Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi, poslanke in poslanci, gospe in gospodje! Začenjam z nadaljevanjem 9. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanec: Polonca Komar, mag. Melita Župevc, Renata Brunskole in Matjaž Zanoškar. Vse prisotne lepo pozdravljam. Prehajamo na 2. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBI ZAKONA O VREDNOTENJU IN PRIZNAVANJU IZOBRAŽEVANJA V OKVIRU NUJNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije. Za dopolnilno obrazložitev dajem besedo predstavniku Vlade oziroma predstavnici Vlade gospe Mojci Škrinjar, državni sekretarki na Ministrstvu za izobraževanje, znanost, kulturo in šport. Prosim.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani! V okviru spremembe zakona, ki je danes v obravnavi, se ureja možnost izvajanja postopkov ugotavljanja enakovrednosti v tujini pridobljenih nazivov oziroma naslovov preko Ministrstva za izobraževanje, znanost, kulturo in šport še v podaljšanjem prehodnem obdobju, in sicer do 1. 6. 2014. Pred enim letom je bil v Državnem zboru namreč sprejet Zakon o vrednotenju in priznavanju izobraževanja, ki je uvedel spremembo v pristopu obravnavanja tujega izobraževanja v slovenskem prostoru. Med drugim je novi zakon ob uveljavitvi 17. 12. 2011 odpravil tudi sistem ugotavljanja enakovrednosti v tujini pridobljenih nazivov in naslovov s slovenskimi, ki se že dalj časa izkazuje kot neustrezen postopek. V izogib pravni praznini na področju reguliranih poklicev v Republiki Sloveniji je bilo medresorsko usklajeno enoletno prehodno obdobje do 17. 12. 2012, v katerem so se ti postopki na Ministrstvu za izobraževanje, znanost, kulturo in šport še lahko izvajali, vendar izključno za določene regulirane poklice. Pristojna ministrstva pa naj bi v tem času prilagodila področno zakonodajo, ki ureja pogoje in dostop do teh poklicev. Posamezna ministrstva v tem času niso uspela uskladiti svoje zakonodaje, zato so zaprosila Ministrstvo za izobraževanje, znanost, kulturo in šport za dodatno podaljšanje tega obdobja. Ministrstvo za izobraževanje, znanost, kulturo in šport je upoštevalo zaprosilo teh ministrstev in pripravilo dopolnitev zakona. Namen in cilj spremembe je naslednji. S predlogom spremembe zakona se omogoči navedenim ministrstvom dodaten čas za ustrezno prilagoditev zakonodaje, imetnikom tujih listin o izobraževanju pa se omogoči dostop do opravljanja tistih reguliranih poklicev, za katere se v področni zakonodaji še vedno zahteva ugotovitev enakovrednosti. Gre za tuje in slovenske državljane, ki so izobraževanje opravili v tujini in se želijo zaposliti v Republiki Sloveniji, nimajo pa celotne poklicne kvalifikacije, to je, niso polno usposobljeni za opravljanje reguliranega poklica. Pristojna ministrstva, ki določajo pogoje za opravljanje posameznega poklica v Republiki Sloveniji, med njimi tudi pogoj glede ustreznosti izobrazbe, morajo tako najkasneje do 1. 6. 2014 uskladiti zakonodajo, kajti potem podaljšanje ne bo več mogoče. Postopkov za ugotavljanje enakovrednosti naslovov Ministrstvo za izobraževanje, znanost, kulturo in šport po izteku obdobja ne bo več izvajalo. Pri tem je treba poudariti, da iskanje in ugotavljanje enakovrednosti ostanek nekdanjih postopkov nostrifikacije tujih diplom, le-ta pa je v mednarodnem prostoru obravnavana kot neustrezna in zastarela praksa in se v Sloveniji postopoma odpravlja, skladno z določili Konvencije o priznavanju visokošolskih kvalifikacij v evropski regiji, katere podpisnica je tudi Slovenija. Predlog spremembe zakona ureja tudi obravnavo vlog, ki bodo morebiti vložene v obdobju od 17. 12. 2012 do uveljavitve uporabe novele zakona. V zvezi s tem je v spremembi zakona upoštevan predlog Zakonodajno-pravne službe glede časovnega ujemanja nameravanih sprememb z mogočimi trenutkom objave zakona v uradnem glasilu. Z novelo tako delujemo v javno korist in korist imetnikov tujih listin o izobraževanju. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval Odbor za izobraževanje, znanost, kulturo, šport in mladino kot matično delovno telo. Predstavitev poročila bo podal predsednik odbora mag. Branko Grims.
Hvala za besedo. Vsem prav lep pozdrav tudi v imenu Odbora za izobraževanje, znanost, kultur, šport in mladino! Odbor je na svoji 18. nujni seji 14. decembra 2012 obravnaval predlog zakona o vrednotenju in priznavanju izobraževanja, ki ga je Državnemu zboru v sprejetje predložila Vlada. Zakonodajno-pravna služba je v zvezi z osnovnim predlogom besedila dala nekaj pripomb in na tej osnovi smo, potem ko je gospa državna sekretarka predstavila temeljne cilje zakona, sprejeli tri amandmaje in s tem pravzaprav bistveno preoblikovali besedilo. Pri tem smo spremenili tako naslov zakona, ki se zdaj imenuje Zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o vrednotenju in priznavanju izobraževanja, kot tudi člene, pri čemer je bil temeljni cilj, da ne nastane v nobenem primeru pravna praznina in da v nobenem primeru ne morejo biti tisti, ki jih ta zakon neposredno zadeva, oškodovani. S temi amandmaji oblikovano besedilo je bilo potem soglasno sprejeto, saj po oceni vseh pomeni, da je zaščiten pravni interes tistih, ki jih ta zakon neposredno prizadeva, in s tem argumentom tudi predlagamo Državnemu zboru, da ta zakon sprejme.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Mag. Truda Pepelnik v imenu Poslanske skupine Državljanske liste.
Hvala za besedo. Spoštovani! Razlog za sprejemanje predloga zakona o spremembi zakona po nujnem postopku je, da se prepreči nastanek pravne praznine, ki bi nastala zaradi prepozne objave zakona in posledično kasnejše uveljavitve uporabe dosedanjih pravil za ugotavljanje enakovrednosti naslovov in nazivov s slovenskimi. Neuskladitev bi pomenila kolizijo predpisov, ki urejajo vrednotenje izobraževanja, in predpisov, ki določajo pogoje za upravljanje reguliranih poklicev v Republiki Sloveniji. Dosedanje prehodno obdobje je v zakonu določeno do 17. decembra, s predlagano spremembo pa se podaljša na 1. junij 2014. S spremembo zakona se tako podaljšuje čas uporabe sistema ugotavljanja enakovrednosti v tujini pridobljenega naziva poklicne oziroma strokovne izobrazbe in strokovnega oziroma znanstvenega naslova. S podaljšanjem obdobja se vlagateljem omogoči vložitev vloge za ugotavljanje enakovrednosti naslovov oziroma nazivov za določene regulirane poklice, pristojnim resorjem, ki to regulirajo, pa omogočajo podaljšano obdobje za spremembo področnih predpisov. V prehodnem obdobju je treba področno zakonodajo po potrebi dopolniti tako, da bo poleg dosedanjih pogojev, navedenih kot nostrifikacija, vsebovala tudi nov način ugotavljanja ustreznosti izobrazbenega pogoja za tiste, ki bodo na podlagi tega izobraževanja želeli v Republiki Sloveniji dokazati primernost svoje izobrazbe v okviru priznavanja poklicne kvalifikacije tudi po preteku prehodnega obdobja. Poslanska skupina Državljanske liste bo spremembe in dopolnitve Zakona o vrednotenju in priznavanju izobraževanja podprla. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Mihael Prevc v imenu poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Prosim.
Hvala za besedo. Spoštovana državna sekretarka, spoštovani kolegice in kolegi! Minimalna sprememba Zakona o vrednotenju in priznavanju izobraževanja, ki je pred nami, je pravzaprav le posledica izteka prehodnega obdobja za ugotavljanje enakovrednosti tujih naslovov oziroma nazivov s strani ministrstva za izobraževanje, znanost, kulturo in šport, ki se po sedaj veljavni ureditvi izteče 17. decembra 2012. Posamezna ministrstva v omenjenem prehodnem obdobju namreč niso uspela prilagoditi zakonodaje s področja urejanja reguliranih poklicev novi ureditvi, saj to področje posega v izjemno veliko predpisov, priprava ustreznih sprememb pa zahteva daljše časovno obdobje. Zaradi tega je sprejetje predlagane novele, ki prehodno obdobje podaljšuje do 1. junija 2014, nujno. V nasprotnem primeru namreč lahko nastane pravna praznina pri ugotavljanju ustreznosti izobrazbenega pogoja na osnovi tujega izobraževanja za regulirane poklice, za katere je s strani področnih predpisov izrecno zahtevan slovenski naziv poklicne oziroma strokovne izobrazbe ali znanstveni naslov. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke na osnovi navedena ocenjujemo, da je predlagana novela Zakona o vrednotenju in priznavanju izobraževanja nujna, zato jo bomo tudi soglasno podprli. Hvala.
Hvala lepa. Gospa Marjana Kotnik Poropat v imenu poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije. Prosim.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Lep pozdrav vsem prisotnim, državni sekretarki še posebej! Osnovni namen veljavnega Zakona o vrednotenju in priznavanju izobraževanja je bila sprememba dotedanje ureditve sistema priznavanja in vrednotenja izobraževanja s ciljem olajšanja postopkov ter tudi ustreznejše ureditve dotedanjih postopkov za priznavanje izobraževanja v primerih reguliranih poklicev. S prehodno določbo v tem osnovnem zakonu je bil določen enoten rok za izpeljavo določenih postopkov v zvezi z ugotavljanje enakovrednosti v tujini pridobljenega naziva poklicne oziroma strokovne izobrazbe in strokovnega oziroma znanstvenega naslova ustreznemu slovenskemu nazivu, ki pa se je iztekel 17. decembra, torej pred dvema dnevoma. Danes s tem zakonom podaljšujemo prehodno obdobje do 1. junija 2014, kar pomeni, da se vlagateljem do takrat omogoči vložitev vloge za ugotavljanje enakovrednosti naslovov oziroma nazivov za določene regulirane poklice, pristojnim resorjem, ki regulirajo posamezne poklice in dejavnosti, pa se omogoča podaljšano obdobje za pridobitev področnih predpisov. Predlog zakona je na matičnem delovnem telesu z amandmaji zadostil tudi splošnim normam o pravni varnosti, tako da smo se izognili pravni praznini in rešili problem nevarnosti retroaktivnosti. V Poslanski skupini DeSUS menimo, da je predlog zakona primeren, zato ga bomo podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa Iva Dimic v imenu Poslanske skupine Nove Slovenije. Prosim.
Hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovana državna sekretarka, spoštovane poslanke in poslanci! Po trenutni zakonodaji se obdobje za uporabo sistema ugotavljanja enakovrednosti v tujini pridobljenih nazivov slovenskemu nazivu preko Ministrstva za izobraževanje, znanost, kulturo in šport izteka s 17. decembrom 2012. Po tem datumu naj bi te procese prevzela resorna ministrstva, ki regulirajo določen poklic oziroma dejavnost, saj le stroka lahko pravilno presodi usposobljenost posameznika za opravljanje reguliranega poklica oziroma dejavnosti kot celote. Ta ministrstva so zaprosila ministrstva za izobraževanje, znanost, kulturo in šport za podaljšanje prehodnega obdobja, da se področna zakonodaja za opravljanje regularnih poklicev in regularnih dejavnosti v Republiki Sloveniji v tem obdobju prilagodi tudi glede zahtevanega izobrazbenega pogoja na osnovi tujega izobraževanja. Ker bo podaljšanje obdobja do 1. junija 2014 preprečilo pravno praznino, s katero bi bili oškodovani vlagatelji, bomo poslanci Nove Slovenije novelo zakona podprli.
Hvala lepa. Gospod Jožef Kavtičnik v imenu Poslanske skupine Pozitivna Slovenija. Prosim.
Hvala lepa, predsedujoči. Gre za enostavno dejanje in edini cilj, da podaljšamo prehodno obdobje vrednotenja in priznavanja izobrazbe, pridobljene v tujini, tako slovenskim kot tujim državljanom. Kot smo že slišali, resorna ministrstva niso uspela pripraviti ustrezne dopolnitve, zato so oktobra poslale na ministrstvo zahtevo, da se podaljša rok. Od oktobra pa do decembra ministrstvo ni uspelo poslati v Državni zbor te prošnje, zato smo 14. 12. na izredni seji obravnavali to problematiko in smo prišli do težav, da do 17., ko poteče rok, nismo uspeli pripraviti tega predlog zakona, zato smo morali na odboru pripraviti amandmaje. Ja, res je, na odboru smo pripravili amandmaje, skupaj z Zakonodajno-pravno službo, in danes je zadeva pred nami. Zato bomo v Pozitivni Sloveniji, kljub temu da je zadeva na Ministrstvu za izobraževanje in šport ni potekala tako, kot bi morala, v luči pomoči in dobrega dela za vse, ki pridobivajo izobrazbo na tujih izobraževalnih programih, zadevo oziroma te spremembe Zakona o ovrednotenju in priznavanju zadrževanja podprli.
Hvala lepa. Gospa Mateja Pučnik v imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Prosim.
Hvala lepa za besedo, spoštovani podpredsednik. Spoštovane poslanke in poslanci, spoštovana gospa državna sekretarka! Pred nami je Predlog zakona o spremembi Zakona o vrednotenju in priznavanju izobraževanja, ki se sprejema po nujnem postopku. Ministrstvo za izobraževanje, znanost, kulturo in šport je upoštevalo predloge posameznih ministrstev, da se podaljša čas uporabe sistema ugotavljanja enakovrednosti v tujini pridobljenih nazivov oziroma naslovov poklicne oziroma strokovne izobrazbe z namenom, da se preprečijo težko popravljive posledice, ki bi nastale zaradi pravne praznine na področju ugotavljanja ustreznosti izobrazbenega pogoja na osnovi tujega izobraževanja v predpisih, ki določajo pogoje za opravljanje regularnih poklicev in dejavnosti. Dosedanje prehodno obdobje je v zakonu določeno do 17. 12. 2012, s predlagano spremembo pa je podaljšano do 1. 6. 2014. To prehodno obdobje je predvideno za primere reguliranih poklicev, za katere se s predpisi pristojnih ministrstev, ki regulirajo poklice in dejavnosti v Republiki Sloveniji, izrecno zahteva ugotovljen slovenski naziv poklicne in strokovne izobrazbe ali strokovni oziroma znanstveni naslov. S podaljšanjem obdobja se torej vlagateljem omoči vložitev vloge za ugotavljanje enakovrednosti naslovov oziroma nazivov, pristojnim resorjem pa omogoča podaljšano obdobje za spremembo področnih predpisov. Neuskladitev bi namreč pomenila kolizijo predpisov, ki urejajo vrednotenje izobraževanja, in bi pomenilo oviranje mobilnosti delovne sile ter dostopa do nekaterih reguliranih poklicev. Zaradi vsega navedenega bomo v Slovenski demokratski stranki spremembo zakona po nujnem postopku tudi podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mag. Majda Potrata v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov. Prosim.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Poslanska skupina Socialnih demokratov bo Predlog zakona o spremembi Zakona o vrednotenju in priznavanju izobraževanja podprla, je pa v zvezi s tem zakonom treba nekaj stvari vendarle povedati. Konec leta 2011 je Državni zbor soglasno sprejel nov zakon o vrednotenju in priznavanju izobraževanja. Zakon je pomenil prehod od koncepta priznavanja in ugotavljanja enakovrednosti programov h konceptu sprejemanja v tujini pridobljenega izobraževanja. Prejšnja vlada se je zavedala korenitosti sprememb, zlasti za regulirane poklice, zato je za uskladitev zakonskih, predvsem pa podzakonskih aktov posameznih ministrstev, predvidela 12-mesečni rok. V obrazložitvi tega člena je takrat pisalo: "Prehodno obdobje 12 mesecev v tem letu je predvideno zato, ker ureditev reguliranih poklicev posega v širok spekter slovenske zakonodaje in je treba omogočiti daljše obdobje, da se zakonodaja prilagodi novi ureditvi." To sem prebrala znova zaradi razprave na odboru, ker je Vlada sprejela, uredila zakon in tudi predvidela za rok, v katerem naj bo vse, kar je potrebno, sprejeto, 12-mesečni rok. Predlog podaljšanja roka je sicer glede na situacijo razumljiv, saj bi v primeru nesprejemanja oziroma nesprejetja škodo utrpeli vsi tisti, ki so v tujini pridobili izobrazbo za opravljanje regularnih poklicev in bi želeli svoje delo opravljati pri nas. Zaradi neodzivnosti izvršilne veje oblasti, ki zakona ni uskladila z drugimi zakoni oziroma podzakonskimi akti, bi ugotavljanje ustreznosti pridobljene izobrazbe naletelo na pravno praznino oziroma zaradi neugotovljene ustreznosti ne bi bilo določenega kandidata mogoče zaposliti. Naj omenim, kaj je bilo s sprejemom zakona leta 2011 pravzaprav doseženo, kaj je bilo zapisano v uvodnih obrazložitvah, ko so presojali posledice na gospodarstvo: "Predlog zakona je vključen med ukrepe za izboljšanje konkurenčnosti slovenskega gospodarstva, ki jih je Vlada Republike Slovenije sprejela februarja 2011. Predlagana ureditev je lahko spodbuda v smislu deregulacije poklicev, kjer sodi Republika Slovenija v sam vrh po številu reguliranih poklicev in dejavnosti." Ko je bila omenjena presoja posledic na socialnem področju, pa je tako bilo zapisano: "Predlagani koncept olajšuje imetnikom tujih listin vstop na slovenski trg dela." Pogoje za zaposlovanje seveda še vedno določa delodajalec, v primerih reguliranih poklicev pa resorna ministrstva in združenja, ki določajo pogoje za opravljanje posameznih poklicev. Poskus prelaganja odgovornosti na prejšnjo vlado, ki je padla že pred soglasnim sprejemom tega zakona, zakon je bil sprejet 19. 11. 2011, vlada je pa padla 20. 9. 2011, je neokusen. S tem ne soglašamo, da se tako uravnavajo stvari, ampak zakon je v korist ljudem, zato ga bomo podprli. Hvala.
Hvala lepa. S tem smo končali s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker v drugi obravnavi amandmaji k dopolnjenem predlogu zakona niso bili vloženi, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Odločanje o predlogu bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili jutri, 20. decembra, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 17. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O VISOKEM ŠOLSTVU V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku vlade, ministru dr. Žigu Turku, ministru za izobraževanje, znanost, kulturo in šport.
Hvala lepa, spoštovani predsedujoči. Spoštovane poslanke in poslanci! Pred vami je dopolnjen Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o visokem šolstvu, ki ureja naslednje, pravzaprav tri stvari. Prvič, postopke ponovnih akreditacij, ker nekateri visokošolski zavodi niso pravočasno vložili vlog za podaljšanje teh akreditacij. V predlogu zakona se spreminjajo nejasne določbe glede začetka postopka ponovne akreditacije oziroma zunanje evalvacije visokošolskega zavoda ali študijskega programa in jasneje opredeljujejo tudi njeno veljavnost. V 6. členu se ureja, kaj se zgodi, če visokošolski zavod ne vloži pravočasno vloge za podaljšanje akreditacije, in sicer ko je visokošolski zavod izbrisan iz razvida visokošolskih zavodov, lahko ustanovitelj začne postopek prve akreditacije. Določba je sistemske narave in preprečuje, da lahko visokošolski zavod, ki zamudi rok za vložitev vloge za podaljšanje akreditacije, kontinuirano opravlja visokošolske dejavnosti v Republiki Sloveniji zgolj na podlagi ne nehanja objavljanja prve akreditacije. Druga pomembnejša sprememba je, da novela zakona dopolnjuje ureditev transnacionalnega izobraževanja. Pri tem smo upoštevali pripombe uradnega opomina Evropske komisije in odpravljamo domnevne ovire glede svobode ustanavljanja in svobode opravljanja storitev na področju visokega šolstva. Ta zakonska ureditev upošteva lizbonsko konvencijo, izvajanje TNI kot tuje, izobraževanje je odprto pod pogojem, da sta nosilec študijskega programa in transnacionalno izvajani program v državi izvora priznana kot del njihovega visokošolskega sistema, listina o zaključenem visokošolskem transnacionalnem izobraževanju, ki se izvaja v Republiki Sloveniji kot del tujega visokošolskega sistema, se šteje kot tuja listina in je predmet postopka, ki ureja vrednotenje oziroma priznavanje izobraževanja v Republiki Sloveniji. Tretja sprememba. Na novo se z novelo zakona določa neposredna pedagoška obveznost v času organiziranega študijskega procesa, ki se izvaja kot javna služba, in sicer kot pet do sedem ur tedensko za docenta, rednega in izrednega profesorja. Taka zakonska rešitev daje predstojnikom večjo samostojnost ne samo pri določanju oblik, ampak tudi pri določanju obsega neposredne pedagoške obveznosti, kar pomeni več fleksibilnosti in avtonomije. Člani Odbora za izobraževanje, znanost, kulturo, šport in mladino se boste spomnili, da smo v zvezi s tem zakonom predlagali nekaj amandmajev, da je bilo nekaj izboljšav. Tudi teh pet do sedem ur je po našem mnenju izboljšava, ki bolj natančno precizira sicer tisto prvo rešitev, ki smo jo želeli, kjer smo zapisali praviloma šest ur. Bilo je nekaj strahu med visokošolskimi učitelji, kaj lahko pomeni teh "praviloma šest" – praviloma šest je lahko tudi deset ali dvajset. Sedaj smo stvari bolje precizirali. Prav tako se boste spomnili, da smo umaknili najbolj sporno določbo iz tega zakona, to je, kako in na kakšen način bi postavljali člane sveta Nakvisa. Tudi s potezo tega Državnega zbora – moram reči soglasno potezo tega Državnega zbora –, da visokemu šolstvu in znanosti nameni dodatnih 16 milijonov evrov, mislim, da smo vsi skupaj storili korak nasproti visokošolski in znanstveni sferi, zato je na nek način težko razumeti, da nekateri protesti s tem v zvezi še vedno trajajo. Razumem, da je nekaj frustracij v sferi zaradi tega, ker ni tako, kot so bili navajeni, vsako leto več denarja, vsako leto več zaposlenih, ampak da je potrebnega nekaj razumevanja za to, da tudi ta del javne sfere deli usodo javnega sektorja. Torej spoštovane poslanke in poslanci, predlagane zakonske rešitve so nujne in potrebne, če želimo ohraniti zaupanje v podeljene diplome in druge javne listine ter ohranjati in stalno izboljševati kakovost naših visokošolskih zavodov. Menimo, da se s predlaganimi amandmaji vsebinsko dobro urejajo postopki rekreditacije visokošolskih zavodov in tudi, da je na sistemsko ustrezen način urejen primer [[...]] [[znak za konec razprave]] zavod zamudi z vlogo za ponovno akreditacijo. Predlagam, da ta zakon sprejmete in da opravite še na tej seji tudi tretje branje. Hvala.
Hvala lepa. Poročilo Odbora za izobraževanje, znanost, kulturo, šport in mladino kot matičnega delovnega telesa bo podal predsednik odbora mag. Branko Grims. Prosim.
Še enkrat lep pozdrav. Odbor za izobraževanje, znanost, kulturo, šport in mladino je obravnaval zakon o visokem šolstvu na svoji 6. redni seji 3. decembra. Seznanil se je tako s pripombami Zakonodajno-pravne službe kot Komisije Državnega sveta za kulturo, znanost, šolstvo in šport, ki je k prvotnemu besedilu dala odklonilno mnenje, in se je seznanil s stališčem Vlade, ki je opozorila predvsem na nujnost sprejema zakona, med ostalimi zaradi zahtev Evropske unije po odpiranju visokošolskega prostora v Sloveniji, in sicer že po nekaterih ukrepih, ki jih je Evropska unija že sprejela. To se pravi, da bi nadaljnji ukrepi vodili v zahtevke za odškodnine oziroma kazni. Zakon je doživel na seji odbora precejšnje spremembe, predvsem so bile črtane nekatere določbe, ki so bile v javnosti prej predmet obširnih polemik tako glede sestava sveta Nakvisa kot bistveno spremenjene druge določbe, ki so ravno tako bile predmet polemik glede obveznosti števila ur za visokošolske učitelje, in sicer zaradi besede "praviloma", ki bi po mnenju nekaterih lahko pomenile kar koli. Odbor je sprejel bistveno preciznejše besedilo, s katerim je omejil možnost fleksibilnega določanja na pet do sedem ur, brez kakršnih koli dodatnih možnosti za spreminjanje, ker gre pač tukaj za zakonsko določilo. Tako dopolnjen predlog zakona je odbor potem v drugi fazi obravnave potrdil in predlagamo Državnem zboru, da ga zaradi nujnosti, zaradi zahtev Evropske unije po odpiranju našega visokošolskega prostora, tudi čim prej sprejme.
Hvala lepa. Ker je zbor na 7. seji opravil splošno razpravo o predlogu zakona, predstavitev stališč poslanskih skupin ni mogoča. Prehajamo na razpravo o členu in vloženemu amandmaju, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženega amandmaja z dne 18. decembra. Torej dajem v razpravo 8. člen ter amandma Poslanske skupine SD. Želi kdo razpravljati? Mag. Majda Potrata, prosim.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani gospod minister s sodelavcem, poslanke in poslanci! Malokateri zakoni v javnosti vzbujajo toliko pozornosti pa tudi nasprotujočih si stališč kot tisti, ki urejajo visoko šolstvo. To ni naključje. Področje visokega šolstva je izredno pomembno in tudi v poročilu o človekovem razvoju, pardon, o razvoju 2010 je Umarjevo stališče zelo jasno, da obstaja pozitivna korelacija med deležem terciarno izobraženih in gospodarsko razvitostjo. Iz istega poročila, kjer je govora o izzivih, lahko razberemo nekatera napotila, kaj bi bilo treba narediti, da bi se razmere v visokem šolstvu izboljšale. Pred kratkim, če merimo v letih, ne daleč nazaj, je bila sprejeta Resolucija o Nacionalnem programu visokega šolstva, kjer so cilji in strategija jasno določeni. V zvezi z visokim šolstvom obstaja tudi odločba Ustavnega sodišča, ki govori o tem, da je treba zagotoviti stabilne zakonsko urejene temelje za financiranje visokega šolstva. O vsem tem, o načinu vlaganja zakona v zakonodajni postopek je bilo govora tako na javni predstavitvi mnenj kot v splošni obravnavi, odzivala se je visokošolska sfera, odzivali smo se tudi v opoziciji. Ne bom ponavljala, kaj vse se je v zvezi s tem zgodilo, ampak zadovoljstvo, ki je velo iz dopolnitve poročila, je seveda treba videti tudi v kontekstu tega, kako zelo se je bilo treba potruditi in koliko časa je trajalo, da so bili sprejeti argumenti, posebej poudarjam, argumenti tistih, ki so za razvoj in kakovost visokega šolstva odgovorni, ki so nosilci te dejavnosti in ki so hkrati tudi, bi rekla, naslovniki te dejavnosti – študentje. V zvezi s tem bi opozorila, da se je Poslanska skupina Socialnih demokratov vedno zelo dejavno vključevala. Kaj je sprejemal odbor in kako je reagiral, je druga zgodba, ker odbor je do zadnje seje bil prepričan, da vse tisto, kar ministrstvo predlaga in kar je uredilo, ustreza koristim kakovostnega visokega šolstva. Ampak nenadoma so se stvari vendarle spremenile. Ker so se spremenile v korist in so izboljšave v resnici take, da vsaj za nekatere ne moremo reči, da ne bi sledile zahtevam, je pa vendar treba povedati, da je pri tem, kaj sta Vlada in koalicija za visoko šolstvo storili koristnega, treba je biti tudi nekolikanj bolj resnicoljuben. Še na seji Odbora za finance 1. decembra 2012 ni imela ne Vlada, ne finančni minister, ne koalicija nikakršnega razumevanja za predlagane amandmaje, ki so zahtevali višja sredstva ali so predlagali sredstva za visoko šolstvo, v enem primeru 20 milijonov, pa potem en amandma za 23 milijonov, govorimo o dveh proračunih, pa še dvakrat po 16 milijonov za znanost. Od tiste sobote 1. decembra pa do proračunske seje se je v resnici zgodilo marsikaj. Zlasti naj opozorim, da je Poslanska skupina Socialnih demokratov vložila amandma za 16 milijonov za visoko šolstvo in vse to je potem res pripeljalo do tega, tudi ob podpori ene od koalicijskih strank, da so se začeli intenzivni premiki tudi v pogledih koalicije na to vprašanje. Tisti dan, ko smo o tem razpravljali, 6. decembra, je minister dr. Žiga Turk pripravil tudi novinarsko konferenco, s katere je takole poročilo, prosim: "Na Ministrstvu za izobraževanje, znanost, kulturo in šport je bila 6. decembra novinarska konferenca, na kateri je minister dr. Turk predstavil odločitev Vlade," – odločitev Vlade! - "ki je prisluhnila njegovim prizadevanjem ter prizadevanjem visokošolske in znanstvene sfere k povečanju sredstev v proračunih za leti 2013 in 2014. Tako je v proračunu namenjenih 16 milijonov evrov več, ki bodo namenjeni predvsem posodobitvi in pomladitvi visokošolskega in raziskovalnega prostora, je dejal minister. " Potem je še rekel kaj tudi o Zakonu o visokem šolstvu in o Zakonu o šolski prehrani in sprejetem amandmaju. Rada bi ponovno poudarila, da je sprejeti amandma za 16 milijonov, ki sega v proračunsko postavko visokega šolstva, ta postavka pa je oblikovana tako, da ne daje signalov, kako namerava ministrstvo sredstva razdeljevati. V obrazložitvi amandmaja bilo vendarle zapisano, da so ta sredstva namenjena in da jih zagovarjamo – in to je tisto, kar je bilo z visoko šolsko sfero dogovorjeno in kar je visokošolska sfera podpirala –, da so ta sredstva namenjena javnim univerzam. Zato Socialni demokrati ne bomo spregledali nobene priložnosti ali zamudili nobene priložnosti, da ne bi opozarjali na to, kako je bil amandma sprejet in s kakšnim namenom je bil sprejet. Ker že na isti proračunski seji je bilo slišati, da z Zakonom o izvrševanju proračuna Vlada vendarle ohranja možnosti, da po svoji presoji prerazporeja sredstva, in takšne izkušnje, kakršne so z letošnjim letom in dogajanjem v tem resorju, nas opozarjajo na previdnost in na to, da je treba vztrajati pri tem, za kar je bil prvotni namen amandmaja tudi pripravljen. Ta amandma, o katerem govorim, ima neposredno zvezo tudi z amandmajem, ki ga je Poslanska skupina Socialnih demokratov vložila. Gre za 8. člen predlagane novele, ki redefinira učno tedensko obveznost ali pedagoško obveznost visokošolskih učiteljev. Predlagamo, da se ta člen, ta sprememba črta. Namreč, redefinranje učne obveznosti za habilitirane visokošolske učitelje je neposredno zvezana tudi s finančno situacijo na slovenskih javnih univerzah. Kajti znano je, da je večji del sredstev vendarle namenjen za plače, učitelji pa so del sistema javnih uslužbencev, in ker je bilo tudi v proračunski razpravi do glasovanja slišati, kako so se plače univerzitetnih učiteljev povišale in ni nobenega razloga za to, da bi se morala sredstva povečevati, naj vendarle povem, da naj se spoštovana koalicija spomni, kdo je bil avtor plačnega zakona, Zakona o sistemu plač v javnem sektorju, in kako visokošolska sfera tako ali tako ni s popolnim soglasjem in odprtih rok sprejela te odločitve, da je del plačnega sistema javnih uslužbencev. Zakaj o tem govorim? Ne zavzemamo se za to, da bi bili eni privilegirani, drugi pa na slabšem, in da ne bi, tako kot se reče, "delili usode javnega sektorja in te države sploh", ampak je od mase plač, zagotovljene mase plač, odvisno tudi to, kakšna bo struktura zaposlenih v visokem šolstvu. Tu je ključ tudi presojanja in zagovarjanja kakovosti visokega šolstva. Ni namreč mogoče prezreti, da je tudi od tega razmerja odvisna, kot rečeno, kakovost, o čemer govori tudi Umar v svojem poročilu in pravi takole: "Razmerje študent : pedagoško osebje še vedno ni primerljivo in onemogoča kakovostno izvedbo pedagoškega procesa." Potem je vzet podatek, Education at a Glance 2012, imam to publikacijo, na 451. strani boste prebrali, da v Sloveniji pride več kot dvajset študentov – saj veste, statistika lahko ljudi tudi na polovico razdeli, zato je tukaj 20,5 na akademskega učitelja. Res da je to podatek, ki zahteva polno zaposlene učitelje, ampak enak podatek je tudi za povprečje EU in za povprečje OECD. Pri OECD je 15,5 študentov na enega učitelja, pri enaindvajseterici evropskih držav je 15,8, to je podatek, ki se nanaša na leto 2010, samo publikacija je iz leta 2012, podatki so pa iz leta 2010, tako da bom dovolj natančna. Kot rečeno, mi smo glede na število študentov bistveno nad evropskim povprečjem in tudi nad povprečjem OECD. Naj povem, recimo za primer Švedska z 12,5 študenta na učitelja, Nemčija, recimo, 11,6, Finska 14,4. Med tistimi državami, ki so recimo pod nami, ker povedati je treba, da v tej statistiki smo mi na prvem mestu, to se pravi imamo najslabšo strukturo, da nam primerljiva je, recimo, Belgija z 19,3 ali pa, recimo, Češka z 20, ampak češki minister, saj veste, pa odstop pa zmanjševanje sredstev za šolstvo [[...]]To je češka zgodba, ker tam se zavedajo, kako pomembna so sredstva za visoko šolstvo in znanost. Tako da ko boste razmišljali o tem, ali boste podprli naš amandma, si jaz želim, da bi ta amandma dosegel usodo amandmaja za šestnajst milijonov, pa tistega za šolsko prehrano, pa za mlade raziskovalce, pa bi v zadnjem hipu koalicija vendarle ugotovila, da je pametno, če ta amandma podpre. So pa zato, še enkrat povem, korenine našega amandmaja v zagotavljanju kakovosti, omogočanju kakovosti. Da ne bi kakovost visokega šolstva pretirano upadla, zato ker vse druge podatke in argumente smo, mislim da, že povedali, kako se sredstva za visoko šolstvo kot celovita postavka kažejo v bolj ugodni luči ali v ugodnejši luči, kot je res, zaradi tega ker so tudi investicije upoštevane, ker se ne ve, kako se sredstva delijo. Mislim, da bi sprejetje tega amandmaja vsaj preprečilo to, da bi se število študentov na zaposlenega učitelja še naprej poslabševalo. Ker če je tako, kot je zapisano, da se na sedem s šestice prestavlja, mislim, da ni treba biti pretirano vešč pogledovalec v kroglo, ki razkriva prihodnost, da bo zagotovo šlo bolj proti sedmici. Koliko učiteljev so že odpustili, koliko upokojili na hitro, pa mislim, da tudi spremljate v slovenskih medijih. Hvala.
