravnu Konvenciju u borbi protiv korupcije, kazneno pravnu konvenciju, danas i dodatni protokol o kazneno pravnoj konvenciji, a šta smo ustvari napravili u borbi protiv korupcije? Gotovo ništa! A dokaz tome da smo napravili gotovo ništa je da i danas 30-ak ne vladinih udruga, danas na današnji dan osniva antikorupcijsku koaliciju. Osniva ju zbog toga što institucije sistema ne funkcioniraju, ne rade svoj posao i smatraju da će kroz ne vladine udruge pomoći da se zlu koje se zove korupcija stane na kraj.
Zahvaljujem. U ime Kluba HSS-a, uvaženi zastupnik Ante Markov, pet minuta.
Hvala lijepa, poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani predlagatelji. Naravno da je vrlo bitno, vrlo važno o ovoj temi uvijek progovarati i pokušati javno uspostavljati one norme u društvu koje su bitne da se institucionalno na rješenja a koja postoje pokušaju i provesti, da se akcijski planovi realiziraju i da se ostvaruje ona temeljna zadaća a to je funkcioniranje pravne države u svojoj ukupnosti. Korupcija je pošast, stara pošast koja naravno nije nastala od današnjih dana već se nalazi u samim počecima svih organizianih društava. Odnosno ona je nastala kao rezultat sukoba i spoznaje da se pojedinac pokušava na neki način usprotiviti pravilima općeg društva, odnosno zakona. Naravno, da postoji čitav niz konvencija, čitav niz zakon koji imaju za cilj da uspostave jedinstvene kriterije u borbi protiv korupcije, da je čim više, da je čim više pokušaju skinuti iz pravnih okvira u jednom društvu, da je zaustave ali da raspravljaju i o uzrocima tih negativnih tedencija. Uzroci su različiti od zemlje do zemlje, oni ovise o lokalnom okruženju, o povjesnim prilikama, o upravnoj tradiciji ali i o političkom razvoju jednog društva. Naravno da tranzicijske zemlje, zemlje kojima naravno pripada i Hrvatska imaju svoja posebna obilježja. Bilo bi potpuno krivo ne primjetiti da u vrijeme komunističkog režima da je korupcija itekako postojala, ona je imala svoje druge oblike djelovanja, različito se manifestirala na ukupnost interesa društva ali je neupitno postojala. Druga specifičnost koja se pojavljuje u gotovo svim tranzicijskim zemljama je činjenica da se donošenjem brojnih novih zakona, propisa, i svega na neki način je to prilika za ozakonjivanje nepravde, za loše zakone koji ustvari i pogoduju korupciji, potiću je i daju joj pravno utemeljenje. To je ujedno jedna od najtežih djelova. Treće, privatizacija i denacionalizacija su također bila izuzetne prilike za sve vrste grabežljivaca da strpaju novac i da kroz zakonske ili druge okvire dođu u poziciju da uzmu nešto što im ne pripada. Zbog toga je borba protiv korupcije apsolutno bitna, nužna i važna u okviru hrvatske pravne države a samim time uspostavljanjem takvog pravnog reda mi ćemo pridonijeti i na razini široj, na razini svjetske zajednice da se protiv te pošasti čim kvalitetnije bore, ali ona uvijek mora početi od zemalja, od društva ali ona uvijek mora početi od zemalja, od društva i zadaća je prije svega i u okviru ove konvencije ali i u okviru svih pratećih zakona, podzakonskih akata i institucija ovoga društva boriti se protiv korupcije i svih oblika ugrozbe pravnog sustava ovdje u Hrvatskoj, a samim time jasno da će ukoliko bude pozitivnih učinaka te borbe doprinjeti se da i na svjetskoj razini se uspostave oni okviri koji su i prijedlog ovog protokola, konvencije o korupciji. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Želi li predstavnik predlagatelja ... [[Govornik se ne razumije.]] S ovim završavamo raspravu po ovoj točci dnevnog reda. Glasanje će biti naknadno.
Treće, Konačni prijedlog Zakona o potvrđivanju dodatnog Protokola iz Kaznenopravnu konvenciju o korupciji, P.Z. br. 276. Rasprava o tekstu Zakona je završena. Amandman je podnio Odbor za zakonodavstvo. Ministrica pravosuđa prihvaća predloženi amandman Odbora. Postaje sastavni dio Zakona. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog Zakona. Molim uključite se. Molim glasujte. Molim rezultat. Utvrđujem da je sa 111 glasova za i 2 suzdržana donesena predložena Konvencija, odnosno Zakon u tekstu kako ga je predložio predlagatelj zajedno za prihvaćenim amandmanom.
Prelazimo na sljedeću točku dnevnog reda: - Konačni prijedlog zakona o potvrđivanju protokola o izmjenama i dopunama Europske konvencije o suzbijanju terorizma, hitni postupak, prvo i drugo čitanje P.Z. br. 277; Predlagatelj Zakona je Vlada Republike Hrvatske. Kod utvrđivanja dnevnog reda prihvatili smo primjenu hitnog postupka. Kod donošenja ovog Zakona prijedlog akta primili ste u pretince sukladno članku 159. Poslovnika. Hitni postupak objedinjuje prvo i drugo čitanje Zakona. Amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave, članak 164. Poslovnika. Raspravu su proveli: Odbor za zakonodavstvo, za unutarnju politiku i nacionalnu sigurnost, za pravosuđe i Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav. Izvješća ste primili na sjednici. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? Snježana Bagić, državna tajnica. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedavajući. Poštovane dame i gospodo zastupnici. To je još jedan od međunarodnih dokumenata koje se predlaže usvojiti. Dakako ne umanjujući potrebu i nužnost borbe protiv svih oblika kaznenih djela osobito organiziranog kriminala i korupcije pa i terorizma u prvom redu na nacionalnom planu, a onda dakako na međunarodnom planu. Jer više puta je za ovom govornicom rečeno i to je rečeno u prethodnoj raspravi. Borba protiv ovih suvremenih pojavnih oblika kriminaliteta kao što su korupcija i terorizam je nešto što je imanentno našem sustavu kako na unutarnjem planu tako i na međunarodnome i Republika Hrvatska mora dati a to odgovor ne samo usvajanjem zakonodavstva bilo potvrđivanjem međunarodnih konvencija bilo donošenjem naših zakona i propisa nego i uspješnom borbom protiv takvih pojavnih oblika. No kad je riječ o terorizmu Republika Hrvatska je konvenciju o terorizmu ratificirala 2003. godine, 15. siječnja i ta je, ta je konvencija stupila na snagu 16. travnja 2003. godine. Sada se predlaže ratificirati i protokol o izmjenama i dopunama te Europske konvencije koju je Republika Hrvatska potpisala 17. rujna 2003. godine. Svrha i cilj ove konvencije je dakako da se opet države jer je to međunarodni akt zajednički uspješnije bore protiv terorizma koji ako možemo tako reći ipak u Hrvatskoj nije tako prisutan kao u nekim drugim državama međutim treba se pravodobno pripremiti i spriječiti takve pojavne oblike, a dakako i doprinjeti međunarodnoj borbi protiv toga. Ovaj protokol predviđa niz nekih djela koja bi se trebalo ili propisati ili primjeniti u unutarnjim zakonodavstvima. U Hrvatskoj to kao što je prethodna bila konvencija ne zahtijeva izmjenu zakonodavstva jer je ono već usklađeno međutim činjenica jest da je Republika Hrvatska i članica Vijeća Europe i članica Europskog odbora za probleme kriminaliteta i članica Antiterorističke koalicije pa tim više je to razlog da se doista ratificira i ovaj protokol kako bi se na neki način zaokružio taj međunarodno pravni okvir na ovom području i kako bi Republika Hrvatska zajedno sa drugim državama dala svoj doprinos na ovome području koje u širem smislu predstavlja ono nešto što sve države danas doista opterećuje i koje ne samo na unutarnjem planu nego i na međunarodnom planu moraju međusobno surađivati i poduzeti mjere kako bi se tome oduprle i kako bi to ne samo kaznile nego i prevenirale. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Žele li izvjestitelji Odbora uzeti riječ? Otvaram raspravu po klubovima. U ime Kluba HDZ-a uvaženi zastupnik Krešimir Čosić.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, dame i gospodo. Terorizam je nažalost jedna od najvećih sigurnosnih prijetnji suvremenom svijetu. To nažalost smo imali prilike vidjeti u ne malim tragedijama u Washingtonu, New Yorku, Madridu i tako dalje. Sve to zbog toga zahtijeva što je moguće kvalitetnije i cjelovitije organiziranje čitave međunarodne zajednice, a i svake države pojedinačnost. Suprotstavljanje terorizmu u svakom pogledu kako onom političkom, pravnom, sigurnosnom, vojnom, financijskom jedna je od izuzetno važnih zadaća i zato ovaj Prijedlog zakona o potvrđivanju protokola o izmjenama i dopunama Europske konvencije o suzbijanju terorizma danas u Hrvaskom saboru zaslužuje ja bih rekao odgovarajuću pažnju. Republici Hrvatskoj predstoji ratifikacija mnogih međunarodnih sporazuma u cilju preventivne kako kaže danas popularno i proaktivne borbe protiv terorizma, tj. borbe koja treba spriječiti terorizam u njegovim najranijim fazama pojavljivanja. Iz toga razloga uloga međunarodnog zakonodavstva pored postojećih međunarodnih organizacija koje su posvećene toj zadaći je izuzetno važna. Prva Europska konvencija o suzbijanju terorizma sastavljena je u Strasbourgu 1977. godine. Protokol o izmjenama i dopunama Eruopske konvencije o suzbijanju terorizma sastavljen je u Strasborugu također 15. svibnja 2003. godine od kada je otvoren i za potpisivanje. Republika Hrvatska potpisala je protokol dana 17. rujna 2003. godine. Do danas je protokol potpisalo četrdeset i jedan, jedna država, a deset država ga je ratificiralo. Svrha Protokola je jačanje zajedničke sposobnosti, ali isto tako i individualne sposobnosti država stranaka u borbi protiv terorizma na način da se izmjene i dopune određeni aspekti konvencije potvrđivanjem protokola. Protokol unosi određene izmjene i dopune Konvencije od kojih su najvažnije proširenje kaznenih djela obuhvaćenih konvencijom na djela iz pojedinih drugih specijaliziranih konvencija i protokola. Proširenje kazne odgovornosti posebno na pokušaj, sudioništvo, poticanje tj. uključivanje navedenih djela u kaznene sankcije. Ono što se da iz ovoga primjetiti prevencija postaje izuzetno važno sredstvo u borbi protiv terorizma. U Kaznenom zakonu Republike Hrvatske predviđene su posebne odredbe za pokušaj, posebno ističem dakle znači za pokušaj izvršenja kaznenog djela sudioništvo u počinjenju kaznenog djela te poticanje na kazneno djelo tako da se navdene odredge odnose i na kazneno djelo međunarodnog terorizma. U članku 187. Kaznenog zakona sankcionirano je udruživanje radi činjenja kaznenog djela međunarodnog terorizma, pripremanje kaznenog djela međunarodnog terorizma te naknadna pomoć počinitelju kaznenog djela međunarodnog terorizma. Iz svega ovog da se zaključiti kao što je ovdje rečeno u odnosu na hrvatsko zakonodavstvo ovaj protokol neće zahtijevati dopunu kaznenog zakonodavstva Republike Hrvatske. Zbog toga u cilju sprečavanja borbe protiv terorizma na međunarodnoj razini i konkretnom doprinosu Republike Hrvatske ocjenjujemo da je potrebno ratificirati ovaj protokol. Isto tako treba istaknuti da je Republika Hrvatska članica Antiterorističke koalicije koja je osnovana na temelju rezolucije Vijeća sigurnosti. Za Hrvatsku bitno je sustavno pratiti sve aktivnosti Europske unije i država članica na području borbe protiv terorizma posebice glede razvoja i stvaranja efikasnog, europskog, kaznenog zakonodavstva koji je ovim izmjenama i dopunama usmjereno u sferi prevencije. Ovaj protokol jedan je od značajnijih mehanizama dakle za ostvarivanje djelotvorne suradnje između država Europske unije u unapređivanju borbe protiv terorizma. Treba svakako istaknuti pojedine odredbe i članke u kojima se u odnosu na postojeći protokol ističu ključne riječi preventivnog karaktera. Pa evo članak 1. posebno se ističu kaznene odredbe se primjenjuju ne samo na počinjenje glavnih kaznenih djela nego i na pokušaj činjenja bilo kojeg od tih glavnih kaznenih djela. Znači proširenje kazne odgovornosti, na pokušaj a ne samo na činjenje, dakle na poticaj. Članku 1. posebno se opet naglašava pokušaj počinjenja dalje poticanje drugih osoba u članku 2. konvencije se te promjene odnose opet na pokušaj počinjenja bilo kojeg od gore navedenih kaznenih djela. Sudjelovanja pri počinjenju od bilo kojeg od gore spomenutih kaznenih djela, i tako dalje. I cijeli ovaj protokol na neki način karakterizira je upravo tim mjerama prevencije tj. Nove proaktivne borbe u mehanizama pravnih u borbi protiv terorizma. Iz svega toga sasvim je jasno da će Klub HDZ-a poduprijeti ovaj protokol koji treba označiti doprinos efikasnijoj borbi protiv terorizma na široj međunarodnoj sceni. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. U ime kluba HSP-a uvaženi zastupnik Pero KOvačević.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege, predstavnici Vlade. Klub HSP-a će podržati prijedlog zakon o potvrđivanju protokola o izmjenama i dopunama Europske konvencije o suzbijanju terorizma s konačnim prijedlogom zakona. Kod ovoga prijedloga zakona podržavamo i cilj. Cilj je znači da Hrvatska da svoj doprinos vezano za na međunarodnoj razini borbe protiv terorizma. Točna je konstatacija državne tajnice kako terorizam i korupcija idu zajedno. No mi u slučaju terorizam ima malo bolju situaciju nego s korupcijom i zbog toga podržavamo i ovaj cilj. Jer nama terorizam može doći prije svega sa međunarodne razine. Ali da bi mi se mogli uspješno i učinkovito boriti protiv terorizma moramo poduzeti i druge odgovarajuće mjere prije svega su važne mjere na sređivanju stanja u sklopu Ministarstva unutarnjih poslova. I sami ste svjedoci posljednjih mjesec , dva dana kakve se sve situacije događaju, da je broj kaznenih djela kako ubojstava, tako i obiteljskog kriminala i svih drugih u velikom porastu. DA s druge strane je riječ o počiniteljima koji su višestruki povratnici. To znači da ne funkcionira pravosuđe. Mogli ste sami vidjeti priloge da je riječ o ljudima za jednog su rekli da je već 300 kazneno djelo počinio u sklopu istih kaznenih djela koje je počinio. Što dovoljno govori o tome da nema dobre i učinkovite suradnje prije svega između Ministarstva unutarnjih poslova i Državnog odvjetništva. I s druge strane vezano sa sankcioniranje kod sudske vlasti. Prema tome ukoliko to mi ne riješimo a to znači što se tiče Ministarstva unutarnjih poslova. Znači Ministarstvo mora biti kadrovski, ekipirano i na način po stručnosti ne podobnosti. I mora biti opremljeno i obučeno. Sve te stvari su sada dosta loše na razini Ministarstva unutarnjih poslova. I zbog toga predlažemo Vladi da se u tome dijelu poduzmu odgovarajuće mjere. Ali nije dovoljna samo kažem ekipirati Ministarstvo unutarnjih poslova opremiti ga, obučiti, riješiti pitanje radno pravnih statusa i svega drugoga. Što je veliki broj problematike. Potrebno je staviti u funkciju i državno odvjetništvo, i sudski sustav. Jer na taj način ćemo doprinijeti i primjeni i provedbi ove konvencije. A omogućiti i sređivanje i funkcioniranje pravne države. Jer ovakav trend ako se nastavi dolazimo u dosta nezgodnu situaciju, da će se ljudi bojati, sigurnost će biti na nižoj razini, ljudi će se bojati uopće izaći na ceste. Prema tome, apeliramo na Vladu na poduzimanje žurnih mjera. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Riječ ima u ime Kluba HSS-a uvaženi zastupnik Ante Markov.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Gospodo predlagatelji, kolegice i kolege. Naravno kao što je kolega Čosić kazao ovo je vrlo ozbiljna i važna tema koja u mnogo čemu u posljednjim godinama na neki način sudbonosno rangira, opredjeljuje, utječe na ukupni društveni, gospodarski ini život u cijelom svijetu. Naravno da i Hrvatska kao dio toga svijeta ima svoje interese, ima svoje strateške zadaće, i ima svoj poglede i ima svoje prednosti hvala bogu kada govorimo o ovoj ugrozbi kao što je terorizam a to je najekstremnija ugrozba i društva i pojedinca i čovjeka. I zahvaljujući dobrom lokalnom i relativno dobrom regionalnom okruženju Hrvatska se u kontekstu ove ugrozbe nalazi u dosta pozitivnom smislu locirana. Pa i ukupna društvena kretanja, a uvažavajući činjenicu da ne postoji u Hrvatskoj unutrašnja opasnost od terorizma. Moramo se naravno posvetiti zaštiti na onoj vanjskoj poziciji, da ta ugrozba ne bi došla izvana. Bilo iz šireg ili užeg okruženja. Naravno ono što na neki način određuje sustavnice koje djeluju u uspješnost ili neuspješnosti borbe protiv svih vrsta ugrozbi, a terorizam smo kazali da jeste jedna od najekstremnijih su određeni stupovi društva. Koji u okviru svoga pravnog značaja, institucionalne pozicije određuju i postavljaju u konačnici ozbiljnost jednoga društva da se suoči sa svim vrstama ubrozbi koje narušavaju pravni sustav. Naravno da kada govorimo i Hrvatskoj nije dobro da se u posljednjih nekoliko godina jedan od tih važnih stupova a to je sigurnosni stup jednoga društva urušava. Da se kroz njega preko njega ili u okviru njega vode pojedini ratovi koji naravno se mogu karakterizirati i kao politički. Ali u svakom slučaju oni su štetni. Oni su štetni za sigurnosni sustav. Oni su štetni za vrijedne marljive ljude koji rade taj posao. Ali oni su štetni jer u konačnici mogu dati prostora svima onima svima onima koji žele i hoće protupravno djelovati. Prema tome najvažnije oslonce jednoga društva sigurnosni sustav zasigurno to jeste, ne smije biti izložen i treba ga čim prije i čim snažnije odvojiti od svake politike. On predstavlja vrlo bitnu komponentu koja se i u konvenciji o suzbijanju terorizma ali i u svim aktima koji su donošeni od 1977. godine postavlja kao piramida koja treba skupa sa ukupnim pravnim sustavom jednoga društva djelovati. Zbog toga je vrlo nužno da se čim prije sigurnosne službe ostave da rade svoj posao koji im pripada po zakonu i Ustavu. Jasno u skladu sa Ustavom i u skladu sa zakonom i da se punoća njihovog sadržaja bude afirmativna za ovo društvo a ne da se iz ovih ili onih razloga stalno spekulira i dovodi se u određenu poziciju koja nije dobra ni za društvo ni za sigurnosne službe. Isto tako drugi stup koji neposrednije djeluje u smislu otklanjanja svih protupravnih uzroka i posljedica naravno, je policijski sustav Ministarstva unutrašnjih poslova, prije svega policija. Naravno da stanje u kakvom se nalazi policijski sustav nije dobro. Moramo kazati da ljudi koji vrijedno i teško pa i za relativno malu plaću obavljaju svoje vrlo rizične zadatke. Vrlo često su ostavljeni bez elementarnih uvjeta rada, bez mogućnosti da pravodobno učine nešto a žele to učiniti. Prema tome ovo je i prilika da u idućem proračunu izdvojimo više sredstava za funkcioniranje policije ukupno imajući u vidu i određene projekte poput policije u zajednici. Bitno je da se to samo ne ostane na papiru nego uistinu da se pomogne da taj sustav u potpunosti saživi i da može obnašati svoje funkcije. Jer samo deklarativno donošenje i potvrđivanje konvencija, navođenje onih institucija koje su zadužene za provedbu i za zaštitu i građanina i društva i države nije dostatno. Prema tome ja prije svega u ime Kluba HSS-a apeliram na potpunu depolitizaciju ovih sigurnosnih stupova u našem društvu koje treba graditi, kojima treba dati priliku i koji trebaju dobiti adekvatna sredstva za svoj rad, ali jasno ponašati se isključivo i jedino u okviru Ustava i zakona koji vrijede u Republici Hrvatskoj. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. U ime Kluba IDS-a uvaženi zastupnik Damir Kajin.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, cijenjeni predstavnici Vlade i uvažena gospodo zastupnici. Doista nisam mislio govoriti o ovome Konačnom prijedlogu potvrđivanju protokola o izmjenama i dopunama Europske konvencije o suzbijanju terorizma zato jer se radi o čistoj stvari. Međutim nekoliko rasprava me naprosto potaklo za riječ da se eto oko ove točke javim. Čini mi se da je gospodin Kovačević ustvrdio da terorizam u Republici Hrvatskoj ne dolazi iznutra nego da dolazi izvana. Tako je rekao, doslovce od riječi do riječi. Međutim, ja tvrdim da je taj terorizam kada je Hrvatska posrijedi tu među nama i da dolazi upravo iz ove zemlje ili sa ovih prostora. Čak bi se usudio reći da kada je on na djelu na neki način uz prezije politika, Ministarstvo unutrašnjih poslova, neki drugi elementi Hrvatske vojske itd. koji danas ne obnašaju te funkcije. Pogledajte samo rušenje gospodo partizanskih spomenika koji se ponovno dešava na tlu Republike Hrvatske. Do dana današnjeg srušeno ih je 3 tisuće i nikome ništa. To je klasičan oblik terorizma. Jučer se je to dogodilo na Murteru. Malo prije mi je gospodin Marko rekao da je na prostoru njegove županije u zadnjih dva, tri mjeseca srušeno čak tri partizanska spomenika. Pred četiri, pet mjeseci tamo negdje oko Božića to se isto dogodilo u Kumrovcu. Pred dvije godine srušena je grobnica narodnih heroja. Do konca 99. godine srušeno je čak 3 tisuće takvih spomenika. I mene nitko ne može uvjeriti da po srijedi kada se to dešava nije sustav. Kao što je isto tako to bilo prešutno tolerirano od ondašnje službene politike početkom 90-tih godina kada su se ova nedjela dešavala. Mislim da je jako dobro da je predsjednik Vlade, gospodin Sanader pristao da govori 14. 4., znači idućeg mjeseca u Jasenovcu. No što eto se želi tim ponašanjem, bolje rečeno tim rušenjem tih partizanskih spomenika postići? Očigledno se želi destabilizirati zemlja iznutra. Šta je to drugo nego klasičan oblik terorizma kada eto rušenje spomenika na Murteru za nekoliko sati prikaže na svojim udarnim stranicama između ostalog i CCN. Postavlja se onda pitanje da li to pomaže našoj ekonomiji, da li takvo ponašanje pogoduje našemu turizmu. Zasigurno da ne. I zato u ovoj zemlji, gospodo netko mora reagirati i čizmom treba stati za vrat onima koji se na taj način igraju sa našom ne samo sigurnošću nego i sa ekonomskom budućnošću ove zemlje. U Hrvatskoj, svi ćete se vjerojatno složiti sa mnom, do sada se samo jedna stvar mogla nesmetano učiniti. To je rušiti partizanske spomenike. Mogli ste ih srušiti koliko god ste htjeli, nikome se ništa do dana današnjeg nije dogodilo. Sumnja se da će itko biti otkriven i glede ovoga činjenja u Murteru, onoga u Kumrovcu, kao što do današnjeg dana nitko nije bio otkriven ni sankcioniran zbog rušenja grobnice narodnih heroja u Zagrebu. Mislim da nam počinitelji takvih ponašanja na neki način svima nama koji jesmo u strukturama vlasti u pravom smislu te riječi šalju, neću reći navješćuju rat, ali šalju jednu jasnu poruku i mislim da je vrijeme da se na to reagira. Na žalost Ministarstvo unutrašnjih poslova tapka na mjestu, po tom pitanju ništa ne čini i bojim se da ukoliko ne uslijedi jedna reorganizacija istog, da će naprosto takvih ponašanja ubuduće biti samo više zasigurno nikako manje. Ono što je zasigurno dobro da Hrvatska vodi jednu ispravnu, ja bih rekao politiku prema arapskim zemljama poglavito kada je i rat po srijedi. Ja ne držim da su Arapi teroristi da se to odmah razumijemo, vodimo dobru politiku do naših susjeda, prije svega mislim na Bosnu i Hercegovinu, mislim na Srbiju i neke druge zemlje. Međutim ono što je u ovom trenutku 100% potrebno, to nam je potrebna sigurnost. Bez sigurnosti može zavladati anarhija, kaos, potom i sam gospodarski slom a držim da to ovoj zemlji nije potrebno. Jednom riječju, još jedan put ću se dotaknuti onoga što sam već rekao. Ministarstvo unutrašnjih poslova u ovom trenutku nažalost nije na visini zadataka. Da li su sve ove smjene koje su se dešavale u njihovim redovima, neprofesionalci koji ga danas vode tome između ostalog pridonijeli, o tome prilikom neke druge rasprave, ali činjenica je da ova situacija plaši i da na nju treba adekvatno odgovoriti. Hvala.
Zahvaljujem. Gospodine Kajin nije dobro povezivati terorizam sa pojedinim ministarstvima. Ja na to evo moram reagirati, kao ni to da je premijer pristao, kao da ga je netko primorao na govor u Jasenovcu. Podsjećam da je i predsjednik Sabora i premijer odali počast žrtvama jasenovačkim. Isto tako nije, neriješeni slučajevi vezani samo za spomenike Narodnooslobodilačkog rata. Prisjetimo se 12 srušenih čempresa u Borovom Naselju. Isto tako nije dovršena istraga niti je pronađen počinitelj, kao i postavljena mina prilikom otkrivanja spomenika hrvatskim braniteljima u Vukovarsko-srijemskoj županiji. Ispravak netočnog navoda, uvažena zastupnica Trakoštanec.
Da gospodine potpredsjedniče i ja ću se pridružiti onima koji ispravljaju krive navode, a sasma je netočno da policija nije ništa ustanovila kod rušenja spomenika pa je javno obznanjeno i poznato da je spomenik partizanima na Mirogoju su rušile strane obavještajne službe uz pomagača u Hrvatskoj koji su ponovo htjeli destabilizirati Hrvatsku i dokazati ono što Hrvatska nije. Dakle nije genocidna, nije ksenofobična, nije antifašistička nego sasvim obrnuto. Dakle točno se zna tko i zašto je rušio partizanske spomenike barem na Mirogoju usred Zagreba. Hvala.
Zahvaljujem. Idemo dalje na pojedinačnu raspravu. Riječ ima uvaženi zastupnik Frano Piplović. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, kolegice i kolege. Pa evo sada smo da li stjecajem okolnosti ili ciljano imamo dvije točke dnevnog reda, jedna za drugom sa dva značajna problema i pitanja sa kojima se suočava suvremeni svijet to je korupcija i terorizam. Do sada su mnogi kazali pa ću ja to spomenuti, da je zapravo terorizam jedna najveća opasnost suvremenoga svijeta. U tome se mnogi slažu i pojedinci i stručnjaci pa i same vlasti itd. Države i vlade dotičnih država one su često kazat ću na meti terorizma i terorista, onda su često u suglasju da se treba efikasno boriti protiv terorizma. Međutim kada je u pitanju utvrđivanje uzroka koji dovode do terorizma tu su često na djelu nesuglasja i razmimoilaženja. Ova današnja točka o kojoj mi raspravljamo, znači Prijedlog zakona o potvrđivanju protokola o izmjenama i dopunama Europske konvencije o suzbijanju terorima, znači još jedna zapravo dokumenat koji će Hrvatska nadam se usvojiti i time se još jednom prisegnuti na efikasniju borbu protiv terorizma. Hrvatska kao članica antiterorističke koalicije je već davno prihvatila te svoje obveze i u svom zakonodavstvu iz dana u dan, znači mi ugrađujemo neke nove obveze, međutim problem je svih nas kako te obveze koje su pretočene u zakonske propise, kako one pretočiti u praksu, kako se efikasno suprotstaviti zlu koje nas okružuje. Nadalje, glavni razlog bi zapravo Hrvatske trebao biti, kad smo mi na unutrašnjem planu da se prije svega borimo protiv terorizma i protiv klica terorizma koji bi mogao nastati na neki način na našem terenu, a ono što nam nudi ova konvencija to je ovdje zapravo jedno pravilo igre, utvrđivanje postupaka na koji način ćemo se ukoliko se terorizam prelije i na naše područje, odnosno sa našeg prijeđe na drugo područje druge države da zapravo prihvaćamo svoje obveze u njegovom efikasnom sprječavanju. Kao što se teroristi i različite terorističke organizacije međusobno prekogranično povezuju, normalno je da se i države međusobno povezuju i prave plan obrane od samog terorizma. Terorizam rekao sam na početku, je kažem jedno od suvremenih zala. Međutim ja bih ga htio ukratko promatrati u zajednici sa korupcijom. Korupcija i terorizam su dva zla suvremenog svijeta koja često idu zajedno ruku pod ruku. Korupcija i terorizam često jedni druge podržavaju i podupiru. Korupcija potpomaže terorizam, a terorizam štiti, brani i razvija korupciju kao specifičan društveni odnos, gotovo u svim sferama osobito tamo gdje je potrebno da terorizam može doći do djela da mu korupcija na neki način stvori jedno meko tlo na kojem će se on lako spustiti i početi djelovati. Recimo društva i države koje su debele nagrižene korupcijom često su i sami meta i žrtva samog terorizma, zato je potrebno i ove rasprave voditi u Hrvatskom saboru, zato je potrebno i ovakve poruke odašiljati hrvatskoj javnosti jer svi smo mi pozvani kao građani na borbu protiv korupcije i protiv terorizma. Ovdje je malo prije kolega Kapraljević spomenuo jednu rečenicu sa kojom nisam imao na vrijeme digo palicu pa da se prijavim na ispravak netočnog navoda, ali je spomenuo Hrvatsku na neki način ajde dao je naslutiti da bi Hrvatska bila jedna vrst, jedna država, jedna lopovska država. Ja se s tim njegovom konstatacijom ili sa tim nekim njegovim namjerama koje je htio kazati ne slažem. U hrvatskoj doista ima lopova, ima lopova koji su podržavali vlasti i tolerantni građani. Omogućili su lopovima suživot u našoj državnoj zajednici, u našem društvu. Mnogima su također omogućili da postanu ugledni građani, međutim to ništa ne smanjuje našu obvezu da se efikasno protiv svih tih zala borimo. Evo na kraju bi, ovdje je kolega Kajin spomenuo ovo što se desilo u Murteru. Mi imamo u Hrvatskoj na žalost dva čina za dva najveća kršćanska blagdana, za dva kršćanska blagdana. Za Božić smo imali jedno ritualno dinamitom odsijecanje glave Augugustinčićevog spomenika u Kumrovcu a sada imamo ritualno sjecanje, odsijecanje za Uskrs noge spomeniku antifašistima u Murteru. Ja sam da se svi moramo nad tim zabaviti i zašto se to baš događa u vrijeme kršćanskih blagdana. Mislim da taj i ti ljudi koji su to organizirali niti su kršćani niti su domoljubi niti su mirotvorci niti su demokrati i zato je potrebno i kada raspravljamo i dajemo potporu ovakvoj jednoj konvenciji na neki način napraviti jednu vrstu ispita vlastite osobne i društvene savjesti da vidimo gdje smo mi tu. Vjerodostojnost ćemo pojačati da će se ovi elementi koji se ugrađuju u hrvatsko zakonodavstvo vezano za borbu protiv korupcije, da će se oni u praksi potvrditi djelotvorni ukoliko budemo u svojoj sredini rješavali ovakve slučajeve i zato je i ministarstvo i unutrašnjih poslova i svi nadležni državni organi su dužni zaista da to rasvijetle, da vidimo tko nam to muti uskršnje i božićne blagdane. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. S ovim zaključujem raspravu.
Četvrto, Konačni prijedlog Zakona o potvrđivanju Protokola o izmjenama i dopunama Europske konvencije o suzbijanju terorizma, P.Z. br. 277. Rasprava o tekstu je završena. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog Zakona. Molim uključite se. Molim glasovati. Rezultat. Utvrđujem da je jednoglasno sa 113 glasova za donesen Zakon o potvrđivanju predloženog Protokola.
Prelazimo na sljedeću točku dnevnog reda. - Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o poljoprivrednom zemljištu, s Konačnim prijedlogom zakna, hitni postupak, prvo i drugo čitanje P.Z.E. br. 281 Predlagatelj zakona je Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog akta primili ste u pretince. Sukladno članku 159. Poslovnika, hitni postupak objedinjuje prvo i drugo čitanje zakona. Amandmani se mogu podnijeti do kraja rasprave, članak 164. Poslovnika. Raspravu su proveli Odbor za poljoprivredu i šumarstvo. Izvješća ste primili na sjednici. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? Državni tajnik, profesor Dragan Kovačević.
