Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci! Ura je 10, zato bomo začeli z nadaljevanjem 22. seje Državnega zbora Republike Slovenije Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednji poslanci: Roberto Battelli, Zvonko Černač od 15. ure dalje, dr. Pavel Gantar, Franc Kangler, Miran Potrč od 17. do 19. ure, dr. Mitja Slavinec in gospod Alojz Sok. Prehajamo na 5. TOČKO DNEVNEGA REDA - TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O JAVNO-ZASEBNEM PARTNERSTVU, EPA 1025-IV . Na voljo imamo 2 uri in 55 minut za razpravo. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije. Ugotavljam, da ni nobenega predstavnika Vlade, zato bom prvo dal besedo gospodu Starmanu in če še vedno ne bo predstavnika Vlade, bom prekinil sejo. Gospod Starman, beseda je vaša.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Vse skupaj prav lepo pozdravljam. Odbor Državnega zbora za finance in monetarno politiko je na svoji 22. seji 9.11.2006 kot matično delovno telo obravnaval predlog Zakona o javno-zasebnem partnerstvu, ki ga je Državnemu zboru Republike Slovenije v obravnavo in sprejetje predložila Vlada Republike Slovenije. Državni zbor Republike Slovenije je na svoji 20. seji, dne 28.9., v prvi obravnavi predloga zakona sprejel sklep, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo. Seji so kot ponavadi prisostvovali predstavniki predlagatelja, to je Ministrstvo za finance ter Zakonodajno-pravna služba. Člani odbora so k predlogu prejeli mnenje Zakonodajno-pravne službe z dne 26.10.2006 in mnenje Državnega sveta Republike Slovenije z dne 9.11.2006. Na klop pa so člani odbora kot delovno gradivo prejeli pregled amandmajev k predlogu zakona in pregled predlogov za amandmaje odbora, predlaganih s strani poslanskih skupin koalicije. Predstavnik Ministrstva za finance je na začetku povedal razloge za sprejem zakona, ki so v sistematični normativni ureditvi instituta javno-zasebnega partnerstva ter ureditvi nekaterih pravnih institutov, ki izhajajo iz evropskega prava, ter implementacija direktive 2004/18 v naš pravni red. Predlagani zakon je pripravljen na tak način, da bo spodbuden za zasebni sektor, cilj predlaganega zakona je tako omogočiti in pospeševati zasebna vlaganja ter zagotovitev racionalnega izvajanja gospodarskih javnih služb in drugih dejavnosti ter omogočiti učinkovito in smotrno uporabo, upravljanje in izkoriščanje naravnih dobrin. Predlog zakona ima pomembne prednosti, ki so povsem v razbremenitvi javnih financ, pospeševanju razvoja infrastrukture, alokaciji sredstev v druge vire ter prenos v finančni poslovnik in drugih tveganj na zasebni sektor. Ima pa tudi nekatere, ne slabosti, to so v obstoju političnih in drugih tveganj za zasebni sektor, odporu javnosti pred zasebnim kapitalom, kreditiranju zasebnikov, ki je običajno dražje od državnega kreditiranja in povečanju zahteve po kontrolnih mehanizmih ter bojazni pred izgubo javnega vpliva na izvajanje javnih nalog. Po mnenju Državnega sveta Republike Slovenije ta opozarja, da je predvsem na področju družbenih dejavnosti, kot so zdravstvo, šolstvo in kultura, velika nevarnost v javno-zasebnem partnerstvu in naj bi temeljilo predvsem, da bo neprofitno in ne bo temeljilo na dobičku, ker bi se na tak način lahko te storitve odtujile oziroma bi bil onemogočen dostop vsem v enaki meri, kot je do sedaj. V razpravi je bilo opozorjeno tudi na nekatera tveganja, predvsem na nedorečene stvari na področju zdravstva, šolstva, kulture, otroškega varstva. Praktično tukaj nimamo svojih nacionalnih strategij, ki bi urejale tudi to področje. Predvsem je potem odbor v svoji razpravi sprejel amandmaje in jih vključil v dopolnjen predlog zakona. S tem odpiramo in pravno urejamo način vstopanja oziroma vključevanje javno-zasebnega sektorja v funkcijo oziroma investicije na področju države. Smatramo, je prav in predlaga, odbor se s tem strinja, da je nujno, da se zakon sprejme in omogoči ta možnost. Hvala lepa.
Hvala lepa. Medtem se nam je pridružil tudi gospod minister, dr. Bajuk, in mu dajem besedo [[...]] [[Oglašanje iz klopi.]] Gospod Cvikl, prosim.
Z vsem dolžnim spoštovanjem, predsedujoči, predlagam, da daste na glasovanje, ampak dnevni red danes je povsem jasen. Alineja - Predlog zakona o javno-zasebnem partnerstvu, prva alineja - dopolnilna obrazložitev predlagatelja Vlada, druga predstavitev poročila matičnega delovnega telesa in potem razprava o amandmajih. Jaz ne nasprotujem, da daste besedo gospodu ministru, ampak želim, da to naredimo z ustreznim proceduralnim glasovanjem. Ker rad bi seveda videl, če bi posamezna poslanska skupina zamudila svojo predstavitev, ali bi ji dali besedo. In sem za to, da se mu da besedo, vendar s proceduro, ki v tem Državnem zboru velja, ker je pač Vlada zamudila začetek seje. Bom glasoval za takšen proceduralni predlog in bom tudi pričakoval, če bo kadarkoli drugič kakšna poslanska skupina opozicije zamudila, da boste tudi proceduralno enako spoštljivi in to omogočili. Hvala lepa.
Hvala lepa. Res je, da je procedura kraljica demokracije, zato bom ta predlog dal na glasovanje. Mislim, da smo tudi sklepčni oziroma da je kvorum, in prosim, da glasujemo o predlogu, ali lahko izjemoma damo predstavniku Vlade, gospodu ministru, besedo po tem, ko je že predstavnik odbora podal poročilo. Glasujemo. Ali je to tehnična napaka, ali ni nihče želel glasovati? Prosim, proceduralno.
Hvala lepa, predsedujoči. Jaz bi predlagal, ker se je to že včasih zgodilo, in vem, da je predsedujoči samo vprašal, če kdo temu nasprotuje, brez glasovanja in bi predlagal, da izvedete ta postopek, kot je že bil v praksi parkirat izveden. Hvala.
To je res, samo jaz sem imel občutek, da gospod Cvikl nasprotuje, da bi na takšen način preverjali voljo poslank in poslancev. Torej, to sem jemal kot nasprotovanje. Torej ponovimo glasovanje. Prosim, da glasujete. Gospod Bajuk, imate besedo. Prosim. [[...]] [[Vmesno govorjenje.]] [[...]]Potem pa odrejam 10 minut odmora.
Poslanke in poslance, hvala lepa, da ste prišli nazaj. Glede na to, da ugotavljamo vizualno, da smo sklepčni, bom vseeno začel sejo pred iztekom 10-ih minut zaradi ekonomičnosti. Dajem ponovno na glasovanje predlog poslanca mag. Cvikla o tem, ali damo ministru Bajuku izjemoma besedo po tem, ko je že predstavnik odbora povedal svoje, ali ne. Glasujemo. Hvala lepa. Navzočih je 55 poslank in poslancev, za je glasovalo 46, proti 3. [[Za je glasovalo 46.]] [[Proti 3.]] Gospod minister, beseda je vaša.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Spoštovane poslanke in poslanci! Najprej bi se rad osebno opravičil za 1 minuto in 32 sekund, ker sem zamudil to sejo, in se vam opravičujem. Rad bi pa uvodoma povedal par besed, kar se tiče tega zakona, ki je danes pred vami, zakona o javno-zasebnem partnerstvu. Besedilo zakona je glede na prvo obravnavo in na obravnavo na Odboru za monetarno politiko in denarne zadeve dopolnjeno skladno s sprejetimi amandmaji. Upoštevani so vsi amandmaji, tako koalicije kot opozicije, ki so prispevali k jasnejšemu in preglednejšemu besedilu. Žal zaradi različnih pogledov na vlogo in pomen javno-zasebnega partnerstva, še posebej pa na organiziranost, vseh predlogov sprememb in dopolnitev zakona nismo mogli upoštevati. Pri pripravi zakona smo se zgledovali po izkušnjah evropskih držav, ki javno-zasebno partnerstvo že več let uspešno izvajajo v praksi. Naj izpostavim obvezen test projektov nad vrednostjo 5,2 milijona evrov in tudi oblikovanje posebne enote za javno-zasebno partnerstvo v Ministrstvu za finance. Zakon predlaga in nalaga Ministrstvu za finance nove zadolžitve: spremljanje in svetovanje pri izbiri, vrednotenju in izvedbi projektov ter tudi vodenje evidenc projektov, ki se izvajajo po eni od oblik javno-zasebnega partnerstva. Na osnovi izbranih podatkov, to je izvedenih analiz, bo Ministrstvo za finance lahko na podlagi dobre prakse pripravilo smernice in pripravilo standardizirane pogodbe za najpogostejše oblike sodelovanja javnega-zasebnega partnerja. Gre za operativne naloge, ki zahtevajo nosilca izvedbe. Javno-zasebno partnerstvo za Slovenijo ni nekaj novega, saj različne oblike sodelovanja dopušča že obstoječa zakonodaja. Zaradi velikega števila pravnih aktov, ki tako sodelovanje urejajo ločeno po področjih pa na ravni države, nimamo celovitih podatkov o tovrstnem sodelovanju, kar je, bi rekel, najslabše o uspešnosti takega sodelovanja. Vprašanje nadzora nad projekti, zlasti na ravni lokalne skupnosti, je v svojem mnenju izpostavil tudi Državni svet. Oblikovanje posebne vladne službe za javno-zasebno partnerstvo po našem mnenju ne bi prispevalo k večji učinkovitosti izvajanja tovrstnih projektov, bi pa po nepotrebnem prispevalo k širjenju državnega aparata, kar ni sladno z usmeritvami te vlade in sklenjene koalicijske pogodbe. Zaradi zagotovitve preglednosti nad izvajanjem javno-zasebnega partnerstva v Sloveniji je smiselno, da Svet za javno-zasebno partnerstvo vodi minister, pristojen za finance. Želel bi ponovno poudariti, da javno-zasebno partnerstvo ni privatizacija, to ni privatizacija. Pri takšnem sodelovanju mora javni partner zagotoviti nadzor nad projekti. Poleg že povedanega izpostavljam še sedmi del predloga zakona, ki je v celoti posvečen nadzoru. Sklepanje pogodb o javno-zasebnem partnerstvu je svobodna volja dveh pogodbenih strank, katerih spor se razen izjemoma rešuje po obligacijskem pravu in le izjemoma po upravnem postopku. Bistvo uspešnega sodelovanja javnega in zasebnega partnerja je dobro pripravljen investicijski projekt, v katerem javni partner opredeli namen in cilje investicije, predmet investicije, izdela tržno analizo tako na strani nabave kot na strani nabave ter pripravi ustrezne izračune ekonomske upravičenosti ob predpostavki tradicionalnega, to je proračunskega vira financiranja tega projekta ter ob upoštevanju, kdaj so ta proračunska sredstva na voljo. Javni partner mora čim bolj natančno opredeliti, kaj želi s predlagano investicijo doseči, pot za dosego tega cilja pa mora prepustiti zasebniku. ČE javni partner ponudi sodelovanje pod pogoji, ki zagotavljajo ugodnejšo izvedbo projekta, kot je predstavljeno v investicijskem programu, se pogajanja nadaljujejo, sporazum o sodelovanju pa se ob koncu sklene, če se takšno sodelovanje izkaže za ekonomsko ugodnejše. Dobro pripravljen investicijski program je tudi porok, da zasebnik ne bo dosegal previsokih dobičkov oziroma bodo ti možni le v primerih, ko je bil javni partner tako neučinkovit, da ga lahko zasebnik analizira zaradi boljše organizacije dela. Kvalitetna storitev pa mora biti skladna s področnimi predpisi in ni predmet tega zakona. Predmet tega zakona so le postopki sklepanja, izvajanja in nadzor nad sklenjenimi pogodbami o javno-zasebnem partnerstvu. Poročila o izvajanju projektov javnega-zasebnega partnerstva bo javni partner od izvajalcev pridobival vsaj enkrat letno, prav tako mora javni partner sodelovati pri letnem popisu pri izvajalcu javno-zasebnega partnerstva. Glede na to, da gre za partnerstvo, javni sektor z zasebnikom sklene, če in kadar želi ter če za to obstaja obojestranski interes. Interes javnega partnerja pa je, da je izvajanje storitev cenejše ob nespremenjeni kvaliteti ali pa kvalitetnejše ob nespremenjeni ceni. Gre za tako imenovano načelo minimaks. To načelo pa iz same organiziranosti zasebnika ne izhaja samo po sebi, saj je lahko izvajanje storitev preko takšne organizacijske oblike, na primer društva ali zavoda, zaradi višjih stroškov dražje ali manj kvalitetno. Zavodi in agencije so lahko tudi zasebni ter kot takšne ne podležejo sistemu plač v javnem sektorju. Interes zasebnika je, da oplemeniti v projekt ali program vložena sredstva, pridobivanje dobička pa je ena od možnosti, ki nikakor ni edina, zato je smiselno, da javni partner pozna njegov poslovni motiv. Pri sklepanju javno-zasebnega partnerstva je potrebno zagotoviti čim širšo konkurenco ter nadzor nad stroški, da se dobiček preko poslovno nepotrebnih stroškov ne preliva na račun zasebnika. Moč odločanja o javno-zasebnem partnerstvu je skladno s predlaganim besedilom zakona že sedaj na vladi, saj odločitev o ugotovitvi javnega interesa za sklenitev javno-zasebnega partnerstva in izvedbi projekta v eni od oblik javno-zasebnega partnerstva sprejme Vlada oziroma predstavniški organ samoupravne lokalne skupnosti. V kolikor želimo, da se javno-zasebno partnerstvo za Slovenijo razvije, je potrebno črtati določbo 80.j člena Zakona o javnih financah. Če želimo uveljaviti v praksi statusno partnerstvo, kot eno od oblik javno-zasebnega partnerstva je potrebno odpraviti določbo, ki preprečuje odprodajo deleža v javnih zavodih oziroma njihovo dokapitalizacijo. V kolikor želimo pritegniti zasebni kapital, sofinanciranje javne infrastrukture, je potrebno razveljaviti določbo v Zakonu o javnih financah, ki določa, da javna infrastruktura, ki služi za izvajanje javne službe oziroma gospodarske javne službe, ni v pravnem prometu, razen če gre za prenos na drugo osebo javnega prava. In to je silno pomembna značilnost tega zakona. Tudi v primeru odprodaje deleža v javnih zavodih ali gospodarskih javnih zavodih je potrebno spoštovati ostale določbe iz Zakona o javnih financah, ki določajo način in postopke prodaje finančnega in stvarnega premoženja države oziroma občine. Črtanje te določbe je pogoj za sklepanje institucionalnega javno-zasebnega partnerstva na področju socialnih dejavnosti. Vlada Republike Slovenije s takim ravnanjem ne jemlje dodatnih pristojnosti ali zmanjšuje odgovornosti glede na sedanjo ureditev. Hvala lepa.
Hvala lepa. Ker je zbor na 20. seji opravil prvo obravnavo predloga o zakonu, predstavitev stališč poslanskih skupin ni možna. In tako prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo vodili na podlagi pregleda z dne 20. novembra. Prvo dajem v razpravo 20. člen ter amandma poslanske skupine LDS. Kot običajno prosim, da se prijavite s pritiskom na tipko oziroma predstavnik Vlade z dvigom rok. Odpiram prijavo. Hvala lepa. Prvi ima besedo mag. Cvikl. Prosim.
Gospod predsedujoči, poslanke in poslanci, predstavniki Vlade. Ko bodo naslednjič predstavniki posameznih poslanskih skupin zamudili, bomo enako pričakovali, da se bo z glasovanjem dala beseda tistemu, ki je zamudil minuto 32 sekund ali pa 5 sekund. Drugo, vsebina zakona in vsebina amandmaja k 20. členu. V Liberalni demokraciji Slovenije ocenjujemo, da bo rezultat tega zakona predvsem to, da bodo Slovenke in Slovenci plačevali za posamezne storitve, ki jih bodo izvajali javno-zasebni partnerji višje cene, kot so do sedaj. To je naša prva in pomembna pripomba. In drugo, ko bo sprejet ta amandma, ko bo sprejet ta zakon, ali drugače, če bi bil sprejet ta amandma in ko bo sprejet ta zakon, bo vsaj na podlagi amandmaja Vlada in ne zgolj minister za finance odločal o tem, v katerem primeru se bo šlo v javno-zasebno partnerstvo. Ne glede na to, kaj bomo rekli okoli tega amandmaja, če bo zakon sprejet v celoti, se v Državnem zboru in v občinskem svetu ne bomo nikoli več srečali z vprašanjem privatizacije, bom celo rekel - netransparentne privatizacije javnih zavodov, javnih gospodarskih zavodov in javnih podjetij, ki jih ta zakon omogoča. Mislim, da je vsem v Sloveniji jasno, da je na kratek rok najboljše, da k posameznim področjem izvajanja javnih storitev povabimo zasebne partnerje. To bo na kratek rok omogočalo zmanjšale davkov in če se bomo v Sloveniji odločili, da bomo gradili zasebne bolnice, potem bomo v državnem proračunu na kratek rok res nekaj privarčevali. Državni zbor proračun ne bo na primer financiral v obnovo neke bolnišnice, vendar bo v naslednjem koraku, ko bo ta bolnišnica izgrajena mimo zakona o javnem naročanju, mimogrede, in upoštevaje dobičkonosni interes partnerja, cena storitev za zavarovance, za zdravstvene zavarovalnice Slovenije vsaj 12, 15 ali 20% višja. In naša temeljna pripomba na ta zakon izhaja iz dejstva, da je v razpravi na matičnem delovnem telesu bilo zelo jasno opozorjeno, da za vsa področja družbenih dejavnosti ne samo zato, ker tako govori opozicija, ampak zato, ker to kažejo izkušnje iz drugih držav, ki so v to šle, ker o tem govori tudi Državni svet, da se bo zaradi tega zmanjšala dostopnost v primeru zdravstvenega zavarovanja zavarovancev. V primeru drugih zadev, kot je šolstvo, kultura in tako naprej, pa vseh Slovencev in Slovenk k storitvam, ki jih nudijo do sedaj javni zavodi, javni gospodarski zavodi in javna podjetja. Mi smo predlagali nekaj amandmajev. Amandma, ki je prvi, ki ga predlagamo, preprosto govori o tem, da je za vprašanja tega zakona odgovorna Vlada v celoti. Slovenska ustava pravi, da ministri so imenovani za posamezni resor v Državnem zboru, in ne vem, kdo je uspel prepričati ostale ministre Vlade Republike Slovenije, da so svojo pristojnost za področje odločanja o na primer uvedbi javno-zasebnega partnerstva, kulturi, šolstvu, zdravstvu, na področju prometa preprosto prepustili ministru za finance in neki delovni skupini oziroma posebni organizacijski enoti. Jaz si ne predstavljam, če je Vlada potrebovala vladno službo za razvoj, da je oblikovala, pravijo tako, seznam projektov. Me zanima, kako sedaj lahko neka uradniška ekipa na Ministrstvu za finance, v neki službi Ministrstva za finance odloča o tisočih milijardah državnega premoženja in njihovi pretvorbi v javno-zasebno partnerstvo? Zato smo predlagali, da je to nepristojnost ministra za finance, ampak pristojnost Vlade Republike Slovenije v celoti. Predlagamo še nekaj drugih amandmajev, o nekaterih smo tudi govorili, da bi bilo dobro jasno zapisati, ko se odloča o javno-zasebnem partnerstvu, da se v polni meri upošteva resorna zakonodaja, da ministri, ki so neposredno odgovorni in ministra za zdravje interpeliramo, ker privatizira zdravstvo, sedaj mu bo pa z Zakonom o javno-zasebnem partnerstvu minister za finance zaradi javnofinančnih omejitev naročil, da mora iti v posamezno javno-zasebno partnerstvo. Mi ne nasprotujemo vstopu zasebnega kapitala v Slovenijo. Mimogrede, zato smo oblikovali celo neke amandmaje k proračunu, ki so bili zavrnjeni. Nasprotujemo pa temu, da je brez preverbe bodisi v občinskem svetu bodisi v Državnem zboru mogoče nekaj tisoč milijard premoženja sprivatizirati. Zadnji podatki o konsolidirani premoženjski bilanci slovenske države in občin kažejo, da je tega premoženja 6.100 milijard tolarjev. Naj vam dam dva konkretna primera. Bolnišnica Trbovlje. Če bi bolnišnico Trbovlje financirali iz državnega proračuna, njeno obnovo, potem bi se v tej bolnišnici Trbovlje [[...]]
Mag. Cvikl, se opravičujem, ampak o amandmaju, prosim.