Hvala lepa. Mag. Branko Grims, prosim.
Hvala. Vsem prav lep pozdrav. Glede na tako obširno utemeljitev je le treba nekaj ogovorov, za kaj pravzaprav pri sedanji rešitvi, ki je bila na odboru izglasovana v obliki amandmaja, pravzaprav gre. Gre zgolj za to, da se iz prej povsem rigidne določitve šestih ur pedagoške obveznosti za visokošolske učitelje dovoli neka fleksibilnost, pet do sedem ur. Prvotna želja vseh je bila, da bi bila ta čim večja, da bi bila torej možnost avtonomije čim večja. Za kaj pravzaprav pri tej zgodbi gre? To, kar se dogaja v zvezi s to rešitvijo, je ene vrste paradoks. Ko ves čas visokošolska sfera zahteva čim več avtonomije, da sama v čim večji mogoči meri odloča o svoji usodi. Ko se enkrat sprejme nekaj, kar ji to avtonomijo tudi da – in brez dvoma gre določitev, ki omogoča fleksibilnost glede števila ur visokošolskega učitelja, v smeri večje avtonomije visokošolske sfere, da sama odloča o svoji usodi –, pa se nove odgovornosti potem tisti, ki jih to zadeva, ustrašijo. Pravijo, rajši ostajamo kar pri dosedanjem zaradi tega, ker potem točno vemo pri čem smo. Potem ni avtonomija. Moram reči, da to zelo težko razumem, pa tudi zelo težko razumem ugovore. Po drugi strani so tudi rektorji, vsaj nekateri, pa tudi mnogi visokošolski učitelji, ki so se udeležili posameznih razprav, pa tudi v javnih polemikah sami rekli, da želijo večjo fleksibilnost, da se jim to zdi potrebno in da bi želeli, da je ta fleksibilnost čim večja. Torej želijo čim več avtonomije tudi, ko gre za določanje števila ur pedagoške obveznosti. Tukaj je zelo zanimiv izračun, ki kar pomeni toliko procentov manj denarja in tako naprej. Samo, kaj pravzaprav pomenijo te ure? To ne pomeni, da enemu je treba toliko narediti ali pa ne in je od tega vse odvisno, ampak gre za prerazporeditev, kajti obveznost visokošolskih učiteljev je iz dveh delov. Eno so dejansko pedagoške ure, drugo pa je njegovo znanstvenoraziskovalno delo. Obe sestavini sta obvezni, obe sta nujni in tukaj gre torej samo za to, da se omogoči prerazporejanje; odvisno pač od zahtev, pa morda tudi od želja samih učiteljev s težišča samega pedagoškega dela na več znanstvenega dela ali pa obratno, z več znanstvenega dela na več pedagoškega dela. Oboje je zagotovo v interesu pač države, oboje je v interesu družbe in oboje je v interesu visokega šolstva. Da pa se tukaj dovoli neka avtonomija, pa je zagotovo v interesu visokega šolstva. Zato celotno to polemiko, zlasti glede na njeno bombastičnost zelo težko razumemo. Razen, če jo opremimo z nekaj humorja, da je stališče visokošolskega sindikata pa tistih, ki tej rešitvi, ki ne omogoča ne vem kakšnih strahov, ki so jih prvotno risali na steno, da potegnemo paralelo s tisto staro anekdoto, šaljivo anekdoto o sv. Avguštinu, ki naj bi v svoji mladosti molil: "Dobri bog daj nakloni mi čisto srce, ampak ne še zdaj." Tako približno zvenijo te razprave: želimo več avtonomije, želimo sami odločati o tem, koliko pedagoškega dela in koliko ur znanstvenega dela bomo razporedili, ampak ne še zdaj. Zdaj naj bo kar v zakonu to zabetonirano. Naj razume, kdor more! Ampak dejstvo je, da je ta rešitev, ki je zdaj v dopolnjenem predlogu zakona po seji odbora, ustrezna in z vidika avtonomije visokega šolstva boljša in tudi z vidika organiziranosti visokega šolstva zagotovo v javnem interesu, ker omogoča določeno fleksibilnost. Ker pa je razpon točno določen z zakonom, pa do kakršnih koli zlorab ali strahov, vsega tistega, kar je bil predmet javne polemike, sploh ne more priti. Zaradi tega je tisto besedilo boljše, kot pa ta amandma, ki ga predlaga Poslanska skupina SD in ga v SDS ne bomo podprli. Čisto za konec bi pa še glede na zelo obširno utemeljitev predlagateljice moral reči, da glede na vse, kar je bilo zraven našteto, od tistega amandmaja pri visokem šolstvu, ki smo ga vsi v SDS, tudi sam osebno z veseljem podprli, ker je zagotovo v javnem interesu, da se je tam sredstva povečalo, pa do vsega drugega, kar je bilo zraven našteto, je že malo spominjalo na tisto čarovniško kuhinjo: malo tega, ščepec onega, potem pa poči, pa je vse v visokem šolstvu samo še rdeče. Ampak bojim se, da gre v praksi za to, da je prevečkrat tam vse zeleno – veste, zelena je barva denarja. ko gre za vprašanje avtonomije, se to velikokrat prekriva tudi s čisto osebnimi interesi tistih, ki so na raznih pozicijah, in je velik del nasprotovanja mogoče razumeti samo še tako, da gre za osebne interese ali čisto po domače povedano za denar. Ko pa gre za javni interes, za avtonomijo visokega šolstva, pa je to naš skupni interes. Zaradi tega skupnega interesa bomo v SDS vztrajali pri besedilu, ki je bilo sprejeto v drugi fazi obravnave na seji odbora in je sedaj tudi predmet sprejemanja v Državnem zboru.
Hvala lepa. Gospod Jožef Kavtičnik, prosim.
Hvala lepa, predsedujoči. Na področju visokošolskega izobraževanja, sploh na področju izobraževanja, smo že daleč prešli humor. Tako, spoštovani kolega, mislim, da ni treba govoriti o kakšnih takšnih zadevah, humoreskah ali kar koli. Bilo pa je veliko razprav okrog tega zakona, več ur, pa bi dejal tako, da se vsaj mi v Poslanski skupini Pozitivna Slovenija zavedamo, da smo bili izvoljeni s strani ljudstva in da smo tukaj poslanci ljudi in da zastopamo njihove interese. Ko ste govorili in ko govorite v vladi, da govorite v luči javnega interesa – poglejte na ulico! Tudi danes bodo študentje tukaj in bodo izražali svoj interes. Zato sem prepričan, da mi moramo delati v luči javnega interesa in za ljudi; za tiste, za katere menimo, da jim lahko izboljšamo pogoje. Govorimo o tem, da bi povečali avtonomijo, avtonomijo v visokem šolstvu, na univerzah, da bi dali avtonomijo v roke tistim, ki organizirajo delo, dekanom, rektorjem, istočasno jim pa zapiramo pipico oziroma zmanjšujemo sredstva ter predpisujemo, kaj naj bo in koliko naj bo njihova obveznost. Poglejte, samo pri tem, dobro namišljeno, od pet do sedem ur, ker pa je manj sredstev, bodo morali rektorji pripraviti sanacijski program. Ko bo pripravljen sanacijski program, bo – tako vsaj predvidevam – minister najprej pogledal, koliko obveznosti so dobili profesorji, in tam, kjer ne bo sedemurne obveznosti, bo rekel, ne, vi se pa ne obnašate v skladu z dobrim gospodarjem, bo sanacijski program vrnil. Ampak tega si nisem izmislil jaz. To ni strah politike, to je strah tistih, ki vodijo izobraževalni proces. Za to gre. Seveda bomo amandma podprli ravno zaradi tega, ker ne želimo tudi znotraj te sfere delati dodatnih zapletov. Tam, kjer pa rektorji ne bodo dali maksimalnega števila, pa bodo morda delali razlike, bo pa znotraj kolektiva prišlo do trenj, zakaj pa enemu toliko, drugemu pa več. Tako se bodo morali tukaj pripraviti določeni kriteriji; za kriterije pa vemo, kakšni so lahko: da lahko posežejo na neko področje, kjer bo prihajalo do slabe volje. Tam, kjer je slaba volja, je slabo delo, kjer je slabo delo, so slabši rezultati in mislim, da tukaj ni nikogar, ki bi javno povedal, da si želi slabih rezultatov. Pri vsem tem, o čemer danes govorimo oziroma o čemer že dlje časa govorimo, gre samo za to, kakšno politiko želimo peljati na področju izobraževanja. Ali želimo kvalitetno javno izobraževanje in dopolnilno – tam, kjer javno ne zmore – s privatnim – tega se ne bojimo. Tega se ne bojimo, vendar govorimo dopolnilno tam, kjer ni mogoče javno. Zakaj govorim, da tam, kjer ni mogoče javno? Zato, ker je javno dosegljivo vsem in pod enakimi pogoji in to je pomembno za Slovenijo in tako smo se odločili. Vprašajmo ljudi! Ali so se ljudje odločili, da bomo delali tukaj selekcijo, ali smo se odločili za to, da bomo ljudem omogočili enake pogoje izobraževanja? To je pomembno! Govorim o vrtcih, osnovi šoli, srednji šoli in na visokih in višjih, visokih, univerzitetnih programih. Ko je bilo rečeno, da je Evropska komisija zahtevala, da se nekaj naredi in izboljša transnacionalno izobraževanje. Ja, mi smo bili takoj za to in smo rekli,da je to treba narediti. Vendar v temu poglavju nekaj manjka – kriterij. Na to so opozorili tudi v Nakvisu. Kriteriji niso jasni, kriteriji niso dorečeni. Ravno zaradi tega smo šli spreminjat, kar smo mi podprli, vendar smo opozorili na kriterije. Pa se tega spet ni izmislila politika, ampak o tem govori stroka! Poglejte, rekli ste, da ste pripravljeni poslušati tudi argumente. Katere argumente? Toliko ur, kot smo sedeli in se pogovarjali, in toliko različnih strokovnjakov je bilo na teh sejah – nič niste upoštevali! Potem se je pa naenkrat nekaj zganilo. Ja, seveda se je zganilo! Zganili so se ljudje, ki nam ne zaupajo več, ki nismo uresničili njihova pričakovanja. Če ne uresničimo njihovih pričakovanj, potem gredo na prosto. Gredo na prosto in povedo tisto, kar mislijo. Takrat pa potem morda slišite, čutite in verjamete, da je hudič vzel šalo. In to se nam dogaja. Potem pademo vsi v isti koš. Jaz se tega ne bojim. Jaz se tega ne bojim, sem pa užaljen oziroma žalosten, bom rekel, zaradi tega ker nas vse mečejo v isti koš. Politiki smo sedaj isti. Eno leto nazaj sem bil spoštovan, delaven, ustvarjalen ravnatelj, danes sem pa grd politik, ki ne želi dobro tej državi in tem državljankam in državljanom. To me žalosti. Poglejte, kolegica Potrata je podrobno in korektno predstavila vse, kar se je dogajalo, opozorila na anomalije in povedala tudi, da tistega, kar je pa Ustavno sodišče zahtevalo od Vlade, da pripravi, tistega pa nismo upoštevali. Spet pridni Tončki ali morda Janezki, da upoštevamo vse tisto, kar reče tujina, tistega, kar pa zahtevamo ali pa zahtevajo pri nas, pa ne upoštevamo: ureditev financiranja visokošolskih ustanov! Tega pa še nismo pripravili oziroma niste pripravili – da se popravim. Tako bom imel še čas se oglasiti, s tem zaključim: ta amandma bomo seveda podprli v luči avtonomije izobraževanja. Hvala.
Hvala lepa. Opažam, da je več želje po razpravi, zato odpiram prijavo. Gospod Samo Bevk, prosim.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik, spoštovani zbor! Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o visokem šolstvu je visokošolski prostor med učitelje, med študente vnesel zelo veliko vznemirjenja in negotovosti ter nezadovoljstva kot že dolgo ne. Seveda ne samo s tem zakonom, že prej je to Vlada storila z Zakonom o uravnoteženju javnih financ, potem rebalansom proračuna za leto 2012 in seveda s predlogi proračunov za 2013 in 2014. Poglejte samo rebalans in uredbo o javnem financiranju visokošolskih zavodov. Glede na leto 2011 se je v letu 2012 zmanjšalo za skoraj dvajset milijonov evrov ali nekaj nad 9 % sredstev. Če pa pogledamo tisti prvotni predlog proračunov za naslednji dve leti, pa bi Vlada glede na leto 2011 znižala sredstva kar za 17 %. Na srečo smo v Državnem zboru prisluhnili tem opozorilom in v proračunih za naslednji dve leti z opozicijskim amandmajem, ki ga je podprl celoti Državni zbor, zvišali ta sredstva. Sedaj upam, da glede zakona o izvrševanju proračunov za naslednji dve leti ne bo problemov in da bomo lahko te amandmaje tudi uveljavili in da bo univerza lahko črpala ta sredstva. Dejstvo je, da bi morala tudi ta vlada nadaljevati usmeritve prejšnje, ki je zelo povečala sredstva za visoko šolstvo, za raziskave in razvoj. Recimo, v letu 2009 so se za 47 % zvišala sredstva glede na 2008. Govorim o sredstvih za raziskave in razvoj, pa tudi javna sredstva za terciarno izobraževanje so se v obdobju prejšnje vlade zvišala za 22 %. Ko imamo sedaj na voljo tudi podatke Statističnega urada Republike Slovenije, ki je objavil prve začasne podatke o razvojno-raziskovalni dejavnosti Slovenije v 2011, je po teh podatkih naše narodno gospodarstvo leta 2011 investiralo za 894 milijonov evrov ali za 2,47 % BDP. Seveda ta povečana razvojna intenzivnost v Sloveniji ni nastopila sama od sebe. Omogočili in spodbudili so jo številni ukrepi naše ekonomske politike – govorim za čas prejšnje vlade – od davčnih olajšav za investicije v raziskave in razvoj razvojnih kreditov Slovenske izvozne in razvojne družbe ter Evropske investicijske banke do nepovratnih državnih sredstev, ki so bila vezana pretežno na črpanje različnih skladov Evropske unije. Apeliram tudi na to vlado, da nadaljuje usmeritev prejšnje, ki je izrazito povečala sredstva za terciarno izobraževanje, za raziskave in razvoj. Glede amandmaja k noveli Zakona o visokem šolstvu, ki ga predlaga Poslanska skupina Socialnih demokratov, bi rad povedal to, da sledi utemeljenim pripombam Visokošolskega sindikata Slovenije. In če smo zmogli na Odboru za kulturo in izobraževanje sprejeti nekatere amandmaje in da je Vlada prisluhnila, bi bilo prav, da tudi v tem primeru Vlada prisluhne opozicijskemu amandmaju, tako kot je pri proračunu za leto 2013 in 2014 storila. Tako bi pozval kolegice in kolege, da amandma k 8. členu sprejmemo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Jožef Jerovšek.
Hvala lepa. Lep pozdrav. Spoštovani! Najprej bi želel reči to, da se v celoti ne strinjam s tem, kar je bilo ravnokar rečeno, da je ta sprememba visokošolskega zakona ne vem koliko nemira vnesla. Je res, reprezentiralo se je veliko nemira, kajti ta nemir je bil dobro organiziran tako s strani sindikatov kot s strani opozicije in veliko ideoloških primesi je bilo zamesenih v to testo. Čeprav se čudim, da na takšen način pri tako pomembni zadevi tudi poslanci ali resne politične stranke tako, na nož gredo zoper šolskega ministra, ki je popolnoma racionalno in po dolžnosti ukrepal, kajti vemo, zakon je pač nastal zaradi tega, ker je bilo na nekatere roke v okviru Evropske unije treba reagirati. Sedaj smo se pravzaprav po številnih debatah uskladili, zelo normalno smo se na samih odborih pogovarjali, in tudi na proračunski seji. Ni mogoče več naprej trditi, da ni razumevanja v okviru danih možnosti, ki so v državi. Pri tem konkretnem amandmaju pa na podlagi sindikata pravite, da je ta gibljiva, neposredna pedagoška obveznost lahko nevarna za finančno stabilnost univerz, se mi pa zdi malo iracionalno, kajti na podlagi tega jo je res mogoče zvečati za eno uro. Samo, v tem slučaju bo to povzročilo večjo finančno stabilnost ob danih sredstvih, kajti neko pedagoško obremenitev bo pri nekom povečalo, ob tem da se bo lahko potem nekaj sredstev namenilo tudi za neko drugo nejavnost, če se bo racionaliziralo to. Seveda v danih razmerah tukaj gre za racionalizacije. To je treba reči. Če malo tako rečem, izgleda, da nekatere fakultete skušajo stopiti na pomoč ministrstvom in bodo kar na ulicah prirejale predavanja in se bodo posledično materialni stroški zmanjšali. Tako, da ne vem. Čeprav mislim, da to, kar danes filozofska fakulteta prireja in sem na twitih videl proteste nekaterih študentov, da jim jemljejo izobraževanje in nekateri profesorji silijo na ulice. Ne vem, če gre zdaj čisto za racionalno obnašanje profesorjev in nekaterih vodstev. Študenti imajo to pravico, absolutno, če se sami odločijo, tudi profesorji, če gredo, ampak v okviru učne obveznosti pa mislim, da gre bolj za štrajk, ker dvomim, da bo imelo velike pedagoške učinke takšno izobraževanje. Reči moram, da je neke racionalizacije na nekaterih fakultetah po mojem tudi treba delati, kajti v letih – to sem že večkrat povedal, ko so se študentje s štopom vozili, sedaj so organizirani drugače, zadnja tri leta –, sem vsak teden vsaj šest študentov vozil na štop in sem zelo jasno lahko razbral in definiral odnos posameznih fakultet, profesorjev do učne obveznosti. Žal je treba reči, da filozofska in FDV sta tukaj, nekateri oddelki na filozofski, ne tisti klasični, slavistika, primerjalna, tam so profesorji imeli zelo resen odnos, o nekaterih novih smereh na FDV so pa študentje enostavno poročali, da nekaterih predavanj ni. Profesor se ne pojavi! Ali pa na filozofski so študentje imeli napis profesorice, ko bi moral biti izpit, da je odšla v Ameriko za pol leta. Tu pa je treba več reda, če nekateri od teh profesorjev, ki so najbolj kritični do sedanjih oblasti, pa največ vedo, niso nadomeščali predavanj. Vam lahko zagotovim. Dobili so jih plačane, niso študentov obvestili o tem, da bodo odpadla, ker potem uradno so predavanja, in to se, žal, najbolj dogaja na FDV in na Filozofski fakulteti, od koder je v levih vladah tudi bilo stalno največ profesorjev ministrov. Seveda je težko usklajevati eno in drugo obveznost, tega se zavedam. Tako se mi zdi to nasprotovanje v danih razmerah sleherni fleksibilnosti in večji avtonomiji znotraj univerz, kako bodo razporejali obveznosti pedagoških delavcev, iracionalno oziroma gre za afront nasprotovanje vsaki racionalizaciji kljub takšni finančni situaciji države. Kar naprej ponavljanje, da ta denar, ki je vložen v šolstvo, znanost, kulturo, da se trikratno, štirikratno, desetkratno povrne. Kakšen dan nazaj sem govoril z bivšo ministrico za kulturo Majdo Širca, našo kolegico, ki je rekla, da vedo, da se denar za znanost in kulturo večkratno povrne. Sem rekel: "Zakaj pa potem v prejšnjem mandatu nisi za 100 % povečala sredstev? Takrat ste imeli poceni denar, ker ste kredite jemali, ste zadolževali državo..." Zakaj ni vložila v to, pa bi zdaj že rezultate vlekli in bi minister ne bil popljuvan, ker bi potem zmanjšal za 10 %, kot je moral zmanjšati. Še vedno bi bilo 85 % več kot pred 5 leti. Zakaj v prejšnjem mandatu niste tako drastično povečali teh sredstev? Ne razumem! Če imate to vedenje, da bi se ta denar petkratno povrnil, pa bi vsaj testirali te učinke neposredno! Sam sem strašen zagovornik vlaganja v razvoj in znanost, ker sem bil tudi sam registriran raziskovalec. Vendar se pa ves ta denar ne oplemeniti. Žal imamo tako situacijo tudi v slovenski znanosti znotraj nekaterih inštitutov, da ogromno tega denarja ponikne – brez članka v priznani reviji za projekt. Mislim, da s tem 8. členom ni nič narobe, zato tega amandmaja ne bom podprl. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Jožef Horvat, izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik Jakob Presečnik. Najprej moram reči, da sam in Poslanska skupina Nove Slovenije tega amandmaja ne bo podprla. Dejansko ne vidimo smiselnosti. Če gledamo 8. člen dopolnjenega Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o visokem šolstvu, se ta zdaj glasi: "V 63. členu se v prvi alineji prvega odstavka '6 ur' nadomesti z besedilom '5 do 7 ur'." Seveda, med 5 in 7 je tudi 6, kar je obstoječe stanje. Seveda lahko razmišljamo tudi o tem, da je zdaj tu problem, da bodo univerzitetni učitelji imeli, kot so predlagatelji izračunali, do 17 % manjše plače, ampak jaz se enostavno tega ne bojim. Verjamem pa, da moramo tudi parlamentarci prisluhniti pripombam Visokošolskega sindikata Republike Slovenije. V tem pogledu je gotovo upravičena skrb navedenega sindikata, čeprav imam včasih občutek, da se prav ta sindikat spušča tudi v tehnologijo visokega šolstva, kar pa je najbrž izjemno strokovna stvar. Ko sem bil zaposlen pri največjem konfekcionarju v Evropi kot pripravnik, sem bil celo član izvršilnega odbora sindikata v delovni skupnosti skupnih služb, ampak mi smo se ukvarjali z malico, ozimnico, prevozi na delo in tako naprej. To so po mojem mnenju tipične sindikalne teme in tipične sindikalne vsebine, za katere je prav, da se sindikat bori. Nekako pa mi gre težko v glavo razmišljanje, da bi pa visokošolski sindikat, recimo, odločal tudi o raznih visokošolskih programih, normativih in tako naprej. Ampak, v redu. Ko govorimo o rektorjih, ko govorimo o študentih. Prav ta čas, ki ga doživljamo, je gotovo tudi primeren, da jasno artikuliramo, da od rektorjev pričakujemo, da se vedno zavzamejo za študente, ne samo takrat, ko je morda treba študente pozivati na ulico. Mogoče ta moja izjava komu ne bo všeč, ampak berem jo po mnogih časopisih. Tudi sem vesel in je dobro, da danes to pozitivno mišljenje delimo med seboj in s slovensko javnostjo. Vesel sem, da smo ob obravnavi proračuna dali visokemu šolstvu šestnajst milijonov več. Ampak takrat sem povedal in danes ponavljam: teh šestnajst milijonov je za študente, ne celotni znesek. Zakaj ne? Zato ker približno 70 % proračuna neke univerze gre za plače, s tem da so nekatere visoke, nekatere prenizke – tudi kakšnih docentov, asistentov in tako naprej. Govori se tudi o fiktivnih pogodbah, govori se tudi o vezanih sredstvih, da naj bi, recimo, ljubljanska univerza imela okoli petdeset milijonov vezanih sredstev. Do danes mi tega nihče ni oporekal, niti mi nihče ni povedal, da je morda to dobro. Želel bi, da mi kdo to razloži, da je morda po načelih dobrega gospodarja to v redu. Od teh šestnajstih milijonov smo dali izključno za študente samo okoli 4,8 milijonov. Res je, da so tudi plače univerzitetnih profesorjev za študente, saj se razume, saj ti so učitelji, ampak toliko, da vemo, o kakšnih razmerjih govorimo. Enkrat bi tudi želel, da morda poslanci dobimo na mizo, ne tako, tam si to lahko pogledate, ampak da dobimo na mizo finančno poročilo o realizaciji proračuna neke univerze, recimo univerze v Ljubljani. Po mojih informacijah, ne vem, če so točne, sem se pripravljen korigirati, po mojih informacijah je proračun ljubljanske univerze – veste koliko? Približno tristo milijonov. Ljubljanska univerza sicer dobi menda okoli 10 % tega proračuna na trgu. Poglejte, po mojem prepričanju je to premalo. Sploh pa premalo, če drži trditev, da v sredstva, pridobljena na trgu, upoštevajo tudi šolnine. To najbrž ni trg v pravem pomenu besede, vsaj jaz ga kot nekdo, ki je bil v gospodarstvu, nekoliko drugače razumem. Zaključil bom spet z visokošolskimi programi. Ravno včeraj sem se sestal s predstavnikom izjemno uspešne firme, izjemno uspešne gospodarske družbe, ki na področju računalništva že kakšnih dvajset let posluje v Sloveniji, pa ne samo v Sloveniji, tudi v tujini. Tudi ministru dr. Žigi Turku bom predlagal, da se s predstavniki te družbe sestane. Ukvarjajo se s superračunalniki; morda boste rekli, da je brez zveze, to je znanstvena fantastika. Pa ni! Ta družba je nabavila superračunalnik, seveda tudi s pomočjo države, seveda je to vrednost velikosti nekje milijon, milijon in pol evrov. Imajo izjemne rešitve in so mi pojamrali prav za področje visokega šolstva. Recimo, na Univerzi v Ljubljani nimamo podiplomskega ali pa če hočete doktorskega študija, ki bi dajal znanja za uporabo superračunalnikov. Toliko o programih, za katere nas velikokrat skrbi, da imamo programe, ki dajejo diplomante, ki žal vsi niso zaposljivi, na drugi stani pa je ta primer, ki sem ga zdaj povedal, pa najbrž je teh primero več, da enostavno visokošolski prostor ne izobražuje kadrov, ki jih potrebuje naše gospodarstvo in ki jih potrebuje naša družba, ki se najbrž nikoli tako hitro kot prav danes, prav v temu času spreminja. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Majda Potrata, prosim.
Hvala. No, gospod Grims, vaše prilike, ki nam jih radi pripovedujete, govorijo o dvoličnosti; ampak to je dvoličnost, s katero imate vi več opraviti kot jaz, zato jih prihranite zase. Zelena barva je pa za mene zelena barva narave in nek slikar mi je razložil, da je to barva z največ odtenki in za slikarja, slikarsko daleč najbolj zahtevna. Če vi vidite zeleno barvo samo kot barvo denarja, je to vaš osebni problem. Jaz s tem nimam nič. Zdaj pa avtonomija. Zelo zanimivo je, kako razumete avtonomijo vi in vaši kolegi, o čemer pričajo zdaj tudi te razprave. Ali se spomnite, kako je bilo razloženo na javni predstavitvi mnenj, kaj bi s tako avtonomijo: daš nekomu denar, naj si gre kupiti čevlje, v resnici mu ga pa daš toliko, da si lahko kupi samo copate. In ravno v tem je poanta, da vi terjate razumevanje avtonomije tako, da bi vi tistim, ki jim obetate avtonomijo, nalagali, kaj s to avtonomijo lahko počno. O tem, kakšno funkcijo imajo sindikati – nekateri ne vedo, jaz ne vem, spoštovani gospod Horvat, če vi veste, da so člani Visokošolskega sindikata Slovenije visokošolski učitelji z doktorati znanosti in tudi drugi zaposleni in da cela Evropa ve, da imajo zaposleni pravico soupravljanja in da to ni ideja o ozimnicah in počitnicah, kot bi vi radi sindikatom pripisali njihovo vlogo. Ko slišimo in je govora o avtonomiji, pa s tem poveste, kaj smejo delati na fakultetah, kaj smejo učitelji in študenti delati, da so tu ciljane posamične fakultete. Nenehno očitki o filozofski in o FDV, zelo zanimivo, katere vam grejo tako na živce. Bom rekla: zelo zanimivo! Govorite o avtonomiji in potem razpravljate že o tem, kateri študijski programi bi smeli biti financirani in kateri ne, tako da prosim, ne govoriti o avtonomiji v trenutku, ko za avtonomijo ne dajete osnovnih možnosti. To je reducirana avtonomija. To sploh ni avtonomija, zaradi tega ker ste z Zakonom o izvrševanju proračuna tudi določili, kaj se bo zgodilo z vodstvenimi uslužbenci javnih zavodov, če ne bodo imeli ustreznih finančnih izkazov. In veste, taka avtonomija, ki bi jo vi razumeli tudi znotraj odločevalcev, tako kot se je dogajala v letošnjem proračunskem letu, ko se je to, kar je bilo namenjeno visokemu šolstvu, počasi premikalo iz sfere javnega v sfero privatnega, to je pa neka druga zgodba. Tu imate gospoda direktorja direktorata, ki vam lahko da natančne izkaze o finančni sliki ljubljanske univerze, saj je v organih te univerze. Ko govorite o racionalnem obnašanju in o tem, da je nesprejemanje Zakona o visokem šolstvu plod ideoloških pogledov, potem bi rada povedala, da če je kaj ideološko, je potem koncept družbenega razvoja. Seveda ta raste iz različnih pogledov na družbo in naš koncept družbenega razvoja je zagotavljanje javnega, vsem dostopnega šolstva od prve do najvišje stopnje. In če je to ideološko in se o tem ne sme govoriti, potem ne vem, o čem se sploh še lahko pogovarjamo v parlamentu, ker ste se sami s seboj že zmenili. Ampak tisto, kar se kaže v tem konceptu in zaradi česar je vznemirjena visokošolska sfera, je odsotnost koncepta ali pa prej vaš koncept, ki ga vsiljujete brez širšega družbenega konsenza. To je tisto, kar se skriva v vseh teh razpravah, in verjamem, da je spoštovanemu predsedniku odbora sitno, da razpravljam, ker potem morate razpravljati tudi koalicijski in se iz magnetogramov da razbrati, kaj pravzaprav mislite. Magnetogrami proračunske razprave bodo pokazali, da ste do zadnjega bili proti amandmaju, ki je bil na koncu sprejet. Do zadnjega! In to z argumenti, ki z racionalnostjo nimajo nič skupnega. Ta amandma – jaz se vam zahvaljujem, gospod Horvat, da ste prebrali, kaj izvirno besedilo govori, da naj bi bila neposredna pedagoška obveznost od 5 do 7 ur –, da se zavzemamo za to, da se to črta in ostane 6 ur. Če to ni jasna določba, potem pa res ne razumem. Več možnosti špekuliranja in premikanja ima tisto od 5 do 7. Zdaj, če je pa racionalizacija to, da se zmanjšuje število zaposlenih in če ne verjamete, da bo to pomenilo 17 % znižanje plač, potem pač vi veste več kot tisti, ki na visokošolskih institucijah delajo. In bi prosila malo več korektnosti pri teh tudi osebnih izkušnjah, ki pa so vendarle, gospod Horvat, priznajva si, izkušnje nekega preteklega sveta, ne tega, današnjega. Če po eni strani zagovarjamo mobilnost ali gibljivost in terjamo, da se naši visokošolski učitelji potrjuje tudi zunaj meja Slovenije in se dejavno vključujejo v Evropo in svet, ne vem, zakaj mora potem biti to velik problem, če nekega učitelja zaradi študijskega izpopolnjevanja ali pa sodelovanja v tujini pol leta ne bo. Če ste bili že tako zelo osebni, bom pa še jaz zelo osebna. Ko je moj nadvse spoštovani profesor akademik Toporišič šel v Ameriko, sem vedela, da se lahko odločam med tem, ali delam izpit tako, da sama naštudiram tisto, česar ni predaval, ali pa tvegam, da bom šla jeseni delat izpit, pa ga morebiti ne naredila. Izbrala sem si prvo različico. Ampak to je vedno tako v visokem šolstvu in vsak bi vam lahko svoje osebne izkušnje zdaj razlagal. Ampak nismo tu, da osebne izkušnje razlagamo, ampak da urejamo sistem. Zakon o visokem šolstvu je slab zakon, zaradi tega ker ne rešuje temeljnega problema. Finančna stabilnost v tem zakonu ni rešena, gospod Jerovšek.
Replika, gospod Horvat. Prosim.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Nasprotno, vesel sem, če o visokem šolstvu lahko poslušam spoštovano kolegico mag. Majdo Potrata, ne nazadnje je izjemno izkušena na tem področju, in to spoštujem. Tudi vem, kdo sedi v visokošolskem sindikatu in kdo je s tem sindikatom povezan. Reciva potem vse, so tudi politiki s tem povezani; tako, polprofesionalni politiki. Morate pa priznati, kolegica Potrata, nisem govoril o Filozofski fakulteti niti o FDV. Lahko pa omenim še eno fakulteto, ampak ne po imenu, ampak tisto, ki znotraj ljubljanske univerze dobi čez 50 % denarja na trgu. Ne 10, skupaj s šolninami, kot je povprečje za ljubljansko univerzo – in takšno bomo enkrat morali javno pohvaliti. Tudi razumem, da moram avtonomijo univerze kot parlamentarec jemati tako, da mi enostavno moramo denar zagotoviti, recimo za ljubljansko univerzo 300 ali tudi najbrž ne bo škoda 500 milijonov, potem pa nič vplivati, nič vprašati in enostavno biti tiho. Glejte, na takšno avtonomijo, žal, ne morem pristati, pristajam pa na konkurenco visokošolskih ustanov, univerz, fakultet in tako naprej, ker konkurenca, tudi v visokošolskem prostoru, to mora biti naš državni interes. To mora biti interes politike, da bo državljanom omogočila čim širšo izbiro, pa kakor koli se bodo potem te fakultete imenovala, pa tudi če bo nazadnje nekdo drug ustanovitelj ne Republika Slovenija. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Janko Veber, prosim.