Gospodine potpredsjedniče, uvaženi zastupnici. Dat ću kratka pojašnjenja u vezi sa Prijedlogom zakona o izmjenama i dopunama Zakona o poljoprivrednom zemljištu. Naime osnovni razlog zbog kojeg smo pristupili izmjenama i dopunama ovog zakona su činjenica da sudionici u procesu privatizacije zemljišta i općenito raspolaganja kroz zakup i koncesiju, tu prije svega mislim na jedinice lokalne samouprave, dakle općine i gradovi, njihova vijeća i njihova poglavarstva, nisu u velikom broju slučajeva preuzeli odgovornost za provedbu ovog procesa, dakle odgovornost koja je zakonom bila dodijeljena i držimo da je to ozbiljno spojilo, a u nekim sredinama i u potpunosti zaustavilo procese raspolaganja poljoprivrednim zemljištem sa svim posljedicama. Raspolaganje poljoprivrednim zemljištem nažalost u velikoj je mjeri postalo i usko grlo razvitka poljoprivrede. Najambiciozniji operativni projekti ove Vlade, od operativnog programa podizanja trajnih nasada, od operativnog programa razvitka govedarske proizvodnje, svinjogojske proizvodnje, projekt navodnjavanja, dakle, koji imaju važnu ulogu i u promjeni strukture poljoprivredne proizvodnje, imaju važnu ulogu i u povećanju proizvodnje onih proizvoda u kojima u proizvodnji nismo samodostatni i koji bilježe dugogodišnji deficit vanjskotrgovinske razmjene. Prema tome, svi ti operativni programi, ukoliko ne bi došlo do promjene zakona, bili bi dovedeni u pitanje. Pojedine općine i gradovi nisu sukladno zakonu iskoristili šansu biti sukreatori poljoprivredne politike. Nažalost, dobra namjera zakona iz 2001. godine, da se raspolaganje poljoprivrednim zemljištem decentralizira i da odgovornost za taj proces najvećim dijelom preuzme lokalna samouprava. Dakle, ona razina vlasti koja najbolje poznaje stanje na terenu, koja najbolje poznaje svoje proizvođače, jednostavno se u provedbi izvitoperila i to držimo dijelom zbog nekompetencije pojedinih lokalnih vlasti da pripreme programe i da pripreme dokumentaciju. Ali s druge strane, i zbog namjerne opstrukcije pojedinih sudionika. Do te mjere da se raspolaganje poljoprivrednim zemljištem počelo koristiti u dnevnopolitičke svrhe, dnevnopolitičke obračune. Imamo situaciju gdje su neki načelnici čak i institut javnog natječaja zamijenili izvlačenjem imena iz šešira, itd. Htio bih potkrijepiti te podatke. Naime, od 540 općina i gradova u Republici Hrvatskoj 340 općina i gradova dostavilo je programe raspolaganja poljoprivrednim zemljištem Ministarstvu poljoprivrede na suglasnost. 64 dostavili su dokaz da nemaju poljoprivrednog zemljišta u vlasništvu države i 136 općina i gradova uopće nisu dostavili program. Od 340 programa koji su dostavljeni na suglasnost Ministarstvu suglasnost je dobilo 267, dakle, negdje za cca 500 tisuća hektara, a 73 preostale općine i grada nisu dobili suglasnost jer njihovi programi ne sadrže svu potrebnu dokumentaciju ili nisu u skladu sa strategijom raspolaganja poljoprivrednim zemljištu u vlasništvu države. Dakle, jasno je da ovi podaci ukazuju na nužnost promjene Zakona. Osnovni cilj kojeg želimo postići ovim Zakonom je prije svega osigurati njegovu protočnost, dakle, ubrzati privatizaciju, odnosno prodaju poljoprivrednog zemljišta. Ubrzati i druge oblike raspolaganja, dakle, zakup i koncesije jer je to interes i naših poljoprivrednih proizvođača, ali i poljoprivredne politike u cijelosti. Neću posebno elaborirati od kojeg je strateškog i nacionalnog značaja da poljoprivredno zemljište trebaju kupiti naši proizvođači, da naši proizvođači trebaju ući u sustav i koncesija i zakupa, dakle, dugotrajne oblike raspolaganja. I vodili smo o tome računa i u samom Zakonu da stvorimo pretpostavke, da oni koji su sada u posjedu ili u njega uđu, dakle, u ovom sustavu raspolaganja, da i kod sljedećih natječaja, dakle, koji će se provoditi za 10, 20, 30, 40 godina, da oni ponovno imaju prioritet. Također nije samo ovaj Zakon već i sve one aktivnosti koje treba pokrenuti i koje ćemo napraviti sa našim Zavodom za tlo. One uključuju i promjenu drugih podzakonskih propisa jer mi moramo zemlju, poljoprivredno zemljište zaštititi kao prirodno bogatstvo. U Republici Hrvatskoj ono na svu sreću još uvijek nije niti zagađeno niti uništeno, niti iscrpljeno kao što je u većini zemalja, najnaprednijih zemalja Europske unije. Što se tiče same procedure, ovaj Prijedlog zakona uskladili smo sa svim udrugama proizvođača, dakle, raspravili ga temeljito, temeljito uskladili. Isto tako, na zahtjev Odbora za poljoprivredu i prije ove standardne procedure saborske raspravili smo Prijedlog zakona i na samom Odboru za poljoprivredu i usuglasili se. Što se tiče samih izmjena i dopuna, nešto detaljnije ću navesti. Ako općinsko ili gradsko vijeće u roku od 2 mjeseca od stupanja na snagu ovog Zakona ne donese program ili ne raspiše natječaj za zakup, odnosno prodaju sukladno programu na koji Ministarstvo je dalo suglasnost, program će donijeti, odnosno natječaj će provesti Županijsko poglavarstvo županije na prijedlog Povjerenstva kojega imenuje ministar poljoprivrede. Također propisuje se da općine i gradovi mogu ograničiti maksimalnu površinu koja se fizičkim ili pravnim osobama daje u zakup, što držimo da će omogućiti kvalitetniju distribuciju. Isto tako, ukoliko najviša ponuđena cijena u natječaju za zakup ili koncesiju prelazi dvostruki iznos početne cijene koju utvrđuje Porezna uprava, takva ponuda smatram će se nevažećom. Također smatrali smo da treba preciznije definirati i urediti da kod reda prvenstva prednost imaju obiteljska poljoprivredna gospodarstva koja su upisana u Registar obveznika poreza na dohodak i ona obiteljska gospodarstva kojima je poljoprivreda osnovna djelatnost. I tu smo izjednačili i poljoprivredni obrt. Također, ako je više osoba u istom redu prava prvenstva, predviđene su i dodatni kriteriji i tu želimo dati naglasak na intenzivnu poljoprivrednu proizvodnju. Dakle, u dodatne kriterije ulaze stočarstvo, podizanje višegodišnjih nasada, povrtlarsku proizvodnju. Također kod zakupa je predviđeno da gospodarski program čini sastavni dio ugovora i ako se taj gospodarski program ne provodi, ugovor se raskida. Također utvrđeni su i dodatni kriteriji za dobivanje koncesije. Naime, tu smo imali dosta problema ne terenu jer jednostavno zbog neograničavanja maksimalne cijene, a isto nepostavljanja jasnih kriterija oko odabira ponuđača imali smo situaciju da su ono doslovno padobranci sa visokim cijenama koje nemaju veze sa ekonomskom logikom javljali se i minirali takve natječaje. I isto tako, ugradili smo u Zakon da ako zemljište zajedno sa postojećom farmom i sa postojećom proizvodnjom čini tehnološku cjelinu, da takav potencijalni, dakle, ponuđač ima prednost pred ostalima. Također predlaže se koncesija za ribnjačarstvo koja dosad nije bila na vrijeme od 20 do 40 godina, i to prije svega na zahtjev i na osnovi podataka s terena naših proizvođača slatkovodnog ribarstva. I na kraju samo želim ponoviti. Dakle, ovim Zakonom namjeravamo osigurati njegovu protočnost, njegovu bržu provedbu, dakle, bržu privatizaciju, brže raspolaganje, zakupi i koncesije. I isto tako minimizirati onu opstrukciju koja se pojavila kod provedbe ovog Zakona jer smatramo da je ovaj Zakon o zemljištu i da je njegova provedba temeljna pretpostavka za razvoj poljoprivrede i to posebice one visoko dohodovne. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Ispravak netočnog navoda, uvaženi zastupnik Željko Pecek.
Hvala lijepo. Ispravljam netočan navod da općine i gradovi opstruiraju provođenje programa, jer ovdje zapravo vidimo da 340 općina i gradova je donijelo program. Međutim, postoji jedan drugi problem. DA te općine koje su donijele program da ne mogu otvarati natječaje odnosno da neke ne mogu dobiti suglasnost Ministarstva. Tako da je problem potpuno na drugoj strani, od njih 340 ni 5% nije uspjelo taj program ostvariti tako da velika većina općina upravo želi provodi program međutim, problem je negdje drugdje pa ja preporučam Ministarstvu poljoprivrede da isto tako "ne opstruira" one koji su na vrijeme donijeli program i na vrijeme podnijeli zahtjev za otvaranje natječaja i dokumentacija im je u cijelosti dostavljena u Ministarstvo ali suglasnosti nema mjesecima.
Zahvaljujem. Hoćete li vi u ime Kluba ili Odbora? U ime Odbora za poljoprivredu i šumarstvo.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, dame i gospodo. Odbor za poljoprivredu i šumarstvo Hrvatskoga sabora raspravio je na 20 sjednici održanoj 29. ožujka Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o poljoprivrednom zemljištu. Navedeni prijedlog zakona odbor je raspravio u svojstvu matičnog radnog tijela te je o navedenoj temi proveo raspravu i na tematskoj sjednici održanoj 8. ožujka 2005. godine. Nakon uvodnog obrazloženja predstavnika predlagatelja odbor je većinom glasova podržao prijedlog predlagatelja da se navedeni zakon donese po hitnom postupku. Članovi Odbora su upoznati s mišljenjem koji na navedeni Prijedlog zakona dostavila i Hrvatska obrtnička komora. U cjelovitoj raspravi u kojoj su sudjelovali i predstavnici strukovnih udruga odbor je ocijenio da je izmjene i dopune navedenog Zakona potrebno donijeti iz razloga učinkovitijeg raspolaganja poljoprivrednim zemljištem u vlasništvu države. Međutim, izneseno je i mišljenje kako predloženi Zakon samo djelomično rješava taj problem te je potrebno donijeti novi cjeloviti Zakon o poljoprivrednom zemljištu. Također je upozoreno da je najveći problem u raspolaganju poljoprivrednim zemljištem nesređene stanje u Gruntovnici i Katastru. U raspravi je ukazano da posebnu pozornost treba obratiti na to da se onemogući prodaja poljoprivrednog zemljišta stranim pravnim i fizičkim osobama kroz udjele u trgovačkim društvima i kombinatima. Predloženo je da se vrednuje kvaliteta gospodarskih programa koji moraju priložiti pravne i fizičke osobe kod određivanja prvenstvenog prava kupnje i zakupa. Iznesena je dvojba glede opravdanosti da općine i gradovi svojim programima ograniče raspolaganje poljoprivrednim zemljištem u vlasništvu države. Također je predloženo da bi u svrhu poticanja razvoja obiteljskih poljoprivrednih gospodarstava u Zakonu bilo dobro omogućiti svojevrstan automatizam za ista, da ne moraju nakon zakupa ponovno ulaziti u natječaj za kupnju. Neki članovi Odbora drže upitnim mogućnosti i stručnu osposobljenost upravnih tijela nekih općina u obavljanju stručnih poslova postupaka prodaje poljoprivrednog zemljišta, te ustrojavanja komisija za uvođenje u posjed. U daljnjoj raspravi je podržana odredba za davanje koncesija za ribnjačarstvo, ali je upozoreno da se vrijeme na koje se koncesija daje mora uskladiti sa odredbama Zakona o vodama. Neki članovi Odbora su upozorili da sa funkcioniranjem pravne države osigurani mehanizmi provedbe sudskih presuda, pravomoćnih upravnih rješenja i odluka Vlade Republike Hrvatske, te stoga u ovom zakonu nema potrebe sa izričajem kakav je naveden u dodanoj odredbi članka 54.c. Budući je poljoprivredno zemljište dobro od interesa za Republiku Hrvatsku ima njenu osobitu zaštitu predloženo da bi dobro Hrvatskom saboru podnositi radi upoznavanja zastupnika godišnje izvješće o stanju poljoprivrednog zemljišta u Republici Hrvatskoj. ... se sa navedenim prijedlogom i usuglasio. Na temelju provedene rasprave, Odbor je za poljoprivredu i šumarstvo Hrvatskoga sabora većinom glasova 8 glasova za, 1 glas protiv odlučio predložiti Hrvatskom saboru donošenje ovoga Zakona. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Možete nastaviti u ime Kluba. U ime Kluba uvaženi zastupnik Božidar Pankretić, izvolite.
Hvala lijepo još jedanput, pa evo dozvolite da u ime Kluba Hrvatske seljačke stranke kažem nekoliko rečenica o ovom zakonu. Možda u samom uvodu podsjetiti na neke podatke koje mislim da su izuzetno bitni za ovu ukupnu našu raspravu. Republika Hrvatska sa 0.65 hektara poljoprivrednog zemljišta, odnosno 0, 45 hektara, obradivog poljoprivrednog zemljišta per capita ulazi u onu skupinu zemalja koje su razmjerno bogate poljoprivrednim zemljištem. Ukupna površina poljoprivrednog zemljišta u Republici Hrvatskoj iznosi 3 milijuna 155 tisuća i 690 hektara. U vlasništvu države po podacima iz 2001. godine za koje imamo sada podatke da su se na određeni način promijenili iznosila je milijun 66 tisuća i 437 hektara, a od toga je bilo 310 tisuća hektara obradivog poljoprivrednog zemljišta. Zbog čega velim da su sada podaci nešto drukčiji. Pa iz toga razloga kada je donašan ovaj Zakon 2000. se baratalo sa podatkom negdje u vlasništvu države ono što će biti obradivo, što će se moći dati u koncesiju, zakup ili prodaju negdje 350 tisuća hektara. Moram reći sada je državni tajnik ovdje spomenuo da je 2005. godine taj podatak negdje iznosi, cirka, prema zadnjim podacima od svih ovih 340 općina i gradova ali onih koji još trebaju sigurno dostaviti svoje programe možemo slobodno govoriti da će to biti iznad 500 tisuća hektara. U svakom slučaju to govori da je osnovni zakon, jer o tome želim reći nekoliko rečenica koji je donesen 2000 godine bio dobar, i dao ja bih rekao jedan put kojim treba ići. Da ne ponavljam se onda što je određeno tim zakonom, moram naglasiti da sam se na žalost naslušao u posljednjih nekih godinu i pol dana a naročito pred zadnje izbore velike kritike ovoga Zakona, kao Zakona koji nije učinio ono što je trebao. No, međutim, Zakon kao zakon onako kako je napisan, evidentno, a i po ovom što smo danas ovdje čuli u ovom prijedlogu izmjena koje jesu ne ide u nekim bitnim strateškim poboljšanjima. Ostali smo i utvrdili smo ono što je utvrđeno i 2000. godine a to je u svakom slučaju da decentraliziramo odlučivanje da dajemo prema općinama i gradovima, da dajemo prioritet obiteljskim poljoprivrednim gospodarstvima, da definiramo određene stvari koje su po meni i onda definirane u tom dijelu. Što je problem? Problem je provedba, i ovdje u ovim prijedlozima ide se na poboljšanje te provedbe, koji je osnovni cilj možda da ponovno naglasim samog zakona, same strategije bio 2000. ja vjerujem da se on zadržao i do danas. Osnovni cilj je promjena sadašnje strukture poljoprivrede sa vlasničkim modelom poljoprivrednih gospodarstava, prvo bih rekao usitnjenim. Mi znamo kada govorimo o poljoprivrednoj proizvodnji, kada govorimo o zemljištu dolazimo do najosnovnijeg problema a to je usitnjena poljoprivredna naša gospodarstva. Usitnjena su iz razloga ja bih rekao daleke prošlosti, no, međutim, u današnjoj konkurenciji na današnjem tržištu izuzetno teško mogu egzistirati i imaju izuzetno velikih problema. Kada smo radili određenu analizu svih onih poljoprivrednih gospodarstava koji su u upisniku, došli smo do nešto boljeg podatka koji govori da je od njih 139 tisuća koji se nalaze u upisniku negdje prosječna veličina oko 5 hektara. MI znamo da tih 5 hektara još uvijek ne zadovoljava i da do ulaska u Europsku uniju, do ja bih rekao ukupne globalizacije koja je moramo povećati ta obiteljska gospodarstva, to je cilj i svrha bio zakona i na njemu je na mnogo mjesta vrlo jasno, decidirano stavljeno da se kod prodaje kod zakupa prioritet daje obiteljskim poljoprivrednim gospodarstvima. Moram još ovdje napomenuti za one koji su zaboravili da je do 2000. godine ova materija poljoprivrednog zemljišta bila regulirana sa gotovo 5, 6 zakona. Zakonom o područjima od posebne državne skrbi, Zakonom o braniteljima, Zakonom o otocima i na različita mjesta radila se temeljna, ja bih rekao politika zemljišna politika u agraru od koje sve polazi, mislim da smo 2000. udarili temelje da se te stvari promjene. Što je potrebno osigurati sa zemljišnom politikom sa i ovim Zakonom? U svakom slučaju potrebno je osigurati tržište poljoprivrednim zemljištem. Mislim da je glavni cilj da to tržište funkcionira. Imali smo ovdje i imamo u ovom prijedlogu da dođe do određenih promjena u određen, u odnosu na određenom dijelu kada imamo slobodno kažem određeni zastoj na razini općina i gradova, kada imamo probleme da rješavanju tih problema se priđe na način da nakon 60 dana kada se ne donese program raspolaganja na razini općina i gradova to preuzima županija. Mislim da je to za pozdraviti i da će to u svakom slučaju ako ne ubrzati rješavanje da županije preuzmu taj dio posla, onda u svakom slučaju kod onih općina i gradova, gdje nije bilo do sada takvog kriterija sigurno pripomoći do one same učine to određeno ubrzanje. No, međutim, da bi stvorili još tržište, mislim da ovo nije samo dovoljno. Mi moramo znati da u Hrvatskoj osim ovih milijun i cca 200 tisuća hektara državnog poljoprivrednog zemljišta, imamo znači gotovo preko milijun i 800 tisuća hektara privatnog poljoprivrednog zemljišta. Mi moramo razmišljati o tome da i tu trebamo ubrzati tržište i da ako hoćemo ostvariti onaj krajnji cilj, a to je okrupnjavanje obiteljskog poljoprivrednog gospodarstva da to nećemo moći samo učiniti sa državnim poljoprivrednim zemljištem, nego se tu mora uključiti i ovaj drugi dio. No, da bi se sve to uspjelo mi polazimo od onog najosnovnijeg problema, ja sam ga do sada puno puta naglašavao. Najveći problem u ukupnoj konsolidaciji zemljišne politike su sigurno rješavanje imovinsko-pravnih odnosa na zemljištu. A to je prvenstveno gruntovna i katastar. U cilju ove ukupne politike nužno je uspostaviti integrirani sustav, katastarske ubilježbe i zemljišnih knjiga radi raščišćavanja vlasničkih i posjedovnih odnosa. Potrebno je ustanoviti središnju upisnicu u registar tih obavijesti kao i poboljšati učinkovitost uprave gospodarenja poljoprivrednim zemljištem i postupaka. Sve je to preduvjet za funkcioniranje tržišta. To je ono na čemu je potrebito još više raditi, nego što je do sada rađeno. Za primjer ću samo napomenuto, da je u posljednje dvije, tri godine, a svi su toga svjedoci, učinjeno u katastru i gruntovni gotovo kao što je to u nazad 10, 15 ili 20 godina. Ubrzano su i općine i gradovi iako tu ću stati na stranu općina i gradova, sa nedostatnim sredstvima, jer moramo znati da neke izmjere u nekim općinama su i po nekoliko milijuna kuna, a one su preduvjet da bi se donio program gospodarenja poljoprivrednim zemljištem ipak to učinile, na neki način su se zadužile, računajući da ako imaju dovoljno državnog poljoprivrednog zemljišta da će od prodaje dobiti taj jedan dio novaca, ali u svakom slučaju srediti svoje stanje zemljišnih knjiga i gruntovne kod sebe. No, međutim, kada govorimo o ovom ukupnom problemu ne možemo spomenuti da bez određene financijske infrastrukture je moguće učiniti bitniji iskorak. Financijska infrastruktura prvenstveno mislim da riješi i poboljša ovo tržište o kojemu govorim je nužno potrebna. Mi znamo u kakvom su stanju naša obiteljska seljačka gospodarstva, prvenstveno kakve su oni ekonomske i financijske pomoći. I ako im ne izađemo u susret da im poboljšamo tu financijsku situaciju u tom dijelu kada se radi o zemljištu, sigurno će teško moći kupovati i izvršiti onaj cilj koji smo predvidjeli, a to je okrupnjavanje takvih gospodarstava. Zato je nužno, ne samo govoriti, jer se već o tome govori 5, 6 i više godina o postojanju neke Agro banke, o postojanju financijskih institucija koje će stati iza naših obiteljskih gospodarstava. Mislim da je ovdje bitno oko ovog zakona naglasiti određene zamjerke koje dao i Odbor, naročito u onom dijelu koji se odnosi na onaj članak 54c. ja ga neću, nisam pravni stručnjak naglašavati, ali u svakom slučaju dužnost svake općine i grada izvršavati odluke, zakone itd. koji su propisani, pa je bio i prijedlog na Odboru da se taj članak 54c. promjeni na određeni način, gdje će se definirati određeni rok, a ne da se zaduži općinu i grad da sprovodi zakon. Ona je to dužna i sama po sebi i mislim da nemaju potrebe se u tom dijelu za nešto zaduživati. Nije dobro, mislim da je tu već bilo naglašeno da se zbog određenih stvari stajalo i da se stoji naročito kada se radi o stvarima kada su programi raspolaganja poljoprivrednim zemljištem pojedinih općina i gradova kompletni i da se zbog bilo kakvih pritisaka ili bilo čega zaustavljaju ti programi. Mislim da njih treba prometno rješavati i da na taj način trebamo pridonijet ukupno rješavanju ovoga problema. Po meni nemamo puno vremena. Mislim da je izuzetno bitno da se ovaj problem poljoprivrednog zemljišta riješi posebice državnog do svih onih procesa koji nas očekuju, a procesi koji nas očekuju vezani su uz priključenje Europskoj uniji. Prema tome, ovaj proces treba ubrzati. Treba mu dati bolju dinamiku. Mislim da je osnovni zakon kao što sam rekao na početku dobar, samo u njegovoj provedivosti u onim dijelovima gdje na neki način zastajemo treba ga požuriti da on bude efektivniji i da se ostvari osnovni cilj. U ime Kluba Hrvatske seljačke stranke mi ćemo dakako ove izmjene podržati. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. U ime Kluba HSP-a uvaženi zastupnik Pero Kovačević.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege, državni tajniče. Klub HSP-a podržava nakanu Vlade da se započne rješavati pitanje poljoprivrede pa i putem ovoga zakona. Kakvo je stanje u području poljoprivrede i sami znamo, sve lošije i lošije. Možemo prema potencijalima hraniti 20 milijuna stanovnika s jedne strane. A s druge strane uvozimo hranu i poljoprivredne proizvode. Sama činjenica da smo 2003. godine uvezli hrane i poljoprivrednih proizvoda u vrijednosti od preko milijardu i 200 milijuna dolara, govori dovoljno o tome. Ali nažalost za prošlu godinu podatak je milijardu i 400 milijuna dolara, znači na ovome području došlo je do povećanja uvoza. Trendovi sadašnji na ovome području za ovu godinu govori da će ova godina još to nadmašiti. Prema tome, ovo sve govori da je situacija više nego alarmantna. Da, naime, umjesto da postanemo zemlja izvoznica hrane poljoprivrednih proizvoda, a imamo potencijale, imamo mogućnost, mi nažalost, i dalje uvozimo poljoprivredne proizvode. Recimo za bivše vlasti uvozili su se bumbari, po cijeni jedan bumbar 13,5 kuna. Dan danas se uvoze bumbari, ali cijena je viša, 2 eura. 2 eura, cijena je viša. A znate i sami da bumbari služe za oprašivanje rajčica, znači u staklenicima. Zanimljivo je da nitko to u Hrvatskoj ne može se baviti tim područjem. I dalje se uvozi sjeno, sjeno se uvozi jedna bala 15 i pol kuna. A imamo područja Hrvatske gdje uopće nije košena trava, niti je ništa pobrano. I dalje se uvozi slama i dalje se uvoze i koštice i voda. Sve to govori da je potrebno napraviti jednu cjelokupnu reformu u području poljoprivrede, da bi se ta reforma napravila. Situacija je još gora nego što je rekao gospodin Pankretić 2000. godine o kojoj je on govorio. Naime, prije svega se mora napraviti jedno cjelovito bilanciranje poljoprivrednih proizvoda za razinu države, da se zna prije svega da sastoj da Hrvatske, koliko čega Hrvatskoj treba, u kojim količinama. S druge strane mora se i gospodarska komora i svi ostali mjerodavni, a to znači diplomatska služba uključiti u rješavanje te problematike i nakon toga kad dobijemo bilanciranje, kad se zna koliko čega možemo proizvesti, onda treba omogućiti našim poljoprivrednicima da se baziraju na takvu proizvodnju. Da se zna što će moći proizvoditi, koje količine i kome će to prodati. Da bi se to napravilo potrebno je imati državnu banku, da li će to biti agro banka ili neka druga državna banka koja će financirati takve projekte kao što je to bitno i za onaj projekt one stop shop. Mi ne možemo očekivati od banaka sadašnjih da će oni financirati hrvatskoga poljoprivrednika, da će oni financirati proizvodnju u poljoprivredi Hrvatske, da će omogućavati nova radna mjesta jer i sami smo svjesni okolnosti kakve kredite građani dobivaju daleko nepovoljnije pa i u poljoprivrednom i svakom drugom području nego što daju oni u svojima matičnim domicilnim zemljama iz koje dolazi. I ako nemamo toga rješenja imat ćemo i dalje situaciju da će se recimo 75% PDV-a naplaćivati na carini jer banke potiču znači samo davanje kredita za uvoz kao što je situacija da kažem i prošle godine smo imali uvoz poljoprivrednih proizvoda u vrijednosti preko 1,4 milijarde dolara a taj trend se i dan danas nastavlja. I sami znamo kakva je situacija u području poticaja. Za vrijeme bivše vlasti uvijek su bili oni koji su dobili poticaj a zemlje nisu ni imali. Takva situacija se nastavlja. Tu se obavljaju i dalje razno razne licitacije. I sami znamo situacije kakve se događaju, recimo samo sa primjericom isplate i naknade štete od suše. Recimo, primjer mogu ovdje istaći iz plodne doline Neretve da su mnogi koji nisu ni imali zemljišta dobili naknadu, to su konkretni podaci. Recimo, Boris i Ivan Talajić koji otvoreno kažu kakva situacija se tu događala. Takva situacija je svagdje u Hrvatskoj nazočna. Prema tome, ono što je rekao gospodin Pankretić niti je bilo prije bajno niti je sada bajno ali ako se ovako nastavi situacija u poljoprivredi će biti sve gora i gora. Prema tome, bez ovoga programskog opredjeljenja Hrvatske stranke prava o bilanciranju uz postojanja banke domaće kreditne agro banke koja će poticati naše seljake znamo i sami kakva je situacija pokušajte otvoriti jednu, proširiti u području poljoprivrede ili recimo stočarstva proizvodnju nemoguće je jer stojite pred barijerom bilo da je riječ o dobivanju lokacijske dozvole, bilo da je građevinske dozvole, bilo da je riječ o dobivanju kredita koje će pratiti a i znamo i sami kakvi su nam uvjeti i u kakvoj će situaciji poljoprivreda i poljoprivrednici doći ukoliko ne napravimo nešto dok imamo vremena jer ovo ubrzano i pristajanje na sve razno razne ucjene će dovesti do toga da će hrvatski seljak, već je na prosjačkom štapu, nema vizije i nema izlaska iz takve situacije. Ovdje u ime Kluba HSP-a moramo upozoriti na jednu mogućnost iako ona nije eksplicite kaznena u ovome zakonu a to je da se na mala vrata ovaj zakon uvodi mogućnost prodaje poljoprivrednog zemljišta stranim pravnim i fizičkim osobama koje sudjeluju u trgovačkim društvima i kombinatima, kažem iako to nije eksplicite kazneno tu ali znajući kako se radi kod nas našu pravnu praksu dogodit će se ista situacija kao što se dogodila iako za kupovanje nekretnina potrebno je mišljenje Ministarstva vanjskih poslova i europskih integracija i Ministarstva poljoprivrede ali znamo da su putem pravnih osoba, znači putem trgovačkih društava našli stranci modus pa su dolazili do poljoprivrednog zemlijšta. Takva opasnost postoji i u ovome dijelu. Prema tome, moramo biti svjesni da je ovo tek prvi korak da se nešto napravi u području poljoprivrede jer činjenica da imamo tri milijuna hektara poljoprivrednog zemljišta, da je od toga milijun i 200 tisuća hektara državnome, da će na ovaj način se moći doći bilo davanje u prodaju koncesiju ili zakup nešto do 500 tisuća hektara govori da se mora osmisliti cjeloviti poljoprivredni program kako bi naš seljak dočekao jedan sutra, prekosutra ulazak u Europsku uniju spreman i kako bi mu država pomogla da stane na svoje noge da bi mogao igrati normalnu tržišnu utakmicu a da spriječimo sve ove negativne trendove vezano za uvoz i za stanje u hrvatskoj poljoprivredi. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Ispravak netočnog navoda uvaženi zastupnik Pankretić.
Hvala lijepa. Pa samo jedan netočan navod gospodina Kovačevića Pere. Moram reći da je rekao da je za bivše vlasti poticaj dodjeljivan onima koji nema zemlje. Ispalo bi da je to netko namjerno dodjeljivao nekome poticaj a da on nema poljoprivrednih površina. Istina je da su se takvi slučajevi događali ali to je kriminal i zato imamo inspekcijske službe koje to utvrđuju u tom dijelu. I nažalost, to će se uvijek događati. No međutim, nitko namjerno to nije od ministarstva radio u tom dijelu a treba što više spriječiti da takvih pojava zasigurno ne bude.
U ime Klub IDS-a uvaženi zastupnik Damir Kajin.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, cijenjeni gospodine državni tajniče, uvažena gospodo zastupnici! Slažem se da bez da se da poljoprivredno zemljište seljacima poljoprivreda u Hrvatskoj jednostavno ne može zaživjeti. Zašto? Zato jer od prosječnog posjeda veličine 2,8 hektara jednostavno neda se živjeti. U Europi je ako se ja ne varam prosjek 19 hektara. U Hrvatskoj rekoh 2,8 hektara a gro znači naših poljoprivrednika ima i manje od tih 2,8 hektara. Možemo mi znači politikom tih poticaja cijeli proračun na neki način pretočiti da budem plastičan u poljoprivredu ali dok je prosjek 2,8 hektara od toga naprosto neće biti kruha, koristi i to svi znamo. Kao što isto tako svi znamo da od ovih kultura pšenica, kukuruza tih monokultura kako se to već zove poljoprivreda isto tako ne može ići dalje. To su kulture gdje ima jasno najmanje posla ali od tog rekoh neće poljoprivreda ići naprijed. I to svi znamo, ali zbog socijalnog mira eto već deset, petnaest, dvadeset, možda trideset godina sve ostaje po starom. Znači, i o tome će vjerojatno morati se progovoriti za ovom saborskom govornicom. Drugo, Klub IDS-a je apsolutno da se zemlja da seljacima. E sada, da li da im se ista proda kao i tvornica radnicima ali na kraju što je od toga ispalo tamo početkom devedesetih znamo i sami. Ili, znači da im se da zemlja seljacima ili da im se to da u te dugogodišnje zakupe. Prvo, tamo gdje je seljacima kao u Istri recimo zemlja dana u zakup, onaj famozni članak 13., mislim da je to bilo još tamo 1993. ti ljudi moraju prije svega danas imati prioritet o kupnji ako se odluči država na prodaju. U Istri je u te trogodišnje zakupe tamo 1993., 1994., 1995. dato negdje oko 5 tisuća 500 hektara. Uglavnom je zemlja u posjedu mladih ljudi. Često su se oni vraćali sa rada u Italiji i zahvaljujući upravo tom famoznom članku 13. pokretali su obiteljska gazdinstva od kojih mnogi usuđujem se reći, ma ne da se usuđujem reći nego to je naprosto tako danas žive bolje od ministara. Puno rade ali i dobro žive. Podijeljeno im je negdje oko 2 hiljade hektara vinograda od propalih PIK-ova koji bi inače ti vinogradi propali i mnogi su danas vrsni vinari, poljoprivrednici itd., stvorili su svoja imena, njihovi proizvodi se prepoznaju. Oni su izuzetno dobro danas situirani mnogi od njih i to jasno treba pozdraviti. Međutim, ima tu jedan veliki problem kada je Istra po srijedi a to je vrijednost te zemlje i to više nije ni bitno gdje je, da li je ona blizu mora ili je ona u Gračišću, da li je ona u Oprtlju, da li je ona u Motovunu ako se ista gospodo može urbanizirati. Još jedanput ću reći. Klub IDS-a se apsolutno zalaže da ta zemlja pripadne poljoprivrednicima ali o toj urbanizaciji valja voditi računa. Ako bi se zemlja urbanizirala i sad nije bitno da li za pet, deset, petnaest, dvadeset i pet ili pedeset godina ona ponovo gospodo mora pripasti državi. Zašto? Jer će netko ostvariti jednu nevjerojatnu dobit. Znači, ja jesam da se ona proda poljoprivrednicima. Na primjer, u jednom Ćepiću gdje smo im tamo negdje 1995.-1996. podijelili gotovo tisuću hektara znači u onome polju ali da se u slučaju urbanizacije ona vrati državi, koja je tada, jasno pod istim uvjetima pod kojima je i kupljena od tog seljaka, dužna tim seljacima isplatiti tu ugovorenu ili ugovorenu cijenu. U protivnom gospodo, netko će ostvariti enormnu dobit ali proces prodaje izroditi će se u bogaćenje pojedinca na račun zajednice. Npr. prvi sam da se našim poljoprivrednicima u Umagu na onim poljima rajčica, ta zemlja proda, ali u slučaju urbanizacije oni tu zemlju trebaju ustupiti državi. Sa tom logikom se i oni sami slažu jer sam sa njima o tome često razgovarao. Znači da prodaju, da se poljoprivrednici mogu organizirati, da se mogu početi baviti tom poljoprivredom, da mogu i založiti na neki način i tu zemlju ali apsolutno protiv mešetarenja. Zemlja uz gradove, pogotovo u Istri, sutra bi mogla biti pravo, pravo bogatstvo. Borimo se već 10 godina protiv najjačih gospodarskih subjekata u Republici Hrvatskoj da im ne pripadne tzv. turističko zemljište uz more koje nije ušlo u temeljni kapital tih privatiziranih tvrtki. Uspjeli smo u Istri osporiti na tisuće hektara takvog, pod navodnicima "turističkog zemljišta". Borili smo se protiv one uknjižbe Agrolagune na gotovo hiljadu hektara poljoprivrednog zemljišta u Vrsaru i ne bi bilo dobro da se eto nađemo u situaciji da se naši građani počnu boriti protiv onih koji bi došli u priliku da na taj način zgrću ogromne novce. Svi mi očigledno želimo da naš seljak bude bogat. Selo je izvor našeg identiteta, ali reći ću još jednu stvar. Istra je i glede toga na neki način specifična, ne samo zbog toga što se tamo poljoprivredom organizirano bavi svega 4% ili 4% u Republici Hrvatskoj je to negdje 25%, bolje da se bavi što manje i da imaju što više. Rekoh u Hrvatskoj čak 25% stanovništva već stoga što je nakon II. svjetskog rata, nakon što je optirao jedan veliki broj stanovnika tog poluotoka, u ovome času 30, 40, u nekim sredinama kao npr. na prostoru Bujštine i 50% poljoprivrednog zemljišta u državnom vlasništvu, dok ako se ne varam u Republici Hrvatskoj u državnom vlasništvu je negdje oko 8% poljoprivrednog zemljišta. Vjerojatno je i tu diljem Hrvatske do tog zemljišta dolazilo se putem neke nacionalnizacije i tome slično. Po tome se između ostalog vidi i koji su bili razmjeri tog poratnog egzodusa kada Istru napušta oko 120 tisuća ljudi, ondašnje prostore Hrvatske oko 196 tisuća ljudi ex-Jugoslavije oko 220 do 230 tisuća ljudi. Uglavnom je ta zemlja i to treba reći uz zapadnu obalu Istre, znači od Umaga, preko Novigrada, Poreča, Vrsara, Rovinja, dole do Pule, Medulina. Znači nije to primjer za jedan Buzet gdje je ljudima zemlja često veći teret nego korist, ali ova zemlja dolje je gospodo pravi kapital, to je naprosto bogatstvo. Zato, još jedanput ću reći, idemo u taj posao ali ako se ta zemlja iz ovih ili onih razloga urbanizira, bilo za prometnice, bilo za tvornice, bilo za industrijske zone, bilo za vrtiće, bilo za igralište, bilo za neke turističke komplekse onda neka se ona pod istim uvjetima vrati Hrvatskoj državi. To bi bio bit IDS-ova prijedloga i mislim da je to pošteno. Mislim da je to pošteno i prema tim poljoprivrednicima a zasigurno da je na taj način, da je to odgovorno i prema samoj državi. Mi zemlju moramo dati, ne dati nego prodati seljacima, dobro, ta parola, eto prije su mi rekli bila je na snazi tamo 40.-ih, 50.-ih ali tada su seljaci iz sela hrlili u gradove a nakon 4o, 50 godina ne osjećaja do sela ono je gotovo propalo. Ne samo u Hrvatskoj propalo je u gotovo svim socijalističkim zemljama. Danas je naš najveći problem, čak bih rekao ni uvozni, jedno, drugo, nego što nam selo naprosto ostaje bez djece, znači upravo te djece radi okrupnimo posjede i stvorimo osnov da seljak ponovno može biti dobrostojeć, da može biti bogat. Jedan interesantan možda detalj. Znate li koja je recimo kategorija hrvatskih građana najzapostavljenija bila u ovih 15 zadnjih godina? Nisu to ni branitelji, nisu to ni radnici, pod uvjetom da dobivaju plaću, nisu čak ni seljaci, evo nakon ovoga Zakona, pa ni odabranici bivših vlasti koji su stjecali tvornice. Jednom riječju to su mali obrtnici. Seljaci vidimo da će sada dobiti zemlju, mi to pozdravljamo, to je dobro. Radnici koji su dobili tzv. društvene stanove, ako su imali tu sreću da su ih dobili, došli su u poziciju da ih relativno povoljno kupe, neki su, što nije dobro i opet će nam se desiti i sa poljoprivrednom zemljom nešto slično, kasnije su te stanove prodavali za neusporedivo veće cijene, što je isto neka vrst bešetarenja gospodo. Direktori iz 90.-ih godina, ne znam, odabranici vlasti dobivali su prilike da kroz formu pretvorbe, privatizacije itd., dolazi do tvornica hotelskih kuća, obrtnici koji imaju u posjedu državne prostore, moći će ih otkupiti, jedino obrtnici u prostorima lokalne samouprave ostaje izgleda u ovoj zemlji najobespravljenija kategorija kojoj se to onemogućuje. Jasno ne govorimo o onima koji nisu dobili ni tzv. društveni stan pa ga moraju na tržištu otkupljivati jer ti ljudi su u pravom smislu riječju pod navodnicima "nesretni". No, da se vratim na ovaj Zakon, on mora saživjeti, šteta da nije egzistirao duži niz godina, međutim, još jedanput ću reći, on se ne smije pretvoriti u svoju drugu krajnost. Mnogi su hvaliti ovaj članak 54.a, za mene je taj članak apsurdan, on glasi da ako općinsko ili gradsko vijeće u roku od dva mjeseca od stupanja na snagu Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o poljoprivrednom zemljištu ne donese program raspolaganja poljoprivrednim zemljištem u vlasništvu države, program će donijeti županijsko poglavarastvo županije na čijem području je sjedište općine ili grada. E sada, kada će ovaj Zakon koji je u hitnoj saborskoj proceduri, stupiti na snagu? Za pretpostaviti je da ćemo ga izglasati u petak, da će stupiti na snagu, ne znam sada za 8 ili 15 dana, svejedno. To je znači negdje 15. 4. Vijeća će u međuvremenu općina gradova biti raspuštena, idu izbori, nakon toga će se u nekim sredinama ponoviti izbori, rok za sastavljanje vijeća na prijedlog ne znam, Vlade, županije tamo će se negdje poklopiti sa 15. 6 do 1. 7. nakon toga je ljeto, idu praznici, dolaze nove ekipe koje moraju preuzeti općine, gradove, županije, apsolutno ovaj rok nije realan. Zato taj rok mora biti najmanje 12 mjeseci. Ja želim vjerovati da će samo ministarstvo u tom duhu korigirati upravo taj famozni članak. Slažem se da stranci ne bi smjeli, ne bi smjeli doći u priliku da ni kroz tvrtke koje formiraju ovdje dolaze u posjed ne znam, ovih poljoprivrednih kompleksa, pogotovo ne u jednom prvom ciklusu takve prodaje, a ono što županija Istarska zasigurno će osmisliti program kreditiranja, kupnje tog zemljišta, državnog zemljišta sa stopama kamata od 1 do 2%. Što se tiče uvoza daj Bože da se taj trend promijeni, međutim u to sumnjam jer dok je posjet 2,8 hektara ništa od toga neće biti, a isto tako zdušno bi podržali formiranje neke agro banke ali dajte gospodo da prije toga spasimo ove preostale banke koje su u dominantnom vlasništvu države kao na primjer Poštanska banka da je ne prodamo pa makar i kroz formu kao što netko traži povrata duga umirovljenicima. Ako se to dogodi, ja jesam apsolutno da se dug umirovljenicima vrati putem obveznica, ali ne da se eto taj dug počinje vraćati kroz totalnu rasprodaju državne imovine i to onih najvrijednijih sustava koji su, ako su uopće još i ostali. A da pozdravljamo formiranje te jedne agro banke koja bi mogla eto i kreditirati naše seljake i za otkup tog državnog zemljišta to apsolutno, apsolutno podržavamo.