Predsedujoči, točno o amandmaju govorim. Do sedaj namreč odločitev o bolnišnici Trbovlje, o njeni pretvorbi vodi minister za zdravje. Minister za zdravje je predlagal in vodi proračunski sklad, ki investira v bolnišnico Trbovlje, da bi izvedba storitev v bolnišnici Trbovlje, ki jih plačujemo vsi mi iz naših pristojbin zdravstvenih zavarovancev, bila čim cenejša. Po zakonu in po 20. členu, če amandma ne bo sprejet, bo o odločitvi o investiciji in o tem, da lahko pride zasebni partner v bolnišnico Trbovlje, odločil minister za finance sam, potem ministra za zdravje v tej Vladi več ne potrebujemo, ker je njegova eminentna naloga, da dve stvari določa minister za zdravje, politiko in pogoje za oblikovanje investicij, vodi proračunski sklad in tako naprej. In zato je naš amandma, predsedujoči in poslanke in poslanci, namenjen točno temu, da ni več pristojen po 20. členu za vsa vprašanja minister za finance, ampak je to vladna služba in je potem tudi v nadaljevanju tako imenovani Svet za javno-zasebno partnerstvo svet, ki je oblikovan na ravni Vlade. Ministri za finance imajo vedno probleme, še posebej kadar si domislijo preveč prihodkov z uravnavanjem proračuna. In ministru za finance dati v roke odločanje o tem, ali naj bo Bolnišnica Trbovlje zasebna ali javna, je napačno. Napačno je zato, ker o tem mora nekaj reči minister za zdravje. Kot bomo pa v nadaljevanju pokazali, je pa najbolj napačno to, da ministru za finance niti ministru za zdravje sploh ni potrebno priti s tem vprašanjem v Državni zbor, četudi imamo v zakonodaji o zdravstvu jasno določeno, da mrežo določa Državni zbor. O tem bomo govorili pri amandmaju k 153. členu, zato danes ne bi več. Poglejmo si še drug primer, gospod predsedujoči ali poslanke in poslanci, na ravni občine. Zadeva je podobna, ker gre za vprašanje, ali bo vladna služba na ravni, da tako rečem, Vlade ali ministrstva. Potniški center Ljubljana je tipični primer javno-zasebnega partnerstva, ki se trenutno pripravlja. Če bo o tem odločal samo župan mimo občinskega sveta, sveta Mestne občine Ljubljana, ali če bo o tem odločal samo minister za finance mimo ministra za promet, ki pomembno vpliva na ključni temelj tega potniškega centra, to je pa železniška infrastruktura, bomo imeli najmanj konfliktno situacijo. Minister za promet je odgovoren prek Agencije za železniški promet, da financira železniško infrastrukturo ali tire pod tem potniškim centrom, minister za finance bo pa z organizacijsko ekipo dajal soglasje za vrsto potniškega centra. In ni vseeno, ali bo potniški center na, kot se temu reče, kar je trenutno diskusija v Ljubljani, na sedanji ravni, ali bomo železniške tire spustili 4 do 5 metrov, da bi Ljubljano odprli na teh ključnih omejevalnih koridorjih, to so cestni podvozi pod Celovško, Dunajsko in tako naprej. In seveda reči, da naj o vsem tem odloča neka ekipa birokratov ali tehnokratov, če želite, je še lepši izraz, ki ni do sedaj naredila niti enega javno-zasebnega partnerstva, in naj bo to na ravni Ministrstva za finance, torej naj je ne vodi niti državni sekretar, ki za to politično odgovarja in pride v Državni zbor pojasniti, katere vrste projekti se bodo izvajali, menimo, da je napačno in da bo predvsem omogočilo netransparentno privatizacijo tisoč milijard premoženja, ki smo ga v zadnjih, 15 ali 65 letih ali 6 letih uspeli v Sloveniji obdržati. Večja in pomembnejša diskusija bo na to temo privatizacije še pri 153. členu, zato tukaj se ustavljam. Izkušnje, ko javno-zasebno partnerstvo vodi kratkoročni problem ministra za finance in se infrastruktura, monopolno izvajanje storitev ali izvajanje storitev v družbenih dejavnostih daje zasebnemu partnerju, so takšne, da je končni rezultat višja cena, ki jo bodo plačali vsi Slovenci in Slovenke. In zato to ne more biti samo pristojnost ministra za finance, ampak vseh resornih ministrov, ki morajo priti v Državni zbor z nacionalnimi programi in z resno razpravo o tam, ali bomo področje energetike, področje kulture, področje zdravstva, področje ostalih družbenih dejavnosti pripustili kapitalu. To je naša temeljna pripomba. In jaz upam, da boste te amandmaje podprli, tega k 20., 21. in 153. členu. V nasprotno bomo mi nasprotovali sprejemu zakona, ker ta zakon rešuje kratkoročne probleme Sloveniji, ustvarja pa veliko višje stroške in cene za vse državljane in državljanke, ker ustvarja in omogoča monopolno pozicijo na vrsti točk. Midva z ministrom za finance lahko o tem veliko govoriva, imava nekaj izkušenj. Tudi iz držav, kjer so to počeli, je zadeva zelo enostavna, za dolar na enoto odvoza smeti v Sloveniji dobiš boljšo storitev, kot tam, kjer to vodi javni-zasebni partner, ker javni-zasebni partner pač mora upoštevati 20% dobička.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda ministra.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Jaz bi samo rad pojasnil, da v 11. členu tega predloga zakona jasno piše, da odločitev o javno-zasebnem partnerstvu, odločitev o ugotovitvi javnega interesa za sklenitev javno-zasebnega partnerstva in izvedbi projekta v eni izmed oblik javno-zasebnega partnerstva po tem zakonu sprejme Vlada Republike Slovenije oziroma predstavniški organ samoupravne lokalne skupnosti. To, da o teh stvareh nihče več ne bo nič vedel, enostavno ne drži. Poleg tega pa načelo transparentnosti, ki je v 13. členu, jasno pravi, da vsi razpisi in drugi procesni akti v postopku javno-zasebnega partnerstva morajo biti objavljeni na svetovnem spletu in dejavni partner mora pri sklepanju javno zasebnega partnerstva z zagotovitvijo čim večje možne stopnje objave in v sorazmerju z namenom, naravo in predmetom ter rednostjo projektov javno-zasebnega partnerstva zagotoviti objektivno iskanje kandidatov. V 82. členu se jasno tudi predlaga, da je koncesijo recimo koncendent moral dati na podlagi javnega razpisa. V 100. členu, kakor je za statusno partnerstvo prav tako, in v 42. členu pa tudi prav tako. Da je tukaj neka sistemska ali pa ustoličena nepreglednost, enostavno ne drži. To, kar smo ravnokar slišali, da to ne zahteva spoštovanje Zakona o javnih naročilih, enostavno ne drži. Kar se pa tiče organiziranosti tega, resnično menimo, kot sem v svojih uvodnih besedah tudi povedal, s tem mi ne odkrivamo, če smem po domače, neke tople vode. Dejansko javno-zasebno partnerstvo obstaja, takšno sodelovanje slovenska zakonodaja trenutno tudi omogoča, a vendar na način, ki ni sistemsko urejen. Kot sem tudi povedal, na državni ravni nimamo pregleda in podatkov, kako se je to izvajalo do sedaj, v celoti celovitega podatka nimamo in tudi ni sistema, ki bi nam zagotavljal, kakšna je učinkovitost in izkušnje na različnih področjih. To skušam urediti na takšen način in menimo, da je neka nova služba, ki naj bi to izvajala, kot je predlog tega amandmaja, dejansko ne doseže takšen cilj, v kolikor argument, da pač na Ministrstvu za finance ni zadosti izkušenj, pa prav gotovo jih tudi v neki novi ustanovi, ki bi jo zdaj s tem ustvarili. Hvala.
Hvala lepa. Mag. Cvikl ima repliko. Prosim, 3 minute.
Gospod minister. Poglejte, ko bo javno-zasebni partner postal 51% lastnik v novem potniškem centru Ljubljana, ta gradnja ne bo potekala po Zakonu o javnem naročanju. Preberite si zakon, ki ga imamo v naslednji točki dnevnega reda. Ne bo potekala po Zakonu o javnem naročanju. Zato ne boste imeli konkurence ponudnikov in ne boste imeli 20-28% znižanja cen, ampak bo on to dal svojim izvajalcem. In gospod minister, tu je leglo korupcije, ne samo v državah, če hočete, razvitega tržnega gospodarstva, tudi v tranzicijskih državah in zato seveda ne morete zagotoviti, da bo on spoštoval Zakon o javnem naročanju. To je bilo pa na svetovnem spletu objavljeno, da TriGranit gre v to, seveda bo, ampak saj ni poanta v tem. Zakon o javnem naročanju ne bo spoštovan. In drugo, gospod minister, vi ste ukinili druge resorje. Ministrstvo za finance bo pisalo priročnike za javno-zasebno partnerstvo v zdravstvu, lepo vas prosim. In zadnje, kadar bo to vodil generalni direktor na Ministrstvu za finance in to bo neka ekipa v Ministrstvu za finance, on ni politično odgovoren; če to vodi vladna služba z ministrom, z državnim sekretarjem, potem se bomo kdaj z njim v Državnem zboru srečali. V nasprotnem boste o tem na Ministrstvu za finance delali ob vseh ostalih zadevah, ki jim že tako niste kos.
Hvala. Končno ima besedo gospod Testen. Prosim.
Hvala za besedo. Lep pozdrav predsedujočemu, ministru s sodelavci, poslankam in poslancem. V naši poslanski skupini tega predloga ne bomo podprli. Ne bomo ga podprli pa zaradi tega, ker velikokrat je bilo povedano, da je Zakon o javno-zasebnem partnerstvu krovni zakon, ki sigurno zasluži tudi enoten pristop k vodenju tega javnega in zasebnega partnerstva, in to je lahko samo z ljudmi, ki strokovno javno-zasebno partnerstvo obvladajo. Kar se tiče stroke, jaz mislim, da je teh ljudi največ v Ministrstvu za finance in tudi po vsebini spada ta del v Ministrstvo za finance, tako da tukaj ni dileme. Mislim, da tudi številne druge evropske države imajo podobno organizacijo, kot je tukaj predlagana. Jaz bi opozoril še na drugo stvar. Predlog tega amandmaja poskuša razgraditi ta strokovni del ali pa ta pristop na več ministrstev. Tu bi najprej opozoril na to, da bo s tem strokovnost "šepala" oziroma da ljudi, ki bi strokovno obvladali vsa ta področja, ni. Poleg tega pa menim, da bodo imela ministrstva možnost sodelovanja pri tem, pri posameznih projektih in tudi v svetu, ki se bo oblikoval, bodo imeli možnost sodelovati. Kar se tiče višjih cen. Višje cene je omenjal moj predhodnik, višje cene so v načelu sicer tudi možne, ampak mislim, da prav tu je naloga Zakona o javnem in zasebnem partnerstvu, da ima tak nadzor in da tako zakonodajo sprejme, da bo tu dosledno nadzirala kvaliteto in ceno vseh teh storitev. Jaz mislim, da tukaj ni bojazni, da bi te cene za enake kvalitete storitev se spreminjale. Kar se tiče naročanja mimo Zakona o javnih naročilih. Če se gre za nejavna sredstva, potem to bo tako. Če se gre za javna sredstva, pa mislim, da ne bo tako. Osnovna dilema, ki jo mi vidimo tukaj, je še vedno v tem, da nekateri nasprotujejo vstopu zasebnega sektorja ali zasebnega kapitala v reševanje javnih interesov, in to na področju od gradenj do storitev pa do, kasneje bomo videli, tudi drugih področjih. Za enkrat toliko. Hvala.
Hvala lepa. Odpiram drugi krog razprave o 20. členu in amandmaju LDS. Prijava poteka. Če želi minister, pa naj. Hvala lepa. Imamo kar nekaj razpravljavcev. In prvega vabim k besedi gospoda Hvauca.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. No, jaz bom razpravljal o 20. členu in amandmaju k temu členu, pa se bom poskušal držati v okviru Poslovnika vsaj toliko kot moj kolega Cvikl, ki je govoril malo pred tem. Jaz tega amandmaja ne bom podprl zato, ker se mi zdi, da je rešitev takšna, kot je ponujena v tem 20. členu, popolnoma ustrezna, če upoštevano tudi še nekatere druge člene, ki urejajo to področje. Bi pa mogoče par stvari povedal okrog napačnih trditev, da gre pri tem zakonu za privatizacijo. Vsi vemo, da to ni to. Eno je neko partnerstvo, drugo pa je, če mi prodamo, ne vem, deleže podjetja ali pa celoto in rečemo: "To smo privatizirali in od tega smo se poslovili." Tudi se ne morem strinjati s tem, da bo to kar tako po čez prineslo neke visoke cene in slabše storitve in tako naprej, slabšo dostopno storitev. Mi iščemo nove možnosti ravno zaradi tega, ker nekatere storitve našim državljanom niso dostopne, ker jih nismo sposobni izvajati, ker hočemo dvigniti kvaliteto, ker hočemo, da so dostopne čim širšemu krogu našim državljanom in državljankam, da se čakalne dobe skrajšajo in tako naprej. Zato so potrebni neki resursi. Če bi država kot takšna imela dovolj kapitala, dovolj denarja v proračunu, potem takšnih rešitev zanesljivo ne bi iskali. In če bi temu bilo tako, potem bi nekatere stvari bile že boljše urejene že kdaj prej. Ker pa niso bile, ker hočemo dvigniti standard, zato smo se odločili, da bomo poiskali neke nove rešitve, ki so nove predvsem v Sloveniji, drugje v svetu pa jih že kar dolgo poznajo in so dale tudi nekatere dobre rezultate. To, da bo padla kvaliteta, da bodo višje cene, saj tu gre za dogovor, za nek prostovoljen odnos med dvema ali več partnerji, saj tisti, ki bo vstopal v to partnerstvo, naj bo to država ali lokalna skupnost, pač ne rabi kogarkoli sprejeti v to partnerstvo, če pogoji ne bodo dobri, če ne bodo zagotavljali višje kvalitete ali nižje cene, potem se to partnerstvo ne bo šlo, saj nihče ne bo nobenemu zvijal roke zaradi tega, ker hoče biti partner. Če imamo zagotovilo, da bo s tem en korak narejen naprej, potem se v to partnerstvo gre, sicer pa se išče druge možnosti; in jaz sem prepričan, noben ne bo šel v neko partnerstvo, če bi to pomenilo en korak nazaj. To je tisto ključno, kar se meni zdi in ne vidim prav nobene nevarnosti, da bi zaradi tega se cene zvišale ali pa da bi se kvaliteta teh storitev znižala. Zato mislim, da so ti pomisleki popolnoma odveč. Kar pa se tega amandmaja tiče, pa ga ne bom podprl. Hvala lepa.
Hvala lepa. Preden dam repliko mag. Cviklu, naj ugotovim, da cenim dobro namero, da se govori samo o 20. členu amandmaja, ampak vendarle je šla razprava malce dlje, tako kot zanese običajno vse. Mag. Cvikl, prosim.
Gospod Hvauc, 98. člen - oblike statusnega partnerstva, partnerstvo s prodajo deleža, partnerstvo z ustanovitvijo pravne osebe. 153. člen ukinitev določbe Zakona o javnih financah, ki prepoveduje privatizacijo, če o tem ne odloča Državni zbor na podlagi oblikovanja nacionalnega programa, na podlagi vsakoletnih odločitev, ki jih pripravi resorni minister. Ukinete ministrstva v njihovi vlogi in omogočate netransparentno privatizacijo s statusnimi javno-zasebnimi partnerstvi.
Hvala lepa, mag. Cvikl, in lahko kar nadaljujete, ker imate itak besedo.
Poglejte, naša diskusija o 20. členu je zelo enostavna nekaterim poslancem. V Sloveniji imamo z Ustavo določeno, kako imenujemo ministrstva. In ni le minister za finance pristojen za javno-zasebno partnerstvo na področju prometa. Za to je potrebna vladna služba, ker tudi tako pravi zakon, da se oblikuje vladna služba, in to ni samo pristojnost ministra za finance, ampak tudi resornega ministrstva. To smo predlagali zato, ker ste v drugem branju ukinili vse amandmaje, ki so predlagali zelo enostavno. Ja, javno-zasebno partnerstvo ob spoštovanju tega zakona in resornih zakonov, tudi Zakona o gospodarskih javnih službah, vendar vse to gospodje iz Vlade ukinjajo. Pravijo, to je krovni zakon. To ni Zakon o javno-zasebnem partnerstvu. To je zakon, ki omogoča netransparentno, mimo Državnega zbora, mimo občinskih svetov privatizacijo tiste milijarde državnega premoženja, ker Vlada nima dovolj denarja za, na primer, investicijo v Bolnišnico Trbovlje. Kdo bo plačal ceno, ko bo potrebno v ceno storitve dodati še 20, 15% dobiček? Zavarovalnica, nihče drug.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Rezman.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Jaz razumem vse tri predloge amandmajev kot povezane. Zato se najbrž tudi ne da govoriti z enim mimo drugega. Kar mene zadeva, argumentaciji za amandma k 20. in 21. členu nista dovolj prepričljivi, da bi jih podprl. Kar zadeva 153. člen, je pa ta bliže moji podpori. To ugotavljam zato, ker se mi zdi, da je ves čas na deklarativni ravni možno zagotoviti tako rekoč 100% podporo v Državnem zboru, potem se pa pri vsaki podrobnosti skuša temelj temu zakonu spodbiti. Ni, vsaj zame ne, tehtnih razlogov za to. Zanimivo je, da narašča opozicijsko zaupanje vladi, kakor tudi vidimo, da nekoliko upada Ministrstvo za finance, ampak tudi ta dva nista ločena med sabo, tako da bi smela delati eden mimo drugega, zlasti ne, če, bi bil upoštevan predlog amandmaja k 153. členu, ko bi se vendarle v Državnem zboru smelo kaj reči o tem, ali se odpro vrata za prodajo, ali se ta vrata ne odpro; in zato mislim, da je ta predlog amandmaja k 153. členu bližje moji podpori. Sicer je pa bistven namen tega zakona pač ta, da bi odprli vrata, da bi lahko investirali tudi v to, kar država, ker z javnimi sredstvi sami nismo sposobni, da bi na ta način razdelili tveganje, da bi s tovrstnim tveganjem z obeh strani, obeh partnerjev po nujnosti najbrž povečali nadzor. Če bi povečali nadzor, bi najbrž sledila tudi večja dostopnost, boljša kontrola, morebiti tudi nižje cene, kajti cene in stroški ne pomenijo nujno "nadzidavanje" tega, kar zdaj imamo, lahko pomeni to racionalizacijo dela, racionalizacijo stroškov, večje storilnosti in posledično manjšo, rečemo temu, proizvodnjo ceno kljub temu, da bi tisto, kar je sicer zavračala socialna demokracija, torej profit, ostalo. Jaz zavoljo tega, kar sedaj naštevam, pač ocenjujem, da ta zakon brez teh dveh amandmajev k 20. in 21. členu omogoča vstop sedaj neangažiranega, prostega kapitala na področje, kjer je ta kapital potreben. Sodim, da to lahko poveča dostopnost do storitev, morda celo sploh omogoči nekatere storitve, ki jih sicer ne bo z nobeno ceno ne, če ne bomo imeli ustrezne infrastrukture, in te ne bomo imeli brez dodatnih sredstev. In zato bi pač jaz predlagal, da morebiti več pozornosti posvetimo tistemu 153. členu, ki se mi zdi racionalnejši in pač bližji mojemu razmišljanju. Tega 20. in 21. člena oziroma amandmaja k temu členu pa jaz tudi ne bom podprl.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Janc.
Hvala, predsedujoči, spoštovani minister, sodelavci, kolegi in kolegice. Amandmaja k 20. členu pač ne bom podprl, ker me ni prepričal, da je to tisto boljše. Jaz sem prepričan, da v 11. členu dovolj jasno govori, da Vlada sprejme program. V vladi pa so vsi ministri slovenske Vlade, ne samo minister za finance. Če pač nekateri kolegi nimajo toliko zaupanja v to ministrstvo in pač očitno želijo to dati na vlado. Nimam nobenih problemov s tem, da se s tem ne ukvarja Ministrstvo za finance, ki je za to pooblaščeno, ki ga zato tudi vlada pooblasti, da te postopke vodi v sodelovanju z Vlado, v sodelovanju z občinskimi sveti na lokalni ravni, kot organ uprave, lokalne samouprave. To ni zakon o privatizaciji, saj ne privatiziramo mi zdravstva pa šolstva, predšolske vzgoje, to pojmovanje ne sedi prav, mi govorimo o partnerstvu. Partnerstvo pa je, če se dva dogovorita, javni in zasebni interes. In če se dogovorita o vseh točkah, ki so zagotovo lahko zelo obširne in zelo zahtevne in seveda ob tem nosita odgovornost in tveganost, zagotovo vsako partnerstvo ima tudi tveganost, morebiti to ali ono. In jaz mislim, da v tem zakonu, ki je po moji oceni dovolj transparenten, dovolj jasen, z dovolj velikimi varovalkami na takšnih in drugačnih področjih, da pride do tega uspešnega partnerstva, bo moral vsak, eden in drug partner, veliko tega postoriti, da pride do končne pogodbe. Upam in želim si, da bo ta zakon vnesel tiste svoje prednosti, ki jih želi, morda je že malce prepozno, da smo že nekatere dobre zgodbe zamudili, ker tega zakona še nismo imeli. In upam, da bo tako na lokalni, regijski ravni kot na državni ravni dobil interes ene in druge strani in da bo prinesel tisto, kar si želimo; hitrejši razvoj, več denarja iz zasebnega v javne zgodbe, ki so pomembne za vsako skupnost in tudi za državo kot celoto. Zakaj bi se morala s tem ukvarjati Vlada, ne pristojno ministrstvo? Ne vidim nobene potrebe, nobenega argumenta, vsaj ga nisem slišal zdaj v razpravi od kolega poslanca, zato se mi zdi to popolnoma neumestno. Višje cene, kaj se bo zgodilo, šolstvo, zdravstvo, predšolska vzgoja. Kakšna bojazen bi bila, da bo prišel zasebnik v predšolsko vzgojo? Jaz si kot lokalno zgodbo ne domišljam, ne razmišljam, ne vem, koliko bo interesa. Dokler bomo imeli takšne norme, takšne zakonske okvire, zagotovo noben zasebnik ne bo silil v predšolsko vzgojo, ker so pogoji nemogoči. Res pa je, da običajno ima zasebnik interes dobiček, definitivno, ni pa vedno dobiček edini, edini moment, tudi drugi so. Za predšolsko vzgojo pa šolstvo pa še za kaj me popolnoma nič ne skrbi, da bo kakšna velika gužva pred vrati javno-zasebnega partnerstva, bo pa kje drugje, kjer bo zagotovo večji interes, po mojem, zasebnikov takšnih in drugačnih. Jaz samo želim za ta zakon kot poslanec, da ga čim prej sprejmemo, da pride v življenje, in da damo odprto pot možnim zasebnim partnerjem, da pridejo v ta prostor, ki imajo zdaj že do neke mere omogočeno, vendar ne tako, kot ta zakon kaže, možnost tega sodelovanja. Jaz si ga želim in ga bom podprl, ta amandma pa ne prinaša nič posebnega, boljšega, ampak kvečjemu neko bojazen pred samim ministrom za finance, da je ta zgodba prevelika, pooblastilo Vlade temu ministrstvu. Mislim, da tega problema jaz nimam. Hvala.
Hvala lepa. Naj povem, da smo prvo obravnavo o zakonu že opravili in se skušamo držati 20. člena. Vem pa, saj tudi poznate mojo filozofijo, da je nemogoče člen iztrgati iz celote in ga obravnavati v nekem vakuumu. Dajem besedo gospodu Štebetu. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Spoštovani gospod minister, kolegice in kolegi! Amandma na ta 20. člen govori o tem, kdo naj bi bil zdaj tisti, ki je v hierarhiji odnosov Vlade bolj odgovoren. Jaz mislim, da je predsednik Vlade odgovoren tudi za delo snažilk v najnižjem uradu, kjerkoli in da Ministrstvo za finance v tem primeru prevzema vlogo, ki je z zakonom nekako opredeljena bolj v smislu koordinacije, svetovanja, preglednosti dobrih in slabih praks, pa tudi nadzora nad podeljevanjem oziroma sklepanjem javno-zasebnih partnerstev. Jaz bom temu amandmaju nasprotval, tako tudi amandmaju na 21. člen in tudi na 153. člen, ker menim, da prepovedovati določena javno-zasebna partnerstva ni primerno. Če mi dovolite, gospod predsedujoči, glede na to, da je tudi eden o poslancev fevdaliziral proceduro tako na začetku današnje seje kot v svoji razpravi, da tudi jaz nekoliko razširim svoj del razprave. Jo ne mislim fevdalizirati, ampak se bolj odzivati na tisto, kar je bilo že povedano. Pri sklepanju javno-zasebnega partnerstva, pri določanju osnov za tako sklepanje se prav gotovo mora ščititi javni interes. Javni interes pa je lahko različen, da z zasebnim vlaganjem, zasebnim partnerstvom pohitrite pri izvedbi določenih nalog, investicij, infrastrukturnih objektov itd. Pogosto zaradi tega, ker prej pridete do nečesa, so tudi cene storitev lahko višje, kjer je treba vlagati in tudi tvegati; vlagati v zasebna sredstva in tvegati z zasebnimi sredstvi. Ali boste pod pogoji pogodbe o javno-zasebnem partnerstvu in tudi predpisov, ki jih določajo, ali so to občinski odloki ali pa zakoni, uspeli kot zasebni vlagatelj s svojimi vlaganji pod pogoji, ki jih je javni interes določil, pridobiti nazaj ustrezna sredstva pri cenah storitev, ki so določene. Vse je stvar pogodbe in določil, ki jih v javnem interesu sprejme ustrezen organ, občinski svet ali pa neki drugi organ na državnem nivoju. Nikakor ne bi smeli tem nivojem odvzeti avtonomije odločitve. Vsekakor pa je potrebno zaradi morebitnih izigravanj in škode, ki je lahko povzročena, pa zagotoviti nadzor nad takimi partnerstvi, pogodbami in pogoji. V letih 1992, 1993, 1994 mislim, da je bila to druga Vlada v tej samostojni državi, so se privatizirala javna podjetja na načine, da je prihajalo do tega, da so se javne, obvezne javne gospodarske službe kar naenkrat znašle v privatnih firmah, v delniških družbah. Zadeve še danes niso ponekod sankcionirane na način, da bi bile z javnim interesom zaščitene in opredeljene. Imamo primer, morda bo kolega povedal [[...]]