Hvala za besedo. To, kar poslušam v Državnemu zboru, danes res kaže, kje smo ob trenutku vodenja države s strani te aktualne vlade, in kam gremo. In gremo dejansko očitno v uničujoči kapitalizem. To, kar pravite, da ni treba nobenih regulacij, da naj vse trg ureja, to je čisti in grobi neoliberalizem, ki zavestno uničuje vse, kar je javno v državi, in želi sprivatizirati vse, kar se sprivatizirati da. Zakon o visokem šolstvu je konkretni primer vašega razmišljanja. Res se sprašujem, kdaj smo se v Sloveniji odločili, da bomo uničili vse, kar je javno. Kdaj smo se to odločili? Če je koalicijska pogodba za vas tista, kar presega ustavo, kar presega zakonodajo – oprostite, to ni pravni red ki bi veljal v Republiki Sloveniji! Poglejte, če se pogovarjamo o visokem šolstvu, mi smo ob proračunu za 2013 uspeli uveljaviti amandma, ki zagotavlja šestnajst milijonov evrov sredstev za potrebe visokega šolstva. Po oceni in predlogu rektorjev univerz bi potrebovali dvajset milijonov. Zgolj zato, da smo nekje v pogajanju prišli skupaj, ker je bil najprej predlog za sprejem amandmaja v višini petnajstih milijonov, smo vendarle potem rekli, pojdimo gremo vsaj na šestnajst. Smo pristali na to, bolje vsaj šestnajst, kot pa, da dejansko uničimo javno visoko šolstvo. Dvajset milijonov je tisti denar, ki ga bi potrebovali, da se izvajajo programi, ki so že v teku brez večjih posegov v ta sistem izobraževanja. Če pa danes pogledamo ta člen in ta amandma k 8. členu, torej sam člen, če bo uzakonjen, bo dejansko zmanjšal plače za 17 %, gre seveda za plače univerzitetnih profesorjev. Če se to ne bo zgodilo, bodo morali odpuščati ljudi, če bodo začeli odpuščati, bo seveda padla kvaliteta v javnih univerzah in imeli boste odprto pot: poglejte, kako slabe univerze imamo, zato jih je treba popolnoma odpraviti in dajmo tudi javne univerze raje sprivatizirati. In oprostite! Kdaj smo se v Sloveniji odločili, če hočejo javne univerze obstati, da morajo uvesti šolnine? Kdaj smo se odločili in dogovorili za to, da so šolnine rešitve za vse tiste, ki so uka željni in prihajajo iz družin, ki nimajo visokih prihodkov? Poglejte, ta neoliberalizem in ta, bi rekel odprti trg, kot pravite, pelje v to, da omogočate dobro eksistenco eliti, vse ostalo pa peljete praktično skozi zmanjševanja socialnih pravic, skozi zmanjševanja plač na nivo suženjstva. V to smer gremo! Javno šolstvo je konkreten cilj te vlade, da ga je seveda treba postopoma lepo zmanjševati, uničevati in potem to sprivatizirati in kdo bo lahko imel dostop do šole? Samo elite! Ali je to cilj Slovenije? Zadovoljen sem, da nam je v razpravi pri visokem šolstvu uspelo doseči vsaj to, da ta pomemben regulator, Nacionalna agencija za nadzor nad kvaliteto izvajanja visokošolskih programov, je obstala v organizacijski obliki, kot je že do sedaj uveljavljena. To je pomemben ukrep, ki smo ga dosegli in smo ublažili ta cilj, ki ga čutim iz vaših razprav, da je treba vse sprivatizirati in dejansko samo elitam omočiti, da se lahko izobražujejo. Ta regulator je zelo pomemben, da se to ne zgodi, vsaj ne v tako kratkem času, kot ste si zamislili, če bi ta prvotni predlog tega Zakona o visokem šolstvu bil sprejet. To je bil pomemben dosežek v postopku sprejemanja Zakona o visokem šolstvu. Amandma pri proračunu bo zopet ublažil ta grobi kapitalistični interes, ampak prikrito pa želite doseči ta cilj na način, da zmanjšujete plače univerzitetnim profesorjem ali pa posledično pripeljete univerze v to smer, da bodo morale odpuščati profesorje in s tem zmanjševati programe in seveda odpirati pot tisti grobi, agresivni privatizaciji in vzpostavitvi šolstva v Sloveniji, ki bo namenjen samo elitam. Tako upam, da vendarle na tej točki dosežemo soglasje v Državnem zboru iz preprostega razloga, ker nikjer, niti v ustavi niti v drugem aktu, nismo zapisali, da lahko sesujemo vse, kar je javno v Sloveniji. Prav nikjer tega nismo zapisali. Če imate to v vaši koalicijski pogodbi, vam še enkrat poudarjam, to ni pravni akt, ki bi bil nad ustavo, to ni akt, ki bi vas zavezoval v Državnem zboru, da lahko povozite prav vse, na kar opozarja stroka, pa ne samo stroka, ki prihaja iz izobraževalnih ustanov, tudi pravna stroka kot taka, kam posegate in na kakšen način posegate v ta sistem. Rs bi bil čas, da se pogledate in poskušate vendarle racionalneje razmišljati. To, da zavestno ustvarjate gospodarsko krizo v Sloveniji z vsemi ukrepi, je doktrina šoka. Ljudje – prestrašeni in potem politika to prestrašenost izkorišča, da dejansko si prilasti vse, kar si je mogoče prilastiti v državi. Poudarjam, pri visokem šolstvu smo nekoliko ublažili to, ker smo ohranili agencijo za nadzor kvalitete pri izobraževanju o visokem šolstvu in tudi zagotovili nekaj sredstev, ampak to je samo čas, da se lahko res trezno pogovorimo o tem, kaj v Sloveniji sploh hočemo. Hvala.
Hvala lepa. Minister dr. Turk, prosim.
Hvala lepa za besedo. Pri nekaterih razpravah se človek vpraša, ali bi sploh repliciral in jim s tem dal pozornost in težo ali ne, ker so tako daleč od, bom rekel realnosti. Kaj je v predlogu tega zakona neoliberalnega? Jaz bi to rad vedel in bom rekel, ta mantra, ki jo ponavljate že ves čas, da uničujemo javno šolstvo: kaj smo naredili z javnim šolstvom drugače, kot smo naredili z zasebnim, kje smo javno šolstvo obravnavali drugače, kot smo obravnavali zasebno? Pri čemer je treba povedati, da marsikaj od tega, kar vi pravite, da je zasebno šolstvo, je seveda tudi javno šolstvo, je tudi v javnem interesu tudi opravlja javno službo, samo ustanovitelj ni država, ampak je ustanovitelj, recimo, lokalna skupnost, Univerza v Novi Gorici je primer tega: odlično deluje, ampak je verjetno tarča ognja in žvepla, ki ga bruhate proti tako imenovanim privatnim šolam. Lepo bi prosil, da se poskušamo, kolikor toliko se da v teh razpravah držati nekih osnovnih dejstev: nobenega uničevanja javnega šolstva ni. Večkrat sem povedal, da slovensko šolstvo stoji in pade na javnem šolstvu preprosto zato, ker ga je toliko. Je pa zasebno šolstvo dobrodošla osvežitev ponudbe, tudi iz valdorfskih in drugih šol pride marsikakšna zanimiva ideja, marsikakšen dober pedagoški pristop, ki se potem prime tudi v javnem šolstvu. Res pa ne bomo naredili tega, kar bi si nekateri jastrebi med vami želeli, da bi namreč krizo, finančne težave izkoristili za to, da bi uničili vse, kar je zasebnega na tem področju. Temu, se mi pa tudi zdi, da bi se morali izogniti, da bi bila to napaka. Slovenija ima eno najmanjših, če ne najmanjši delež zasebnega šolstva v Evropi. Dvomim, da so vse ostale evropske države tako nespametne. Kot sem rekel, to je dobrodošla osvežitev, kakovost šolstva pa stoji in pade za javnim šolstvom in za to javno šolstvo si prizadevamo. In še enkrat: v tem zakonu, o katerem danes govorimo, ni nobene razlike med javnim in zasebnim in tudi ni nobenega neoliberalizma, o katerem tako radi govorite, pa pravzaprav ne vem, če kdo ve natančno sploh povedati, kaj bi to lahko bilo.
Hvala lepa. Vidim, da je še želja po razpravi, zato odpiram prijavo. Prosim, da se prijavite. Mag. Majda Potrata, prosim.
Saj ne bom veliko govorila, ampak zadnje mednarodne zunanje evalvacije znanja četrtošolcev in osmošolcev dajejo potrditev kakovosti slovenskega javnega šolstva. Zadnje javnomnenjske raziskave govorijo o tem, da je šolstvo tisto področje, ki v javnosti še vedno uživa eno največjih stopenj zaupanja. Ta dva podatka sta zame temeljna za to, da ne vidim potrebe po spreminjanju razmerja med javnim in zasebnim. To je naša tradicija, drugi imajo pač drugačno. Ko govorimo o financiranju, se je treba opreti na sprejete dokumente in Resolucija o Nacionalnem programu visokega šolstva natanko pove, naj se zasebni programi financirajo samo takrat, kadar so po kakovosti bistveno boljši od javnih in kadar pokrivajo področja, ki jih javni programi ne pokrivajo. Pregled financiranja pa kaže, da smo z nekaterimi razpisi spremenili zakonske odločitve in, recimo, financiranje doktorskega študija, ki je bilo poprej po resoluciji prepuščeno samo javnim univerzam, se zdaj seli tudi na samostojne visokošolske zavode. Samo en primer, in še bi lahko povedala, tako da ne bi obvisela v zraku ta nebuloza, kako nekateri samo govorimo, nimamo pa za tisto govorjenje nobenih stvarnih dokazov. Imamo jih, tako kot je dokaz tudi, da je prejšnja vlada, gospod Jerovšek, za 22 % povečala investicije v raziskave in razvoj in če vas to moti, bi se [[...]]Torej, javna sredstva za terciarno izobraževanje so se povečale za 22 %. Tudi dva instrumenta vam lahko navedem: resolucija, ki sem jo že citirala, ter raziskovalna in inovacijska strategija Slovenije 2011–2020. Ampak nekateri pač tega ne štejejo za zavezujoče dokumente. Hvala.
Hvala lepa. Replika, gospod Jožef Jerovšek.
Hvala lepa. Kolegica, verjetno ste namerno popolnoma napačno razumeli moje navajanje. Hvalevredno je, da ste nekaj povečali, sredstva za raziskave in razvoj, ampak glede na to, koliko je pa dolg narastel, koliko se je država zadolžila, v bankah je ne vem koliko milijard izginilo denarja, je pa to strašno malo. Vi bi morali za 100 %, če ste tako prepričani, da se bo to takoj povrnilo, povečati takrat, ko ste imeli škarje in platno, ne pa, da je šlo vse drugam, v nepovratno, pa na Ciper pa ne vem kam, je šel denar. Ne vem, ali bodo tisti s Cipra v raziskave in razvoj vračali. Dvomim, da bodo vračali! To se je pa zgodilo v vašem mandatu. Niste tam povečali ne vem koliko. Seveda, zdaj so pa drugi časi. Žal, žal so drugi časi, ko strižemo na vseh področjih in sinoči ste videli dolgoročno napoved Evropske unije. Žal, žal za Slovenijo. In v takih okoliščinah se pa vama dvema tam, gospodu Vebru, ki je prej nastopal s "par excelance" populizmom in demagogijo – uničila bo to ministrstvo; vse, kar je javnega v šolstvu, visokem šolstvu. Pa ne vem kolikokrat sem bil na seji, ko je minister zagotavljal, da se čisto nič ne spreminja, nobenih šolnin! In kar naprej poudarjate šolnine, kot da bodo uvedene, pa je bilo ne vem kolikokrat zagotovljeno. Priznajte, to je hujskanje ob sedanjih demonstracijah. Priznajte! Hujskate populacijo, da bodo govorili, da bodo nosili transparente, kako minister uvaja šolnine in ne vem kaj. To je hujskanje! Moram vam povedati, da hujskanje. Na takšen način hujskati, je zelo nehigienično – po moje. Nekih stvarnosti se pa morate zavedati. Prav tako pri neposredni pedagoški obveznosti. Prepričan sem, da tisti najhujši, ki iz pedagoških sindikalnih krogov tulijo, teh šest ur pošteno niso oddelali – večina od njih. Tisti, ki najbolj tulijo, so največkrat manjkali na predavanjih, brez da so študentom odpovedali, dobili pa so plačano. Lahko bi nekatera imena iz pedagoškega sveta ali pa iz visokošolskega, ki največ na svetu sedanji politiki delijo, bi lahko povedal, ker imam dokumentacijo, kako vestni profesorji pa so [[...]]
Gospod Jerovšek, tri minute replika, tri minute so minile.
Dobro, bom končal, vidim, da je res minilo. Torej, halo efekt zganjajo tisti, večinoma je tako, ki so najmanj dosledni in najmanj načelni. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Jožef Kavtičnik, prosim.
Hvala lepa. To me resnično malo zaboli, ko kar tako, na palec, rečemo, da večina od univerzitetnih profesorjev ni oddelala niti šest ur. Prosim lepo, ne [[...]] [[oglašanje iz dvorane]] [[...]]Saj, kolega, mi boš lahko ali mi boste lahko replicirali. Prosim, ne prihajati s takšnimi informacijami! To pa je vnašanje nemira, to pa je tudi vnašanje nestrpnosti, to je vnašanja nezaupanja v univerzitetni študij in delo teh profesorjev, ki jih jaz izredno cenim. Ne samo, da jih cenimo mi, v Pozitivni Sloveniji pa še kdo, ampak jih cenijo tudi tuji strokovnjaki. To pa bo verjetno argument, ki ga boste sprejeli, to, kar vam govorimo mi ali naša stroka, se ne spoštuje. Kolega Horvat, več kot 30 % sredstev na trgu pridobi ljubljanska univerza, imam podatek točen, in med 15 in 20 % ostale univerze. Vse to, kar govorim, je nad evropskim povprečjem! Samo toliko, da ne bi govorili, če se že primerjamo. Jaz ne želim primerjati naše države z dvema milijonoma ljudmi z drugimi državami, ne želim uporabljati statistike zaradi tega, ker statistika je lahko predmet manipulacije, da to, kar želim, potem tudi dobim in s tem tudi lahko zavajam. Poglejte, nam gre predvsem za to, da želimo nadaljevati izobraževanja, tako visokošolsko kot vse, kot je zapisano v našem nacionalnem programu. Poglejte, v nacionalnem programu za visoko šolstva je zapisano, da se bodo do leta 2020 sredstva za visokošolsko izobraževanje na podlagi BDP bistveno povečala. Ali mi temu sledimo? Ne! V tem proračunu, ki smo ga imeli, so bila sredstva bistveno zmanjšana. Z obema amandmajema, prvi amandma, ki je povečal v letu 2013 področje izobraževalnih programov, univerzitetni in visokošolski izobraževalni program, za šestnajst milijonov in naš amandma, ki je povečal za šestnajst milijonov sredstev na področju raziskave in znanosti, smo samo zapolnili tisto vrzel, ki bi nastala drugače, če bi jim ministrstvo ta denar vzelo. Zato se zahvaljujem vsem, ki ste prepoznali to nujno potrebo in ste ta amandma tudi izglasovali. Pa ne zahvaljujem se kot politik, ampak se zahvaljujem v imenu vseh teh študentov in tudi vseh teh, ki izobraževalne programe tudi izvajajo. Kriza, smo rekli, da je priložnost. Seveda, vsaka kriza je priložnost, da temeljito premislimo in pripravimo programe ter strategijo za nadaljnje delo, za nadaljnje cilje, za to, kam bi naj naša država šla. Ampak mi smo strategijo in cilje že postavili na področju izobraževanja. Mi želimo izboljšati kvaliteto vseživljenjskega izobraževanja, kamor spada tudi izobraževanje tako od vrtcev do univerz in seveda tudi do andragoškega centra. To vprašanje sem postavil tudi gospodu ministru, kako mislimo urejevati zadeve na področju izobraževanja za vse, kjer je vključenih več kot 250 tisoč ljudi. Danes bomo pa andragoški center pripojili novemu nastajajočemu zavodu. Zato sem prepričan, da imamo mi dobro strategijo, ki je ni treba spreminjati, ko govorimo o odsotnosti koncepta te vlade. Ne! Vlada spreminja in ni treba tega koncepta spreminjati. Vlada ima koncept, ampak ta koncept ne gre v korist javnega interesa. To vam želimo povedati. Ljudje, strokovnjaki, študentje, starši, dijaki se zoperstavijo takšnim posegom. Mi smo še vedno prepričani, da je vlaganje v izobraževanje, vlaganje v znanje – znanje je pa tisto, ki nas bo pripeljalo iz krize. Seveda ne takoj, ampak malo kasneje. To je dolgoročna naložba. Če se pa že zgledujemo in se tako radi zgledujemo po državah, ki so uspešnejše od nas, čeprav so tudi v krizi, to so skandinavske države, Danska, Nemčija, so bistveno povečale vložek v izobraževanje. Avstrija je zadržala na istem nivoju, Slovaška je povečala sredstva za izobraževanje. Kolegica Majda je tudi povedala, kakšne uspehe smo dosegali ali so dosegali učenci na osnovnošolskem preverjanju. Mi pa vemo, kakšne uspehe dosegajo, in to dnevno lahko slišimo, naši znanstveniki, raziskovalci na svetovnem trgu. Sedaj, ali mi izkoristimo vse to znanje, ali naše gospodarstvo izkoristi ves ta potencial, oprostite, to pa ni samo naloga ali vloga teh izobraževalnih institucij! Ampak mi se moramo usesti, se strinjam, usesti in se pogovoriti, tudi z Ministrstvom za gospodarstvo, tudi z obrtnimi in gospodarskimi zbornicami, kaj mislimo na področju terciarnega izobraževanja popraviti in spremeniti. Prepričan sem, da je treba na področju višjega šolstva narediti neke spremembe, da bodo kadri, ki prihajajo ven, takoj zaposljivi in da bodo imeli toliko znanja, da bodo lahko podjetniki in gospodarstvo od njih črpali tisto znanje, ki ga potrebujejo. Vendar to so spremembe, ki jih ne moremo narediti kar tako, na hitro, čez noč, sploh pa ne na način, da zmanjšujemo sredstva in pomen izobraževalnih institucij. To ni dobro! Seveda smo sedaj govorili na splošno o izobraževanju, mi govorimo o tem amandmaju k 8. členu, ki pa tudi posega na področje avtonomije in na področje obveznosti, s tem pa tudi nezaupanja posameznim odgovornim, ki to peljejo na univerzitetnem in visokošolskem področju. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Jožef Kavtičnik, replika. Izvolite. Oprostite, zopet pomota! Jožef Jerovšek! Preveč Jožefov je na današnji seji kot razpravljavcev. Izvolite.
Hvala lepa. Moram ostro protestirati nad potvarjanjem, zlorabo in podtikanjem, ki si ga je privoščil kolega Kavtičnik. Zlorabil je moje besede. Čeprav, gospod predsedujoči, bi ga lahko tudi vi opozorili. Rekel sem, da večina tistih, ki v javnosti z izjavami delajo halo efekt, in tudi večina, sem prepričan, tistih sindikalistov, ki so ti pedagoški delavci, šestih ur ne oddela, dobijo pa mogoče plačano, verjetno dobijo plačano, so dobili plačano. Vi ste pa rekli, da sem rekel, da večina profesorjev niti šest ur ne izpolni, to je pa zlonamerno potvarjanje. Povedati vam moram, večina tistih, ki je, recimo, danes neke študente na ulice gnala, verjetno ni rekla, da so pa v tej državi zlo tudi banke oziroma bankirji, ki so nas izropali. Kakšen transparent tudi proti temu napišite! Moram reči, da je dr. Vehovar, ki pa ni na tej fakulteti, rekel, da to, kar se dogaja v bankah, ta rop, je zločin. Ampak danes boste videli, se ne bodo skušali opredeliti do tega, kaj je največji zločin v tej državi na finančnem področju. Če na takšen način tako potvarjate in tako skušate zavajati, to ni dobro. Veste, govoril sem o tem, kdo dela ali pa kdo [[...]]Takrat, ko ste bili vi še poslanec LDS, ravno takrat so mi trije študentje rekli, da je bila neka ženska, ki je imela predavanja tam, na Lukšičevem rdečem lemenatu, pa je bila funkcionarka vaše vlade pa ne ministrica, ampak funkcionarka. Enkrat decembra sem se pogovarjal in sem vprašal, kako pa ona predava, pa to in ono [[...]]– saj je še nikoli ni bilo na predavanju še nobenega predavanja ni bilo, pa imajo predmet vpisan! Tako to deluje! Potem pa takšni ljudje halo efekt zganjajo in hujskajo. Proti temu protestiram! Mi moramo tudi znotraj univerz izčistiti in tudi rektorji, dekani naj nekaj znotraj naredijo, neke ukrepe, ki so v današnjem času potrebni. Nekaj se mora racionalizirati! Hvala lepa.
Hvala lepa. Postopkovno mag. Majda Potrata, prosim.
Hvala. Gospod podpredsednik, predlagam, da bi gospod Jožef Jerovšek vse poslanke in poslance Državnega zbora informiral z natančnimi podatki o tem, kar je ravnokar govoril. To ni njegov prvi nastop, ampak so ti nastopi permanentni, v katerih redno sramoti profesorje in profesorice in jim pripisuje slabo opravljanje svojih delovnih obveznosti. Da bi bila slika boljša, pa predlagam, da bi morebiti tako, za primerjavo poskrbeli v Poslanski skupini SDS še za podatek o tem, koliko sej se je v preteklem mandatu udeležil poslanec Ivan Janša. Pa bi potem videli, kako kdo opravlja kakšno delo, če že tako pavšalno govorimo, da nekateri ne delajo. Ostro pa protestiram in tega niste storili vi, gospod podpredsednik, ki ste običajno korektni, da je gospod Jožef Jerovšek uporabil za javni zavod, za fakulteto ime, ki je zvezano z zasebnikom, z osebo, ki ni navzoča, in mu pripisal, kot da je ta institucija njegova zasebna last. Imamo morebiti v temu prostoru koga, ki je solastnik kakšne javne visokošolske institucije, ampak dr. Igor Lukšič to zagotovo ni. Hvala.
Hvala lepa. No, vaš proceduralni predlog bo najbrž težko realizirati, zaradi tega dajem [[...]]Je pa dejstvo, da o tem amandmaju, ki je kratek, tudi člen je kratek, ob temu amandmaju razpravljate vsi o vseh problemih v visokem šolstvu, tako da je težko omejiti razpravo točno na to, kar amandma daje. Postopkovno Jožef Kavtičnik, prosim.
Hvala lepa. Ker nas gledajo ljudje, državljanke in državljani, bi rad samo razčistil oziroma povedal, da resnično [[...]]
Kakšen je pa vaš postopkovni predlog, prosim?
Da rečemo, da se politika res ne bo vmešavala v univerze in ne bo znotraj čistila nekih zadev, kot je bilo rečeno: "Mi moramo znotraj univerz počistiti." Da ne bi slučajno ljudje razumeli, da bomo politiki počistili zadeve na univerzah. Oprostite, takšno sporočilo je bilo dano in tako sem tudi razumel. Hvala.
Hvala lepa, gospod Kavtičnik. To je bila razprava, ni bil postopkovni predlog. Ampak repliko ima gospoda Jožef Horvat. Prosim.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Ta institut replike bom uporabil, da se – gospod podpredsednik, če malo umirite kolege [[...]]
Besedo ima gospod Jožef Horvat in to silno malo sekund. Prosim.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Vesel sem in hvaležen gospodu Jožetu Kavtičniku, da je tudi on postregel s podatkom, kakšen delež sredstev dobi ljubljanska univerza na trgu. Ta je bistveno drugačen od mojega podatka, zato prosim, gospod minister, da postrežete poslancem s podatki, o realizaciji finančnega načrta slovenskih univerz za leto 2012, po virih in [[...]] [[izklop mikrofona]]
Besedo ima gospod Janko Veber, za njim mag. Lejla Hercegovac.
Hvala. Glede tega, kako smo ravnali Socialni demokrati, ko smo vodili vlado, moram povedati, da smo 1,6 milijarde evrov vložili v raziskave in razvoj. Proračuni, ki smo jih sprejeli v Državnem zboru zmanjšujejo ta sredstva za 20 % in več in še je v upadanju. Nobena razvita država v času gospodarske krize ne zmanjšuje sredstev za izobraževanje, za raziskave, za razvoj. Nobena! Razen seveda Slovenija, ki očitno želi postati zelo, bi rekel, nazadnjaška, kar se tiče razvoja, in to je narobe. Na to opozarjamo, žal to ni demagogija, ampak so številke, ki so neizpodbitne, in žal, to, na kar opozarjamo Socialni demokrati, se tudi udejanja. In ko me minister sprašuje, kaj pa je to neoliberalizem. Poglejte, gospod minister, značilno za neoliberalizem je, da zmanjšujete javni sektor in to delate na način, da praktično ni narejenih nobenih izračunov in dobesedno eksperimentirate z ljudmi, koliko socialnih pravic jim lahko še ohranimo. Tukaj je bil prej predstavnik ministrstva za finance, pa naj pove, ali obstajajo izračunu za ZUJF, ko se je sprejemal, ali obstajajo izračuni tudi za druga področja, tudi za bančništvo, ki ga naj bi reševali. Pri tem je značilno, gospod minister, da se odpravijo vsi regulatorji, ki nadzirajo potem početje kapitala. Tudi v vašem zakonu ste želeli povsem podrediti Vladi, torej aktualni politiki, Nacionalno agencijo za kakovost visokošolskega izobraževanja. To smo uspeli preprečiti. Na nivoju države je Agencija za upravljanje kapitalskih naložb regulator, ki preprečuje politiki, da bi počela s kapitalom, državnim kapitalom, kar koli bi hotela. Danes je dejstvo, da želite odpraviti agencijo, in dejstvo, da se pogajate o tem, da bi v Sloveniji sprivatizirali vse, kar je mogoče sprivatizirati. To je neoliberalizem. Če hočete, si pa to lahko tudi pogledate na spletni strani, in sicer gre za oddajo, ki je bila 7. oktobra 2012, Doktrina šoka, razmah uničevalnega kapitalizma, nedelja, 7. 10. 2012, oddaja na Sloveniji 2. Tam je pa še več, ker danes nimam časa, da bi širše razlagal. Hvala.
Besedo ima mag. Lejla Hercegovac.
Spoštovani! Nisem se imela namen javljati, ampak bi rada komentirala razliko valdorfske šole in naših javnih šol. Javno šolstvo je naša dobrina, ki jo je treba kontrolirati, pa tudi čuvati. V čem je razlika med valdorfsko šolo in našimi javnimi zavodi? V odnosu do človeka, kjer denar in kapital ni na prvem mestu, ampak je človek na prvem mestu; tudi profesor in učenec. V naših javnih šolah je pa nekaj obratnega. Predlog zakona, ki je na mizi, je nedorečen, je pomanjkljiv in ni bil usklajen, zato je normalno, da o njem razpravljamo. Torej konkurenca – ja, ampak jaz bi rada, da je ta konkurenca v spoštovanju profesorjev, ki bodo kot taki, spoštovani dali vse od sebe. Sama avtonomija na eni strani in na drugi strani zmanjšanje sredstev – kaj naredimo? Pravzaprav ne naredimo nič, zato bi rada konkurenco; ampak v spoštovanju in dajanju strokovnih podajanj in stroke na najboljši način, ne pa na ta način, kot to počnemo zdaj. Torej, imamo dobro šolstvo, dobre profesorje, tudi dobre študente in učence. Menim, da iz najslabše šole lahko vzameš največ in iz najboljše zelo malo. Torej je stvar človeka; in spet smo tam. Dajmo tisto, kar je dobro v tistih drugih šolah, kjer se spoštuje človeški faktor, tudi dati v naš javni sektor. Hvala.
Mag. Branko Grims.
Hvala za besedo. Zelo zanimivo je poslušati to širino razprav, glede na to, da je pred nami amandma, ki se nanaša zgolj na člen, ki ureja samo to, da prepušča nekaj več avtonomije, nekaj več svobode visokošolski sferi, in to je, da znotraj ubogih dveh ur, se pravi od pet do sedem ur, razporeja svoje delo po svoji presoji. To ne pomeni, da neke ure ne bodo opravljene, kot mnogi napačno tolmačite, ampak gre za to, da se razporedijo ure med znanstveno delo, med tisto, kar je obveznost visokošolskih učiteljev, in med njihovo pedagoško obveznost. Samo za to gre in da se tukaj dopusti nekaj več svobode in avtonomije znanstveni sferi. Tisto, kar je pa zanimivo, je pa logika, ki je obrnjena povsem na glavo, ko iz razprav praktično velikega dela opozicije zdaj izhaja, da se razume logika avtonomije znanstvene oziroma visokošolske sfere v tem smislu: dajte nam denar, potem pa vas naj nič več ne zanima, kako mi to porabimo. Veste, denar plačujemo vsi kot davkoplačevalci, ustvarjajo ga pa tisti podjetniki, ki ustvarjajo profit. Žal tistih 14 milijard, ki so v javni sferi, tega profita skoraj ne ustvarijo in tega se je treba zavedati. In zaradi teh, zaradi vseh ljudi, ki so davkoplačevalci, je treba upoštevati, kaj je javni interes. Javni interes je v prvi vrsti, da dobimo čim več visokošolsko izobraženih ljudi, katerih izobrazba bo evropsko primerljiva in ki bodo svoje znanje in s tem sebe lahko tudi ustrezno, če želite ta izraz, tržili na področju celotne Evropske unije in pa v celotnem svetu. Pri tem ni treba imeti nobenih zadržkov, vsak zadržek je popolnoma napačen, ali gre za javno ali za zasebno ustanovo. Jasno je, da je temeljni okvir šolstva pri nas javen in tako bo še dolgo tudi ostalo. Vse razprave glede tega so smešne in so brezpredmetne. Tisto, kar je tudi zelo zanimivo, je, da je danes ogromno govora o odpuščanju in šolninah. Nič v tem zakonu ne predvideva odpuščanja ali šolnin. To je čista demagogija. Ravno nasprotno! To, da se dopušča nekaj več svobode visokošolskim ustanovam, če se to želi odgovorno izkoristiti, pomeni, da lahko bolj racionalno organizirajo svoje delo in da s tem kvečjemu ohranijo ali še celo odprejo kakšno delovno mesto. Se pravi, ravno nasprotno od tega, kar vsi ostali trdite. Zakaj je pred tem tak strah;pred tem, da se dovoli malo več fleksibilnosti, je zelo zanimivo. Zlasti pa zato, ker tisti, ki se jih to neposredno dotika, ko so bili na naših srečanjih, na razpravah, se je marsikdo med njimi zavzemal za to, da bi ta pravica bila celo neomejena, da bi imeli polno svobodo, res pa je, da so se nekateri kasneje postavili na stališče, ampak ne še zdaj. To je mogoče povedati tudi z nekaj humorja, kar sem storil že na začetku, se pa osebno temu čudim. Zakaj strah pred odgovornostjo, če je samo odgovornost tista, ki lahko stvari ohranja, in konkurenca tista, ki zvišuje kvaliteto na dolgi rok? Pri tem pa nekatere razprave, ki so bile danes – ne mi zameriti malo politološke žilice – ne morejo ostati brez odgovora. Sintagme, ki jih zdaj poslušamo, da je za sedanje stanje kriv uničujoči kapitalizem – ne me zafrkavati, po domače rečeno! Kdo pa je povzročil to stanje, ki smo mu zdaj priča? Vsa Evropa je imela v minulih nekaj letih nov razvojni cikel, z izjemo nekaj ubogih držav in med njimi, žal, tudi Slovenija, ker je pač imela na oblasti neko vlado, ki ni storila ničesar ali pa vsaj ne dovolj. Zaradi tega jemala kredit za kreditom, dokler se ni znašla v slepi ulici, ker je postal denar predrag oziroma celo nedostopen. Zdaj se s tem problemom srečujejo ne samo tisti, ki imajo oblast, ampak tudi vsi podjetniki, ker enostavno v Sloveniji bančni sistem več ne deluje, vse je zablokirano, ker do denarja ni več možno priti, ker ga je prejšnja vlada zapravila – koalicija, po domače rečeno. Zato, če že govorite o čem, da je uničujoče, uporabljate izraze, ki so politološko dokazljivi. To se pravi, za gospodarstvo je edina primerna sintagma "uničujoči socializem". Zaradi tega, veste, so propadali sistemi, zaradi tega je propadala tudi Jugoslavija konec koncev, saj je bil to primarni razlog, zaradi katerega je šla narazen, in da je za naše gospodarstvo konkretno uničujoč postsocializem na kredit, ki smo mu bili priča v minulih treh letih, res tisto, kar je pripeljalo do težav v celotni družbi oziroma tudi na področju visokega šolstva, o čemer govorimo danes. Tisto, kar ste zapravili v minulih treh letih, se danes izstavlja kot račun in zaradi tega je na vseh področjih manj denarja, kot bi si želeli. Verjemite, iskreno bi si želel, da je za visoko šolstvo na razpolago bistveno, bistveno več sredstev, samo postavlja se vprašanje, kje to vzeti. Kredit ni več mogoč, to sami dobro veste. To se pravi, kje to vzeti, ko imate tako polno idej, pa ste vse že zapravili. In zato: če uporabljate izraz "uničujoči", potem ga uporabljajte za svoje lastno delo, uničujoči postsocializem na kredit, ker ta je bil pa res uničujoč in ga bodo slovenski podjetniki in vsi državljanke in državljani plačevali še dolgo vrsto let, pa se lahko zdaj trudimo, dosegamo izjemne uspehe, kot je bil, recimo, soglasno sprejet predlog spremembe pokojninske zakonodaje. Se pravi tiste temeljne reforme, ki jih ta država rabi, ker so bile dobro pripravljene, dobro usklajene in prej nikakor ni uspevalo, v prejšnjem mandatu so sindikati blokirali, vaši sindikati, kar je zelo zanimiv paradoks. Zaradi tega se danes izgovarjati na sedanje stanje, ko gre pravzaprav za tisto, kar ste sami nekoč sejali, precej čudna stvar. Tisto, kar je po svoje tudi zanimivo, da se uporablja izraz "doktrina šoka". Veste, mislim, da je vsa Slovenija videla v praksi doktrino šoka in nesposobnosti, če vas parafraziram – spet malo smisla za humor–, in sicer doktrino šoka in nesposobnosti, ko je šef koalicije v prejšnjem mandatu po dveh letih šel pred kamere in rekel, da "jutri pa končno začnemo delati". Po dveh letih! Ja, dobro jutro! To je pa res doktrina šoka in nesposobnosti. To se pravi, kadar uporabljate pretirane izraze, malo premislite, da se vam ne vrnejo kot bumerang. Predlagam, da to razpravo vrnemo nazaj na realna tla; tja, kjer dejansko so vse države. Mimogrede, deset najbolj uspešnih ekonomij tega sveta je vseh kapitalističnih, ampak zdaj pa tudi ohraniti socialno noto, ker so uspešna in se ne zaletavajo v ideologije po dolgem in počez, tako kot se žal pri nas to na veliko počenja, ampak se sledi ciljem. Ciljem, ki so razvojni, ki so razvojni tudi za znanost in za področje visokega šolstva, če želite. Ampak temelj uspeha mora biti utemeljen na uspešnem podjetništvu. Če tega ni, potem nimaš od kod kaj vzeti, če ne ustvariš, ne more noben sistem države več ustrezno delovati in je potrebno varčevanje. V danem primeru, ko gre za področje visokega šolstva, je bil sprejet s konsenzom vaš predlog, da so se še dodatno sprostila sredstva – in vesel sem tega! To je nekaj, kar je lahko tudi en korak naprej. Ampak treba se je pa zavedati, da imamo objektivne omejitve. Zaradi tega vztrajati, da se nič ne sme spremeniti, da se ne sme niti v tistem delu stvari racionalizirati, ko so vendar na nek način samoumevne, pa to zagovarjajo tudi tisti, ki se jih to neposredno dotika, je pa stvar – blago rečeno – čudna, da ne uporabim še kakšen drug izraz. Zaradi tega povem še enkrat, da je zagotovo sedanja rešitev v zakonu, ki omogoča nekaj več racionalnosti, nekaj več svobode, nekaj več avtonomije visokega šolstva, boljša kot pa vaš amandma – in to je vse.
Gospod Jožef Kavtičnik nato gospod Samo Bevk.