Ispravak netočnog navoda uvaženi zastupnik Kolar.
Uvaženi gospodine potpredsjedniče, ja vjerujem da je vrli kolega slučajno izgovarao da seljaci dobivaju ovim Zakonom. Niš seljaci ne dobivaju ovim zakonom. Oni tek mogu ostvariti svoja prava na ovaj ili onaj način; zakupom, koncesijom ili kupnjom. I još jedan, nema 25% seljaka i ne bavi se 25% seljaka u Hrvatskoj. To je netočan. I treći, ma to je bedastoća tko spominje 2,8 ili 3 veličinu posjeda. To su neke administrativne cake koje se moremo samo tak pozivati, stvarno stanje je sasvim drugačije. Ali evo s tim se problemima treba baviti a ne tek ovlaš spominjati i govoriti. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. S ovim smo završili dopodnevni rad sjednice. Nastavak je u 15 sati, a na redu je uvaženi zastupnik potpredsjednik Doma Mato Arlović u ime Kluba SDP-a. STANKA U 13,32 SATI.
Gospođe i gospodo zastupnici nastavljamo sa raspravom o Konačnom prijedlogu zakona o izmjenama i dopunama zakona o poljoprivednom zemljištu. Na redu je klub SDP-a poštovani potpredsjednik zastupnik Mato Arlović u ime Kluba SDP-a. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, poštovane kolegice i kolege. Naravno da rasprava o izmjenama i dopunama zakona o poljoprivrednom zemljištu se ne bi zapravo mogla provoditi a da se ne otvori još u tom segmentu nekoliko pitanja. Među njima i jedno ustavno pravno reklo bi s načelno pitanje. Naime stalno se zapravo vode kod nas rasprave o poljoprivrednom zemljištu kao da se radi isključivo o zemljištu u vlasništvu države. To nije točno. Poljoprivredno zemljište sa vlasničko pravnog režima nalazi se u različitim oblicima prava vlasništva. I u tom kontekstu nije dostatno raspravu provoditi sa aspekta zakupa koncesije, ili prodaje državnog poljoprivrednog zemljišta. Drugo na što valja upozoriti jeste ili bolje rečeno podsjetiti činjenica da je zemljište prvo ograničeni resurs, poljoprivredno zemljište. Drugo da je ono i osnovno sredstvo za rad da je ono prirodno bogatstvo. Ali da je ono i predmet rada u agraru, naravno voćarstvu, stočarstvu, ribnjačarstvu. Povrtlarstvu i tako dalje. I da u tom kontekstu valja raspraviti zapravo ustavno pravnu odredbu članka 52. da između ostaloga i zemljište kao dobro od interes za Republiku Hrvatsku zaslužuje njenu "posebicu" ili osobito zaštitu. I cijeli problem našega zakona u poljoprivrednom zemljištu jeste da on govori o tome tko i na koji način će donositi odluke. Kako se privatizirati može posredno ili neposredno poljoprivredno zemljište. Kako osigurati da njemu određene terete ili vlasničko pravna ovlaštenja od zakupa preko koncesije do prava vlasništva. A da zapravo ono što je osnovna ustavni postulat koji je trebalo ostvariti nije još regulirano zakonom. A to je sama zaštita i sam režim iskorištavanja upravljanja i raspolaganja poljoprivrednim zemljištem sa ciljem da se postigne osobito interes Republike Hrvatske odnosno dobro od interesa za Republiku Hrvatsku. I u tom pogledu ni ova izmjena i dopuna zakona na to pitanje ne odgovara. Drugo na što valja upozoriti jeste činjenica i zašto smo ovako počeli raspravu o našoj primjedbi načelno. Jeste da ako se ne obuhvati rasprava sa aspekta pravnog režima poljoprivrednog zemljišta u širem smislu te riječi. Ne samo u vlasničkom smislu te riječi, onda dolazimo do situacija da se iznenadimo sami sebe sa pojedinim rješenjima pa i polovične naravi koja nudimo u izmjenama i dopunama zakona pa i ovoga. Primjerice sada smo svi spremni reći pohvalu kako je dobro da je omogućeno da se postignu koncesije i za ribnjačarstvo. 20 do 40 godina kako u članku 14. se predviđa. Međutim valja podsjetiti da u članku 2. važećeg zakona se između ostaloga o tome i te kako govori. I da se nabraja da su ribnjaci poljoprivredno zemljište. I da spadaju u strukturu poljoprivrednog zemljišta. E sada ako se tu mogu uspostaviti koncesije kada se radi o ribnjacima u državnom vlasništvu. Onda bi se moralo raspravljati o tome da se može uspostaviti naravno zakon. Ali i da može se uspostaviti pravo privatizirati taj dio. S time da se otvore i jedno ozbiljno pitanje dali je moguće da nešto bude u dvostrukom i više strukom pravno režimu. Primjerice ako je ribnjak u poljoprivrednoj djelatnosti, ribnjačarstvo poljoprivrednoj djelatnosti, poljoprivredno zemljište, dali je onda moguće uz naknadu za zakupninu ili koncesiju još uvijek plaćati i vodoprivredne naknade koje su sve usklađene odnosno propisane posebnim zakonom kao što je zakon o vodama i tako dalje. Očigledno je da time zapravo jednu djelatnost oblasti poljoprivrede prehrambenog sustava dodatno opterećujemo i u takvoj situaciji sasvim sigurno da ovo pitanje treba dodatno raspraviti i ocijeniti što učiniti vezano za takvu situaciju. Naravno da u tom kontekstu treba raspravljati i predložene dodatno izmjene osim ovoga pitanja koje smo uz put otvorili kao jedno od načelnih pitanja koje potvrđuje zapravo pardon, načelno pitanje vezano za režim poljoprivrednog zemljišta. Drugo pitanje jeste da se vlasnička ovlaštenja mogu opet sukladno Ustavom radi zaštite interesa Republike Hrvatske uz ustavom utvrđene uvjete ograničiti samo zakonom. MI smo zakonom o važećem Zakonu o poljoprivrednom zemljištu ograničili najveći iznos poljoprivrednog zemljišta koje može ići u privatizaciju, zakupninu i tako dalje ili koncesiju. A sada zakonom predviđamo da bi jedinice lokalne samouprave mogle zapravo ograničiti maksimalnu površinu za zakup koji se daje može dati ili traži se u zakup. Ne bi to bilo u redu. Takvo pravo ne bi se moglo dati izvorno, jedinicama lokalne samouprave. To tim više što se radi o zemljištu koje je opet u vlasništvu države. Prema tome ako se pokušava tražiti nekakva crta ne samo pravednosti nego i ekonomičnosti, na kojim površinama se mogu uspostaviti određene djelatnosti poljoprivrede, da bi bile ekonomične, efikasne i učinkovite. Onda minimum što bi trebalo zapravo osigurati jeste da se propišu ti kriteriji i drugo, da ipak na to mora dati suglasnost vlasnika. U protivnom mi ćemo sami sebe dovesti u situaciju da ćemo izvlastiti vlasnika. Na ovaj način je praktički raspolaganje u punini njegova sadržaja bi praktički na ovom segmentu prenijeli … [[Govornik se ne razumije]] bilo na jedinicu lokalne samouprave što nije moguće neizvedivo ili bolje rečeno time bi ispalo kao da država ima osjećaj tereta da upravlja svojim vlastitim vlasništvom koje se zove poljoprivredno zemljište i koje je naravno dobro nacionalnog interesa. Drugi problem koji se, treći problem koji se u tom kontekstu javlja, jeste pitanje koje isto tako interesantno. Da poljoprivredno zemljište u vlasništvu države, može se prodati izravnom pogodbom i ovo je prvi slučaj za koji sam ja čuo gdje vlasnik je spreman pristati da onaj tko od njega kupuje njemu dokaže kako je to u njegovom interesu. Da on to proda. Jer ovdje zakon da kaže da onaj tko kupuje takva prodaja u interesu Republike Hrvatske i taj dio. Pazite to je nešto što ja ovako stipulaciju još nisam vidio. To je nešto nevjerojatno. To je totalna ne odgovornost spram vlasničko pravnog ovlaštenja koje po Ustavu državna tijela imaju u vlasništvu , ovaj segment vlasništva u odnosu na taj dio. Dakle mi propisujemo onome tko hoće kupiti da on nama objasni što je javni interes Republike Hrvatske. E vidite to ne može. To čak i da hoćemo prenijeti na njega ne bismo mogli jer mi zakonom moramo utvrditi koji je to interese Republike Hrvatske da bi se onda to moglo prodati. Pogledajte članak 9. onda ćete vidjeti da to tako piše kao što sam malo prije govorio. Četvrti dio koji je interesantan i koji valja svakako raspraviti jeste situacija po kojem se stručne poslove u članku 10. sada sa županijskih ureda koji su koliko toliko bili opremljeni stručnim ekipama prenose na jedinice lokalne samouprave kao one će obavljati stručne poslove kod zakupa poljoprivrednog zemljišta u vlasništvu države povjeravaju se po tijelima općine, grada i tako dalje. Mi smo s jedne strane ovako izgleda benovolentni spremni izvršiti ovu decentralizaciju a u isto vrijeme smo svjesni da više od 30% naših općina i gradova jednostavno taj posao ne može obaviti. Jednostavno ne može obaviti. Jer nema sredstava za to. Kaže se da ćemo iz sredstava 50&% koji od zakupnine ili koncesije ili prodaje zemljišta pripadne jedinicama lokalne samouprave to financirati. Ali pogledajte koliko samo novom izmjenom i, novim zakonom o teritorijalnom razgraničenju općina, gradova županija kod nas, stvaramo novih općina koje čine jedno naseljeno mjesto koje jednostavno to nema. Pa mi znamo dobro da imamo općine koje imaju ispod tisuću stanovnika i koje sasvim sigurno takve poslove neće obaviti a tim više jer se radi o stručnim poslovima gdje bi trebalo imati i geodetu i pravnika i agronoma itd. A ako se radi opet za zakupninu i koncesiju koje su vezane uz ne znam, voćarstvo, povrtlarstvo, onda i dodatne specijalističke djelatnosti itd. Prema tome u tom kontekstu valja o tom dijelu voditi računa s jedne strane, s druge strane peti slučaj. Ako pak općine ne donesu program raspolaganja poljoprivrednim zemljištem vezano za, uz suglasnost naravno ministarstva, uz raspisivanje natječaja za prodaju itd., itd. E sad mi kažemo, vidite tu će odluku donijeti županija. A zašto nismo rekli, a šta će se dogoditi ako stručne poslove iz razloga što nema novaca, nema kardova itd. pojedina općina nije u stanju to napraviti, a tko će napraviti te poslove. Ili ćemo na tom području zaustaviti posao. Zašto to nismo rekli, neka to onda naprave županijski uredi ili uredi državne uprave, što bi po meni bilo najnormalnije i najjednostavnija stvar iz prostog razloga jer bi oni stručno onda jamčili da će se poštivati osobiti interes države vezano za upravljanje poljoprivrednom zemljištu kao dobru od osobitog interesa. Peta stvar koja isto tako je dosta interesantna i koja sasvim sigurno i o kojoj sasvim sigurno treba voditi računa jeste pitanje šta je sa pitanjem sjedišta, prebivališta. Građanin, pardon, svatko ima samo jedno prebivalište, boravišta može imati više. Ali ovdje odjedanputa mi kažemo da ima prebivalište, u članku 11. ili sjedište. I tu on može podnositi zahtjev. A šta ako se teritorij odnosno površina poljoprivredna nalazi, a u pravilu je to kad se radi o zakupu viših površina na području više jedinica lokalne samouprave. E pa ne može u isto vrijeme imati prebivalište na više jedinica lokalne samouprave. Onda bi ipak to trebalo preciznije urediti da barem ima prebivalište ili ako se radi o pravnoj osobi sjedište, na jednoj od jedinica lokalne samouprave koja obuhvaćaju površinu poljoprivrednu koja se daje u zakup, koncesiju ili ne znam ide u prodaju itd. U protivnom ćemo se dovesti u situaciju da on praktički će morati na jednoj općini uzeti u zakup toliko, pa bi onda morao ići na drugu, treću itd. praktički na taj način ćemo usitnjavati poljoprivredne površine po principu općinskih granica, ali tog momenta nismo ni svjesni možda da to nije slučajno. Mi smo se vratili na jedan oblik lokalizma i zatvaranje u lokalne oblike vlasništva, odnosno općinske granice itd. Vrlo je interesantno a o tome to i svjedoči, je i činjenica da se to vidi i iz članka primjerice 54.c, gdje se kaže slijedeće. Ja to moram citirati iz prostog razloga jer izvlačim iz toga jedan specifičan zaključak. "Jedinice lokalne samouprave dužne su izmijeniti programe raspolaganja poljoprivrednog zemljišta u vlasništvu države za svoje područje na temelju donesenih pravomoćnih sudskih odluka", gle čuda, "Sudskih presuda, pravomoćnih upravnih rješenja i odluka Vlade Republike Hrvatske." Dopustite jednu malu digresiju u ime našeg kluba. Ja nisam u ovih 15 godina od kako sam u Saboru veći stupanj kritike i samokritike na aktualnu vlast pročitao do sada ni čuo. Ovo je prvi puta gdi vlast javno priznaje da jedinice lokalne samouprave ili bolje rečeno, oni koje ona kontrolira i nadzire i vrši upravni nadzor za provedbu Zakona o poljoprivrednom zemljištu ne poštuju ni sudske presude, a nepoštivanje i neprovođenje sudske presude je kažnjivo djelo. Pa šta znači zapravo to napisati sad ovdje? Ili ne znam upravna rješenja, pravomoćna upravna rješenja, odluke same Vlade Republike Hrvatske itd. Čini se ili se radi o ozbiljnoj nespretnosti ili se zapravo radi o totalnoj nemoći u odnosu na onih preko 340 jedinica lokalne samouprave, općina i gradova koje zapravo svoj posao nisu napravile pa se ne zna šta se učiniti. Ali u takvoj situaciji sasvim sigurno nije dobro niti za državu vladavine prava niti na samu pomisao o vladavini prava da ovakva stipulacija ostane. I mi u našem klubu razmišljajući predlažemo moguće rješenje predlagatelju da u tom pravcu potraži nekakvo rješenje, ne da se stavi ovako da su dužne program raspolaganja izmijeniti na osnovu sudske presude itd. pa to se podrazumijeva, nego da se odredi rok u kojem su dužne to učiniti. Pa se tu može glasiti da su jedinice lokalne samouprave dužne u roku od, ne znam, 60 dana, 90 dana izmijeniti program raspolaganja poljoprivrednog zemljišta na osnovu pravomoćne sudske presude, upravnog rješenja i tako, ili odluke Vlade Republike Hrvatske ako odlukom Vlade Republike Hrvatske samo drugačije nije riješeno. Naravno mora se ovdje voditi računa i o drugim pitanjima kao što je i ovo pitanje članka 54.a. Ako općinsko ili gradsko vijeće u roku od 2 mjeseca od stupanja na snagu Zakona o izmjeni zakona o poljoprivrednom zemljištu ne donese program raspolaganja zemljišta u vlasništvu države, program će donijeti županijsko poglavarstvo. I sad se otvara jedno dodatno pitanje. Molim vas, cijeli Zakon o poljoprivrednom zemljištu je usmjeren na način da o njemu odlučuju građani, odnosno njihovi izabrani predstavnici u predstavničkim tijelima i jedinicama lokalne i regionalne samouprave. I odjedanputa umjesto općinskih i gradskih vijeća sad mi to prenosimo ne više na općinska i gradska vijeća, nego na izvršnu vlas, odnosno na poglavarstvo županijske skupštine, odnosno regionalne samouprave. To jednostavno ne bi moglo ići. Nešto što pripada ipak onima da odgovara na neposrednim izborima pred građanima prenijeti na one koji posredno su izabrani ne bi bilo u redu i u tom pogledu ne samo da se ne bi poštivao onaj interes Republike Hrvatske nego zapravo bi ga se opsturiralo. I naravno ostaje pitanje inspekcija i inspekcija u ministarstvu. Sve je ovdje u redu što je predviđeno da one trebaju raditi, ali ako one sve to trebaju raditi, onda članak 54.c je po meni potpuno suvišan. On ne treba ni kao instruktivna norma, njega bi trebalo pretvoriti u prelaznu odredbu u kojoj se kaže da, je li, u provedbi sudskih odluka barem se moraju poštivati rokovi vezani za upravno postupanje, a to je da se u roku od 60 dana moraju promijeniti programi jel u takvoj situaciji kada je to riješeno. I zadnju stvar na koju moramo staviti primjedbu, to je pitanje ograničenja cijene koncesije, odnosno zakupnine ako je ona iznad dvostrukog iznosa. E vidite time smo zaustavili tržišne odnose i to nije dobro. Treba razriješiti pitanje u kojim uvjetima se to neće poštivati zbog zaštite nekih drugih interesa vezano za razvoj određene djelatnosti u kojima je Republika Hrvatska deficitarna u odnosu recimo Europsku uniju itd., pa će se dati prednost, ali nikako ne bi trebalo ograničiti tržišno djelovanje u plaćanju zakupnine ili koncesije ili tržišne cijene poljoprivrednih površina iz prostog razloga jer se time zapravo priznaje da vlasnik gubi na tržištu. A time se ne štiti onaj osobiti interes Republike Hrvatske koja je, u čijem vlasništvu je ovo poljoprivredno zemljište. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Jedna obavijest. Potpredsjednik Odbora za zakonodavstvo, gospodin Josip Leko sazvao je sjednicu Odbora za danas u 16 sati u dvorani Josipa Jelačića sa dnevnim redom Prijedloga akata koji su na dnevnom redu ove sjednice, a posebice ovoga zakona o kojem sada raspravljamo i slijedećeg zakona koji dolazi, pa molim onda i predstavnike Vlade da budu na tome Odboru u 16 sati. U ime Kluba HNS-a PGS-a poštovani zastupnik Željko Kurtov. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, državni tajniče, kolegice i kolege. Ove izmjene ovog zakona trebale bi postići za cilj da bi se ubrzali i drugo otvoreni postupci donošenja programa raspolaganja poljoprivrednim zemljištem u vlasništvu države od strane jedinica lokalne samouprave uz suglasnost Ministarstva poljoprivrede, šumarstva i vodnog gospodarstva te prodaja, zakup i koncesija poljoprivrednog zemljištva u vlasništvu države sukladno Zakonu o poljoprivrednom zemljištvu koji i radi obveza prema Europskoj uniji predlažemo izmjene i dopune navedenog zakona. Ako općinsko i gradsko vijeće u roku od dva mjeseca od stupanja na snagu Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o poljoprivrednom zemljištu ne donese program raspolaganja poljoprivrednim zemljištem, isti donosi županijsko poglavarstvo županije na čijem području je sjedište općine i grada. Mislim da ovim izmjenama će se postići ovaj cilj uz napomenu na Odboru za poljoprivredu imali smo neke konkretne primjedbe kao što je bila moja primjedba, kako ćemo zaštititi poljoprivredno zemljište od kupnje stranaca. Rečeno mi je da u članku 1. je zaštita poljoprivrednog zemljišta u Republici Hrvatskoj, ja ću vam i pročitati članak 1. Poljoprivredno zemljište je dobro od interesa za Republiku Hrvatsku, ima njezinu osobitu zaštitu. Poljoprivredno zemljište koristi se i zaštićuje i njime raspolaže na način određen zakonom. Nositeljima prava vlasništva na zemljištu iz stavka 1. ovog članka, ne mogu biti strane pravne i fizičke osobe osim ako međunarodnim ugovorom nije drugačije određeno. Međutim kolegice i kolege, sestrinske firme, tj. vlasnika stranaca firme u Republici Hrvatskoj nisu izuzete iz toga i ja upozoravam na ovaj problem s pravom da nam se ne bi desilo da se čudimo za koju godinu kao što nam se desilo sa hrvatskim bankama. Nismo se ni okrenuli i ni jedna hrvatska banka nije u hrvatskim rukama. Isto tako me strah i s razlogom opetovano ponavljam, da ovaj članak nije dovoljan za zaštitu poljoprivrednog zemljišta i na tome ću inzistirati. Gospodin ministar mi je rekao da u hrvatskoj stranci nisu zainteresirani za kupnju poljoprivrednog zemljišta. Ja vas uvjeravam gospodo ako oni otkriju da imaju rupu u zakonu, da će na mala vrata kupiti sve hrvatsko poljoprivredno zemljište. Prema tome ove izmjene i dopune ovog Zakona o poljoprivrednom zemljištu jesu dobre, ima loših stvari koje smo upozorili na odboru, međutim u globalu gledano one se mogu podržati i Hrvatska narodna stranka i PGS će podržati ovaj prijedlog zakona, s tim da gospodina državnog tajnika molim da uzme u obzir i uvaži naše komentare koje smo imali i u pogledu općina koje nisu u stanju i nemaju stručne službe, nemaju financije da odrade sami da im ministarstvo i županije na područjima na kojima oni jesu pomogne i da to bude u dobrobiti svih i ministarstva i države i hrvatskih poljoprivrednika u njihovoj zaštiti. Međutim, neke kolege su rekle da smo zagrizli kiselu jabuku. Ma mi nismo još ni ubrali kiselu jabuku. Da bi hrvatska poljoprivreda mogla uopće funkcionirati i krenuti, ovaj zakon, ove izmjene Zakona o poljoprivrednom zemljištu tiču se samo poljoprivrednog zemljišta u državnom vlasništvu. Ja moram ovdje upozoriti da poljoprivredno zemljište u privatnom vlasništvu i ono što nas čeka u njemu, ja mislim da državni tajnik i ljudi u ministarstvu su itekako svjesni toga i da ta kisela jabuka tek nam predstoji. Ja želim doprinijeti tome pa ću pokušati u kratkim crtama dati svoje viđenje toga. Gospodo u povijesti su nas naučili neke stvari kraljevi, grofovi, veleposjednici. Samo je jedan najstariji sin mogao naslijediti zemljište. Zašto? Pa zbog toga da se ne bi usitnjavalo. Danas u Hrvatskoj je do te mjere usitnjeno zemljište da jednostavno traktor na neke njive ne može ni doći, a kamoli orati ili nešto drugo raditi. Znači čeka nas okrupnjavanje hrvatskog zemljišta. Sistem navodnjavanja. Zakon o nasljeđivanju hrvatskog zemljišta. Mislim da bez tih stvari hrvatska poljoprivreda ne može ni jedan korak napraviti. Što nam se može desiti? I ovo zemljište koje je sada krupno, koje ćemo eventualno prodati, dati u koncesiju poljoprivrednim obiteljima, obrtima, ako ne bi potakli izmjene o nasljeđivanju hrvatskog zemljišta upravo bi nam se moglo desiti da već za jedno desetak godina i ovo zemljište koje je sada krupno desi se da bude usitnjeno i da ne bude pogodno za poljoprivrednu proizvodnju. Zato usporedo sa ovim izmjenama i dopunama zakona mislim da je od općeg interesa da što prije ponovit ću, zagrizemo kiselu jabuku i da riješimo da predočimo Saboru i da mi sabornici riješimo Zakonom o nasljeđivanju u poljoprivrednom zemljištu, okrupnjivanju zemljišta i navodnjavanju. Bez toga hrvatske poljoprivrede vjerujte mi sigurno neće biti, a Europa kada budemo jednog dana došli hoće li to biti za pet ili deset godina, vjerujte mi kao takve neće nas uvažavati i nećemo biti sigurno značajan faktor u Europi. Mislim da ovaj zakon možemo podržati, da ove izmjene nisu loše, da će krenuti ka boljem. Međutim gospodo iz ministarstva mislim da nas čeka još dug put do uspjeha. Hvala lijepa.
Hvala. Izvještavam da je isteklo vrijeme za prijavu za raspravu u trajanju od 10 minuta u 15,25. Idemo na pojedinačnu raspravu. Poštovani zastupnik Mato Štimac. Izvolite. … [[Upadica se ne čuje.]] Molim? … [[Upadica se ne čuje.]] Nema prijavnice. A jeste li se prijavili? Da vidim. Je, samo je bio dolje. Klub Hrvatske demokratske zajednice, poštovani zastupnik Josip Đakić.
Gospodine predsjedniče, državni tajniče, uvaženi kolegice i kolege. Klub Hrvatske demokratske zajednice podržava donošenje ovih izmjena i dopuna Zakona o poljoprivrednom zemljištu i želimo reći da ove izmjene i dopune Zakona o poljoprivrednom zemljištu će omogućiti nastavak gospodarenja poljoprivrednim zemljištu koje je sadašnji ili aktualni zakon svojim stupanjem na snagu 2001. godine gotovo zaustavio. Razlog tomu bilo je nekoliko, no jedan od glavnih bio je da taj, da općine nisu imale zadovoljavajuću infrastrukturu prije svega kadrovsku kojom bi realizirale date im obaveze, a uredi državne uprave koje su im trebale pomoći u rješavanju navedene problematike uglavnom se nisu niti uključivali u navedene poslove, a bilo je i takovih primjera da se pojedine općine i gradovi zbog politikantskih razloga nisu angažirali na tim poslovima. Gotovo je 200-tinjak općina i gradova još uvijek ostalo bez donesenog programa gospodarenja državnim poljoprivrednim zemljištem. Sadašnjim zakonom jedinicama lokalne samouprave, odnosno općinama i gradovima omogućeno je da gospodare državnim poljoprivrednim zemljištem na osnovu programa kojim su raspolaganja državnim poljoprivrednim zemljištem trebali predvidjeti kroz namjene prodaje, zakupa, koncesije, povrata i urbanističkog razvoja. Općine i gradovi sukladno zakonu u svojoj nadležnosti imaju prodaju i zakup dok je koncesija u nadležnosti Vlade Republike Hrvatske. Aktualnim zakonom općine i gradovi izgubili su mogućnost raspolaganja i gospodarenja zapuštenim poljoprivrednim zemljištem u privatnom vlasništvu, a kojega ima u znatnim površinama pogotovo u primorju i na otocima te se dešavaju apsurdne situacije. S jedne strane država pravi velike napore privođenja kulturi neobrađenog šumskog zemljišta za podizanje trajnog nasada, a s druge strane tisuće hektara poljoprivrednog zemljišta u privatnom vlasništvu je zapušteno i ne obrađuje se. Nadalje je, najveći dio zemljišta općine i gradovi svojim programima predvidjeli su za prodaju. Kako je državno poljoprivredno zemljište gotovo na području cijele Hrvatske katastarski neusklađeno sa stvarnim stanjem zemljišno, knjižno, imovinski pravno stanje neriješeno, iz toga razloga nije bilo moguće ponuditi putem javnih natječaja za prodaju već samo u zakupu. Kako u zakupu aktualnim Zakonom nisu predviđeni limiti niti u površini koju pojedini natjecatelji može licitirati niti ograničenje cijene koje se može ponuditi, obiteljska poljoprivredna gospodarstva koja su u prvom prvenstvu prioriteta samo su teoretski imala to pravo da bi bila stvarno i uvažena. Praksa je pokazivala da su fizičke i pravne osobe koje su bile nižeg prvenstva prioriteta licitirale znatne površine i sa financijskim iznosima gdje je početna cijena bila uglavnom na razini 300 kuna, a krajnje cijene dostizale su često iznose od 2 tisuće do 3 tisuće kuna pa i više. Stoga proizlazi da nijedna poljoprivredna kultura koja bi bila zasijana na takvim površinama nije mogla zadovoljiti ni sam zakup, a kamoli bilo kakvu zaradu. Drugim riječima, imali su pravo prvenstva zakupa, ali ga u stvarnosti uglavnom nisu mogli konzumirati. To je jedan od glavnih razloga zbog kojih općine i gradovi koji su donijeli programe i dobili suglasnost od strane Ministarstva, na njih nisu potom raspisivale natječaje za zakup već održavali postojeće stanje u kojem je zemljište u neovlaštenom posjedu obiteljskih poljoprivrednih gospodarstava koje nikome ne idu u prilog. Seljaci nemaju sigurnost da će to zemljište i ubuduće obrađivati te ne mogu dugoročno planirati niti se razvijati. Niti jedinice lokalne uprave i država dobivaju odgovarajuću naknadu zakupa od zemljišta kojim bi povećale proračunska sredstva i dalje ga ulagale u razvoj poljoprivrede na svojim područjima. Bilo je i nemali broj slučajeva gdje su tijela općinskih i gradskih vlasti objavljivali natječaje van zakonskih uvjeta za koje nisu dobivali suglasnost ministarstava ili da su izbor najpovoljnijih ponuđača odabirali po kriterijima koje su sami određivali, što također nije moglo dobiti suglasnost ministarstva, a niti državnog odvjetnika koji je u obavezi utvrditi da li je postupak rađen sukladno zakonskim odredbama. Nadalje, članak 67. aktualnog Zakona koji omogućava pravnim subjektima i njihovim pravnim nasljednicima koji su svojevremeno kupovali poljoprivredno zemljište te to mogu dokazati, dobivanje istoga neposrednom pogodbom u prioritetnu koncesiju. Što je jedan dio općina i gradova u izradi svojih programa raspolaganja državnim poljoprivrednim zemljištem uopće nije uvažavao, te na terenu stvarao nered, kaos i neizvjesnost. Sve su to više nego dovoljni razlozi da se ovi nedostatci aktualnog Zakona riješe kako bi se moglo nastaviti sa gospodarenjem državnim poljoprivrednim zemljištem u interesu poljoprivrednih proizvođača i našega agrara uopće. Ovim izmjenama i dopunama namjera je upravo ova otvorena pitanja riješiti. Tako će ovim izmjenama i dopunama Zakona o poljoprivrednom zemljištu propisano da općine i gradovi moraju u roku od 60 dana donijeti svoje programe raspolaganja državnim poljoprivrednim zemljištem, te nakon dobivanja suglasnosti od strane ministarstva u roku daljnjih 60 dana raspisati natječaj za zakup i prodaju. Nadalje, propisano je da nakon dobivene suglasnosti na raspisivanje natječaja od strane ministarstva općinsko, odnosno gradsko vijeće moraju donijeti odluke o izboru najpovoljnijih ponuđača. Ukoliko ne ispoštuju predviđenu proceduru u bilo kojoj fazi navedeni poslovi povjeravaju se županijama. Navedenim promjenama znatno će se ubrzati dugotrajni proces raspolaganja državnim zemljištem te isto brže staviti u funkciju poljoprivredne proizvodnje na dugoročnijim osnovama. Što će dati sigurnost poljoprivrednim proizvođačima. Kriteriji iz programa prodaje zemljišta prenose se u program zakupa te se i kod zakupa omogućuje općinskim i gradskim programima ograničenje površina po natjecatelju. Odnosno cijena se limitira na maksimalno dvostruki iznos u odnosu na početnu. Ova izmjena će pružiti stvarnu šansu obiteljskim poljoprivrednim gospodarstvima da konzumiraju i vid zakupa. Nadalje, sukladno strateškim opredjeljenjima u razvoju naše poljoprivrede za utvrđivanje prednosti kod prava prvenstva bilo da je riječ o prodaji, zakupu ili koncesiji imati će oni poljoprivredni subjekti koji će ponuditi programe iz stočarstva, trajnih nasada te povrtlarstva. Izmjene i dopune predloženog Zakona može se reći bile su na javnoj raspravi i kod udruga poljoprivrednih proizvođača i u najvećem dijelu Prijedlog je usuglašen te je dobio zeleno svijetlo za donošenje. Stoga je i Klub Hrvatske demokratske zajednice bezrezervno, još jedan puta, podržava ove izmjene i dopune Zakona. Hvala lijepo.
Hvala. Idemo na pojedinačnu raspravu. Poštovani zastupnik Mato Štimac. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Pa sadašnji Zakon o poljoprivrednom zemljištu u praksi je pokazao da ima puno mana i nedostataka koji su se očitovali kroz otežane i spore procese raspolaganja državnim poljoprivrednim zemljištem bilo da je riječ o prodaji, zakupu ili koncesiji. Jedan od glavnih razloga usporavanja ovih procesa je nedostatna i neodgovarajuća infrastruktura u općinama i gradovima koja bi mogla ove poslove stručno i kompetentno odraditi. Riječ je prije svega o kadrovima sa kojima općine ne raspolažu. Stoga je dobronamjerna zamisao kako su općine i gradovi kao najbliži i najneposrednije vezani za ovu problematiku bili i najpozvaniji za njezino rješavanje pala u vodu. Veliki broj općina i gradova još uvijek nisu donijeli svoje programe raspolaganja državnim poljoprivrednim zemljištem iz spomenutih, ali i nekih drugih razloga. Potom izražena problematika nemogućnosti raspisivanja natječaja za prodaju zemljišta sukladno programima zbog nerješenog zemljišnoknjižnog i imovinskopravnog stanja državnog zemljišta, npr., katastar i gruntovnica, što na terenu izaziva veliko nezadovoljstvo među potencijalnim kupcima zemljišta. Zakup, drugi vid raspolaganja državnim poljoprivrednim zemljištem isto tako prate brojni problemi. Najizraženiji je taj što u kriterijima za realizaciju zakupa nema ograničenja površina koju jedan natjecatelj u natječaju može licitirati niti imaju ograničenja cijena koje se može najviše ponuditi kao što stoji u kriterijima za kupovinu zemljišta. Praksa je pokazala da obiteljska poljoprivredna gospodarstva koja su u vrhu prava prvenstva to pravo ne mogu ostvariti. Naime, natječaji su pokazali da su se pravne i fizičke osobe nižeg ranga prava prvenstva natjecale za znatne površine po natječajima i nudili iznose zakupnina koje najučestalije proizvodnje na obiteljskim poljoprivrednim gospodarstvima teško mogu podnijeti, a takove uvjete obiteljska poljoprivredna gospodarstva uglavnom nisu mogla prihvatiti i ostajala su bez zemlje. To je bio razlog da općine i gradovi nakon dobivenih suglasnosti ministarstva na programe raspolaganja zemljištem nisu išli u raspisivanje natječaja. Nadalje, cijena kao jedini kriterij izbora najpovoljnije ponude među poljoprivrednim proizvođačima ocijenjen je kao neprimjeren i neprihvatljiv jer ne uvažava razvojne smjernice i potrebe naše poljoprivrede. Svi ovi navedeni nedostatci važećeg Zakona bili su povodi da je jedan dio općina i gradova raspisivao natječaj prema vlastitim uvjetima i kriterijima, te da je isti način odredio i izbor najpovoljnijih ponuđača za koje nisu mogli dobiti suglasnost ministarstva ili državnog odvjetnika te se rješavanje takovih problema prenosilo čak i na ulice. Važeći Zakon nije dao mogućnost davanja poljoprivrednih površina za koncesiju za potrebe ribarstva, a većina ribnjaka je formirana na poljoprivrednim zemljišnim površinama te je ovo područje zakonom i nedefinirano. Osim što je rekao kolega Arlović, u članku 2. postojećeg Zakona gdje je samo taksativno nabrojeni i ribnjaci. Ovim izmjenama i dopunama Zakona o poljoprivrednom zemljištu navedena otvorena pitanja se nastoje urediti i ubrzati proces raspolaganja poljoprivrednim zemljištem. Propisani su postupci tijela za provedbu i rokovi natječajne procedure i izbor najpovoljnijeg ponuđača, uvođenje u posjed i deposjedacija u slučajevima kada dođe do raskida ugovora, kao što do sada nije bilo slučaj. Tako one općine i gradovi koji ne budu u stanju odrediti zadane obaveze u predviđenim rokovima gube ta prava i oni se prenose na županije. Zakup poljoprivrednog zemljišta ovim izmjenama i dopunama kroz utvrđivanje maksimalne površine po jednom natjecatelju ... limitiranja cijene na dvostruki iznos od početne omogućuje da u praksi mogu konzumirati obiteljska poljoprivredna gospodarstva. Gospodarski program postaje jedan od kriterija za dobivanje zakupa te postaje sastavni dio ugovora i ako se ne provodi ugovor se raskida. Redefinirana je prednost u zakupu i prodaji ako je više osoba u istom pravu prvenstva na način da prednost imaju one koji se bave ili imaju namjeru baviti stočarstvom, trajnim nasadima te povrtlarskom proizvodnjom što je u skladu sa strateškim opredjeljenjima razvoja poljoprivrede čime je udovoljeno zahtjevima većine udruga poljoprivrednih proizvođača. Na sličan način redefinirana je prednost prava prvenstva kod koncesije što je također u skladu sa strateškim opredjeljenjima razvoja naše poljoprivrede. Uređuje se koncesija za ribnjačarstva na rok od 20 do 40 godina što do sada je bila pravna praznina. Predložene promjene trebale bi znatno ubrzati procese raspolaganja poljoprivrednim zemljištem te isto brže staviti u funkciju poljoprivredne proizvodnje koje će poljoprivrednim subjektima omogućiti da mogu dugoročno planirati i ulagati u vlastiti razvoj. Ono što nije predviđeno ovim izmjenama a smatram da bi trebalo je raspolaganje obradivog poljoprivrednog zemljišta bilo da se radi o zemljištu u privatnom vlasništvu bilo da je u vlasništvu Republike Hrvatske ako nije obrađeno u prethodnom vegetativnog periodu, zbog toga smo ja i kolega Fiolić podnijeli amandman za koje smatramo da bi ga Ministarstvo moglo prihvatiti ili u praksi samo moja općina ima preko 1500 hektara zemlje koje je sada u korovu i raslinju a postojeći Zakon u članku 2. kaže da kod održavanja poljoprivrednog zemljišta iz stavka 3. ovog članka smatra se sprečavanje njegove zakorovljenosti i obrastanje višegodišnjem raslinjem. Isto tako članak 10. koji kaže na koji se način treba gospodariti smatramo da bi ovaj dodatak članku 10. Ministarstvo moglo prihvatiti. Hvala lijepo.