Gospod Štebe, mogoče se vseeno vrnite raje nazaj na 20. člen. Jaz sem precej toleriral, ampak [[...]]
Če ste tolerirali, boste toleriral tudi mene, ne zlorabljam in fevdaliziram procedure, ampak poskušam pojasniti, zakaj sem proti temu, da se na neki pravzaprav neargumentirani način poskuša zagovarjati amandma, kjer naj bi prevzela vlogo Vlada namesto Ministrstva za finance. Za mene je zadeve eno in isto, popolnoma ista. Nekje v nekem organu Vlade ali te hierarhije mora zadeva biti realizirana. Moti me pa socialistično razmišljanje, kjer je po eni strani zasebni kapital dobrodošel ali od zunaj ali iz Slovenije, kar je še bolje, po drugi strani pa naj bi to bilo nekaj slabega. Nikakor, vse je v igri odnosa in pogodbe, ki jo javni interes sklene z zasebnim interesom in tukaj je vsekakor potreben operativni in zelo, zelo dosleden in z izkušnjami podprt nadzor. Tako je čisto vseeno, ali je to na Ministrstvu za finance, ker je pač del Vlade. Vlada kot taka je preveč, bi rekel, nedefiniran pojem v tem primeru, kdo za to odgovarja. Konec koncev že vsa leta, več kot 10 let imamo na Ministrstvu za finance urad, ki nadzira neko tako imenovano proračunsko obnašanje lokalnih skupnosti. Zelo, zelo včasih neprijetni urad, včasih pa tudi nepotreben. Jaz temu amandmaju nasprotujem. Nasprotujem pa tudi lažnemu in neargumentiranemu nasprotovanju v javno-zasebnih partnerstvih na določenih področjih. Vse je odvisno od partnerstva, ki je sklenjeno med dvema strankama. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Grill.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Spoštovani gospod minister, kolegice in kolegi. Tudi sam osebno smatram, da je ta amandma povsem nepotreben in tovrstne spremembe tukaj praktično ne prinašajo nobene dodane vrednosti k temu, po mojem prepričanju izredno pomembnemu zakonu. Tudi sam smatram, da je Ministrstvo za finance zagotovo bolj operativni organ, ki ima več strokovnih referenc in pa tudi ljudi, ki lahko v strokovnem in organizacijskem smislu uspešno nadzirajo oziroma tudi upravljajo z javno-zasebnim partnerstvom, ko ga bomo v Sloveniji začeli uvajati. Sama vlada je pa zagotovo tista, ki je v vsakem primeru najbolj odgovorna, če ne subjektivno, pa vsaj objektivno in ne nazadnje tudi predsednik Vlade. Ne glede na to, kako bo Ministrstvo za finance opravljalo s tem, je končna odgovornost na Vladi in predsedniku Vlade in s tem tudi politična odgovornost. Ne bi želel zahajati izven vsebine tega amandmaja, vendar vseeno besedo ali dve moram tudi replicirati zavajanju, ki je danes v razpravi tudi možno zaslediti na račun tega osnovnega namena javno-zasebnega partnerstva. Namen tega zakona in pa tudi potem sklepanje javno-zasebnega partnerstva je izključno v tem, da v Slovenijo tudi uvedemo neko obliko podjetij, podjetništva, ki bo prispevalo k hitrejšemu in bolj učinkovitemu razvoju na tistih področjih, kjer je bilo do sedaj premalo interesa in ne nazadnje tudi kapitala. In tukaj v tem javno-zasebnem partnerstvu še vedno je ključni igralec in bo ključni igralec javni interes, to pomeni ali Vlada ali lokalna skupnost. Oni so tisti, ki bodo postavljali pravila igre in privatni kapital, privatni interes bo pa pač tisti, ki se bo temu podredil, če bo v tem videl tudi svoj interes. In tukaj govoriti o tem, da se bo na ta račun povečalo plačevanje storitev, da se bo tukaj izvajala privatizacija, to je zagotovo zavajanje in neresnica. Imamo tudi danes moč zaslediti določena področja, ki so lahko tudi pod pristojnostjo nekega javnega interesa, ki je v izvajanju nekih koncesionarjev, pa zaradi tega niso storitve nič dražje, so prej lahko cenejše. Zakaj? Privatna iniciativa je zagotovo bolj racionalna, ima drugačne motivacijske učinke in v nobenem primeru to ni samo motiv ustvarjanja dobička. Naj zaključim svojo razpravo samo še s tem, da tega amandmaja ne bom podprl in mislim, da je prvotna rešitev v zakonu dovolj dobra, da bo lahko ta zakon v praksi tudi zaživel. Hvala lepa.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda Horvata.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani gospod minister s sodelavcema, spoštovani kolegi in kolegice! Za uvod samo nekaj besed. Danes ima Državni zbor v obravnavi izjemno pomemben zakon, Zakon o javno-zasebnem partnerstvu, ki ga je Slovenija krvavo potrebovala in čakala dejansko 15 let. Toliko misli samo o tem, kar ni strogo vezano na 20. člen. Sedaj pa k 20. členu oziroma amandmaju, ki so ga predlagali kolegice in kolegi poslanskega kluba LDS. Dovolite, da ga analiziran po odstavkih. Amandma v prvem odstavku določa, da Vlada ustanovi posebno organizacijsko enoto kot vladno službo. Problem se pojavi potem v naslednjih odstavkih. Amandma v drugem odstavku določa, da pristojna ministrstva spremljajo, svetujejo in v skladu s predpisi sodelujejo pri izbiri, vrednotenju ter izvedbi projektov javno-zasebnega partnerstva. V tretjem odstavku amandma določi, da pristojna ministrstva vodijo evidence projektov javno-zasebnega partnerstva in jih spremljajo ter nudijo strokovno pomoč drugim javnim partnerjem na državni ali lokalni ravni pri oblikovanju aktov. Gremo k petemu odstavku. V petem odstavku amandma določa, da pristojna ministrstva skrbijo za izobraževanje, izmenjavo informacij, javno predstavitev in promocijo možnosti javno-zasebnega partnerstva na državni in lokalni ravni. Če vse to seštejem, te določbe amandmaja, potem drugi, tretji in peti odstavek amandmaja pomenijo, da predlagana vladna služba ne bi imela pravzaprav nobenih pristojnosti razen sodelovanja s Svetom za javno-zasebno partnerstvo v tem delu, da Vladi pač posreduje predloge Sveta. Zavedati se moramo tudi tega, da bi eventualno sprejetje amandmaja zahtevalo bistveno večji obseg strokovnjakov na vsakem ministrstvu, multipliciranje evidenc o projektih javno-zasebnega partnerstva, kar bi povzročilo nepreglednost. Če strnem v en stavek, si upam trditi, da bi sprejetje oziroma da ta amandma dejansko pomeni generator nepreglednosti. Vladnemu predlogu zakona oziroma 20. člena jaz verjamem in zaupam, in še enkrat bi želel izpostaviti tudi ugotovitev, da je v tujini posebna skupina oziroma služba, ki se ukvarja z javno-zasebnim partnerstvo, v veliki večini vedno del Ministrstva za finance. Iz teh razlogov, kot je bilo že povedano, v imenu poslanske skupine še enkrat najavljam, da tega amandmaja ne bomo podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda Veršnika.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem prisotnim. Predlog amandmaja v poslanski skupini Slovenske demokratske stranke ne podpiramo. Amandma namreč govori o posebni organizacijski enoti, ki razvija, spremlja in sodeluje pri izvajanju javno-zasebnega partnerstva v Republiki Sloveniji [[...]]
Gospod Veršnik, prosim, da telefon ugasnite, se sliši.
Zakon predlaga, da se ta služba formira v okviru Ministrstva za finance. Vsa soglasja javno-zasebnega partnerstva daje Vlada in predstavljamo si kot neka služba, ki je pač skoncentrirana na enem mestu in ki bdi nad izvrševanjem primerov javno-zasebnega partnerstva, pri tem ima skoncentrirane kadre, pri tem ima skoncentriran kapital izkušenj dobre poslovne prakse in vodi to krovno nad javno-zasebnim partnerstvom. Mi smo mnenja v poslanski skupini Slovenske demokratske stranke, da predlog amandmaja pomeni razbijanje te enotne službe, kot je predlagana v orginalu, na ministrstva. To pomeni, da bo bodo, prvič, ministrstva morala imeti neke kadre, verjetno več od enega, da bodo morala voditi evidenco in pa opravljati vse te funkcije, ki so predvidene po tem zakonu na Ministrstvu za finance, v vsakem ministrstvu posebej. Za naše poglede na to je to popolnoma neracionalno in s tem bomo dejansko izgubili pregled nad dogajanji, ki se bodo skozi leta oblikovala in dogajala na področju javno-zasebnega partnerstva. In nikakor ni primerna ta organizacija. Zaradi tega mislimo, da tudi službe po ministrstvih bodo vključene v sam proces. Prepričan sem, da odgovornosti nad tem prav gotovo ne bo niti hotel prevzeti minister oziroma ta služba, ampak je to nek koordinacijski organ, ki bo ustrezno, glede na problem, komuniciral z posameznimi ministrstvi jasno v okviru vlade. Tako smo mi v poslanski skupini Slovenske demokratske stranke mnenja, da to pomeni nepregledno in neenotno vodenje projektov javno-zasebnega partnerstva. Več o ostalih pa pri naslednjih amandmajih. Hvala.
Hvala lepa. In še gospa Pečanova, prosim.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Rada bi podprla ta amandma in povedala, da je pravzaprav zanimivo, da od vseh razpravljavcev iz koalicije, ki sem jih do sedaj slišala govoriti v zvezi s tem amandmajem, sem šele v zadnjih dveh razpravah zaznala tudi nekaj konkretnih argumentov, zakaj ni dobro, da bi sprejeli ta amandma. Pa menim, da znova na enak način, kot vedno do sedaj, kadarkoli opozicija predlaga amandma, ni govora o tem, kako bi ga lahko izboljšali, se pravi, da bi koalicija lahko pravočasno vložila amandma na amandma in ga popravila, tako da bi bil primeren. Recimo, argument o tem, da je po takem amandmaju raztreseno odločanje in spremljanje in vodenje evidenc in svetovanje po celi Vladi, da se zaradi tega izgubi smisel posebne organizacijske enote in tako naprej. Ne. Vidi se, da je razmišljanje o tem, da neki razlogi so zato, da bi ta amandma vsaj delno lahko upoštevali, vendar pa ni nobene volje, da bi, ne samo ta, ampak katerikoli amandma opozicije, kdajkoli tudi poskusili popraviti, tako da bi dosegel smisel, ki ga amandma pravzaprav ponuja. Dejstvo je, da ni zdravo in da ni dobro, da bo o vseh javnih-zasebnih partnerstvih, v vseh resorjih vendarle odločal organ, ki bo odvisen samo od enega ministrstva oziroma ki bo znotraj enega samega ministrstva, in to ministrstva, ki mora skrbeti za finance. Zaradi tega se tudi ne moremo strinjati s tem, da je področje zlasti družbenih dejavnosti, če naštevamo, tako, kot je prej kolega Milan Cvikl rekel, recimo zdravstvo, recimo otroško varstvo, recimo karkoli drugega, da je vključeno popolnoma enakopravno v celoten zakon. Opravičujem se, gospod predsedujoči, da bom tudi jaz malo posegla izven tega amandmaja. Vendar moram reči, da so ti trije amandmaji med seboj povezani, tako k 20. kot k 21. in 153. členu, in se na nek način navezujejo prav na bojazen pred privatizacijo, družbenih dejavnosti niti ne toliko, ker dejstvo je, da privatizacija javnih gospodarskih služb je že zdavnaj stekla in se izvaja tudi brez Zakona o javno-zasebnem partnerstvu, medtem ko privatizacija na področju zdravstva, otroškega varstva, šolstva, kulture, športa so poskusi, vendar večinoma dokazljivo neuspešni, zlasti neuspešni po tem, da trditve o tem, da zasebni sektor izvaja zadeve v javnem interesu bolj učinkovito, ceneje, bolj racionalno kot pa javni sektor, ne stojijo. Da se dokazati, da je cela vrsta dejavnosti, ki jih izvajajo profitni izvajalci na področju družbenih dejavnosti za, bom rekla, nivo storitev in tudi za dostopno storitev, škodljiva ne, pa koristna. In zato menim, da je, čeprav bom rekla, v trenutni situaciji, ko recimo pristojni minister za področje zdravstva je celo bistveno bolj radikalen kot katerikoli drug resor v Vladi glede želje po privatizaciji svojega sektorja. Se pravi, da sili občine v to, da privatizirajo zdravstvene domove, da privatizirajo oziroma da podelijo koncesije za praktično popolnoma vso osnovno zdravstveno varstvo. Tukaj se ne morem strinjati s tem, da je ta trenutek minister za zdravje takšen, da je pristaš privatizacije celotnega področja in meni, da je to najbolj pravi način izvajanja zdravstvenega varstva, vse od primarnega pa do terciarnega nivoja, da je koristno, da se tudi privatizirajo objekti, v katerih se to zdravstveno varstvo izvaja, da je to lahko argument za to, da naj preide področje vladne službe, ki se bo ukvarjala z javno-zasebnim partnerstvom, na Ministrstvo za finance. To ni argument, že zardi tega ne, ker bo minister za zdravje, upam, da v interpelaciji padel, in drugo kar je, zaradi tega, ker bo potem novi minister za zdravje verjetno drugače ravnal, kot pa on. Se pravi, da bo potem sodelovanje med Ministrstvom za finance in Ministrstvom za zdravje bistveno bolj koristno za celotno področje zdravstvenega varstva. Moram reči, da smo mi pri tem zakonu, naša poslanska skupina in naša stranka, aktivno sodelovali, da v načelu ta zakon zelo podpiramo in smo ga podpirali in ga tudi podpiramo, vendar smo izrecno nezadovoljni zaradi tega, ker koalicija kljub uradno izraženi, formalno izraženi volji za sodelovanje v partnerstvu za razvoj nikakor ne želi upoštevati tistih predlogov, ki so po našem mnenju za področje družbenih dejavnosti, ki niso usmerjeni proti javno-zasebnem partnerstvu, ampak so usmerjeni v omejitev javno-zasebnega partnerstva na področju družbenih dejavnosti, tako da se prepove dostop do tega partnerstva profitnemu kapitalu, se pravi, da lahko izvajajo zasebni del partnerstva samo neprofitne zasebne organizacije, po domače povedano, društva ali karkoli podobnega. Hvala.
Hvala lepa. So še dvignjene roke, zato odpiram ponovno razpravo. Prijava teče, seveda smo še vedno pri 20. členu in amandmaju LDS. Hvala lepa. Prvi ima besedo gospod Mikolič.
Hvala še enkrat za besedo. Jaz bom zelo kratek, in sicer bom razpravljal samo o čemer tudi razpravljamo, o 20. členu. Jaz se strinjam z obstoječo dikcijo, ki je vključena oziroma ki jo Vlada oziroma Ministrstvo za finance predlaga, in ne bom podprl amandmaja. Zakaj ne? Sam smatram, da ta del oziroma to področje mora res biti na Ministrstvu za finance. Predvsem zato, da bo Ministrstvo za finance skrbelo, da bo javni denar, se pravi, tisto, kar bodo javna sredstva, tudi pravilno naloženo oziroma, če lahko rečem, da bo pri vsakem projektu, kjer bo tako imenovano javno-zasebno partnerstvo, da bodo javna sredstva tudi praviloma varovana. Kaj hočem povedati? Vsekakor si ne predstavljam, tako kot je bilo s strani opozicije oziroma predlagatelja povedano, da bo Ministrstvo za finance reklo takrat, ko bo ugotovilo, da ni javnega denarja, izberi si partnerja. Ne predstavljam si to tako. Ampak Ministrstvo za finance bo skrbelo za to, da bo finančna konstrukcija zaključena, da se bo vedelo, koliko je javni denar, koliko je zasebni denar. Poglejte! Kolega Cvikl, se smejete, ampak vam povem, najbrž kolegica Pečanova je prej, mi župani poznamo zadeve, ko si do sedaj za vsako investicijo si moral pridobiti soglasje Ministrstva za finance. Zakaj? Ravno zaradi tega, ker je Ministrstvo za finance na osnovi investicijskega projekta izdalo soglasje, če imaš finančno konstrukcijo zaključeno, če veš, kako boš to investicijo izpeljal do konca in da bo ta investicija tudi pravzaprav v končni fazi rentabilna. S tem si pa jaz ne predstavljam v tem primeru, da bomo zdaj pa rekli, zdaj je pa rentabilna, če bodo storitve za uporabnike toliko in toliko višje [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]], kar je bilo večkrat slišano. Ravno nasprotno, da storitve ne bodo višje, kot so bile do sedaj. Mi zdaj tu govorimo ali večji del razpravljamo samo o zdravstvu pa o šolstvu. Jaz veliko pričakujem od tega zakona za realizacijo drugih projektov, ki nam stojijo pravzaprav, kjer nismo do sedaj imeli zasebnih partnerjev oziroma zasebnih vlagateljev v določene investicije. Zato tega amandmaja ne bom podprl. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima magister Cvikl.
Nizozemska, članica Evropske unije, država, za katero bi zelo težko trdili, da je nerazvito tržno gospodarstvo, z zakonom prepoveduje ustanavljanje in delovanje profitnih bolnišnic. Zakon o javno-zasebnem partnerstvu mimo ministra za zdravja, če boste zavrnili amandma, amandma, ki ga predlagamo, omogoča javno-zasebno profitno partnerstvo in celo napovedano je, da bo bolnišnica Trbovlje prva.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Bajc.
Hvala, gospod podpredsednik, kolegice in kolegi. Ne razumem tega amandmaja, kolega Cvikl. Vi s tem amandmajem v tretjem odstavku ustanavljate neko vladno službo za javno-zasebno partnerstvo, ko preberem 2. člen tega zakona, ki govori o opredelitvah izrazov, ne govori o vladni službi. Še bolj me pa bega pri tem amandmaju, če preberem ta stavek: V skladu s svojimi ugotovitvami pripravi strategijo izvajanja javno-zasebnega partnerstva in oblikuje predloge in pobude ter jih predloži." Se pravi, svet za javno-zasebno partnerstvo vladni službi za javno-zasebno partnerstvo, to je nek organ, nek nov verjetno minister brez listnice, ne vem kaj je mišljeno, in pravi, da ta pa lahko strategijo predlaga, predloge in pobude posreduje Vladi Republike Slovenije v sprejem. Kaj pa če ne? Se pravi nek novi minister brez listnice je sprejel neko strategijo in se je pri tem ustavilo. In je to strategija, ki govori. Narobe je svet, vsaj kakor jaz razumem.
Hvala lepa. Prosim, gospod Cvikl, ima repliko.
Poglejte, gospodje poslanci, poslanke. Vlada preko ministrov, ki so samostojno intrepelirani in seveda pred tem imenovani, odgovarja državnemu zboru. In reči, da o privatizaciji preko javno-zasebnega partnerstva na področju šolstva, kultura, zdravstva, prometa in tako naprej odloča samo minister za finance, je ukinjanje drugih resorjev ali pa je potrebno spremeniti ustavo in reči, da minister za zdravje ni več odgovoren državnemu zboru za področje, ki mu ga zdaj ureja minister za finance. Ukinimo mu proračunski sklad. Sami ste rekli, da to delamo takrat in da delamo to zato, ker nimamo javnega denarja dovolj in bo minister za finance zelo enostavno reševal probleme, ki jih ima vsak minister za finance. Samo ministra za zdravje potem za področje urejanja zdravstva investicij v zdravstvu več ne potrebujemo. Zato predlagamo, da je to vladna služba, da pri tej vladni službi delujejo vsi resorji, tako kot smo oblikovali službo za razvoj, službo za razvoj, mimogrede, ki je kot osnovno nalogo v drugi polovici leta pripravila 34 velikih projektov, za katere pravi, da se bodo izvajali preko javno-zasebnega partnerstva. Naj ta vladna služba to, kar je pripravljen kot velik projekt začne izvajati, ne pa, da bo to zdaj delala neka ekipa, ki je apolitična, ki je tehnokratska na Ministrstvu za finance. Maksimalni nivo je generalni direktor. Generalni direktor nikoli ne pride v Državni zbor. Jaz bi pa rad videl državnega sekretarja, pa ministra za javno-zasebno partnerstvo s prvim projektom, da pride v Državni zbor. In če boste potrdili 20., 21. in 153. člen se bomo o tem pogovarjali v Državnem zboru. V nasprotnem danes dajete odvezo, Nova Slovenija, predsednik Nove Slovenije, minister za finance prevzema vso odgovornost vseh ostalih ministrstev in on odloča o javno-zasebnem partnerstvu. On je tisti, ki se ne nazadnje v imenu javnega partnerja pogaja. Čestitam, minister za finance, da si pridobil takšna pooblastila, samo mislim, da jih ni ne formalno sposoben izvajati, niti jih je tehnično vsebinsko ekipa na Ministrstvu za finance usposobljena izvajati, ker imamo resorje, ki pokrivajo resorna vprašanja.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda Starmana.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Povedal bi, da sem proti amandmaju k 20. členu. Zakon, ki ga imamo pred sabo, sistematično in normativni ureja javno-zasebno partnerstvo in uvaja evropsko prakso oziroma direktivo 2000 04/18 v naš pravni red. Rekli smo, da je to krovni zakon in opozoril bi na eno pomembno stvar, ker iz same razprave nisem zasledil, kaj je pravzaprav vsebinsko pomembno. Dejstvo je, da je osnovna prednost tega zakona v razbremenitvi javnih financ, se pravi, to naj bi bila ta stvar in osnovna prednost tega zakona, ki bi jo morali tudi dejansko udejaniti. Ko govorimo o javnih financah, moram povedati to, da je treba povedati in predvsem ugotoviti, kakšne so možnosti za to razbremenitev javnih financ, pripraviti bo verjetno potrebno zelo kmalu določene spremembe tega zakona, ki bodo to natančno urejale. V tem krovnem zakonu te stvari niso urejene. Predvsem, kaj so vse investicije s strani države, ki so že bile narejene in kakšna je vloga pri razpolaganju z davkoplačevalskim denarjem in razmejiti vse tiste vloge države, ki jih daje v investicije, ki se bodo lahko vračale same. Tukaj bo verjetno prišlo zelo hitro ob sami uporabi tega zakona do potrebe, da se ta zakon dopolni predvsem v tem delu, kjer se bo jasno razmejila funkcija tveganje ter seveda možnosti oziroma vlaganje, tudi dobički tistih, ki bodo vlagali, brez katerih pa tega vlaganja seveda ne bomo nikoli [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]smisel zakona ne bo realiziran. Hvala lepa.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda Pečeta.