Hvala lepa. Kako porabijo sredstva na univerzah? Univerza v Ljubljani od nekaj čez tisoč najboljših univerz na svetu je med tremi najboljšimi – o procentih govorim, se opravičujem, med 3 odstotki najboljših na svetu in univerza v Mariboru je med 5 odstotki najboljših na svetu. Če to ni dovolj dober dokaz, da so univerze dobre, seveda nikoli nihče ne more biti tako dober, da ne bi lahko bil še boljši, vendar boljšega dela in boljših uspehov ne bomo dosegali z manj vložka in manj denarja. Pa to vsak ve! Če manj vlagamo, ne moremo imeti več. Ja, prepričan sem, da je treba dvigniti gospodarsko rast. V Pozitivni Sloveniji, kolega Stepišnik o tem govori skoraj noč in dan. To je že njegov prepoznavni znak – dvig gospodarstva. Vendar, dvig gospodarstva lahko dosežemo z znanjem in vlaganje v znanje. To pa tudi ne gre, ne čez noč. Zato sem prepričan, da bomo lahko tudi v gospodarstvu bolj uspešni, če se bodo izkoristili vsi ti potenciali in vse to znanje, ki je na razpolago v Sloveniji. Seveda, je pa nujno treba narediti tudi nekaj sprememb – o teh sem že govoril – na področju terciarnega izobraževanja, na višješolskem področju. O tem amandmaju, o teh manjših spremembah in o tem, kaj se lahko zgodi po predlogu med 5 in 7 urami, pa sem že govoril in sem povedal, kje tiči zajec: ravno v tem! Ker univerze dobivajo in bodo dobivale manj sredstev, bodo morale pripraviti sanacijski program. V sanacijskem programu bodo morale napisati maksimalno število ur obremenitev. Če tega ne bo, bo pač tako – kot kolega, ki je včeraj malo mahal, sem še sam začel malo telovaditi, ker včeraj smo sedeli več kot 16 ur, danes zjutraj ob pol 7 sem že moral iti od doma in ob 8. biti na odboru, tako da moram malo pospešiti krvni obtok. Se opravičujem. T Torej je treba paziti na to, da ob tem sanacijskem programu bo prišlo do tega, da bodo rektorji morali povečati na maksimalno število ur obremenitev. Tudi to je mogoče v dogovoru z rektorji, v dogovoru s profesorji, ampak za to je potreben čas, ne pa direktiva. Za to je potreben čas. V izobraževanju – tudi v gospodarstvu, ampak v izobraževanju še posebej, ker je neprestan stik z ljudmi – je zelo pomemben odnos; pravi odnos ustvarja zaupanje, zaupanje pa ustvarja večji vložek tistih, ki delajo v tem procesu. Večji vložek, bolj kvalitetno in več bodo naredili, če si bomo in če si boste med seboj zaupali in če bo med temi, med vsemi nami postal boljši odnos, spoštljiv, in če boste verjeli, da tudi mi kaj vemo in da ko dajemo opozorila in priporočila, da mislimo dobro. Hvala.
Minister Turk se je javil k besedi.
Hvala lepa. Sem mislil, da bom na vrsti po teh prijavljenih razpravljavcih, ampak vseeno bi nekaj vsebinskih pripomb rad dal v zvezi s temi 5 do 7 urami. To je pravzaprav edina stvar, o kateri danes tukaj res diskutiramo, to je edini amandma, ki je še odprt. Rad bi poudaril, da s tem povečujemo avtonomijo predstojnikov v visokem šolstvu, da pedagoško obremenitev uredijo tako, kot se jim zdi prav. Tiste od vas, ki jih skrbi, da bi to imelo neke strahotne posledice na kvaliteto pedagoškega, znanstvenega in tako naprej dela na univerzah, naj opozorim, da teh 5, 6 ali 7 ur velja samo za 30 tednov v letu, ko se predava na univerzah. Za 22 tednov, ko se ne predava, se popolnoma nič ne spremeni, tako da gre tukaj res za eno majhno spremembo in za neko majhno fleksibilnost, ki jo bodo izkoristili, je ne bodo izkoristili; absolutno je to stvar in presoja predstojnikov, , verjetno tudi v soglasju z zaposlenimi, sindikati in tako naprej. Veliko je bilo tukaj skrbi povedane v zvezi z razmerjem med študenti in učitelji – gospa Potrata je o tem govorila – na slovenskih univerzah. Ta argument se dostikrat uporablja za to, da bi povečali obseg financiranja univerz, češ to razmerje je treba izboljšati. Pri tem se pozablja, da je velik del teh študentov, katerih razmerje do učiteljev bi bilo treba izboljšati, fiktivno vpisanih. V Sloveniji vpisujemo na univerze oziroma na tretjestopenjske študije 70 % generacije, imamo dosti več pametnih ljudi kot Švica, ki vpisuje na univerze 30 % generacije. Po svetovnih primerjalnih lestvicah smo država, ki ima v tej starostni skupini vpisano drugo ali tretje največje število ljudi v visokošolske organizacije. Smo pa hkrati med petimi najslabšimi, ko gre za to, kakšen procent mladih ljudi pa na koncu diplomira. Torej, ogromen razkorak med tem, koliko ljudi vpišemo in koliko ljudi diplomira in če se je treba čemu posvetiti na področju visokega šolstva, je ravno v tem, da vlagamo v tiste, ki bodo na koncu tudi prišli do izobrazbe in diplomirali. V zvezi z razpravo, zakaj, kako smo prisluhnili sferi v zvezi s sestavo sveta Nakvisa, naj povem, da smo se veliko pogovarjali, čeprav smo poslušali, da naj bi javna razprava o tem zakonu trajala samo dva dni; začeli smo govoriti avgusta, zdaj je konec leta. Veliko razprav je bilo in moram reči, da odločilni argument so povedali študenti in študentom želimo prisluhniti in oni so tisti, ki so res zainteresirani za to, da imajo kvaliteten in kakovosten študij. Ampak, da ne bi preveč mistificirali tega sveta agencije za kakovost visokega šolstva. Tukaj ste omenjali Finsko, kako je tam vse čudovito urejeno. Na Finskem je agencija, ki je enaka slovenskemu Nakvisu, ustanovljena z dekretom vlade, s sklepom vlade, brez posebnega zakona. Sveta finske agencije ima 12 članov, ki jih, če citiram ta njihov dekret, 12 članov določi minister po posvetovanju z deležniki. Ta finska agencija je seveda članica Enke in ima vse tiste značilnosti avtonomije, ki si jo v Sloveniji želimo. Tukaj je eno veliko spuščanje megle tistih, ki bi si želeli ohraniti monopol nad to organizacijo. V zvezi z doktrino šoka, gospod Veber – ga ni tukaj –, ne spominjam se, da bi ta knjiga Naomi Klein, po kateri je bil seveda posnet tudi film, kjer koli in kakor koli omenjala Slovenijo. To je v neki drugi državi, o neki drugi družbi z drugimi navadami, na drugi stopnji razvoja. Vprašanje gospoda Horvata je bilo, koliko ljubljanska univerza doseže prihodkov iz trga. Tukaj je mogoče stvari različno interpretirati. Lahko je trg tudi to, če se prijaviš na razpis za javna sredstva na ARRS, za CRP in tako naprej, da se prijaviš za javna sredstva, evropska, in to nam da tisto veliko številko. Podatek, ki ga jaz imam, je, da Univerza v Ljubljani 12 % zasluži, bom rekel, pa res iz gospodarstva, res na trgu. Na trgu, da niso sredstva davkoplačevalska na tak ali drugačen način. Potem je bila vehementna diskusija o tem, da nobena druga država ni zmanjšala nobenih sredstev za visoko šolstvo, izobraževanje sploh in tako naprej. Veste, teh statistik je kar nekaj. Odprl sem si tukaj eno slikico, ki vam bi jo sicer lahko pokazal, ampak bi bila majhna: Irska, Velika Britanija, Litva, Latvija, Estonija, Švedska, Madžarska, Italija, Španija, Grčija, vse te države so do poletja 2011 več zmanjšala sredstva za visoko šolstvo kot Slovenija v letu 2012. Povsod v Evropi, žal, skušajo tudi na ta račun varčevati. In še končno v zvezi s tem amandmajem za 16 milijonov, o katerem smo tukaj poslušali veliko pripenjanja zaslug. Ne bi se v to pripenjanje zaslug vključil. Mi smo se dolgo trudili na ministrstvu, da smo prepričevali na razne strani, da je tukaj treba proračun nekoliko bolj uravnotežiti. Na koncu nam je to uspelo. Če ne bi šlo to skozi amandma na proračun, bi to Vlada naredila s prerazporeditvijo znotraj proračuna. To sem vedel dva dni, preden je bil ta proračun v parlamentu. Sem pa vseeno vesel, da je bilo to narejeno eksplicitno in v proračun.
Besedo ima gospod Samo Bevk, za njim mag. Majda Potrata.
Hvala lepa, gospod predsednik. Vlado Republike Slovenije pozivam, da naj nadaljuje razvojno politiko prejšnje vlade. Kot sem omenil, Statistični urad Republike Slovenije je objavil podatke, da je slovensko narodno gospodarstvo leta 2011 investiralo 894 milijonov evrov, tudi z znatnimi državnimi spodbudami. Slovenija se je tako z 2,5 % BDP proizvoda uvrstila takoj za razvojno intenzivne države na svetu. In če pogledamo, v letu 2011 je Slovenija po tem kriteriju brez dvoma znatno nad povprečjem Evropske unije, nad Francijo, Nizozemsko in Veliko Britanijo, da tiste države, ki jih je omenil gospod minister niti ne omenjam [[...]] [[znak za konec razprave]]
Mag. Majda Potrata – časa nimate več, gospod Jožef Kavtičnik pa ga še ima Gospod Jožef Kavtičnik.
Spoštovani minister, res mi je všeč, kako se vi trudite za to, da bi povečali sredstva za izobraževanje. Kolega Jerovšek je to večkrat omenil, da se skoraj bije borba na Vladi, kako si vi želite pridobiti čim več sredstev za izobraževanje. Vendar žal tukaj v tem hramu demokracije, tukaj, ko sprejemamo določeno zakonodajo, tega ni tako čutiti. Poglejte, ko ste dejali, da ura gor ali dol in da je to avtonomija posameznega rektorja. Na univerzah imajo pač določeno razpoložljivo število ur. Te ure rektor razporeja. Ko bo razporedil, ko bo dal obremenitev učiteljem oziroma profesorjem večje število ur, se bo zmanjšalo določeno število ur za druge. Kaj mislite, kateri profesorji na univerzah bodo odveč? Mlajši! Tega si spet nisem jaz izmislil, na to opozarjajo rektorji. In to je ta problem. Tukaj ne bo – gospod minister saj mi boste lahko odgovorili –, tukaj ne bo prevladoval kriterij kvalitete, ampak kriterij habilitacije, dolgotrajnosti v delovnem procesu in tako naprej. Tega se bojijo rektorji in na to opozarjajo in zato sem postavil tudi pod vprašaj to vašo namero. Kar pa se tiče statistike, sam sem dejal, da je ne želim uporabljati, ker statistika je dober talon v rokah tistega, ki z njo operira in jo lahko pokaže tako ali drugače. Hvala.
Želi še kdo besedo? Mag. Stanko Stepišnik.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Glede na to temo, da je odprtost v amandmiranem 8. členu zakona zelo dobro sprejeta – vsaj mislim po eni strani, da je. Mogoče prispevek zraven, kako zmanjšati stroške na višjih in visokih šolah oziroma univerzah. Višje, visoke šole in univerze brez močne raziskovalno-razvojne dejavnosti praktično ne bi smele niti obstajati. To se pravi, da morajo imeti predvsem to dejavnost izredno dobro razvito. Za dobro razvito razvojno-raziskovalno dejavnost na teh šolah je potrebna oprema in programi. Za to opremo in programe je pa potrebnega izredno veliko denarja. Pa še nekaj, ta oprema zelo hitro zastara. Danes, ker je svet zelo napreden, nobena oprema ne drži dlje kot tri do pet let. V podjetjih v Sloveniji imamo izredno dobro razvito razvojno-raziskovalno dejavnost v razvojno-raziskovalnih skupinah, ki so registrirane in ima posamezna skupina tudi več deset registriranih raziskovalcev. Ti raziskovalci so tudi doktorji znanosti. Dobro bi bilo najti novo obliko sodelovanja med temi podjetji in univerzami, da bi lahko univerze oziroma študentje opravljali tudi razvojno-raziskovalno dejavnost v teh podjetjih. Verjetno bi bilo treba z nekim dogovorom najti način, da šole in univerze usposobijo te raziskovalce, ki so tudi doktorji, da si pridobijo določen del pedagoško-andragoškega znanja, da bi postali zelo dobri mentorji. Na drugi strani pa bi verjetno zaradi tega šlo dosti manj denarja za nakup nove opreme na višjih, visokih šolah, pa tudi univerzah. Veliko podjetij v Sloveniji ima dovolj opreme, ki je danes v svetovnem tehnološkem vrhu, in podjetja jo morajo tudi obnavljati vsake tri do pet let. To se pravi, da to ne bi bil strošek univerze, ampak je, recimo, to strošek podjetja. Zato bi predlagal, da se dejansko bolj aktivno pristopi k sodelovanju med višjimi, visokimi šolami in univerzami ter podjetji, da se najde neko obliko, mrežo, preko katere bi to sodelovanje bilo močnejše in bi denar na višjih in visokih šolah ali univerzah ostajal za druge namene, ne pa za tako drago raziskovalno-razvojno opremo, ki se jo kupuje, ker se tako razvojno-raziskovalno opremo, če je dovolj kvalitetna, lahko po določenem času, treh do petih let, uporabi v industrijske namene. Pa še verjetno bi lahko skozi razpise koristili izredno veliko evropskih sredstev za ta namen. Ker če hočemo konkurenčno sposobnost slovenskega gospodarstva dvigniti, potem je gotovo prvi korak, da je treba več vlagati v raziskave in razvoj. Gre za hitro vlaganje v izobraževanje in usposabljanje, kjer dobimo in novirane, novelirane izdelke, ki povečujejo konkurenčno sposobnost podjetij ali celo ustvarjajo nove potrebe na trgu, če nam uspe narediti nek nov proizvod, storitev ali pa, če hočete, izdelek. Hvala lepa.
Želi še kdo razpravljati o tem amandmaju? Če ne, zaključujem razpravo. O amandmaju bomo v skladu s časovnico odločali jutri v okviru glasovanj. Prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 6. TOČKO DNEVNEGA REDA – PREDLOG ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O TROŠARINAH. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada, zato besedo dajem gospodu Alešu Živkoviču, državnemu sekretarju, da podrobno oziroma dodatno obrazloži predlog zakona.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane poslanke in spoštovani poslanci! Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o trošarinah določa roke za uveljavitev vračila trošarine. Ti so bili do sedaj opredeljeni s podzakonskim aktom, skladno s sodbo Vrhovnega sodišča Republike Slovenije pa se določajo z zakonom. Vodenje registra zavezancev v Zakonu o trošarinah se črta, saj je to urejeno z Uredbo Sveta o upravnem sodelovanju na področju trošarin, ki je neposredno zavezujoča. S predlagano spremembo zakona se v sistem trošarinskega nadzora vključujejo dodatni izdelki, ki bi se lahko porabili za pogon ali ogrevanje, in sicer z namenom preprečevanja goljufij in izogibanju plačevanja dajatev. V tem primeru gre za prenos izvedbenega sklepa Evropske komisije o nadzoru energentov v nacionalno zakonodajo. Rok za implementacijo je 1. januar 2013. To je tudi razlog, da predlagamo sprejetje zakona do tega roka. Za trošarinske izdelke, prodane v okviru mednarodnega prometa, novela zakona jasno opredeli, da oprostitev velja za vsak polet ali morsko plovbo med Slovenijo in tretjo državo oziroma tretjim ozemljem, pri čemer je Slovenija bodisi odhodni bodisi namembni kraj takšnega poleta ali morske plovbe. Veljavni zakon o trošarinah daje vladi pooblastilo za spremljanje posameznih zneskov trošarine za določene trošarinske izdelke, ta novela pa daje pooblastilo vladi še za 50 % zvišanje in znižanje trošarine na cigarete in zvišanje in znižanje vračil za energente porabljenih za določen namen, to je za kmetijsko-gozdarsko mehanizacijo, za industrijsko-komercialni namen in za mešanico biogoriv s fosilnimi gorivi. Za komercialni prevoz zvišanje vračila ni mogoče zaradi pogoja energetske direktive. Ta določa minimalni znesek trošarine za plinsko olje, tako imenovani dizel, v višini 330 evrov na tisoč litrov. To pooblastilo za zvišanje in znižanje zneskov in vračil trošarine zagotavlja vladi fleksibilno izvajanje trošarinske politike in možnost aktivnega vodenja ekonomske politike glede na razmere na trgu. V primeru plinskega olja za ogrevanje se določa znesek trošarine, ki je v praksi že uveljavljen, določen je na podlagi pooblastila vladi. S tem je možnost poseganja in ukrepanja vlade za 50 % spreminjanje zneska trošarine že izčrpana. Določanje tega istega, v praksi že uveljavljenega zneska, v določbo zakona, bo vladi zagotovilo manevrski prostor oziroma omogočilo izvajanje zastavljene politike, tako z vidika proračunskih prihodkov kot tudi z vidika varovanja okolja. V Sloveniji zavojček cigaret tradicionalno vsebuje 20 kosov cigaret, sedaj pa se tudi z zakonom določa, da mora zavojček vsebovati najmanj 20 cigaret. Spoštovane poslanke, poslanci, predlagamo, da podprete predlog zakona. Hvala.
Hvala. Na vrsti je matično delovno telo, odbor za finance in monetarno politiko. Mag. Damjana Petavar Dobovšek bo predstavila poročilo.
Hvala lepa za besedo. Lep pozdrav vsem prisotnim! Odbor za finance in monetarno politiko je na 40. nujni seji 7. decembra kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o trošarinah, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo in sprejetje po skrajšanem postopku predložila Vlada. Odboru je bilo posredovano mnenje Zakonodajno-pravne službe, ki je predloženi zakon proučila z vidika skladnosti z ustavo in s pravnim sistemom ter zakonodajno-tehničnega vidika. Služba je v svojem mnenju podala konkretne pripombe, in sicer k 6., 12., 13. in 14. členu predloga zakona. Odboru je bilo posredovano tudi mnenje Komisije Državnega sveta za gospodarstvo, obrt, turizem in finance, ki predlog zakona podpira. Seji odbora so prisostvovali tudi predstavnice in predstavniki Ministrstva za finance in Zakonodajno-pravne službe. V uvodni dopolnilni obrazložitvi je minister za finance predstavil poglavitne spremembe in rešitve predloga zakona, kjer gre za manj zahtevne uskladitve s pravom Evropske unije, in spremembe, ki so potrebne za to, da se lahko bolj fleksibilno izvaja domačo politiko določanja višine trošarin. Ena od sprememb je, da je trošarina za plinsko olje za ogrevanje določena na višini 105 evrov na tisoč litrov. Fleksibilnost daje vladi možnost, da glede na razmere na trgu in v proračunu trošarino zviša ali zniža do 50 %. Vlada v zakonu predlaga, da je enaka fleksibilnost tudi pri trošarinah za tobačne izdelke, pri določanju odstotka oziroma zneska vračila pri energentih, ki so uporabljeni za gospodarske namene, ki so določeni z zakonom, in za biogoriva. Določa se tudi minimalna količina cigaret v posameznem zavojčku. Obveznost nameščanja tobačne znamke pod celofanski ovoj se ohrani samo še pri cigaretah, ne pa več pri rezanem tobaku in tobaku za kajenje. V razpravi so člani iz vrst opozicijskih poslanskih skupin zakon sicer podprli, ob tem pa poudarili, da naj bo Vlada pri določanju trošarin za energetiko previdna. Izrazili so tudi dvom glede prevelike fleksibilnosti, ki je omogočena pri določanju trošarin. Poslanci iz vrst koalicijskih poslanskih skupin so Vlado vprašali glede oznak na ovoju za tobačne izdelke oziroma ali je na celofanu ali pod celofanom in želeli vedeti, ali je 50 % fleksibilnost pri določanju sprememb trošarin še v pravnem okviru Evropske unije. Povprašali so tudi glede novosti pri določanju števila cigaret v posameznem zavojčku in glede tega, ali Vlada spremlja trošarinske politike sosednjih držav. Predstavnica Ministrstva za finance je povedala, da je določeno število cigaret v zavoju tudi zato, da se le-te preveč ne pocenijo in so tako bolj dostopne otrokom. Minister je dodal, da zakon sledi trem ciljev, in sicer poizkusu zmanjšanja porabe tobačnih izdelkov, povečanja fiskalnih prihodkov in vplivanja na znižanje inflacije. Po opravljeni razpravi je Odbor v skladu s 131. členom Poslovnika Državnega zbora na pobudo poslanca Romana Žvegliča sprejel tudi amandma k 10. členu. Odbor je v skladu z drugim odstavkom 130. člena Poslovnika Državnega zbora sprejel amandmajev poslanskih skupin koalicije k 6., 9., 11., 12., 13., in 14. členu predloga zakona. V skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora je odbor glasoval še o vseh členih predloga zakona in jih sprejel. Glede na sprejete amandmaje je na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, v katerega so vključeni sprejeti amandmaji. Dopolnjen predlog zakona je sestavni del poročila. Hvala lepa.
Hvala. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Najprej v imenu Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke gospod Roman Žveglič.
Dober dan vsem skupaj. Spoštovani! Trošarine so eden izmed najpomembnejših virov financiranja državnega proračuna in tudi vir, ki je izmed vseh najbolj predvidljiv. Produkti, pri katerih pobiramo trošarine, imajo po navadi nižjo cenovno elastičnost, zato gibanje obsega prodaje ob spremembah trošarini ni tolikšno, seveda če so višine trošarin postavljene pametno. Treba se je sicer zavedati, da živimo v odprti ekonomiji, kjer je konkurenčni moment še kako pomemben. Tako potrošniki kot investicijski kapital se hitro obrnejo čez državne meje in poiščejo ugodnejša in trošarinsko manj obremenjena okolja. Preprosto, tovornjakar natoči tisoč litrov dizelskega goriva v kamion izven naše države in odbrzi čez našo lepo domovino in nam pusti samo izpuste. Interes države seveda je, da optimizira pobiranje trošarin, torej, da trošarine pobere v čim večjem znesku, kar pa ni nujno povezano z zelo visokimi trošarinami. Pogonska goriva in tudi tobak so še vedno izdelki, s katerimi država pridobi ogromno finančnih sredstev in tudi s strani tujih državljanov. S previsokimi končnimi cenami, ki jih povzročajo trošarine, pride tudi do manjših prilivov tega denarja in prav lahko se zgodi, da je na koncu navkljub povišanju trošarin končni finančni izplen države celo manjši, kot je bil pred poviševanjem. To bi se, recimo, zgodilo, če bi bilo dizelsko gorivo v večini sosednjih držav cenejše kot pri nas. Zato je ekonomska politika pri trošarinah še kako pomembna. Zakaj vse to govorim? Zato, ker s tem zakonom Vladi Republike Slovenije dajemo več manevrskega prostora pri določanju višine trošarin, tako na področju energentov kot tudi tobaka in alkohola. Upamo, da bo temu področju namenila posebno pozornost; če povem preprosteje, da bodo še vedno ostali tujci pomemben kupec tako goriv kot tudi tobaka in alkohola v Sloveniji, saj to pomeni pomemben in praktično nepogrešljivi priliv v državno blagajno. Prav tako pa so trošarine pomembne za gospodarsko konkurenčnost, saj so predvsem energenti pomemben deležnik pri vstopnih proizvodnih stroških slovenskih podjetij. V zakonski noveli se sicer opredeljuje tudi število cigaret zavojčkov, z namenom preprečevanja postavljanja prenizke cene končnega izdelka in v nacionalno zakonodajo uvaja izvedbeni sklep Evropske komisije o nadzoru energentov. Določene so tudi nekatere nove sankcije. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke smo bili tudi izredno pozorni na določilo, ki omogoča spremembe pri vračilu trošarin. S tega razloga tudi podpiramo popravek amandmaja, ki bistveno bolj omejuje Vlado pri določanju višine povračil trošarin za pogonska goriva pri gospodarski in kmetijsko-gozdarski dejavnosti. Namreč, na tem področju je zaradi velikega vpliva na mednarodno konkurenčnost gospodarstva vsaka sprememba zelo pomembna. Gre za občutljivo področje, kjer bo pred vsako spremembo potreben temeljit premislek in natančna proučitev posledic. Zakonska novela o trošarinah ima sicer podporo poslancev Slovenske ljudske stranke. Hvala.
V imenu Poslanske skupine DeSUS gospa Marija Plevčak.
Hvala za besedo in prisrčen pozdrav vsem prisotnim! S predlagano novelo Zakona o trošarinah se v nacionalno zakonodajo prenašajo določeni evropski predpisi ter odpravljajo nejasnosti, na katere je opozorila praksa. S predlogom zakona se na primer določa manjše število cigaret v zavojčku, ki se sme prodajati na slovenskem trgu. Glede na to, da v Sloveniji zavojček cigaret tradicionalno vsebuje 20 cigaret, je po mnenju predlagatelja smiselno kot najprimernejše število cigaret, ki naj bodo vsebovane v enem zavojčku, določiti na najmanj 20 cigaret. Glede na to, da veljavni zakon vladi daje pooblastilo, da lahko do 50% zniža ali zviša trošarino za energente in električno energijo, alkohol in alkoholne pijače, ter do 50 % poveča trošarino za cigarete, cigarilose, drobno rezan tobak in ostali tobak za kajenje, predlog novele tudi za cigarete uvaja pooblastilo vladi za spreminjanje zneska trošarine. Hkrati se za vse tobačne izdelke uvaja pooblastilo vladi, da trošarino do 50 % lahko zmanjša in ne le poveča. Amandma koalicije k dopolnjenemu predlogu novele daje vladi tudi pooblastilo, da do 20 % zmanjša ali do 40 % poveča odstotek vračila plačane trošarine ali oprostitve plačila trošarine. Trošarine, določene s tem zakonom, za energente, ki se porabijo za industrijsko-komercialni namen, za pogon kmetijske in gozdarske mehanizacije ter za dodana biogoriva in do 20 % poveča znesek trošarine, nad katerim se vrača trošarina za plinsko olje, porabljeno kot pogonsko gorivo za komercialni prevoz. Po oceni Poslanske skupine DeSUS gre za občutljivo materijo, ki obsega dodatno finančno obremenitev nekaterih panog, na primer gradbene dejavnosti, celotne kmetijske dejavnosti itn. S pretiranimi posegi zmanjšanje povračil oziroma oprostitev trošarine bi lahko v omenjenih panogah privedlo do še resnejših poslovnih težav, propadanje številnih podjetij, zmanjšanje obsega kmetijske dejavnosti, v mednarodnem merilu pa tudi poslabšanje konkurenčnosti slovenskega gospodarstva. Ob tem obstaja tudi bojazen, da bi preoster ukrep na tem področju povečal nelegalno uporabo goriv z manjšo trošarinsko obremenitvijo. To bi še zmanjšalo prilive v proračun in zahtevalo poostritev inšpekcijskega nadzora, kar bi državi povzročilo še dodatne stroške. V Poslanski skupini DeSUS bomo predlog amandmaja k 10. členu kot tudi celoten predlog zakona podprli.
Hvala lepa. Poslanska skupina Nove Slovenije, gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa, spoštovana podpredsednica. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi, spoštovani državni sekretar s sodelavko! Po zakonski definiciji je trošarina davek na določeno blago, vključujoč alkohol, tobak, bencin in kurilno olje. Plačuje se od trošarinskih izdelkov, proizvedenih na območju Republike Slovenije, in trošarinskih izdelkov, ki se uvozijo v Republiko Slovenijo. Poenostavljeno rečeno pa so trošarine selektivni davek na potrošnjo. Nanašajo se na določene skupine proizvodov, zato pravimo, da so tudi objektivni davek, saj so odvisne samo od obstoja objektivnih okoliščin, to je od količine potrošnje. S trošarinami zasledujemo tudi primarne fiskalne cilje, ki so v času proračunskega primanjkljaja pomemben proračunski vir. Zasledujemo tudi nekatere druge cilje. S trošarinami in trošarinsko politiko se zagotavlja vpliv na samo potrošnjo, pri tistih proizvodih, ki povzročajo negativne zunanje učinke. Primer za to so trošarine na alkohol in tobačne izdelke, ki imata negativne učinke na človekovo zdravje in čisto okolje. V tem delu imajo trošarine pozitivne učinke. S trošarinami se pogosto urejajo tržne razmere za določene trošarinske izdelke, zlasti za energente, to je pogonska goriva in električno energijo. S predpisano višino trošarinskih stopenj se torej bodisi spodbuja ali pa zavira porabo na teh področjih. Trošarinska politika ima bistven vpliv tudi na spodbujanje gospodarskega razvoja in odpiranja novih delovnih mest, in sicer s predpisanimi trošarinskimi oprostitvami in tudi vračili plačanih trošarin. Po sedanji zakonodaji je mogoče uveljavljati vračilo vplačane trošarine za energente, ki se uporabljajo za industrijsko-komercialne namene, za pogon kmetijske in gozdarske mehanizacije, za dodana biogoriva in za gorivo za javne prevoze za komercialne namene. Vračilo trošarine za energente znaša 70 % plačane trošarine. Vračilo trošarine je za kmete in zlasti za gospodarske subjekte s področja gradbeništva pomembna spodbuda. V času zaostrenih gospodarskih razmer je vračilo trošarine za te subjekte zanesljivi likvidnostni vir. S sedanjo spremembo zakonodaje se usklajuje pravni red na področju trošarin z evropskim pravnim redom oziroma sodbo Vrhovnega sodišča Republike Slovenije glede rokov za uveljavljanje pravic zavezancev za vračilo plačane trošarine. Odpravljajo se tudi nejasnosti, ki so se pokazale pri izvajanju predpisov v praksi. Najpomembnejša novost, ki jo uvaja sedanja sprememba zakona, pa je povečanje pristojnosti vlade pri predpisovanju trošarinskih stopenj. Vladi se daje pooblastilo, da lahko do 50 % zmanjša ali poveča trošarino za energente in električno energijo, alkohol in alkoholne pijače, cigarete in ostali tobak za kajenje. V Novi Sloveniji pozdravljamo spremembe, ki jih uvaja novela zakona o trošarinah, saj zagotavlja konsistentnost zakonodaje. Glede na to, da se gospodarsko okolje v evropskem prostoru hitro in stalno spreminja, je treba na spremembe reagirati hitro in prilagoditi trošarinske stopnje za posamezno trošarinsko blago nastalim spremembam. S pooblastilo, ki se z zakonom daje vladi, bo potrebna prilagoditev trošarinskih stopenj izvedena bistveno hitreje. Podpiramo tudi pooblastila vladi glede posegov na področje vračila trošarin. Kljub temu da ima vlada to pooblastilo v smeri znižanja vračila trošarin, smo prepričani, da bo takšno pooblastilo uporabila skrajno restriktivno in le v primeru, če bi bil tak ukrep nujno potreben. Na to vlado še posebej opozarjamo. Poslanci Poslanske skupine Nove Slovenije bomo zato novelo zakona o trošarinah podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Poslanska skupina Pozitivna Slovenija, gospod Alojzij Potočnik.
Hvala za besedo. Spoštovani! Zakon sprejemamo po skrajšanem postopku, kar pomeni, da ne gre za bistvene spremembe. Temeljna načela zakona se ne spreminjajo, kar je danes za opraviti, je manj pomembno in manj zahtevno. Zato najbrž o podrobnostih, ki so bolj ali manj tehnične narave, s tega mesta ni posebej smotrno razpravljati. Spomniti pa velja na krizo, padajočo gospodarsko moč države in s tem logično povezano izrazito nizko sposobnost ustvarjanja javnofinančnih oziroma davčnih prihodkov. Možnosti za povečanje davčnih obremenitev so torej skrajno omejene. Tako je napovedovala že proračunska razprava pri trošarinah. Trošarine so v obdavčenju vedno igrale pomembno vlogo; primejo hipno, takoj ob uveljavitvi. Njihova prednost je predvsem ta, da so stroški njihovega pobiranja sorazmerno nizki, zaradi neelastičnosti povpraševanja pa povzročajo majhno presežno davčno breme. Ni jih pa mogoče zgolj zaradi hipnih potreb nerazumno uporabljati – v mislih imam predvsem trošarine na elektriko in energente –, še posebej zato, ker so proizvodi, obdavčeni s trošarinami, tudi še danes pod posebnim prometnim režimom ali celo pod državnim monopolom. Sicer okvirno, da vemo, o čem razpravljamo in je neposredno povezano s trošarinami in tudi amandmaji, ki gredo precej na pamet, brez nujnih števil. V Sloveniji je registriranih ob koncu leta 2011 1 milijon 386 tisoč motornih vozil in prikolic, od tega več kot 84 tisoč tovornjakov in 92 tisoč traktorjev. Komplementarno to povezujem z energenti. Proizvodnja energije, merjena v tonah ekvivalentne nafte, se je v desetih letih povečala za 20 %, oskrba z energijo v istem času za 10 %. Na prebivalca porabimo 6 tisoč 200 kilovatne ure električne energije in delež proizvodnje električne energije iz obnovljivih virov celotni proizvodnji električne energije, zanimivo, pada, je pri 24 %. In če izpustim tokrat alkohol, do tega trenutka v tem dnevu je bilo ugasnjenih tri milijone cigaret. Še toliko in nekaj več pa jih bo prižganih do konca dneva. Torej skupno pokadimo ali pokadite 6 milijonov 300 tisoč cigaret. Trošarinam, skupaj z amandmaji, torej dobro kaže, manj pa državljanom in podjetjem. Zakon podpiram. Hvala.
Hvala lepa. Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, mag. Marko Pogačnik.
Hvala za dano besedo predsedujoča. Kolegice, kolegi! Poslanska skupina SDS bo predlagani zakon podprla. Zavedamo se, da so trošarine pomemben vir prihodkov proračuna, sami pa ocenjujemo, da trošarine niso samo vir polnjenja proračuna, ampak da imajo tudi predvsem razvojno funkcijo. Sprememba tega zakona daje pooblastila vladi, da bo sama uravnavala trošarinsko politiko na področju energentov, na področju alkohola, na področju cigaret in na področju rezanega tobaka. Prepričani smo, da bo vlada s politiko tekočega spremljanja trga znala to trošarino uravnavati tako, da bo Slovenija še vedno konkurenčna in predvsem da bo izplen teh trošarinskih prihodkov za proračun predvsem na področju tujih kupcev. Apeliramo na vlado, da spremlja dogajanje na tekočih trgih, predvsem na področju energentov in energije, kajti zavedati se je treba, da je potrebno da bo slovensko gospodarstvo še naprej konkurenčno. Ta zakon uvaja tudi nekatera določila Evropske skupnosti, ki bodo naredila večji red na trgu. Zaradi vsega povedanega, bomo zakon podprli. Podprli bomo seveda tudi predlagani amandma, ki ga je k temu zakonu predlagala koalicija. Hvala.
Hvala lepa. In še gospod Matevž Frangež, Poslanska skupina Socialnih demokratov.