Hvala. Replika poštovani zastupnik Božidar Pankretić.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Jedna kratka replika s obzirom da smo u ovom amandmanu ja bih rekao bio je u prvotnom prijedlogu izmjena i dopuna ovoga Zakona i jako puno se diskutiralo o njemu i mislim da namjera nije loša i mislim da svatko od nas ovdje tko se razumije u agrarnu a posebice u zemljišnu politiku će reći da je svakako nedopustivo da ima neobradivog poljoprivrednog zemljišta. NO, međutim, dirati u privatno vlasništvo, ovdje se radi o privatnom vlasništvu je protivno Ustavu Republike Hrvatske. I mislim da je predlagatelj bio u pravu kada nije to stavio u svoj prvotni prijedlog prema tome, mi imamo mogućnost a ta mogućnost je da općine i gradovi mogu propisati kaznu i trebali bi propisati kaznu za svaki kvadratni metar ili za svaki hektar neobrađenog poljoprivrednog zemljišta. Mi na ovaj način ne možemo riješiti taj problem, možemo ga riješiti na način da općine i gradovi propišu tu odredbu koja im je dopuštena već sada postojećim zakonima i na taj način i privatne a ja bih rekao i državu obvežu da neće biti neobrađenog poljoprivrednog zemljišta. Hvala lijepa.
Hvala. Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Mato Štimac.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Pa uvaženi kolega, ja sam rekao u postojećem zakonu stvari koje ograničavaju, znači članak 2., članak 10. Ako gledamo ustavni zakon onda članak 52. stavak 2. kaže da se ne zadire u vlasništvo, da vlasnik ima i obavezu on ne samo što ima pravo i nitko mu ne zadire u to pravo da će netko njemu oduzeti tu imovinu samo ako je poljoprivredno zemljište od interesa Republike Hrvatske, to samo znači da će u ovom slučaju općina ili grad nastaviti skrbiti za razliku od njega koji to nije radio. Znači, ne oduzima se vlasništvo stvara se samo mogućnost da se može kroz ..., da to provedu općine i gradovi a da ne oduzimamo čovjeku da država ima od toga koristi, znači ne za oduzimanje prava nego samo da se po članku 52. stavak 2. Ustava a i po ovome postojećem Zakonu stavak 2., 10, znači članak 2. i 10. gdje se to omogućava.
Hvala. Poštovani zastupnik Stjepan Fiolić izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče, gospodo zastupnici. Osobno podržavam Prijedlog o izmjenama i dopunama Zakona o poljoprivrednom zemljištu sa konačnim prijedlogom zakona da se donese po hitnom postupku iz razloga što će zakon biti efikasniji i brže će se sprovoditi. Prvo, općine i gradovi moći će regulirati zakup i prodaju zemljišta, štoviše ako neka općinska i gradska vijeća ne raspišu iz bilo kakvih političkih razloga to će moći učiniti Ministarstvo poljoprivrede, šumarstva i vodnog gospodarstva te u roku od 2 mjeseca od date suglasnosti Ministarstvu na odluku o raspisivanju natječaja za zakup ili prodaju odluka o raspisivanju natječaja za najpovoljnijeg ponuditelja. Na natječaj donosi županijsko poglavarstvo županije na prijedlog povjerenstva kojeg imenuje Ministarstvo poljoprivrede, šumarstva i vodnog gospodarstva. Isto tako veći proizvođači pozdravljaju odluku da se ponuđena cijena za zakup i koncesiju od strane ponuđača koji ispunjavaju uvjete ne prelazi duplu cijenu jer će se protivno takva ponuda smatrati nevažećom. Isto tako posebno važnim smatramo prodaju poljoprivrednog zemljišta našim proizvođačima koji se bave proizvodnjom mesa, mlijeka i žitarica, a ne strancima koji po ovom Zakonu ne mogu biti konkurentni ne mogu postati vlasnici zemlje. Kupnjom zemlje naši će proizvođači moći dugotrajno planirati proizvodnju žita, proizvodnju mlijeka i mesa. Podizanje novih voćnjaka gradnju farmi i nabavu opreme za obradu zemlje. Ovim Zakonom ministarstvo poljoprivrede i šumarstva i vodnog gospodarstva zaštićuje naše proizvođače i farme da imaju prednost u redoslijedu više ponuđača i na prvo mjesto stavljaju vlasnike i zakupce farmi koja sa zemljištem koje se daje u koncesiju čine tehnološku cjelinu. Time se neće dogoditi da kao u susjednoj Mađarskoj gdje su farmeri ostali bez zemlje a kasnije prodavali u bescjenje. Ovaj Zakon isto tako regulira gdje će se manji proizvođači povrća, voća moći javljati na natječaj i povećati dosadašnju proizvodnju izravnom pogodbom i otkupiti okrupniti svoja obiteljska gospodarstva. S ovakvim pristupom omogućiti ćemo daleko veću proizvodnju povrća, voća, i žitarica za proizvodnju mesa za koje znamo da je danas preveliki uvoz ali netko ga mora presjeći u korist Hrvatske proizvodnje i ovim putem zahvaljujem Hrvatskoj vladi i ministarstvu poljoprivrede i šumarstva i vodnog gospodarstva koji su predložili ovaj Zakon po hitnom postupku kojeg još jednom osobno podržavam i glasovat ću za njega. Sa takvom odlukom uvjeravam sve vas u ovom Hrvatskom domu iz iskustva, izmičemo crnu trgovinu koja je prevelika i bolna za našu državu. Dobit ćemo zadovoljno proizvođače ali i ubrzo izvoznike mesa prema Italiji koja i danas kupi sve što se nađe i ponudi makar su to količine smiješno male. Na kraju ne treba se bojati bogatog seljaka i proizvođača, daj bože da ih je što više. Hvala.
Hvala. Ispravak netočnog navoda poštovani zastupnik Božidar Pankretić.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Imam samo jedan ispravak iako se s ovim zadnjim lijepim navodom se sa gospodinom Fiolićem slažem, ali ispravak se odnosi na ono što je on rekao da se ovim Zakonom reguliraju da stranci ne mogu kupovati poljoprivredno zemljište. Ove izmjene i dopune ne diraju taj članak i to nije točno, to je navedeno u članku 1. Zakona a one se sada ne mijenjaju da stranci ne mogu, fizičke i pravne osobe ne mogu kupovati poljoprivredno zemljište i stjecati vlasništvo no međutim, u nastavku tog članka je također napisano ako nije međunarodnim ugovorom drugačije riješeno, što je naš veliki jedan posao da u budućim pregovorima u međunarodnim ugovorima to riješimo na drugačiji način. Prema tome, ne ovim izmjenama i dopunama nego Zakonom iz 2000. godine.
Hvala. Poštovani zastupnik Niko Rebić izvolite.
Gospodine predsjedniče, gospodine državni tajniče. Dobro je da smo dobili na klupe Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o poljoprivrednom zemljištu i zbog ambicije da prije ulaska u Europsku uniju što više poljoprivrednog zemljišta stavimo u funkciju te da ovo vrijeme što bolje iskoristimo. Očito da je praksa pokazala da Zakon o poljoprivrednom zemljištu iz 2001. godine jednostavno ne daje rezultate, stvara prepreke koje usporavaju proces raspolaganje, prodaje, zakupa i koncesije poljoprivrednog zemljišta u vlasništvu države. Ako se prisjetimo da su Hrvatske šume u ratnim godinama, sve šume ali i pašnjake, sve poljoprivredno ali gotovo i sve građevinsko zemljište uknjižile na državu u čije ime su one s tim gospodarile. Možete zamisliti koliko su jedinice lokalne samouprave postale bespomoćne da utječu na razvoj poljoprivrede ili gospodarstva na svome području, za svaki projekt da bi dobili zemljište na svome području trebali su dobiti dopuštenje Hrvatskih šuma a to je mnogo puta bilo neizvedivo i tako se dobri projekti često propadali a ono što je najvažnije da se u nekim sredinama tako gotovo onemogućio svaki razvoj poljoprivrede. Navesti ću jedan primjer kako je jedno tumačenje državnog odvjetništva postojećeg Zakona o šumama utjecalo na razvoj poduzetničkih zona. Zapravo je protumačen Zakon tako da od 9 mjeseca 2003. godine jedinice lokalne samouprave ne mogu biti krajnji korisnici nego Hrvatske šume. Takvim tumačenjem Zakona sve dobro što je napravilo Ministarstvo malog i srednjeg poduzetništva, sve je potpuno zaustavljeno i trebalo je punih godinu dana nove vlasti da se t ispravi. U protekloj godini na području Splitsko-dalmatinske županije zahvaljujući novoj klimi koja vlada u Ministarstvu poljoprivrede ali i više nego dobrim poticajima zasađene su na desetine hektara novih zasada poglavito vinograda i maslina ali i ostaloga voća. Ovaj Prijedlog izmjena i dopuna Zakona o poljoprivrednom zemljištu sasvim sigurno će unaprijediti stanje ali i dati šansu po prvi put da jedinice lokalne samouprave bitno utječu na razvitak. Izmjene zakona kojima se stavljaju rokovi općinama i gradovima da su dobro rješenje u odnosu na postojeći zakon jer ubrzavaju procese donošenja i provedbe programa kao i samog natječaja. Ovo bi svakako trebalo dovesti do ubrzanja privatizacije i stavljanja u funkciju državnog poljoprivrednog zemljišta. Dosadašnja praksa je pokazala da program i raspolaganje mogu stajati i zadržavati se i u Ministarstvu poljoprivrede, šumarstva i vodnog gospodarstva i po godinu dana bez očitovanja. Tako bi u Zakonu trebalo ubaciti i odredbu po kojoj bi program ili natječaj automatizmom dobio suglasnost ukoliko Ministarstvo na isti ne odgovori u roku od 30 dana. Na taj način bi se izbjeglo da programi i natječaji dugo stoje u Ministarstvu čime bi se također ubrzao proces privatizacije državnog poljoprivrednog zemljišta, to bi se moglo riješiti i amandmanom ako se Ministarstvo na dostavljeni program ili natječaj ne očituje u roku od 30 dana od dana dostave smatrati će se da je dana suglasnost na program. Članak 55.a govori o davanju poljoprivrednog zemljišta u zakup na tri godine od strane općina i gradova. Zapravo takva mogućnost je postojala i do sada iako uređena je mislim drugim zakonima ali u praksi nije gotovo nigdje provedena. Posebno je upitan rok od tri godine, on može biti zanimljiv za povrtlarske i ratarske kulture i to samo za proizvodnju za koju se traže veća, veće ulaganje na rok od samo tri godine. Posebno pitanje se postavlja što sa područjima koja su vinogradarska ili voćarska ili sa površinama kojima su plastenici ili staklenici. Pored toga pravilnikom je potrebno definirati što znači pojam obrađeno da ne bi bila razlika u tumačenju. Članak 55.c govori o plaćanju poreza na neobrađeno poljoprivredno zemljište. Ovaj članak je jako štur i nije uopće vidljivo na koji način će se on provoditi. Posebno nije vidljivo u kojem vremenu se mora donijet taj posebni propis, ako članak ostane ovakav, onda treba donijeti rok u kojem se to mora urediti propisom. Biti će sigurno vrlo teško utvrđivati tko je vlasnik parcela koje su neobrađene radi knjiga itd., zemljišnih knjiga. Mislim da bi ovdje sve trebalo okrenuti na drugi način, te uvesti porez na sve zemljište a potom osloboditi plaćanja poreza one koji obrađuju, na taj način ćemo motivirati proizvođače da prijave što i na kojim površinama proizvode i sve ostalo će se smatrati neobrađenim i doći će pod udar poreza. Jedino ostaje pitanje koje treba detaljno raspraviti da li porez naplaćivati vlasnicima ili posjednicima i jedno i drugo ima smisla ali treba vidjeti sukladno našem stanju i daljnjem razvitku što je lakše provedivo. Osobno sam mišljenja da je ovo jedan od boljih zakona koje će donijeti Sabor i sigurno će unaprijediti razvoj poljoprivrede da bismo spremniji i sa što većim površinama obradivim ušli u Europsku uniju. Hvala.
Hvala lijepa. Ima jedan ispravak netočnog navoda. Gospodin zastupnik Božidar Pankretić.
Vrlo kratko potpredsjedniče. Uvaženi kolega je iznio jedan netočan navod, s obzirom da nije bilo klimatskog poremećaja ovdje u našim krajevima još uvijek je ista klima u Ministarstvu poljoprivrede i šumarstva što potvrđuje i ovaj Zakon. Hvala lijepa.
Doduše nije na redu klimatologija i slično ali dobro je! Idemo dalje. Ima riječ gospodin zastupnik Marko Širac.
… [[Govornik naknadno uključen.]] i kolegice zastupnici. Primjena Zakona o poljoprivrednom zemljištu u praksi pokazala da postoje brojne zapreke koje usporavaju proces predaje zakupa i koncesije poljoprivrednog zemljišta u vlasništvu države. Dugotrajni postupci donošenja programa o raspolaganju poljoprivrednim zemljištem u općinama i gradskim vijećima zapreka su stavljanja državnog poljoprivrednog zemljišta u funkciju. Prema podacima Ministarstva poljoprivrede, šumarstva, i vodnog gospodarstva o raspolaganju državnim poljoprivrednim zemljištem u proteklim godinama od 476 općina i gradova u Republici Hrvatskoj koji imaju poljoprivredne zemljište dostavljeno je na suglasnost u ministarstva samo 340 programa, raspolaganja poljoprivrednim zemljištem u vlasništvu države, a 136 općina i gradova nisu dostavili takove programe. Ministarstvo je do sada dalo suglasnost na 267 programa, za ukupnu površinu od 481 tisuću hektara a 73 programa su vraćena na dopunu i usklađene sa strategijom gospodarenja poljoprivrednim zemljištem u našoj državi. Općine i gradovi i nakon dobivanja suglasnosti na program nisu raspisale natječaj za prodaju i zakup ili koncesiju državnog poljoprivrednog zemljišta. Do sada je temeljem natječaja dat u zakup 25 tisuća hektara, prodano 17 tisuća 700, datu koncesiju 14 tisuća 350. Prema tim podacima u funkciji je samo dano 12% državnog poljoprivrednog zemljišta za koje su odobreni programi. S takvim raspolaganjem državnim zemljištem ne možemo biti zadovoljni. Pojednostavljanjem i ubrzanjem postupka donošenja programa raspolaganja državnim poljoprivrednim zemljištem moguće je potaći općine i gradove da se znatne površine poljoprivrednog zemljišta stave u funkciju. Radi toga je predlagatelj predložio izmjene i dopune Zakona koje u najvećem dijelu apsolutno podržavam i mislim da je to dobro rješenje. Predlagatelj predlaže da se urede sljedeća pitanja. Na prvom mjestu usklađuje se taj Zakon o poljoprivrednom zemljištu sa Zakonom o ustrojstvu i djelokrugu ministarstava i državnih upravnih organizacija u pogledu nadzora ministarstava i županijskih ureda. Stručni poslovi u svezi prodaje i zakupa državnog poljoprivrednog zemljišta povjeravaju se upravnom tijelu općine i grada, odnosno grada Zagreba nadležnog za poljoprivredu. Mislim da je to jedna vrlo dobra odredba, jer u svakom slučaju naše općine i gradovi jesu, a i moraju biti najzainteresiraniji za sudbinu državnog poljoprivrednog zemljišta, uostalom oni od toga od zakupa ostvaruju znatna sredstva. Predlagatelj također predlaže da se uredi prvenstveno prava kupnje zemljišta u natječaju i to da ga ima onaj sudionik natječaja pod uvjetima da je upisan u upisnik poljoprivrednih gospodarstava sa prebivalištem ili sjedištem na području jedinice lokalne samouprave sljedećim redoslijedom. Prvenstvo se daje obiteljskom poljoprivrednom gospodarstvu upisanog u registar obveznika poreza na dohodak. I obiteljskom poljoprivrednom gospodarstvu. Dakle, to je jedan vrlo važan prioritet, a tek iza toga dolaze svi oni zainteresirani. Ukazala se potreba da se propišu dodatni uvjeti kod provođenja natječaja. Pa ako je više sudionika u natječaju u istom redoslijedu prvenstvo prava kupnje, prednost će se utvrđivati po sljedećim kriterijima. Dosadašnji zakupnik, vlasnik susjednog zemljišta, hrvatski branitelj iz Domovinskog rata i članovi obitelji poginulog, umrlog ili nestalog branitelja ako se bave poljoprivrednom djelatnošću. Vlasnik izgrađenog proizvodnog objekta, odnosno osobe koje se bave ili namjeravaju baviti stočarskom proizvodnjom. Sve je to uz uvjet da učesnik natječaja prihvati najvišu ponuđenu cijenu i da priloži gospodarski program korištenja zemljišta. Jedno bitno pitanje koje se odnosi na evidenciju naplate kupoprodajne cijene sada se prenosi na gradove i općine i naravno i na županije kad one provode postupak prodaje. Ovim zakonom uvodi se također prodaja državnog poljoprivrednog zemljišta direktnom pogodbom, jer kad je to u interesu Republike Hrvatske. Kod zakupa se uvodi jedna novina, iako su uvjeti za prvenstvo stjecanja zakupa kao i kod prodaje. Uvodi se jedna novina da u slučaju da je ponuda za kupnju zakupa veća dvostruko od početne cijene ta ponuda se ne smatra važećem. I to je jedna vrlo, jedno vrlo kvalitetno rješenje, jer na taj način spriječit će se manipulacija oko kupnje zakupa koja je do sada kod provedenih natječaja itekako bila interesantna, jer jedan se javi sa visokom cijenom i onda odustane, a onaj iza njega koji je ponudio nekakvu minimalnu cijenu on onda dobije zakup, dobije pravo zakupa i na taj način nastaju ozbiljni problemi u jedinici lokalne samouprave. Kod koncesija ponuđena je jedna novina da se zemljište može dati u koncesiju za ribnjačarsku proizvodnju na rok od 20 do 40 godina. Ja bih tu predlagatelja samo upozorio da vode računa da podzakonskim aktom riješi pitanje oko korištenja vode koja je potrebna za tu ribnjačarsku površinu, a ta pitanja su uređena Zakonom o vodnome gospodarstvu. I to je ustvari prethodno pitanje davanja koncesije na poljoprivredno zemljište za ribnjačarsku proizvodnju. Također kod koncesije uvrštena je, uvršteno je u prioritet i obiteljsko poljoprivredno gospodarstvo i poljoprivredni obrt. Iako samo u potpunosti suglasan da pri davanju koncesije prednost imaju prava velika gospodarstva, odnosno pravne i fizičke osobe koje se bave poljoprivrednom proizvodnjom. I tu je trebalo ugraditi dodatne uvjete, pa eto zakonodavac je to i ugradio, tako prioritet ima vlasnik ili zakupac farme koja sa zemljištem koji se daje u koncesiji čini tehnološku cjelinu. I tu je predloženo ograničenje cijene zakupa dvostrukom cijenom, dvostrukom početnom cijenom. Dalje, na kraju mogu reći da pozdravljam utvrđivanje rokova i ograničenje roka u kojem općine i gradovi trebaju donijeti svoje programe raspolaganja poljoprivrednim zemljištem, provesti natječaje, odnosno zaključiti ugovore sa onim sudionicima natječaja koji su na natječaju uspjeli, jer je to zapravo jedini način da se značajne površine poljoprivrednog zemljišta stave u funkciju. A ako oni to ne budu napravili onda će to napraviti nadležne županijske službe. I na kraju bih istakao da je zakonom također uređeno pitanje ustrojstva i rada inspekcije kao i upravnog nadzora u ministarstvu na primjeren način, jer je to ministarstvo već preuzelo i inspekcije od državnog inspekcijskog nadzora, naravno one koje se odnose na pitanje poljoprivrede. I na kraju radi popravka izričaja i drugih stvari u samom zakonu imam ozbiljnih primjedbi na neke izričaje. Međutim, gospodine potpredsjedniče to ću ja amandmanom kojeg ću podnijeti predsjedniku Hrvatskog sabora. Na kraju bih zaključio da podržavam donošenje ovog Zakona, jer ga smatram kvalitetnim rješenjem koje rješava najveći broj pitanja.
Hvala lijepa. Imamo jednu repliku gospođa zastupnica Dragica Zgrebec, izvolite.
Pa evo iz izlaganja kolege Širca, pa i nekih drugih kolega prije toga. Moglo se zapravo stvoriti dojam da zbog toga što lokalne zajednice, lokalne jedinice nisu na vrijeme ili uopće nisu podnosile program raspolaganja zemljištem nije moglo doći do njegovog adekvatnijeg korištenja. I da će se to popraviti samim izmjenama ovog Zakona. Ja bih htjela upozoriti da to nije tako jednostavno. Da je najveća prepreka zapravo kako privatizirati državno poljoprivredno zemljište, jer upravo zato su zainteresirani svi oni koji se žele ozbiljno baviti poljoprivredom, dakle nisu zainteresirani za neki kratkoročni zakup, pa niti možda za dugoročnu koncesiju nego upravo za kupnju zemljišta jer je to onda dugoročno rješavanje proizvodnje ne samo postojećeg gospodarstva nego i u budućnosti njihovih nasljednika. Najveći problem zapravo je zbog toga što nisu riješeni, što imovinsko-pravni odnosi odnosno to nije čisto u zemljišnim knjigama. Nitko neće kupovati zemljište koje nije gruntovno sređeno. Kad je donesen zakon 1991. godine, znači 14 godina je on na snazi, samim donošenjem zakona i podržavanjem dotadašnjeg društvenog poljoprivrednog zemljišta nije moglo se provesti automatizmom da se društveno poljoprivredno zemljište prevede u zemljišnim knjigama u državno zemljište. Zato mislim da je potrebna jedna koordinirana akcija ministarstava odnosno države i lokalne zajednice da sredstva koja se prikupljaju iz zakupa, iz koncesija pa i iz neke prodaje gdje je to moguće se iskoriste upravo za ovu namjenu da se srede zemljišne knjige. Tek onda ćemo moći doći zapravo do pravog korištenja i privatizacije državnog poljoprivrednog zemljišta.
Hvala lijepa. Odgovor na repliku gospodin Marko Širac. Izvolite! Gospodine predsjedniče, ja mislim da je kolegica Zgrebec ukazala na neke stvari ali to nije ustvari replika što nije ona iznijela. Ne može nitko valjda u ovom Saboru biti zadovoljan sa stanjem da imamo samo 12% zemljišta u državnom vlasništvu danas u funkciji službeno. Pa postoje i drugi programi koji se glede sređenja vlasničkog prava u ovoj državi provode. Državna geodetska uprava i kroz svoje aktivnosti potpomaže općinama u sređenju vlasništva. Ja znam puno općina koje su sa mojim kolegama u Državnoj geodetskoj upravi riješili pitanje jer su uzeli stručne ljude i odnosno institucije koje su došle na lice mjesta, utvrdile su što je to državno zemljište i pokrenule postupak rješenja vlasništva. Ako to neće raditi općine ja vas uvjeravam da nikada mi u Republici Hrvatskoj nećemo doći u situaciju da imamo sređeno stanje katastra, zemljišne knjige i onoga što se nalazi na terenu. Ja također napominjem da to nije jednostavan proces i da će on dugo trajati ali tamo gdje su općine zainteresirane one ga mogu i da riješe. Hvala lijepo.
Pojam replike je vrlo širok pa … [[govornik se ne razumije.]] je sve bilo u okviru normale jer samo neka bude u svezi sa predmetom o kojem se raspravlja. Hvala. Na redu je gospođa zastupnica Ruža Lelić. Izvolite!
Hvala, gospodine potpredsjedniče. Kolegice i kolege! Pa, evo ja zaista podržavam i pozdravljam ove izmjene Zakona o poljoprivrednom zemljištu jer se ipak pokazalo da ovaj zakon koji je od 2001. godine da je bio nedovoljno učinkovit i da se u praksi pokazalo niz prepreka oko raspolaganja poljoprivrednim zemljištem kad je u pitanju i koncesija, i zakup, i prodaja. Pa evo ja ću samo, a da je to tako ja ću samo iznijeti primjere iz Vukovarsko-srijemske županije koja oko 150 tisuća hektara koliko ima poljoprivrednog zemljišta 64 tisuće hektara je državnog vlasništva znači koje je bilo na raspolaganju za ove sve procese koje sam navela a samo od tih 64 tisuće samo pet tisuća hektara je zatraženo sada suglasnost za prodaju. Znači, za samo pet tisuća tek je došlo do suglasnosti za prodaju a 4 tisuće i 400 hektara su znači podnijele jedinice lokalne samouprave i podnijele su zahtjev suglasnosti za natječaj. I ako sada vidimo koliko je to malo u odnosu na ukupno ovu površnu onda ne možemo ni pretpostaviti kada bi taj proces mogao se završiti. Zato zaista pozdravljam ove izmjene zakona kojima se određuje rok do kad su jedinice lokalne samouprave dužne da izrade programe, da traže suglasnosti za natječaj ali i da izaberu najpovoljniju ponudu a ukoliko to sačine znači ne učine onda da će to učiniti županija umjesto njih. Vidjeli smo ovdje u raspravama da se spominju da neke općine to zbog deficitarnosti u kadru i to nisu u stanju i napraviti. Normalno da bi ovo sve opet kad pobrojimo dva mjeseca, dva pa još i suglasnost ministarstva vidimo da taj proces će opet potrajati ali u ovom svemu zaista učinkoviti moraju biti svi od jedinica lokalne samouprave koji mislim da su najviše zainteresirane i mogu biti i najučinkovitije jer one najbolje imaju uvid za potrebom poljoprivrednog zemljišta i sa svoga stanovništva, a onda županije i svakako ministarstvo. Dobrim smatram isto tako što općinska vijeća i gradska mogu ograničiti znači maksimalnu površinu koja će se fizičkim i pravnim osobama koja će se dati u zakup jer je zaista kod nas se sjećam nekih situacija gdje su pojedinci dobivali i stotine hektara u zakup a onda su nedovoljno zapošljavali ili zapošljavali na crno i malo proizvodili a ustvari mnogi od njih koristili taj zakup da bi dobivali poticaje a krajnjeg učinka nije bilo. Zatim, sigurno da je dobro da je ova najviša prihvatljiva cijena je duplo veća jer oni koji nude višu cijenu očito nemaju dobre namjere i ugrožavaju domaće stanovništvo u tome svemu. Također, dobrim ocjenjujem da prednost imaju poljoprivredna gospodarstva koja su upisana u upisnik kao i ona poljoprivredna, znači obiteljska poljoprivredna gospodarstva koja su upisana u registar obveznika poreza da se ne bi desilo da ustvari kupuju zemljište ili uzimaju zakup oni kojima to nije i osnovna djelatnost. Svakako je za istaknuti znači da će prednost ukoliko ispunjavaju ove prethodne uvjete imati oni koji se bave stočarstvom, znači podizanjem višegodišnjih nasada i povrtlarstvom i uz poticaje koji to sve trebaju da slijede ali ja bi rekla i savjetodavne službe ili pak našim poljoprivrednicima potrebno je, izuzetno je potrebno tu ali potrebne su inspekcijske službe. Mislim da ćemo tu poboljšati situaciju u proizvodnji hrane kako naši pa će se onda tu stvoriti povoljnija situacija oko uvoza i izvoza i kako bi naš kolega Lončar često rekao da uvozimo smeće ja bi rekla da uvozimo dosta nekvalitetne hrane i zaista ove sve mjere koje sada i ove izmjene zakona svakako bi trebale doprinijeti da više proizvodimo a znamo da je naša hrana sigurno kvalitetnija u odnosu na ono što uvozimo. Ja bih se ovdje samo osvrnula na članak 7. koji govori da pravo kupnje ima fizička i pravna osoba i onda su sve nabrojane koje su to obiteljska i poljoprivredna gospodarstva i dalje. I sada još i dodatni kriteriji da je dosadašnji zakupac vlasnik koji se nalazi, koji graniči sa zemljištem za prodaju a na zadnjem mjestu i predzadnjem navedene su da su to vlasnici izgrađenih proizvodnih objekata kao što su farme za proizvodnju mesa, mlijeka, jaja i tako kao i osobe koje se bave ili namjeravaju se baviti stočarstvom. Ja bih njih svakako stavila u jedan veći prioritet nego što se nalaze u ovome članku. Također bih se osvrnula i na članak 15. gdje kaže se da koncesija koja je u nadležnosti države da prvenstvo imaju osobe koje su do sada imale sklopljen ugovor ili su bile u posjedu tog zemljišta ja sam mišljenja da to ne bi smjelo nikako biti bezuvjetno neko pravo nego da zaista treba postojati jedan pravi program koji garantira jednu kvalitetnu proizvodnju kao i onu što se radilo u prethodnom periodu. Ali ono što smatram jako bitnim u ovome je da vlasnici, znači vlasnik ili zakupac farme koja sa zemljištem koje se daje u koncesiju čini tehnološku cjelinu da ti imaju prednost jer se zaista znalo desiti u praksi da ljudi naprave farme ili nešto onda poslije toga ne mogu dobiti zemlju. I tako onda postoje a njihova djelatnost postaje vrlo upitna. I još bih se osvrnula na članak 9. koji u jednom dijelu svakako da je dobar gdje kaže da ako zahtjev podnosi obrazovna ustanova za potrebe svog rada iz područja poljoprivrede da onda može biti i slobodna pogodba ali ima i jedan drugi dio koji se može prodati izravnom pogodbom ako podnositelj ponude, ponudi i priloži dokaz da je takva prodaja u interesu Republike Hrvatske, e sad to sigurno daje jednog prostora za tumačenje pa mislim da bi ga možda i detaljnije trebalo urediti, a sve u svemu ja podržavam izmjene zakona i ocjenjujem ga kao jedan bitan doprinos u poboljšanju poljoprivredne proizvodnje, usklađivanju uvoza i izvoza i svega drugog što je vezano za poljoprivredu. Hvala.
Hvala lijepa. Na redu je gospodin zastupnik Ivica Klem. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, dame i gospodo za nas koji dolazimo iz ruralnog područja ovaj Zakon je od posebnog značenja i svako poboljšanje Zakona o poljoprivrednom zemljištu građani koji se bave poljoprivredom, seljaci koji žive na selima će u svakom slučaju pozdraviti. Ovdje su kolegice i kolege već u više navrata naglašavali kako je još puno nedorečenih i neodrađenih stvari koje bi trebalo odraditi, tu prije svega mislim na povrat zemljišta po Zakonu o denacionalizaciji što je svakoj jedinici lokalne samouprave jedan velik teret. U planu i programu raspolaganja smo, su sve jedinice lokalne samouprave rezervirale te površine, a nikako da se definira taj povrat zemljišta onima kojima je tijekom jugokomunističke vladavine isto zemljište oduzeto. Naravno da apsolutno podržavamo svako poboljšanje Zakona pa između ostaloga i rokove koji su obvezujući za jedinice lokalne samouprave. U ovom dijelu treba dakako voditi računa i o specifičnim područjima, područjima koja su bila obuhvaćena ratom jer još uvijek imamo nažalost dobar dio poljoprivrednih površina koji još uvijek nije razminiran, a dobar dio tih površina se i obrađuje no jedinice lokalne, lokalne samouprave ga ne mogu smatrati razminiranim područjem dokle god ne dobiju certifikat o razminiranosti. Ovi rokovi koji su zadani će ubrzati proces rješavanja poljoprivrednog zemljišta u vlasništvu države, u to sam apsolutno siguran, a i doprinjet će da se u što skorijem roku ili ubrzanim jednim sistemom uskladi katastar i gruntovnica jer dobar dio zemljišta, poljoprivrednog zemljišta još uvijek nije usklađen između katastra i gruntovnice i nerijetko se pojavljuju različiti podaci koje dobivamo iz jedne ili druge institucije. Kada smo kod koncesija kako su obvezujući rokovi za jedinice lokalne samouprave smatram da bi bilo vrlo korektno kada bi i Ministarstvo poljoprivrede u primjerenim rokovima rješavalo ono zemljište ili natječaje za ono zemljište koje su jedinice lokalne samouprave predvidjele kao raspolaganje kroz koncesiju. Upravo iz tog razloga što velika poljoprivredna poduzeća ili tvrtke ili jača obiteljska poljoprivredna gospodarstva koja imaju svoje gospodarske programe i projekte trebaju nekakvu garanciju da će moći biti u određenom vremenskom periodu korisnici tog poljoprivrednog zemljišta. U mnogim općinama na području Vukovarsko-Srijemske županije, Vukovarsko-Srijemska županija je raspisala natječaj dvadestogodišnji, 10 godina zakupa a i jedan dio jedinica lokalne samouprave jeste proveo plan i program raspolaganja poljoprivrednim zemljištem i riješio ovaj dio problema. Ali još uvijek ima onih jedinica lokalne samouprave koje nisu bile u poziciji da riješe problem zemljišta koji su predvidjeli za, kroz svoj plan i program raspolaganja, kroz model koncesije. Tu držim da bi Ministarstvo trebalo isto tako imati jedan obvezujući rok u kojem vremenu treba raspisati natječaj, donijeti odluku i potpisati ugovore sa najboljim ponuđačima. I na kraju svakako će ove izmjene i dopune Zakona o poljoprivrednom zemljištu pomoći jedinicama lokalne samouprave, a neke i potaknuti da one koje nisu izradile da izrade svoj plan i program raspolaganja poljoprivrednim zemljištem jer držim da je jedinicama lokalne samouprave najveći interes da gospodare sa prostorom koji je na njihovom području. Podržavam ove izmjene i dopune zakona i nadam se da ćemo u bliskoj budućnosti imati prilike ponovo raspravljati o novom Zakonu o poljoprivrednom zemljištu. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Na redu je gospodin zastupnik Ivan Kolar. Izvolite.