Spoštovani prisotni. Osebno ocenjujem oziroma sem trdno prepričan, da država smo ljudje, zato seveda ne bi smel biti osnovni motiv omenjenega zakona pred nami to, kar je povedal govornik pred menoj, in sicer razbremenitev javnih financ. Osebno ocenjujem, da bi zakon moral spremljati tisto dosti višjo noto, noto državljank in državljanov Republike Slovenije, predvsem v tem, kakšna bo kvaliteta storitev, kakšna bo dostopnost teh storitev in ne nazadnje, a po moji oceni seveda najpomembneje dejstvo, cene teh storitev. In šele potem bi morali gledati, ali bo zakon imel in zgolj imel tako imenovane učinke razbremenitve javnih financ. Rad pa bi poudaril, da amandma, ki je pred nami k 20. členu, vsaj po moji oceni razširja funkcijo, ki je zaenkrat nima obstoječi 20. člen, tako imenovano funkcijo transparentnosti, nadzora in ne nazadnje strokovnosti. Bojim pa se, da ravno s tem, ko nočete pristati na večjo transparentnost, večji nadzor in večjo strokovnost, imamo različne poglede. In sicer, če bi izhajali iz vaše teorije, da sta javni interes in zasebni interes eno in isto, potem bi se lahko vsem trem funkcijam odpovedali. Dejstvo pa je in z gotovostjo lahko trdim, da javni interes ni enako zasebnemu interesu. Zasebni interes spremlja drug učinek, to je učinek dobička, najsi bo v dvigu cen ali vstopov v lastništvo. In vse prej kot to, bi moral biti javni interes. Javni interes pa je v kvaliteti in cenovnosti ter predvsem dostopnosti. Iz tega se mi zdi popolnoma upravičeno, da bi Državni zbor sprejel amandma k 20. členu, torej tisti amandma, ki bi po eni strani, vsaj po moji oceni, preprečil oziroma otežil neopravičeno dvigovanje cen, ki se bo drugače zgodilo ravno zaradi nestrokovnosti oziroma vezave odločitve izključno na eno ministrstvo. Po drugi strani pa bi po moji oceni z večjo transparentnostjo, z razpršenostjo tako imenovane strokovnosti, torej, da bi vsak na svojem področju, če že imamo ministra za to, naj tudi on vendarle nekaj odloča, povzročili, da ne bi prišli v tako imenovani sistem podtalnega vstopa privatnega kapitala ali privatnih deležev v sistem lastninjenja. Ob tem dovolite, da izpostavim še eno zadevo, ki je po moji oceni zelo pomembna, in sicer napačno predpostavko marsikoga v Državnem zboru, ko vidi v tako imenovanem javnem kapitalu izključno pozitivne stvari. Ni res, da bi koncesijska razmerja marsikje v Sloveniji znižala ceno. Ob tem moramo vedeti, da obstajajo, kar se tiče koncesijskih razmerij s področij delovanja lokalnih skupnosti tako imenovane koncesije, ki se direktno podeljujejo zaradi opravljanja nekega interesa v lokalni skupnosti, in koncesijska razmerja oziroma razpise, ki se dodeljujejo preko javnih razpisov. In eno in drugo koncesijo je potrebno močno, močno ločiti. Ena je v obtoku, naj si bo s strani države ali lokalne skupnosti zaradi zadovoljevanja interesov z omejeno ceno, ceno, ki jo postavljajo, naj si bodo občinski sveti ali župani, odvisno od pravil igre, ki jih imajo v lokalni skupnosti, druge pa so koncesije, ki so tako imenovano tržne naravnane. Zato eno in drugo spremljati pod isto taktirko v okviru predloga zakona o javno-zasebnem partnerstvu je neprimerno. In po naši oceni zakon v mnogočem leži na napačni predpostavki. Minister Bajuk oziroma predlagatelj gradiva izhaja iz tega, da enači javni interes od zasebnega interesa. Javni interes ima Republika Slovenija že opredeljen v Zakonu o gospodarskih javnih službah. Kar se tiče tako imenovanega zasebnega interesa, ga imamo prav tako opredeljenega v Zakonu o gospodarskih družbah, kjer je eno osnovnih vodil Zakona o gospodarskih družbah kapitalske družbe ustvarjanje dobička. In kdorkoli, če naredim izpeljavo od tu, ocenjuje, da lahko skozi dobiček realiziramo javni interes, ta se seveda moti, ker visoka cena neke storitve ni v javnem interesu. Iz tega naslova, vsaj osebno ocenjujem, da vsaj v majhen bran tako imenovani razmejitvi med javnim interesom in med interesom kapitala, bi bilo smiselno sprejeti omenjeni amandma k 20. členu, katerega že podnaslov pove njegovo vsebino, in sicer če izhajamo iz obstoječega, ministrstvo, pristojno za finance, je nosilec predloga zakona, kot ga predlagajo v okviru Vlade Republike Slovenije, in predlog, kot ga ponuja amandma, da je to Vlada Republike Slovenije z vsemi svojimi, množina, ministrstvi, z vsem svojem vedenjem po posameznih področjih. Ne se omejevati, poskušajmo zadevo vsaj v tej sferi, zelo občutljivi sferi, torej sferi interesa kapitala in javnega interesa približati ministrstvom, približati posamezni stroki. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Rezman.
Hvala. O dveh stvareh bi še rad spregovoril. Najprej v zvezi s privatizacijo, ki je bila omenjena in ki so se nekateri bali v svojih diskusijah, pa ne vem zakaj, ker je to po moji sodbi eden izmed namenov tudi tega, kar zdaj počnemo, kajti če preberemo zakon, vidimo, da gre za dvoje vrst partnerstev. Gre za pogodbeno partnerstvo, kjer ni privatizacije, kjer so koncesije in naročniška razmerja, in gre za statusno partnerstvo. Tam pa imamo d.o.o.-je, imamo d.d.-je, imamo evropsko delniško družbo, in teh ni brez privatnih vložkov. In torej, to se predvideva, ni se treba nič pred tem skrivati in to tudi nič ni slabega. Najbrž je bil namen, da to vpeljemo zato, da pritegnemo nov kapital, da pritegnemo nov nadzor, da delimo tveganje in da se posledično storitve na teh področjih izboljšajo. Ali bodo storitve dobre, ali bodo cene nizke, ni odvisno od tega zakona, to je odvisno od tega, kako bodo upravljali, kako bodo vodili firme, o katerih danes govorimo. Kar zadeva drugi del, torej ta sum, ali ima ministrstvo preveč arbitrarnih možnosti v zvezi z 20. in 21. členom, napovedujem, da bomo pripravili amandma, ki bo sedanjo slabo dikcijo - res je slaba - 21. člena popravil, kajti zadnji stavek 21. člena govori o tem, da ministrstvo "lahko" strategijo, predloge in pobude posreduje Vladi, ki pa sprejme. Torej, nima izbire, ali bo posredovalo ali ne, če Vlada sprejme, mora posredovati. In s tem, ko bomo tisti "lahko" izbrisali, bo torej arbitrarnost, bi rekel, utopljena v pesku in bo Vlada v vsakem primeru morala to dobiti in to tudi sprejemati.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Širca.
Hvala. Temeljna razlika med Vladnim predlogom oziroma amandmajem je v tem, da mi predlagamo službo znotraj Vlade, ministrstvo predlaga oddelek znotraj Ministrstva za finance, nekaj takega. In če bi bili pametni, gospod minister, bi zagotovo odgovornost smiselno prenesli na širše telo, kot prevzeli nase, ne samo zaradi morebitne šibkosti, ampak tudi prevelikih kompetenc, ki jih boste dobili, in seveda bremena na ramena. Zakaj to govorim? Zaradi tega, ker amandma, ki smo ga predlagali, pripravlja partnerstvo. Partnerstvo v Vladi, kar pomeni, da bi vsa ministrstva znotraj svojega področja za tako odgovorno delo, kot je skrbstvo nad transparentnostjo in odločitvami javnofinančnega sektorja v sodelovanju s privatnim, vendarle bilo bolj povezano. Zakaj pa to še posebej govorim? Že v primeru, recimo, gospod minister, vprašanja, ali so na področju kulture subvencije obdavčene ali ne, ima Ministrstvo za finance eno tolmačenje, Ministrstvo za kulturo pa drugo tolmačenje. Recimo, že tu je precej različnih konfliktov, in če bi prišlo do teh partnerskih pogovorov, bi pri tako pomembnem vprašanju vendar bilo več konsistentnosti. Zasebni kapital, ki bo, recimo, vstopal na področje kulture, dam primer Lipice, dam primer NUK, kjer trenutno država razmišlja, da bo kar zasebni partner prevzel ogromen delež izgradnje NUK, v bistvu ga pa zanima tam samo en bife, ampak vendar se to obeša na velik zvon; primer Vibe, ki je v nacionalnem programu in zahteva neko javno-zasebno partnerstvo. Ali bo ta finančni oddelek znotraj Ministrstva za finance lahko absorbiral vse probleme posameznih specifik določenega področja? Ne bo, ne more, ker že na subvencijah ali pa na drugih obdavčitvah ali na drugih vprašanjih ne more, ker so specifike. In zaščita bi bila z vladno službo z odgovornostjo premierja, ne pa vas, ali nekoga drugega, ki bo vodil Ministrstvo za finance, bi bila bistveno večja, bistveno bolj sistematična odgovornost pri na nek način zelo pomembnem vstopu ali zaključku neke tranzicije znotraj javnega sektorja, ki bo vedno, se bojim, bolj zanimiv, lahko pa tudi ogrožajoč, s tem da pozdravljam partnerstvo, bi bil boljši, če bi bil bolj transparenten in bi vas olajšal, to nedvomno, vas ali vaše bodoče naslednike, ki bodo vodili finance v prihodnosti. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. K besedi vabim poslanca mag. Franc Žnidaršiča. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani minister, kolegice in kolegi! Na vsak način ne nasprotujem javno-zasebnem partnerstvu v gospodarstvu, pa tudi ne v družbenih dejavnostih, vendar načeloma je prav, da se zavedamo, kaj to v resnici pomeni. Vse dosedanje prakse tudi v državah Evropske unije so pokazale, da je cena storitve iz javno-zasebnega sektorja višja od tiste, ki jo jamči na določenih področjih samo vlaganje države. Primer je dom upokojencev, starejših občanov v Rogaški Slatini, ki je najcenejši dom, zgrajen po principu javno-zasebnega partnerstva, in je v njem oskrbni dan 21% višji od domov, ki so zgrajeni z javnimi sredstvi. Treba je povedati, da je cena višja na račun tistega dela vložka zasebnikov, ki hočejo svoj vložek v določenem času povrniti, zagotoviti si dobiček iz vloženega denarja. In dobiček zahteva profitno delovanje institucije ali ustanove ali česarkoli ali službe, ki je ustanovljena z javno-zasebnimi sredstvi. V tem smislu bi rad opozoril, da ne gre samo za to, da te posledice plačujejo dražje državljani, pač pa bo v tem konkretnem primeru višjo ceno plačala tudi občina, kadar občan ne bo zmogel te višje cene in bo razliko pokrila občina. Se pravi, da iz javno-zasebnega partnerstva lahko občine na določenih področjih samo izgubijo in nič drugega. Poglejte, zasebna vlaganja v zobozdravstvu. Pojdite k zobozdravniku. Jaz sem to službo spremljal 35 let in cene so danes tako visoke, da si jih tisti, ki ne krade, malo da ne more več privoščiti. Zato se bojim, da bo nekaj podobnega tudi na področju zdravstva, če bomo šli v sistem popolne privatizacije ali pa takšnega javno-zasebnega sektorja, da bodo z javnimi sredstvi zgrajene inštitucije bolnišnic, zdravstvenih domov prešle v zasebne roke in se bo potem tam iskal dobiček tistih, ki bodo znotraj te privatizacije sodelovali. V tem primeru se bojim, da bo zadeva podobna, kot je bilo z lastninjenjem na področju gospodarstva, ko so nekateri čez noč postali lastniki firm in malo da ne iz beraške palice presedlali v bogataša po principu nuje, da to naredimo čim prej in nepremišljeno. Jaz bom ta amandma podprl, pa ne, zaradi tega, ker bi želel podpirati opozicijo, pač pa zaradi tega, ker ima v sebi nekaj varovalk, ki lahko pomagajo, da se vsaj za področje družbenih dejavnosti ne bo nepregledno vlagalo oziroma odobravalo javna sredstva v sodelovanje, ki lahko nosi dobiček samo eni strani, na škodo državljanov. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati o tem členu? Dobro. Ponovno odpiram prijavo. Prosim. Hvala lepa. Tokrat bom začel pri gospodu ministru. Prosim, gospod dr. Bajuk, beseda je vaša.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Rad bi samo opozoril na dva komentarja, ki sta prišla s strani spoštovanih gospodov poslancev. Po eni strani poslanec Bajc in ravnokar gospod Rezman. Dejstvo je, da tako tekst kot amandma sam dejansko ima eno bom rekel potrebo po popravilu. Kot je gospod Bajc sam opozoril, tudi v predlogu amandmaja še vedno obstaja besedica "lahko", ki pa dejansko spremeni bodisi ministra za finance v predlogu zakona ali pa to novo agencijo ali ustanovo, ki jo amandma predlaga, dejansko ji da možnost, da sama odloča ali pa se odloči, ali bo poslala ali ne bo poslala strategijo v obravnavo ali pa za sprejem Vlade Republike Slovenije. Mislim, da to je potrebno popravka in na to bi rad opozoril. Po drugi strani bi pa rad še enkrat povedal, da stojimo pri neki ključni odločitvi, in to je, ali odpremo ali ne odpremo možnosti nerazbremenitev javnih financ. Seveda jaz razumem, da je to mogoče tako brati, vendar namen tega zakona, ne samo v Sloveniji, ampak tudi povsod drugod, ko se je to dejansko tudi uvedlo, je ravno v tem, da se na teh ključnih področjih doseže več, kot pa, če je vse samo odvisno od javnih sredstev. Ne gre, da bomo sedaj manj zapravljali, ampak da bomo lahko veliko več dosegli s partnerji na teh področjih. Končno je še drugo vprašanje, ki se pojavlja še in še in to je, da je, če je to v celoti vladna služba ali pa pod neposrednim in pa v ekskluzivni odgovornosti Vlade, potem so pa bodisi cene zagotovljene ali pa učinkovitost največja. Jaz bi vas samo rad opozoril, da tudi neka neprofitna organizacija, tudi neka fundacija, ki po zakonu ne more deliti dobičkov, ker pač tako je, je neprofitna organizacija, lahko ravno tako izkorišča to zakonodajo ali pa katerokoli drugo zakonodajo preko predstavitev svojih lastnih stroškov. Gospodje direktorji neke neprofitne organizacije si lahko zastavijo takšne plače, ki omogočajo menjavo beemvejev vsako leto, lahko najemajo razno razne prostore preko svojih takšnih ali pa drugačnih partnerjev in smo pred istim problemov. Končno, nič nas ne bo odrešilo od odločitve posamezne pogodbe in pa poštenega nadzora in učinkovitega formulacije teh investicijskih projektov [[...]]
Gospod minister, oprostite, ker vas prekinjam, ampak o 22. členu govorimo, o členu, ne o celotnem zakonu, če je možno skoncentrirati debato, prosim
Prav, saj s tem bom končal. Te komentarje sem pač si dovolil, gospod predsedujoči, ker sem jih od strani gospodov poslancev in poslank tudi slišal in če sem kršil pravilnik, se pa opravičujem. Hvala.
Saj zato sem vas tudi pustil, kajti kot rečeno, je debato pa spet striktno nemogoče zožati samo na en člen in na en amandma. Paziti pa je treba, da ne gre predaleč. Mag. Cvikl, ima besedo. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Škoda, da nas gospod minister zapušča, bom pa seveda na primeru občine razložil logiko 20. člena. Sprašujem župane, pri 20. členu smo še zmeraj, gospodje. Sprašujem poslance župane, ko gre za javno-zasebno partnerstvo na področju vrtcev, kulture, družbenih dejavnosti, kateremu načelniku bi dali to v urejanje. Načelniku za finance ali načelniku za družbene dejavnosti? Mi želimo, da to dobi v roke za odločanje, ker pozna problematiko, načelnik za družbene dejavnosti. Zato predlagamo amandma, ki na ravni vlade, to vzame iz rok ministra za finance, ki je zdaj pomešal cel kup pojmov in začel obtoževati neprofitno organizacijo, da menjuje beemveje, vemo, kdo je dal davčno darilo v višini enega beemveja skupini Slovencev in Slovenk, pomešal je, in želimo preprosto naslednje: ne samo nekaj 100, mislim, da je tam do 300 ljudi zaposlenih na ožjem Ministrstvu za finance, ampak nekaj 1.000 državnih uslužbencev, javnih uslužbencev v resorjih, ki se skupaj z vladno službo morajo ukvarjati pri zagotavljanju, vzpostavljanju pogojev in ščitenju javnega interesa. To ne more biti politična pristojnost zgolj ministra za finance, ampak vlade, vseh resorjev v celoti. Na ravni občine ne samo načelnika za finance, ampak vseh načelnikov, še posebej v primeru infrastrukture načelnika za infrastrukturo, v primeru družbenih dejavnosti pa načelnika za družbene dejavnosti. Za to tu gre. To je naš amandma. Kar se tiče pa 21. člena, pa že zdaj napovedujem amandma, s katerim bomo črtali besedico "lahko" v našem amandmaju k 21. členu. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Janc, imate repliko? Potem počakajte na drugi krog. Replika, gospod Rezman? Razprava, potem počakamo. Besedo ima še gospod Potrč, potem bomo pa ponovno odprli razpravo.
Hvala lepa. Mi ta predlog Liberalne demokracije podpiramo, ne v prepričanju, da je zadosten za rešitev problema v zakonu, ampak kot predlog, ki je minimalno še mogoč, ker je vladajoča koalicija vse druge amandmaje, ki so želeli opozoriti ali so opozarjali na bistvo problema v tem zakonu, zavrnila in jih formalno ni bilo mogoče vlagati. V poslanski skupini Socialnih demokratov smo bili namreč prepričani in smo še danes, da ob načelni podpori javno-zasebnemu partnerstvu ni smiselno javno-zasebnega partnerstva uvajati v družbenih dejavnostih, razen kadar gre za sodelovanje z neprofitnimi organizacijami. Čim pa gre za organizacije, ki imajo cilj ustvarjati profit, potem je gotovo normalno in jasno, da bodo ta profit ustvarjale na način, da se bo za isto ceno zmanjšala kvaliteta storitev ali pa povečala cena in bodo vsi tisti, ki bodo hoteli te usluge koristiti, morali tudi višjo ceno plačevati. In meni je zelo všeč, kar je govoril kolega Žnidaršič, ker je opozoril na prave probleme. Manj všeč mi je, da DeSUS ni podprl amandmaja, ki smo ga v drugi obravnavi vložili in na ta način predlagali, da ostaja javno-zasebno partnerstvo na področju družbenih dejavnosti le, kadar ga opravljajo neprofitne organizacije, in smo tudi povedali, na kakšen način to razumemo. Hvala.
Hvala lepa. Ker je še nekaj zainteresiranih, ponovno odpiram prijavo za razpravo o 20. členu in amandmaju LDS. Hvala. Prvi ima besedo gospod Rezman.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Gospod Cvikl je županu zastavil izpitno vprašanje. Vendar je problem v tem, da kadar je vprašanje napačno, ni možen dober odgovor. Vprašanje je napačno zato, ker se mešajo stvari. Zdaj imamo na eni strani Vlado in na drugi strani ministre - o tem zdaj govorimo -, torej same politične institucije, v občinah pa imamo samo en organ. Župan je tisti, ki odloča, vsi ostali so upravni delavci, ki za župana pripravljajo strokovne odločitve. In je odvisno od tega, kakšna je občina. Nekatere občine - verjetno je Mestna občina Ljubljana drugače ekipirana, srednje velike ali manjše občine imajo zopet popolnoma drugačne ekipe, tako da ponekod sploh nimajo ustreznega kadra in ni mogoče takšnih odločitev prepuščati nekemu upravnemu delavcu, ne vem, z višjo izobrazbo. Skratka, primerjava ni ustrezna. Kar zadeva problem Socialne demokracije, ki je predlagala javno-zasebno partnerstvo z "non-profit" ambicijami, pa ne poznamo tistega privatnega kapitala, ki bi bil pripravljen nekam iti, vstopiti v nek posel, pa bi vnaprej vedel, da prevzema tveganje, da pa dobička ni nobenega.
Hvala. In še gospod Janc.
Bom podobno kot kolega pred menoj. Z ozirom na razmišljanje kolega Cvikla, kdo bo to reševal. Reševala bosta oba, tako družbene dejavnosti kot finančnik, oba, v okviru občinske uprave, celotna mora pri tem sodelovati, na koncu pripravi dobro gradivo in o tem odloči občinski svet. To je to. Ne eden, ne drug, ampak skupaj, tim.
Hvala. Mag. Cvikl ima repliko.
Gospod Janc, hvala lepa. In točno to mi želimo. Da ne odloči samo načelnik, samo minister za finance, soodloča tudi minister za zdravje. In zato predlagamo, da so za to področje pristojna vsa ministrstva Vlade Republike Slovenije in ne zgolj to, da bo končno odločitev sprejela Vlada. Naša poanta je zelo enostavna: oba načelnika morata biti enakopravno vključena. Na področju družbene dejavnosti, gospod Janc, gospod predstavnik Vlade in tako naprej, mora biti pa nosilni načelnik za družbene dejavnosti. In nimate na Ministrstvu za finance, razen če boste duplirali ekipe ljudi, ki so sposobni karkoli vsebinskega reči o otroških vrtcih. Nimate jih. In je tudi prav, da jih nimate. Zato mora biti to področje rešeno z aktiviranjem ljudi iz resorja, ki se mu reče Ministrstvo za šolstvo, politično pa mora to odločitev za Vlado pripravljati minister, najboljše minister brez resorja, ki se bo samo s tem ukvarjal, pod neposredno ingerenco Vlade. Ker, kot je rekel gospod Rezman, župan oziroma predsednik Vlade na koncu odloči, nosi politično odgovornost in to potrdi. In vi sedaj želite z zavračanjem amandmaja, če ga ne boste sprejeli, preprosto vse breme in odgovornost prenesti samo na ministra za finance. Poglejte ga, niti razprave ni pripravljen spremljati tukaj v Državnem zboru. Zato predlagam, da naredimo maksimalno, kar se da še v tem zakonu s sprejemom tega amandmaja in naslednjih dveh amandmajev. Hvala lepa.
Hvala lepa. Ugotavljam, da ne želi nihče več razpravljati o 20. členu in o pričujočem amandmaju, zato zaključujem razpravo k tem členu. V razpravo dajem 21. člen in amandma poslanske skupine LDS. Prosim, da se prijavite, če želite razpravljati. Besedo dajem mag. Cviklu.
Naš amandma predlaga, da Svet za javno-zasebno partnerstvo vodi predsednik Vlade. Vanj je treba vključiti ministre, tudi neodvisne strokovnjake, vendar je to ključna vsebinska, glede na verovanje predsednika Vlade, da bo kar 23 milijard evrov težkih projektov približno dvotretjinsko financiral z javno-zasebnim partnerstvom. Če to verjame, če njegov državni sekretar za razvoj to počne, če je Vlada to sprejela, potem se naj postavi načelo in naj do konca svojega mandata, vsaj en projekt javno-zasebnega partnerstva izpelje, zato da bo od tega zakona tudi nekaj učinka. In to je naš predlog. Predlagamo pa in bomo tudi dali popravek amandmaja, da se v predzadnjem odstavku besedica "lahko" črta.
Hvala lepa. Ugotavljam, da je ta popravek sicer pravno-formalno pravilno vložen, ampak ga je treba vendarle pisno dokumentirani, tako, kajti to je treba storiti do konca razprave o tem členu. Ste pa to naredili ustno. Vidim, da ni več razpravljavcev, zato zaključujem razpravo tudi k temu členu. In dajem v razpravo še poslednji člen, in sicer 153. člen, ter amandma poslanske skupine LDS. Ponovno odpiram prijavo. Hvala lepa. Prva ima besedo gospa Pečanova. Prosim.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Jaz bi rad tudi ta amandma podprla, in sicer z zelo jasno razlago, da je tukaj po ovinku pravzaprav ukinjen nek nadzor nad tem, kaj se bo pravzaprav dogajalo z vlaganjem zasebnega profitnega, poudarjam profitnega, kapitala v javne zavode s področja družbenih dejavnosti. Mislim, da je treba biti racionalen in razmišljati o tem, da če že želimo omogočiti neomejeno vlaganje zasebnega kapitala v javna podjetja, se pravi, gospodarske javne službe, je seveda vse lepo in prav. Treba je pa razmišljati o tem, da kar z eno roko pomesti z omejitvami glede vlaganj v javne zavode s področja družbenih dejavnosti je pa seveda tveganje, za katerega vemo, da ga ne bomo mogli nadzorovati. Prelevili se bodo vsi javni zavodi lahko korak za korakom, leto za letom v zasebne firme, ki bodo delale samo še za dobiček. Hvala.