Spoštovane in spoštovani! Če bi ta zakon dejansko sledil ciljem, ki so navedeni v predlogu zakona, in bi predstavljal bolj ali manj tehnično uskladitev z evropsko uredbo in na drugi strani s sodbo Vrhovnega sodišča, potem Socialni demokrati s Predlogom zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o trošarinah ne bi imeli večjih težav. Menimo pa, da je ključni cilj tega zakona pravzaprav kompenzacija izpada predvidenih prihodkov, ki so jih prinašale ideje o selektivnem dvigu davka na dodano vrednost, ki so na naše veselje – in prepričani smo tudi po naši zaslugi – bile umaknjene z dnevnega reda. Vlada je s predlogom sprememb Zakona o davku na dodano vrednost predvidela za 70 milijonov evrov višje prihodke in očitno se zdaj namera vlade seli na področje trošarinske politike, da vsaj delno kompenzira izpad predvidenih proračunskih prihodkov. Tega, žal, med cilji tega zakona ni navedeno, čeprav je ta cilj legitimen. Prav tako zakon prikazuje, da sama sprememba zakona ne bo imela finančnih posledic. Glede na jasno izraženo namero po dvigu trošarin na alkohol in cigarete in podvojitev trošarin na elektriko ter povečanje trošarin na goriva se jasno kaže namera, da se pravzaprav preko trošarinske politike povečuje javnofinančne prihodke. Tudi naša vlada je s selektivnim uravnavanjem trošarin poskušala slediti istemu cilju in na drugi strani seveda zmanjševati za družbo in zdravje posameznikov škodljiva ravnanja. Vendarle pa moramo danes ugotoviti, da nastavki zakona prinašajo zelo problematične učinke, ki bodo nedvomno zmanjšali konkurenčnost slovenskega gospodarstva. Tukaj mislimo predvsem na podvojitev trošarin za elektriko in povečanje trošarin za energente. Ta dvig bo ob gospodarstvu neselektivno prizadel tudi najbolj socialno občutljive. Socialni demokrati predlagamo v smislu alternativnih ukrepov, da Vlada ponovno premisli o tem, kaj bomo storili z davkom od dohodkov pravnih oseb, katerega sprememba v letošnjem letu je povzročila za 190 milijonov evrov izpada davčnih prihodkov. V tej rezervi imamo zadostni manevrski prostor, da javnofinančne potrebe na temu področju zadovoljimo brez izrazitega poslabševanja konkurenčnega položaja slovenskega gospodarstva. To so tudi opozorila Gospodarske zbornice Slovenije. Nasprotujemo tudi rešitvi, da se dajejo pooblastila Vladi za spremembe trošarin, kot jih daje nova peta alineja 66. člena. Z novo peto alinejo se Vladi daje pooblastilo, da v skladu z ekonomsko politiko do 50 % poveča ali zmanjša odstotek ali znesek vračila in oziroma ali oprostitve plačila trošarine za energente, ki se porabijo za industrijsko-komercialni namen, ki se porabijo za pogon kmetijske in gozdarske mehanizacije, za dodana biogoriva fosilnim gorivom in poveča znesek, nad katerim se vrača trošarina za plinsko olje, porabljeno kot pogonsko gorivo za komercialni pogon. Vse navedene izjeme zmanjšujejo tisto, kar je ena od prednosti trošarinske politike, in to je, da je preprosta za izvajanje in torej preprosta tudi za zajem tovrstnih prihodkov. Preširoka pooblastila Vladi pri določanju vročil in izjem utegnejo celoten sistem dodatno zakomplicirati, s tem pa zmanjšati izplen, ki je po našem prepričanju osnovni namen predlaganega zakona. V dani situaciji mora Slovenija trezno in odgovorno razmisliti, kako bo sanirala svoje javne finance, in to na način, ki bo krepil gospodarski razvoj in ljudem odprl možnosti za nova delovna mesta. To je mogoče, to niso ukrepi, ki bi si stali naproti, ampak so lahko ukrepi, ki gredo vštric pametnega razvoja Slovenije. Predlagamo, da o tem razmislimo. Mi bomo pa predlogu zakona nasprotovali.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin in prehajamo na razpravo o členu in o vloženem amandmaju. Imamo en vložen amandma in vas pri tem opozarjam, da je prišlo do spremembe in da ste na to pozorni. Torej v razpravo dajem najprej oziroma 10. člen ter amandma poslanskih skupin koalicije k 10. členu. Želi kdo o tem razpravljati? Je še kakšna druga želja po razpravi? [[Ne.]] Potem imate gospod Veber kar vi besedo. Izvolite.
Hvala za besedo. S tem amandmajem bi želel dobiti odgovor na vprašanje, ki je vezano tudi na določilo 6. člena zakona oziroma v okviru tega 6. člena 54 b. člen vračilo trošarine za kmetijsko in gozdarsko mehanizacijo. Namreč ta člen v prvem odstavku določa, da za energente, ki se dokazljivo porabijo za pogon kmetijske in gozdarske mehanizacije, vključno s traktorji, imajo kupci pravico do vračila trošarine v višini 70 % pavšalnega zneska trošarine, ki je predpisana za plinsko olje za pogonski namen v obdobju, za katere se zahteva vračilo trošarine. Ta amandma govori o tem, da se lahko do 20 % zmanjša – če govorim samo o zmanjšanju –, do 20 % se lahko zmanjša odstotek vračila plačane trošarine za pogon kmetijske in gozdarske mehanizacije. Samo preverjam, če prav razumem. V 6. členu je omogočeno 70 % vračilo trošarine za kmetijske in gozdarske mehanizacije za porabljene energente, v 10. členu pa seveda si vlada želi uzakoniti, da bi za 20 % zmanjšala ta odstotek. Torej, ne bo več 70 %, ampak lahko tudi 50 %. Ali prav razumem?
Hvala lepa, gospod Veber. Želi še kdo razpravljati o tem členu oziroma želi besedo Vlada? Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani poslanke in poslanci! Kot odgovor na vprašanje poslanca Vebra. Da. Se pravi, 70 % osnovno znižanje, kar pomeni osnovo, 20 % znižanje – 16 % točk, kar pomeni 54 % kot rezultat. Hvala.
Hvala lepa. Še gospod Veber. Izvolite.
Hvala. Če se spomnim, ko smo še z ministrom dr. Pogačnikom vlagali amandma oziroma se dogovorili, da se zmanjšajo trošarine na pogonsko gorivo za področje kmetijstva, smo zelo jasno opredelili zelo težek dohodkovni položaj v kmetijstvu in vse težje razmere, v katerih se nahajajo kmetije, je bilo praktično soglasno tako v opoziciji kot tudi v koaliciji sprejeto to dopolnilno, da se omogoča 70 % zmanjšanje trošarine za porabljeno gorivo. No, s tem, ko prehajate na 54 % v trenutku, ko vsa poročila o položaju kmetijstva izkazujejo zelo težek dohodkovni položaj kmetov, menim, da je takšna prosta pot vladi, da bo sama odločala o tem, prevelika pristojnost in nedopusten poseg pravzaprav v Zakon o trošarinah, čeprav si je že pred tem nekako vlada uzakonjala oziroma koalicija je uzakonila, da ji daje proste roke pri tem, kolikšen odstotek trošarine bo uvajala za posamezne izdelke. Mislim, da ni dobro, da se mimo Državnega zbora zmanjšuje ta trošarina, Državni zbor jo uzakoni z veliko večino, ne vem, če je takrat sploh kdo temu nasprotoval, da je ta znesek 70 % oziroma da se izračuna znesek na podlagi 70-odstotnega zmanjšanja, Vlada bo pa lahko kadar koli ta odstotek spremenila na 54, kot smo slišali v obrazložitvi. Mislim, da je to zelo slabo sporočilo za vse tiste, ki se ukvarjajo s kmetijstvom, da je to zelo slabo sporočilo predvsem za razvoj podeželja in ohranjanje poseljenosti podeželja. Velikokrat smo poslušali, ko se pogovarjamo, pa tudi danes bomo imeli, mislim, da naslednjo točko zakon, s katerim se omogoča poseganje v kmetijska zemljišča brez kakšnih širokih procedur in soglasij. Vedno znova je bil razlog, pa saj se ne nazadnje nikomur ne ljubi več oziroma ne splača kmetovati, ker je vse tako drago, vse je en sam strošek in mladi bežijo s kmetij. Če nismo znali razumeti in prisluhniti vsem tem argumentom, da nastajajo težave pri ohranjanju kmetij, da nastajajo težave pri ohranjanju poseljenosti podeželja, ko se pogovarjamo o posegih v kmetijska zemljišča, potem mislim, da je nedopustno, da dejansko danes poskušate uzakoniti, da si Vlada jemlje pristojnost in bo mimo Državnega zbora odločila o tem, da celo poslabšuje položaj kmetov in s tem poslabšuje položaj ljudi na podeželju. Kakor koli gledamo, vedno je potrebna neka pozitivna diskriminacija, če želimo ohraniti poseljenost podeželja, kajti ni povsod avtocest, ni povsod številnih institucij, kjer bi se lahko mladi, pa tudi vsi ostali, zaposlovali. Po mojem mnenju je resnično takšna sprememba v tem obdobju, ne glede na potrebe proračuna oziroma zagotavljanja sredstev v proračunu, to povsem neustrezen ukrep, predvsem zaradi tega, ker bo prizadel območja, ki imajo v tej gospodarski krizi, pa tudi že sicer v vsem času, zelo velike težave, da se ohranja nek razvoj in da se ohranja poseljenost tako v obmejnih območjih kot visokogorskih kmetij, pa tudi vseh ostalih predelih, ki so vezani na obdelovanje kmetijskih zemljišč. Tako upam, da bi vendarle veljalo, če bo ta amandma – verjetno je koalicija tako trdna pri tem – sprejet, napovedati za tretjo obravnavo, da pa izključimo vsaj ta del kmetijstva iz te možnosti, da Vlada sama odloča o tem, da tudi kmetijstvu vzame 16 % zmanjšanja trošarin, in s tem ublažimo posledice tega zakona, ki bodo zagotovo zelo negativno vplivale na enakomerno poseljenost Slovenije. Zavedati se tudi moramo, da je Slovenija specifična po tem, da je ena redkih evropskih držav, ki imajo zelo razpršeno prebivalstvo po celotni površini, tam nekje okrog 51, 52 % prebivalcev živi na podeželju, tako da ta ukrep ima zelo velik vpliv na širok krog ljudi. Mislim, da bi res veljalo razmisliti, ali ne bi vložili amandmaja v tretji obravnavi z namenom, da izključimo kmetijsko in gozdarsko mehanizacijo iz te pristojnosti, ki si jo želi Vlada. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Roman Žveglič bi še rad razpravljal. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovana podpredsednica. Kot je znano, sem poleg tega, da sem poslanec v Državnem zboru, tudi kmet; pred tem sem bil seveda samo kmet. Kmetoval sem takrat, ko država ni vračala nič trošarin za energente, ki so se uporabljali v kmetijstvu. To stvar se je v Sloveniji vpeljalo leta 1999 pod takratnim kmetijskim ministrom Cirilom Smrkoljem in je bilo vračilo trošarin 50 %, seveda ne na vso porabljeno energijo, ampak limitirano na površino, na kateri obdeluješ, 40 litrov na hektar gozda in tako naprej. Danes so tudi ti limiti malo vprašljivi, kajti uporablja se tudi cel kup dvoriščnih mehanizacij, ki se je včasih ni in ni vkalkulirana v te normative, ki se uporabljajo po hektarjih, to so tako imenovani dvoriščni nakladači, mešalne krmilne prikolice, ki jih uporabljamo kmetje za krmo itn. Resda se je potem pri ministru Pogačniku, po več kot desetletno zahtevah vseh nevladnih kmečkih organizacij za zviševanju tega, se je ta norma v procentih dvignila na 70 % in v zakonski dikciji tudi 70 % ostaja. Pri tem amandmaju je treba biti pošten. V osnovni različici je bilo planirano, da Vladi dajemo odpustek za 50 %, čemur pa sem tudi jaz kot koalicijski poslanec na Odboru za finance nasprotoval, vložili smo amandma odbora in prišli do tega kompromisa, da je to vračilo lahko 20 %. Vendar imamo na drugi strani tudi določilo, da se lahko poveča za 40 %. Če je gospod Veber prej je govoril o zniževanju, lahko govorim o povečevanju. To pomeni, da lahko za kmetijsko in gozdarsko mehanizacijo potem celo lahko pridemo na 100 % vračila trošarine. Vendar ni samo tukaj pomembna kmetijska in gozdarska mehanizacija, tukaj je pomembno tudi še gradbeništvo, ki je tudi upravičeno – ne do 70 %, ampak do 50%. Ne nazadnje tudi Slovenske železnice, ki so tudi upravičene do vračila trošarine. Se pravi, to je kar cel sklop gospodarstva – in tudi avtoprevozniki. Zato bom ta amandma s stisnjenimi zobmi podprl, ker mislim, da je še vedno veliko boljše, kakršna je bila dikcija člena pred amandmajem. Nisem pa čisto prepričan, da bo kateri koli minister za finance, ki bo v prihodnosti, si upal kar na hitro pripraviti uredbo o znižanju vračila trošarin, se pravi, za kompletno gospodarstvo, kajti lahko se mu zgodi, da se mu vlaki ustavijo, da bo imel kamionarje pred ministrstvom in kmete na cestah, ne pa na njivah in travnikih. Hvala lepa.
Hvala lepa. Še gospod Veber. Izvolite.
Hvala. Poglejte, kakor koli gledamo, tako kot je tudi kolega Žveglič obrazložil zgodovino spreminjanja odstotka vračila trošarine, je resnično zelo dolgo trajalo, da je prišlo do te odločitve, da je uzakonjen 70-odstotni delež. Ne verjamem, da bo katera koli Vlada ali pa minister uspel ta odstotek dvigniti, recimo ,na 80, 90 ali celo 100 %, da je to resnično nek zelo visok odstotek in najvišji, kar je bil dosežen v vsej dosedanji kmetijski politiki v samostojni državi. In kljub temu, da pravite, ali si bo upal nek minister znižati to vračilo – poglejte, kaj se nam dogaja. Pravzaprav si minister za finance upa brez problema napovedati, da bo razprodal vse premoženje v Sloveniji. Brez problema si upa napovedati, da bo univerzitetnim profesorjem zmanjšal za 17 % sredstva. Brez problema si upa napovedati, da zmanjša plače gasilcem, pa vsi vemo, da jih še kako potrebujemo, ampak ga ne gane prav nič, kar se tiče javnega in kar se tiče družbeno koristnega. Gane ga samo to, ali se povečuje profit tistemu, ki pač želi neko storitev opraviti na način, da poveča svoj kapital. Tako bi bil jaz tukaj resnično previdnejši. Poglejte, jaz nimam nobenih težav, da ne vložimo amandmaja. Če bi šel v amandma, bi šel predvsem iz razloga, da se mogoče tudi pri ostalih pokaže interes, da je to smiselno in to naredimo. Vendar se mi zdi, da je v tem trenutku in po teh izkušnjah, ki jih imamo z ministrom za finance v enem letu, potrebna previdnost. To previdnost lahko uzakonimo samo v Državnem zboru. Sam mu dejansko ne bi dal pristojnosti, da lahko zmanjša za 20 % vročila trošarine kmetom na energente. Te pristojnosti mu ne bi dal, ker jo bo zagotovo izkoristil in ko bo rekel, da smo to kmetom naredili zaradi tega, ker bomo reševali nekaj drugega – on sicer vedno pravi, da moramo zmanjšati javni primanjkljaj in da je to tisti razlog in potem, seveda, če temu kdo ugovarja, gre povprašati Ustavno sodišče. Cela vrsta zadev je, ki kažejo na to, da ministru za finance vendarle ne bi prepuščali v prosto presojo, ali bo to naredil ali ne. Mislim, da to, kar je bilo uzakonjeno, je treba ohraniti. In kolega Žveglič, če boste pripravljeni razmišljati v to smer, mislim, da se lahko dogovorimo o tem, da se vloži amandma v tretji obravnavi in, bi rekel, nekoliko zmanjšamo pristojnosti ministra za finance, ki jih bo, bodite prepričani, izkoristil v tistem trenutku, ko si bo to zaželel. Kajti, ta hip je res eden od tistih, ki zelo jasno kaže, da ga pravzaprav nič ne gane, noben socialni položaj, širša družbena potreba mu je tuja. Opozarjam na to.
Hvala lepa. Več želja po razpravi, zato bom odprla možnost za prijavo k razpravi. Gospod Žveglič, potem gospod Frangež.
Hvala za besedo, spoštovana podpredsednica! Sicer popolnoma verjamem, da ima moj kolega poslanec gospod Veber težave z zaupanjem do ministra. To je seveda njegova stvar. Tudi jaz sem v preteklosti imel kakšne težave in nezaupanja. Lahko povežem tudi s preteklostjo. Kot je on povezal s prodajo bank in s trošarinami in ne vem čem še vse, bi lahko jaz tudi v preteklosti povezal dvig vračila trošarin s 50 na 70 %, ki gre za vračila za kmetijsko in gozdarsko dejavnost, in hkrati na drugi strani tudi enormno povečanje davčnih obremenitev kmetov s strani ukrepov kmetijske politike, ki je bila narejena tudi v prejšnji vladi in katero je gospod Veber tudi pomagal krojiti. Seveda so tisto, kar so kmetje dobili pri vračilu, krepko plačali skozi davčno obremenitev. Ampak jaz te zadeve ne bi povezoval na takšen način, kot je kolega Veber povezoval z bankami in s socialnimi sporazumi in tako naprej. Tudi se popolnoma strinjam, da bi bilo to, kar je bilo prej, se pravi 50 %, preveliko pooblastilo ministru in takšnega zakona tudi sam in tudi naša poslanska skupina ne bi podprla. Vendar potem, ko smo šli v ta pooblastila tudi Vladi na drugih področjih, tudi pri tobaku, alkoholu in tudi pri gorivu znotraj cen, se pravi, da ima Vlada možnost z zviševanjem ali zniževanjem trošarin vplivati na ceno goriva. Mislim, da je ta procent 20 % še sprejemljiv; se pravi, da ima Vlada to možnost, ki je še sprejemljiva. Po drugi strani pa opozarjam na nekaj drugega: da se lahko zgodi, če bi bilo to več kot 20 %, da potem lahko pride do kontraefekta, da se ne bo koristilo naftne derivate, niti ne bo prihajalo do zahtevkov za vračilo, ampak bo država, se pravi, izgubila na drugem področju. Zato še enkrat; drugega amandmaja seveda ne bom podprl. Podprl bom pa amandma koalicijskih strank. Hvala.
Hvala. Gospod Frangež.
Mislim, da se je razprava med mojim šefom Jankom Vebrom in gospodom Žvegličem pravzaprav začela zelo dobro in je kazala na to, da se zavedamo problema in da lahko govorimo skupni jezik. Žal je nadaljevanje te razprave spet prineslo to, da si očitno zaradi politične folklore ne zaupamo. Gospod Žveglič, če vidimo tukaj eno skupno točko, lahko to spremenimo z amandmaji, ker menim, da zakon, ki ga tako ali tako sprejemamo po skrajšanem postopku – in sem prepričan, da bi obseg pooblastila vladi bil še manj zahtevna spremembe zakona, ki bi jo prav tako ta koalicija peljala skozi parlament po skrajšanem postopku –, da torej ni ovir, da ne bi naslednjič za to, da bi ohranili zadostno fleksibilnost pri določanju trošarinske politike, uravnavali takšno pooblastilo vladi v Državnem zboru, ne pa, da ji damo to možnost. Ker imamo problem z zaupanjem. Žal je morda minister za finance prvi, ni pa edini. V tem trenutku lahko povem, da nimam nobenega zaupanja več do Ustavnega sodišča Republike Slovenije, ker je to isto Ustavno sodišče v lanskem letu dovolilo referendum o pokojninski reformi, ker je v letošnjem letu dovolilo referendum o Družinskem zakoniku, na katerem se je lahko večina ljudi odločala o pravicah manjšine, danes pa berem, da to isto Ustavno sodišče dovolilo referendum o slabi banki in Slovenskem državnem holdingu, ki sta imela za lase privlečeno argumentacijo v primerjavi z – o hvala bogu, se opravičujem za napako in napačno interpretacijo novice. Referenduma bi bila protiustavna, je presodilo ustavno sodišče. Torej tako, referenduma bi bila protiustavna! To pomeni, da izrekanje ljudi o teh vprašanjih ni dopustno. Bilo pa je dopustil pri vprašanju Družinskega zakonika. Vprašam vas, kdo v tej državi še brani ustavo, če je ne brani Ustavno sodišče? In to bi moralo biti na temelju enakih možnosti, enakih vatlov, enakih pravil za vse, še posebej podobne primere. Če argumentacija pri presoji pokojninske reforme in dopustnosti referenduma o njej ni vzdržala pred Ustavnim sodiščem, kako je lahko vzdržalo skrupucalo, ki ga je vladajoča koalicija sprejela v Državnem zboru, ki je bil "copy paste" argumentacije pri pokojninski reformi? Zato imamo težave z zaupanjem! Mislim, da se bo treba obrniti na Ustavno sodišče in povprašati to Ustavno sodišče, na temelju česa so sprejeli odločitev, kot so jo danes sprejeli. Na temelju Ustave Republike Slovenije, na temelju samega bistva, na katerem je ta država zgrajena, gotovo ne. Zato imamo problem z nezaupanjem! Zato tej vladi ne dajem tega pooblastila in bom takemu pooblastilu nasprotoval!
Hvala lepa. Mislim, da ni več želja po razpravi, zato bi to razpravo zaključili. O amandmaju bomo v skladu s časovnim potekom seje odločali jutri v okviru glasovanj. S tem zaključujemo tudi to točko oziroma prekinjamo zaenkrat to točko dnevnega reda. Prehajamo na 15. TOČKO – PREDLOG ZAKONA O SPREMEMBI ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O PROSTORSKEM NAČRTOVANJU. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila skupina 44 poslank in poslancev s prvopodpisanim Jožetom Tankom. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo gospodu Danijelu Krivcu v imenu predlagateljev.
Hvala za besedo, spoštovana podpredsednica, lep pozdrav kolegom in kolegicam in ostalim prisotnim! Verjetno se vsi zavedamo problematike umeščanja v prostor v tem našem zakonodajnem sistemu, zato je bilo tudi v preteklosti kar nekaj dopolnitev Zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o prostorskem načrtovanju. Vsi poznamo probleme, ki jih imajo lokalne skupnosti z občinskimi prostorskimi načrti, vsi poznamo težave, ki jih imajo državni lokacijski načrti in drugi dokumenti, vsi pa se zavedamo tudi, da že sprejeti občinski prostorski načrti v trenutku, ko želijo pristopiti k spremembam, zaidejo v podobne težave, kot tiste občine, ki so še v fazi sprejemanja prostorskih načrtov. Zato predlagatelji predlagamo novo spremembo in dopolnitev Zakona o prostorskem načrtovanju, ki določene težave razrešuje. Zadnja novela Zakona o prostorskem načrtovanju je omogočila občinam, da lahko v obdobju, ko še nimajo sprejetih občinskih prostorskih načrtov, spreminjanje in dopolnjevanje veljavnih prostorskih sestavin planskih aktov pa ni več mogoče, dopustijo manjšo širitev območja stavbnih zemljišč zaradi gradnje posamičnih objektov, ki predstavlja funkcionalno zaokrožitev obstoječe pozidave, namenjene upravljanju industrijskih, proizvodnih, kmetijskih, turističnih ali športnih dejavnosti. Ta rešitev je namenjena ohranjanju in razvijanju dejavnosti na lokacijah, kjer trenutno zaradi določitve namenske rabe prostora ni bilo mogoče širjenje dejavnosti, sprejem ustreznih prostorskih aktov pa je zaradi dolgotrajnosti postopkov bil še zelo oddaljen. Z novo novelo zakona zasledujemo cilj, da se omogoči uporaba veljavnega 29. člena tudi tistim občinam, ki že imajo sprejet občinskih prostorski načrt, predlagana rešitev pa sledi načelom veljavnega zakona in je usklajena tudi s pravnim redom Republike Slovenije. Ugotavljamo tudi, da se je dosedanja veljavna določba pokazala kot ustrezna prehodna rešitev do sprejema sistemske zakonodaje, katere predložitev v zakonodajni postopek je predvidena za prvo polovico leta 2013. Po naši oceni je v obravnavanih primerih določba povzročila pozitivne učinke za razvoj posamezne dejavnosti, ponekod pa celo omogočila popravek nekaterih pomanjkljivosti, ki jih v času sprejemanja prostorskih načrtov ni bilo mogoče predvideti. Predlagano spremembo novele zakona tako omogoča uporabo veljavnega 29. člena tudi tistim občinam, ki že imajo sprejete občinske prostorske načrte, in ne samo tistim, ki so v fazi sprejemanja občinskega prostorskega načrta. S tem tudi odpravljamo spornost prejšnje določbe, ki je na nek način neenakopravno obravnavala občine. Predlagatelji predlagamo, da podprete to novelo spremembe zakona.
Hvala lepa. Kar ostanite za govornico, ker boste predstavili še poročilo odbora. Izvolite, gospod Krivec.
Hvala za besedo še enkrat. Odbor za infrastrukturo in prostor je na 3. seji 3. 12. 2012 kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembi Zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o prostorskem načrtovanju, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo po skrajšanem postopku predložila skupina poslank in poslancev s prvopodpisanim Jožetom Tankom. Kolegij predsednika Državnega zbora je na 31. seji 12. 11. sprejel odločitev, da se predlog zakona obravnava po skrajšanem postopku. Na predlog zakona so bil vloženi amandmaji poslanskih skupin koalicije k 1. členu ter sprememba amandmaja k 1. členu in Poslanske skupine SD k 1. in 2. členu. Predlagatelj je izpostavil, da je zadnjo novelo o prostorskem načrtovanju omogočila občinam, ki so v fazi sprejemanja, da določene manjše popravke izvedejo. Poudaril je, da je cilj novega zakona omogočiti uporabo veljavnega 29. člena tudi tistim občinam, ki imajo prostorske načrte že sprejete. Minister za infrastrukturo in prostor Zvonko Černač je poudaril, da je do uveljavitve novele zakona ministrstvo prejelo sedeminštirideset predlogov za razširitev, od katerih je bilo dvaindvajset odobrenih, enajst pa zavrnjenih, medtem ko so ostale vloge še v reševanju. Podal je ugotovitev, da se je veljavna določba pokazala kot ustrezna prehodna rešitev do sprejema sistemske zakonodaje. Po njegovi oceni je v obravnavanih primerih določba povzročila pozitivne učinke za razvoj posamezne dejavnosti. Poudaril je, da Vlada podpira predlagano spremembo novele zakona in vložen amandma štirih koalicijskih poslanskih skupin, saj se je pokazalo, da je veljavna ureditev še vedno omejujoča v delu, ki omogoča uporabo veljavnega 29. člena samo tistim občinam, ki še niso sprejele občinskega prostorskega načrta. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je poudarila, da je Zakonodajno-pravna služba predlog zakona proučila z vidika njegove skladnosti z ustavo, pravnim sistemom in z zakonodajno-tehničnega vidika in opozorila, da se s predlagano spremembo prehodna določba 29. člena izgublja, s čimer se povečuje možnost spreminjanja in odstopanja od veljavnih občinskih prostorskih načrtov mimo postopkov zahtev veljavne prostorske zakonodaje. Predsednik Komisije Državnega sveta za lokalno samoupravo in regionalni razvoj Darko Fras je poudaril, da komisija podpira predlog zakona, s katerim se želi omogočiti uporabo določbe o dopustni manjši širitvi območij stavbnih zemljišč tudi občinam, ki imajo sprejete in uveljavljene OPN, saj se gospodarske potrebe stalno in hitro spreminjajo in jih včasih kljub skrbnemu načrtovanju ni mogoče vnaprej predvideti. Predstavnica Pravno-informacijskega centra nevladnih organizacij Senka Vrbica, predstavnik Inštituta za politiko prostora Tadej Žavcar in predstavnica Zbornice za arhitekturo in prostor Lilijana Jankovič Grobelšek pa so poudarili, da se s predlagano rešitvijo v predlogu zakona ne strinjajo. Izrazili so mnenje, da je postopek prostorskega načrtovanja zapleten in se ga ne da odpraviti s spremembo enega člena ter po skrajšanem postopku. Obstoječo ureditev je po njihovem mnenju treba spremeniti sistemsko in celovito, nujna je strokovna presoja problemov in mogočih izboljšav, k pripravi in sprejemanju zakonodaje pa je treba vključiti širšo strokovno javnost. V razpravi so opozicijski poslanci izpostavili opozorila Zakonodajno-pravne službe, da predlagana rešitev vzpostavlja možnost odstopanja od veljavnih OPN, mimo postopkovnih zahtev veljavne prostorske zakonodaje. Poslanci iz vrst predlagateljev predloga zakona pa so poudarili, da je dopustitev manjše širitve območja stavbnega zemljišča predvidena samo na tistih lokacijah, kjer se določena dejavnost že izvaja. Ne dopušča pa se širitev na območja izven obstoječe pozidave, kar odpravlja bojazen po pretiranih širitvah območij stavnih zemljišč. Minister za infrastrukturo in prostor je v zvezi z izraženimi pomisleki opozicijskih poslancev pojasnil, da je rešitev predvidena zgolj za lokacije, kjer se neka dejavnost že izvaja, širitev območja stavbnih zemljišč zaradi gradnje posamičnih objektov pa predstavlja funkcionalno zaokrožitev že obstoječe pozidave. Prav tako so dejavnosti, katere so v to rešitev vključene, natančno navedene, posebej pa je poudaril, da stanovanjska dejavnost, ki bi bila lahko razlog za morebitne poskuse špekulacij, v to rešitev ni vključena. V nadaljevanju je odbor sprejel amandma poslanskih skupin koalicije k 1. členu. Odbor ni sprejel amandmajev Poslanske skupine SD. Odbor je nato v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval o vseh členih predloga zakona skupaj in jih sprejel.
Hvala lepa. V imenu Vlade državni sekretar gospod Žnidar.
Spoštovana predsedujoča, spoštovane poslanke in poslanci! Sprememba zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o prostorskem načrtovanju prinaša nov predlog sprememb 29. člena in bi izpostavil naslednje tri segmente. Kot prvo, nova sprememba omogoča uporabo tudi za občine, ki imajo že sprejet OPN. S to spremembo postavimo v enakovreden položaj vse občine, to se pravi tiste, ki že imajo občinske prostorske načrte sprejete, in ravno tako tudi tiste, ki ga imajo v pripravi. Nadalje omogoča širitve stavbnih zemljišč tudi za storitvene in obrtne dejavnosti. Obstoječi zakon 29. člena zelo jasno in natančno opredeljuje dejavnosti, na katerih je dopustna umestitev in širitev na določena zemljišča, in tu se še dodajajo storitve in obrtne dejavnosti. Kot tretje omogoča širitev tudi na varstvena, zavarovana, degradirana, ogrožena in druga območja, na katerih je s predpisom vzpostavljen poseben pravni režim, če predvideni posegi niso v nasprotju s temi režimi. Obstoječi režim je bil tu zelo strogo postavljen, saj na kakršen koli varstveni režim ti posegi absolutno niso bili dovoljeni. Vemo, da so režimi varovanja zelo različni in s to spremembo se sprejemljivost posegov na ta varovani režim preveri in če je to v skladu in če ti posegi niso v nasprotju z režimom omejevanja, potem se tudi v tem segmentu dovoli poseg na ta zemljišča. Tako Vlada Republike Slovenije predlog amandmaja vsekakor podpira.
Hvala lepa gospod Ljubo Žnidar. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije in gospa Marija Plevčak.
Hvala za besedo. 29. člen veljavnega zakona o prostorskem načrtovanju, ki velja od 28. julija letos, dopušča manjšo širitev območja stavbnih zemljišč zaradi gradnje posamičnih objektov. Zemljišče predstavlja funkcionalno zaokrožitev obstoječe pozidave, namenjene opravljanju industrijskih, proizvodnih, kmetijskih, turističnih in športnih dejavnosti ob zakonsko določenih pogojih le v občinah, ki še nimajo uveljavljenih občinskih prostorskih načrtov. S to predlagano spremembo zakona si zato želimo omogočiti uporabo določbe o dopustni manjši širitvi območij stavbnih zemljišč od 1. januarja 2015 tudi občinam, ki imajo sprejete in uveljavljene – pardon, tam je do 1. 1. 2015 tudi občinam, ki imajo sprejete in uveljavljenje občinske prostorske načrte, saj se tudi slednje soočajo s podobnimi težavami pri razvijanju dejavnosti, ki so generator gospodarskega razvoja v posameznih občinah. Poslanke in poslanca Poslanske skupine DeSUS bomo predlog zakona podprli, podprli pa bomo tudi predlagani amandma k 1. členu. Predlagana sprememba bo po naši oceni omogočila izvajanje določb tega člena v praksi in omogočila kontrolirane in odgovorne posege v varstvena, zavarovana, degradirana, ogrožena in tudi druga območja, na katerih je na podlagi predpisov vzpostavljen poseben pravni režim.
Hvala lepa. V imenu Poslanske skupine Nove Slovenije gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Spoštovane kolegice in kolegi! Spoštovani državni sekretar, gospod Ljubo Žnidar! Predlagana novela zakona o prostorskem načrtovanju spreminja obstoječi 29. člen zakona predvsem z namenom, da odpravi določene težave in neenakosti, ki so se v praksi izkazale kot problematične. Gre za gradnjo oziroma dozidavo določenih objektov, ki zaradi toge in predvsem prepočasne administracije na področju urejanja prostora že leta čakajo na svojo realizacijo. Tako se še tistim redkim gospodarstvenikom, ki v teh časih poslujejo dobro in bi lahko investirali v proizvodne objekte in s tem v nova delovna mesta, onemogoča manjše širitve objektov. Dejstvo je, če želimo zagnati gospodarstvo, bomo morali na tej točki doseči določene spremembe ali pa nam bo še tisti del gospodarstva, ki je ostal v Sloveniji, pobegnil v tujino, kjer jim lahko ponudijo boljše pogoje in hitrejše administracijske postopke. Prvotni namen obstoječa zakona je bil, da se občinam, ki še nimajo sprejetega občinskega prostorskega načrta, pod določenimi pogoji od leta 2015 dovoli manjša širitev stavbnih zemljišč, če gre za industrijske, turistične, kmetijske, športne in podobne potrebe. Ker se je izkazalo, da so občine na ta način postavljene v dokaj neenakopraven položaj, je ministrstvo predlagalo, da se pogoj sprejetega občinskega prostorskega načrta črta iz zakona, ohrani pa se časovni rok, ki takšne izjeme dovoljuje do 1. januarja 2015. Pomisleke, ki jih je k spremembi 29. člena obstoječega zakona izrazila Komisija za preprečevanje korupcije, smo v Novi Sloveniji vzeli resno. Kljub temu pa mislimo, da je v zakonu vgrajenih kar nekaj varovalk, ki bodo ob ustreznem nadzoru pristojnih organov zagotovila transparentnost in zakonitost vseh postopkov. V Poslanski skupini Nove Slovenije se zavedamo, da sprememba 29. člena pomeni nekakšno manjšo liberalizacijo obstoječega režima gradnje objektov na območju kmetijskih zemljišč. Zato na tem mestu vse pristojne institucije tudi pozivamo, da pri urejanju prostora iščejo kompromise, ki bodo pustili dihati gospodarstvu in hkrati varovali naravno okolje. V pričakovanju, da nam bo to uspelo, bomo ta zakon v Novi Sloveniji soglasno podprli. Podprli pa bomo tudi amandma k zakonu k 1. členu, in sicer amandma, ki so ga podpisale koalicijske poslanske skupine. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospod Horvat. Gospod Gašpar Gašpar Mišič, Pozitivna Slovenija. Izvolite.