Hvala lijepo. Uvaženi gospodine potpredsjedniče, dame i gospodo. Evo ugodno je danas biti u dvorani kad izmjene i, zapravo prijedlog izmjena i dopuna Zakona o poljoprivrednom zemljištu nailaze zapravo na opće suglasje i nema govornika koji bi imal neke veće zamjerke na predložene izmjene jasno, a u većem dijelu gdje se zakon ne dira zapravo se i ne govori. Ja bih samo podsjetil koliko je teško bilo v ono vrijeme kad smo započeli pripreme za donošenje takvoga jednoga zakona uopće razmišljati o privatizaciji ili bolje rečemo o prodaji državne zemlje koja je 1991. na ovaj ili onaj način postala državna jer smo nazivali na sve moguće pogrdne načine da je to nova komasacija, konfiskacija i tako dalje međutim opravdavali smo to da se u općem grabežu pretvorbe i poljoprivredno zemljište na isti način ne otuđi, da ipak država sukcesivno počne s njim raspolagati i dogovorili smo se, zapravo takav je zakon bil da to provode zapravo decentralizirane naše lokalne samouprave i evo v konačnici prepreke su tu pred nami. Uvidjeli smo da treba mijenjati, ali najave su bile da zapravo taj Zakon nije pošel v pravom smislu i kritike na mene, na neke koji smo zastupali taj cilj da je zapravo temeljno određenje ove države privatizacija poljoprivrednoga zemljišta, obiteljsko poljoprivredno domaćinstvo i na taj način ustrojiti ga da bi ono danas sutra bilo integrativni dio Europske unije slično ili isto ko i prek granice. Govorili smo da je to jedan mali kamenčić prilagodbi naše poljoprivrede i da i taj segment moramo prilagoditi. Jasno da nismo imali iluzije da je to lako napraviti i očigledno i predlagač i ovo Ministarstvo je vidlo da zapravo predstoji puno prepreka, puno zapreka koje treba savladati na ovom putu. Bili smo svjesni da lokalna zajednica nije opremljena na način kak bi trebala da to napravi, ali smo mislili da je najprirodnije da ona s tim raspolaže jer je njoj to na terenu dano i ona već zna i duh i bilo kako da to poljoprivredno zemljište stavi u funkciju. Zbog čega nismo u onom prvo momentu osposobili službe zbog čega nismo pošli u izmjere i to državne izmjere kako je negda carica Terezija ne znam koje godine to kod nas to napravila da je to državna izmjera bila da su katastar i gruntovnica približno isti. Nego je negdje još to ostalo nesređeno Ja govorim o onom Austro-Ugarskom sustavom. Jer poslije toga izmjene nije bilo. Zbog čega to nije država preuzela kao vlasnik toga zemljišta. Ja se sada pitam i zbog čega mi svi sada žuč jedni na druge tko nije napravio i zbog čega nije napravio. Vlasnik nije ništa napravio sa svojim zemljištem 14 godina do sada i sada ga pod prisilom tjeramo da u roku od mjesec dva napravi dio programa. I da onda ako on ne napravi ide viša instanca da se pokrene taj proces. Nedopustivo je da prirodni resurs kakav je zemlja poljoprivredno zemljište nije funkciji. I to je grehota i o tome se moramo svi složiti da ga treba napraviti. Ja osobno i sada izražavam jednu rezervu da nam ni sada neće pomoći samo takve odredbe zakona i neke službe koje bi u tom roku to napravile jer mislim da je prekratak rok. A mislim da nismo napravili jednu još obavezu spram ministarstva poljoprivrede i šumarstva gdje ja tvrdim da je kamen smutnje i kamen spoticanja. Jer uglavnom programi koje lokalne zajednice naprave ako nisu usuglašeni sa velikim moćnicima na terenu ne prolaze u ministarstvu. Jer je to još sprega velikih bivših "čifova" sa sadašnjom administracijom. Ne, ne ulazim. Ali znam da su još problemi na tom. I bilo bi dobro da ako jedinica lokalne uprave napravi program po zakonu kako treba da i ministarstvo u primjerenom roku pismenim putem obavijesti o prihvaćanju i neprihvaćanju programa, mijenjanju ili dopunjavanju, a ne da se po četiri, 6 mjeseci zapravo ništa u programu ne radi. A onda to se sada može nazvati opstrukcijom najvišega našega tijela koje nije napravilo svoj dio posla. I zato bi bilo dobro da gdje se obvezuje lokalna samoupravu obveže i ministarstvo da u danom roku odradi svoj dio posla. Ako je obiteljsko domaćinstvo temelj poljoprivredne proizvodnje a naša strategija o tome govori onda nema dileme za mijenjanje ili nadopunjavanje nego samo pojačavanje takvih domaćinstava u smislu dobivanja zakupa, koncesije, ili prodaje. Iluzorno je očekivati u ovom kratkom roku da bude do prodaje došlo velika površine veliki kompleksi zemljišta jer tek za to zemljište slijedi sređivanje katastarskih i gruntovnih knjiga. Lako je posjednika detektirati ali vlasnika nije lako razbaštini, za njega treba pravni postupak da bi se to zemljište dalo na raspolaganje ovomu ili onome. I da bi drugi vlasnik stekao to vlasništvo. Mi u HSS-u ja posebno sam inzistirao onaj dio zakupa kada se jednom znači zakupoprimac uvede u posjed izvrši sve one svoje obaveze, detektiraju čestice, njemu bi trebalo biti omogućeno da sredi i gruntovne knjige i da postane vlasnik toga zemljišta. Ako ta lokalna zajednica nema sredstava a ima takvih lokalnih zajednica, zbog čega ne bi on pod zakup ili pod kupnju sredilo gruntovne knjige i postao vlasnikom toga zemljišta. A koje njegov program usuglašen ako je od interesa da proizvodi meso, mlijeko ili već ne znam koju kulturu. Znači napravljena je farma. Jer događa nam se imamo iskustva da su ljudi ušli u zakup kratkotrajni zakup i da su nakon isteka određenoga vremena a utrošivši svoja vlastita sredstva za raskrčiti zemljište za iskop kanala, i sto drugih stvari putova. Napravili da su ostali bez zakupa. Jer je do sada bila važeća odluka da najviše ponuđena cijena je ta koja diktira zakupoprimca. To se popravlja i to treba pozdraviti apsolutno u ovom zakonu. I to je intencija zapravo da se ne može mimo ekonomske logike nabijati jedna cijena. Da netko tko ima sredstva neovisno o programu ili ne znam čemu uđe u posjed i onda poslije diktira raspolaganje tim zemljištem i korištenje na štetu domicilnoga stanovništva. Ili poljoprivrednih proizvođača koji su nam od interesa. Ja osobno moram reći da dok slušam rasprave da me veseli ova rasprava da smo svi zapravo prihvatili i program i strategiju razvoja poljoprivrede na način da je obiteljsko domaćinstvo temelje. Da se na njemu oslanja sva proizvodnja, imamo poljoprivredna proizvodnja primarni da nam nedostaje i posebno ovi sekundarni znači, prerađivačka industrija da ju treba osposobiti . I da konačno razmišljamo da i ovim potezom zapravo dajemo do znanja da ne skreće hrvatska poljoprivreda neke lijeve, desne ili ne znam koje vode. Nego da zapravo temeljno određene da vlasništvo mora imati titulara je određenje i u ovom zakonu koji samo poboljšava način stjecanja vremenski i tako dalje. Zato velim i unatoč svih promišljanja koja pojedinac more imati moramo se složiti da je ovaj puta zakon temeljni zakon o kojemu raspravljamo zapravo na pravom tragu. Da on dugoročno mora dati rezultate pozitivne rezultate u tom smislu i ako jasno nemam iluzija i ne mislim da on rješava stanje u poljoprivredi kompletno ili da bi on dao odgovore na sve ove naše nedoumice. Evo u tom smislu pridružujem se aposolutno podršci Zakona o izmjenama i dopunama poljoprivrednom zemljištu. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Na redu je zastupnica. A imamo jedan ispravak netočnog navoda gospodin Mato Štimac izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Pa ispravio bih netočan navod da je ministarstvo to koje kočnica kod raspisivanja natječaja. U prvom redu samo ispravio jednu stvar. Znači Ministarstvo je slalo požurnice jedinicama lokalne samouprave, od 144 poslane 98 uopće nije odgovorilo. Samo je 8 dostavilo nove programe. A kada je u pitanju odluka o raspisivanju natječaja ono što ste rekli da Ministarstvo koči djeluje onako kako lokan moćnici kažu. Od 122 odluke Ministarstvo je pozitivno riješilo 89 sa 8.3. 28 natječaja u radu i samo je 5 odbijeno. Razlog nedostatak dokumentacije. Što znači nije ministarstvo to koje koči. 89 riješeno, 28 u tijeku i samo 5 odbijenih.
Hvala lijepa. Na redu je gospođa zastupnica Ivana Sučec Trakoštanec. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Evo slučajno se poklopilo da sam ja odmah iznad gospodina Kolara. Mi dolazimo iz Koprivničko Križevačke županije gdje situacija pretpostavljam ipak malo drugačija nego što je u drugom dijelu države. Jer je kod nas obzirom na veliku naseljenost po kvadratnom metru općenito. A i veliki broj proizvođača na mali broj poljoprivrednog zemljišta praktički rat za zemlju i na terenu. I imali smo na žalost što su i mediji prenijeli i fizičkih sukoba upravo iz nekoliko razloga. Dakle i zbog krivog rada bivšeg ministarstva i zbog nedorečenosti zakona pa nam se dogodilo eto krećem malo povijesno da objasnim isto te uvjete u kojima jesmo sada i zbog čega pozdravljam posebno i ove odredbe koje će poboljšati dakle raspolaganje zemljištem. Dogodilo nam se da u dobrom dijelu općina su prihvaćeni programi u kojima nije poštivan članak 67. postojećeg zakona dakle nisu rezervirane površine za koncesije za velike. I temeljem toga nisu smjeli biti odobreni takvi programi u ministarstvu oni su dobili suglasnost. Zemlja se je podijelila, dakle, novim zakupcima i oni nisu uvedeni u posjed. Iz razloga da sada ne pričam kojih jer nemam vremena u 10 minuta to sve objasniti. Bivši gospodin ministar dobro zna o čemu se radi. Dakle, temeljem saznanja sa terena jer kao načelnica općine a malo nas je danas ovdje tu govorilo, gospodin Kolar je to isto ja isto malo problem vidim drugačije. Dakle, osim što općine neke možda štekaju većina ih je ipak napravila dobar program i proslijedila u ministarstvo ali ministarstvo dva puta vremenski troši taj cijeli postupak, jer prvo morate poslati u ministarstvo suglasnost na program, drugi puta morate natječaj poslati ponovno na suglasnost da biste mogli potpisati ugovore sa zakupoprimcima. Dakle osobno se zalažem za to da svaka ona parcela gdje su riješeni vlasnički odnosi ne ide u zakup nego da se proda budućim vlasnicima jer tek onda kad je netko vlasnik ima razloga ulagati u zemljište i postići maksimalne prinose, što je opet opće društveno dobro i zajednička dobit. Ja bih nas samo sve skupa podsjetila da ma kako dobar zakon ovaj će biti naravno isto izvrstan, mi smo inventivni i kao narod i kao pojedinci u okviru tog zakona naći maksimalne mogućnosti da za sebe najbolje napravimo, ne za zajednicu. I poštivajući samo formu ja se pitam, dakle i očekujem od ministarstva da i kroz provedbene propise a i kroz inspekciju koju će ustrojiti proba vidjeti što je moguće napraviti da bi se i ova usitnjenost, koja je, slažem se sa gospodinom Kolarom formalna, jer imate situaciju da pravnu kategoriju, a nije pravni subjekt, znači obiteljsko poljoprivredno gospodarstvo, to nije pravni subjekt, to je jedna opisna kategorija, pretpostavlja da se sastoji od članova obitelji. Nažalost vi imate situaciju da na istom poljoprivrednom gospodarstvu imate pet upisanih nosioca domaćinstva, dakle na jednom domaćinstvu imate pet OPG-a i onda dolazite do izjednačenosti fizička osoba = poljoprivredno gospodarstvo. Druga stvar je mogućnost manevriranja sa prebivalištem, sa boravištem i sa sjedištem. Tko će i kako kontrolirati ovo što se sad događa, govorim o ratu za svaki kvadratni metar zemlje, da netko prijavljuje boravak na području 8 općina u jednoj županiji npr. kako ćete vi kontrolirati prebiva li on tamo ili ne. Moguće je to fizički napraviti kroz račune za struju, kroz uplatu komunalne naknade, ali mi za to nemamo niti osposobljene službe, niti imamo mogućnost te kontrole, a to se nama događa i onda nastaje dakle rat između onih koji sad ću reći, misle da imaju neko pravo jer žive kroz pet generacija na području gdje se sad prodaje zemlja koja je njima uzeta pred 60 godina pa sad su je obrađivali neki kombinati i netko tko se obogatio švercajući, ja ću biti vrlo otvorena, ili kupujući stoku u Rumunjskoj i preprodavajući je za 8 mjeseci. Jer smo imali situaciju da je donedavno jednaka stimulacija za rumunjsko i za hrvatsko tele okoćeno u hrvatskoj štali jednaka, što je van pameti pa je ovaj ministar ipak to malo drugačije urediti. Dakle imali ste tu situaciju da se na jednom kamionu rumunjske teladi mogao zaraditi jedan mali Punto, to nije kupio Punto novac je stavio na stranu i sad može kupovati zemlju. I mi imamo situaciju u našoj županiji da su izlicitirane sada cijene pet puta veće od početne cijene, a limitiranjem cijene na dvostruko veću cijenu vi ćete opet dobiti tu cijenu kao konstantnu i jedninu cijenu. Dakle dva puta veća cijena, ja vas uvjeravam će biti jedina cijena po kojoj će se prometati, govorim za našu županiju, zemlja. Zašto? Zato što se nitko neće usuditi dati ni kunu veću cijenu od dvostruko veće jer mu neće važiti ponuda, u taj rizik vam nitko neće ići, ali nitko neće dati ni lipu manju cijenu od dvostruko veće cijene jer će svi težiti, dakle to će biti cijena po kojoj će se prometati. Dakle mi nemamo tu skalu cijena nego će imati jednu propisanu i zadanu cijenu. Evo to je na neki način moj doprinos provedbi ovog zakona kojeg pozdravljam i glasati ću za njega. Naravno sa svim kolegama se slažem, ali samo ukazujem na to šta se danas događa u našoj praksi. I podsjetiti ću nas na sve odredbe koje smo mi donosili u svim Sazivima Sabora koje su ljudi izvrdavali. Od toga da smo kad smo donijeli da nitko u poreznoj upravi ne smije imati, u familiji široj knjigovodstvenu firmu se ljudi rastavljali i formalno nastavljali su zajedno živjeti u istom kućanstvu, neću govoriti o kupnji stanova i svemu ostalome. I ponavljam danas treba naći mehanizam na koji način tu, taj suodnos između obiteljskog gospodarstva, člana domaćinstva, fizičke osobe i upisnika pronaći ravnotežu i stvarno stanje usuglasiti sa onim formalnim. Jer svatko se na jedan hektar može prijaviti kao domaćinstvo i koristiti sve one povlastice što nije dobro, niti statistički, jer nam podaci onda iskrivljuju sliku koja je stvarna, a nije dobro ni gospodarski. Dakle se događaju stvari koje nisu u redu. Bilo bi mi jako drago dakle kad bi svi natječaji trajali onoliko koliko treba da se donesu te odluke, obzirom da i sad imamo niz onih koji u ministarstvu čekaju, ja se nadam da će dobiti ovih dana suglasnost, jer počinje sjetva kukuruza. S 1.5. bi svi natječaji trebali biti završeni, do 1.5. jer to je zadnji rok kad se treba zasijati jel’ tako, polja kukuruzom i svim onim što to ide. Dakle ja s vama svima zajedno očekujem od provedbenih propisa dodatnu kontrolu i dodatni poticaj uvođenju reda, kao što su to bile markice za brašno i sve ostalo. I ovo vidim jednim načinom od uvođenja reda. Hvala lijepa.
Hvala lijepo. Imamo jedan ispravak i jednu repliku. Ispravak gospodin Ivan Kolar. Izvolite.
Pa evo samo kolegici za utjehu. Ako je bilo problema kod dobivanja suglasnosti pri starom ministarstvu, ja sam ovom gospodinu ministru i njegovoj ekipi postavio za jednu općinu deset puta pitanje da budem dobio odgovor, ali 6 mjeseci osim usmenoga uvjeravanja ništa nije napravljeno. Pa neka ovo bude poticaj ministarstvu da taj predmet riješi i ja budem zadovoljan. Samo jedan predmet. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Replika gospodin Božidar Pankeretić. Izvolite.
Hvala lijepa. Pa možda iz diskusije kolegice Ivane s kojom se dugo poznajem i dijelimo ove probleme koji jesu bi se dalo zaključiti da je na bilo koji način, nisam još ni izgovorio nemojte replicirati, ne znate kaj ću reći, ne, čekajte, pa dobro ja ću ipak reći možda će biti nešto za repliku. … [[Upadica se ne razumije.]] Pa ne bi se ja htio miješati u ove odnose koji jesu posebice u Svetom Ivanu Žabno i odnosi koji su, možda zalaze unutar stranačke odnose u tom dijelu a naročito ne ove neke druge, ali u svakom slučaju ću se uvijek založiti, a mislim da smo to i sprovodili maksimalno. A i u ovom zakonu je propisano vrlo jasno da određena tehnološka cjelina mora imati određenu prednost kod poljoprivrednog zemljišta. Nažalost neću nikad prihvatiti ja osobno ako je neka farma izgrađena, i ta farma je jednog određenog kapaciteta, bilo ona društvena, bilo ona privatna u nju je uložen neki hrvatski novac. I sada tu farmu od dvije tisuće ili ne znam koliko tisuća komada stoke ostaviti bez ijednog kvadratnog metra poljoprivrednog zemljišta mislim da je vrlo upitno. To je nešto što se ovim zakonom još dotjeruje a i u budućnosti se sigurno mora voditi računa da naši stočari što je i ovdje naglašeno dobiju prednost jer samo tom dodanom vrijednošću mi ćemo moći biti konkurentni i na tržištu će moći poljoprivrednici opstajati. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Odgovor gospođa Ivana Sučec-Trakoštanec.
Razočarati ćemo dragog prijatelja i dobro da sjedi, gospodina Pankretića jer ću ga jako iznenaditi. Sve tri stranke koje obnašaju vlast u Općinskom vijeću Svetog Ivana Žabna i SDP i HSS i HDZ su jednoglasno donijele odluku o izboru najboljih zakupoprimaca budućih, poslali u ministarstvo i jednako tako očekujem potvrdu o tome i od ministarstva. Dakle tu nema nikakvih stranačkih problema. Ja sam govorila dakle o opće seljačkim problemima koje svi zajednički trebamo rješavati i mislim da je ovo iznad stranačko, sve stranačko i krucijalno pitanje razvoja poljoprivrede ukupno. Dakle ponavljam, u cijeloj našoj županiji, ne govorim o stranačkim problemima, govorim o nepoštivanju članka 67. postojećeg Zakona o poljoprivrednom zemljištu. Hvala.
Hvala lijepa. Na redu je gospodin zastupnik Ivo Lončar. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, gospođe i gospodo. Kao što sam rekao govoreći o Zakonu o GMO-u tako mogu reći i sada govoreći o ovomu zakonu da će ova dva zakon u mnogome odrediti budućnost Hrvatske. Kao što je ondje kod onoga zakona bio jedan veliki konsenzus volio bih da bude i ovdje. Ovdje se ne radi o nikakvoj ideologiji, nekakvim ideološkim suprotnostima nego se doista radi o nečemu konkretnom i o nečemu što kao što sam rekao će odrediti budućnost Hrvatske. Poljoprivredno zemljište je temelj poljoprivredne proizvodnje, odnosno proizvodnje hrane. Tog poljoprivrednog zemljišta kako u Hrvatskoj tako i u svijetu svake godine je sve manje, proizvodnih površina je sve manje, a broj stanovnika je sve više. Na žalost kod nas nije slučaj, ali također nam se smanjuju proizvodne površine. U Hrvatskoj ima nešto manje od 3 milijuna i 200 tisuća hektara poljoprivrednih površina od toga je nešto manje od milijun i 100 tisuća hektara državnog zemljišta. Upravo to državno zemljište je najveći problem u našoj zemlji. Nešto manje od 1400 hektara toga zemljišta je, uživaju ga razni kombinati. Da se prisjetimo ovdje 1991. godine kada je ovaj Hrvatski sabor odnio konsenzusom jednoglasno zakon da se bivše tzv. društveno zemljište pretvori u državno zemljište, to je bio jedan od najvećih, možda jedna od najvećih odluka koje je donio ovaj Sabor ili bolje rečeno da spada u nekoliko odluka koje su bile kapitalne za našu zemlju i za naš narod. Ja bih bio sretan da tako bude i sada, da svi koji imaju što reći, da svi koji se razumiju u ovu problematiku a napose znanost i struka da kažu kako bismo mogli što kvalitetnije i što bolje riješiti ovaj problem. Treba biti iskren i reći da i postojeći zakon koji je donijet 11. svibnja 2001. godine, da je on bio veliki pomak u odnosu na dotadašnje razdoblje i u odnosu na dotadašnje stanje unatoč tom nesretnom i nespretnom članku 67. Mi smo do tada ovu problematiku rješavali sa nekoliko zakona, ali tada smo to stavili na jedno mjesto. Kako vrijeme prolazi evo došli smo i do toga da i ovaj zakon treba, da i njemu trebaju određene izmjene i dopune. Moje je mišljenje da je ovo samo privremeno rješenje i da ćemo mi u najskorije vrijeme za godinu, godinu i pol do maksimalno dvije godine morati donijeti potpuno novi zakon jer na to će nas tjerati splet okolnosti. Istina ovim se izmjenama i dopunama zakona bitno ne mijenja filozofija postojećega zakona nego se ispravljaju određene nepravde i nelogičnosti. Vidite malo prije sam rekao da nešto manje od 400 tisuća hektara zemlje ima u kombinatima. Mi smo počeli sada prodavati te kombinate. Mi znademo da su ti kombinati kada su na žalost nastajali jer su to bila neka čudna vremena tamo od 48. pa na dalje, da su ti kombinati nastali na pljački. Ta zemlja je od nekoga opljačkana i ti su je kombinati zadržali i drže je do dana današnjega. Opet radi istine, jedan dio te zemlje koju sada uživaju ti kombinati, oni su otkupili od staračkih domaćinstava, jedan dio zemlje su priveli kulturi, ali najveći dio te zemlje je opljačkana zemlja i to trebamo riješiti. Evo imamo svoju državu već 15 godina, ali imovinsko pravne odnose po tom pitanju nismo riješili i to će biti jedan veliki kamen smutnje i kamen spoticanja ubuduće i kao što sam malo prije rekao, u najskorije vrijeme mi ćemo morati donijeti potpuno novi zakon koji će regulirati problematiku poljoprivrednog zemljišta. Kod nas je jedan veliki problem neobrađeno zemljište. Ja sam i prošlome sazivu Sabora rekao pa ću to sada ovdje ukratko i ponoviti. Zemlja je svugdje u svijetu nacionalni i državni interes od najveće važnosti. Kako ja vidim, nemam naravno mnogo vremena, ali imam gotovo razrađenu kompletnu shemu, kako rješavati u Hrvatskoj problem neobrađenoga zemljišta i problem okrupnjavanja zemljišta. Mi znademo da u Hrvatskoj ima više od 18 milijuna parcela. Prosjek površine je ispod 2,9 sada je negdje to spušteno i možda na 2,7 hektara. Dakle neobrađeno zemljište zato što je to u državnom i nacionalnom interesu, svim onim ljudima koji to imaju država mora ponuditi otkup tog zemljišta po tržišnoj cijeni, ne otimačina kako što smo imali u povijesti nego po tržišnoj cijeni. Ako ljudi neće, oni koji su vlasnici tog zemljišta, ako neće iz bilo kog razloga prodati tu zemlju onda se donosi sljedeći zakon koji bi svake godine po tri puta namećao veći porez onim ljudima koji na to ne pristaju u odnosu na one ljude koji obrađuju svoju zemlju i koji su spremni na okrupnjavanje. Zašto? To je američki model. To su proveli Austrijanci, to su proveli Nijemci nakon 2. svjetskoga rata, zato što je to državni i nacionalni interes. A ovako je naš najveći problem što imamo to neobrađeno zemljište i onda se događa ovo što se događa. Da bismo o ovome zakonu još kvalitetnije govorili, mi moramo napokon definirati obiteljsko gospodarstvo i to različito od regije do regije. Mi govorimo o obiteljskom gospodarstvu, a mi još uvijek neznamo što je to. Primjerice u ratarskoj proizvodnji je li to imanje od 50, 150, 200 ili više hektara. Što je to u voćarskoj proizvodnji? Je li to 5, 10, 15 ili 20 hektara. U vinogradarskoj proizvodnji itd. itd. Kada definiramo obiteljsko gospodarstvo onda ćemo što i u postojećem Zakonu ima, odrediti i određene rokove. Što se tiče prodaje zemlje tu bih bio vrlo vrlo oštar i vrlo suptilan jer zemlja je nacionalno blago. Zemlja bez obzira što i postojeći zakon o tome govori, ali su mnoge stvari ostavljene i za pregovore sa europskom komisijom, jednostavno bi zabranio prodaju zemljišta strancima. Potpuno zabraniti. A kada je u pitanju koncesija, kako strancima tako i domaćim fizičkim i pravnim osobama bi ograničio vrijeme. Ono je ograničeno ovdje, ali imamo jedan raspon 20 do 40 godina. Ja bih to u ratarskoj proizvodnji ograničio na 15 godina maksimalno, a kod višegodišnjih nasada, primjerice vinogradi, voćnjaci i druge višegodišnje kulture maksimalno 25 godina. Zašto? Danas je tehnologija u poljoprivrednoj proizvodnji kao i inače u proizvodnji hrane toliko daleko otišla da se jednostavno zemljište iscrpljuje. Evo zadnjih 20, 25 godina u Americi imamo tzv. konzerviranje zemljišta jer se ono uslijed iznimno napredne agrotehnologije previše uništava, previše u njega unosimo mineralnih gnojiva i svih vrsta pesticida i naravno da onda dođe do jednoga zagađenja. Jedini način da onda se to zemljište desetak godina konzervira. Mi sada imademo 150 hektara u Slavoniji, ja bih to smanjio na 100 hektara. Zapadni dio, jer primjerice Zagrebačka županija je 100 hektara, ja bih na 60 hektara. Zašto? Danas imamo ljude koji imaju novce i on ako ima novce on će kupiti zemlju, ja osobno kada bih imao novaca ulagao bih u zemlju, jer vrijednost zemlje napose u Hrvatskoj će doći zato što Hrvatska je iznimno pedološki gledajući plodna, a osim toga u odnosu na druge zemlje u Europi pa i u svijetu hrvatska zemlja, poljoprivredna zemlja o njoj govorim, je potpuno ekološki čista i naravno onaj tko ima novac može se dogoditi da on kupi nekoliko, imamo 150 hektara znademo da se je to koristilo i u doba komunizma pa onda otac ima 10 hektara jer je bio 10 hektara zemljišni maksimum, pa stariji sin, pa drugi sin, pa jedna snaha, pa druga snaha, pa žena, itd. Stalno se je nešto varalo, a ovdje nam se može dogoditi da onaj koji ima zemlju jako puno kupi te zemlje, pa nam se može dogoditi, da budem slikovit, da ponovno u našoj Hrvatskoj imamo kmetove i feudalce. To se ne smije dogoditi, a ovo je upravo povezano s tim. I ponovno podvlačim, napokon trebamo definirati što je to obiteljsko gospodarstvo, u kojoj proizvodnji kolika je to veličina i koliko to obiteljsko gospodarstvo u određenoj proizvodnji može biti profitabilno. Osobno bih sve riješio ovim Zakonom, bez obzira što će netko reći, to je direktiva Europske unije, itd., itd. Apsolutno ništa ne bih ostavljao za pregovore sa Europskom komisijom niti bilo što da se regulira kao što sada postoje određenim propisima i podzakonskim aktima, evo samo još jedna rečenica, nego bih to sada riješio. Zašto, već sam nekoliko puta rekao, jer je to još uvijek jedno od najvećih hrvatskih bogatstava, hrvatsko poljoprivredno zemljište. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Imamo ispravke. Prvo gospodin Pero Kovačević, izvolite.
Štovani gospodine potpredsjedniče, ispravljam netočan navod uvaženom kolegi Lončaru koji je rekao da je o Konačnom prijedlogu zakona o genetski modificiranim organizmima postignut konsenzus. Nije postignut konsenzus. Naime, samo 3 kluba su, Klub HDZ-a, Klub SDP-a i nacionalnih manjina su bili za ovaj Konačni prijedlog dok su ostali klubovi bili protiv.
Hvala lijepa. Gospodin zastupnik Božidar Pankretić, također ispravak.
Hvala lijepa, gospodine potpredsjedniče. Uvaženi kolega Lončar je naveo jedan netočan navod. Ja bih ga možda nadopunio u tom dijelu kad je rekao da nema ograničenja za one županije koje imaju po našim mjerilima i kriterijima one iznose od 150 hektara u Slavoniji ili 100 hektara ovdje. Imamo, na sreću, jednu mogućnost da općine i gradovi mogu ispod, to je maksimum, ali oni mogu odrediti i 60 hektara i na to daje suglasnost. Prema tome, ostavljena je ta mogućnost ako općine i gradovi procijene da je velika potražnja za poljoprivrednim zemljištem i da ga nema na tom području, onda su općine i gradovi dužni to učiniti u tom dijelu, pa mislim da je to nadopuna ispravku u tom dijelu.
Hvala lijepa. Gospođa zastupnica Ljubica Lalić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče, gospodo iz Vlade i kolegice i kolege zastupnici. Važeći Zakon o poljoprivrednom zemljištu donio je ovaj Dom u 2001. godini i to nakon donošenja Zakona o poljoprivredi kojim su zacrtane smjernice i načela agrarne politike. Zakonom o poljoprivredi definirano je obiteljsko gospodarstvo kao nositelj primarne poljoprivredne proizvodnje. Ono postaje osnovni proizvodni oblik, ali i nositelj tereta ostvarenja ciljeva zacrtane agrarne politike. A ciljevi su: proizvesti dovoljno hrane za potrebe stanovnika Republike Hrvatske, proizvesti višak za ino tržište po konkurentnim cijenama, te visoko zacrtane ciljeve s obzirom na tada postojeće stanje, nije moguće postići s obiteljskim gospodarstvom čiji je prosječan posjed u to vrijeme iznosio 2,5 hektara poljoprivrednog zemljišta. Osnovna pretpostavka osposobljavanja za ostvarenje cilja je stvoriti krupnija gospodarstva što pretpostavlja znatno veće poljoprivredne površine. Kako se u to vrijeme u državnom vlasništvu nalazilo oko 400 tisuća obradivog poljoprivrednog zemljišta, Zakon o poljoprivrednom zemljištu uredio je način transformacije vlasništva s državne na novog stjecatelja prava vlasništva. Zakon je predvidio 3 oblika raspolaganja. To je prodaja, zakup i koncesija. Dugoročno promatrajući cilj najpoželjniji oblik jest prodaja jer obiteljskom gospodarstvu trajno jamči temeljni resurs bez kojeg nema razvoja, a niti vizije budućnosti. Namjera zakonodavca bila je donijeti zakon koji će počivati na načelu socijalne pravde i načelu domicilnosti. U svrhu zaštite, navedena dva načela 29.1.2002. godine ovaj Sabor donio je mjerila i uvjete za provedbu privatizacije poljoprivrednog zemljišta. Mjerilima su ograničene površine koje od države može kupiti jedno obiteljsko gospodarstvo, jedan seljak i jedna pravna osoba koja se bavi poljoprivredom. Na takav način omogućeno je pojedincima, onemogućeno je pojedincima da postanu apsolutni gospodari cijelih regija, a domicilno stanovništvo valjda bi im trebalo biti nadničari. Prema tim mjerilima i same općine i gradovi mogli su svojim odlukama još smanjiti taj površinski maksimum, ako to ocijene korisnim i potrebnim za građane jedinice lokalne samouprave. I to su dobra rješenja, iako su izvrgnuta žestokoj kritici onih kojima to ograničenje je smetalo, dakako iz egoističnih razloga. Mjerila su dodatno zaštitila i načelo domicilnosti jer je kao kriterij prioriteta propisano prebivalište kupca i ta uredba naišla je na žestoke kritike, no drago mi je što su te temeljne odrednice prihvaćene i sada nam se u obliku izmjena i dopuna Zakona o poljoprivrednom zemljištu nudi primjena ovih ograničenja i na institut zakupa. Smatram to dobrim i to smo željeli postići i donošenjem mjerila. Naime, u prvotnom prijedlogu jednako su kriteriji trebali odnositi i na prodaju i na zakup, no tijekom rasprave i nakon podnešenih amandmana iz konačnog teksta izostao je zakup što nije bilo dobro. Nadalje, mjerilima se željelo zaštititi od špekulantskih ponuda i zbog toga je propisano da ukoliko najviša ponuđena cijena prelazi dvostruki iznos početne cijene, takva ponuda se smatra nevažećom. I ova odredba prenosi se u Zakon o poljoprivrednom zemljištu i primjenjuje se i na zakup i na koncesiju, i to je dobro. Kao zastupnica u drugom mandatu osjećam zadovoljstvo što, evo, danas dobivamo potvrdu od dojučerašnjih najžešćih kritičara da nam je koncepcija bila dobra i da je bila u funkciji postizanja općeg dobra. Već 2001. godine rekla sam u svojoj raspravi da Zakonom otvaramo proces koji neće moći biti završen za 2, 3 godine. Očekivali smo teškoće, očekivali smo otpore, no sve ono što se od 2001. pa do danas događalo nije bilo u interesu ljudi nego je bio politički inat, ma koliko bio društveno štetan. No u konačnici uslijedilo je priznanje da će valjda prestati i politički inat koji je bio identičan onom našem šokačkom, a naš šokački je inat, e sad neću ni onako kako hoću. Pravo odlučivanje i raspolaganja državnim zemljištem dali smo općinama i gradovima jer smo smatrali da će na takav način biti najmanje zlouporaba jer u malim sredinama svi sve znaju. To je vrlo odgovoran posao i taj teret odgovornosti moraju ponijeti oni koji su zainteresirani da se proces pravilno i pošteno odvija. Nažalost, neke općine nisu imale snage suočiti se s problemima koji proizlaze. Neke nisu htjele preuzeti taj teret jer je lakše slušati kako se ministru učestalo spominje mamica. Bolje ministru negoli načelniku i općinskim vijećnicima. Dio općina nije ništa radio, vjerujući u obećanja tipa "kada dođemo na vlast, podijelit ćemo zemlju seljacima". I eto, sada od svih tih očekivanja ništa, čak naprotiv, priznanje dobrom koncepcije koja je do jučer žestoko kritizirana. Jedan dio općina prihvatio se odgovorno posla, završio ga i danas su tamo obiteljska gospodarstva koja uz pametnu agrarnu politiku mogu ostvariti ciljeve zacrtane Zakonom o poljoprivredi. Dakako da ne smijem zaboraviti one općine koje su uložile silne napore i sredstva, odradile sve što su trebale odraditi, ali je proces zaustavljen jer bezuspješno mjesecima čekaju suglasnost Ministarstva poljoprivrede. E to je nedopustivo. Da li to znači da Ministarstvo poljoprivrede nije imalo niti ima viziju usmjeravanja hrvatske poljoprivrede? Dopuštam da možda postoje određene manjkavosti koje općine trebaju otkloniti ali to se ne rješava šutnjom Ministarstva, stoga i ovom prilikom poziv gospodo iz Ministarstva dajte svoj doprinos bržoj transformaciji vlasništva poljoprivrednog zemljišta jer to je pretpostavka poljoprivrednog razvitka u Hrvatskoj. Ne mali problem predstavljaju nesređene zemljišne knjige i neusklađenost knjiga sa stvarnim stanjem. Ovo je ozbiljan problem kojeg mora riješiti država. Poznato mi je da je svojedobno angažirano 26 milijuna eura za sređivanje ovoga stanja no taj problem još uvijek postoji i potrebno je angažiranje daljnjih sredstava. Mislim da nije dobro što se članak 25. mijenja na način da se stručni poslovi u svezi postupka prodaje povjeravaju upravnom odjelu, upravnom tijelu općine ili grada nadležnom za poljoprivredu. Ova promjena je prihvatljiva samo za grad, velike i jake općine. Kolege, mi imamo općine sa načelnikom i eventualno dvoje zaposlenih. Takve općine nisu u mogućnosti obaviti stručne i složene poslove koji iz postupka proizlaze. Zbog toga i jest u sadašnjem zakonu to stavljeno u nadležnost županijskog ureda za gospodarstvo. Smatram da nije dobro što se sada ovlašćuje poglavarstvo županije da donese program raspolaganja za općinu koja to nije sama napravila. Otvara se mogućnost zloporaba i malverzacija, ponavljam nitko ne može pravilnije i pravednije postupati od samih općina koje poznaju situaciju. I na kraju nemojmo očekivati da ovim zakonom nestanu sve teškoće i problemi koji su se u provedbi pokazali, oni ostaju a tim su snažniji što postoji slabija politička volja za provedbom. Nakon ovih izmjena više neće biti niti potpuno neodrživog prigovora neprovedivosti postojećeg Zakona a u nepostojanju izgovora ostaje samo odgovornost koja se vrlo brzo pretvara u krivnju. Da je bilo političke volje nije trebalo doći do ovog zastoja u procesu transformacije vlasništva. S obzirom da su na snazi mjerila i uvjeti za provedbu privatizacije poljoprivrednih zemljišta koje u prelaznim odredbama nije regulirano da se pojedine odredbe suspendiraju od primjene, mislim da treba intervenirati u mjerila jer ćemo doći u situaciju da ćemo paralelno imati paralelizam, s jedne strane zakon koji određenu materiju uređuje na drugačiji način, doći ćemo u dilemu kako i što primjenjivati.