Hvala lepa. In še mag. Cvikl.
Mi imamo za uvod k razpravi k tem amandmajem eno samo vprašanje. Ali vlada ta amandma podpira in s tem želi preprečiti, da bi ta zakon bil zakon o netransparentni privatizaciji tisoč milijard državnega premoženja? Prosim, če lahko dobimo ta odgovor. Glede na ta odgovor bomo pa seveda vodili nadaljnjo razpravo. To je ključno vprašanje Zakona o javno-zasebnem partnerstvu.
Hvala lepa. Bom potem formalno vseeno še enkrat odprl razpravo. Minister se prijavlja. Če želi še kdo, naj to stori s pritiskom na tipko. Samo trenutek, gospod minister, da se konča prijava. Hvala lepa. Dr. Bajuk, beseda je vaša.
Hvala lepa. Jaz bi rad samo ponovil, kar sem že v svoji predstavitvi uvodni, sicer zakasneli, že povedal, kar se tega tiče. Če želimo, da se javno-zasebno partnerstvo v Sloveniji tudi razvija na drugih področjih, je potrebno črtati določbo 80.j člena, to se pravi, nasprotujemo temu, kar se tukaj predlaga, da se tretja alineja 153. člena črta. Glede tega bi samo rad opozoril na sledeče. Govori se o neki netransparenti privatizaciji ali pa prodaji premoženja. To enostavno ne drži, ker v Zakonu o javnih financah, 80. člen, ki gre od a, b, c, d do j, dejansko obstaja, samo j se črta. Vsi, če gre za prodajo premoženja, če bo šlo za kakšno prodajo premoženja, seveda obstajajo še vedno vse določbe Zakona o javnih financah, kar se tega tiče, prodaje premoženja, in ne vidim v tem nikakršne razlike. Mislim, da ta diskusija mora tudi to vključiti, dejstvo je, da se samo predlaga 80.j člen in to pa zato, da se dejansko ustvari možnosti, da do tega lahko pride. Delalo se pa bo na podlagi zelo preglednega sistema, v katerem se na podlagi strategije, ki bo formulirana in tudi jo bo vlada sprejela, na podlagi predpisov, ki jih bomo predlagali tudi vladi in ki jih bo tudi vlada morala sprejeti v celoti in na podlagi dejstva, da zakon sam zahteva v katerikoli verziji javno-zasebnega partnerstva, da se spoštuje Zakon o javnih naročilih, da bomo to tudi lahko dosegli. Ga ni zakona, ki bi lahko nadomestil odgovornost, kar se tiče gospodarnosti, učinkovitosti in pa poštenosti delovanja. Prepričan sem, da vsaka posebna pogodba bo morala te stvari reševati, in ni nikakršnega zagotovila, da se bo moralo ravno pri nas dogajati to, kar so bile pa negativne izkušnje drugod po svetu. Res je, da v nekaterih primerih se je to zgodilo, na kar nas tudi danes tukaj opozarjate, a vendar ni pa to nujno potrebno, je mogoče stvari na drugačen način formulirati, odvisno bo od vsake pogodbe posebej. Torej, mi nasprotujemo črtanju tretje alineje 153. člena. Hvala lepa.
Hvala lepa. In še mag. Cvikl.
Z vso odgovornostjo trdim, da minister za finance ne ve, kaj govori. 80.j člen Zakona o javnih financah prepoveduje privatizacijo javnih gospodarskih zavodov, javnih zavodov in javnih podjetij, razen če to dovoljuje Zakon za urejanje javne službe na posameznem področju in če je to preoblikovanje v skladu z nacionalnim programom, ki ga sprejme Državni zbor. Tretje. Ta člen tudi pravi, da se za prodaja kapitalske naložbe države oziroma občine iz drugega in tretjega odstavka, torej v javnih zavodih, javnih gospodarskih zavodih in javnih podjetjih, uporabljajo določbe tega zakona in ta določba iz Zakona o javnih financah je črtana. Vlada Republike Slovenije, ko bo sprejet 153. člen Zakona o javno-zasebnem partnerstvu ne bo nikoli več prišla v Državni zbor ali župan v občinski svet, ko se bo odločil za javno-zasebno partnerstvo bodisi preko prodaje deleža ali s tako imenovani ustanavljanjem podjetja. Zelo enostavno si je predstavljati, gospod minister, da bodo na primer v Občini Koper Popovič in prijatelji ustanovili d.o.o. in ga po odločitvi župana gospoda Popoviča, preko javno-zasebnega partnerstva sprivatizirali. Na občinski svet ne rabijo niti priti na, kot se temu reče, posvet, kako naj takšna pogodba izgleda. Zelo enostavno si je predstavljati, da bo gospod minister za zdravje dovolil vstop partnerjev v bolnišnico Trbovlje in prodaja deleža države v bolnišnici Trbovlje ne bo predmet odloka o prodaji finančnega in stvarnega premoženja, ker s črtanjem 80.j člena Zakona o javnih financah ni treba tega narediti, to je ključna razlika. V Sloveniji smo zadnjih 15 let privatizacije uspeli ohraniti državno premoženje v javnih zavodih, javnih podjetjih. Zakaj smo ga ohranjali? Ker so to monopolne dejavnosti in zato ker želimo, da se družbene dejavnosti zagotavljajo po minimalnih cenah, teh omejitev več ni. Zakon o javnih gospodarskih službah s tem zakonom razvrednotite in omogočate zelo enostavno, netransparentno privatizacijo tisočev milijard državnega premoženja brez tega, da bi zakonodajno telo kadarkoli o tem odločalo, brez tega, da bi 210 županov kadarkoli moralo priti v občinski svet po soglasje ali po, če hočete, posvet o tem, ali je to res smiselno narediti. To počnete, gospod minister, preberite si zakon. Če ne, si preberite pojasnila k Zakonu o javnih financah. Tretji, četrti odstavek 80.j člena so zelo pomembne določbe in če smo uspeli v Sloveniji do nastopa te Vlade to premoženje ohraniti ta Vlada odpira možnost za netransparentno "prihvatizacijo" tisočev milijard premoženja v javnih zavodih, javnih gospodarskih službah. Zato suvereno trdim, gospod minister, ne veste, kar ste ravnokar povedali!
Hvala. Ker ni več prijavljenih, zaključujem razpravo k temu členu. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj pol ure po prekinjeni 10. točki dnevnega reda oziroma najkasneje ob 19. uri in 25 minut. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 6. TOČKO DNEVNEGA REDA - DRUGA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O JAVNEM NAROČANJU NA VODNEM, ENERGETSKEM, TRANSPORTNEM PODROČJU IN PODROČJU POŠTNIH STORITEV, EPA 1028-IV . Za razpravo imamo verjeli ali ne celih 15 minut. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije, zato vabim gospoda ministra za dodatno obrazložitev. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Spoštovane poslanke in poslanci! V mesecu septembru vam je bil v sprejemanje predložen Predlog zakona o javnem naročanju na vodnem, energetskem, transportnem področju in področju poštnih storitev. Predlog tega zakona sodi v paket treh zakonov, ki bodo zaokrožili zakonodajo na področju javnega naročanja v Republiki Sloveniji, in sicer Zakon o javnem naročanju, o katerem bomo razpravljali na naslednji točki, potem Zakon o javnem naročanju o vodnem, energetskem, transportnem področju in področju poštnih storitev ter Zakon o javnem-zasebnem partnerstvu. V evropski pravni ureditvi je ločeno urejeno tako imenovano klasično javno naročanje gradenj, blaga in storitev od naročanja v sektorjih, čemur sledi tudi predlagana ureditev v Republiki Sloveniji. Zakon o javnem naročanjem na vodnem, energetskem, transportnem področju in področju poštnih storitev bo, kot je navedeno že v obrazložitvi razlogov za sprejem zakona, na novo uredil področje javnega naročanja v sektorjih v Republiki Sloveniji. S tem zakonom se prenaša v naš pravni red vsebina določb Direktive Evropskega parlamenta in Sveta številka 2004/17 z dne 31.3.2004 o koordinaciji postopkov za oddajo javnih naročil na vodnem, energetskem, transportnem in poštnem področju. Omeniti je potrebno, da se pravila za javno naročanje v sektorjih glede določenih vsebin ujemajo s pravili, ki veljajo za klasično javno naročanje. Tako na primer lahko govorimo o enakem pristopu k zagotavljanju konkurence, enakopravni obravnavi ponudnikov in spoštovanju drugih temeljnih načel pa tudi uporabe nekaterih postopkov in načinov. Generalno pa lahko ugotovimo, da so pravila, ki obvezujejo naročnike v teh sektorjih nekoliko drugačna oziroma enostavnejša. To je razvidno že iz tega, da so mejne vrednosti za objave teh naročil v Uradnem listu Evropske unije za blago in storitve skoraj trikrat višje. Razlogi za poenotenje pravil o javnem naročanju v teh sektorjih so na eni strani podani zaradi specifične vloge posameznih sektorjev kot tudi zaradi povezave države s temi sektorji. Značilnost subjektov v teh sektorjih je, da delujejo v okviru relativno zaprtih trgov in to zaradi obstoja posebnih in izključnih pravic, ki jim jih podelijo državne oblasti v zvezi z dobavami v omrežje, njihovo oskrbo ali njihovo opravljanje za opravljanje zadevnih storitev. V skladu s predlogom iz direktive je novost zakona, da ureja javno naročanja na področju poštnih storitev, ker se pri teh storitvah odpira trg. Za takšne primere zakon skladno z direktivami uvajaj postopek zagotavljanja, ali je določena dejavnost iz katerega od sektorjev neposredno izpostavljena konkurenci in bi bili zato izpolnjeni pogoji, da se izključi iz zakon. Spoštovane poslanke in poslanci! V postopku sprejemanja pred drugo obravnavo je matični odbor zakon obravnaval in kakovostno posegel v predlagano zakonsko besedilo. To velja tudi za Zakon o javnem naročanju, ki bo obravnavan v okviru naslednje točke. Prepričan sem, da bo z amandmaji dopolnjen zakon v okviru druge obravnave dobil tudi vašo podporo. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Predlog zakona je obravnaval Odbor za finance in monetarno politiko kot matično delovno telo, zato prosim predsednika odbora, gospoda Starmana, da predstavi poročilo odbora.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Odbor za finance in monetarno politiko je na svoji 22. seji dne 9.11.2006, opravil tudi drugo obravnavo Predloga zakona o javnem naročanju na vodnem, energetskem, transportnem področju in področju poštnih storitev. O predlogu zakona je Državni zbor Republike Slovenije na 20. seji dne 29.9.2006 na zahtevo skupine poslank in poslancev s prvopodpisanim dr. Pavlom Gantarjem opravil splošno razpravo in na podlagi drugega odstavka 122. člena Poslovnika Državnega zbora sprejel sklep, da je predlog primeren za nadaljnjo obravnavo. Na seji odbora so kot ponavadi sodelovali predlagatelji zakona ter predstavniki Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora. Odboru je bilo posredovano tudi mnenje Zakonodajno-pravne službe s pripombami na člene, kot so navedeni v poročilu. Prejeli smo tudi predlog Zavoda invalidskih podjetij Slovenije za dopolnitev in spremembo 23. člena. S predloženim zakonom se na novo ureja izvajanje naročanja za naročnike, ki delujejo v infrastrukturnih sektorjih, energetskem, vodooskrbnem, transportnem in sektorju poštnih storitev. S tem zakonom se v pravni red Republike Slovenije skoraj v celoti prenaša Direktiva 2004/11 Evropskega sveta z dne 31.3.2003. Odbor je sprejel amandmaje poslanskih skupin k členom, ki jih zdajle ne bi našteval, so pa navedeni v poročilu, in pripravil dopolnjen predlog zakona, za katerega predlagamo, da ga potrdi tudi Državni zbor. Hvala lepa.
Hvala lepa. Ker je zbor na 20. seji opravil prvo obravnavo predloga zakona, predstavitev stališč poslanskih skupin ni možna. In ker k dopolnjenemu predlogu zakona ni bilo vloženih amandmajev, ni možna razprava o členih, zato jo zaključujem in s tem tudi drugo obravnavo predloga zakona. V skladu s 139. členom Poslovnika bomo glasovanje o zakonu opravili v četrtek, 23. novembra 2006, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 7. TOČKO DNEVNEGA REDA - DRUGA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O JAVNEM NAROČANJU (EPA 1029-IV). Skupni čas za razpravo 3 ure in 10 minut. Tudi ta predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije. Ponovno dajem besedo ministru dr. Bajuku. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Spoštovane poslanke in poslanci! Prav tako smo vam poslali v sprejemanje tudi Predlog zakona o javnem naročanju. Kot je Vlada zapisala že v uvodi k utemeljitvi potrebnosti sprejetja tega zakona, je področje javnega naročanja izredno pomembno področje porabe javnih sredstev. To je materija, ki je posebno skrbno urejena v zakonodaji EU, in materija, ki je predmet pogajanj med EU in Svetovno trgovinsko organizacijo. Javna naročila so pomemben generator gospodarske rasti v Sloveniji. To potrjujejo statistični podatki, ki kažejo, da so javna naročila v letu 2005 znašala 6,7% BDP. Prav zato je ključnega pomena, da se na področju javnih naročil vzpostavi sistem, ki bo zagotavljal gospodarno in transparentno porabo javnih sredstev. Kot članica EU je Republika Slovenija obvezana prenesti v nov zakon o javnem naročanju Direktiva 2004/18 Evropskega parlamenta in Sveta o usklajevanju postopkov za oddajo javnih naročil gradenj, blaga in storitev. Navedena direktiva enotno zavezuje vse države članice nad vrednostmi, ki jih določa, k uporabi enotnih pravil, ki določajo uporabo postopkov, oblikovanja tehničnih specifikacij, razloge za izločitev ponudnikov. Zato je ureditev javnega naročanja v predlogu zakona nad temi obveznostmi nujno zavezana k strogemu spoštovanju določb te direktive. V vseh delih, kjer je bilo to mogoče, je predlagatelj oblikoval besedilo na enostavnejši način, upoštevaje pri tem slovenski pravni red. To je, predvsem v delih, kjer direktiva ureditev prepušča državi članici sami. Namen nove ureditve je poleg navedenega, tudi določitev pravil za naročanje na tak način, da bo ob zagotovljeni transparentnosti, formalnosti in obličnosti izvajanja javnega naročanja v kar največji možni meri zagotovljeno tudi doseganje poslovnosti in posledično gospodarne porabe javnih sredstev. To naj bi bilo doseženo tudi z zagotovitvijo spoštovanja temeljnih načel, ki jih zakon posebej obravnava. Javna naročanja morajo zato, za razliko od naročanja med subjekti zasebnega prava, kjer je vodilo izključno dobiček, zasledovati dvoje. Prvič, tako naročanje, ki bo transparentno, postopkovno pravilno in pregledno, odprto konkurenci in zagotavljalo pravno varstvo udeležencev. Drugič, tako naročanje, ki bo zagotavljalo pregledno in optimalno porabo javnih sredstev. V primerjavi s sedaj veljavnim zakonom odpravlja predlog zakona o javnem naročanju nepotrebne formalizme v postopkih javnega naročanja tako, da dopušča najširšo konkurenco in gospodarnost. Namen zakona je uvesti čim bolj enostaven in pregleden sistem naročanja ob hkratni zagotovitvi spoštovanja pravil pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti in navedene direktive. Predlog zakona ob zahtevi po striktnemu upoštevanju določb direktiv le-te prenaša na strokovno utemeljen in dopustno enostaven način. Pod evropskimi mejnimi vrednostnimi k poenostavitvi javnega naročanja pripomore vpeljava enostavnega sistema za objave prek portala javnih naročil. Ne glede na vrednost javnega naročila bo ponudnikom dana možnost za dopolnitev ponudbe glede elementov, ki ne vplivajo na razvrstitev prejetih ponudb oziroma zgolj formalne napake v ponudbah, ki ne vplivajo na njihovo razvrstitev, ne bodo mogle biti razlog za njihovo izločitev. Predlog zakona jasno postavlja mejne vrednosti in postopke, ki jih morajo naročniki za izvedbo javnega naročila spoštovati. Zaradi poenostavitve in večje fleksibilnosti zakon za nabavo blaga in storitev do vrednosti 10 tisoč evrov in za gradnjo do 20 tisoč evrov ne predpisuje postopka. Za nabavo blaga in storitev v vrednosti od 10 tisoč do 40 tisoč evrov ter za gradnjo vrednosti od 20 tisoč do 80 tisoč evrov, mora naročnik izvesti postopek zbiranja ponudb. Ko je vrednost blaga in storitev v mejah od 40 tisoč do 137 tisoč evrov oziroma 211 tisoč evrov in ko je vrednost gradnje v razponu od 80 tisoč do 247 tisoč evrov, je potrebno javno naročilo objaviti na portalu javnih naročil oziroma do njegove vzpostavitve v Uradnem listu Republike Slovenije. Javno naročilo naročnik odda po postopku zbiranja ponudb, po predhodni objavi oziroma po postopkih, ki so določeni za naročila večjih vrednosti, obvezno je javno odpiranje ponudb. Za nabavo blaga in storitev v vrednosti, ki presegajo evropske mejne vrednosti, ki znašajo 137 tisoč evrov za blago in storitve in 5 milijonov 278 tisoč evrov za gradnjo, naročnik izbira bodisi med odprtim postopkom, postopkom s predhodnim ugotavljanjem sposobnosti, konkurenčnim dialogom ali pa postopkom s pogajanjem brez ali pa po predhodni objavi. Predlog zakona natančno opredeljuje pogoje, ki morajo biti izpolnjeni, da se uporabi posamezen postopek. Izbira postopka ni prepuščena naročniku. Javno naročilo, katerega vrednost presega evropske mejne vrednosti, je potrebno objaviti v Uradnem listu Evropske unije in na portalu javnih naročil, odpiranje ponudb pa mora biti javno. S tako opredeljenimi postopki je vzpostavljeno ravnovesje med fleksibilnostjo in transparentnostjo. Javna naročila manjših vrednosti so razbremenjena dolgih, kompliciranih in dragih postopkov. S tem pa se zagotavlja učinkovitost, uspešnost in gospodarnost porabe javnih sredstev. Zakon o javnem naročanju vsebuje novosti, ki bodo prispevale k izboljšanju javnega naročanja, in sicer uvaja elektronsko naročanje z elektronsko dražbo, sistemsko ureja skupno javno naročanje, zajema posebne načine naročanja, izdelavo tehničnih specifikacij, jasneje opredeljuje pogoje za udeležbo in merila za ocenjevanje. V Predlog zakona o javne naročanju so vključeni tudi novi postopki javnega naročanja. Izpostaviti je predvsem pomembno jasnejšo razmejitev subjektov, ki so naročniki in izvajajo javna naročanja po pravilih "klasika" in naročniki, ki izvajajo javno naročanje po pravilih "infrastrukture". Zakon uvaja tudi tako imenovane "in house" naročila, to je imenovani [[...]] [[Nerazumljivo.]] [[...]], oblikovanje tehničnih specifikacij, dostopnost naročil malim in srednjim podjetjem. Zakon tudi spreminja ureditev v primerih, ko ponudniki nastopajo v svojih ponudbah s podizvajalci. Dosedanja praksa je pokazala, da je izvajanje pogodb, sklenjenih na podlagi javnega naročanja, bilo pogosto oteženo zaradi plačilne nediscipline med izvajalci in podizvajalci. Namen določbe je torej, da se vzpostavi pravna podlaga za učinkovito plačilno disciplino v vseh primerih javnih naročil, v katerih so vključeni tudi podizvajalci. Spoštovane poslanke in poslanci! V postopku sprejemanja pred drugo obravnavo je matični odbor zakon obravnaval in kakovostno posegel v predlagano zakonsko besedilo. Pri tem je sprejel vrsto amandmajev, s katerimi se je Vlada strinjala, zato sem tudi prepričan, da bo predlagani zakon v nadaljevanju zakonodajnega postopka dobil vašo podporo in bo tako druga obravnava uspešno zaključena. Hvala lepa.
Hvala lepa. Tudi tukaj je Odbor za finance in monetarno politiko kot matično delovno telo obravnavalo predlog zakona in vabim ponovno gospoda Starmana, predsednika, da predstavi poročilo.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Kot je razvidno iz zadnjih sej, je Odbor za finance imel kar precej pristojnosti pri obravnavi predlaganih zakonov. Odbor za finance in monetarno politiko je na svoji 22. seji 9.11.2006 kot matično delo obravnaval tudi Predlog zakona o javnem naročanju. Odboru je bilo posredovano mnenje Zakonodajno-pravne službe s pripombami k vrsti členov. Na seji so sodelovali predstavniki predlagatelja in Zakonodajno-pravna službe Državnega zbora. Odboru so bili v dodatnem delovnem gradivu posredovani tudi predlogi za amandmaje odbora. Poleg tega je bil odbor seznanjen še s pripombami Gospodarske zbornice Slovenije, Združenje za gradbeništvo z dne 6.11.2006, ki vsebuje predloge za amandmaje k 4., 9., 12., 17., 21., in 24. členu zakona, ter pripombe Zavoda invalidskih podjetij Slovenije z dne 7.11.2006. K zakonskemu predlogu so v predpisanem roku vložili amandmaje naslednji kvalificirani predlagatelji: poslanske skupine Slovenske demokratske stranke, Nove Slovenije, Slovenske ljudske stranke in Demokratične stranke upokojencev, poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije, predlog poslanca mag. Milan M. Cvikla, poslanec dr. Pavel Gantar je dal predlog sprememb 18. člena ter še enkrat je z dne 7.11.2006 posredoval pripombe mag. Milan M. Cviklu. Predstavnica Zakonodajno-pravna službe je glede predloga amandmajev odbora iz dnevnega gradiva navedla, da v glavnem zajemajo posredovane pripombe, ki jih je podalo k mnenju, je pa pripomnila v sami obravnavi, da bi bilo korektno, da v prilogo zakona spada tudi seznam dejavnosti na področju gradenj in seznam storitev, vendar pa ta amandma k 2. členu na odboru ni bil sprejet. Odbor, kot je že povedano, je sprejel amandmaje poslanskih skupin koalicije, ni pa sprejel amandmajev Liberalne demokracije Slovenija in poslanca Milana M. Cvikla. Pripravlje je dopolnjen predlog zakona, ki vsebuje sprejete amandmaje, in predlagamo Državnemu zboru, da zakon, tak kot je predlagan, tudi sprejme. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Ker je Zbor na 20. seji zbora opravil prvo obravnavo predloga zakona, predstavitev stališč poslanskih skupin ni možna in prehajamo na razpravo o sedmih odprtih členih in osmih vloženih amandmajih, ki jo bomo vodili na podlagi pregleda, ki ga imate na mizah z dne 15. oziroma pardon 20.11. V razpravo dajem 6. člen in amandma poslanske skupine LDS. Želi kdo razpravljati? Odpiram prijavo. Prosim, 6. člen in amandma poslanske skupine LDS. V redu, odpiram še enkrat, bom toleranten. Upam, da bo tokrat delalo. Hvala lepa. Prvega vabim k besedi gospod Mikoliča. Prosim.
Hvala za besedo. Predlagatelj poslanski klub LDS to spremembo drugega odstavka - zdaj ne vem, ali ne znam prečitati, ampak je dobesedno to zajeto, kar ste predlagali v drugem odstavku predlaganega zakona. Se bom kasneje še enkrat prijavil, če se motim. Hvala.
Hvala lepa. Mag. Cvikl, beseda je vaša.