Hvala lepa, podpredsednica. Pozdravljeni vsi prisotni v dvorani. Torej Predlog zakona o spremembi Zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o prostorskem načrtovanju, ki ga danes obravnavamo, v slovenski pravni red in prostor vnaša nenadzorovane širitve območij stavbnih zemljišč in tako dopušča, da prostorski razvoj Slovenije ne poteka skladno z veljavno strategijo prostorskega razvoja Slovenije niti z mednarodnimi izhodišči. Zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o prostorskem načrtovanju je bil sprejet letos, 27. julija. Predlagatelj tedaj spremenjenega 29. člena zakona sedaj ugotavlja, da so pri tej določbi investitorji in občine, ki OPN oziroma občinski prostorski načrt že imajo, postavljeni v neenakovreden položaj, in predlagatelj meni, da je zato smiselno popraviti 29. člen, tako da se uporaba le-tega omogoči tudi občinam, ki že imajo veljaven občinski prostorski načrt. Pozitivna Slovenija se z navedbami predlagatelja ne strinja, saj predlog spremembe 29. člena navedenega zakona omogoča širitve območja stavbnih zemljišč, ki so hkrati v nasprotju z novimi, še ne sprejetimi prostorskimi načrti posamezne občine in posledično z Zakonom o prostorskem načrtovanju. Strinjamo se z opozorili Zakonodajno-pravne službe, da ni varovalk za širitev stavbnih zemljišč na vodna in kmetijska področja in da iz postopka ni razvidno, ali je potrebna ocena pristojnega ministrstva za presojo vpliva na okolje. Sprememba člena tega zakona bo negativno vplivala na širitev območja stavbnih zemljišč, ker ne bo vključevala strokovnih izhodišč in stališč in pod vprašaj postavlja celoten sistematičen pristop k načrtovanju v prostor. Vključena bi morala biti strokovna presoja pristojnih nosilcev sprejema prostorskih aktov, participacija javnosti in upoštevanje načel trajnostnega razvoja Slovenije, kar pa v predlogu v 29. členu ni zajeto. Tako stroka kot lokalne skupnosti in tudi državni organi se strinjajo, da je Zakon o prostorskem načrtovanju potrebno temeljito spremeniti oziroma sistemsko rešiti prostorsko načrtovanje s celovitim novim zakonom in ne ustvarjati sistemske bypasse, kot to počnemo oziroma, pardon, počnete danes. Dovolite mi nekaj iztočnic Zbornice za arhitekturo in prostor Slovenije. Vloga prostorske zakonodaje je varovanje javnega interesa in zagotavljanje pogojev za učinkovito upravljanje s prostorom. Prostor je teritorialno omejena dobrina in ena najbolj stabilnih sestavin narodove identitete in kulture. Kakovostno urejen prostor je oprijemljiva ekonomska struktura, ki odraža stopnjo uspešnosti delovanja družbe, ohranja vrednost naložb, zbuja zanimanje in zvišuje zaupanje vlagateljev, je osnova za kakovost bivanja, razvoj dejavnosti in dolgoročno stabilnost družbenoekonomskega razvoja. Posledice neodgovorne rabe prostora se pokažejo šele po daljšem času in v številnih primerih predstavljajo nepovratno škodo. Zakonske rešitve, ki nastanejo brez ustrezne analize problemov, stanja, potreb in brez upoštevanja strokovnih priporočil in spoznanj ter javne razprave, so nujno problematične ter zato kot take ne morejo dolgoročno učinkovito podpirati skladnega prostorskega, družbenega in gospodarskega razvoja. V fazi sprejemanja predpisov se zdi vse večji problem in se ustvarja vse večji vtis, da se na problematiko urejanja prostora in graditve objektov vsi spoznamo. Le malo je med odločevalci takih, ki se zavedajo kompleksnosti varovanja javnega interesa v prostoru in prepleta znanj ter izkušenj matičnih strok prostorskega načrtovanja in graditve objektov ter povezanih področji družbenega razvoja, kulture, varstva okolja, gospodarstva, javnih financ in javne uprave. Faza izvajanja predpisov pa je problematična tudi z drugih vidikov in razkriva predvsem probleme s sprejemanjem odgovornosti za posamezne odločitve v nizu dejanj, potrebnih od priprave projektne dokumentacije do delovanja inšpekcijskih služb. Rešitve, ki se zadnja leta ponujajo za odpravljanje administrativnih ovir, pa že povzročajo večjo škodo, kot si jo lahko predstavljate tisti, ki se zanje zavzemajo. Pa tudi, če pogledamo, kakšno je mnenje protikorupcijske komisije. Gospod in Nove Slovenije je rekel, da pomisleke, ki jih je izrazila protikorupcijska komisija, seveda upoštevamo, ampak tako resno to upoštevate, da jih ne boste spoštovali in ne upoštevali. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Danijel Krivec, še enkrat, tokrat v imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Izvolite.
Hvala. Še enkrat. V poslanski skupini bomo predlagano novelo zakona o spremembah prostorskega načrtovanja seveda podprli. Podprli bomo tudi amandma koalicijskih poslanskih skupin, ki so ga vložile in ki še dodatno izboljšuje ta zakon, to pa zaradi tega, ker se vsi v tem prostoru, vsaj na videz, zavzemamo za odpravo birokratskih ovir, za to da naredimo naš pravni sistem bolj učinkovit in ko pridemo s takim predlogom, se postavlja veliko vprašanj s strani nekaterih. Spomnite se prejšnjega mandata, ko smo tri leta govorili o tem, da rabimo nek sistemski zakon, ki bo kot izjemna vmešal linijske infrastrukturne objekte v prostor. Po treh letih smo prišli do zakona na osnovi vseh strokovnih podlag, na osnovi spoštovanja vseh, ki so nam razlagali, kako je treba zakonodajo pogledati kot celoto, kako moramo spoštovani pravni red. Vsi ti predlogi so pripeljali do tega, da smo sprejeli zakon, ki je bil na koncu zakon kot osnovni zakon, ki omogoča umeščanje objektov v prostor. V tem primeru poskušamo z neko izjemno rešitvijo, ki je pa seveda pod veliko kontrolo, in ne strinjam se s tistimi, ki pavšalno ocenjujete, da bo to omogočilo neko nenadzorovano umeščanje posameznih objektov v prostor. Kdor si je prebral prvo novelo in ta dopolnilni predlog, lahko ugotovi, da so kontrole in kontrolni mehanizmi absolutno vgrajeni in jih morajo tisti, ki vloge dajejo, tudi spoštovati. In ne razumem mnenj, ki govorijo o tem, da je sprememba, ki jo nek zakonit organ, kot je občinski svet, predlaga ministrstvu, lahko sporna, po drugi strani pa je občinski prostorski načrt, ki ga enak organ v isti sestavi sprejme, pa nesporen. Upam, da se zavedate, na kakšen način razpravljate o neki verodostojnosti nekih organov v tej državi, ki imajo vso legitimiteto. Na drugi strani pa je poleg tega, da je občinski svet tisti, ki predlaga najprej zahtevo za neko razširitev, dolžan tudi spoštovati mnenje Ministrstva za kmetijstvo in okolje in Ministrstva za infrastrukturo, v primeru, da posega na neka zavarovana območja, pa še dodatni regulativi, ki ta območja urejata. In ko se veliko spreneveda o teh zavarovanih območji, bom na konkretnem primeru povedal, da vemo, o čem govorimo. V primeru, konkretno kmetije, ki bi se rada razširila, je lahko zraven obstoječega hleva območje, ki je zavarovano. To območje je lahko bilo veliko tudi nekaj sto hektarov in ima nek status zavarovanega območja. Ali je za vas v tem primeru sporna neka širitev hleva za nekaj sto kvadratov na neko parcelo, ki je velika sto hektarov, ima pa status zavarovanja?V tem primeru je dolžan organ, ki je to zavarovanje izpeljal in zavaroval to zemljišče, tudi oceniti, ali je ta poseg v to zavarovano območje, ki je vezano na parcelno številko – in upam, da se vsi zavedate, kaj to pomeni –, dolžan presoditi, ali je ta poseg res tako drastičen, da razveljavi ali pa razvrednoti to zaščito vrednote ali kar koli. In to velja v vseh primerih. Tako so vse varovalke v tem predlogu zakona vgrajene. Verjamem, da boste, če boste z razumevanjem prebrali ta zakon in včasih zasledovali tudi nek pozitiven pristop k tej zakonodaji, tudi razumeli, da je to res zakon, ki omogoča v določenih primerih tudi rešitve. Pojavili so se tudi primeri, kjer se evropska sredstva lahko zaradi tako togega razumevanja posameznih členov v zakonodaji, bodo morala vračati. zaradi tega je bil tudi predlog te novele predlagan v potrditev. Mi bomo ta predlog sprejeli.
Hvala lepa. Mag. Dejan Židan v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov. Izvolite.
Spoštovana predsedujoča, spoštovani poslanke in poslanci, državni sekretar, ostali prisotni, lep pozdrav! Socialni demokrati temu zakonu ostro nasprotujemo. To je še eden od zakonov, s katerimi trenutna koalicija učinkovito razgrajuje ne samo delovanje pravne države, ampak tudi same formalizme v pravni državi. Pa dovolite, da vam povem dva ali tri argumente. V tem trenutku ravno poteka revizija Računskega sodišča oziroma je že končana, ampak dejansko pred nami je že predlog Računskega sodišča o uspešnosti varovanja kmetijskih zemljišč kot pogoju za prehransko samooskrbo. Njihov končni sklep je enostaven: v letu 2010 niso bili uspešni pri varovanju kmetijskih zemljišč, ki je osnovni pogoj za izvajanje politike samooskrbe. Spoštovane poslanke in poslanci, to vam govorim zato, da ne boste nasedli temu, da je odpravljanje administrativnih ovir popoln umik od varovanja naravnih virov. Ravno obratno! Odpravljanje administrativnih ovir pomeni tudi tole, da zelo hitro ali takoj poveš, kaj je mogoče, kaj pa ni, vi pa s tem zakonom napadate ponovno kmetijska zemljišča. Potem formalizmi. Spoštovani poslanke in poslanci, pristojni odbor, ki je o tem razpravljal, je bil sklican v povsem v nasprotju z malo ustavo. Redna seja, spoštovani predsednik, določila male ustave so jasna – minimalno 14 dni. Kršili ste jo v celoti! Ne 12! Kakršna koli kršitev ustave ali male ustave je nedopustna. Naslednje. Dobili ste, kakor vsi poslanci, ki smo člani tega odbora, izrazito negativno mnenje Komisije za preprečevanje korupcije. Ali je komisija bila povabljena na vaš odbor? Ni bila povabljena! To se izjemno redko zgodi. Predvidevam, da ni bila povabljena zato, ker je napisala nekaj stvari, ki jih nočete slišati. Izkoristil bom to možnost in vam jo preberem, spoštovane poslanke in poslanci. Ker ni dosti časa, samo tri ali štiri stavke, na žalost: "Takšna zakonodajna praksa po oceni komisije predstavlja neposredno grožnjo pravni predvidljivosti in pravni varnosti fizičnih in pravnih oseb. Kot taka prinaša vgrajena tveganja sistemske korupcije, ki ogrožajo javni interes in delovanje pravne države." Da berem, spoštovani poslanke in poslanci, naprej: "Načrtovane spremembe zakona dodatno vplivajo tudi na porast korupcijskih tveganj v lokalnem okolju, ker z izjemami posegajo v uveljavljeno prostorsko načrtovanje in občinske prostorske akte. Slednji imajo z zakonom določen in uveljavljen namen in cilj vsebino in način sodelovanja zainteresirane javnosti pri njihovem sprejemanju in spreminjanju. Izjema, ki jo predlaga ta sprememba zakona, postaja pravilo, vlogo stroke in javnosti dodatno marginalizira in jo izključuje, kar pomeni manj transparentnosti in manj nadzora. Z drugimi besedami več tveganj, ki dokazano," – bodite pozorni! –, "ki dokazano vodijo v sistemsko korupcijo in druga protipravna dejanja." In zato, spoštovani poslanke in poslanci, komisija predlaga naslednje: "Z vsem navedenim komisija predlaga, da Državni zbor predlagane spremembe zakona zavrne, začne zakonodajni postopek po premisleku in po razpravi in tako odpravi tveganja in posledice, ki jih povzroča ta sprememba." Moram vas, spoštovani poslanke in poslanci, obvestiti, da poslanke in poslanci Socialnih demokratov razumemo, kaj pomenijo opozorila komisije. Predlagam, da jih razumete tudi vsi ostali, ker tudi zaradi tega, ker tovrstna opozorila preslišite, imamo pred Državnim zborom vedno več ljudi. Hvala.
Hvala lepa. Gospa Kristina Valenčič, Poslanska skupina Državljanske liste.
Spoštovani vsi prisotni! Izvajanje gradbene zakonodaje, še zlasti umeščanja objektov v prostor, je v večini držav dolgotrajno in posledično drago. Zato veliko podjetij opusti svojo idejo za investicije in Slovenija pri tem ni nobena izjema. Po mednarodnih raziskavah, ki so upoštevale tri indikatorje, in sicer število korakov, potreben čas in stroške, je bila Slovenja na tem področju v letu 2010 na devetinpetdesetem mestu. Tovrstne ovire so tako za domače kot tudi za tuje investitorje lahko celo bolj moteče kot sami davčni predpisi. Znano je, da se težave s pridobivanjem soglasij in časovne ovire pojavijo predvsem pri postopkih priprave in sprejema prostorskih aktov in pridobivanje okoljevarstvenih dovoljenj in soglasij. Vse to vpliva na pripravo občinskih prostorskih načrtov, ki potekajo izredno počasi, saj je po skoraj petih letih od uveljavitve zakona svoj občinski prostorski načrt sprejelo manj kot 20 % vseh slovenskih občin. Občinske prostorske načrte občine nujno potrebujejo za izvedbo svojih razvojnih projektov in za večja investicijska vlaganja na svojem območju, ki bodo prinesla nova delovna mesta, večjo razvitost in tudi blaginjo. Razmere ter izzivi, s katerimi se soočamo danes, to tudi zahtevajo. Državljanska lista se je v svojem programu obvezala, da bo podpirala in vodila programe in projekte, katerih cilj je poenostavitev poslovnega in zakonodajnega okolja za razvoj podjetništva v Sloveniji. Zato smo tudi julija podprli novelo Zakona o prostorskem načrtovanju. Danes že drugič v letošnjem letu spreminjamo omenjeni zakon, saj se gospodarske potrebe stalno in hitro spreminjajo in jih kljub skrbnemu načrtovanju ni mogoče vedno vnaprej predvideti. S sprejemom te novele bomo omogočili tudi tistim občinam, ki imajo že sprejete občinske prostorske načrte, izjemno in časovno omejeno možnost manjše širitve območij stavnih zemljišč, in to le za namen gradnje posamičnega objekta, ki predstavlja funkcionalno zaokrožitev obstoječe pozidave. V Državljanski listi se zavzemamo za poenostavitev prostorskega načrtovanja občin predvsem z omejitvijo moči državne birokracije in uveljavitvijo načela zaupanje v lokalne oblasti. Zato bomo poslanke in poslanci Državljanske liste tako novelo kot tudi koalicijski amandma podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Poslanska skupina Slovenske ljudske stranke, gospod Roman Žveglič.
Spoštovana podpredsednica, cenjeni kolegi, spoštovane kolegice, še enkrat dober dan! V Slovenski ljudski stranki podpiramo spremembe zakonov, ki so povezane s posegi v prostor, saj iz dosedanjih izkušenj vemo, da so ti postopki zapleteni in pogosto dolgotrajni. V mesecu juliju smo tako podprli spremembo 29. člena Zakona o prostorskem načrtovanju, ta že zdaj omogoča manjšo širitev območja stavnih zemljišč zaradi gradnje posamičnih objektov, ki predstavljajo funkcionalno zaokrožitev obstoječe pozidave, vendar le občinam, ki še nimajo sprejetih občinskih prostorskih načrtov. V teh nekaj mesecih se je izkazalo, da v številnih občinah potekajo zahtevni in dolgotrajni, resnici na ljubo moram povedati, da so to kar dolgoletni postopki, sprejemanja občinskih prostorskih načrtov. Zato v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke menimo, da manjše širitve, ki predstavljajo funkcionalne zaokrožitve obstoječe pozidave, lahko v duhu spodbujanja podjetništva dopustimo tudi investitorjem v tistih občinah, ki že imajo sprejet občinski prostorski načrt. Ob tem podpiramo širitev namembnosti tudi za objekte, namenjene opravljanju obrtnih in storitvenih dejavnosti. Dosedanje izjeme so namreč dopuščale manjše širitve za industrijske, proizvodne, kmetijske in turistične, športne dejavnosti, odslej bo to nedvoumno tudi za obrt in storitve. Ob podpori tej omenjeni dopolnitvi pa smo v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke zavrnili predlog spremembe, ki iz postopkov preverjanja dopustnosti širitve izvzema Ministrstvo za kmetijstvo in okolje. Namreč, prepričani smo, da je treba v te postopke vključiti vse pristojne institucije, ki morajo dosledno preverjati dopustnost pozidave. To še zlasti mora veljati za postopke, vezane na 29. člen zakona, ki omogoča, ne pozabimo, širitev izven sprejetih prostorskih aktov. Smo pa v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke prisluhnili tudi opozorilom pristojnih institucij, na čelu s Komisijo za preprečevanje korupcije, ki oporeka vsem širitvam pozidave izven sprejetih prostorskih aktov. Zlasti nas pri tem opozarjajo na vgrajeno tveganje sistemske korupcije. Zato je ob teh dopustnih izjemah treba tudi za naprej omejevati posege na zemljišča, na katerih je vzpostavljen posebni pravni režim, zlasti torej posege na varstvena, ogrožena, zavarovana, degradirana območja in podobno. Pri tem poudarjamo, da bomo predlagane spremembe in dopolnitve Zakona o prostorskem načrtovanju podprli na podlagi izrecne zaveze ministra, ki jo je dal prejšnji mesec v Državnem zboru, torej, da bo Ministrstvo za infrastrukturo in prostor pripravilo nov zakon s področja prostorskega načrtovanja,, ki bo celovito urejal to področje brez kakršnih koli izjem in ki bo lahko pričel veljati s 1. julijem prihodnjega leta. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke smo prepričani, da je predlagana sprememba zakona v danih gospodarskih razmerah kljub opozorilom strokovnih zbornic in Komisije za preprečevanje korupcije sprejemljiv predlog začasnih sprememb in dopolnitev zakona o prostorskem načrtovanju. Zato ima zlasti zaradi spodbujanja in izboljšanja pogojev za gospodarstvo tudi podporo poslanke in poslancev Slovenske ljudske stranke. Hvala.
Hvala lepa. To je bilo zadnje od poslanskih stališč. Prehajamo na razpravo o členu in vloženih amandmajih. Opravili jo bomo na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 18. 12. 2012. K 1. členu imamo vložena dva amandmaja, in sicer amandma Poslanske skupine SD in amandma poslanskih skupin koalicije. Želi kdo razpravljati k 1. členu oziroma predloženim amandmajem? Najbrž bo kar nekaj razpravljavcev, zato odpiram prijavo za razpravo. Izvolite. Trije razpravljavci, najprej bo imel besedo gospod Janko Veber. Izvolite.
Hvala. Amandma, ki ga predlagamo k 1. členu, govori o tem, da se ta člen črta. To je tudi edina možna rešitev, da ne dovolimo tako nekontroliranih posegov v prostor. Če smo že nekako poskušali razumeti, da v tistih občinah, kjer, recimo, niso uspeli še sprejeti prostorskih aktov in ta postopek traja, ne vem, tudi 10 let, je še mogoče razumeti, da se uzakoni neka izjema, ki pa omogoči nekomu, da na 5 tisoč kvadratnih metrov površin, ki prej niso bile zazidljive, poskuša realizirati svoj projekt za potrebe gospodarstva, kmetijstva, turizma, športa in tako naprej, ali pa predvsem v tem obsegu je bila predvidena ta sprememba, pa nikakor ne moremo sprejeti dejstva, da pa v občinah, ki so že sprejele nove prostorske akte, danes poskušate uzakoniti spremembo, da kljub temu da so šli ti postopki čez vse faze preverjanja, usklajevanja, enostavno to za vas ne velja in želite omogočiti ponovno izjeme, ki bodo dovoljevale pozidavo predvsem in izrecno na kmetijskih zemljiščih. Nekatere pripombe Zakonodajno-pravne službe se sicer upoštevali v tem smislu, da vključujete neke dodatne omejitve in preverjanja, če gre za območja, ki imajo poseben režim varovanja, pri kmetijskih pa ni prav nobenih omejitev. To, kar se nam postavlja kot zelo pomembno vprašanje, ne samo, na kar opozarja Komisija za preprečevanje korupcije, da bo prišlo do ozkih interesov, dogovarjanj: temu bomo naredili uslugo, mogoče spet tistemu, ki ni iz prave politične opcije, ne bomo naredili usluge v občinskem svetu in tako naprej. Ampak poglejte, kljub vsemu da menite, da se bo mogoče tukaj rešilo cela vrsta problemov in želja, da nekdo nekaj naredi, se morate zavedati, da s tem, ko eni stranki ugodite, lahko prizadenete celo vrsto drugih. Pet tisoč kvadratnih metrov vendarle ni tako malo, če se pogovarjamo o tem, da gre za neko zaokroževanje znotraj naselja, in kaj lahko se zgodi, da bo lahko nekdo dobil pod okno neko proizvodnjo, ki bo povzročala bistveno večji hrup, kot ga je do včeraj, ko je bila vsaj neka vmesna razdalja med stanovanjskim objektom in proizvodnim objektom. Lahko bo prišlo do tega, da se bo povzročalo smrad z neko dejavnostjo, ki se bo lahko opravljala tam. Lahko bo prišlo do tega, da se pojavljajo tudi prašni delci v tistem okolju in vsi, ki bodo prizadeti zaradi tega, nimajo prav nobene možnosti, da pravočasno opozorijo na ta problem in da se poskuša to upoštevati, preden se dovoli razširitev območja za pozidavo. Tako iz navidezne želje, da poskušate ugoditi eni stranki, bo to lahko povzročilo konflikt pri petih, desetih. Zakaj bi šli v to smer, ki bo zagotovo povzročala bistveno več problemov v okolju kot pa rešitev. Ne nazadnje, če pogledamo število občin v Sloveniji, kar lepo število jih je nastalo. Vsaka občina načrtuje neko proizvodnjo ali industrijsko cono in menim, da je kar v vsaki občini dovolj prostora v industrijskih conah ali pa na območjih, ki so namenjena za neko proizvodnjo dejavnost. Verjamem, da je kriza mogoče ob tistih okoljih, ki so izjemno skoncentrirana in praktično ni več nekih površin glede na velikost občine, da bi lahko širili svojo dejavnost in da se poskuša znotraj poiskati še tisto minimalno možnost širitve, ampak to je mogoče pet občin v Sloveniji. Pri vseh ostalih pa je zagotovo na razpolago kar nekaj površin, ki so komunalno opremljene, ki čakajo na to, da ne nazadnje tudi dobijo kupca. Tudi če se pogovarjamo o tem problemu, da širimo za eno dejavnost, se je treba vprašati, ali je tudi ustrezna komunalna opremljenost zagotovljena za vso to dejavnost. To je eno od vprašanj, ki ga lahko rešiš in spoznaš v postopku spreminjanja prostorskega akta, če pa se izogneš številnim soglasjedajalcem, ki po tem predlogu ne bodo sodelovali v tem postopku, se lahko zgodi tudi ta problem, da bo nekdo sicer dobil gradbeno dovoljenje, pozneje bo pa imel težavo, kako bo vzpostavil svojo proizvodnjo, ker določeni industrijski oziroma komunalni vodi temu ne bodo prilagojeni. Na to tudi opozarja stroka in ne vem, zakaj v Sloveniji v zadnjem obdobju resnično, če na nekaj opozori stroka, nič ne velja. Če smo se prej pogovarjali pri zakonu o visokem šolstvu, da je edini cilj odpreti pot zasebnemu šolstvu in vpeljava šolnin; skratka, odpiramo pot kapitalu – tudi ta zakon je po svoji vsebini popolnoma identičen temu in odraža tako neoliberalno politiko razvoja Slovenije, ki pa daje zgolj in samo prednost kapitalu. To, kako nekdo živi v nekem okolju, je povsem drugotnega pomena. Pri občinah, ki že imajo sprejete prostorske akte, bi bilo dobro, če bi predlagatelji, preden so vložili ta zakon, naredili analizo, ali res te občine, ki so že sprejele prostorske akte – toda to so prostorski akti, ki so sprejeti pred enim letom, dvema, tremi leti; recimo, v zelo kratkem obdobju –, ali res te občine nimajo dovolj površin za to, da bi zagotovile športno dejavnost, kulturno dejavnost, kmetijsko dejavnost, industrijsko dejavnost, za kar menite, da je zelo velika pomanjkljivost pri teh občinah, ki so sprejele akte pred enim, dvema ali tremi leti. Če bi samo na to vprašanje predlagatelj dal odgovor v tem zakonu, da so prostorski akti, ki so sprejeti pred kratkim, sprejeti na način, da ne omogočajo širitve obrti, da ne omogočajo vzpostavitve novih gospodarskih dejavnosti, da ne omogočajo razvoja turizma, potem bi razumel namen skrajšati postopek in tvegati tudi tistih 5 tisoč kvadratnih metrov kmetijskih površin, zato da občini in ljudem, ki živijo tam, pomagamo ustvarjati. Ampak sem z zelo veliko gotovostjo prepričan oziroma verjetnostjo prepričan, da vse te občine imajo na razpolago dovolj površin za potrebe, ki jih navajate v tem predlogu zakona. Tako ne moremo drugače razumeti kot samo tako, da resnično želite za točno določeno osebo, ki je, recimo, osebni prijatelj, ali družinski prijatelj, ali pomemben politični dejavnik, ugoditi. Seveda, če želiš temu ugoditi, potem je odveč stroka, potem so odveč opozorila soglasjedajalcev, potem so odveč opozorila sosedov in vseh tistih, ki bodo lahko prizadeti zaradi tako poenostavljenih postopkov. Menim, da takšen način poseganja v prostor resnično ni dovolj premišljen. Razumel bi, če bi danes imeli na mizi zakon, ki bi omogočal po zelo kratkem postopku umeščanje infrastrukturnih objektov – tistih, ki imajo predvsem nacionalni pomen ali pa odločujoč pomen za neko lokalno skupnost, da se lahko vključi v tok, ki ga potrebuje za to, da sledi razvojnim trendom. Vendar ta zakon o infrastrukturi ne govori. Menim, da bi bilo veliko primerneje, če bi razmišljali o tem, da poskušamo najprej rešiti umeščanje infrastrukture v prostor, potem pa, ko imaš to infrastrukturo zgrajeno, lahko zagotoviš tudi v nadaljnjih postopkih razvoj vseh dejavnosti, ki pa so mogoče skozi proces preverjanja dopustnih posegov v prostor. Mislim, da tudi ta kriterij ustreznosti infrastrukture – vsaj v obrazložitvi tega ni zaslediti – ni dovolj analiziran in se ne moremo znebiti občutka, da je vse skupaj zraslo zgolj na nekih ozkih interesih, ki jih je zelo lepo opisala tudi Komisija za preprečevanje korupcije. Menim, da takšen pristop ni dober in bomo imeli več težav in konfliktov, kot pa če tega zakona ne bi sprejeli. Hvala.
Hvala lepa. Gospa Patricija Šulin.
Predsedujoča, hvala za besedo. Pozdrav vsem prisotnim! Predlog zakona o spremembi Zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o prostorskem načrtovanju bom podprla, ¸in sicer zato, ker omogoča razvoj tudi malega in srednjega gospodarstva tudi na podeželju. Naj povem, da smo v Mestni občini Nova Gorica dobili občinski prostorski načrt šele letos, pred enim mesecev, v mesecu novembru. Torej po več kot desetletju. Veliko očitkov je bilo na vse dosedanje župane, na mestne svetnike, ki pa pri tem niso bili nič krivi. Zataknilo se je kasneje na državni ravni, po ministrstvih, ko se je dajalo ustrezna soglasja k temu občinskemu prostorskemu načrtu, pa verjetno so se s tem srečale vse občine, ne le naša. Letos smo končno ta občinski prostorski načrt dobili potrjen s stani države in smo ga še kasneje seveda zelo veseli in z velikim upanjem tudi po razvoju gospodarske dejavnosti potrdili tudi na mestnem svetu na Mestni občini Nova Gorica. Res je, da tudi ta naš občinski prostorski načrt zajema industrijske cone, vendar žal v glavnem samo v mestu samem oziroma v njeni bližnji okolici in so cene teh industrijskih con za nakup ali pa najem prostorov zelo zelo drage. Nato so bili očitki, da je treba storiti nekaj, da se bo obrt, turizem in tudi kmetijska dejavnost, kot osnovna dejavnost ali dopolnilna, širila lahko tudi na podeželju. Vendar je ta prav zaradi vseh teh preprek, ki jih zdaj ta zakon odpravlja, to preprečevalo. Verjetno nekje na podeželju nekdo, ki se ukvarja s kmetijstvom in ima še zraven kmečki turizem, skrbi za vse ostale zadeve, tega ne more izvajati v industrijski coni v samem mestu. To verjetno je razumljivo vsem. Tako se odpravljajo neke pomembne administrativne ovire in ponujajo možnost tam, kjer bodo tudi ustrezni organi to ugotovili, da objekt lahko poseže tudi na kmetijsko področje, tam, kjer bo seveda predstavljaj to funkcionalno zaokrožitev. Zdi se mi tudi zelo pomembno, da ostajajo nekatera varovana območja, ki so varstvena in kot taka ogrožena. Tako neke velike bojazni, da bo šlo za kakšno veliko korupcijo, jaz ne vidim. Prav je, da je Komisija za preprečevanje korupcije tudi na to opozorila. Sicer je korupcija mogoča povsod, zato pa imamo tudi ustrezne organe. Ta zakon vidim predvsem v tem, da ponuja roko tistim, ki želijo razširiti nek objekt za povečanje svoje dejavnosti, kar jim je bilo do sedaj onemogočeno, ali oteženo, ali ga niti niso mogli vzpostaviti na nekaterih območjih. Kdor se pa boji za kmetijska zemljišča – pozdravljam to bojazen! Pravzaprav je slovenske zemlje malo, sploh pa kmetijske. Če vzamem našo kraško območje, lahko povem, da tudi zemljišča, ki so kategorizirana kot kmetijska zemljišča, so na kraškem območju to zelo slaba kmetijska zemljišča v smislu neke zemlje, ki bi dala veliko pridelka. In tukaj se ljudje srečujejo s temi ovirami po širitvi objektov tudi na teh območjih. V pogovoru s prebivalci Krasa, tega našega Krasa, govorim o sežanskem območju, Komnu itn., so kmetje, ki bi radi razširili svoj hlev, razširili svojo turistično-kmetijsko dejavnost in imajo že desetletja probleme s tem. Namesto da bi to svojo dejavnost širili, s tem odprli tudi marsikatero delovno mesto, so bili do sedaj pri tem neuspešni. Upam, da znamo pogledati tudi na ta vidik te naše zakonodaje. Bi pa še nekaj apelirala na kolege iz Socialne demokracije. Ne pozivajte ljudi k protestom! Takoj, ko so vam ankete pokazale, da ste trenutno – samo trenutno, poudarjam – na prvem mestu ne počnite tega, ker zgodilo se je samo to, da so volivci, ki so Pozitivni Sloveniji dali v tem trenutku, govorim, manj glasov, so nekako ta leva opcija prešla na vaše glasovanje oziroma so vam ponudili svoj glas več v tem trenutku. Upam, da veste, kaj počnete, kaj govorite, protesti so sicer seveda legitimna, dovoljena stvar, ko so mirni. Bi pa prosila, da raje kot pozivanje k protestom stopimo skupaj k početju nekaj za državljane, kar ta zakon o prostorskem načrtovanju tudi počne. Tako bi prosila, da se tukaj osredotočimo na zakonodajo, da skupaj poiščemo probleme, rešitve – nič narobe, če imamo kdaj tudi nasprotujoče si mnenje, vendar dajmo biti konstruktivni vsi skupaj. Hvala.
Hvala lepa. Še gospod Danijel Krivec v imenu predlagatelja.