Hvala lijepa. Ima jedan ispravak gospodin Mato Štimac, izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Pa ispravljam navod uvažene kolegice isto kao i kod kolege Kolara, gdje se kaže da je Ministarstvo to koje koči suglasnosti. Ja pretpostavljam da ste vi mislili o Brodsko-posavskoj županiji iz koje dolazite a gdje kaže da je zatraženo Cernik jedno dobili su, Davor jedno dobili su, Donji Adrijevci jedno dobili su, Gornja vrba jedno dobili su, jedino Sibinj zatražio nije dobio iz razloga što je na dijelu zemljištu škola. Znači ono što je u Brodskoj zatraženo to je i Ministarstvo odobrilo, sa iznimkom Sibinja gdje je na dijelu zemljišta škola. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Gospodin zastupnik Damir Špančić, izvolite.
Hvala lijepo poštovani gospodine potpredsjedniče, gospodine tajniče, kolegice i kolege. Ja ću vrlo kratko s obzirom da je to i kraj rasprave, vrlo kratko ću se osvrnuti normalno na ono područje iz kojeg dolazim, to su zone posebnog državnog interesa. O prijašnjim problemima dobijanja suglasnosti mogao bih dugo govoriti jer je moj grad čekao dvije i pol godine dobivanje suglasnosti prije nekoliko godina. NO, kada je došlo do određenih promjena u Zagrebu program je prihvaćen u roku nekoliko mjeseci. Dolazim iz županije gdje su prihvaćeni od svih jedinica lokalne samouprave dakle svih 10 programa što me posebno raduje i najvažnije da ljudi koriste poljoprivrede površine. Ono što me posebno raduje u ovome novome Zakonu to je pogotovo onaj dio koji se odnosi na zakup gdje je sastavni dio ugovora kada je zakup u pitanju, gospodarski program čini sastavni dio ugovora i ako se ne sprovodi ugovor se raskida, dakle Ministarstvo je itekako vodilo brigu da se kontrolu nad provođenjem programa temeljem kojeg se i dobio zakup zemljišta. Isto tako slično se odnosi na koncesije i moja osobna pohvala Ministarstvu na tim dijelovima zakona. I sada ono o čemu bih posebno govorio to je napušteno zemljište, na područjima zona posebne državne skrbi, nadam se uskoro i interesa, gdje su grad Pakrac, Lipik i cijeli niz jedinica lokalne uprave u 9 Hrvatskih županija. Podržat ću svakako amandman kolega mojih saborskih zastupnika gospodina Štimca i gospodina Fiolića, na članak 10. koji je dobar amandman jer se odnosi na probleme terena. Veliki dio poljoprivrednog zemljišta je napušten, ne obrađuje se, znamo da čak imamo i Zakon o uklanjanju ambrozije, dakle vi možete uređivati jedno poljoprivredno zemljište a pokraj imate 100 hektara napuštenog zemljišta i praktično vam je sav uzaludan trud uređivati svoje poljoprivredno zemljište. A da ne govorim o onome što se odnosi na širenje bolesti na biljkama itd. Drugi veliki problem je da to poljoprivredno zemljište prelazi godinama kako mi u Slavoniji kažemo u šikare, dakle poljoprivredno zemljište prelazi u šumsko zemljište. Kada netko bude na tri godine poslije odluke gradskoga vijeća temeljem natječaja lokalnih vlasti dobio na korištenje dakle pravo zakupa, to poljoprivredno zemljište više nećemo imati povećanje šumskog zemljišta ili tzv. Šikara nego ćemo imati kvalitetno obrađeno poljoprivredno zemljište. Neću iznositi cijeli niz dobrih primjera na području s kojega ja dolazim. I na kraju svakako u samom amandmanu to je 10.b sredstva će se koristiti na namjenskom kontu na gradskom proračunu pa ja predlažem to bude za subvencije kreditiranja, poticanja a pogotovo za stipendiranje mladih stručnjaka iz područja poljoprivrede, dakle to su naši agronomi, jer jedinice lokalne samouprave vape za takvim stručnjacima na područjima iz kojih ja i dolazim i svakako da pohvaljujem i predloženi Zakon i svakako da ću ga prihvatiti. Hvala.
Hvala lijepa. Zaključno, državni tajnik gospodin Dragan Kovačević, na kraju rasprave.
Gospodine potpredsjedniče, uvaženi zastupnici. Naime, pozorno smo slušali raspravu bilo je i prijedloga za određenim amandmanima koje ćemo razmotriti ali na osnovi onih obrazloženja itd., vjerujem i prihvatiti međutim, ostao sam dužan nakon one replike, nakon uvodnog izlaganja, što se tiče uvaženog zastupnika Peceka koji je rekao da ne bi trebalo optuživati pojedine općine itd. Dakle bilo je jasno rečeno da neke općine nisu prihvatile odgovornost koje im je Zakonom dodjeljena i da se u skladu s tim obvezama iz Zakona nisu ponašali i da nam je to izazvalo velike probleme u provedbi Zakona. I u toj situaciji mi smo se isključivo, nismo se rukovodili dojmovima, nego isključivo brojkama. Dakle, isključivo brojkama. Ako više od stotinu općina nije predložilo programe raspolaganja zemljištem, onda imamo problem. I taj problem smo identificirali i mi ga ovim zakonom nastojimo riješiti. Da li ćemo ga u cijelosti riješiti, ne znam, ali u svakom slučaju zakon će dobiti na protočnosti i ovi procesi raspolaganja poljoprivrednim zemljištem će se ubrzati. Što se tiče novog Zakona o poljoprivrednom zemljištu mi smo svjesni da ćemo morati ići na novi zakon u kojem nećemo imati samo ovu definiciju kako ubrzati raspolaganje kako ubrzati privatizaciju, nego i sa velikim naglaskom kako zaštititi poljoprivredno zemljište kao nacionalno bogatstvo i kao takvog ga očuvati. Kažem, razmotrit ćemo ove amandmane. Raspravu smo pozorno slušali i na njih se očitovati. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Zaključujem raspravu. Odlučivat će se kad se steknu uvjeti.
Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o poljoprivrednom zemljištu, hitni postupak, P.Z. br. 281. rasprava o tekstu zakona je završena. Imamo brojne amandmane, molim državnog tajnika Dragana Kovačevića da se očituje o pojedinim amandmanima prema tabeli.
Gospodine predsjedniče, uvaženi zastupnici. Prvi amandman.
Ići ćemo redom kolega, gospodine tajniče. Amandman broj 1. Odbora za zakonodavstvo.
Prihvaća se.
Hvala postaje sastavni dio zakona. Amandman 2. Odbora za zakonodavstvo.
Prihvaća se.
Hvala, postaje sastavni dio Zakona. 3. Odbora za zakonodavstvo.
Prihvaća se.
Hvala postaje sastavni dio Zakona. 4. istog odbora.
4. se ne prihvaća jer je namjera predlagatelja omogućiti ovim drugim institucijama koje smo definirali, dakle kupnju poljoprivrednog zemljišta pogodbom ali na vlastiti zahtjev dakle ne ponudom.
Predsjednik Odbora Florijan Boras.
Poštovani gospodine predsjedniče mislim da je izvjestitelj o ovoj točki po Prijedlogu ovog zakona poštovani potpredsjednik Leko pa bih molio njega da se očituje.
Gospodine Leko izvolite.
Hvala lijepa. Povući ćemo ovaj amandman ako se ne protive članovi iz HDZ-a, jer su oni većina.
Vi imate ovlast kao izvjestitelj i kao potpredsjednik, u skladu ...
Nemam ja ovlaštenje kakvo ima predsjednik, ja moram konzultacije.
Sada ste u funkciji predsjednika.
Povlačimo.
Amandman 4. povučen. Hvala lijepa. 5. Odbora za zakonodavstvo.
Odbor za zakonodavstvo, prihvaća se.
Postaje sastavni dio zakona. 6. zastupnika Mate Štimca i Stjepana Fiolića.
Ovaj se amandman prihvaća ali u izmijenjenom obliku s obzirom da se amandman odnosi na članak 2. a ne na članak 10. zakona, i u članku 10.a u stavku 1. riječ "vlasnika" zamjenjuje se riječju "vlasniku" i u stavku 2. riječ "poljoprivredno" zamjenjuje se riječju "poljoprivrednog" i također u stavku 4. iza riječi "podnijela" riječ "zakup" zamjenjuje se riječju "ponudu".
Predlagatelj amandmana, suglasni sa ovakvom izmjenom? Hvala. U ovom izmijenjenom obliku amandman postaje sastavni dio Zakona. 7. zastupnika Josipa Đakića.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio Zakona. 8. Odbora za zakonodavstvo.
Prihvaća se.
Sastavni dio Zakona. 9. Odbora za zakonodavstvo.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio zakona. 10. zastupnika Marka Širca.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio Zakona. 11. zastupnika Marka Širca.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio zakona. 12. odbora za zakonodavstvo.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio Zakona. 13. Odbora za zakonodavstvo.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio Zakona. 14. Odbora za zakonodavstvo.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio Zakona. 15. istog Odbora za zakonodavstvo.
Prihvaća se.
Hvala, postaje sastavni dio Zakona. 16. zastupnika Marka Širca.
16. se odnosi na isti obzirom da je prihvaćen Odbora za zakonodavstvo pa molimo gospodina Širca da.
Amandman povučen broj 16. Amandman. Molim? Poštovani zastupnik Pankretić izvolite.
Ako mogu gospodine predsjedniče samo, da li mora se završiti s amandmanima jer bih rekao nekoliko rečenica s obzirom.
Kada završimo onda ćete. 17. Odbora za zakonodavstvo.
Prihvaća se u izmijenjenom obliku kao amandman na članak 54.c dakle ne 54.a s obzirom da se i odnosi na 54.c.
Ista je odluka Odbora, povlači se onda i ovaj amandman.
Hvala lijepo, dakle u ovom izmijenjenom obliku je amandman prihvaćen. 18. Odbora za zakonodavstvo.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio Zakona. 19. Odbora za zakonodavstvo.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio Zakona. I 20. odbora za zakonodavstvo.
Također se prihvaća.
Hvala postaje sastavni dio Zakona. Poštovani zastupnik Božidar Pankretić.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. S obzirom da je Vlada prihvatila amandman broj 7. zastupnika Josipa Đakića, s obzirom da on bitno mijenja cjelokupni smisao ovog Zakona u ime Kluba HSS-a tražim stanku 15 minuta, prije glasovanja.
Kolega Kajin izvolite. Stanku također. Ova dva Kluba traže stanku, stanka 15 minuta. STANKA U 15,25 SATI. Gospođe i gospodo nastavljamo sa radom. Molim u ime Kluba HSS-a poštovani zastupnik Ivan Kolar, izvolite.
Hvala lijepa uvaženi gospodine predsjedniče, državni tajniče, dame i gospodo. Pa evo koliko treba zastupnika ili zastupnica i kak ovaj rad treba biti budan prilikom izglasavanja i … njega i svakog amandmana, a pogotovo cijeloga zakona, jer je moguće proceduri da se potkrade greška i da se smisao cijeloga posla i zapravo onoga truda koja smo uložili, a složili smo se da smo na dobrom putu da predmetni zakon bude što prije u funkciji, što bliže samom obiteljskom domaćinstvu i mislim da je dobro da smo intervenirali, ja vjerujem da državni tajnik ima za ovo objašnjenje. A za sve one koji misle da nismo u pravu, ja bih samo podsjetio da je predmetni zakon, znači Zakon o poljoprivrednom zemljištu ili bolje rečeno tri vida raspolaganja državnim zemljištem u smislu i povećanja obiteljskoga domaćinstva da on prvenstvo daje domicilnom stanovništvu, mogućnost okrupnjavanja posjeda, zakupu, prodaji koncesiji i mislim da bi u ovoj fazi dok je toliko uzavrele strasti praviti greške da nam se potkrade i mogućnost eventualno mešetarenja na ovaj ili onaj način bila kobna. Zato evo Klub HSS-a traži od državnoga tajnika da ova greška ako je moguće sada se ispravi na ovoj sjednici, ako ne nek se Vlada poslije očituje, pa da o tom Zakonu se stvarno odluči na pravi način i da on bude u funkciji kakvu on ima i filozofiju koju zastupa. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Poštovani zastupnik Damir Kajin je tražio u ime Kluba isto stanku. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, cijenjeni gospodine državni tajniče, uvažena gospodo zastupnici. Ja jesam apsolutno da se zemljište proda seljacima. Međutim, isto tako ću reći da ću glasati protiv ovoga zakona. Zašto? Jer temeljem usvojenog ovog amandmana ukida se načelo domicilnosti. A što to znači? Da će sada u Istri ili nije bitno sada u Primorsko-goranskoj županiji kupovati netko iz Koprivnice, Varaždina nije bitno Dubrovnika itd., a to onda nije pošteno. Opet će domicilno stanovništvo biti stanovništvo gospodine Tomčić drugoga reda. Tako je bilo na tim prostorima 40 godina, tako će biti i sada. Tragedija je još nešto u ovome zakonskom prijedlogu. Da se poljoprivredno zemljište, da nema nikakve ograde, da se poljoprivredno zemljište ne smije prodavati u jednom ne znam kojem primjerenom roku … [[govornik se ne razumije]] Još je veća tragedija ako se budu širile zone tzv. urbaniziranog zemljišta što će to zemljište netko kasnije slobodno moći prodavati. Enormno će se na tom zemljištu gospodo netko obogatiti. Kupuje se sada za 1,5 kunu, a sutradan će se prodavati za 100 možda za 200 eura. I zar da se sada naši gradovi, naše općine, naša država dovede u situaciju, da ako sutradan netko bude želio na nekom području nije bitno gdje je sada u Primorsko-goranskoj županiji ili Dubrovačkoj, Istarskoj ili nekoj trećoj graditi cestu, da će morati to pod komercijalnim uvjetima kupiti što sada "nekome poklanja". Zar ako budemo gradili neku industrijsku zonu da ćemo morati "eksproprirati" to zemljište da možemo tamo sagraditi nekoliko pogona ne znam ili vrtić i tome slično. Ponovo ćemo gospodo doći u situaciju da ćemo nešto što ćemo nekome pokloniti za jednu i pol kunu sutra jednostavno morati otkupiti za enormna sredstva koju ova zajednica jednostavno nema. Nitko nije u ovoj zemlji protiv bogatog seljaka, to je valjda normalno. Ali svi smo da se ovakav jedan zakon pretvori u mehanizam mešetarenja poljoprivrednim zemljištem. Ovaj Zakon može biti doista jedan perfidan udar na tzv. primorske županije. Ja neću ovdje apostrofirati Istru, ali između ostalog i na Istru. Stoga, prodajmo zemlju seljacima. Ali ako ona sutradan treba državi, lokalnoj zajednici, našim općinama, našim gradovima neka ti seljaci koji su je na jedan tako povlašten način stekli ponovo je ustupe pod istim uvjetima državi ili lokalnoj zajednici. Ako netko tamo zasadi neku kulturu, maslinovu lozu ili vinograd, onda jasno da mu to treba platiti. Ovo će se gospodo pretvoriti u dodatno raslojavanje u našem društvu. Neki u ovoj zemlji dobivaju, neki jednostavno ne dobivaju tijekom cijelog svog života, a to nije pošteno. Ako je prosječan posjed poljoprivrednika u Republici Hrvatskoj 2,8 hektara, jasno je ako želimo nekome konkurirati u svijetu da ćemo mi taj posjed morati ukrupniti jer je prosječan posjed u Europskoj uniji 19 ili više hektara. Međutim, nemojmo jednostavno ovo raditi na jedan takav perfidan način. S druge strane, želim reći i to da je Istra specifična od 47. do 54. godine kada je došlo do opcije 120 tisuća ljudi je iselilo sa tih prostora, od 30 do 50% poljoprivrednog zemljišta je danas u vlasništvu države. Pa da li vi znate koje su to površine i što se sutradan sa tim zemljištem može događati? Na kojem potezu se sve to nalazi? To se nalazi od Buja, Umaga, Novigrada, Poreča, Rovinja, dole do Pule i Medulina. Stoga prodajmo ovo zemljište, ali nemojmo omogućiti mešetarenje istim. A ja vas uvjeravam da će se to već za godinu dana u ovoj državi dogoditi i da će netko lupati glavom što je učinio.
Hvala lijepa. Ja sam vama kao predstavniku kluba bio dužan po Poslovniku dati stanku, ali vi ste ovo nakon stanke jednostavno iskoristili za raspravu, a rasprava o tekstu zakona je završena. Ali dobro. Molim državnog tajnika doktora Kovačevića da se očituje o ovom prijedlogu da je prihvaćen pogreškom da je došlo do greške oko amandmana 7. poštovanog zastupnika Josipa Đakića.
Zahvaljujemo na intervenciji zastupnikove Božo Pankretić. Naime, sad smo raspravili i suglasili se. Ovdje se ne radi o gubljenju prava, dakle mogućih zakupa iz drugih općina, nego se radi o redu prioriteta. I o tom je smislu došlo do zabune i mi taj amandman ne prihvaćamo, tako da duh zakona će ostati apsolutno sačuvan.
Poštovani zastupnik Josip Đakić, podnositelj amandmana.
U redu je.
Hvala. Amandman je povučen. Dakle, onda amandman 7. više nije u igri da tako kažem. Ljudski je griješiti a i ljudski je ispraviti pogrešku. Sada dajem na glasovanje Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o poljoprivrednom zemljištu. Molim, uključimo se. Možemo glasovati. Molim rezultat? Utvrđujem da je sa 100 glasova za, 13 suzdržanih i 3 protiv donesen predloženi zakon u tekstu kako ga je predložio predlagatelj zajedno sa prihvaćenim amandmanima. Sukladno prijedlogu Odbora za poljoprivredu i šumarstvo dajem na glasovanje slijedeći zaključak: "Zadužuje se Vlada Republike Hrvatske da Hrvatskom saboru svake godine radi upoznavanja zastupnika dostavi izvješće o stanju poljoprivrednog zemljišta u Republici Hrvatskoj." Molim, uključimo se. Možemo glasovati. Molim rezultat. Utvrđujem da je sa 114 glasova za i 1 suzdržanim donesen predloženi zaključak.
Prelazimo na 7. točku dnevnog reda _ Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o morskom ribarstvu, s Konačnim prijedlogom zakona, hitni postupak, prvo i drugo čitanje P.Z.E. br. 282. Predlagatelj Zakona je Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog akta primili ste u pretince. Sukladno članku 159. Poslovnika hitni postupak objedinjuje prvo i drugo čitanje zakona. Amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave. Raspravu su proveli Odbor za poljoprivredu i šumarstvo. Izvješća ste primili na sjednici. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? Da. Državni tajnik u Ministarstvu poljoprivrede i šumarstva i vodnog gospodarstva, gospodin Dragan Kovačević, izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, uvaženi zastupnici. Samo kratko uvodno o prijedlogu zakona o izmjenama i dopunama Zakona o morskom ribarstvu. Naime, predložene izmjene i dopune Zakona prvenstveno stvaraju zakonske pretpostavke za ustrojavanje ribarske inspekcije u Ministarstvu poljoprivrede, šumarstva i vodnog gospodarstva. Naime, Zakonom o ustrojstvu i djelovanju središnjih tijela državne uprave propisano je da Ministarstvo poljoprivrede preuzima od državnog inspektorata inspekcijske poslove koji se odnose na morsko ribarstvo. Također slijedom toga pravilnikom o unutarnjem redu Ministarstvo poljoprivrede stvoren je okvir za ustrojavanje inspekcijskog nadzora i on bi se priključio koordinaciji Vlade Republike Hrvatske za nadzor i zaštitu Jadranskog mora koje obveze dakle proizlaze iz proglašenja zaštićeno ekološko ribolovne zone. Naime, ovdje se radi o uskladbama, o postupnim uskladbama sa stečevinama Europske unije u području ribarstva. Uskladba sa zajedničkom ribarskom politikom, ali kažemo postupno, jer držimo da cjelovito usklađivanje i cjelovito prihvaćanje tih standarda za to treba još dovoljno vremena. Radi se o vrlo složenim problemima, koji će imati sa sobom i socijalne i političke posljedice. Ovim izmjenama Zakona omogućava se djelotvornije gospodarenje biološkim bogatstvima mora. Izvršavanje preuzetih međunarodnih obveza. Kao i unapređenje statističkog praćenja ribolovnog napora. Isto tako stvara se zakonska osnova za regulaciju prometa ribom i drugim morskim organizmima. Nadalje, prijedlogom se na primjereniji način rješava pitanje zaštite raznih razvojnih stadija ribe i drugih morskih organizama kroz redefiniranje pojma posebnih staništa. Također zakonom se odvaja športski od rekreacijskog ribolova, i stvaraju pretpostavke za postupno preusmjeravanje kategorije malog prema gospodarskom, odnosno rekreacijskom ribolovu. Isto tako sukladno praksi zemalja članica Europske unije zakonom se određuje i donošenje programa razvoja ribarstva, od strane Vlade Republike Hrvatske, a koji će važiti za razdoblje od 6 godina. Prikupljena sredstva po osnovi naknada za obavljanje ribolova usmjeravale bi se i putem tog programa u praćenje stanja biološkog bogatstva mora i unapređenje ribarstva. I to sve sukladno nacionalnom programu povećanja proizvodnje i potrošnje ribe u Republici Hrvatskoj. One su sastavnice obnove i modernizacije ribarske flote, te isto tako izgradnje infrastrukture potrebne za uspostavu sustava, prometovanja ribom i drugim morskim organizmima. Drugim morskim organizmima, dakle ribarske luke, veletržnice i slično. Ono što smatramo da je važno, dakle i zašto se predlaže u hitnom postupku, to je prije svega radi omogućavanja rada ribarske inspekcije koja se ustrojava u Ministarstvu poljoprivrede. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Odbor za poljoprivredu i šumarstvo, predsjednik, poštovani zastupnik Božidar Pankretić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče, gospodine državni tajniče, dame i gospodo. Odbor za poljoprivredu i šumarstvo Hrvatskog sabora raspravio na svojoj 20. sjednici Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o morskom ribarstvu, s Konačnim prijedlogom. Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o morskom ribarstvu, Odbor je raspravio u svojstvu matičnog radnog tijela. Nakon uvodnog obrazloženja predstavnika predlagatelja Odbor je većinom glasova podržao prijedlog predlagatelja da se navedeni zakon donese po hitnom postupku. Članovi odbora su upoznati sa mišljenjem koje na navedeni prijedlog zakona dostavio Hrvatski savez za športski ribolov na moru. U sveobuhvatnoj raspravi u kojoj su članovi Odbora sudjelovali i predstavnici strukovnih udruga i sindikata većina članova je dala potporu donošenju navedenog zakona, prvenstveno iz razloga što će isti omogućiti bolje praćenje stanja biološkog bogatstva mora, te unaprijediti morsko ribarstvo. Na početku rasprave izneseno je mišljenje i prijedlog da bi ovom zakonu trebalo sukladno odredbi članka 131. Poslovnika provesti prethodnu raspravu ili barem ne podržati hitnost u njegovom donošenju. Navedeno je predloženo iz razloga što je rečeni prijedlog zakona neusklađen sa Zakonom o slatkovodnom ribarstvu i Pomorskim zakonom te ima veliki broj nedorečenosti. Jedna od njih je nejasna definicija ribolovnog mora. Međutim, navedeni prijedlog nije prihvaćen. U daljnjoj raspravi je izneseno da isti režim koji se primjenjuje na športske i rekreacijske ribolovce glede obveze označavanja ulovljene ribe treba primjenjivati na mali ribolov, budući se riba iz takvih ulova ne smije stavljati u promet. Također je ukazano da zakonom nije potrebno zabrinjavati ulov ribe podvodnom puškom, budući se na taj način podvodni ribolovci označavaju kao glavni devastatori ribljeg fonda. Ukazano je da se u skladu sa zakonom o športu i šport i rekreacija smatraju aktivnostima koje se obavljaju, odnosno izvode organizirano u svrhu športa, unapređivanje zdravlja ili rekreacije. Te bi se sukladno tome i dozvole za rekreacijski ribolov trebale prodavati u sklopu nacionalnog športskog saveza koji organizira ribolov bilo kao šport, bilo kao rekreaciju. U raspravi je ukazano na potrebu odgovarajućeg normativnog reguliranja nasljeđivanja povlastice, budući u slučaju smrti nositelja povlastice ribarski brodovi ostaju neiskorišteni. Navedeno je da je zabranjeno poribljavanje alakturnim vrstama ribe, ali istovremeno dopušta uzgoj alakturnih vrsta ribe, te je to prema mišljenju izneseno u raspravi svojevrsna kontradiktornost. Upozoreno da će bolja zaštita ribljeg fonda postići učinkovitijem inspekcijskim nadzorom, nego povećanjem kazne. Iako je u raspravi pozdravljenja odredba o zabrani izlova prstaca, a u svrhu zaštite njihovih staništa, ipak je iznesen prijedlog da se razmisli o ideji da se 10% obale na kojoj je stanište prstaca, da u koncesiju sa strogo propisanim uvjetima obavljanja takve djelatnosti. U raspravi je iznesena i bojazan da izmjene i dopune ovog zakona u dovoljnoj mjeri ne štite interes hrvatskih ribara, profesionalaca i njihovih obitelji. Na temelju provedene rasprave Odbor za poljoprivredi šumarstvu Hrvatskoga sabora je većinom glasova pet glasova za i dva glasa uzdržana odlučio predložiti Hrvatskom saboru donošenje ovoga zakona. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Odbor za zakonodavstvo, izvjestitelji potpredsjednik poštovani zastupnik Josip Leko. Izvolite!
Hvala lijepa, gospodine predsjedniče. Gospodo predstavnici Vlade! Odbor za zakonodavstvo Hrvatskoga sabora razmotrio je Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o morskom ribarstvu s konačnim prijedlogom zakona i nakon rasprave podnio sljedeće izvješće. Odbor za zakonodavstvo podupire donošenje ovog zakona i ne protivi se prijedlogu predlagatelja da se donese po hitnom postupku. Na sam tekst konačnog prijedloga zakona odbor podnosi sljedeće amandmane. Na članak 21. prijedloga zakona Odbor predlaže da se briše. Drugim riječima, odbor predlaže da se briše članak 51.a i 51.b Konačnog prijedloga zakona o izmjenama i dopunama Zakona o morskom ribarstvu. Obrazloženje – sadržaj dodatnih članaka ne predstavlja materiju koju treba propisivati ovim zakonom ovo posebno jer se navode poslovi koji su djelom poslovi iz djelokruga nadležnih državnih tijela. Naime, predviđa se uvođenje ne određenog pojma ili oblika sufinanciranja ovih djelatnosti. Određene djelatnosti iz područja poljoprivrede imaju pravo poticaj i potpore ali u skladu sa posebnim zakonom jednako kao što su posebnim zakonom uređena pitanja udruga i gospodarsko-interesnih udruženja. Na članak 29. Odbor za zakonodavstvo daje amandman, predlaže da se stavak 3. prijedloga zakona briše. Obrazloženje – odredbom članka 11. ovog prijedloga zakona mijenja se članak 32. u stavku 3. Uređeno je pitanje kada strani državljani mogu obavljati športski ribolov, dakle kupiti dnevne, višednevne ili godišnje dozvole. Pored navedenih amandmana Odbor za zakonodavstvo predlaže i ukazuje na potrebu dodatnih obrazloženje i dorada pojedinih odredaba s prijedlogom da predlagatelj svojim amandmanima otkloni manjkavosti na koje se ukazuje i to ovim primjerima. Na članak 6. U vezi sa člankom 10. i narednim predlaže se dodatno razmotriti uvjete i način obavljanja malog športskog i rekreativnog ribolova. Naime, za sve tri vrste ribolova zajedničko je što osobe trebaju imati odobrenje odnosno dozvolu i što se dnevno može uloviti najviše pet kilograma ribe. No, razlike su značajne pa tako se za ulovljenu ribu više jednog dana mali ribari čine prekršaj za koji mu je zapriječena kazna od 5 do 10 tisuća kuna dok je ta kazna za sportske i rekreativne ribolovce zapriječena od tisuću do 5 tisuća kuna. Također, za male ribare propisano je da ribu mogu loviti samo za osobne potrebe dok takve i slične odredbe za športske i rekreativne ribare nema. Daljnja razlika ogleda se i u tome što se ovim zakonom od plaćanja naknade oslobađaju osobe starije od 65 godina koje imaju prebivalište na otocima i otoku, poluotoku Pelješcu dok to ne važi za osobe koje se bave malim i športskim ribolovom. Jednako tako, za male ribare utvrđuju se zone u kojima mogu ribariti dok se za rekreativne i športske ribare to ne utvrđuje. Glede obilježavanja ribe ulovljene u športskom i rekreativnom ribolovu postoji odredba kako bi se moglo prepoznati tu ribu za slučaj njezina stavljanja u promet. No, za ribu ulovljenu u malom ribolovu takve odredbe nema mada ni oni ulovljenu ribu ne smiju stavljati u promet. U vezi članka 11. ukazuje se da je odredba stavka 1. izmijenjenog članka 33. načelne naravi i da bi takva zabrana trebala biti sadržana u općim odredbama ovog zakona, dakle u Glavi I. zakona. U svezi članaka 11., 12., 18. i 20. nužno je uskladiti postojeće podzakonske propise ili donijeti nove sukladno izmjenama i dopunama sadržanim u navedenim odredbama ovog prijedloga zakona. Naime, radi toga ukazuje se da tekst konačnog prijedloga zakona ne sadržava odredbu kojim bi se obvezao nadležni ministar da u određenom roku donese propise za donošenje kojih je tim odredbama ovlašten. I na kraju, prema mišljenju Odbora za zakonodavstvo potrebno je i nužno doraditi izričaj jer se rabe različiti pojmovi i pojmovni sklopivi za isto značenje. Kao primjer navodim promet ribe i prometovanje ribom. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Prelazimo na raspravu po klubovima. Klub zastupnika SDP-a poštovani zastupnik potpredsjednik Mato Arlović. Izvolite!