Seveda, to drži. Nas zanima predvsem tukaj mnenje Vlade, ali tekst 6. člena o načelu gospodarnosti, učinkovite rabe in uspešnosti res v polni meri rešuje tudi problem problematike oddaje po sklopih. Pri tem pa je velik poudarek dan ravno na tem, da se mora kadar, se ponudba oddaja po sklopih, zagotoviti ustrezna nediskriminatorna obravnava in da se omogoča konkurenca pri javnem naročanju s strani ponudnikov. Hvala.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Če ne, zaključujem razpravo k 6. členu in pričujočem amandmaju in dajem v razpravo 9. člen in amandma poslanske skupine LDS. Želi kdo razpravljati? Potem odpiram formalno prijavo. Prosim. Hvala. Mag. Cvikl.
Vsebinsko imamo enako vprašanje - stališče Vlade do tega amandmaja, zato da bi lahko potem glede na stališče Vlade tudi sami vodili razpravo. Hvala.
Hvala. In še gospod Mikolič.
Hvala. No, ker nimamo obrazložitve predlagatelja za ta amandma, pravzaprav bi bilo potrebno jasno vedeti, zakaj predlagatelj hoče črtati člen, ker se ta tretji odstavek, po mojem, nanaša na dve zadevi. Eno je projektant in izvajalec istočasno, kar je že po obstoječem zakonu bilo dokaj vprašljivo oziroma se je izključevalo in tudi sam smatram, da ne more projektant, tisti, ki za določeno investicijo projektira, istočasno kandidirati za izvedbo del, glede na to, da ima možnost oziroma mu je bila dana možnost, da je on za ta projekt predvideval ali projektiral nek del, ki mu je dal neko ekskluzivno možnost, da bo on tudi izvedel, in drugi izvajalec nima te možnosti. Zdaj, če ste na to mislili, potem jaz temu amandmaju sploh nasprotujem, se pravi, to mora ostati v zakonu oziroma v tem 9. členu. Drugi del pa je, ki se nanaša na to, da v primeru, če sodeluje ali pa če bi rekel tako, da edino ta izvajalec, ki je istočasno tudi projektant, je edino sposoben, da ta projekt izvede, in mora takrat dati na to soglasje Ministrstvo za finance oziroma minister, potem je pa prav gotovo ta dikcija, ki je tudi napisana, dobra, ker mislim, da mora pa le v tem primeru nekdo odločati o tem, ali lahko ta izvajalec na osnovi primerne ponudbe tudi to izvede oziroma sedaj v tem primeru ni rečeno, da bo ta izvajalec najcenejši. Se pravi, nekako pričakujem tudi, kaj bo predlagatelj rekel na ta predlog, pa bom tudi v tem primeru, če bo dana možnost, se še enkrat prijavil. Hvala.
Hvala lepa. Ponovno odpiram prijavo. Minister se je že javil. Hvala lepa. Prvo vabim k besedi gospoda ministra, dr. Bajuka.
Hvala lepa. V tem tretjem odstavku 9. člena uvajamo načelo, da ne sme sodelovati v javnem naročilu samem tisti, ki je dejansko to projektiral. To je načelo, naj se to razmeji. Obstajajo pa možni primeri, da projektant razpolaga s svojo specifično tehnološko oziroma konstrukcijsko rešitvijo za izvedbo projekta, drugi pa ne. V teh primerih bi se pa dejansko odrekli neki cenejši rešitvi ali pa kvalitetnejši rešitvi, če bi to izključili. Je pa treba načelo spoštovati, zato smo predlagali - in to je ta predlog -, da v roku 8 dni od prejema vloge projektanta Ministrstvo za finance odloči, ali je to resnično v skladu z dikcijo zakona, in sicer, da projektant razpolaga s specifično tehnološko oziroma konstrukcijsko rešitvijo za izvedbo projekta, ki bi pa zaradi nižje cene ali višje kvalitete izvedba projekta predstavljala njihovo konkurenčnost. Glede tega pa mislimo, da bi bilo nesmiselno, da se odrečemo možnosti, da bi se neka stvar dejansko izvedla ceneje in na boljši način.
Hvala. Mag. Cvikl, imate besedo.
Obžalujem, da se je Vlada odločila, da bo nasprotovala temu amandmaju, preprosto zato, ker imamo razumevanje, da te omejitve v direktivah Evropske unije ni oziroma, če sem natančen, je ta določba v nasprotju z direktivami, ki te omejitve ne poznajo, niti je ne pozna tuja zakonodaja o javnem naročanju. To je prva načelna pripomba. Druga pripomba. Jaz vse razumem, ampak da je pa minister za finance tisti, ki bo izdal pisno soglasje nekim projektantom, pa zahteva vsaj to, da minister za finance pozna nekatere specifične tehnološke oziroma konstrukcijske rešitve za izvedbo projekta oziroma o tem lahko da verodostojno sodbo. Minister za finance lahko da samo politično sodbo, gospod minister. Zato menimo, da je ne samo v nasprotju z direktivami, tudi dikcija z uvajanjem vloge ministra za finance se mi zdi neustrezna. Če bi zdaj eventualno še nek neodvisen urad za javna naročila ali neka neodvisna državna revizijska komisija bila tista, ki bi o tem presojala, če hočete tudi inženirska zbornica - to, recimo, še. Da bo pa minister za finance, politična oseba, odločal o tem, ali projektant ima specifično tehnološko oziroma konstrukcijsko rešitev za izvedbo projekta, me pa spominja malo na to, da je minister za finance v tej Sloveniji res alfa in omega vsega, ne samo zaradi tega, kar smo pri prejšnjem zakonu govorili, kjer bo on odločal o vseh vprašanjih javno-zasebnega partnerstva, ampak v tem konkretnem primeru gre za to, da bo minister za finance politično dal soglasje, da nekdo ima to rešitev. Zato seveda predlagam, da se amandma črta. In želel bi slišati, v kateri evropski direktivi je to tako zapisano. To bi pa res želel, ker v obrazložitvi zakona tega v 5., 6., 7., 8., 9. in 10. členu ni zapisano. In te pripombe smo dobili od ljudi iz stroke.
Hvala. Vidim, da nihče več [[...]]Prosim, mag. Cvikl, proceduralno, predvidevam, ker sami na sebe ne morete imeti repliko.
Podpredsednik, dve možnosti: prijavil sem se za razpravo, ker nihče ne želi. Dajem pa proceduralni predlog: če nam Vlada pojasni, v katerem členu direktive obstaja ta omejitev. Zakaj smo v primeru tega načela, ki ste ga uvedli v zakon - rekli ste, gospod minister, načelo uvajamo - in potem dodajamo pa izjemo. Kje ste to videli? V kateri državi, v kateri direktivi? Če nam lahko to citirate, bomo seveda amandma umaknili oziroma ga bomo preformulirali tako, da bo za to pristojna, ne vem, Inženirska zbornica Slovenije, ali pa nekdo, ki je verodostojen in strokoven organ, ne pa Ministrstvo za finance. Povejte mi, v kateri direktivi, v katerem zakonu drugih evropskih držav ste to omejitev videli, in predlagam potem amandma, da to seveda ni Ministrstvo za finance, ampak Inženirska zbornica oziroma ena od pristojnih strokovnih institucij.
Hvala lepa. Ker se je nekaj poslancev, in tudi minister, javilo k besedi, bom ponovno odprl prijavo. Prvi ima besedo dr. Bajuk.
Hvala lepa. Evropske direktive zahtevajo preglednost in zagotavljanje konkurenčnosti, med drugim. In to smo hoteli tudi na podlagi zelo bogatih in raznolikih izkušenj v našem prostoru, v Republiki Sloveniji, doseči s tem, da uvajamo to načelo. Velikokrat se je že zgodilo in znano je, da so močno povezane ustanove ali podjetja, ki delajo projektiranja, z izvajalci samimi. Zato to načelo za zagotavljanje konkurence in pa preglednosti. Kar pa se tiče, zakaj Ministrstvo za finance, nimamo pa nikakršne želje, da bi to na tem ministrstvu opravljali. Dejstvo je, da je pač Urad za javna naročanja je v pristojnosti Ministrstva za finance, celotno delovanje, in ne bi imel osebno nikakršnih težav, če bi prišlo do neke različne formulacije tega amandmaja in da bi to pristojnost prevzelo kakšno drugo ministrstvo. Načelo pa je to, da hočemo zagotoviti ravno to konkurenco med izvajalci, to pa zato, ker smo pač v našem prostoru, v Sloveniji je povezava med projektanti in izvajalci očitna in tudi obstaja. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Cvikl.
Hvala lepa. Minister, načelo preglednosti in transparentnosti je seveda načelo, ki ga mi podpiramo, zato seveda smo za konkurenco ponudnikov. In Vlada, ki izloča, da v primeru javnega naročanja, ki vključuje projektiranje, izbrani projektant ne sme sodelovati na razpisu za izvedbo naročila, itd. - preprosto najprej omejuje svobodno konkurenco. Zato pravim, da poleg načela transparentnosti in načela preglednosti imate tudi načelo proste konkurence tudi v slovenski Ustavi imamo načelo proste konkurence. Reči, da zato ker so baje projektantske organizacije povezane z izvajalskimi organizacijami, bi pomenilo isto, kot da bi, recimo, pri izvedbi tako imenovane papirologije za gradbeno dokumentacijo zahtevali, da projektant ne sme narediti tako imenovanega "PGD-ja" ali pa "PGI-ja". Se pravi, projekta za izvedbo gradbenih del. Tega nimamo v, kot se temu reče, zasebnem sektorju. Tega ni v proceduri, hvala bogu, da je projektant tudi tisti, ki da projekt za izvedbo del in lahko tudi projektant ali firma, v kateri seveda ta projektant deluje, tudi izvede dela, če je v zasebnem sektorju cena najnižja in javno naročanje ni nič drugega. Limitiramo konkurenco: seveda, če je izvajalska firma, v kateri dela projektant, ki je naredil projekt, najcenejša, gospod minister, zakaj ne bi ona dobila posla? Jaz pa seveda predpostavljam, da bo ona najcenejša, ker ima največ informacij, kako pripraviti projekt. Seveda sedaj vi omejujete konkurenco. Presoja, ki je tukaj, presoja zakonodajalca, in kot sem razumel, minister se že vleče ven, naj bo to nek drugi minister, minister za, ne vem, prostor, Inženirska zbornica, ampak jaz resnično, gospod minister, mislim, da so šli vaše svetovalci tukaj predaleč, tukaj so šli izvajalci predaleč. Ne vem, dajmo primerček. Predstavljajmo si izgradnjo viadukta Črni Kal. Projektiralo ga je mariborsko podjetje in predstavljamo si, da bi SCT ali Primorje prevzela to podjetje zaradi strateških interesov, ker bi želeli seveda s tem podjetjem projektirati še 5 takšnih mostov. Po določbi tega zakona SCT in Primorje ne bi mogla iti na razpis za izvedbo del viadukta Črni Kal. Povsem logično je, da Primorje in SCT, če sta prevzela to podjetje, sta zaradi tega lahko cenejša in s tem seveda, v narekovaju, "z določbo" z levo roko gradite konkurenco, z desno pa boste zadevo dobili po višjih cenah, ker bosta dva pomembna domača ponudnika, ki sta prevzela vmes projektantsko podjetje, v skladu z načeli proste konkurence sta to naredila, izločili iz razpisa. Zato se mi zdi, da je po našem mnenju, ta poseg zakonodajalca v prosto konkurenco pretrd in zato predlagamo črtanje tega 3. člena. In ni je, vam povem, ni je eksplicitne evropske direktive, ni ga zakona o javnem naročanju v državah Evropske unije, ki bi to prepovedoval. Sam sem vrsto let sodeloval tudi, bi rekel, pri institucijah - poglejva: Svetovna banka, Medameriška banka, tudi tam nimamo te omejitve, tam imamo samo eno omejitev, ki se ji reče, pustimo zdaj, da ne gremo v detajle, da nekdo, ki pripravi okvir, ki nima jasnih rešitev, ne sme tega še enkrat zaračunati, bi poenostavljeno povedali. Ampak tu ne gre za to, projekt je zaključena celota. Ima vse zadeve, da izvajalec lahko začne izvajati dela. In to je za izvajalca komparativna prednost, ampak to komparativno prednost mora žeti Vlada oziroma državni proračun, ker bo dobil cenejšo storitev, cenejši gradbeni projekt. Zato predlagam, se opravičujem, ampak ne želim "protiviti" kolegom, ki so vaši svetovalci, mene je v to, ko sem še delal na teh nekaterih aktivnosti, bilo težko prepričati; še posebej zato, ker včasih smo rekli, saj to pa je mogoče nekaj, kar je v evropskih direktivah. Ampak te določbe res ne boste našli v evropskih direktivah, zato predlagam, minister, podprite amandma, saj je relativno enostavno.
Hvala lepa. Ima besedo še gospod Mikolič, potem bomo pa ponovno. Minister, imate mogoče repliko? Ali boste počakali na drugo? Bomo odprli ponovno prijavo. Gospod Mikolič, ima besedo.
Hvala. Poglejte, ta 9. člen in tretji odstavek se nanaša na specifično stvar, potem, ko je kolega Cvikl razpravljal. Ni pravzaprav poanta tega tretjega odstavka. Tretji odstavek govori v primeru javnega naročanja, ki vključuje projektiranje. Ne zdaj mešati naročilo za izvedbo del pa to naročilo, ki vključuje tudi projektiranje, to je specifična zadeva. Jaz mislim, da je v praksi takih stvari ali takih javnih naročil dokaj malo; vsaj vem, da s strani občin ni. To pravzaprav pomeni, da boš razpisal naročilo za primer projektiranja in izgradnjo mostu. Moramo ločiti tu, da se je ta 9. člen oziroma ta odstavek nanaša na to, da daješ v razpis istočasno projektiranje in izvedbo del in v tem primeru bi naj projektant ne bil tudi izvajalec. To je tisto, kar sem prej rekel oziroma kar je podkrepil tudi minister. Glede na to, da je pa možnost, da bo ta projekt oziroma ta ponudba cenejša od ostalih, kar je po drugi strani tudi logično, pa takrat minister odloči, ali bo izbral njega kot najugodnejšega izvajalca. Še enkrat poudarim, da se to ne nanaša na javno naročilo, smo izbrali izvajalca samo za izvedbo del. To pa ne vem, to pa, poglejte, v tem zakonu izrecno nikjer ne piše, da ne moreš izbrati za izvajalca tisto institucijo, ki je tudi ta projekt projektirala, kar je prej omenil kolega Cvikl. Jaz tega nisem zasledil. In najbrž je tudi to tako v evropski direktivi oziroma v Evropski uniji, kar je prej predhodnik govoril. Tako smatram, da je ta 9. člen dobro formuliran, in se ne strinjam, da bi 9. člen oziroma vsebino 9. člena oziroma tretjega odstavka 9. člena črtali. Še enkrat naj poudarim, to so specifične zadeve, ki se v praksi zelo malo uporabljajo. Hvala.
Hvala lepa. Gospod mag. Cvikl, imate repliko. Prosim.
Repliko na gospoda Mikoliča. Glejte, gospod Mikolič, 9. člen govori o načelih enakopravne obravnave ponudnikov in pravi, kako je treba to narediti. Skratka, čim bolj odprta konkurenca, potem pa da tretji odstavek izjemo in izjema ravno za to, da tisti, ki projektira, ne sme biti tudi izvajalec. Ravno narobe je, kot ste vi razumeli. Ne gre za javni razpis, ki je projektiranje, ampak gre za tisti, ki dobi na javnem razpisu za projektiranje, ima s tem prepoved, da je tudi izvajalec, razen če mu minister za finance posebej ne dovoli. Tako mislim, da je vsebinsko zadeva povezana z osnovnim vprašanjem, ali bomo to specifiko pri definiranju načel, ki je izhajala iz tega, da imamo v Sloveniji, kot pravi Vlada, primere, tako je minister rekel, primere zlorab, zapisali v ta zakon. Ampak, ali veste, treba je najprej te primere zlorab pokazati, dokazati, preveriti in se vprašati, ali imamo v primeru neuporabe projektantov pri, se opravičujem, povezanih firm s projektanti pri izvajanju zaradi tega višje ali nižje cene storitev. To je temeljno vprašanje o katerem se moramo vprašati, in potem je vse podrejeno, ali bo o tem presojal minister za finance ali minister za, ne vem, jaz bi rekel, za okolje in prostor. To mislim, da je temeljna dilema. Mi smo predlagali črtanje člena, ker utemeljitev Vlade iz 6., 7., 8. in 9. člena o tem ne zagotavlja dovolj jasno. Vlada je rekla, da "načelna ločitev projektiranja in izvedbe javnega naročila je nujna zato, ker je projektant v boljšem položaju od ostalih ponudnikov, če lahko tudi sam sodeluje kot ponudnik za izvedbo. To pa predstavlja kršitev načela konkurence in enakopravne obravnave ponudnikov." Torej, to pa je napačna obrazložitev. Čakajte malo! Tisti, ki je projektant in izvajalec, bo samo zaradi tega, ker je boljši, imel nižjo ceno, ostali se mu bodo morali pa prilagoditi. Bom banaliziral: če nekdo ima komparativno prednost na tem, da je naredil projekt, mora imeti drugo komparativno prednost na tem, da ima cenejši beton, cenejše, ne vem, delavce. A veste, govorimo o določbah, ki govorijo o načelih. Mislim, da ste šli tu predaleč. In obrazložitev skupaj z načelom, vam povem, to vam pade na Ustavnem sodišču, če vam nekdo gre to [[...]]Tako mislim, minister, da je res politično vprašanje, ali je to, kot se reče, kršitev načela konkurence ali to pravzaprav omogoča nižje cene. Jaz trdim, da omogoča nižje cene, in zato črtajmo 3. člen! Hvala.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Odpiram prijave za razpravo. Gospod minister Bajuk, imate besedo. Prosim.
Hvala lepa. Morda je bila obrazložitev res nerodna, vendar mislim, da je pomembno sledeče. V sedaj veljavnem zakonu, 5. člen, drugi odstavek, ki pa ni povzročil še nikakršnega ustavnega spora, vsaj da bi jaz vedel ne, pravi sledeče: "Pripravljavec razpisne dokumentacije ali njenih delov ne sme nastopati kot ponudnik ali kot podizvajalec in ne sme sodelovati s ponudnikom pri pripravi ponudbe." To je že v sedaj veljavnem zakonu. Kaj smo mi napravili? Upoštevajoč dejstvo, da v našem prostoru očitno obstajajo povezave med projektanti in izvajalci ali so pač del ene in iste družbe, smo hoteli rešiti ta problem na tak način, da če dejansko to pomeni, da gre za neko specifičnost, ki prinese nižjo ceno ali pa večjo kvaliteto za enako ceno, da se potem to lahko dovoli. Zakaj? Ravno zato, ker ne vidimo razloga, da bi se temu odrekli. Dejstvo pa je, da v sedaj veljavnem zakonu smo s tem dejansko odpisali vse to in je bilo v našem prostoru neko neživljenjsko načelo, da se ni dalo. Res pa je, da evropska direktiva o tej stvari ne govori, ker je to morda neka specifičnost Slovenije. Samo to zahteva, da se zagotavlja konkurenčnost - okej. Kako smo mi to konkurenčnost hoteli doseči - s tem, da nekdo odloči, če se to sme narediti ali ne in če dejansko pomeni to. To je jedro tega predloga. Samo črtanje pa pomeni, da bi dejansko dosegli to, da bi se odprlo vse in bi imeli drugačne probleme, ko pa pride do neke povezave, ki pa ni najbolj zdrava. Vsi pa tudi lahko razumemo, da lahko pride do nekega projektiranja na takšen način, ki dejansko ne pomeni boljšo kvaliteto ali pa nižjo ceno za vse. Torej, tukaj je bil nek kompromis z našo realnostjo, ki pa mislim, da rešuje problem, ker zagotavlja možnost, da dejansko sodelujejo tisti, ki so zmožni, ne glede na svoje povezave, ki so zmožni to napraviti cenejše ali kvalitetnejše, istočasno pa odpravimo možnost, da bi prišlo do neke povezave, ki pa ni zdrava in ni gospodarna in končno tudi neučinkovita. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Kristijan Janc, izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči. 9. člen načela enakopravnosti obravnava ponudnikov. Mislim, da to, kar je zdaj minister razlagal, tudi jaz podobno razmišljam, da je ta varovalka kar dobra. Iz izkušenj obstoječega zakona, ki jih imamo bolj ali manj slabe - vsaj jaz zelo slabe - je ta varovalka koristna. Teh povezav je v tem slovenskem prostoru izjemno veliko in prav je, da v takšnih primerih nekdo ima nad tem roko. In v tem primeru finančno ministrstvo, da v kolikor se to zgodi, to bodo, po mojem, redki primeri, to je specifičnost tega, ampak vendar ko pa je, je prav, da nekdo o tem odloči, ne da se prerekamo preko državne revizijske komisije in ne vem kje in čakamo, izgubljamo čas, denar, živce in slabo voljo. In v tem primeru ta tretji odstavek 9. člena je čisto dobro napisan, daje hkrati to možnost in eventualno lahko ministrstvo o tem presodi. Jaz upam, da bo ta izboljšava tudi tega 9. člena in nasploh tega zakona, ki je izjemnega pomena za javne finance, to verjamem - tisti, ki se s tem ukvarjamo ali se ukvarjate dobro poznate - in upam samo, da bo tudi ta člen 9., o katerem danes govorimo, in na sploh celoten zakon pripomogel k tisti izboljšavi na tem področju, da izboljšuje javne finance, kajti doslej te številne milijarde, ki se tukaj vrtijo, po moji oceni niso najbolj gospodarno, racionalno in poslovno porabljene, žal. In jaz sem prepričan, da bo ta boljši zakon. Pa še vedno imam malce dvoma, da je še vedno malo preveč kompliciran, zahteven, morda včasih tudi težko razumljiv. Žal, direktiva je takšna, kakršna je, njo moramo spoštovati, ampak vendar tisti slovenski del, če bi bilo možno, vendar tudi nimam predloga kako bi bilo možno bolj poenostaviti zadeve, to je moja velika želja vseskozi bila, da bi bil bolj jasen, nam bolj razumljiv in s tem manjše možnosti zlorab in pritožb na pritožbe. To se nam dogaja na velikih projektih in na velikih denarjih, ki se vrtijo na našem področju javnega naročanja. In zato jaz tega amandmaja ne bom podprl. Podpiram ta predlog, ki je predlagatelju dan in ki daje neko moč, možnost odločanja tistemu, za katerega je tudi glavni, odgovorni pri tem zakonu o javnem naročanju, to pa je Ministrstvo za finance in sam minister. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Martin Mikolič. Prosim.
Hvala še enkrat za besedo. Jaz bi rad še enkrat poudaril, da je to specifika. Jaz ne vem, ali mogoče ni najbolj jasno tudi napisano [[...]] [[nerazumljivo.]] . javnega naročanja, ki vključuje projektiranje. In vem, da midva s kolegom Cviklom nikakor ne bova prišla skupaj. Jaz bi rad povedal, da ta dikcija ni enaka kot v primeru javnega naročanja samo za izvedbo del. To se nanaša na oba sklopa, ko boš ti dal ven razpis za projektiranje in izvedbo. Jaz to tako razumem. Ker vem, da so tudi ti primeri v praksi. In v tem primeru naj bi taisti projektant ne bi bil izvajalec. Zakaj? Ker sigurno bo projektant naredil tako projektno dokumentacijo, da bo tudi njemu šlo na mlin, da bo lahko čim cenejše to izvedel. Logično iz tega sledi, da bo tudi temu primerno ceno ponudil. In ker bo temu primerno ceno ponudil, bo najbrž konkurenčen napram ostalim oziroma naj bi bil izbran kot najugodnejši in naj bi bil tudi izbran. Ali pa bo izbran, pa naj bi o tem odločalo Ministrstvo za finance, kar se popolnoma strinjam, saj tudi revizija oziroma te zadeve spadajo pod Ministrstvo za finance. Če to pomeni, da bo tudi projekt v redu zaključen, se pravi tehnološko in vse ostalo ustrezal, zakaj pa ne bi bil potem on izbran. To je ta izjema. Jaz tako razumem ta 9. člen. In ta 9. člen ne govori o splošnih zadevah oziroma javnih naročanj glede ostalih storitev in gradbenih del. Hvala.