Hvala še enkrat za besedo. Malo bolj se bom dotaknil amandmajev. Amandmaja SD seveda ne podpiram, da se ta člen umakne in da ta zakon na nek način odpravimo. Podprl bom amandma koalicijskih poslanskih skupin. Odzval se bom pa tudi na nekatere razprave, ki so bile pred menoj, kjer se je govorilo tudi o mnenju protikorupcijske komisije. Pa govorilo se je o tem, da ta zakon omogoči večjo korupcijo. Zdaj ne vem, če so moji predgovorniki to govorili iz lastnih izkušenj ali imajo kakšne oprijemljive argumente za to, kajti mnenje je mnenje, tako kot mnenje ostalih institucij, ki jih dobimo v Državnem zboru. Treba je pa vedeti, da so se, navkljub temu da zagovarjamo zdajšnjo zakonodajo, anomalije in korupcije kar v veliki meri dogajale, in to predvsem v tistih občinah, ki so tik pred zdajci sprejele posamezne občinske prostorske načrte in v veliki meri zasedle kmetijska zemljišča. Ta zakon, ki ga mi predlagamo, ima vse varovalke, da se ravno to ne dogaja in če se že gremo iskat izjeme, da to naredi na transparenten način. Najprej na pobudo občinskega sveta, za katerega zdaj nekateri kot bivši župani pravijo, da je to bi rekel koruptiven organ; se pravi, da to govorijo spet iz lastnih izkušenj. Jaz teh izkušenj nimam in jih tudi nisem do zdaj slišal. Se pravi, občinski organ, ki sprejema prostorske načrte, v vseh fazah sodeluje in na koncu tudi potrdi prostorski načrt, ne sme potrditi ali predlagati neke dopolnitve tega načrta. To je za moje pojme tudi skregano z neko zdravo kmečko logiko. Ne da tega predloga župan, ampak ta predlog da občinski svet, tako piše v zakonu. Gre za izjeme na tistih območjih, kjer je to povezano z neko obstoječo dejavnostjo. Upam, da se zavedamo, kaj pomeni obstoječa dejavnost. To ne pomeni, da je treba na novo umestiti neko infrastrukturo, da so potrebne na novo vse presoje, ker se dovoli razširitev neke dejavnosti v manjšem obsegu. To pomeni, da nekdo dejavnost, ki jo že opravlja na tisti lokaciji, za katero je že dobil veljavne dokumente, presoje in vse in to legalno opravlja na tej lokaciji, lahko razširi za tisto tretjino, ki mu jo dovoljuje. S tem se mogoče reši tudi kakšno novo delovno mesto. Enako velja za kmetije, enako velja za turistični objekt. To ne pomeni, da lahko pride nekdo in zahteva na novo umestitev objekta. Da ni tako enostavno, dokazuje tudi to, da na osnovi prve novele, ki je omogočala občinam, ki nimajo sprejetih prostorskih planov – kar je večina v Sloveniji, ker vemo, da je sprejetih mogoče 50, se pravi, da približno 200 občin je to zdaj sproduciralo, tako kot je ministrstvo dalo podatek, 47 predlogov. To ni ogromno in od tega je bilo 11 zavrnjenih, 22 odobrenih in nekatere so še v obravnavi. Se pravi, ni nobenega avtomatizma in nihče ne more, brez da gre skozi neko presojo, dobiti razširitve za svojo dejavnostjo. Izključene so stanovanjske gradnje, tam, kjer se dogaja največ špekulacij. V končni fazi, predlog, ki ga občina prinese, mora v naslednjih fazah tudi vgraditi v prostorski načrt. Govoriti tako pavšalno, da občine to na nek ad hoc način izvajajo, se meni zdi malo nizkotno do naše lokalne samouprave. Kot je meni znano, ima vsaka občina, ali v svoji občinski upravi ali najeto, nekoga, ki se s prostorom ukvarja. To je tudi strokovna oseba: ali krajinski arhitekt ali nek drug arhitekt. Nekdo te dokumente pripravlja. Zakaj vi tako podcenjujete lokalne skupnosti oziroma predloge, ki bi na tak način prihajale. Saj občine morajo presoditi, ali je neka razširitev tudi v njihovem interesu, dokler do tega ne pride, ta pobuda ne more romati na ministrstva, ker bo zavrnjena. Lokalna skupnost to pripravi na nek strokoven način. Ni to en dopis, ki se ga kar pošlje. Glede mnenja protikorupcijske komisije, sem ga tudi jaz prebral, in je treba prebrati tudi še kakšen drug odstavek v tem dokumentu. Za tistim odstavkom, ki ga je kolega Židan prebral, pravi, citiram: "Komisija ne oporeka ocenam predlagateljev in potrebam, ki jih narekujejo posamični življenjski primeri, ko utemeljeni razlogi zahtevajo zakonske izjeme pri posegih v prostor. V okviru svojih pristojnosti le poudarja, da morajo biti izjeme skrbno pretehtane in usklajene s tem, kar zakon določa kot prevladujoče pravilo." Če to dobro preberemo in razumemo, pomeni, da ne moremo zraven kmetije narediti tovarno kot razširitev ali pa neko drugo obrtno zadevo. Se pravi, zraven kmetije lahko nekdo zaprosi samo za razširitev kmetije. Zraven hotela ali turistične dejavnosti lahko nekdo zaprosi za tisti del, ki je že v obstoječem prostorskem planu bil opredeljen, bil presojen, bil tudi skozi javne obravnave umeščen, zraven neke obrtne dejavnosti enako obrtno dejavnost. Na to opozarja komisija. V vseh teh primerih nekdo po strokovni plati pripravi predlog, ki gre najprej na eno ministrstvo, ki pogleda s svojega vidika, ali je ta razširitev primerna, smiselna, in drugo ministrstvo. Še enkrat bom poudaril, zavedajte se, kako je ta sistem v naši državi napisan, kar se tiče prostorske zakonodaje. Pa da ne bom omenjal Naturo, ki jo vsi tako z veseljem omenjate takrat, ko vam odgovarja. Vi imate v marsikaterem območju zavarovanje na zelo veliki površini, ker je katastrsko tako definirano in je neka parcela lahko izjemno velika in ima nek status zaščite. Tik na robni meji, kjer bi se ta razširitev zgodila, pa ni nobene potrebe, da se neka zaščita izvede. To lahko pristojni organ mirno ugotovi, če hoče. Če te izjeme ne zapišemo tako, kot je v tem zakonu, bo upravni organ na osnovi tega, da je celotno območje kot parcelna številka zaščiteno z nekim statusom, enostavno vsako vlogo zavrgel. Na to opozarjate tudi vi v svojih razpravah, da problem Nature ali pa drugih zaščit ni v tem, da je to prepoved, ampak v tem, da naši uradniki tega prav ne berejo. Zavedajte se že, da je treba na tem področju narediti en preskok. Neko zavarovanje ne pomeni absolutne prepovedi, predvsem v takih primerih, ko so območja, ki so vezana na parcelno številko, izredno velika. S tem zakonom in s temi amandmaji, ki jih predlagamo, ravno to poskušamo razrešiti, da ima tudi upravni organ možnost odločati v določenem primeru, ne se enostavno postaviti na stališče, da je ta parcela zaščitena in niti minimalni poseg, lahko v tisočinki ali desettisočinki, ni mogoč, in to na območju, ki bi ob primernem ogledu s strani vseh tistih, ki so to območje zaščitili, jasno ugotovili, da tam pa res ni treba te zaščite uveljavljati. Gre za minimalne stvari. Če tega ne dopustimo, lahko enostavno samo blokiramo posamezne zadeve. Zakaj to še za tiste občine, ki imajo sprejete prostorske načrte? Zato so ker tudi v teh primerih postopki za spremembo izredno dolgi. Zgodilo se je – žalibog, tako je –, da tudi določene občine, ki imajo sprejete prostorske načrte, ki so šle v evropske projekte, so prišle v določenih projektih v situacijo, ko zaradi desetih kvadratnih metrov, ki posega izven nekega območja, ki so ga že opredelili v prostorskih načrtih, lahko izgubijo evropska sredstva in jih bodo vračale. V teh primerih bi kdor koli od vas, ki bi šel posamezen konkreten primer pogledat, verjetno bil na istem stališču, kot smo mi, da je take primere treba pogledati, da uradnik ne more samo s stališča neke obstoječe zakonodaje izreči neko varovanje, ampak da je treba posamezen primer tudi konkretno oceniti in se odločiti, ali je ta zaščita tam potrebna v taki meri, kot je na celotnem obstoječem zemljišču. Zato vseeno verjamem, da bo marsikdo od vas spremenil svoje stališče in to novelo tudi podprl.
Hvala lepa. Več razpravljavcev, tako da bomo odprli možnost za prijavo. Izvolite, gospod Roman Žveglič.
Hvala za besedo, spoštovana podpredsednica. Najprej seveda, da novelo zakona podpiram; ampak s tem, ko to podpiram, sem bil že takoj uvrščen v eno skupino klientelističnih, koruptivnih in ne vem kakšnih še mrež in hobotnic. Moram povedati, da nisem bil nikoli v življenju niti občinski svetnik, niti župan, niti podžupan, tako da si lahko kar nekam zataknete – tisti, ki mi to očitate. Koalicijski amandma bom podprl, zato ker tudi na teh varstvenih območjih zadržuje pravni režim, ki mora biti na tistih območjih in kar mislim, da je v redu in prav. Zakaj pa ne podpiramo amandmaja Socialnih demokratov, bom pa poskusil biti življenjski. Kmet v Prekmurju, ki se ukvarja z zelenjavo, že ima hladilnico, vendar je zaprt, rad pa bi širil en del hladilnice. Se pravi, da bo poskusil te svoje pridelke, ker so ga velike trgovske verige stiskale, prodajati neposredno kupcem, se pravi, si mora za to pridobiti neke pogoje in si je hotel razširiti hladilnico. Seveda si jo ne more in so mu vrli urbanisti rekli, naj to hladilnico zgradi v Murski Soboti v obrtni coni in naj z njo vozi zelenjavo v hladilnico v obrtno cono v Mursko Soboto in potem nazaj v tisto svojo vas, ker ima doma tudi prodajalno tega na svojem območju ali pa na tržnici in tako naprej. Glejte, narobe! Ta člen mu omogoča to, da si to stvar zaokroži. V teh zapletenih gospodarskih razmerah je treba – grem na drug primer, kajti vemo, da je od teh 22, ali koliko je že odobrenih, največ zadev iz kmetijstva, največ je razširitev hlevov. Prihaja leto 2015, ko se ukinjajo mlečne kvote. Treba se je pripraviti na ta čas. Tudi tiste občine, ki že imajo sprejete občinske prostorske načrte, ki so jih začeli spreminjati leta 2007, 2006, sprejeti so pa bili v letošnjem letu. Takrat, pred tolikimi leti, je bilo zelo težko planirati, kaj boš s svojo dejavnostjo čez toliko časa delal. Ko je, recimo, vmes prevzel kmetijo naslednik, je prišel na idejo o razširitvi, so rekli, veste kaj, če vam damo še to območje, da si boste lahko razširili hlev, bo to potegnilo za sabo toliko in toliko postopkov, pridobitev soglasij in tako naprej, da bo vsaj za dve leti popolnoma zavrlo sprejetje občinskih prostorskih načrtov. Se pravi, da niso upoštevali te njegove želje. S tem členom in tem zakonom pa mu omogočamo razširitev gospodarske pobude in s tem preživetje. Glede varovanja kmetijskih zemljišč pa naslednje. Od pamtiveka se je gradilo na kmetijskih zemljiščih, razen če se je podrlo zgradbo in zgradilo na tistem mestu ali če se je skrčilo gozd. Od pamtiveka! Tako bo tudi v prihodnje, saj v zraku težko je graditi – kajne? Razen če ne bomo naredili neke velike cepeline, pa bomo potem na njih živeli, pa tako, malo dol gledali in se nam bo svet zdel še toliko bolj enostaven. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Gašpar Gašpar Mišič.
Spoštovana podpredsednica in ostali! Mene toliko ne skrbi, da se s tem členom omogoča tudi posege na kmetijska zemljišča, če je to premišljeno in če se posega po neki proceduri. Vendar me skrbi zaradi tega, ker se dopušča posege na kakršna koli zemljišča brez vseh akterjev, ki so poklicani za to, da podajo svoja mnenja za posege v prostor. Slučajno ste tudi vi dobili dopis od Mreže za prostor, torej Inštituta za politike prostora, kjer je lepo zapisano, da Mreža za prostor nasprotuje Predlogu zakona o spremembi Zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o prostorskem načrtovanju, ki so ga vložili poslanci, in sicer tako vsebinsko kot postopkovno. Sodelovanje javnosti je v postopku onemogočeno, zloraba skrajšanega postopka, kljub temu da Ministrstvo za infrastrukturo in prostor pripravlja sistemsko zakonodajo, sistemski zakon, o katerem vsi govorimo, da moramo enkrat za vselej imeti prostorsko zakonodajo urejeno in ne tako, parcialno. Izgovor, da je treba omogočiti poseganje v prostor, ne vzdrži. Pomanjkanje obrazložitev nesprejemljivega širjenja nedopustnih izjem in tako naprej. S tem se nesporno ugotavlja, da se slabim načrtovalcem dejansko – tisti, ki so pripravljali občinski prostorski načrt, so očitno šli skozi vse faze, ker vemo, da je malo občin sprejelo občinski prostorski načrt. Če so bili tako "šlampasti", da so spregledali, kaj je treba in kako bodo po tolikih letih – veste, da niso zajeli, da nek objekt potrebuje še ne vem kakšen prizidek oziroma da določena dejavnost potrebuje še ne vem kakšno kvadraturo, ali pa morda v samem postopku niso dobili soglasja pristojnih oziroma vseh poklicanih akterjev, ki odločajo o posegih v prostor, se pravi načrtovalci. Potem pa s tem, kar jim ni šlo v prvo skozi regulatoren, normalen proces in postopek, s tem zakonom, s spremembo tega 29. člena omogočamo, da nekateri investitorji, kakor koli že, lahko pridejo do izvedbe nekega projekta, ki bi bil sicer sporen. Ampak ključno vprašanje se postavlja, kaj se bo zgodilo v primeru, če se sedaj s tem zakonom, s tem členom omogoči neka širitev. Ker pa vemo, da se posledice posega v prostor največkrat čutijo čez nekaj časa, in ko bomo načrtovali kakršen koli poseg v infrastrukturo, ki je potreben za širšo skupnost, bomo ugotovili, da je to nemogoče oziroma da bomo imeli bistveno višje stroške zato, ker bomo morali iti daleč stran, ker tega objekta, kjer naj bi potekala neka skupna javna infrastruktura, ni mogoče izvesti iz preprostega razloga, ker smo s tem 29. členom oziroma s to spremembo omogočili poseg v prostor brez vključenosti stroke. Velikokrat sem že rekel, da gorje državi, kjer se politika vzdigne nad stroko. Zanimivo je, da se tu strokovnjakov ne upošteva. Več kot očitno je, da stroka predstavlja oviro nestrokovnemu umeščanju objektov v prostor; torej si politika jemlje pravico, da odloča brez stroke. Zato tudi imamo, drage gospe in gospodje, težave in probleme v naši državi! 20 in toliko let vodimo to državo in smo jo zakomplicirali bolj, kot bi kdor koli pričakoval. Takšnega zakona sicer ne morem podpreti, zadovoljen pa sem, da ste vsaj vi iz poslanskih skupin koalicije vložili amandma, ki ga boste izglasovali, da kolikor toliko ublažite, da ne bo prišlo do teh drastičnih posegov v prostor, kot bi se sicer lahko zgodilo. Ampak poglejte! Vsi ste tako imeli toliko povedati čez Mestno občino Ljubljana, tukaj pa je mnenje Mestne občine Ljubljana za konkretno spremembo tega člena: "Menimo, da je predlagana sprememba določbe prvega odstavka 29. člena Zakona o prostorskem načrtovanju nesprejemljiva in nezakonita. Enako velja za navedeni člen, ki je bil kljub nasprotovanju občin in strokovne javnosti sprejet in uveljavljen s predhodnimi spremembami Zakona o prostorskem načrtovanju ter omogoča spremembe občinskih prostorskih načrtov brez sodelovanja nosilcev urejanja prostora in javnih obravnav. Predlagana sprememba pomeni le dodatno nezakonito spreminjanje občinskega prostorskega načrta, zato ji odločno nasprotujemo ter hkrati predlagamo razveljavitev ustavno spornega 29. člena Zakona o prostorskem načrtovanju." Torej drage gospe in gospodje! Mi si tukaj dovolimo nekaj, kar si sicer ne bi smeli. Zakone sprejmemo – zakaj? Da bi olajšali ali da bi onemogočali? Ali pa bo čez nekaj časa, čez petnajst dni, morda čez en mesec, spet nek investitor poklical v Državni zbor in bo rekel: "Gospodje, poslanke in poslanci, kaj ko bi spremenili 16. člen Zakona o prostorskem načrtovanju." Ali pa, recimo, ne vem, 22 ali pa kateri koli drugi člen. Ali pa še enkrat spreminjajmo 29. člen, ker se ne more razširiti tja, kamor bi se sicer lahko oziroma ker sem poskušal v normalnem postopku sprejema občinskega prostorskega načrta sprejeti oziroma zgraditi nekaj, kar je sicer naletelo na odpor javnosti. Sedaj bo dejansko to dosegel, ker se javnosti več ne vpraša. To se pravi, da se ključnih odločevalcev o posegih v prostor vpraša. Kar me pa najbolj žalosti, je to, da se pri načrtovanju prostora, urejanju in umeščanju v prostor takšnih ali drugačnih objektov ignorira stroko. Mi nismo strokovnjaki za posege v prostor. Lahko, da imamo želje, lahko da razumemo potrebe nekoga, ampak mi nismo strokovnjaki. Zato si moramo prizadevati, da čim prej sprejmemo sistemski zakon, ki bo dal vse faze, od javnosti do stroke in na koncu politike. Pa vendarle, za koga mi sprejemamo zakon? Zase? Za ta parlament? Ne! Za tiste, ki dejansko živijo to življenje in ga skušajo živeti čim bolje se da. Ampak poglejte, vedno govorimo, da je korupcija mogoča, da so mogoča taka in drugačna dejanja. Če nas protikorupcijska komisija opozori, da s tem zakonom odpiramo še širša vrata možnosti koruptivnih dejanj v praksi, in ji mi rečemo: "Veste kaj, korupcijska komisija..." Ja, zakaj jo pa sploh imamo? Ukinimo jo! En strošek manj! Krizni ukrep, ukinemo protikorupcijsko komisijo, ker je itak ne upoštevamo. Kasneje, post festum, ko bomo pa čez leto dni ugotovili, da se je na temelju te novele zakona, spremembe 29. člena, zgodila takšna ali drugačna zadeva, bomo rekli: "Pač, zgodilo se je." V prvi vrsti bi mi morali paziti in ne bi smeli spodbujati takšna ali drugačna dejanja. Prej si je gospa Patricija Šulin dovolila glede protestov, ko je nekako pozvala stranko Socialnih demokratov, da naj ne pozivajo k protestom, ker jim je zrasla popularnost v anketah. Saj ne pozivajo oni na proteste! Na proteste se vabi z nepremišljenimi varčevalnimi ukrepi. Na proteste se vabi ljudi, ker ne zdržijo več, ker so že na meji obupa. Ljudje ne pridejo na cesto, ker bi jih nekdo vabil, da naj pridejo s toplega na hladno zato, da bi njim dvignili rating! Ljudje pridejo s toplega na hladno, na mrzlo, na minus takrat, kadar je stiska, kadar nimajo več toplega, kadar nimajo več niti za kurjavo, ne za ogrevanje ne za pokrivanje računov. Jaz si, gospa podpredsednica, ne bi vzel tega, ampak glede na to, da mi to čas dopušča in glede na to, da ste to dovolili gospe Šulin, si tudi jaz drznem skočiti malo stran od točke dnevnega reda, ko sem že pri besedi. Gospodarska rast se ne bo dvignila z [[...]]
No, ampak vseeno, gospod Gašpar Gašpar Mišič bi šli na [[...]]
[[...]]Saj bom, se vračam nazaj na tematiko [[...]]
[[...]]1. člen in na amandma.
Hvala, spoštovana podpredsednica za opozorilo. Samo da zaključim. Gospodarska rast se z varčevanjem ne bo dvignila, ampak pri Zakonu o prostorskem načrtovanju me še kljub temu skrbi, da ne upoštevamo mnenja stroke, da ne upoštevamo nobenega, ki je pravilno poklican in usposobljen. Ali v tej državi sploh potrebujemo znanje?! Ne! V tej državi lahko dejansko politiki odločamo o vsem. Če bomo ignorirali stroko, zakaj potem imamo vse te urade, institucije, zakaj izobražujemo, kakšno sporočilnost politike dajemo mladim študentom arhitekture, bodočim krajinskim arhitektom, ki naj bi odločali o umeščanju objektov v prostor, če jih tukaj niti ne povabimo ko spreminjamo zakonodajo? Kaj bi nam manjkalo, če bi si vzeli 15, 20 dni, 30 dni pa tudi dva meseca?! Komu gori voda?! Mene prav zanima, če bi se nekdo našel oziroma pozivam medije, da naj spremljajo od trenutka sprejema te spremembe 29. člena zakona, kateri objekti oziroma projekti se bodo poslužili te spremembe. Čez 6 mesecev bomo ugotovili, verjetno se bo v roku enega leta že pokazalo, kateri investitorji so bili dejansko nagrajeni s to spremembo. Še enkrat protestiram, ker s to spremembo mi nagrajujemo slabe načrtovalce prostora. Mi nagrajujemo tiste, ki tam, kjer je sprejet občinski prostorski načrt, niso tega predvideli. Mi popravljamo napake tistih, ki so bili poklicani, da to umestijo v prostor. Zakaj to počnemo? Zakaj ignoriramo mnenja Zakonodajno-pravne službe? Zakaj ignoriramo mnenje protikorupcijske komisije? Zakaj ignoriramo mnenje stroke? Dragi moji, jaz sem že rekel, da sem leto dni tukaj v parlamentu in ne vem, če bom še dolgo zdržal iz preprostega razloga, ker me je sram, ker sodelujem v ekipi, ki dejansko ignorira vse, kar je sveto v tej državi. Sveto pa je znanje, inženirsko znanje in vse, kar dejansko imamo na razpolago. Zanimivo je dejstvo, da se nam ponujajo, da nas prosijo, pokličite nas, brezplačno vam svetujemo, vam povemo, kaj potrebuje ta prostor. Ne! Mi rečemo: "Ne!" Hočemo pokazati moč argumenta in argument moči. Argument moči vedno zmaguje, zato tam, kjer zmaguje argument moči, nisem zraven, nočem biti zraven. Nočem biti del takšnega parlamenta, ki dela proti svoji državi. Hvala lepa.
Izvolite, proceduralno gospod Jerovšek.
Kot najstarejši po stažu med temi, ki smo zdaj tu, moram protestirati oziroma reči kolegu Gašpar Gašpar Mišiču, če se tako slabo počuti v parlamentu, domnevam, da sploh ni vedel, kam je šel. Domnevam, da ste bili politično nepismeni, takrat, ko vas je gospod Janković dal na listo. Vi [[...]]
[[...]]Gospod Jerovšek, [[....]]
Ja, ne! To pa moram povedati v zaščito parlamenta!
[[...]]Gospod Jerovšek, [[...]]
[[...]]On in gospod Janković se sramujeta parlamenta! V Evropi se nihče drug!To je največja sramota, kar je mogoče. Poudarja, kako ga je sram, da je parlamentarec. Ni [[...]]
[[...]]Gospod Jerovšek! Prosim, poslovniški razlog [[...]]
[[...]]To je nezaslišano! Tega ne boste slišali v nobenem drugem parlamentu. Odstopite! Resnično odstopite, da ne bomo več poslušali, da je nekoga sram parlamentarizma.
Hvala lepa, gospod Jerovšek. Ugotavljam, tako kot mnogokrat do zdaj, da tudi to ni bil postopkovni predlog v smislu pravilne uporabe našega poslovnika. Predlagam, da gremo naprej z razpravo. Mag. Dejan Židan.
Hvala, predsedujoča. Celo jaz včasih ostanem brez besed, ko kaj takšnega slišim. Spoštovani kolega, to bo težko sicer, da danes uspe. Rad bi povedal naslednje, kar je vezano sicer na ta člen, malo mi je žal, ker ni Patricije Šulin tukaj, upam, da me kje posluša. Zelo pazim, kaj v Državnemu zboru povem, tudi včeraj, ko smo imeli govor o nekem drugem, tudi zelo velikem problemu, sem povedal že vnaprej, da ne želim govoriti na način, da bi kogar koli žalil. Ne dovolim pa si, da ena poslanka koalicije tukaj spreobrača moje besede! Naj prinese magnetogram in mi pokaže, kje sem pozival na demonstracije! Govoril sem, zakaj demonstracije razumem in – spoštovane, spoštovani –,to bom razložil še enkrat: ljudje so zafrustrirani! Tudi jaz sem zafrustriran, ko opazujem, kaj vse gre mimo tega, kar veli naša zakonodajna služba, da je sploh zakonodajno sprejemljivo. Jaz sem zafrustriran, ko sprejemate zakone – ne mi tukaj, vi jih sprejemate –, za katere protikorupcijska komisija ne govori dvoumno, ampak govori: ne sprejeti. To ni dvoumno, ja ali ne. Piše ne sprejeti, da lahko [[...]] [[oglašanje iz dvorane]] Saj ona drugega ne more. Naredili smo očitno v tej državi brezzobega tigra, ki niti rjoveti prav ne zna, saj ga ne slišite. Zato vas prosim, spoštovana predsedujoča, da poskrbite, da se mi vaša poslanka opraviči, ker to je pritlehno, da se besede spreobračajo. Kot drugo, spoštovani poslanec, jaz redko berem, celo mislim, da ni prav, da poslanci v Državnemu zboru prebiramo, ker je prepogosto občutek, da ljudje, ko nekaj berejo, prvič sploh vidijo, kaj bodo brali. Predvidevam, da če smo izvoljeni v Državni zbor, da razumemo, o čem govorimo ali pa smo tiho. Ampak, zelo namensko sem prebiral, kaj je napisala protikorupcijska komisija, z namenom, da se mi ne bi kaj očitalo, da sem napačno razumel. Zato še enkrat preberem, da se bomo razumeli. Protikorupcijska komisija, ki ni bila uslišana, da bi vam lahko predstavila, kako nasprotuje temu zakonu, je napisala, da predlaga, da se zakon zavrne. Ne vem, če se spominjate, bilo je prav s presenečenjem sprejeto, ko sva s poslanskim kolegom, tovarišem Srečkom Mehom, glasovala za ministra Zvonka Černača kot opozicijska poslanca. Ker je minister znal opisati, kaj pomeni zmanjševanje administrativnih ovir, znal je tudi opisati, kaj je to povečanje učinkovitosti. Zelo je v tistem svojem nagovoru – verjamem, da ni zavajal – opisal razliko, kaj pomeni hitro odločanje, kaj pomeni jasno odločanje in kaj pomeni varovanje naravnih virov. Težava s temi zakoni, vključno s tem, pa je, da naravnega vira več ne varujete. Jaz bi celo razumel, spoštovani poslanke in poslanci, če bi napisali nekje tako: Na marsikaterem področju, zato da gre življenje naprej, zato da se kmetija lahko širi – in ne pozabite! Vaš predlog pred pol leta kmetij ni vseboval. Na pristojnem Odboru za kmetijstvo, gozdarstvo, prehrano in okolje sva se dva poslanca, gospod Roman Žveglič in Dejan Židan, borila, da je ta predlog, da se po tem zakonu lahko tudi kmetije širijo, sploh prišel v ta zakon. Vendar varovanje naravnega vira pomeni to: če nekje zaradi nekega drugega interesa naravni vir izgubiš, ga moraš nekje drugje vzpostaviti. Tega pa ne počnete. Lahko se mi smehljate, lahko se mi smejite, jaz vam pa nekaj drugega povem: evropske države, ki imajo bistveno več kvalitetnih kmetijskih zemljišč na glavo prebivalca, ker razumejo, kaj je to prehranska varnost – povprečje Evropske unije v temu trenutku je čez dva tisoč kvadratnih metrov na prebivalca, v Sloveniji 866 –, gredo v sistem nulte porabe kmetijskih zemljišč. To pomeni, da če je nekje zaradi gospodarskega, javnega ali kakršnega koli drugega interesa treba kmetijsko zemljišče izgubiti, ga potem na neki drugi lokaciji ponovno vzpostavijo. Celo, kar je zanimivo, obisk OECD – to so strašni neoliberalci, zelo napačni, prav občutek imam, da bi radi od nas, iz nas in podobnih držav naredili novodobne sužnje – trdijo isto. Na žalost se ne naravnih virov da deliti na državo, državo, državo, ampak se gleda regija ali pa celo celina, so povedali, da je bil naš pristop, ki ste ga s takim veseljem razgradili, to je pristop nulte porabe kmetijskih zemljišč preko nadomestila, ena redkih svetlih izjem na področju varovanja okolja v Sloveniji. Poznate težko stanje na področju varovanja okolja? Tisti, ki spremljate seje odbora, ki je pristojen za okolje, česar koli se dotaknemo, opazimo – kaj? Opazimo, da ne zadnji mandat ali zadnja dva mandata: če rečemo zadnjih 21 let, je verjetno prekratko obdobje: enostavno nismo znali zavarovati naravnih virov! Česar koli se dotaknemo: ali ne deluje, ali izgubljamo, ali bomo ali smo že začeli plačevati penale Evropski uniji. Namesto, spoštovane kolegice in kolegi, da bi se skupaj borili konstruktivno, uporabljali argumente in ne laži v Državnem zboru in varovanje naravnih virov izboljševali, z mnogo zakoni, ki pridejo iz vaših rok, te naravne vire še dodatno zaničujemo.
Hvala lepa. Gospod Krivec kot predlagatelj.
Hvala za besedo. Mislim, da se moram oglasiti. Toliko se spoštujem, da ne bom pristal na to, da trosim neke laži. Tako kolega Židan, tudi jaz vas lahko opozorim, da uporabljajte ta termin tam, kjer ste prepričani, da nekdo laže. Tudi jaz sem citiral en delček iz poročila Kosove komisije. Oglasil sem se pa tudi zaradi tega, kar je bilo prej povedano in rečeno. Citirano je bilo mnenje Mestne občine Ljubljana, treba je pa citirati tudi obe stališči Združenja občin in Skupnosti občin, ki podpirata to spremembo. Se pravi, da občine niso proti temu. Prej je bilo tudi dosti govora o tem, da se lahko pojavijo dodatne obremenitve. Še enkrat bom podaril. Ne gre za nove objekte, ki nimajo že nekega izhodišča v prostoru, v obstoječi zakonodaji, v obstoječem prostorskem planu. Ne more se to na novo pojaviti. Ne smemo s tem zavajati tistih, ki to poslušajo. Prej je kolega Mišič govoril o nekih pozivih novinarjem, naj to spremljajo. Upam, da posluša, ko sedi na istem odboru, kjer jaz predsedujem, on je pa podpredsednik, kjer je minister že na zadnji seji poročal o konkretnih primerih, in on tudi ve, da je bil sklep odbora, da se na pol leta to objavlja in poroča. Upam, da tega ni preslišal, sedi pa na istem odboru. Tako ne gre za nobeno zavajanje, zato je tudi minister na tej obravnavi tega zakona prinesel poročilo, koliko je teh vlog, koliko je bilo pozitivnih, koliko je bilo negativnih in tudi lahko kdor koli gre na njihovo spletno stran in pogleda, kateri so konkretni primeri, kjer je prišlo do uporabe te izjeme 29. člena. Da ne se bi nonstop vračali, da je to tako enostaven postopek in se bo to kar ad hoc počelo. Ta člen govori o tem, da lahko občina po določenem postopku, ki je predpisan, in še enkrat upam, da ne bomo razvrednotili kompletno te naše lokalne samouprave in degradirali vseh teh ljudi, ki na lokalnem nivoju o nečem odločajo. Vi vse čas govorite, da bo to nekdo kar mimo vseh naredil. Ne predstavljam si, da so občinski sveti tako minorna zadeva, kot jo vi želite predstaviti. Ne gre za to, da župan o nečem odloča, če to želite prikazati, gre za to, da občinski svet po postopku mora do te utemeljitve priti in utemeljeno zahtevo lahko pošlje ministrstvu v odločanje. Ministrstvi sta dve, ki presojata, ali je to sprejemljivo ali ni sprejemljivo, tudi z vidika obstoječe zakonodaje. Samo v primeru, da je s strani obeh ministrstev to sprejeto kot izjema in morajo to izjemo tudi na nek način utemeljiti – zato sem tudi prej povedal, da je problem ravno pri teh zavarovanih območjih, na katere se sklicujete. Ta območja so zavarovana na parcelno številko, ki lahko predstavlja izredno veliko površino. Poseg, ki bi ga nekdo želel, je pa minoren v primerjavi s tem in v tistem delu, kjer se ta poseg zgodi, ne vpliva na to zavarovano območje v ničemer. To tudi stroka zna utemeljiti in povedati, ampak to se skozi postopek zgodi, ni avtomatizma. To piše! To piše v tem zakonu in v prejšnji noveli, ta novela samo dodaja občine, ki imajo že sprejete prostorske načrte. Po istem postopku morajo priti do tega, da utemeljijo, zakaj bi neka širitev bila primerna – najprej na občinskem svetu skozi svoje strokovne službe, kar pomeni, da javnost ve, ker javne so tudi seje občinskih svetov, nato še skozi proceduro obeh ministrstev. Ni nobenega avtomatizma. Ne gre brez utemeljitve, da je to primerno. Res bi prosil, da se govori o tistem, kar dejansko stoji v tem zakonu. Vsa javnost, ne samo mi poslanci, si lahko na spletni strani pogleda, kateri primeri teh izjem skozi 29. a člen so odobreni. Vsakih pol leta je bila obveznost ministrstva, da daje ta poročila. Ko govorimo o ničelni pripravljenosti – se opravičujem, ne vem točnega izraza – glede kmetijskih zemljišč. To na nek način vežemo na to spremembo. Ta sprememba pomeni pesek v oči, kar se tiče kmetijskih zemljišč. Vsi si moramo pač priznati, da smo v zadnjem obdobju gradili določene infrastrukture, ki so pomenile poseganje v najboljša kmetijska zemljišča – če govorimo samo o avtocestah. Jasno je, da smo imeli trend v zadnjih letih izredno visok vizavi sosednjih držav. Ne sedaj govoriti, da smo mi najbolj neumni ali tisti, ki nismo znali varovati tega območja. Enostavno smo nekatere infrastrukturne stvari, ki so jih druge države zgradile že dosti prej, preden so uveljavile določene kriterije ničnost in tako naprej, pač zgradile. In ko so prišli v fazo, da to spremljajo z vidika ohranjanja kmetijskih zemljišč – seveda, imajo boljše indekse! Ampak zato nisva ne vi ne jaz nič kriva. Program izgradnje avtocest je pač potekal in posegel je na ogromno kmetijskih zemljišč. Zato imamo to bilanco tako razvrednoteno. Ko pa zraven prištejemo še razširitve indus con in razširitve zraven velikih mest, se nam ta bilanca jasno kaže kot zelo negativna vizavi primerljivih evropskih držav. Ampak zaradi tega zakona, ki zelo majhne stvari poskuša vgraditi v ta prostor, ne bomo teh bilanc pokvarili. Ne zavajati na ta način! Se pa strinjam, da je to problem in da ga je treba na nek način reševati, ampak imamo na drugi strani tudi ogromno površin, ki se zaraščajo, pa nimamo nekega konkretnega programa, ki bi to stvar zaustavil. Zato vseeno predlagam, ko govorite o konkretnih zadevah, da tudi poslušate, kaj imamo predlagatelji kot argumentacijo za to, da se ta rešitev sprejme. Še enkrat: tu ne gre za neko izigravanje zakonodaje, ampak gre za umeščanje določene izjeme, ki pa je verificirana in tudi kontrolirana skozi mehanizme, ki so v zakonu vpisane in ne dopušča ad hoc izigravanja neke zakonodaje. Zato tudi ne pristajam na to tezo, na katero komisija opozarja v dobri veri, in jo tudi spoštujem, ampak skozi celotno obrazložitev opozarja tudi na to, da je pač treba skrbno pretehtati te zadeve – ni avtomatizma v smislu korupcije. Tudi zdajšnja zakonodaja je omogočala kar veliko korupcijo, predvsem pri tistih, ki so imeli zadosti sredstev, da so tak način lahko izvedli. Še enkrat: ne pristajam na to, da se okarakterizirajo vsi občinski sveti in vse lokalne skupnosti kot tiste, ki so potencialno samo kršitelji in koruptivni organi. To ne gre! Na ta način je bolje, da ukinemo lokalno samoupravo. Oni so tisti, ki predlagajo prvi predlog, da se sploh neka stvar začne v prostoru dogajati. Upam, da so ti ljudje znotraj prostora ravno tako izvoljeni, in še enkrat poudarjam, ne gre za župana, gre za občinski svet, ki predlaga neko spremembo. Da pride do nekega predloga spremembe, jo mora nekdo strokovno pripraviti, strokovno utemeljiti, tudi to je stroka, ni stroka samo arhitekturna, inženirska zbornica v neki instituciji. Tudi na terenu je stroka, ki se s temi stvarmi ukvarja in ki pripravi predlog. Zato predlagam, da določene spremembe in ta amandma vseeno podprete.
Hvala lepa. Mag. Židan, replika.