Gospodine predsjedniče, poštovane kolegice i kolege! Prije svega, mi u Klubu SDP-a smatramo da bi ovim izmjenama i dopunama Zakona o morskom ribarstvu trebalo provesti raspravu u prvom čitanju. Nema razloga da se o ovome zakonu provede rasprava po hitnom postupku jer osnovni razlog da se ustroji inspekcija koja će obavljati inspekciju ribarskih inspekcija zapravo je donekle samo točna. Naime, do sada taj dio posla obavlja sukladno članku 3. i članku 12. Zakona o Državnom inspektoratu. Državni inspektorat i ti inspekcijski poslovi se praktički obavljaju. Jedino što bi se sada dogodilo jeste da bi te poslove prešlo u nadležnost da obavlja Ministarstvo poljoprivrede, vodoprivrede i šumarstva. Iz tog razloga mi smatramo da bi bilo daleko bolje o ovome zakonu provesti raspravu u dva čitanja jer ovaj razlog otpada. Drugo kad smo već to pitanje otvorili postavlja se pitanje koliko je oportuno i prihvatljivo preseliti inspekcijske poslove iz Državnog inspektorata u Ministarstvo poljoprivrede i šumarstva s obzirom na činjenicu da Ministarstvo poljoprivrede i šumarstva u isto vrijeme resorno ministarstvo koje prati provedbu cjelokupnog zakona. Prema tome, i same inspekcijske poslove u vezi sa provedbom zakona zapravo će provoditi ministarstvo koje treba ispitati da li rade pojedini dijelovi ministarstva u skladu sa onim što zakon propisuje. Treći razlog oko kojeg valja sasvim jasno postaviti raspravu smatramo da ovaj zakon nije prije svega dovoljno socijalno osjetljiv. Ovaj zakon, poštovane kolegice i kolege, pooštrava kazne za prekršaje vezane uz morsko ribarstvo i to na prvi pogled je donekle i prihvatljivo s obzirom na moguće ugrožene vrste riba u Jadranskom moru ili narušavanje ekološkog sustava ili zagađenja mora ali bi htjeli podsjetiti da ovakav raspon kazni u odnosu na ove koje smo do sada imali ako su do sada bile preblage se mogu donekle korigirati. Međutim da se povećaju u članku 74. najniža za 5 puta, najviša za 10 puta, u članku 75. da se poveća najniža sa, za 15 puta, najviša za 30 puta kazna, u članku 76. da se poveća najniža 5 puta, a najviša 10 puta, zatim da se povećaju kazne u primjerice u članku 77. 2 i po puta i tako dalje i tako dalje. Postavlja se pitanje prvo zapravo šta se s time želi postići. Ako imate u vidu činjenicu primjerice da će se za 10 puta povećati kazna i za onoga tko stavlja u promet ribu i druge morske organizme koje ne potječu iz gospodarskog ribolova, uzgoja ili uvoza te ukoliko ne udovoljavaju propisanim uvjetima članka 5. ovog Zakona. Znate koja riba ne udovoljava uzgoju ili uvozu i za koju, i za koju se propisuje kazna od 30 do 300 tisuća kuna za takvu fizičku i pravnu, pa znate za onoga maloga ribara, za športskog i rekreativnog ribara. Znate šta znači zapravo propisati ovakvu kaznu za mogućeg otočanina i tako, za otočanina koji će u tom dijelu imati s tim da to nije jedina kazna nego valja voditi računa da se radi i o kumulativnoj kazni jer uz tu kaznu, prekršajnu, novčanu kaznu predviđa članak 37. na kojem se mijenja članak 81. da se za prekršaje iz ovih odredbi pa i iz članka 74. ovog kojeg sam malo prije citirao, točke 1. oduzima ulovljena riba i drugi morski organizmi, oduzimaju alata, oprema za ribolov kojim je počinjen prekršaj bez obzira tko je vlasnik. To znači i onaj kaić i brodice i sve ostalo će se oduzeti. E pa znate ako netko želi napraviti rat sa stanovništvom na našim otocima i obalama onda je dobro propisao ove odredbe s jedne strane ili s druge strane je napravio odredbe koje se neće provoditi. Nešto od tog dvoje, treće nema. Ja osobno mislim da je ovo potpuno nerealno, da ovo nema smisla, da iz tih razloga stvarno je u pravu Klub zastupnika SDP-a kad upozorava na činjenicu da su ove odredbe prekršajne potpuno asocijalne i tako dalje. Naravno ako se to gleda u kontekstu ukupnih izmjena onda ćete uočiti zapravo da se veoma pooštravaju kriteriji za mali ribolov, za sportski i rekreatvini ribolov, a u isto vrijeme se zapravo na izvjestan način, ajde da tako kažem čini kao da je napravljen kompromis sa gospodarskim ribolovom i ribarstvom. Ja moram reći da nama u Klubu zastupnika SDP-a to jednostavno nije prihvatljivo. Prvo, postavlja se pitanje kako je moguće da uvijek baš na moru ribolovac mora imati uz sebe ribolovnicu odnosno dozvolu i to bez obzira da li je obavlja kao športski ribolovac, mali ili gospodarski ribolovac. Ako u isto vrijeme postoje očevidnik i registar ribolovaca odnosno svih onima koji su, onih koji su izdali dozvolu. Ja osobno mislim da bi tu ipak trebalo malo to pitanje razriješiti. Drugo, članak 32. sukladno našem Ustavu čini se da je neustavan jer ovdje se govori da pravo na kupnju dnevne, višednevne ili godišnje dozvole za športski ribolov imaju državljani Republike Hrvatske koji su članovi Nacionalnog saveza za športski ribolov na moru Republike Hrvatske. A šta ako nisu članovi? Ako se radi o turistima koji su došli rekreacijski dole? Zašto oni ne bi mogli kupiti dozvolu sa naravno naputkom koje vrste i kakve vrste mogu pecati. Nije mi jasno. Osim toga kako mislite provesti ovu dozvolu da svi turisti koji će se pojaviti tokom ljeta, 6., 7., 8., 9., 10. mjesec na Jadranu da, i koja, čija će djeca doći na kaić ili uz rivu i zabaciti udicu, kako ćete to provesti? A mjere koje se predviđaju spomenuo sam, penju se od desetak tisuća kuna pa nadalje. To nema jednostavno smisla. Jednostavno nema smisla i to neće se moći provesti jer će to izazvati veliko nezadovoljstvo s jedne strane ili ako se, ako se, ako je to tako onda će se dogoditi situacija da se praktički neće, neće provoditi. E sad uz, to je prva stvar. To je realno. Drugo, sad imamo dodatnu poteškoću. Iznimno od odredbe stavka ovog 2., ovoga članka dnevne i višednevne dozvole za športski ribolov na moru Nacionalni savez za športski ribolov na moru može prodati i stranim državljanima kaže koji imaju člansku iskaznicu Nacionalnog saveza Športski ribolov na moru Republike Hrvatske druge države. E sad oprostite znači ni onaj stranac koji je došao na, na odmor i koji iz rekreativnih razloga želi se baviti udičarenjem na moru i nijednu ribu ne želi zadržati jer mu ne treba i upeca, vrati ali se rekreira, e on isto tako ne može dobiti dozvolu ako nema, ako nije član Nacionalnog saveza nekog, zemlje iz koje je došao ili našeg Nacionalnog saveza. Pa mislim da ipak se malo u svemu tome pretjeruje i u takvoj situaciji sasvim sigurno treba, treba stvari malo drugačije postaviti i naravno da bi trebalo postaviti i pitanje u takvom, u takvoj situaciji zapravo šta je uopće sa položenim ribičkim ispitom. E da se ovdje postavlja pitanje da se ne može dobiti nijedna dozvola da nema ribički ispit to bi još čovjek mogao razumijeti da se traži da onaj tko želi bilo udičariti, bilo rekreativno, bilo športski da mora znati zapravo određene vrste riba, njihove mjere, dužine, kad se razmnožavaju i tako dalje, kako se štite pa na kraju krajeva i da sam sebe zaštiti od nekih riba koje mogu biti opasne vezano za tople otrove koje mogu zadržavati u svojim bodljama. Ako ih skidaju i tako redom, ja to mogu razumjeti, ali ne mogu razumjeti da se na ovakav način postavi. To tim više kaže iznimno samo stranac može, a po našem Ustavu zapravo svatko to može dobiti tko se nalazi legalno i legitimno u Republici Hrvatskoj. Još je veći problem sa člankom 33. kojim se zapravo ribolov podvodnom puškom ograničava i to je sasvim u redu da se on može ograničavati samo za vrijeme dnevnog svjetla. Ne može se ponoći obavljati, ali mi nije jasno zbog čega bi zbog ugrožavanja pojedinih vrsta ribe u ribolovnom području se moralo zabraniti ili moglo zabraniti ribarenje samo podvodnom puškom, a ne bi u sportskom, rekreativnom i bilo kojem drugom obliku upotrebe ribarskih oruđa u ribarenju. Jednostavno ako se želi zaštititi dobra ribolovna ili ostali morski mikroorganizmi onda zapravo treba zabraniti sve a ne samo upotrebu puške a puške, upotrebu puške naravno posebice sankcionirati ako ona prelazi potrebne mjere i potrebne vrste ribe koje se mogu dozvoliti. Dodatno problem nastaje i u tome kada se još kaže da se dozvole za rekreacijski ribolov prodaju u područnim jedinicama Ministarstva i kod pravnih i fizičkih osoba za koje to ovlasti ministar. E sad zamislite otočani u područnim, u jedinicama Ministarstva u pravilu su područne jedinice u sjedištima županija. I sad županije koje pokrivaju naše su otoke, dakako u Dubrovniku, u Splitu, u Zadru, Šibeniku, u Rijeci pa će onaj sa Suska morati prevaliti stotinjak kilometara zračne linije, ne znam sad to preračunati u milje da bi dobio dnevnu dozvolu za rekreakcijski ribolov u područnoj jedinici Ministarstva, jel' i kod pravnih osoba ako naravno ministar nije ovlastio ribolovno društvo na Susku pod uvjetom da ga uopće postoji za rekreakcijski ribolov na Susku takva udruga i tako dalje. Pa mislim da stvarno o nekim stvarima nismo vodili računa i da u tom kontekstu zapravo bi to trebalo postaviti. U krajnjoj liniji postoji i ogledni model kao što je kod slatkovodnog ribarstva da se športsko-ribolovnim savezima i njihovim područnim jednicima može dati javna ovlast da mogu izdavati dozvole naravno pod uvjetom da postoji položeni ribolovni ispit. E ali nigdje se ne spominje za športsko-rekreacijski, ne znam, i za ribolov da mora postojati i položeni ispit. Drugo pitanje ili ne znam koje već po redu koje nas upućuje na to da bi to trebalo raspraviti ozbiljnije ovaj cijeli Prijedlog zakona u prvom čitanju je pitanje obilježavanja ribe. Kaže se da kod ulova športskog i rekreacijskog ribolova moraju biti neposredno obilježene nakon ulova odnosno označene. Zašto recimo onda ne bi morale biti označene i kod malog ribolova jer te ribe također ne idu i ne mogu biti stavljene u pravni promet. To je broj jedan. Odnosno, ne smije se s njima trgovati. Broj 2, ako će biti označeni, hoće im se zakidati peraja, hoće se sjeći ili će neki drugi oblik označavanja biti to treba isto tako propisati. A u isto vrijeme se ne kaže ni tko će drugačije nego kaže ministar će propisati način kako će se označavati. Zašto bi ministar morao biti u situaciji da mora i ovakve stvari propisivati. Moramo isto tako reći da natječaj za dodjelu koncesije na morskom dobru, za namjenu uzgoja ribe ne može biti odobren bez suglasnosti ministarstva. To će reći Ministarstvo poljoprivrede i šumarstva i vodoprivrede i ribarstva dakako, odlučuje hoće se uopće dodijeliti koncesija ili neće dodijeliti koncesija za uzgoj riba. I drugih mikroorganizama. Jer ako nema njihove suglasnosti ne može se donijeti odluka. Prema tome što će uopće u nadležnosti ministarstva mora i turizma to pitanje. Dakle, očigledno je da bi trebalo ova pitanja jasnije i preciznije razriješiti. Naravno članak 51. je isto tako interesantan za potrebe odgovornog i održivog gospodarenja u ribarstvu, pravne i fizičke osobe mogu obavljati slijedeće djelatnosti sada se sve nabraja osim što se ne nabraja kako će obavljati ribarenje, vršiti zaštitu riba, mikroorganizama i ostalih plodova mora i eko sustava da bi došlo do razmnožavanja ekonomskog racionalnog razvoja ribljeg fonda. E sada nije jasno, ali ovo da mogu savjetovati, pružati pomoć u organiziranju djelovanju strukovnih udruga savjetovanju u području propisa i tako dalje i tako dalje to je sve naravno prisutno. Naravno interesantno je i pitanje kako se predviđaju u zapravo inspekcije, i kontrole. Jer ovdje kao što se vidi primjerice zadužuje se da će se inspektori provoditi inspekcijski nadzor glede pregledavanja isprava i poslovnih spise pravnih i fizičkih osoba koji obavljaju ribolov, uzgoj i promet riba i drugih morskih organizama. Nadzire obavljanje ribolova uzgoja sukladno odredbama ovoga zakona i propisima donesenim na temelju njega. Nadzor obavljanje prometa ribom i tako dalje. E ali sada tko može biti inspektor. Inspektor može biti onaj tko ima položen stručni ispit za ribarskog inspektora, 7 stupanj plus jedan, a može biti da je veterinar biološkog ili agronomsko smjera ali nikako ne može biti pravnik. A dvije trećine poslova su vezani za provedbu zakona i propisa na temelju ovoga zakona vezano za kontrolu. Kako će uopće ti ljudi raditi ili zašto taj uopće ne bi mogao biti opet pravnik. Isto tako vrlo interesantno rješenje po kojem se kaže da inspektori imaju posebnu iskaznicu a obrazac službene iskaznice i znak i odoru inspektora propisuje ministar. I to ministar piše malim slovom. E sada je pitanje koji ministar, kojeg ministarstva. Jer kada se radi o malo slovu onda se to odnosi na sve ministre, a kada se radi na velikom slovu onda se odnosi na resorno ministarstvo i tako dalje. Na žalost vrijeme je isteklo pa ne možemo dalje. Ali svi ovi primjeri pojedinačne naravi zapravo upućuju da bi ovaj zakon trebalo raspraviti u dva čitanja. I pokušati do kraja naći neko rješenje koje će imati i socijalnu i ekonomsku i ekološku komponentu koja će biti u zaštiti interesa i ovoga prirodnog bogatstva. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Klub HSP-a poštovani zastupnik Tonči Tadić. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, dame i gospodo zastupnici, poštovana gospodo iz ministarstva poljoprivrede, šumarstva i vodnog gospodarstva bez ribarstva. Na početku prije nego što pređem na analizu samoga zakona ja kratki uvod čisto da neke stvari ne budu nejasne onima koji to prvi puta čuju. Članak 19. Konvencije o pravu mora govori o pravu neškodljivog prolaska. To spominjem zato jer se u neškodljivo prolazak po članku 19. ne smatra ribolov. Dakle ribolov stranih ribarski brodova u teritorijalnom moru naše države se ne smatra neškodljivim prolaskom. Dakle članak 19. konvencije o pravu mora, isključivo zabranjuje ribolov stranih ribara u tuđem teritorijalnom moru. Pa tako i u našem. To govorim zato jer mi imamo na snazi sporazum o pograničnom prometu i suradnji koji u svom članku 47. to predviđa a jednako tako i imamo članak 71. Zakona o morskom ribarstvu koji se ovim izmjenama ne dira, a u kojem je također predviđeno da stranci i dalje mogu obavljati gospodarski ribolov u hrvatskim teritorijalnom moru, Što je ponavljam protivno konvenciji i pravu mora. Drugo, Hrvatska ima svoj zaštićeni ekološko ribolovni pojas, on doduše nije puni gospodarski pojas ali glumi gospodarski pojas. I dobro je da se on predviđa i u postojećem zakonu o morskom ribarstvu, i u ovim izmjenama. Međutim, ono što je zaprepašćujuće je to da u članku 4. u kojem se govori o zoniranju hrvatskog ribolovnog mora nije uopće predviđeno zasebno zoniranje hrvatskog zaštićenog ekološko ribolovnog pojasa. Dakle za one koji to ne znaju, u ribolovnim povlasticama hrvatskih ribara su upisane zone ribarenja u hrvatskom teritorijalnom moru, ali nisu upisane zone ribarenja u gospodarskom pojasu odnosno u zaštićeno ekološko ribolovnom pojasu. Jer to naprosto nitko nije učinio. Nitko još nije zonirao hrvatski ekološko ribolovni pojas i mi očekujemo da se to napravi. Jer se onda i izlov u njemu može kontrolirati i mogu se davati povlastice i za njega. No ono što je ključno jeste to da u zaštićenom ekološko ribolovnom pojasu mogu ribariti strani ribari. Članak 60. Konvencije o pravu mora je tu potpuno jasan, on kaže da zemlja koja proglasi gospodarski pojas propisuje maksimalnu količinu ulova u svom gospodarskom pojasu. Po članku 62. zemlja koja proglasi gospodarski pojas sporazumno sa svojim susjedima utvrđuje eventualne kvote za njihov ribolov u svom gospodarskom pojasu, pri tome međutim mora voditi računa da članak 77. Konvencije o pravu mora govori o posebnim pravima države koja ima svoj epi-kontinentalni pojas a mi znate imamo svoj epi-kontinentalni pojas još od 68. odnosno onoga trenutka kada je on razgraničen sa Italijom. Članak 77. Konvencije o pravu mora kaže, da prirodna bogatstva koja obuhvaća epi-kontinentalni pojas obuhvaćaju sva bića koja pripadaju vrstama od dna. Dakle sve životinjske vrste koje žive na morskom dnu a stavak dva toga istoga članka konvencije o pravu mora kaže da nitko bez dopuštenja države koja ima epi-kontinentalni pojas ne može pristupiti istraživanju ili iskorištavanja bogatstava, koje su na morskom dnu. Što praktički znači da nitko drugi osim nas samih ili onih kojima mi to dopustimo ne može ribariti vrste od dna na površinu našega gospodarskog pojasa. Odnosno vrste koje žive na morskom dnu u epi-kontinentalnom pojasu. Dakle svi pregovori koji će se voditi sa Europskom unijom, i sa Italijom i Slovenijom o ribarenju u gospodarskom pojasu se ne odnose na vrste od dna. Dakle na vrste koje žive na morskom dnu. Nego samo na one koje plivaju iznad njega. Zašto vam to govorim? Zato što se u Hrvatskoj stalno podvlači teza kako će Hrvatska morati pristati na ribarenje u svom gospodarskom pojasu, mi kažemo točno je pristati će, ali samo što se tiče gospodarskog pojasa i samo što se tiče ribe koja pliva u njemu a ne one koja živi na morskom dnu. A s druge strane Hrvatska nema doista nikakve potrebe pristati na ribarenje u svom teritorijalnom moru. Tu se također podvlači i teza u hrvatskoj javnosti kako će Hrvatska morati dopustiti ribarenje tuđih ribarskih brodova u svom teritorijalnom moru nakon što uđemo u Uniju. Što je također netočno. Naime regulativa Vijeća ministara broj 2371 iz 2002. godine u članku 11. jasno kaže da ribarski brodovi iz zemalja Europske unije imaju slobodan pristup do svih voda unutar teritorijalnih mora zemalja Europske unije osim u jednom slučaju koje predviđa paragraf 2. tog istog članka, a to kaže slijedeće, da su zemlje članice imaju ovlaštenje da od 1.1.2003. do 1.1.2013. ograniče ribarenje tuđih ribarskih brodova u svom teritorijalnom moru samo na one koji su već do sada tradicionalno ribarili u tim vodama a dolazili su iz susjednih obala. To praktično znači da ako mi danas dopustimo nekome da ribari u našem teritorijalnom moru samo taj će moći ribariti i sutra kad uđemo u Europsku uniju. Ne bilo tko drugi. I zato je vrlo bitno da se članci 3., da se članak 1. koji se odnosi na članak 3., da se članak 5. koji se, postojećeg zakona da se članak 4., da se članak 29. posebno članak 29. koji regulira članak 71. o stranom ribarenju u teritorijalnom moru usklade sa tim činjenicama. Dakle mi se slažemo s tim gospodo iz ministarstva da se u naše ribolovno more uvede i zaštićeni ekološko-ribolovni pojas. I to je točno. Ali u članku 71. postojećeg Zakona o morskom ribarstvu se mora izbaciti mogućnost stranog ribarenja u teritorijalnom moru i ostaviti samo mogućnost stranog ribarenja temeljem međunarodnih ugovora u gospodarskom pojasu i to samo na vrste koje nisu vrste od dna. Toliko dakle o tim iznimno bitnim stvarima koje se tiču načina ribarenja. Što se tiče povlastice. Povlastica, a regulira je ovdje članak 7. koji se mijenja na članak 11., povlastica ne može podlijegati reviziji dok ribar ne ugasi obrt. Ona je vezana sa obrtnicom. U Republici Hrvatskoj što je još interesantnije po članku 11.-tom postojećeg zakona povlastica za gospodarski ribolov je vezana i sa brodom. Što znači da ako čovjek promijeni brod mora mijenjati i povlasticu. Što je potpuno besmisleno. Ona mora biti povezana sa ribolovnim alatom. U Italiji je povezana sa ribolovnim alatom, ribar može nabaviti novi brod, može svoju povlasticu prodati drugom obrtniku zajedno sa brodom, a može je čak prodati i državi, to je tzv. otkup povlastice. E sad što se tiče mogućnosti da stranci dobiju povlasticu kod nas i da strane ribolovne firme kod nas love, tu također se treba podsjetiti nekih sporazuma koje je Hrvatska ratificirala. A to je članak 49. Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju koji u stavku 5. u točki b jasno govori da strane firme mogu registrirati u Hrvatskoj svoju podružnicu, svoju tvrtku kćer, ali da te strane firme ne smiju koristiti poljoprivredno zemljište, šume i šumsko zemljište, javno dobro i prirodna bogatstva. A članak 52. Ustava jasno definira pod prirodno bogatstvo spada i hrvatsko more. Prema tome nedopustivo je imati stranu firmu u Hrvatskoj odnosno njezinu podružnicu koja je bila registrirana za ribarenje u hrvatskom teritorijalnom moru. Dakle, mi smo bili protiv Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju, ali sada kada je na snazi kao legalisti držati ćemo se svakog njegovog stavka do zareza i točke i provoditi ga. Na kraju, ono što je ovdje vrlo neobično se odnosi na cijelo to pitanje malog rekreacionog i športskog ribolova. Mi smo potpuno svjesni u Klubu HSP-a da je potrebno ograničiti sve ribolove u Hrvatskoj, odnosno da ih treba dovesti u okvire ekološki održivog razvoja. Mi smo svjesni činjenice da uz tisuće kilometara mreža u Hrvatskoj jednostavno nema prostora za normalan razvoj ribljih vrsta i da je potrebno ići na jedna razumna ograničenja. Ali nam nije nikako jasno što se zapravo hoće postići sa podjelom tog ribolova koji nije gospodarski na mali ribolov, športski ribolov i rekreacioni ribolov. Ja sam očajnički pokušavao ustanoviti u čemu se to razlikuju športski i rekreacioni ribolov. Jedina razlika je dob. U članku 35. se kaže da je ribolov rekreacioni ako ga obavlja bodul i ako je stariji od 65 godina. Što znači da ako imate Zagrepčanina mlađeg od 65 godina on se definitivno bavi športskim ribolovom a ne rekreacionim. E sad mene interesira u kojem sam statusu ja, dakle ja sam bodul koji živi u Zagrebu, mlađi sam od 65 godina. Ja sam vjerojatno sportski ribolovac, a kad se preselim na Hvar u penziju onda ću biti rekreacioni ribolovac. Dakle to su stvari koje su loše definirane ovdje. Ta tri ribolova, dakle mali, športski i rekreacioni bi se morali također razlikovati po alatu i dok to tako ne bude ostaje mogućnost silnih komplikacija oko ovoga. Dakle nije čak loša ni ova formulacija od 5 kilograma ribe. Ali oprostiti ćete tko će to provjeravati. Na koji način ćete uspjeti dokazati da je dnevno ulovljeno to i od kad zapravo počinje dan, od ponoći. Znači čovjek ide na ribarenje, on mora do ponoći uloviti 5 kilograma ribe i onda od ponoći još 5 kilograma ribe. Tko to važe? Gdje su vage? Pa naše inspekcije često puta nemaju za čizme a kamoli za vage. Jednako tako potpuno je nejasna ova cijela priča koja se odnosi na podvodni ribolov. Pazite, ovdje je, nije zabranjen ribolov noću podvodnom puškom nego od zalaska do izlaska sunca kao po šerijatskom zakonu. Dakle nije riječ o noćnom ribolovu nego o ribolovu od zalaska do izlaska sunca. Jasno je da se ribolov ograničava na dah, a ne, da se ne dopušta ribolov podvodnom puškom sa bocama. Ali onda i kazne dame i gospodo što se tiče ribolova podvodnom puškom sa bocama mora biti bitno strožije. Ne smiju biti sadržane samo u novčanim kaznama nego doista u pljenidbi onoga što je zatečeno. Zateče li se na brodu boce s kisikom i podvodna puška slijedi zapljena. Jednako tako veliki je problem ovdje i miješanje nadležnosti. Kada smo svojedobno predlagali osnivanje Ministarstva mora računali smo upravo na to da je za Hrvatsku najgore da dođe do miješanja nadležnosti tko je za što odgovoran. Pa se tako u članku 49. spominje Ministarstvo zaštite okoliša, u članku 50. Ministarstvo zaštite prirode i to jednako ponavlja ovaj Zakon o izmjenama zakona. Dakle malo se to odnosi na Ministarstvo mora, malo se to odnosi na Ministarstvo zaštite okoliša, malo se odnosi na Ministarstvo kulture koja pokriva kod nas zaštitu prirode. Dakle mi smo i inzistirali na osnivanju Ministarstva mora da to sve skupa kontrolira Ministarstvo mora i da morsko ribarstvo bude u Ministarstvu mora i da se onda točno zna tko je za što odgovoran. Jedna nadležnost, jedno ministarstvo. Jedan problem, jedan zakon, jedna odgovorna osoba. Ovako se to sve skupa potpuno rasplinjava. I na kraju mi držimo također da bi trebalo poštovane dame i gospodo, vrlo razmisliti o tome ima li smisla u Hrvatskoj dopuštati uzgoj alohtonih vrsta, dakle ima li smisla obzirom na zaštitu Jadrana i na ono što želimo učiniti s Jadranom, a to je da to bude najčistije more na Mediteranu, imali u Hrvatskoj smisla dalje dopuštati uzgoj vrsta koje nisu autohtone. To bi trebalo također amandmanski regulirati. Iz svih tih razloga mi na žalost ćemo debelo porazmisliti hoćemo li glasati za ovakav zakon. Ovisi o amandmanima.
Zahvaljujem. Sljedeći je na redu u ime kluba HSS-a gospodin Ante Markov. Izvolite kolega Markov.
Hvala lijepa. Poštovana gospođo potpredsjednice, poštovani predstavnici ministarstva, kolegice i kolege. Dozvolite mi da na samom početku koristeći naravno raspravu o ovom prijedlogu zakona, kažem da prilikom zadnjeg aktualnog sata ukazao sam na problematiku dvije ribarice koje su na žalost nesretno završile, od toga je jasno na jednoj kao što je poznato bilo i ljudskih žrtava pa je ministar nedvosmisleno kazao da će se pomoći tim obiteljima jer oni su ostali bez svega bez čega se može ostati kada vam se tako nešto dogodi i bez života ljudskih i bez sredstava za rad, a samim time i bez sredstava za život. I eto podsjećam prije svega državnog tajnika da prenese ministru da bi bilo jako vrijedno i jako puno pažnje, ali osjećamo na neki pokazali da čim prije pomognemo tim ljudima da pokušaju ponovo živjeti od vlastitih ruku. Da se vratim na sam nacrt prijedloga zakona. Mislim da se na neki način propustila prilika da kroz ove izmjene i dopune Zakona o morskom ribarstvu koje imaju konačni prijedlog, da upotpunimo sve one nedostatke pa sve one razloge koji su postojali prilikom donošenja Zakona o morskom ribarstvu kada smo ga donosili nedavno u ovom Parlamentu, prije svega da uvažimo one činjenice koje su nedvojbeno se pojavile ili su pokazale se potpuno ispravnim a na koje smo upozoravali prilikom donošenja ovog zakona. Naime, zabranom ribolova u pojedinim dijelovima zaštićene prema Zakonu o zaštiti prirode i tada smo predlagali da bi bilo dobro da se točno definira koji su to dijelovi, koji je to dio koji se može navesti u skladu Zakonom o zaštiti prirode da kažemo da su to nacionalni parkovi i parkovi prirode i da način bude potpuno jasno podvučena linija što je to gdje zabrana ribolova treba predstavljati obvezu. Ovako širim interpretacijama mogu se naime dovesti dvije nove neugodnosti, a to je da ribari točno neznaju gdje se nalaze zone koje su zabranjene ili druga, da je previše tih zona, a da ne postoji za to dovoljno razloga. Drugo, ona odredba koja je govorila o plaćanju naknade za gospodarski ribolov, to je poznato u našem ministarstvu, u većini mediteranskih zemalja ona ne postoji kao obveza. Treća stvar koju smo na žalost nismo ovu mogućnost tada uzeli da je otklonimo, jest povlastice. Povlastice o kojima se govori na različite načine sa različitih aspekata ali bjelodano je jasno mi u klubu HSS-a držimo najprije da bi one trebale biti prenosive isključivo na prvi nasljedni red. Na neki način iz razloga da se stvori institut zaštite tih povlastica, ali i da se sredi ukupno stanje u vezi sa povlasticama jer ima vjerojatno i dosta neaktivnih, a samim time da se uspostavi određena vrijednost koje te povlastice predstavljaju. Na žalost čuli smo to je li u Italiji, one vrijede od nekih 200-300 tisuća eura, kod nas na žalost upravo zbog režima koje one imaju ne vrijede, a samim time jasno je i pozicija onih ljudi koji koriste i imaju mogućnost da imaju te povlastice sasvim drukčija nego što je to u pogledu nekih drugih ribara u nekim drugim zemljama. Nadalje taj famozni izlov ili stavljanje u promet prstaca koji se nameće kao gotovo pitanje poput onog 0,0 alkohola u krvi za vrijeme vožnje koji dobija određene kontekste koji naprosto ne priliče jednoj ozbiljnoj turističkoj zemlji. Jer kazati u Hrvatskoj da će se najstrože i najrigoroznije zabraniti svaki promet prstaca, a da pritom televizijske kamere prošeću restoranima i oni svi vrlo odgovorno izjave da će oni to nabavljati na nekom drugom tržištu a da pritom se ne pokuša naći jedan razumni oblik em izlova em konzumacije tih prstaca. Mislimo da je i to na tragu prijedloga koji se mogao čuti prilikom rasprava u resornom odboru, a to je da se dozvoli na 10% područja da se ta zona definira, da se utvrdi lovostaj i da se naprave kriteriji za izlov, naprosto da jednu stvar napravimo do kraja jasno, čisto i da ne trebamo se stalno vaditi na Bosnu i Hercegovinu da smo iz nje uvezli te silne prstace ili neznam već odakle nismo. Prema tome zaštitimo određene zone, kažimo da je 10% dozvoljenoga, kažimo u kojoj vremenskoj dinamici će se te zone mijenjati, kontrolirajmo ih i konzultirajmo se sa strukom koja ipak stoji na stajalištu da bi ovakav jedan pristup bio jedan razuman čin koji bi mogao pomiriti tržište, potrošnju, turizam pa i zaradu onih koji imaju pravo da žive od toga. Pitanje dopuštanja stranim državljanima da love u našim teritorijalnim vodama je nešto što naravno treba u potpunosti otkloniti. Treba otkloniti i specifičnosti našeg Jadranskog mora iz razloga što mi nismo osposobljeni da se konkurentski u smislu opreme, u smislu imanja i ako hoćete i znanja, nosimo sa onima koji su ispred nas i naravno da bi naša ribarska flota u potpunosti ostala minorna jer bi bila to utakmica prvoligaša i trećeligaša pa mislimo da to naprosto nije normalno. Prema tome u ovom momentu nema razloga ostavljati uopće mogućnosti sklapanja ugovora sa stranim državama u pogledu ribolova na našem teritorijalnom moru. Mislimo da to nema nikakvih razloga niti postoji bilo koji okvir koji nas u smislu neke prakse koja je vani u nekim drugim zemljama će u ovom momentu natjerati na tako nešto. Jasno da je i primjena zone koju smo donijeli ribolovno-ekološkog pojasa, nešto što bi uskladilo ukupnosti ovog našeg pravnog djelovanja na moru. Ona stvar za koju držimo da je vrijedno preispitati u okviru ovog prijedloga nacrta zakona je zasigurno kaznene odredbe koje uistinu ako ih čitate i ako se idete malo s njima baviti čine većinu, glavninu ovih izmjena i dopuna, ali one su same po sebi tako strašne da pošto naši ribari to baš i ne čitaju, smilim da im je i bolje da ne čitaju ovo jer da ovo pročitaju onda bi zaslužili više kazne nego da pregaze nekog autom na ulici. Takve su kazne ako slučajno vas ulovi da nemate iskaznicu. Prema tome, mislimo da se sa takvim načinom i restrikcijama u pogledu kaznenih odredbi neće postići onaj cilj. Mislim da treba učinkovitijim nadzorom pokušati doći do realnog i optimalnog rješenja koje će pridonijeti da se poštivaju postojeći zakoni. A same brojke iskazane u tisućama kuna koje se trebaju platiti od čovjeka koji nema za mirovinsko, socijalno, a inače prema podacima nekima 30% njih ne uplaćuje ni mirovinsko ni socijalno. Vjerojatno ne uplaćuju iz razloga zato što nemaju novaca. Pretpostavljam da nitko to ne radi iz nekog gušta ili zato što mu se to tako učinilo kao dobar primjer. Nego vjerojatno nemaju dovoljno novaca. Pa i ti izlasci njihovi na more za vrijeme kada se i ne bi smjelo izaći na more govori o sili koja ih tjera da izađu da bi mogli proživjeti idući mjesec. Sve to govori o tome da se radi o uistinu jednoj osjetljivoj temi i složit ćemo se svi skupa, zakonodavstvo u svojim postupcima ide prema cilju da tim ribarima koji rade svoj posao bude lakše, da tržište bude organiziranije, da se stvore luke ribarske, da se organizira tržište ribe, da se formiraju veletržnice koje trebaju doprinijeti ne samo boljoj proizvodnji, da tako kažem, ribe nego i boljoj potrošnji ribe. Jer i potrošnja ribe je vrlo upitna u Republici Hrvatskoj pa i kulturi potrošnje ribe i da se stvori, i mislim da zakonodavstvo ide u tom smjeru. Ne možemo reći da ono ide suprotno od interesa ljudi ribara. Međutim, mjere koje su bitne za njih su presudne i u vremenskoj dinamici, ali i u jednoznačnom tumačenju. Ili o jednostavnosti na koji način vi možete konzumirati zakon. Vi morate znati, kada propisujete nešto za strukturu ljudi kao što je ova za koju sad propisujemo, da to mora biti jasno, da mora biti razumljivo i da nadasve mora biti operativno moguće to učiniti. Jer ako će se sportska dozvola, na jedan primjer, koju bi stranac ako želi sudjelovati u sportskom ribolovu, a ljetuje ne daj Bože na otoku koji je udaljen ili nema most, tada smo svi skupa u problemu. Posebno ako nema sportskog društva koji bi mogao pokriti interese pokrivanja toga. Prema tome, a isti taj odnos nemamo u Zakonu o slatkovodnom ribarstvu. Tamo i nemamo podijeljeno rekreativne i sportske, imamo samo jedne. Prema tome, pitanje je da li je to usklađeno sa Zakonom o sportu. Kako tu stojimo? Prema tome, čitav niz razloga nas navodi da je vrijedno porazmisliti, bez obzira na možebitnu opravdanost razdvajanja sportskih ribolovaca od rekreativaca, iako je to teško malo i razumjeti, ali ajmo reći da želimo razumjeti. I onda se uvijek otvori polemika malih ribara, dopunskih kako ih zovemo. U naravi intencije i ono čime se vodila, vjerujem i ova Vlada i ona bivša Vlada i Vlada iza one bivše je bila da ti mali, kako ih nazivamo i u Zakonu, ili dopunci. Naime, radi se u naravi o otočnom stanovništvu, o stanovništvu koji je naprosto svojim tradicijskim načinom življenja, nečim što ima duboko ukorijenjene i kulturološke i sociološke aspekte naučilo tako živjeti. I da im se pokuša olakšati taj njihov život na jedan način da za onaj dio ribe koji oni ulove, da to ulove na jedan pristojan način i da to jasno ne mogu staviti na tržište. Odnosno ako žele staviti treba im omogućiti da koriste određeni obrt za vrijeme kad je sezona lova pojedine vrste ribe. Prema tome, sve se to može na jedan vrlo jednostavan način riješiti, ali to treba definitivno riješiti, a ne treba stalno uzimati njih kao primjer zašto na hrvatskom tržištu tržište nije regulirano, kažu zato što ima puno tih malih ribolovaca. Pa znate, oni naprave cijeli rašamon na tržištu, vjerojatno i naprave, jedan dio su krivci za to, ali naravno, ne mogu oni biti prozvani kao oni koji su krivi zato što ne postoji organizirano tržište. Znamo na koji način i kako se organizira to tržište i što su preduvjeti da bi to tržište bilo do kraja efikasno i kvalitetno. Postoji još čitav niz dvojbi koji se odnose na ove izmjene. Jedna od njih je, iako to zakonodavac izrijekom ne kaže, uvođenje inspekcije koja bi trebala biti pri Ministarstvu poljoprivrede, šumarstva i vodnog gospodarstva kao jedna mjera koja bi trebala vjerojatno učinkovitije pridonijeti kvalitetnijem nadzoru. Ali predlažem da one mjere u pogledu kaznene politike, posebno onih ogromnih iznosa koji se deseterostruko povećavaju, mislim da to neće biti isplatljiva mjera i da ona neće dati rezultat za kojega se svi skupa zalažemo. Jer nažalost, naši ribari, od njih 2 i pol tisuće danas plove na obično istrošenim, starim i zastarjelim brodovima kojima je program kojim bi se trebao vrlo brzo aktivirati, a to je izgradnja Hrvatske ribarske flote. Ali ja moram ovom prilikom reći, zalažimo se za drvenu brodogradnju i drvenu ribarsku flotu. To je dio naše kulture, naše tradicije, to je dio onoga što mi imamo i što možemo ponuditi svijetu. To je dio onoga što mi znamo, a nemojmo dozvoliti da nas još jedna Turska koja i ne zna napraviti brod od prave hrastovine pretekne pa da i tu izgubimo jednu bitku. A u ovom momentu, vjerujte, još uvijek Hrvatska ima te snage, znanja i mogućnosti da se sa drvenom brodogradnjom nosi sa svima na svijetu i primjeri toga su vrlo česti. Da se veliki broj brodova drvenih naručuje, od preko 30 metara se grade brodovi, znate, u Hrvatskoj, za one naručitelje iz Sjedinjenih Američkih Država, a mi sami sebe proglašavamo da ta drvena brodogradnja nije efikasna, da mi to ne znamo i da je to zastarjelo i da je to de mode. De mode su glave koje to govore, ali vjerujem da te glave ne sjede u ovom Parlamentu. Hvala lijepo.
Zahvaljujem kolega Markov. U ime Kluba HDZ-a gospodin Rade Ivas. Izvolite kolega Ivas.