Hvala lepa. Gospod mag. Cvikl.
Jaz bi rad povedal, da reči, da je to v starem zakonu, ni obrazložitev. Stari zakon je bil sprejet še po starih evropskih direktivah. V novih evropskih direktivah, ki so začele veljati 31. januarja 2006, se pravzaprav neposredno uporabljajo. Če tega zakona ne bi imeli danes, bi pač neposredno po evropskih direktivah že morali delati. Tega ni. In zato jaz pravim, seveda Vlada pač trdi, da je tu neka verjetnost zlorab in tako naprej. Veste, v obrazložitvi, v utemeljitvah, zakaj boste eno skupino, tega niste dokazali. In pripombe, amandma smo mi dobili od kolegov, ki to delajo dnevno in so celo na strani izvajalcev, na strani naročnikov in na strani ponudnikov pravzaprav ljudje, ki se s prakso ukvarjajo. Gre samo za to, smo neka družba, ki nas je nečesa strah. Minimalno kar predlagamo, bomo predlagali amandma na amandma, da se Ministrstvo za finance zamenja z Ministrstvom za okolje in prostor. Ampak, gospod minister, dajmo to v neko prehodno določbo, ne pa da je to načelo in pod načeli imate tam nekega ministra za okolje in prostor, ki bo s tem delal. Zdi se mi, da tudi z vidika celotne logike zakona to res ne spada v načela, da bomo eno posebno skupino izločali. Prehodne določbe za leto, dve, imeti prakso, potem pa s tem omejevanjem prenehati. Hvala.
Hvala lepa. Gospod mag. Štebe.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani gospod minister, kolegice in kolegi! Govorimo o enakopravnem ali o neenakopravnem obravnavanju nekoga, ki je tudi projektiral. Jaz bom navedel dva, morda tipična primera, ki govorita o eni in drugi zadevi, ko bi projektant pravzaprav moral biti tudi izvajalec ali ko projektant ne bi smel biti izvajalec. Recimo, da je neki projekt, gradbeni ali bolj tehnični, razpisan na ključ. V tem primeru ima zagotovo tisti izvajalec, v katerega firmi so tudi projektirali, bistveno boljše podatke o tem, kjer so zanke tega projekta, kjer lahko pride do večjih stroškov ali pa celo manjših stroškov glede na samo dokumentacijo, ki jo imajo na razpolago vsi konkurenti za izvedbo takega projekta. V tem primeru pravzaprav bi lahko taka firma, ki je tudi projektirala, dala lahko v primeru zavajajočega projekta ugodnejšo ponudbo in bi imela neupravičeno prednost. Sedaj, kako bi to minister za finance ugotovil, ne vem oziroma njegovi strokovnjaki, je drugo vprašanje. Ob takih zadevah je seveda vprašanje tudi, če bi enostavno prepovedali, da projektanti lahko tudi konkurirajo s samo izvedbo, če so ti projektanti z nekaterimi izvajalci povezani. V tem primeru itak ne moremo nič in ne morete nič, kakorkoli napišete zakon. To se v Sloveniji dogaja bolj se dogaja to, da se sami ponudniki med seboj dogovarjajo o ceni in si pač omogočajo izbore na svojih terenih, svojih območjih ali karkoli. Drugi primer, ko bi pa pravzaprav projektant moral in bi bilo dobro, da je izvajalec, je: sedaj je že skoraj 1 leto od tega, je bil razpis za pilotski sistem cestninjenja v Republiki Sloveniji, kjer naj bi tisti, ki bi ta pilotski projekt razvil v celoti, za bagatelno razpisno ceno odstopil vse svoje znanje in končni izdelek - vse znanje, ki je urejeno v program itd. - novemu razpisu za samo izvedbo. V takem primeru bi pa pravzaprav glede spet na koncept razpisa morali takemu, ki je razvil prototip, omogočiti tudi namestitev toliko in toliko teh naprav za recimo avtomatsko cestninjenje. Ali pa temu, ki razvije izdelek, za razpisno ceno plačati ves razvoj do same proizvodnje in do same masovne proizvodnje. Zelo, zelo dvomljivi primeri in različni primeri. Jaz menim, da ta mehanizem ocene bi glede na taka razmišljanja, ki sem jih navedel, pravzaprav moral biti; je pa seveda sedaj vprašanje, kako lahko strokovno utemeljite primer, ko dovolite, da se eden projektant pojavi tudi kot ponudnik za samo izvedbo, ker imamo primere izvedb in projektiranja zelo različne. Je vprašljivo, kako v takem primeru ravnati. Še bolj je pa vprašljivo to, da bi morali v določenih primerih dovoliti, da bi bilo projektiranje in izvedba v smislu recimo primera sistema cestninjenja za del sistema, ki ga je potrebno tudi implementirati, povezati skupaj; ali pa tistemu, ki razvije sistem za razpisno dokumentacijo, omogočiti primerno setisfakcijo za vgrajeno znanje, za vgrajene rizike itd. V vsakem primeru, v Sloveniji bo problem izigravanja ene ali druge rešitve, tako da morda ta varovalka je koristna, bo pa verjetno jo težko izvajati. V bistvu pa gre za osnovni koncept samega razpisa, ali vi razpišete končni izdelek, ki vključuje tudi razvoj oziroma projektiranje. V nekaterih zahtevnejših, recimo softverskih ali računalniških projektih imamo ta primer. Pri gradbenih projektih pa, če se zadeve ne delajo na ključ oziroma tudi če se delajo na ključ, pa verjetno povezave med projektanti in posameznimi ponudbi ni možno preprečiti in je potem tudi vprašljivo, ali lahko glede na to, da izigravanja ne morete preprečiti, ali je potem koristno onemogočati, da bi projektant kot izvajalec sodeloval tudi na ponudbi za izvedbo recimo sistema na ključ. Ko je zadeva najbolj zaprta in najbolj fiksirana in ko najtežje, lahko tisti, ki niso in nimajo vpogleda v skrivnosti samega projekta, težko dajo recimo najnižjo konkurenčno ponudbo, se pravi najnižjo ceno, ki je pač vedno glavni kriterij. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Prijava teče. Gospod Milan Petek, izvolite.
Hvala, predsedujoči. Ko poslušam to razpravo, se mi zdi, da smo vsi na nek način strokovnjaki za področje, za katero pa sem prepričan, da jih je v tej dvorani relativno malo. Torej, sam sem 26 let delal na področju, o katerem danes govorimo, v vseh vlogah: ali direktor projektivnega podjetja, ali direktor izvajalskega podjetja, ali pa direktor inženirskega podjetja, poudarjam direktor, kot pravi gospa Irglova, zaradi tega, ker ta se pravzaprav najbolj zaveda odgovornosti, ki jo nosi v taki funkciji in pri vodenju teh podjetjih. Jaz sem doživljal to evalvacijo razno raznih zakonov na vse načine, tudi take, da se je preprečevalo projektiranje in izvedbo istočasno, ampak bili smo v drugih časih, bili smo v socializmu, pa kasneje, ko smo prehajali v kapitalizem, so še neke ostaline tega prejšnjega obdobja ostale v nas. Danes smo pa pravzaprav v enem razvitem evropskem prostoru, v katerem so te oblike vse dovoljene. In če mi posegamo s takim zakonom v javno sfero, pravzaprav ne omogočamo izenačitve s tistimi področji ali pa s temi nalogami, ki se pojavljajo v gospodarski ali tržni sferi. Torej, mi ustvarjamo zdaj dve kategoriji izvajalcev, ene, ki se morajo organizirati za delo v javnem sektorju, ene, ki se morajo organizirati za delo v zasebnem sektorju. In v tem primeru po mojem povzročamo neenakost na tržišču in zaradi tega mislim, da taka rešitev ni dobra po ekonomsko-gospodarski plati, po drugi pa po strokovni plati ni dobra. Torej, specifični objekti, o katerih je tudi nekaj govoril - ali pa se nista razumela -, gospod Mikolič pa gospod Cvikl so ravno tisti, ki terjajo mnogokrat povezavo projektiranja in izvedbe. Verjemite mi, da je takih projektov kar dosti in mnogo razpisov se je tudi na takšen način izvajalo. In ravno taki projekti so bili uspešnejši, kjer je bila v izvajalskem podjetju vključena tudi projektantska stroka, vendar je moral investitor biti organiziran tako dobro, da je znal pripraviti razpis, v katerem je omogočil, da tako podjetje ponudi projektantske rešitve, ki so tudi izvedbeno ustrezne, cenovno primerne, in v takem primeru so dobili najustreznejšo rešitev. To bom ponazoril, recimo, s primerom Destrniške šole, kjer je naš kolega Pukšič ravnatelj in istočasno župan. Tam je vgrajena specifična oprema za klimatizacijo oziroma za ogrevanje tega objekta, ki ga ponuja eden izmed specifičnih in dobrih izvajalcev - projektantov v Sloveniji. V tem primeru torej ta projektant lahko ponudi samo svojo tehnologijo, ne more pa ponuditi izvedbe, v tej izvedbi je pa lahko najmočnejši na slovenskem področju. In s tem smo zaprli vrata za racionalno rabo javnih sredstev in onemogočili del konkurence takemu izvajalcu. Zgodilo se bo, da bodo nekatera podjetja zaradi tega pravzaprav morala reorganizirati svojo organizacijo. Meni se zdi neumnost, da bodo morali projektantske in razvojne oddelke seliti v neka druga podjetja, da bodo lahko zadovoljili temu kriteriju iz tretjega odstavka tega člena in da bo na koncu o tem odločal nekdo, ki je pa res po moji presoji najmanj kompetenten, da o tem odloča. Ministrstvo za finance definitivno nima po mojem nobenih strokovnih možnosti, da odloča o tem, ali je nekdo sposoben izvajati po tehnoloških principih nekaj, kar bo minister ali Ministrstvo za finance ugotavljalo. Če že vztrajate pri tem določilu, dajte to možnost neki instituciji, ki ima sposobnost presojati tehnološke postopek, torej tehnološke rešitve, opremo, kapacitete ali pa sposobnosti take firme, ne pa da bo to delalo Ministrstvo za finance, to je pa res neživljenjska rešitev. Usodno ni za slovenski prostor, da ne bi kdo mislil, zdi se mi pa, da je to zanemarjanje stroke, podcenjevanje stroke, podcenjevanje tržnega segmenta in podrejanje le-tega javnim interesom, kjer je vprašanje, če so sploh javni. Zaradi tega, če ne akceptirate amandmaja, ki ga LDS predlaga, upoštevajte vsaj to priporočilo, naj to dela Inženirska zbornica, ki v takem primeru daje mnenje o tem, ali je takšna firma in takšen projekt primeren, da ga izvaja takšno podjetje, ali pa da to dela navsezadnje Ministrstvo za okolje in prostor, v katerem je, mislim, mnogo več strokovnjakov za to področje kot pa na Ministrstvu za finance. Nimam nič proti, če je eno od teh ministrstev, če boste vztrajali pri tem, ampak Ministrstvo za finance pa resnično po mojem nima nobene možnosti, da kvalitetno odloča o tem, kdo lahko opravlja dela iz tega odstavka tega 9. člena. Hvala.
Hvala lepa. Gospod mag. Cvikl, prosim. [[Se odpoveduje.]] Če ne želi več nihče razpravljati, zaključujem razpravo o amandmaju k 9. členu. Prehajamo na amandma k 14. členu. Želi kdo razpravljati? [[Ne.]] Zaključujem razpravo. Prehajamo na dva amandmaja k 17. členu. Želi kdo razpravljati o prvem amandmaju? Prijava teče. Gospod mag. Cvikl, prosim.
Tretji odstavek 17. člena govori o tem, kaj so izjeme iz Zakona o javnem naročanju, in sicer pravi, da so to tudi javna naročila, iz katerih se razkrivajo podatki z določeno stopnjo tajnosti in tako dalje. Primer Patria proti Krpanu. Nedvomno jasno je, da Ministrstvo za obrambo pravi, da skuša imitirati Zakon o javnih naročilih. Zato je šlo v razpis povabilo pet tako imenovanih potencialnih dobaviteljev motoriziranega vozila za pehotno podporo, kot se to nekako reče, in na koncu sta bila dva ponudnika, eno podjetje iz Raven na Koroškem in eno podjetje iz Trzina z vrsto poddobaviteljev. Vlada in Ministrstvo za obrambo sta se odločili, da je pravo podjetje podjetje iz Trzina, ker je povedalo, da je število točk, ki jih je dobilo na primerjavi konkurenčnih ponudb, bilo višje; in ena od pomembnih točk, ki je prevagala, zakaj podjetje iz Trzina namesto podjetja iz Raven, je bilo v tem, da je podjetje iz Trzina reklo: "Mi bomo na novo zaposlili 1900 ljudi", podjetje iz Raven je pa reklo: "Mi že imamo zaposlenih toliko in toliko tisoč ali sto ljudi, skupaj s podizvajalci in dodatno bomo zaposlili 95 ljudi." Ta ključna točka vpliva na domače gospodarstvo je prevagala, da se je Ministrstvo za obrambo odločilo, da bo dobavitelj podjetje iz Trzina. In podjetje iz Raven na Koroškem se je pritožilo. Vendar je najprej od Ministrstva za obrambo, potem pa državnorevizijska komisija razsodila, da podjetje iz Raven na Koroškem nima pravnega varstva, ker je to naročilo bilo izvedeno v skladu z izjemo, ki jo določa Zakon o javnem naročanju. In za podjetje iz Raven ni pravnega varstva, da bi se ugotovilo, da je podjetje iz Trzina najprej zaposlilo dodatno ravno toliko ljudi, kot jih bo podjetje iz Raven izgubilo zaradi tega oziroma ni pravnega varstva tudi za ostale določbe tega posla, med drugim tudi to, da zdaj podjetje iz Trzina veselo zamuja v dobavi te Patrie, v primeru podjetja iz Raven pa smo to vozilo že videli pred nekaj dnevi v Ljubljani. In naš predlog je zelo enostaven. Omogočimo pravno varstvo tudi za teh 170 milijard poslov javnih naročil, ki jih bomo izvajali v Sloveniji in so obrambne narave. Če mi bo kdo povedal, da s tem odkrivamo, ne vem, kakšno določeno stopnjo tajnosti, ko vemo, da se mora vsak razpis v skladu s predstavitvijo, v skladu s pojasnili Ministrstva za obrambo pojaviti na odprti spletni strani evropske obrambne agencije. In seveda tam je vse jasno. Je edini razlog, zakaj Vlada še vztraja na tej določbi, v tem, da ne želi zagotoviti pravnega varstva za področje tajnih naročil. Gospod minister za finance pa je seveda s tem kot resorni minister v situaciji, ko ne more preveriti, ali ministrstvo za obrambo res maksimalno učinkovito izvaja javna naročila. Še hujše so pa druge zlorabe na tem področju. Gospoda predsednika Vlade sem pred dobrim mesecem spraševal, kako lahko minister Dimitrij Rupel skupaj z njegovim generalnim sekretarjem odloči, da je nakup poslovnih prostorov za sedež predstavništva Republike Slovenije v Bruslju tajno naročilo in se izvede mimo Zakona o javnih naročilih. Povejte mi, kupovanje pisarne, kot da kupujemo tanke, smo rekli, pač ni tajno naročilo. Ne sme biti tajno naročilo, zato predlagamo črtanje tretjega odstavka 17. člena. Mi to predlagamo tudi zato, ker je praksa v najbolj - zdaj bom pa rekel, ne bom uporabil izraza razvita parlamentarna demokracija, ker je vprašanje razvitosti parlamentarne demokracije vedno vprašanje vsakokratnega odnosa med pozicijo in opozicijo, ampak v tisti demokraciji, ki želijo maksimalno povečati konkurenco med ponudniki in zagotoviti pravno varstvo, da takšnih določb v Zakonu o javnem naročanju nimajo. Ampak ob takšni določbi še dodajo, v tem primeru pa pravno varstvo je pritožbeni organ, ne vem, parlamentarna komisija, posebna državna revizijska komisija. Vi uvajate ta tretji odstavek, predlagate nasprotovanje amandmaja, takšna je bila razprava na matičnem delovnem telesu, tako se je tudi izglasovalo in za 170 milijard in še za neznano število milijard, bo Vlada zlorabila to določbo, v Sloveniji ne bo pravnega varstva. To niso male številke. V Sloveniji smo za področje javnega naročanja, minister za finance, po vaših podatkih, Ministrstvo za finance, v letu 2005 dosegli 28% popust med razpisanimi in podpisanimi cenami. 170 milijard, kjer bi ravno tako zagotovili konkurenco, bi morali na enak način seveda zagotoviti ta popust. In zato predlagamo ta amandma, da bo podjetje zraven imelo pravno varstvo, da ministri ne bodo zlorabljali te določbe in pod tajna naročila skrivali to, kar bodisi ni tajno naročilo. Če pa že mora biti zadeva tako tajna, da o njej nihče nič ne sme vedeti, čeprav, kot sem rekel, vse lahko prečitate na spletni strani Evropske obrambne agencije, potem je pa treba zagotoviti pravno varstvo - izločiti vsa ta naročila in zakone o javnih naročilih, pomeni izločiti jih iz pravnega varstva. To je vsebina prvega amandmaja poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik. Tretja alineja 17. člena dejansko uvaja načelo direktive same, ki pa pravi, da javna naročila, s katerim se razkriva podatke z določeno stopnjo tajnosti, če morajo njihovo izvedbo spremljati posebni varnostni ukrepi v skladu z zakoni in kadar to zahteva zaščita temeljnih varnostnih interesov v Republiki Sloveniji. To je povzetek načela, ki je vključen v 10. členu direktive, 14. členu. Mi smo k temu dodali neko varovalko, in to naslednje, ki jo bom zdaj prebral, pa ni v direktivi sami. In so določeni s predpisom Vlade Republike Slovenije ter da naročnik mora o izvedenih javnih naročilih poročati Vladi Republike Slovenije do konca februarja tekočega leta za preteklo leto, torej to varovalko smo dodali, da ne bi prišlo do izkoriščanja. O tem, kar pa govori spoštovani gospod poslanec, je pa povezano z javnimi naročili, ki so povezani z obrambo. To je pa 15. člen, ki ima posebno dikcijo, ki je v celoti prenešena iz direktive same, in to je, da zakon se uporablja za javna naročila, ki jih oddaja naročnik s področja obrambe, upoštevaje pri tem pravila iz 269. člena. Kaj pa to pomeni? 269. člen pogodbe iz Evropske skupnosti pravi, da so javna naročila, tako imenovane izjeme, kar se tiče načela javnih naročil, pomembna samo na tistih področjih, ki so dejansko povezana z obrambo samo, s tajnostjo. Če povem po domače, če slovenska vojska ima javno naročilo za škornje za vojake in svoje ljudi, ki sestavljajo to ustanovo, potem mora iti po Zakonu o javnih naročilih - pika, mora to spoštovati. Zdaj prevzemamo ista načela, kot so v Evropski uniji. Kar se pa tiče dodatnih varnostnih ukrepov ali področij, kjer so varnostni ukrepi pomembni, smo še dodali to, da mora Vlada določiti, katera so to, da ne bo prišlo do zlorab, in da se mora letno tudi o tej stvari poročati. Mislim, da smo uravnovesili ravno ta cilj, ki ga predlagatelji skušajo doseči s svojim amandmajem. Hvala.
Hvala lepa. Gospod mag. Cvikl, replika. Prosim.
Gospod minister, ali bo STO Ravne po sprejemu tega zakona lahko na državni revizijski komisiji uveljavljalo pravno varstvo? Če je odgovor da, potem umikam amandma. Če je odgovor ne, amandma ohranjamo. Ključno vprašanje sploh ni to, ključno vprašanje, ko vi to izločite iz tega zakona bodisi po 15. ali 17. členu, državna revizijska komisija, pravnega varstva za to ni. To je problem, gospod minister. Še to vam bom povedal, gospod minister. Na Nizozemskem tudi piše to, kar vi pravite, javna naročila in tako naprej, in potem pravi; so določeni s posebnim predpisom parlamenta Nizozemske in se o tem poroča posebni komisiji parlamenta Nizozemske vsake tri mesec in je pritožbeni organ parlament Kraljevine Nizozemske. Za to tukaj gre, gospod minister. Če odgovorite da bo podjetje STO Ravne imelo pravno varstvo po sprejemu tega zakona, nobenega problema, tega ne morete odgovoriti z da, zato amandma ohranjamo in menimo, da ne rešujete problema, ki se mu reče zloraba, nepravno varstvo, predvsem pa če se že strinjamo, da je dovolj samo za obrambo to opredeliti, zakaj dovoljujete ministru za zunanje zadeve, da kupuje pisarne kot tajno naročilo. To se morate vprašati, gospod minister, vi, na koncu izplačujete sredstva ministru za zunanje zadeve.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Prijava teče. Opozoril bi, da se osredotočimo res na ta člen. Tudi v repliki ne postavljamo vprašanj. Besedo ima gospod Rudolf Petan. Prosim.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik, spoštovani. Torej, gospod Cvikl, če vi na tem gradite svojo vsebino in svoje razmišljanje, kot ste prej povedali kronski primer, potem je vse skupaj narobe. Potem ste vse narobe in še tisto, kar bi vam verjel, vam ne verjamem, pa vam bom povedal, zakaj. Vi ste govorili tisti primer nakupa vojaških vozil, saj ni važno, kako se mu reče, in ste rekli, firma je bila osnova, ni res, razpis je bil za vozilo in testiralo se je vozilo po različnih segmentih, po različnih področjih in tisto se je ocenjevalo. Potem smo šele prišli do tega, katero podjetje je to dalo, vi pa ste govorili, da je bilo podjetje osnovno, katero je kaj nudilo, figo, napačna predpostavka. To je bistvena razlika, gospod Cvikl, bistvena razlika. Testiralo se je vozilo, potem smo šele prišli do tega, kdo to nudi, ker nekdo pač mora nuditi, vozilo se ne more samo ponuditi pa pripeljati na ministrstvo za oceno, pa potem se samo pripelje, da se dobavlja. Neka firma mora stati zadaj, ocenjevalo se je vozilo in če vi sedaj gradite vso teorijo na tem, potem ste na popolnoma napačni predpostavki. Ker pa vam je gospod minister povedal, da je veliko členov enostavno predpisane evropske direktive, potem vam pa predlagam, da sporočite v Bruselj pa jim povejte, da naj spremenijo direktivo zato, ker vi mislite drugače. In če mi sprejemamo evropsko direktivo, potem je narobe, potem je evropska direktiva narobe in vi tja sporočite, pa bodo spremenili evropsko direktivo, pa se bomo mi potem lažje pogovarjali in bomo mogoče celo vaš amandma potem sprejeli. Predpostavka, na kateri ste pa gradili glede vozila, je pa popolnoma napačna. Hvala.
Hvala lepa. Gospod mag. Cvikl, ste se prijavili. Prosim.