Hvala, predsedujoča. Nikjer vas nisem omenil, ko sem govoril o laži. Če nisem bil zadosti razumljen, lahko javno povem: nisem vas omenil, nisem imel v mislih vas, ampak vašo sodelavko, ki sedi v zadnji vrsti, gospod Patricijo Šulin. Jaz nisem govoril o pozivu na demonstracije. Zelo si želim, da mi to, gospa Patricija, pokažete, kje sem jaz ali kdo od mojih kolegov o tem govoril. Med pozivom in razumevanjem frustriranih ljudi, ki opazujejo, kaj se v tej državi dogaja, je strahovita in velika razlika. Prosim, da mi pokažete, kje sme govoril o pozivu, če pa tega nimate, bi pa želel, da kakor se spodobi v neki civilizirani družbi, slišim tudi kakšno opravičilo. Tisto, kar bi rad povedal naprej na vašo razpravo, spoštovani poslanec; dejansko imamo težave. Mi imamo težavo v primeru, če recimo nekdo, ki je tisti, ki mora preganjati korupcijo v Sloveniji, pa na žalost ima premalo pooblastil, kar vsi vemo. Če bi jih imela ta komisija več, bi verjetno bilo stanje vsaj malo boljše, če nas pri zakonu opozori, da je nevarnost koruptivnega dejanja in predlaga: ne ga sprejeti. Ni jim ni bilo niti omogočeno, kolikor jaz vem, da bi prišli to mnenje obrazložiti na ta odbor – vsaj mislim, da je tako bilo, sklica nisem videl, da so bili povabljeni, čeprav se to običajno zgodi. Težava je v tem, če bi resnično imeli – oziroma ne, to, da ni namena, to je pregroba beseda – če bi res imeli trden namen, da vse naredimo, da se stopnja koruptivnosti v tej državi, kar neki kazalci merijo, pa smo kar naprej nekje visoko, zmanjšala, bi takšen dopis, da ne sprejmite, zato ker je tveganje koruptivnosti previsoko, bi takšen dopis moral biti kot loparček stop. Dajmo še enkrat razmisliti in narediti zakonodajo takšno, da bo naš pravni red bolj transparenten in v skladu s tem, kar strokovnjaki s tega področja tudi govorijo. Bi pa še enkrat predlagal, spoštovane poslanke in poslanci, pogovarjajmo se o argumentih. Sedaj sem govoril o dveh imenih; upam, da niste imeli občutka, da sem govoril žaljivo. Dejansko se trudim, da ne govorim žaljivo, ker vem, da je napetosti v Državnemu zboru, v tej politiki in državi preveč, vendar težava pa je, ker na niti enega od tega argumentov niste odgovorili, spoštovani poslanci in poslanke. Niste odgovorili na moj argument, da je proti mali ustavi bil sklican odbor. Niste odgovorili na argumente, ki jih je protikorupcijska komisija jasno napisala, in na koncu boste sprejeli zakon.
Gospod Židan, tri minute so minile.
Hvala.
Izvolite, gospod Zvonko Lah.
Hvala lepa za besedo. To, kar je predsednik Odbora za infrastrukturo povedal, obrazložil, bi jaz mogoče malo bolj konkretno obrazložil, kako naj bi v občinah to potekalo. Naj povem, da gre, mogoče bom že petič razložil, da gre za širitev na tistih območjih, kjer že poteka neka dejavnost in gre samo za razširitev, in to na območjih, kjer bo ta širitev povzročila neko zaokroženo celoto. Pobudo za tako razširitev da posameznik. Pobuda gre na občino, občina preveri, ali je to mogoče ali ne, upošteva tudi vse varstvene pogoje, vse soglasjedajalce, verjetno bo to na občini delal tisti, ki pripravlja prostorske akte, se pravi strokovnjak. To gre potem na sejo občinskega sveta, občinski svet to potrdi, če potrdi, in tvega tudi občinski svet, ali bo to kasneje pokrito z občinskim prostorskim načrtom ali ne. Pravi občinski svet se mora preprečiti in odgovarja stroka, odgovarja občinska uprava, če občinski svet to potrdi – mislim, da je prišlo v razpravi tudi do podcenjevanja občinskih svetnikov. Lahko vam zatrdim, da v občini, kjer sem bil 13 let župan, da so občinski svetniki, izvoljeni po večinskem sistemu, večji strokovnjaki in bolj sposobni za področje dela, ki ga opravljajo, kot pa mogoče tri četrt nas, poslancev v tem parlamentu za delo, ki ga opravljamo. In ne podcenjevati lokalne samouprave! Če je to potrjeno, gre na ministrstvo, pristojno za infrastrukturo in prostor in ministrstvo to odobri. To, kot je gospod Gašpar govoril, da zdaj pokrivamo šlamparijo občinske uprave ali pa občine, da ni to prej predvidela – to tako ne gre! Ko je govoril, da nismo strokovnjaki s tega področja, mislim, da če ni strokovnjak, je kar preveč govoril. Ker za to področje imamo toliko časa, kot smo imeli včeraj za brezvezne stvari tukaj, pa smo govorili 16 ur ali malo manj. Na tem področju lahko tako razpravo. Jaz se ne bojim razpravljati o teh zadevah. Ko sem poslušal gospoda Vebra, mislim, da je nekaterim nam, ki prihajamo iz lokalne samouprave, škoda govoriti. Mislili bi, da prihaja iz vrst ornitologov, ne pa iz vrst županov, da govori take stvari. Moramo se zavedati, da če hočemo mi in vsi imeti napolnjen proračun, da to ne pride od ptičjega petja, ampak da moramo dvigniti gospodarstvo in tam se bo denar nabral oziroma gospodarstvo prispevalo, da bodo tudi vsi formalizmi države lahko funkcionirali, ker jih je preveč – kot ste, gospod Židan, rekli, da so kršeni formalizmi države. Teh formalizmov imamo toliko, da smo na 59. mestu pri pripravah prostorske zakonodaje. To se pravi, spadamo med tiste banana republike. Vse, kar pri nas na tem področju štima, je še iz časa Marije Terezije. Vse, kar smo naprej delali, ne velja nič ali pa zelo malo. To bi lahko tudi dokazoval. V občini, kjer sem bil župan, smo OPN sprejeli leta 2009. Tudi pri nas se pojavljajo pobude za take, kot jih rešujemo danes. Sprejeli pa smo OPN v nasprotju s takratnim ministrstvom, ker se je še dalo, ker največji problem pri sprejemanju OPN bilo na ministrstvu za kmetijstvo. Čakali so pripravljavci oziroma občine po leto in več. To je bil glavni razlog, da je do sedaj samo nekaj več kot 40 občin sprejelo OPN, ki bi jih morale sprejeti do konca leta 2009. Zdaj na ta način rešujemo stiske posameznikov. Pri nas v občini je največ pobud za širitev kmetij, za postavitev silosov, za dopolnilne dejavnosti na kmetiji. Če tega OPN ne bi sprejeli v letu 2009, ne bi v petek odpirali nove osnovne šole in vrtec, ker ju ne bi mogli graditi. In verjetno nikoli več. V moji vasi ne bi kmet, ki obdeluje tri četrtine kmetijske zemlje v vasi, ker ostali opuščajo kmetovanje, gradil hlev za 70, 80 krav površine 1000 kvadratov. Prepričan sem, da mu bo še zmanjkalo stavbne površine za postavitev silosov, ker gre v povečano proizvodnjo. Gospod Žveglič je povedal, da se morajo kmetje pripraviti na ukinitev mlečnih kvot, da morajo proizvodnjo povečevati. Kako, če nimajo svoje zemlje? Ne svoje, kaj šele stavbnega zemljišča! Mislim, da je prav, če smo julija sprejeli ta zakon za tiste občine, ki še nimajo sprejete OPN, da je prav, da tudi sedaj to sprejmemo za občine, ki so nekatere že pred tremi leti sprejeli OPN. Tukaj pa je nasprotovanje z vseh strani samo zaradi posega na kmetijska zemljišča. Tudi nadomestilo, ki je bilo sprejeto v prejšnjem, vašem mandatu, je tisti zakon naredil ogromno škode, tudi gospodarske škode, ker se je nadomestilo zaračunavalo od kompletne parcele. Za nekega podjetnika je nadomestilo predstavljalo skoraj toliko kot pa komunalni prispevek za gradnjo. To je bilo tudi 20 evrov po kvadratnem metru. Tisti, ki so želeli stanovanjske hiše graditi, so morali iti v parcelacijo, da ne bi bil odmerjen prispevek od celotne parcele, so morali narediti dve parceli, tako da je samo od tiste manjše, kjer je stavba stala, bil odmerjeno to nadomestilo. To je, hvala bogu, popravljeno. V nekaterih občinah je stalo tudi po več kot 100 projektov na upravnih enotah ravno zaradi tega nadomestila. Šlo je za pretirano varovanje tega. Tudi sedaj čakamo uredbo za trajno varovana kmetijska zemljišča, ki bodo morale občine vgraditi v OPN. 18 mesecev je čas, da se ta uredba sprejme in tista občina, ki bo zdaj počela z OPN, mora trajno varovana kmetijska zemljišča že vgraditi v OPN. Kako? Kdo je tista stroka? Kdo bo dal podatke? Ali bo občina to sama naredila? Zakon je sprejet, je treba izprocesirati zadevo. Nekaterih to ne briga, samo da se nekaj varuje! Pa tudi, če se dela škoda! Zato smo prišli tako daleč. Ministrstvo za kmetijstvo pa se ni niti v prejšnjem mandatu – upam, da bo sedaj – lotilo največjega problema, to je pa zaraščanje kmetijskih zemljišč. Zaraslo se jih je bistveno več in jih imamo več, kot pa se jih je pozidalo, sploh pa sedaj v tej krizi, ko praktično je povezava oziroma želja za pozidavo bo prišla na minimum. Zato se ne sprenevedati tukaj, ker ljudje imajo nas res že dosti. Če ste kaj čitali odmeve na našo včerajšnjo razpravo in o dogajanju v parlamentov, vam bo kmalu jasno in bom tudi jaz začel tako razmišljati, kakor je prav kolega Mišič. Hvala.
Mag. Židan, replika. Izvolite.
Bojim se, da me je spoštovani kolega napačno razumel. Oba veva, spoštovani kolega, da je formalizmov v Sloveniji preveč. Oba veva, da jih je treba čim več skrčiti, da postanemo primerljivi ali Avstriji ali Nemčiji ali Finski. Rešitev na ta način, da bomo pa malo kršili ustavo, malo bomo kršili en formalizem, malo kršili drugi, je pa pot v anarhijo in ne bo učinkovito držalo. Mogoče pa, spoštovani kolega, bi pa tudi malo preverili in bi ugotovili, da so največji zaostanki nastajali na Ministrstvu za okolje in prostor. Ko bi to preverjali, bi tudi ugotovili, da je bil na koncu mojega mandata na kmetijskem ministrstvu rok za odgovor samo še dva meseca – kar je še vedno preveč. Ampak bil pa je strahovit napredek narejen! Kar se pa zaraščanja tiče, je res sedaj zaraščanja bistveno manj, kot je bilo pred tremi ali petimi leti, zato ker je vsaj v vmesnem obdobju poljedelska proizvodnja, hvala bogu, postala ponovno rentabilna. To je razlog. Da se pa zaraščanje odpravi, pa na žalost zakonski akti ne pomagajo čisto nič. Odprava zaraščanja je drag proces, terja sredstva, terja denar. Ta denar, ki je bil končno priborjen kmetijstvu za odpravo zaraščanja, to je bilo namensko nadomestilo, ste pa ravno vi z velikim veseljem odpravili. Hvala.
Hvala lepa. Gospa Alenka Gomboc.
Hvala, predsedujoča, za besedo. Tudi sama podpiram novelo tega zakona, predvsem zaradi praktičnosti, pa tudi zato, ker me je prepričal amandma, ki smo ga s poslanskimi skupinami vložili, saj – kot so že predhodniki omenjali – lahko prihaja do raznih kršitev ali zlorab. Poglejte, druga alineja prvega odstavka 1. člena pravi: "Širitev območja stavbnih zemljišč bistveno ne posega v varstvena, zavarovana, degradirana, ogrožena in druga območja, na katerih je na podlagi predpisov vzpostavljen poseben pravni režim, razen v primerih, ko predvideni posegi niso v nasprotju s temi režimi." Kar se pa tiče praktičnih primerov, lahko povem, da imamo na Koroškem primer podjetnika, ki mu je bilo ponujeno oziroma je pridobil dodatne posle. Da lahko te posle izpelje, mora k svoji proizvodni hali narediti tudi prizidek, s čimer bo lahko dodatno zaposlil 30 novih ljudi. In ravno zaradi tega, ker gradbenega dovoljenja na tistem delu poleg hale ne more dobiti, mu je to onemogočeno. Ravno tako imamo primere mladih prevzemnikov kmetij, ki si želijo svojo kmetijsko dejavnost razširiti, da bi se lahko na svoji kmetiji ukvarjali s turizmom, in jim je tudi to omogočeno. Na primer, kmetija, kjer so se odločili, da bodo doma kmetovali, da se bodo ukvarjali s kmetijstvom, zaradi česar bi radi razširili hleve, da bi povečali čredo, jim je ravno zaradi tega, ker je na tistem delu območja, ki je čisto zraven že obstoječega hleva, pač nek del, ki ni zazidljiv. Zdi se mi, da se bo s to spremembo člena lahko uredilo kar veliko takih primerov in tudi morda odpravila kakšna birokratska ovira, za katere tudi vsi poudarjamo, da jih je preveč. Hvala.
Hvala lepa. Še gospod Srečko Meh.
Gospe in gospodje! Tisti, za kogar je bila včerajšnja razprava brezvezna, ne razume bistva. Včeraj smo ponujali najmanj 20 pomembnih tem, o katerih bi lahko razpravljali, pa niste niti ene sprejeli. Neprenehoma govorite: "Ne sprenevedajte se!" Gospe in gospodje, jaz se ne sprenevedam. To, kar govorim, mislim. Ne govorite, da se sprenevedam, če se ne strinjam z vami, To pravico imam. Zato mislim, da bi bilo prav, da se ta člen črta, ker bi s tem preprečili – ne sistemske korupcije, preprečili bi to, da pravna država več ne deluje. Sprejeli smo prostorski načrt z vso dokumentacijo, s celotnim postopkom, ki je bil predpisan v tej državi! Zdaj ta postopek več ne velja, ker smo sprejeli zakon, s katerim smo postopek anulirali in se mimo tega postopka lahko širijo parcele izven območij, ki smo jih v prostorskem načrtu sprejeli. Če govorimo o administrativnih ovirah; oprostite, administrativne ovire niso v občinskih svetih, administrativne ovire niso v občinah – lahko tudi –, administrativne ovire so v postopkih na ministrstvih, pri uradnikih. To spremenite! Ne pa, da spreminjate z zakonom, da gre po istem postopku pravzaprav kot prej, da isti občinski uradnik, ki ni dovolil širiti s prostorskim aktom zemljišča, bo pa zdaj dovolil to širjenje. V bistvu ne razumete, da se tako ne more delati! Ja, kdo pa drug? Lepo prosim, sem poslušal, sem tudi prikimaval in si ob tem marsikaj mislil. Problem je v tem, da s tem postopkom [[...]]Torej, še za eno stvar gre. Nihče od nas, Socialnih demokratov, ni govoril o nezaupanju občinskim svetom. Nihče! Govorili smo, jaz govorim o tem, da ne zaupamo tistim, ki so do zdaj dovoljevali, da se nekaj sme oziroma niso dovoljevali, da se nekaj sme graditi. Z vsemi tistimi se strinjam, da so občinski sveti absolutno delali po svoji vesti, zelo dobro, in tako, kot je dobro. Zato so bili prostorski akti tudi sprejeti. Pa ne govoriti, kako dolgo je kdo bil župan, ker vam lahko to zagotovo povem; pa lahko tudi povem, kako smo sprejemali prostorske akte in kaj se je takrat dogajalo. Pa niti ni treba tako daleč nazaj in nikoli nisem razmišljal, da bi tukaj v Državnem zboru lahko sam kreiral kakšno politiko – ampak ne na ta način! Veste, zelo enostavno lahko nekdo govori, da bomo zraven kmetije širili kmetijsko površino, da bomo zraven obrti širili obrtno dejavnost, kar je seveda prav. Zakaj tega nismo v prostorskem načrtu naredili? Zato, ker smo v razpravi ugotovili, da lahko ta kmetijska dejavnost s kompostarno ali kako se že reče, bioplinarno, naredi nekaj, česar v tem prostoru ne bi smela narediti, ker bi lahko obrtna dejavnost naredila v tem prostoru nekaj, česar ne bi smela narediti. In zato ni prav, da po hitrem postopku spreminjamo tisto, kar smo dolga leta delali – poenostavimo postopke. Veste, kadar Arso ne dovoli graditve v 15-metrskem pasu 10 centimetrov, 30 centimetrov, 5 centimetrov ne moreš iti v Arso – to je administrativna ovira! Kadar na Arso čakamo dve, tri, štiri, pet let – to so administrativne ovire! To, kar pa zdaj mi delamo, da sprejemamo zakone, kjer lahko relativno enostavno in tako, kot ste govorili, tudi hitro spremenimo potem iz kmetijskega zemljišča v zazidalno zemljišče, to pa ni prav zaradi samega postopka. Mi smo postopek sprejeli, mi smo tistim, ki so se trudili in so prostorske načrte sprejemali, povedali, da so neumni, ker lahko zelo enostavno [[...]]Seveda se strinjam, da mora biti sklep občinskega sveta. Prostorski načrt se sprejema po natančno določeni zakonodaji, po principih, po katerih se prostorski plan sprejema. A to ni isto, kar zdaj predlagamo s tem zakonom. To poskušamo povedati. Veliko se bo spremenilo. Sam mislim, da gre v tem primeru samo za pravno državo, za nič drugega. In o tem govorimo. S takšno spremembo relativno hitro pridemo do tega, da lahko na vsakem področju, če nam odgovarja, nekaj spremenimo; pa je to prav ali ni prav. Zakonodajno-pravna služba reče, da to lahko delamo ali pa ne smemo delati. Pa ni prav. Kadar protikorupcijska komisija pove, da je nekaj narobe, potem tega ne moremo sprejeti, ne moremo reči, da to pač je njihovo mnenje. Zato bi rekel še tako; ali vemo, gospod državni sekretar, koliko imamo obrtnih con? Ali vemo, koliko imamo con, ki so prazne in niso zasedene, pa odpiramo nove cone. Pravilno – tam, kjer je treba nekaj razširiti. Lahko vam povem, da je v naši širši okolici najmanj 5 obrtnih con, ki so prazne, ni nikogar, ki bi tja prišel, ni investitorjev, ni ničesar. Mi odpiramo nove, nove, nove, zato ker pravimo, da potrebujemo nove, nove, nove. Mene pa skrbi, kar je nekdo rekel, to me skrbi: obrt in turizem na podeželje. Gospe in gospodje, če bo to mogoče s tem zakonom, potem bomo lahko obrt in turizem preselili na podeželje. Če s tem zakonom to lahko naredimo, potem to ni prav. Ni v redu. Zaradi tega, lepo prosim, ne sprejemate zakona vi v poziciji, zakon sprejema Državni zbor, in v tem sem udeležen tudi sam, tudi če sem proti. Zato, lepo prosim, ne govorite o nekem sprenevedanju in da naj o tem povemo samo svoje mnenje – in ga govorimo že kar nekaj časa! Še nekaj, gospa Šulin je govorila, da Socialni demokrati pozivamo na [[...]]Ni res. Nikoli nismo pozivali, nikoli nismo pozivali! Je pa Janez Janša pozival. Janez Janša je bil tisti, ki je pozival, naj pridejo pred parlament. On pa je bil tisti. In ne zdaj govoriti, da kdo drug to dela. Ni prav, da se tako dela. Zato protestiram proti takemu načinu, ker mislim, da so protesti upravičeni, če bi jih pa poslušali, pa ne bi bili potrebni.
Besedo ima gospod Danijel Krivec kot predlagatelj.
Hvala za besedo še enkrat. Najprej če sem kolega Židana napačno prej tolmačil, se mu opravičujem. Vprašal me je za določeno nedoslednost glede sklica seje. Samo na to bi ga opozoril, da je bilo v tistem času redno sklicana seja za 6. december. Vmes je Kolegij Državnega zbora sprejel časovnico za sprejem proračuna in je bilo treba preložiti termin. Za to se tudi opravičujem, če je to sporno. Vendar so podoben zamik naredili tudi drugi odbori. Mislim, da nismo kršili te male ustave na tak način. Vaš odbor vem, da se ni sestal, to je vaša legitimna pravica, ampak mi smo sklicali sejo in noben od poslancev se zaradi tega ni čutil prikrajšanega, kajti gradiva so bila v času razdeljena in mislim, da so imeli vsi možnost glede se seznaniti s tematiko. Kar se tiče stališč, ki jih beremo, tudi stališča arhitekturne in inženirske zbornice se ponavljajo. Enaka opozorila so bila tudi pri prvi noveli, noveli B, Zakona o prostorskem načrtovanju, ki je bila sprejeta v juniju mesecu. Tudi takrat je bilo govora o tem, kako bo ta zakon devastiral, degradiral vse dosedanje postopke in naredil neko težavo v tem prostorskem načrtovanju. Zato bom še enkrat povedal: od vseh občin, ki so imele možnost skozi ta zakon – takrat smo govorili o občinah, ki še nimajo sprejetih prostorskih načrtov, kar je večina, to vsi poznamo – je prišlo 47 predlogov. Od teh jih je samo 22 odobrenih, 11 je bilo zavrnjenih in drugi so še v reševanju. Se pravi, da ne gre za nek hud avtomatizem in pripad nekih zadev in da bi vsi to izkoriščali v smislu nekega negiranja obstoječe zakonodaje in obstoječih prostorskih načrtov. Enake pripombe, kot jih je imela zbornica in druge strokovne institucije, je imela tudi Komisija za preprečevanje korupcije na prvi zakon in zdajšnji zakon. Enake pripombe. Ampak sami lahko ugotovite – in povedal sem, da so podatki na spletni strani –, da se to ne dogaja. Vsak ima možnost to tudi preveriti in se sam prepričati. Prej je bilo govora tudi o tem vzdrževanju kmetijskih površin in zaraščanju. Treba se je zavedati, da se nam to verjetno zmanjšuje tudi zaradi kakšnih drugih vzrokov, kot je ekonomska kriza, cene goriv in podobnega. Kar precej naših ljudi se poslužuje nazaj biomase kot energenta, in to je dobro, vsaj s tega vidika zmanjšanja zaraščanja. Verjetno bi bilo to treba še na kakšen drug način spodbujati. Mislim, da tudi jaz nikomur ne grozim in zahtevam, da to podpre. Tudi jaz navajam argumente, tako kot vi. In kolega Meh, vsi imamo pravico povedati svoje mnenje, vi si pa ustvarite svojo sliko. Tako se jaz ne bojim vašega žuganja, kako razpravljamo. Vsak bo svojo odločitev sprejel na osnovi argumentov, ki so bili podani. Še enkrat bi pa rad poudaril, da ta zakon ne negira obstoječe prostorske zakonodaje. Ne posega ad hoc v to tematiko. V vsakem primeru mora lokalna skupnost ta območja, ki jih predlaga za širitev, kasneje vključiti tudi v prostorske plane. Največkrat so ta območja že v nekem predpostopku, čakajo na določena soglasja, odločitve enega ali drugega ministrstva, ene ali druge institucije. Tako v primeru, ko plan še ni sprejet, kot v primeru, ko gre za neke širitve. In še enkrat bom ponazoril primer, kje je največja težava, ki jo v prostoru pač zasledujemo. Tudi sam izhajam z območja, ki ima ogromno varstvenih režimov, pa s tem nimamo nobenega problema. Problem je takrat, ko je varstveni režim bil sprejet na osnovi nekih argumentov in je vezan na parcelno številko, ki je lahko izredno velika in pomeni v nekem prostoru zaščito, ki ni na mikrolokaciji smiselna. Tu, upam, da se boste z menoj strinjali. V tem primeru lahko skozi ta člen pogledamo zadevo skozi ta mikro primer. Takrat mora isti organ, ki govori o zaščiti in ki skrbi, da je ta parcela v celoti zaščitena, tudi pogledati, ali ta delček parcele pomeni ogrožanje tega varstvenega režima. Ne govorimo samo o vodarskih režimih, govorimo o raznih habitatnih zaščitah, govorimo o vsem, kar se dogaja v tem prostorskem načrtovanju. Tu imamo možnost tudi ta zakonodajalec, soglasjedajalec, da pristopi konstruktivno k rešitvi enega problema. Zdaj pa te možnosti nima. On enostavno na osnovi zdajšnje podlage, ki jo ima, lahko napiše samo negativno, ker je tam režim. Tu mu pa dajemo možnost, da se s konkretnim primerom, po domače, pozabava in išče rešitev v smeri ali pozitivne ali negativne, v obeh primerih mora to utemeljiti. Do zdaj mu tega ni treba. Sami veste in ste se verjetno v svoji dolgi karieri srečali s takimi primeri. Jaz jih kar nekaj poznam; ampak ne gre za to, da bi zdaj ravno na tem gradili to zgodbo. Je pa to dejansko problem v prostoru. S tem to na nek način vseeno rešujemo. In še enkrat: ne gre za nove objekte, ne gre za novo dejavnost, dejavnost mora biti obstoječa in na novem, razširjenem delu povezana s tisto dejavnostjo, ki se je tam že odvijala. Ne more se to spreminjati. To jasno piše v členih. Varovalk na lokalnem nivoju, na nivoju ministrstev, na nivoju vseh služb, ki sodelujejo v tem postopku je velika. Glavna varovalka je tudi to, da je to na koncu javno objavljeno. Nekdo mora za to odločitvijo, ki jo bo sprejel, tudi na koncu ostati, drugače bomo to v parlamentu obravnavali ali skozi preiskovalno komisijo ali skozi kakšen drug organ. Ravno dejstvo, da že na osnovi prejšnje novele ni pripad zadev tako velik, kot se je na nek način razglašalo, da bojo to vsi izkoriščali. Ne morejo vsi, samo tam kjer je utemeljen razlog, da nekdo ta člen uporabi za svojo rešitev. Zato mislim, da je prav, da se ta rešitev doda tudi v primerih, ko so OPN sprejeti. Treba je vedeti, da so jih nekateri sprejeli 2008, 2009 in je kar nekaj časa preteklo. Vsi se prizadevamo za to, da se določena evropska sredstva kanalizirajo v ta prostor; marsikdo je dobil konkreten projekt, bi rad razširil proizvodnjo ali neko dejavnost, podal je predlog v prostorske plane, da se mu to razširi, okolica in lokalna skupnost in občinski svet to podpirajo, vendar skozi postopek to traja lahko dve, tri, štiri leta, kot je zdaj praksa, in takim projektom je treba omogočiti tudi nek skrajšani postopek do trenutka, ko sprejmemo novo prostorsko zakonodajo. Zato še enkrat:upam, da sem na nek način kakšnega od vas le prepričal, da ta zakon podprete, ker ne omogoča neke sistemske korupcije, kot navaja komisija. Omogoča izjeme in izjeme morajo biti tudi na nek način dovoljene, seveda pa se te izjeme strogo nadzira in sankcionira. Zdaj pa imamo sistem, ko imamo vso zadevo absolutno prenormirano, s tem se vsi strinjate, pa se ravno tako dogajajo anomalije in noben jih ne more preprečiti. V tem primeru imamo zagotovljeno in nadzorno funkcijo in postopek, ki to izjemo dovoli, na drugi strani pa imamo vse te izjeme tudi obvezno objavljene na spletni strani. Mislim, da je to veliko argumentov, da se zadeva podpre in s tem omogoči res nek hitrejši razvoj v določenih primerih.
Hvala. Še gospa Alenka Jeraj.
Hvala za besedo. Saj nisem vedela, ali se naj oglasim ali ne, ampak nekaj stvari je bilo povedanih, ki bi jih rada malo oziroma povedala svoje videnje. Mi smo spremembo tega zakona o prostorskem načrtovanju naredili pred kratkim, kot je bilo povedano, se je od takrat zgodilo nekaj pobud na to temo. Prav namen je bil, da se neke stvari spodbudijo; tiste stvari, za katere smo že nekajkrat povedali, da jih srečujemo kot problem, ko hodimo po terenu, ko obiskujemo različne podjetnike, obrtnike, ki nam povejo, v čem je problem. Začeli so z neko proizvodnjo, pet zaposlenih, potem dobijo novo naročilo, zaposlijo deset ljudi in se malo razširijo in tako naprej, potem pa naletijo na mejo kmetijskega zemljišča in takrat nastane problem. Tisto, kar ste nekateri omenili – prazne obrtne cone. Velikokrat je to sicer res, ampak ne morete pričakovati od enega podjetnika, da bo šel v obrtno cono kupovat novo zemljišče, če pa ima tukaj že postavljeno halo toliko in toliko metrov veliko. On bo vedno v dilemi, ali naj potem tam, kjer je že lastnik in zemljišča in gospodarskega poslopja oziroma hale ali kar koli že ima, da bo šel zdaj po neki višji ceni to kupovat v obrtno cono, zato da bo župan napolnil svojo obrtno cono. Velikokrat je problem tudi v tem, da je v obrtni coni zemljišče potem drago in vsak bo pretehtal, ali se mu to splača ali je vseeno boljše, da neko stvar poskuša razširiti doma in tam, kjer jo ima. Zato najbrž mora biti eno pravo razmerje med eno in drugo ponudbo. To, kar smo mi, kot rečeno, nekajkrat slišali od ljudi, ki jih obiskujemo, je bilo ravno to, da ne morejo razširiti proizvodnje, s tem da imajo naročila, da imajo delo, da bi lahko delali in zaposlili nove ljudi. Gospod Gašpar Mišič nam vsak dan govori, dajte že kaj narediti za gospodarstvo, za zagon gospodarstva, da se bo delalo [[...]]Če takšne stvari blokiramo oziroma na ta način ta podjetja omejujemo, je jasno, da ne moremo narediti gospodarskega zagona. Če jim rečemo, da jim ne bomo ustregli, ne bom poslušali razumeti njihovega problema in ga pomagati reševati. Znajdejo naj se, kakor hočejo, delajo naj s petimi zaposlenimi in naj proizvajajo na leto, ne vem, za milijon namesto za pet milijonov prometa. Zato sem že v prvi fazi spremembe podprla zakon. Zdaj se je izkazalo, kaj so še vedno ovire za nekatere občine, zato je pred nami še ena sprememba tega predloga zakona. Podpiram tako zakon kot tudi ta amandma, ki je vložen, ki govori tudi o tem, da dodamo storitve in obrti in na sem prepričana, da bomo ta način nekaterim spet omogočili, da bodo lahko razširili proizvodnjo, delali več, zaposlili več ljudi in da bomo s tem dejansko naredili nekaj za gospodarstvo. Očitati, da prostorski načrtovalci v občini niso vedeli, kaj delajo pa niso tega v prvotne zakon dali. Poglejte, mi vemo, da pri nas to traja deset let ali pa še več. Preden sploh pridemo do predloga, traja tudi kakšno leto, dve ali tri, da se to pripravi na občini. Med tem se nam dogajajo velike spremembe. Če govorim samo za območje, s katerega prihajam, okolica Ljubljane; v desetih se je število prebivalstva potrojilo, potrebe so čisto drugačne, stvari morajo iti s časom naprej, ne pa, da smo deset let, dvanajst let sprejemali prostorski načrt, ki ga zdaj sicer imamo, ampak je – mimogrede – že malo star, ker smo ga pripravili pred petnajstimi leti, dvanajstimi leti. Danes ga sicer imamo, ampak vmes se je, kot, rečeno zgodilo že cel kup stvari. Kot rečeno, zato podpiram amandma, ki smo ga vložile koalicijske poslanske skupine, in tudi zakon.
Zaključili smo razpravo, še Vlada, državni sekretar. Gospod Žnidar, izvolite.
Spoštovani, rad bi na kratko poudaril nekaj konstruktivnih dejstev glede teh amandmajev, ker menim, da ni šlo povsem za jasno in natančno razumevanje, kaj se želi s tem doseči. Še enkrat moram zelo jasno poudariti, da gre za širitev v izjemnih primerih, in to izključno z obstoječo dejavnostjo. V kar nekaj razpravah je bilo slišati za namero o novih posegih v poslovnih conah ali pa s selitvijo obstoječe dejavnosti na kmetijsko površino. Ni mogoče! Ni mogoče! Izključno le za izjemne primere z obstoječo dejavnostjo in seveda v skladu z vso veljavno obstoječo prostorsko zakonodajo. Zadeve se ne izključujejo. Zelo dobro vemo, kaj je občinski prostorski načrt in kaj prinaša ta amandma k temu zakonu. Tudi v praksi v temu času, kajti ta zadeva je, lahko rečem, tudi pokazala določene praktične primere v temu polletju, ko je ta zakon že veljal. V temu času je podalo vlogo 26 občin, skupno 60 predlogov, odobrenih je bilo 32 predlogov. Če pogledamo nadalje podatke o površinah: 28 kvadratov, 175 kvadratov, 950 kvadratov, 340 kvadratov, 1621 kvadratov in tako naprej. Govorimo o površinah, ki so zanemarljive. Tukaj občine te zadeve ne izrabljajo. Po mojem oziroma prepričanju našega strokovnega ministrstva predvidevamo, da bo teh vlog čedalje manj in da bodo tiste najbolj pereče zadeve, najbolj pereči problemi, ki jih imajo obrtniki, podjetniki, gospodarstveniki in tudi kmetijska gospodarstva, rešeni zelo kmalu. Seveda se vedno vzpostavlja, jaz bi rekel pri vsaki zadevi, pa najsi gre za kakršno koli zadevo, se lahko izpostavijo pomisleki, dvomi, kar seveda navaja tudi poročilo protikorupcijske komisije. Vendar v tem samem postopku je toliko varovalk in toliko samih postopkov, da je to, bi rekel, res izjemno izjemno omejeno. Gre za dvostopenjsko preverjanje tako na nivoju občine in na nivoju obeh ministrstev. Moram reči, da so občine tukaj izjemno previdne, večina občin se obrne na naše ministrstvo po sugestijo, priporočila in nekako z zelo veliko mere previdnosti vstopajo, že preden oddajo samo vlogo za povečanje. Ne nazadnje bi rad omenil, da je pred samo izvedbo oziroma posegom v ta prostor treba pridobiti tudi gradbeno dovoljenje. Za gradbeno dovoljenje so prav tako predpisane določene procesne varovalke v skladu z ostalo zakonodajo, uredbami in tako naprej. Tako je tudi treba ves ta postopek upoštevati. Rekel bi, so ti pomisleki vedno mogoči, ampak mogoče tudi stališča – ne da vzamemo dejstvo, da smo vsi v Sloveniji koruptivni, ampak jaz pravim, da so za to tudi določeni organi, ki bi morali poskrbeti, da se prepreči korupcija. Seveda tudi z dejstvom, da sama zakonodaja v čim manjšem merilu to omogoča. Tako se predlaga, da se ta amandma sprejme. Hvala.
Gospod Srečko Meh.
Torej, če je potrebno gradbeno dovoljenje – kako ga lahko dobimo? Gospod državni sekretar je rekel, da moramo pred tem dobiti gradbeno dovoljenje. In drugič, nikoli nisem govoril o tem, da je zaradi tega mogoče koruptivno. Ne, o tem jaz nisem govoril. Drugi ste govorili!
Hvala. Končali smo razpravo o amandmaju. O amandmajih bomo odločali jutri v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda in tudi sejo, ki jo nadaljujemo jutri ob 9. uri. Lepo pozdravljeni.