Gospođo potpredsjednice, gospodo iz Vlade, kolegice i kolege. Prije nego rečem o samom Prijedlogu zakona, dozvolite mi nekoliko načelnih stavova. Morsko ribarstvo je složena gospodarska djelatnost koja nije samo podložna utjecaju različitih čimbenika koji uvjetuju njegovo odvijanje i usmjeravaju njegov razvoj već je za pravilno gospodarenje i zaštitu obnovljenog bogatstva mora potrebno voditi računa i o tehnološkim, tehnički ekonomskim, pravnim i svim drugim aspektima koji odlučujuće utječu na njegov razvoj. Ribe i drugi morski organizmi su obnovljivo bogatstvo mora koji se nažalost neodgovornim iskorištavanjem, prije svega prekomjernim izlovljavanjem može vrlo brzo osiromašiti. Sadašnje stanje našeg ribolovstva možemo okarakterizirati sa nekoliko crta. Ono se obavlja na teritoriju od 34 tisuće kvadratnih kilometara i još imamo u zaštićenoj ekološko-ribolovnoj zoni 25 tisuća i 207 kvadratnih kilometara. Gospodarskim ribarstvom se bavi preko 3 i po tisuće ribara, no ulov sitne ribe je vrlo nizak. On je na razinu svega 8% procijenjene biomase. Ribarenje je koncentrirano na unutrašnjem ribolovnim more, iz čisto razloga što flota, ribarska flota je brojna ali je vrlo loše karakteristike, malih plovila. To su uglavnom mala plovila sa malom konstrukcijom, slabom konstrukcijom i jasno da takve karakteristike ne omogućuju ribolov u vanjskom ribolovnom moru. Pred nama je Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o morskom ribarstvu, dakle nije zakonodavac išao sa novim Zakonom o ribarstvu i to je dobro jer mislim da je za donošenje novog Zakona o ribarstvu treba jedna široka elaboracija, i prema informacijama iz Ministarstva novi Zakon će se izrađivati kroz Card program, kroz ovaj program sagledat će se okolnosti vezane za pristupanje Hrvatske Europskoj uniji i to će biti baza za donošenje novog Zakona o morskom ribarstvu. Predloženim izmjenama i dopunama Zakona o morskom ribarstvu želi se u prvom redu stvoriti pretpostavke za ustrojavanje inspekcije u Ministarstvu poljoprivrede, šumarstva, i vodnog gospodarstva. Naime, Zakonom o ustrojavanju i djelovanje središnjih tijela državne uprave propisano je da će Ministarstvo poljoprivrede, šumarstva i vodnog gospodarstva obavljati inspekcijske poslove koji se odnose na morsko ribarstvo. Naime, prilikom formiranja državnog inspektorata specijalizirana je ribarska inspekcija bila je ukinuta odnosno tadašnji ribarski inspektori prešli su u sastav državnog inspektorata i dobili su status gospodarskog inspektora, praktički od tada gotovo nije bilo ribarske inspekcije pa se gotovo na svim većim skupovima ribara stalno isticala potreba postojanja specijaliziranih ribarskih inspekcija. Inspekcija mora biti učinkovita, efikasnija, jer na taj način biti će bolja i zaštita ribljeg fonda tim ćemo biti daleko učinkovitiji u zaštiti ribljeg fonda, daleko veći nego da propisujemo povećavanje kazne. Dalje, radi omogućavanja djelotvornijeg gospodarskog biološkog gospodarenja biološkim bogatstvom mora, izvršavanje međunarodnih preuzetih obaveza kao i unapređenje statističkog praćenja ribolovnog napora, dopunama Zakona omogućit će se donošenje zakonske podloge potrebno za stvaranje sustava nadzora, i praćenja ribarskih plovila kao i obveze izrade programa razvoja ribarstva za dulje razdoblje. Donošenjem zakonske podloge za regulaciju prometa ribom i drugim morskim organizmima. Osim navedenih izmjenama ovim izmjenama i dopunama uređuje se problematika športskog i rekreacijskog ribolova na način koji više odgovara našim uvjetima, usvajanjem ovog Zakona u Hrvatskoj će postojati četiri vrste ribolova gospodarski, mali, športski i rekreacioni ribolov. Po dosadašnjoj zakonskoj regulativi imali smo gospodarskim mali, i športsko-rekreacioni ribolov kao jedinstvenu kategoriju. Kao što vidimo ovim izmjenama i dopunama ne ukida se malo ribarstvo iako znamo da u ujedinjenoj Europi malo ribarstvo nije poznato, ne postoji, te će se sigurno trebati ga uklapati ili usmjeravati malo gospodarstvo u konačnom Prijedlogu zakona prema gospodarskom i rekreacionom ribolovu. Možda ovdje jedna napomena ili sugestija prema predlagaču da svojim vlastitim amandmanima malo bolje ili kvalitetniji način napravi razliku između malog, športskog i rekreacionog ribolova jer iz ovih izmjena i dopuna koji su pred nama vrlo je teško praviti tu razliku. Dalje, ovim izmjenama i dopunama promjene će se dogoditi i u vođenju očevidnika, dokumenata koji je dosta smetao ribarima a koji je svojedobno uveden u namjeri da se konačno dobije vjerodostojna evidencija ulova i eksploatacija pojedinih područja. Sada se propisuje da se očevidnik mora voditi u plovilima koja su duže od 10 metara dok ribari koji rade s manjim plovilima znači ispod 10 metara trebaju podnositi izvješće o ulovu ribe. NO, ovdje ću još spomenuti da je za razvoj Hrvatskog ribarstva značajne su dvije nove odredbe, odnosno bolje regulirane, to u članku 51. koji govori o programu razvoja ribarstva i članak 49. koji govori o mogućnosti ograničavanja ribolova i ulova, na određenim područjima u cilju racionalnog gospodarenja biološkim zalihama mora. Program razvoja ribarstva on će se prema Prijedlogu zakona donositi za razdoblje od 6 godina i sadržava ocjenu postojećeg stanja morskog ribarstva i ribolovnog bogatstva, strategiju i cilj za postizanja trajnog iskorištavanja ribolovnog bogatstva. Razvoj tržišta riba i ribljim proizvodima, unapređenje i modernizaciju ribarske flote itd. Da bi se ostvarilo racionalno gospodarenje biološkim zalihama mora, ministar po ovom Prijedlogu će biti ovlašten da propisuje određena ograničenja, propisat će broj i veličinu ribarskih plovila, vrstu i količinu alata i opreme kojima se u određenoj ribolovnoj zoni dopušta ribolov. Ograničenje vremena ribolova u određenoj ribolovnoj zoni, dopuštenu količinu ulova itd. Po nešto od ovoga bilo je propisano i u dosadašnjem Zakonu o ribarstvu međutim, ovim izmjenama se otvaraju znatno veće mogućnosti ograničenja i kontrola ribolova odnosno zaštite pojedinih područja za koja se ocijeni da su prelovljena ili ugrožena. Dalje ovim se Zakonom određuje i da će se sredstva od naknade za ribolov i štete nanesene morskom organizmima morati koristiti za financiranje praćenja stanja biološkog bogatstva mora i mjera unapređenja morskog ribarstva. I na kraju mogu kazati da iako u ovom zakonu ima nedorečenosti i neusklađenosti sa zakonom o slatkovodnom ribarstvu pa i pomorskim zakonom, donošenje ovog Zakona omogućit će bolje praćenje stanje biološkog bogatstva mora te će unaprijediti morsko ribarstvo. Iz ovih razloga Hrvatska demokratska zajednica podržava donošenje ovog Zakona te će za isti i glasovati. Hvala lijepo.
Zahvaljujem kolega Ivas. Završili smo raspravu po klubovima, prelazimo na pojedinačnu raspravu. Prvi je na redu kolega Stazić.
Hvala lijepa gospođo potpredsjednice. Pa, najprije mislim da bi ovaj Zakon trebalo donijeti u dva čitanja. Naime, nema naročito opravdanih državnih razloga zbog kojih bi ga sada trebalo donijeti po hitnom postupku, a ima naročito opravdanih logičnih, zdravorazumskih razloga da se o ovom Zakonu provede rasprava u dva čitanja. Zbog čega? Zbog toga jer je on u mnogim dijelovima manjkav pa je dobro da se provede dva puta rasprava i da se te manjkavosti isprave. Drugo, ovaj zakon sav ide u pogrešnom smjeru, malo je krivo nagnut, umjesto da se njime pojača zaštita ribljeg fonda od gospodarskog izlova prije svega stranaca, Zakon se neviđenom snagom ... države obrušava na rekreativne i sportske ribolovce, kao da oni predstavljaju ne znam kako veliku opasnost. Štetu koju napravi jedna talijanska koča to sportski i rekreativni ribolovci ne mogu izloviti u 10 godina. Prema tome, cijeli zakon pogotovo nakon proglašenja ribolovno-ekološkog pojasa, koji kasnije doduše je to njegovo proglašenje ukinuto ili bitno smanjeno pa kao da ga i nemamo. Ali iz prakse, iz onoga što se događa na našem moru. Taj zakon treba drugačije koncipirati. Drugo, taj zakon stupa na snagu 8 dana od dana objave u Narodnim novinama, i od tad se i primjenjuje, a ovaj tekst zakona predviđa čitav niz podzakonskih akata koje bi trebalo donijeti, a koji se u tih 8 dana sasvim sigurno neće donijeti. Pa će zakon biti znači neprimjenjiv. Na primjer, dozvole za športski ribolov na moru izdaje ministarstvo. Pa onda odobrenje i uvjete za održavanje lokalnih natjecanja također izdaje nadležna područna jedinica ministarstva. Pa odobrenje i uvjete za održavanje državnih i međunarodnih natjecanja izdaje ministarstvo. Pa dozvole za rekreacijski ribolov izdaje ministarstvo. Pa dozvole za rekreacijski ribolov prodaju se u područnim jedinicama ministarstva i kod pravnih i fizičkih osoba koje za to ovlasti ministar, ministar to mora napisati. Pa vrsta riba i drugih morskih organizama kao i način njihova označavanja propisuje ministar. Pa ministar propisuje i način upotrebe vrstu i količinu ribolovnih alata i opreme koji se smiju upotrebljavati. Pa ministar propisuje broj i veličinu ribarskih plovila, pa snagu pogonskog stroja. Pa ministar propisuje i pojedinačni i ribolovni napor po ribarskom plovilu. Pa propisuje ograničenje vremena ribolova u određenoj ribolovnoj zoni. Pa onda propisuje dozvoljenu količinu ulova. Pa onda uvjete za postavljanje umjetnih brakova, pa mjere i uvjete poribnjavanja mora. Pa onda ministar propisuje uvjete kojima mora udovoljavati pravne i fizičke osobe za obavljanje djelatnosti iz stavka 1. članka 51. to je čitav niz stvari. Pa ministar propisuje oblik, sadržaj i način dostavljanja obrasca očevidnika. Znači ima ministar jako puno posla. Jako puno posla ima ministar. A taj ministar koji inače ima ogroman resor, on je ministar mora, neba i zemlja, sad još tu mora još ovoliki broj podzakonskih akata donijeti i to sve u osam dana, da bi zakon bio primjenjiv. Trebalo bi sve te podzakonske akte najprije pripremiti, nakon rasprave u ovom prvom čitanju, pa da se ministru malo pomogne. Nema koncepcijske tu bitne razlike. Čemu je razlika između malog rekreativnog i sportskog ribolova? Ja sam se trudio da shvatim tu razliku, moram priznati da ju nisam uspio shvatiti. Pazite i jedan i drugi smiju uloviti do pet kilograma. Doduše što se sportskog ribolova tiče, tu imate jednu nelogičnost, odnosno potpuno različito, upravo dijametralno suprotne stavove u dva članka koji slijede neposredno jedan iza drugoga. U članku 34. kažete da za vrijeme trajanja natjecanja u športskom ribolovu količina ulova nije ograničena. Nije ograničena. A u članku 35b. da u rekreacijskom i športskom ribolovu, dakle i športskom dozvoljeno je dnevno uloviti i sakupiti do 5 kilograma riba. E sad jel nije ograničena ili do 5 kilograma? To se morate dogovoriti najprije sami sa sobom, pa onda to napisati u zakonski prijedlog, jer ovako je nemoguće da to ovako ostane, da je u jednom članku neograničeno, a u drugom članku da je već ograničeno i to na 5 kilograma. Logično je dakle da u sportskom ribolovu, pa sportski ribolov se organizira, zbog toga se vidi tko će više ulovit. I sad ako ograničite to na 5 kilograma, kako ćete znati tko pobijedio? Jer su pobijedili svi koji dođu odmah do 5 kila ili kako? Kako ćete to znati? Tu ste napisali 35b. da se u sportskom ribolovu ograničava do 5 kilograma. E sad, još nešto malo o tom malom ribolovu. Znate vi šta je mali ribolov? Za vlastite potrebe do 5 kila. I tko njega obavlja? Pa obavljaju ga oni tamo mještani, ribari u tim malim mjestima, prvo da se prehrane, drugo da nešto malo zarade. Oni po ovom zakonu tu ribu ne smiju prodavati, ne smiju stavljati u promet. Pa šta vi mislite da oni izlaze na more, jer oni uživaju u tom ribolovu, po hladnoći bacati mreže, i dizati se ujutro u 3 sati pa ih dizati? Pa oni to rade da bi prodali sreće imaju, sreće, jako puno sreće, ako ulove taj dan 5 kilograma ribe. Oni to rade zbog toga da bi malo popravili svoje kućne budžete. Sad vi njima to zabranite. I onda im propišete nekakve nevjerojatne kazne ako ih se ulovi da prodaju slučajno koju od tih riba što su ulovili, da ih nisu sve ostavili samo za sebe. Gledajte, to je jedna mala gospodarska aktivnost. Pa ako treba plaćati na nju nekakav paušalni porez simboličan, može se o tome razmišljati. Ali te ljude lišiti takvog dodatnog prihoda, ne čini mi se osobitim pametnim. Dalje. E sad su kaznene odredbe. Kaznene odredbe su neobično zanimljive. Evo ja sam se trudio, ispravite me ako griješim. Članak 33. kaže da je zabranjeno bavljanje ribolova podmornom puškom. A u kaznenim odredbama nigdje ne vidim da se sankcionira i kojom kaznom prekršaj za taj članak 33. Znači tko lovi puškom. Bilo je u starom zakonu, to vam je u članku 80. valjda, valjda. Znači ako se rekreacijsko športski ribolov obavlja nedozvoljenim ribolovnim alatima ili opremom, to bi valjda moglo biti to pa se upućuje na članak 33., tamo je u starom zakonu najmanja predviđena kazna od 400 do 2000 kuna, najmanja, moguća. Sad ovdje ne znam koja je tu, nisam uspio pronaći. Ali jedna druga stvar mi je jako zanimljiva. U članku 61d. vi inspektoru dajete pravo da oduzme plovilo, alate i opremu za ribolov, koji su poslužili za izvršenje prekršaja, znači kad netko lovi krivim priborom, ovo, ono, bez dozvole, onda ćete mu uzeti plovilo. To je neobično zanimljivo, vidite. Pa ajde baš da ste rekli pa u drugom pokušaju ćemo mu uzeti plovilo, ne vi odmah plovilo oduzimate do završetka prekršajnog postupka. A kad se ministru Mlinariću predlagao da u Zakonu o sigurnosti prometa na cestama predvidi takvu kaznu, onda je rekao da je to nemoguće, da to ne spada u naš pravni sustav. A nedavno je takav jedan ubio jedno ili dvoje djece, jer mu je Policija oduzela dozvolu, pa šta njega briga, šta će njemu dozvola, ne treba njemu dozvola za vozit auto, on je bez dozvole i dalje vozio auto i ubio dvoje ljudi. Pa gledajte, u Zakonu, dakle o sigurnosti prometa na cestama, to bi bila razumna mjera. Jer znate, ništa ne znači oduzeti dozvolu, njemu morate auto oduzet, auto tad ste jedino sigurni da neće imati s čim ubiti nekog drugog. I sad koja je stvarna šteta, teško je tu govoriti o šteti. Koje su žrtve koje imamo u prometu, ne ta mjera se ne može primijeniti. A ovdje ako netko izlovi 5,5 kila riba, a ne samo 5 onda ćete mu uzeti plovilo i to odmah na početku. Znači ove su nekakve drakonske kazne koje ja mislim da se neće ni primjenjivati, tko će primjenjivati imat ćete obračune na obali. Pa neće vam ljudi dati plovilo. Znači oduzimanje plovila može biti, ja se slažem, treba zaštiti riblji fond. Ali kod naročito drskog ponašanja. A ne odmah. Eto, hvala lijepa.
Zahvaljujem gospodinu Staziću. Sljedeći je na redu gospodin zastupnik Lino Červar. Izvolite kolega Červar.
Gospođo potpredsjednice, državni tajniče. Pa mislim prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o morskom ribarstvu ustvari donosi osnovne odredbe vezane za obavljanje djelatnosti gospodarskog malog i rekreacijsko športskog ribolova, uvjete izdavanja dozvola i povlastica za obavljanje ribolova i uzgoja, te kaznene odredbe za prekršaje pojedinih dijelova zakona. Mislim da treba dati potporu ovom prijedlogu zakona, a i radi se o unapređenju morskog ribarstva u nas. Ali nije na odmet reći isto onako pozitivno što se čuje na terenu. Evo ja ću reći ono što sam ja čuo u Istri što ljudi ribari govore o tome, samo zato da bi se poslije pokušalo eventualno neke nesporazume otkloniti ili kako bi se to. Znači, ja bi pokušao pozitivno ovako nešto reći. Naravno da ako malo pročitate ovaj prijedlog da sigurno čovjek koji pročita da ima malo primjedbi da tako kažemo, da se radi malo previše o jednom centralizirano da tako kažemo prijedlogu što je normalno ako se to malo pročita i ne treba ljudima reći da to nije u redu jer tako to izgleda jer ipak jedan ministar daje i određuje ribolovne alate, određuje plovilo, količinu ulova, povlastica i svih drugih stvari i to je logički da ljudi to tako primijete. Ja sam razumio da se tu zapravo radi o podrški i implementaciji zajedničke ribarske politike Europske unije za mediteran te harmonizaciji ribarstvenog zakonodavstva s odgovarajućim segmentom pravne stečevine Europske unije. Dakle, ujedno to znači da se kao što ste i dobro i rekli da se pripremaju i koordiniraju provedbe projekata iz područja ribarstva sa međunarodnim financijskim institucijama iz donacije ili tehničke pomoći. Daje se na određeni način potpora učlanjivanju Republike Hrvatske u međunarodne ribarske organizacije FAU, FISHERIS, EUROFISH itd. Da sumiram, ovim zakonskim prijedlogom a tako ste se vi i očitovali usklađuje se zakonodavstvo Republike Hrvatske sa zakonodavstvom Europske unije i pravnim aktima Vijeća Europe. Ono što već sam negdje čuo jer to govore i ribari u Istri a vjerojatno i drugi diljem naše imaju određene primjedbe, na primjer dosta sam vidio i slušao članaka 71., 74., 78., govori se ono što je prije rečeno da povlastica ne može podlijegati reviziji dok ribar ne ugasi obrt, oduzimati ili skidati alate dok neki ribar plaća svoje obaveze, smatraju da je nepravda i povlastica je vezana sa obrtnicom. Na primjer, govore o onome što je rekao uvaženi zastupnik Tadić, da kad se govori o obavljanju ribolova stranih pravnih i fizičkih osoba da bi se trebalo ipak zaštititi naše teritorijalno more, odnosno da oni rade to van teritorijalnog mora. Određene primjedbe kod članka 74. povezana sa 78. da se novčanom kaznom kažnjavaju oni ako nemaju sa sobom povlasticu a da bi samo zatim rekli da isto tako se kažnjavaju oni koji upravljaju plovilom, znači osobe koje nisu za to stručno odnosno nemaju dokaz o stručnom osposobljavanju. To bi značilo da oni trebaju imati, tako se oni žale, cijelu hrpu papira, da trebaju imati i povlasticu sa sobom, knjižicu broda, očevidnicu itd., tako kažu isto bi došlo kada bi policajac zaustavio građanina i tražio ne samo prometnu dozvolu nego dokaz da je on završio i školu za, tako da smatraju da bi se to možda moglo vidjeti efikasniji način kako ne bi trebali ljudi nositi sve sa sobom a navodno se priča, ja ne znam da li je to istina, da očevidnicu na primjer Slovenci su počeli ispunjavati tek prilikom ulaska u Europsku uniju a mi moramo odmah. Sada to treba vidjeti. Čujte, neki govore da bi trebalo to samo malo prepisati to od Slovenaca koji su i tako pregovore vršili sa Europskom unijom, i sami su članica Europske unije ali kažu ti isti Slovenci nemojte napraviti pogreške kao što smo mi napravili pa smo se zaletjeli a to bi značilo da nam ne preostaje ništa drugo nego slušati mudru narodnu poslovicu koja kaže da se uči na svojim i tuđim pogreškama. Ali ono što sam još htio reći ja sam to jednom već spomenuo i tu u raspravi a vidim da je tu kolega uvaženi zastupnik isto spomenuo te male ribare. Čujte, ima ih, ja govorim o socijalnoj komponenti zbog toga što mali ribari, stvarno to su ljudi oni umirovljenici, najviše ih je ili ljudi sa jednostavno nemaju od kuda kako preživjeti, moraju ići na more i što se zna i ujutro i u noći itd. da bi mogli preživjeti naprosto. Ja ne mislim na one koji se bave malim ribolovom a to mogu zloupotrebljavati. Uostalom, postoje inspekcije. Sada imamo toliko inspektora ako to ne bi mogli. A uostalom, rekli smo da oni mogu do 5 kilograma ali opet nelogično mi je, tu bi se složio sa gospodinom koji je rekao, uvaženim zastupnikom koji je rekao vidite za njih je ograničeno za pet a s druge strane nismo definirali što je sa športskim i rekreativnim ribolovcima, dokle oni mogu, po čemu se oni mogu prepoznati kao i obilježavanje riba i tako. Ja moram reći da imam simpatije prema malim ribarima jer znam iz mog kraja tamo gdje ja živim tko se bavi time onda znam da su to ljudi u problemima koji se muče a ja ne bih nikada se složio da govorimo o izuzecima jer oni ne čine pravilo. Znači, mene interesira pravilo. Prema tome, to mislim i želio bih da se to bez obzira što dajem potporu želio bih da se to vidi šta se tu može napraviti još. I zadnju stvar koju bih ja podsjetio, opet govorim o mom području, dakle o istarskom području jer znam da je došlo sada vrijeme kada se da potpora, input u osnivanju tih ribarskih zadruga, tih veletržnica itd. Međutim, kod veletržnica ja bih ovako malo rekao i nešto, jednu opservaciju da možda pazimo kod tog učešća vlasničkog. Imamo na primjer 51% grad, pa imamo 29% županija. Ja bih želio da možda država ima veće vlasničko učešće samo zbog toga da ne bi došlo u određenom trenutku do zloupotrebe itd., da se to malo više kontrolira ali inače jesam za to. Eto. Hvala lijepo.
Zahvaljujem zastupniku Červaru. Imamo jednu repliku. Gospodin zastupnik Stazić. Izvolite, kolega Stazić!
Uvaženi kolega Lino Červar, evo iskoristit ću priliku da vam repliciram iako bi to mogao biti ispravak krivog navoda ali koristim se replikom upravo zato da vam dam mogućnost da odgovorite. Kažete vi da ovaj zakon predstavlja harmonizaciju sa europskim zakonodavstvom. Da, ali u jednom manjem i u jednom proceduralnom dijelu. Što se tu usklađuje? Usklađuju se recimo da inspekcijske poslove u prvom stupnju obavljaju inspektori. Nekakva uredba vijeća, dva, tri, sedam jedan kroz 2002. Usklađuje se ono što nitko ovdje u ovoj raspravi nije spomenuo kao nešto sporno a ono što jest sporno, čemu se ovdje prigovara za to nema odgovarajućih odredbi u europskom zakonodavstvu i to ne moramo usklađivati ni sa čim. A to vam je na primjer dozvola za rekreacijski ribolov uopće podjela toga rekreacijskog športskog ribolova. Toga nema. Nema odgovarajućih odredba i prema tome to ne moramo usklađivati. To možemo sami napraviti bolje nego što je u ovom prvom čitanju. Jesam za to da se harmonizira i moramo harmonizirati ali nije dobro da se pod firmom harmonizacije u usklađivanja s europskim zakonodavstvom, onda pod taj kišobran stavlja i ono što je u tim zakonima loše. Eto zbog toga sam vam se javio na repliku, za repliku. Samo zato da skrenem pozornost ne samo vama nego i Ministarstvu, ostalim kolegama pa i javnosti. Da budemo oprezni kada, kada, kada etiketom usklađivanja štitimo loše prijedloge. Hvala.
Zahvaljujem. Odgovor? Odgovor na repliku zastupnik Červar. Izvolite.
Gospođo potpredsjednice, pa dobro nisam ga ja tako loše shvatio. Tu njegovu repliku i ovaj, ja, meni je samo bitno da, da razumijemo jednu stvar. Dok ne dođu kao što kaže uvaženi zastupnik Ivas, dok ne dođu bolja vremena kad se bude možda definiralo situacija sa malim ribarima da ipak vodimo brigu o njima, a naravno sportsko-rekreaktivno to mi je nekako manje. A ja više sam za te male ribare koji me više interesiraju. Nek oni se takmiče tko će više. Nisu, nemaju oni problem trbuha. Prema tome ja više socijalno pitanje gledam. Inače u redu. Eto toliko.
Zahvaljujem. Sljedeći je na redu zastupnik Marin Jurjević. Nema ga. Gubi pravo. Sljedeći Miroslav Rožić. Nema ga. Gubi pravo. Sljedeća je na redu zastupnica Antičević-Marinović. Nema je. Gubi pravo rasprave. Sljedeći zastupnik Anton Peruško. Nema ga. Gubi pravo rasprave. Sljedeći je na redu zastupnik Milan Meden. Nema ga. Gubi pravo rasprave. I sljedeća bi bila zastupnica Irena Ahel. Njoj se moram ispričati jer je bilo toliko zastupnika prijavljeno da sam joj rekla da ćemo nastaviti raspravu sutra pa će ona biti na redu sutra. Ali budući da su svi otišli onda završavamo raspravu o ovoj točci večeras. Glasat ćemo kad se za to steknu uvjeti vjerojatno u petak. Sutra počinjemo Zakonom o područjima županija, gradova i općina u Republici Hrvatskoj. Hvala vam lijepa. SJEDNICA JE PREKINUTA U 18,45 SATI.
Idemo na glasovanje o Konačnom prijedlogu zakona o izmjenama i dopunama Zakona o morskom ribarstvu, hitni postupak, P.Z.E. br. 282. Rasprava o tekstu zakona je završena. Amandmane su podnijeli Odbor za zakonodavstvo, Klub zastupnika HSP-a i Vlada Republike Hrvatske poslije roka. Prvo ćemo glasovati da li ćemo raspravljati, glasovati o amandmanima koje je Vlada podnijela poslije roka. Molim, uključimo se. Možemo glasovati. Molim rezultat. 81 za, 8 suzdržanih, 13 protiv. Dakle, raspravljat ćemo i glasovati o ovim amandmanima Vlade. Molim državnog tajnika doktora Dragana Kovačevića da kratko obrazloži amandmane. Amandman 1.
Amandman 1. u članku 28. kojem se dodaje članak 61.f u stavcima 1. i 2. riječ: "pet" zamjenjuje se sa riječju: "tri". Obrazloženje: određuju se isti uvjeti za obavljanje poslova inspektora kao u Zakonu o slatkovodnom ribarstvu.
Otvaram raspravu. Zaključujem raspravu. Dajem na glasovanje amandman 1. Vlade. Molim uključite se. Molim glasovati. Molim rezultat. Amandman prihvaćen sa 85 glasova za, 10 suzdržanih, 12 protiv. Postaje sastavni dio prijedloga zakona. Amandman 2.
U članku 30. stavcima 3. i 4., članku 31. stavcima 3. i 4. i članku 32. stavcima 3. i 4. iza riječi: "osobi" dodaju se riječi: "i odgovornoj osobi u pravnoj osobi". Obrazloženje: Određuje se kaznena mjera za odgovornu osobu u pravnoj osobi za počinjeni prekršaj u povratu.
Hvala. Otvaram raspravu. Zaključujem raspravu. Dajem na glasovanje 2. amandman. Molim, uključite se. Možemo glasovati. Molim rezultat. Amandman prihvaćen sa 85 glasova za, 14 suzdržanih i 4 protiv. Postaje sastavni dio prijedloga zakona. Amandman 3.
U članku 33. stavku 1. točci 2. iza riječi: "bez" dodaje se riječ: "valjanog". U stavcima 3. i 4. istog članka iza riječi: "za" dodaje se riječ: "istovjetne". Obrazloženje: Odobrenje za mali ribolov je valjano uz potvrdu o uplaćenoj naknadi i određuje se kaznena mjera za istovjetni prekršaj u povratu.
Hvala. Otvaram raspravu. Zaključujem raspravu. Dajem na glasovanje amandman 3. Molim, uključite se. Glasujte. Molim rezultat. Amandman usvojen sa 87 glasova za, 8 suzdržanih i 8 protiv. Postaje sastavni dio prijedloga zakona amandman 3. I amandman 4.
Iza članka 37. dodaje se novi članak 38. koji glasi, dakle članak 38.: "Obvezuje se ministar da provedbene propise na temelju ovlaštenja iz ovog zakona donese u roku od godine dana od dana stupanja na snagu ovog zakona." Dosadašnji članci 38. i 39. postaju članci 39. i 40. Obrazloženje: Određuje se rok za donošenje provedbenih propisa.
Hvala. Otvaram raspravu. Poštovani zastupnik Tonči Tadić u ime Kluba HSP-a. Izvolite!
Poštovani gospodine predsjedniče, rok od godine dana je više nego previše za ovako važnu materiju, više nego previše. Navest ću samo primjer potrebe zoniranja gospodarskog pojasa koje još uvijek nije napravljen. Nema godine dana, tri mjeseca je dovoljno.
Hvala. Zaključujem raspravu. Molim uključite se. Molim glasovati. Molim rezultat. I amandman 4. usvojen sa 74 za, 9 suzdržanih i 31 protiv. Hvala, državni tajniče. I imamo sad na ovime od Odbora za zakonodavstvo. 1. amandman Odbora za zakonodavstvo.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio zakona. 2. amandman.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio zakona. 3. amandman.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio zakona. To je to. I zastupnika HSP-a amandman broj 1. [[Upadica se ne čuje.]]
4. Odbora za zakonodavstvo se isto prihvaća, gdje se mijenja ovo sa danom na dan.
Da, samo što nije bilo otiskano ovdje krupnim slovima. Da. Hvala lijepa. Amandmani Kluba zastupnika HSP-a. 1. amandman.
1. amandman, dakle govori koja obuhvaćaju područje teritorijalnog mora itd., dakle taj amandman se prihvaća ali uz promjenu izričaja. Dakle, ova množina se zamjenjuje jedninom, dakle koje obuhvaća područje teritorijalnog mora i tako dalje jer vanjsko ribolovno more, dakle, isključivo ono može imati i teritorijalno ribolovni pojas. Izvolite.
Zastupnik Tadić, predlagatelj amandmana.
Poštovani gospodine državni tajnice, naša intencija je to da se gospodarski pojas, tj. zaštićen ekološki ribolovni pojas tretira zasebno od teritorijalnog mora, dakle, da postoje tri ribolovna mora, dakle, unutarnje ribolovno more, vanjsko ribolovno more i gospodarski pojas. Ako to vaše prihvaćanje znači to onda mi povlačimo naš amandman.
Samo se ova množina zamjenjuje jedninom, dakle nije.
Dobro. Amandman dakle broj 1. prihvaćen sa ovom inverzijom u jedninu iz množine. Amandman drugi.
Amandman drugi se ne prihvaća. Naime, granice ribolovnih zona u cijelom ribolovnom moru Republike Hrvatske određuje ministar i to izričajem stavka 1. istog članka i nije onda potrebno ponovno naglašavati izoliranje zaštićenog ekološko ribolovnog pojasa, naime i on ulazi u ribolovno more.
Zastupnik predlagatelj, Tonči Tadić.
Poštovani gospodine predsjedniče, poštovani gospodine državni tajniče, mi smatramo da treba u zakonu zasebno propisati zoniranje gospodarskog pojasa. Naprosto zato što prema članku 62. Konvencije o pravu mora će u njemu moći ribariti i stranci. Zone se možda neće podudarati sa zonama u teritorijalnom moru i to su osim toga dva posebna pravna režima na moru. Gospodarski pojas nije dio teritorijalnog mora i na njega Hrvatska ne može potegnuti svoj suverenitet. Radi međunarodnog prava moramo imati zasebno zoniranje gospodarskog pojasa a to još uvijek nije učinjeno mada je proglašen prije 2,5 godine.
Molim glasovati. Uključimo se. Možete glasovati. Rezultat. 26 za amandman, 18 suzdržanih 65 protiv, nije dobio potrebnu većinu. Amandman 3.
Amandman treći, naime traži se brisanje u članku 7. stavka 2. povlastice za ribolov podliježu reviziji. Naime, smatramo da su povlastice vezane za plovilo i revizija povlastica potrebna je stoga što trenutno postoji ne srazmjer broja povlastica i broja plovila. Revizija povlastica također je potrebna i zbog promjene plovila odnosno upisivanja zamjenskog plovila u povlasticu. Također osim alata povlastica definira i lovne i plovne performance plovila koje mogu i moraju biti sastavni dio povlastice. Prema tome, u tom slučaju povlastice ostvaruje prava posjeda nad poznatim, poznatim varijablama dakle i vrsta i količina ribolovnih alata i veličina plovila i snaga pogonskog poribnog stroja itd.. Naime, ako ne bi to propisali i ako ne bi bilo jasno definirano u povlastici onda niti ministar ne bi mogao ocjenjivati ribolovni napor, ne bi mogao propisivati … [[Govornik se ne razumije.]] je li da, sezonske zabrane itd.. Tako da smatramo da to jedno uz drugo mora biti vezano.
Zastupnik Tonči Tadić.
Poštovani gospodine državni tajniče, dakle, ovaj naš amandman dame i gospodo ima dva dijela, u jednom dijelu se radi o tome da smatramo da bi u Hrvatskoj jednako kao i u susjednoj Italiji povlastica ne bi trebala biti vezana sa brodom nego sa ribolovnim alatom. S druge strane, smatramo da u povlastici treba zasebno upisati pravo ribarenja u određenoj zoni gospodarskog pojasa. Dakle, mogli bi se još složiti sa time da za sada nećete ići na ovaj talijanski režim definiranja povlastica prema alatu a ne prema brodu, ali ne vidim razloga da se u povlastice zasebno ne upisuje povlastica za ribarenje u gospodarskom pojasu. Ovo je pravna država, to je dio na koji smo protegnuli naš suverenitet, našu jurizdikciju, ne suverenitet i zato moramo zasebno tretirati to područje i dopustiti ribarima da u skladu sa našim propisima i u skladu sa ekološki održivim maksimom ribare u gospodarskom pojasu. Ja vas molim da prihvatite barem taj dio. Inače tražimo glasovanje.
Molim glasovanje. Uključimo se. Molim rezultat. Za amandman 29, 9 suzdržanih i 69 protiv, nije dobio potrebnu većinu. Amandam 4.
Amandman 4. naime u članku 19. predlaže se mijenjati tako da se zabrani uzgoj i poribljavanje ribolovnog mora aloktonim vrstama. Poribljavanje ovaj amandman ne prihvaćamo jer poribljavanje ribolovnog mora aloktonim vrstama je već zabranjeno u članku 50. a uzgoj aloktonih vrsta riba i drugih morskih organizama ionako nije dozvoljen bez suglasnosti ministra odgovornog za zaštitu prirode kao i mišljenja znanstvene institucije. Prema tome, ne može se niti bez te suglasnosti, dakle, vršiti uzgoj a zabrana je već definirana u članku 19.
Zastupnik Tonči Tadić, predlagatelj u ime Kluba.
Poštovani gospodine državni tajniče postavlja se pitanje tko odgovara ako aloktone strane vrste pobjegnu iz uzgoja. Mislim, može se dogoditi da za par godina netko dođe na genijalnu ideju da uzgaja kitove ili pirane i za to dobije dopuštenje. Mi smatramo da nije to dobro, bilo je situacija koje su aloktone vrste pobjegle i smatrajući da je Jadran zatvoreno more, ekološki osjetljivo more da bi trebalo postupno smanjivati uzgoj aloktonih vrsta. Zato držimo da naš amandman treba prihvatiti. Hvala.
Molim uključite se. Molim glasovanje. Možete glasovati. Rezultat. 19 za amandman, 9 suzdržanih, 74 protiv, nije dobio potrebnu većinu. I amandman 5.
U amandmanu 5. ne prihvaćamo ga, predlaže se novi stavak, predlaže se novi stavak koji iz ribolova stranih i fizičkih pravnih osoba u zaštićeno ekološko-ribolovnom pojasu izuzima mogućnost ribolova ... [[Govornik se ne razumije.]] dakle, vrsta koje žive na dnu. Naime, članak 77. Konvencije o pravu mora Ujedinjenih naroda ne odnosi se općenito na vrste od dna nego na vrste koje su u određenom stadiju u kojem se mogu loviti bilo nepomićno na morskom dnu ili ispod njega ili su se nesposobne pomicati ako nisu u stalnom fizičkom dodiru sa morskim dnom ili podzemljem. Ribarska struka i znanost u Hrvatskoj nema odgovor na pitanje koje bi se vrste u Jadranskom moru mogle svesti pod ovaj izričaj. Nadalje tehnički je neizvedivo u uvjetima većeg broja ciljanih vrsta loviti samo onu koja bi eventualno odgovarala definiciji članka 77. Konvencije.
Zastupnik Tonči Tadić u ime Kluba predlagatelja.
Poštovani gospodine državni tajniče, mi ovim amandmanom tražimo da strane fizičke i pravne osobe smiju ribariti isključivo u gospodarskom pojasu. Konvencija o pravu mora, članak 19. izričito zabranjuje ribolov u teritorijalnom moru i smatra ga kršenjem neškodljivog prolaska, prema tome, to ovdje treba jasno razgraničiti. Međutim, kada je riječ o stranom ribarenju u gospodarskom pojasu. Onda ono ne može obuhvačati vrste koje žive na morskom dnu jer Republika Hrvatska ima svoj epikontinentalni pojas i sve vrste koje, koje žive na morskom dnu čine dio prirodnih bogatstava s kojima samo Hrvatska može raspolagati u skladu sa člankom 77. Sramotno je, ali je činjenica da od 1968. kada je podijeljen Jadran na jugoslavenski i talijanski epikontinentalni pojas, a taj jugoslavenski pojas je mahom ... [[Govornik se ne razumije.]] Hrvatska, da Hrvatska država nikad nije regulirala pravo ribarenja u epikontinentalnom pojasu odnosno pravo stranog iskorištavanja riba koje žive na našem epikontinentalnom pojasu. ... [[Govornik nije uključen.]] Svi pregovori o morskom ribarstvu se vode samo za riblje vrste koje su iznad morskog dna. One koje su vezane za morsko dno ne ulaze u pregovore o ribarstvu i ne mogu biti predmet stranog ribolova. Zato je potrebna ovako precizna definicija, a žalosno je da u ovih 37 godina nismo definirali koje su to vrste vezane za morsko dno, a koje nisu.
Molim uključite se. Možemo glasovati. Molim rezultat. 24 za amandman, 8 suzdržani, 70 protiv. Nije dobio potrebnu većinu. Hvala lijepa državni tajniče. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog Zakona. Molim uključite se. Možemo glasovati. Rezultat? Utvrđujem da je sa 77 glasova za, 5 suzdržanih, 30 protiv donesen Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o morskom ribarstvu u tekstu kako ga je predložio predlagatelj zajedno sa prihvaćenim amandmanima. Poštovani zastupniče Klem što je sa vašim ključićem? Pa uključite se, zaboga.