Gospod Petan, jaz vas pa res ne razumem. Pa menda ne boste menili, da bo Ministrstvo za obrambo sklenilo pogodbo za Patrio z vozilom Patria. Ne, pogodbo bo sklenilo s ponudnikom in ta ponudnik je podjetje s Trzina. Ta ponudnik je dal informacijo o tem, koliko ljudi bo novozaposlenih, saj vozilo ne zaposluje ljudi, podjetje zaposluje ljudi, to je prvo. Drugo, ponavljam vprašanje gospodu ministru, ne v repliki, ampak v razpravi. Ali lahko potrdite, da bo podjetje STO Ravne po določbah tega zakona lahko uveljavljalo pravno varstvo, pritožbo na prvi stopnji Ministrstva za obrambo in druga stopnja Državna revizijska komisija kot neodvisna, vrhovna, samostojna, od Državnega zbora imenovana komisija, ki bo odločala o tem, ali je bil kršen Zakon o javnem naročanju ali ne? Če je odgovor da, gospod minister, potegnem amandma nazaj. Ker pa ne morete odgovoriti z da, je amandma več kot potreben, ker je potrebno v tem amandmaju, v teh členih še kaj napisati glede na prakso, ki jo je začel uvajati gospod Janez Janša, gospod minister za obrambo in gospodje, ki seveda ne omogočite pravnega varstva. Poglejte, kaj je povedal gospod Erjavec na nekem sestanku: "Kaj vi mene tukaj sprašujete, saj imajo pravno varstvo." Čista laž, pravnega varstva, ki ga imajo vsi drugi naročniki, zaradi katerih je bilo v letu 2005 450 pritožb, ki so seveda vplivale na to 28% zmanjšanje cen, podjetje STO Ravne nima. Preveriti je bilo potrebno samo to, da seveda se je primerjalo na Ministrstvu za obrambo jabolka in hruške.
Hvala lepa. Gospod minister.
Hvala lepa. V vseh primerih, v katerih je določena nabava označena v skladu s 15. členom tega zakona, potem pravno varstvo obstaja v sklopu sodnega postopka. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Petan, imate repliko. Prosim.
Hvala za besedo. Spoštovani gospod Cvikl, zaradi takšnega pravnega varstva, kot si ga vi predstavljate, tudi 5 let menda se ni dalo kupiti operacijskih miz, ampak to je druga zadeva. Ko ste povedal, da je Ministrstvo za obrambo sklenilo pogodbo s podjetjem, seveda je sklenilo pogodbo s podjetjem, ampak za vozila, ker po vaši logiki potem tudi Ministrstvo za obrambo ne bi kupilo vozila, ampak bi kupilo trzinsko podjetje pa bi se s podjetjem vozili po terenu, ne pa z vozilom. Ne mešati jabolk pa hrušk, toliko neumni pa tudi nismo. Dobro veste, za kaj gre. Hvala.
Izvolite, kaj želite? Odpiram prijavo za razpravo. Opozoril bi vas, da razpravljamo o dveh amandmajih tega člena, razprava pa vedno bolj teče o nakupu oklepnikov in operacijskih miz. Gospod magister Cvikl, izvolite.
Gospod minister za finance je odgovoril negativno na moje vprašanje. Pravnega varstva ta naročnik STO Ravne nima ne na Ministrstvu za obrambo, ker ni ga po tem zakonu, in ne na Državni revizijski komisiji. Ima pa kot končno instanco za razliko od vseh ostalih ponudnikov - in seveda lahko vam povem, da ostali ponudniki niso nikoli iskali pravnega varstva na sodiščih, ker je odločitev Državne revizijske komisije končna odločitev in tudi omogoča izvedbo poslov. Ministrstvo za obrambo je enostavno povedalo podjetju STO Ravne, gospodje iz vladajoče koalicije in gospod minister, nas prav nič ne zanima, mi smo se odločili, da bomo to prodali podjetju iz Trzina za tako imenovane finske Patrije na podlagi dokumentacije, ki jo imamo, ne dovolimo pa, da bi katerakoli institucija, ki je za to pristojna, in to je Državna revizijska komisija, o tem odločala. In ne pozabimo, Državna revizijska komisija je bila na koncu tista, ki je na podlagi Zakona o reviziji postopkov javnega naročanja odločila, katera pritožba je sprejeta in katera ne. In mi želimo s črtanjem tretjega odstavka ob veljavnem 15. členu preprečiti, da bi ministri, kot so gospod Rupel in nekateri, po tajnih naročilih kupovali nekaj, kar ni tajno, in da obstaja pravno varstvo, tako kot velja za vseh ostalih letnih 450 milijard javnih naročil. To je bila ena najboljših potez v času vstopanja v Evropsko unijo, da imamo to varstvo, in v Sloveniji konkurenca ponudnikov obstaja. Na tem področju je ni, zato imamo vse večje zlorabe. In zato je na področju tako imenovanih javnih naročil v obrambi vprašanje uveljavljanja konkurence ali če hočete angleško: "moving from single provider to multiple provider", temeljni način. In to morate omogočiti, gospod minister. To pa v zakonu ni omogočeno, ker katerakoli firma, ki se bo še prijavila na razpis, bo videla, da nima pravne varnosti. In ko nima pravne varnosti pri Državni revizijski komisiji, tu se začne korupcija. To je praksa in to so negativne izkušnje tudi na tem področju. Gospe poslanke in gospodje poslanci, na povabilo gospoda Toneta Anderliča, predsednika Odbora za obrambo, in gospoda Davorina Terčona smo 5. oktobra 2006 v Državnem zboru, v mali dvorani Državnega sveta imeli o tem tudi seminar. Poglejte si dokumente, ki ste jih dobili v svoje poštne predale. S tega seminarja je sporočilo zelo enostavno: na področju javnih naročil v obrambi je treba uveljavljati enake standarde, kot veljajo tudi za ostala področja. Zato je treba to izjemo črtati iz 17. člena; kar je pa v 15. členu, je pa podlaga za to, da se to krepi. In če to črtamo, ohranimo pravno varstvo tudi za STO Ravne. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mislim, da ni nikogar več, ki bi razpravljal. Je? Začetek prijave teče. Gospod Ciril Testen.
Hvala za besedo. Lep pozdrav še enkrat! No, ker se je veliko govorilo o javnih naročilih v primeru vojske, pa tudi nekaterih drugih, bi rad povedal, da smo na Komisiji za nadzor proračuna, kjer smo imeli posebno točko na to temo, pa tudi na Odboru za finance o tem veliko govorili in da smo bili vsi, razen gospoda Cvikla, ki je bil edini predstavnik Liberalne demokracije na seji, sprejeli razlago obrambnega ministrstva, da je bilo naročilo izvedeno v skladu z veljavno zakonodajo, kar je tudi bilo. Zelo nazorno je bilo pojasnjeno tudi pravno varstvo. Pravno varstvo za takšne nakupe ni takšno kot v primeru drugih javnih naročil, je pa pravno varstvo na sodišču, kot je že povedal tudi gospod minister, tako da pravno varstvo ne obstaja, to ne drži. Kar se tiče tega bi jaz rad opozoril, veliko smo v preteklosti govorili o marsikaterem javnem naročilu, pa bi, gospodje, spomnil, da so veliko imeli proti temu, da smo sprejeli tisto dikcijo spremembe Zakona o reviziji postopka javnega naročanja, ki je dala možnost Vladi, da je odločila, da se operacijske mize kupijo. Hvala bogu, da smo tisto tako sprejeli, v nasprotnem primeru bi še danes verjetno te mize ne bile naročene. Hvala lepa.
Hvala lepa. Ker ugotavljam, da ne želi nihče več razpravljati o dveh amandmajih k 17. členu, zaključujem razpravo. In v razpravo dajem 19. člen ter amandma poslanske skupine LDS. Želi kdo razpravljati? Ne. Zaključujem razpravo. V razpravo dajem 29. člen ter amandma poslanske skupine LDS. Želi kdo razpravljati? Ne. Zaključujem razpravo. V razpravo dajem 116. člen ter amandma poslanskih skupin SDS, NSi, SLS in DeSUS. Želi kdo razpravljati? Ne. Zaključujem razpravo. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje odločali danes v okviru glasovanj pol ure po prekinjeni 10. točki dnevnega reda oziroma najkasneje ob 19.25. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 8. TOČKO DNEVNEGA REDA - DRUGA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O BANČNIŠTVU. Predlog zakona je v obravnavo Zboru predložila Vlada Republike Slovenije. Besedo dajem predstavniku Vlade za dodatno obrazložitev. Izvolite, prosim. Besedo ima državni sekretar, gospod mag. Žiga Lavrič. Izvolite, prosim.
Hvala, gospod predsednik. Spoštovane poslanke in poslanci! Predlog Zakona o bančništvu [[ZBan-1]] je Vlada Republike Slovenije potrdila na svoji 90. redni seji v septembru 2006 in ga posredovala v Državni zbor po rednem postopku. Dovolite mi, da vam na kratko predstavim predlog tega zakona. Trenutno poslovanje bank je v celoti urejeno v Zakonu o bančništvu, ki je bil zadnjič dopolnjen in spremenjen z novelo zakona v letu 2004. V poletju leta 2006 sta bili na ravni EU na področju bančništva sprejeti dve novi direktivi, ki sta uvedli nove, znatno bolj podrobne in kompleksnejše standarde varnega in skrbnega poslovanja bank, tako imenovani Basel II. Gre za direktivo 2006/48/ES z dne 14. junija 2006 o začetku opravljanja in opravljanju dejavnosti kreditnih institucij ter za direktivo 2006/49/ES z dne 14. junija 2006 o kapitalski ustreznosti investicijskih podjetij in kreditnih institucij. Prenos te ureditve v pravo Republike Slovenije zahteva obsežnejše spremembe ključnih področij urejanja poslovanja bank, zaradi česar je bil tudi pripravljen predlog novega Zakona o bančništvu. Cilj tega zakona je določiti pravila o poslovanju bank in nadzoru nad njimi tako, da bodo zagotovljeni ustrezni pogoji za učinkovito in varno poslovanje bank ter s tem tudi stabilnost finančnega sistema. Stabilno delovanje finančnega sistema je izredno pomembno za stabilnost celotnega slovenskega finančnega sistema, saj banke predstavljajo njegov najpomembnejši del. V primerjavi z obstoječo ureditvijo nov zakon prinaša bistvene novosti na dveh ključnih področjih, in sicer na področju upravljanja s tveganji, ki je urejeno v četrtem poglavju predloga zakona, ter na področju nadzora nad bankami, ki je urejen v sedmem poglavju tega zakona. Ureditev v ostalih poglavjih po vsebini ostaja enaka ureditvi v sedaj veljavnem Zakonu o bančništvu oziroma je samo redakcijsko usklajena in dopolnjena s spremembami v že prej omenjenem četrtem in sedmem poglavju, ter tudi zaradi spremenjene zakonodaje na nekaterih drugih področjih, kot je na primer Zakon o gospodarskih družbah. Predlog zakona je bil v postopku priprave usklajen z Banko Slovenije in s predstavniki industrije, to je z Združenjem bank Slovenije. Verjamem, da se bodo banke in hranilnice novemu zakonodajnemu okviru prilagodile brez večjih težav ter da bo vpliv nove zakonodaje na stabilnost bančnega sistema ugoden. Zato predlagamo, da se predlagani zakon sprejme. Hvala.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval Odbor za finance in monetarno politiko kot matično delovno telo. Prosim predsednika odbora, gospoda Bojana Starmana, da predstavi poročilo odbora.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Odbor za finance in monetarno politiko je na svoji 22. seji dne 9.11.2006 kot matično delovno telo obravnaval tudi Predlog zakona o bančništvu. Odboru je bilo posredovano mnenje Zakonodajno-pravne službe, ki je preverila predlagani zakon v skladu z zakonodajo ter dala pripombe k členom, ki so navedeni v samem poročilu, jih ne bi ponavljal. Na seji odbora so kot ponavadi sodelovali predstavniki predlagatelja, to je finančnega ministrstva, ter predstavnica Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora. Odboru so bili v dodatnem delovnem gradivu posredovani predlogi za amandmaje odbora na podlagi mnenja Zakonodajno-pravne službe in dodatni predlogi za amandmaje odbora na pobudo poslanskih skupin Slovenske demokratske stranke, Nove Slovenije, Slovenske ljudske stranke, Demokratične stranke upokojencev, in sicer k 392. členu, ter za nova 409.a in 409.b člen zakonskega predloga. S strani kvalificiranih predlagateljev zakonskemu predlogu ni bilo posredovanih amandmajskih predlogov. Odbor je obravnaval in sprejel amandmaje, ki so bili predlagani, ter jih vgradil v dopolnjen predlog zakona v skladu s 133. členom Poslovnika Državnega zbora in predlaga Državnemu zboru, da tako dopolnjen Zakon o bančništvu tudi sprejme. Poleg tega je odločal, ker naj bi ta zakon pričel veljati s 1.1.2007, je odbor sprejel še dodatni sklep, da se predlaga, da se v predlog dnevnega reda 22. seje, kar ni bilo prej uvrščeno, uvrsti tudi naslednja točka dnevnega reda - Predlog zakona o bančništvu, druga obravnava. Predlagam še enkrat, odbor predlaga, da se navedeni zakon v Državnem zboru tudi sprejme. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima gospod Ciril Testen v imenu poslanske skupine Nova Slovenija.
Cenjeni gospod podpredsednik, predstavnik Vlade, poslanke in poslanci. V poslanski skupini Nove Slovenije menimo, da je ključna vsebina predloga Zakona o bančništvu, ki ga danes obravnavamo, vpeljava evropskih direktiv o uveljavitvi standardov o bančnem poslovanju, znanih tudi pod nazivom Basel II. Gre za direktivi 2006/48/ES o začetku opravljanja in opravljanju dejavnosti kreditnih institucij in direktive 2006/49/ES o kapitalski ustreznosti investicijskih podjetij in kreditnih institucij. Namen Basla II je določiti manj zahtevna merila za izračun kapitalske ustreznosti, za posojilna tveganja in postaviti dodatne kapitalske zahteve za operativna tveganja. Prenos te ureditve v pravo Republike Slovenije zahteva obsežne spremembe ključnih področij urejanja poslovanja bank, zaradi česar se je Vlada odločila za nov zakon. Cilj novega zakona je določiti pravila o poslovanju bank in nadzora nad njimi. V poslanski skupini Nove Slovenije cilje, ki jih nova zakonodaja zasleduje, podpiramo. Zaradi nove ureditve se bodo predvidoma zmanjšale zahteve za kapitalsko ustreznost za vse banke, predvsem pri obravnavi posojil malim in srednjim podjetjem ter pri hipotekarnih posojilih. Najbolj opazen učinek za kapitalsko ustreznost naj bi to imelo pri srednje velikih bankah. Večjim bančnim sistemom, ki delujejo čezmejno, pa dovoljuje uporabo bolj prefinjenih modelov vrednotenja tržnih tveganj, ki jih bodo razvile banke same, odobriti pa jim jih bo moral bančni nadzornik. Predlagane spremembe pa ne posegajo v sistem jamstvenih shem, malenkostno se bodo spreminjale le vrednosti jamstev iz sedanjih 5,1 milijona tolarjev na 22 tisoč evrov. V primerjavi z obstoječo ureditvijo novi zakon prinaša bistvene novosti na dveh ključnih področjih, in sicer na področju upravljanja s tveganji, ki je urejeno v četrtem poglavju predloga, in na področju nadzora nad bankami, ki je urejeno v sedmem poglavju. Opredelitev pojmov v zvezi z upravljanjem s tveganji je potrebna zaradi uskladitve z opredelitvami teh pojmov v direktivi. Upravljanje s tveganji obsega ugotavljanje, merjenje oziroma ocenjevanje, obvladovanje in spremljanje tveganj vključno s poročanjem o tveganjih, ki jim banka je ali jim bi lahko bila izpostavljena pri svojem poslovanju. Poglavje določa temeljna pravila o upravljanju s tveganji in opredeljuje tudi notranjo revizijo. Ureditev sodelovanja med nadzornimi organi in izmenjava informacij ostaja enaka kot v sedanjem zakonu. Zaradi boljše preglednosti so pravila o opravljanju pregleda poslovanja, ki so v Zakonu o bančništvu v poglavju o postopku, prenesena v novo poglavje o nadzoru. V poglavju o postopku so tako ostale samo čiste postopkovne določbe. Ureditev v ostalih poglavjih po vsebini ostaja enaka ureditvi v sedaj veljavnem Zakonu o bančništvu oziroma je samo redakcijsko usklajena in dopolnjena s spremembami v četrtem in sedmem poglavju ter spremenjeno zakonodajo na nekaterih drugih področjih, kot je na primer z Zakonom o gospodarskih družbah. Predlog zakona je bil v postopku priprave usklajen z Banko Slovenije in Združenjem bank Slovenije, kar mu daje dodatno težo. Zato bomo Predlog zakona o bančništvu v poslanski skupini Nove Slovenije podprli.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Josip Bajc v imenu Slovenske ljudske stranke. Prosim.
Gospod podpredsednik, spoštovani predstavnik vlade, kolegice in kolegi! Predlog novega Zakona o bančništvu sprejemamo zaradi uskladitve le-tega z evropsko zakonodajo, in sicer z direktivama 2006/48/ES in 2006/49/ES v delu, ki se nanaša na banke. Glede na to, da omenjeni direktivi resno posegata v veljavni zakon, ki velja v naši državi o bančništvu, je zlasti z vidika preglednosti sprejem novega zakona smiseln in prav gotovo tudi upravičen. Kot je povedal predstavnik predlagatelja na matičnem delovnem telesu, je bil predlog zakona pripravljen in usklajen tako z Banko Slovenije kot tudi s predstavniki Združenja bank Slovenije. Posebej je poudaril pričakovanje, da se bodo banke in hranilnice novemu zakonodajnemu okviru prilagodile brez večjih težav ter da bo vpliv nove zakonodaje na stabilnost bančnega sistema prav gotovo ugoden. Že iz obravnave na seji Odbora za finance in monetarno politiko je razvidno, da gre za zakon, ki je bil relativno dobro pripravljen in dejansko pomeni le uskladitev naše domače zakonodaje z evropsko zakonodajo. Zakon in amandmaji so bili namreč na odboru sprejeti soglasno. Pomena stabilnosti bančnega sistema za državo in njen razvoj ni potrebno poudarjati oziroma razlagati. Zakon nedvomno sledi tema ciljema in v poslanski skupini Slovenske ljudske stranke zato predlog zakona podpiramo. Verjamemo, da bodo zahteve oziroma določila zakona o varnem, skrbnem, preglednem in učinkovitem poslovanju banke dosegla svoj namen; učinkovit nadzor nad delom bank, določeno jamstvo za vloge in varovanje osebnih podatkov pa sta za stabilen bančni sistem prav tako nujna. Zato bomo poslanci poslanske skupine Slovenske ljudske stranke predlog zakona podprli.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Sašo Peče v imenu poslanske skupine SNS. Prosim.
Spoštovani prisotni! Vlada Republike Slovenije trdi, da v okviru ciljev, načel in poglavitnih rešitev predloga zakona skrbi oziroma teži k dvema rešitvama. Prvič: stabilno delovanje bančnega sektorja in ga opredeljuje kot izredno pomembnega za stabilnost finančnega sistema Republike Slovenije in drugič: Vlada Republike Slovenije trdi, da samo stabilen finančni sistem lahko namreč izpolnjuje makroekonomsko funkcijo, ki jo ima v rokah Vlada Republike Slovenije. Torej, če pritrdimo drugemu delu, da je monetarna politika eden izmed agregatov ali glavnih momentov vladne tako imenovane makroekonomske funkcije, potemtakem bi se bilo smiselno vprašati o lastništvu, lastništvu nad bankami. Zakaj poudarjam omenjeno zadevo? Ker v celotnem zakonu, v vseh 414 členih, kolikor jih je v predlogu zakona, nikjer ni navedeno nič o privatizaciji, nič o prodaji bank v Republiki Sloveniji. Čeprav nam predlagatelj, torej Vlada Republike Slovenije v okviru uvodnih določb oziroma, bolje rečeno, v okviru ocene stanj in razlogov za sprejem zakona navaja statistične podatke, koliko je bank v Republiki Sloveniji, približne deleže najsibo tujih podružnic in podobne stvari. Ob tem dovolite, da omenim samo 1. člen, ki govori o predmetu zakona. In sicer ta zakon ureja pogoje za ustanovitev, poslovanje, nadzor in prenehanje kreditnih institucij s sedežem v Republiki Sloveniji. Po naši oceni, če bi Vlada Republike Slovenije resnično težila k zasledovanju obeh, na začetku omenjenih ciljev, torej prvič, da bi se zavedala, da je delovanje bančnega sektorja izjemno pomembno za stabilnost finančnega sistema Republike Slovenije, in drugič, da se samo stabilni finančni sistem lahko izpolnjuje v obliki makroekonomske funkcije, potemtakem bi Vlada Republike Slovenije morala v tem zakonu opredeliti tudi poglavje privatizacije oziroma prodaje bank. Vsi vemo, kaj se je dogajalo v letih 2000 in ne nazadnje tudi letos v okviru prodajanja Nove Ljubljanske banke in trenutno aktualne Nove Kreditne banke Maribor. Obe banki sta se, ena že, ena v dani situaciji, preoblikovali brez zakonske podlage in tu seveda nastopa paradoks. Po eni strani imamo danes v parlamentu zakon, ki naj bi celovito urejal vprašanje bančnega sistema, po drugi strani imamo v dani situaciji moment, ko Vlada Republike Slovenije preko Odloka o prodaji državnega stvarnega in finančnega premoženja prodaja banko in seveda mimo zakonskega predpisa. Imamo pa sedaj v rokah zakonski predpis, ki ne ureja tega vprašanja. Po oceni poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke se je seveda smiselno vprašati o smiselnosti dela Vlade Republike Slovenije, ko je v eni situaciji v roku 7-ih dni predlagala dva popolnoma različna akta, enkrat odlok, ki bi moral biti sestavni del zakona o bančništvu. Če ima kdaj Državni zbor priložnost ali ne nazadnje tudi Vlada Republike Slovenije priložnost, da sledi Ustavi Republike Slovenije, da sledi hierarhiji pravnih aktov in ne nazadnje, da sledi interesu državljank in državljanom, potem bi Državni zbor danes moral pokazati toliko suverenosti, in suverenost nam daje Ustava Republike Slovenije, ko govori, da je Državni zbor Republike Slovenije samostojna veja oblasti, in Vladi Republike Slovenije enostavno povedati, da v okviru tega zakona hočemo imeti poglavje o privatizaciji bank. Dovolite še stavek ali dva v minuti in 8 sekund, kolikor še imam na razpolago. Zakon o bančništvu bi moral vsebovati, torej tisto poglavje, o katerem govorim. Zakaj? Državni zbor se je do tega vprašanja opredelil nič kolikokrat že. V začetku, v osnovi leta 1994, ko je bil v dvorani Državnega zbora sprejet sklep, da se morajo banke preoblikovati na podlagi zakona oziroma preoblikovati, prodati ali pa privatizirati, katerakoli tema vam je bolj všeč. Nič kolikokrat kasneje je v Državni zbor in na Vlado zašla težnja, da bi seveda prišli do preoblikovanja prodaje bank na podlagi zakona. Če ocenjujemo, so več kot 10 let na Vlado Republike Slovenije, prejšnjo in to, prihajale težnje po nekem celovitem Zakonu o bančništvu, ki bo urejal stvari od A do Ž. Danes se srečamo s Predlogom zakona o bančništvu, ki v svoji vsebini uravnava samo vsako drugo črko abecede. Po naši oceni gre samo še za enega zakonov, ki je spisan, zaradi zakona, zaradi njegove vsebine, predvsem pa s pomanjkljivo vsebino, je zavajajoč in dopušča pravno praznino tudi v naprej. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Vili Rezman v imenu poslanske skupine DeSUS.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Bančni sistem kot del kompleksnejšega finančnega sistema je nekaj, kar nas spremlja zmeraj in povsod in se mu nikjer ne moremo odtegniti, bodisi da govorimo o institucijah, bodisi da gre za nas osebno. In pri tem ni pomembno, ali je to v lasti enega ali drugega subjekta, ni pomembno, ali so te banke vse tuje, ali so vse domače, pomembno je, kako dobre so in kako dobro upravljajo z denarjem in z vsemi ostalimi drugimi funkcijami, ki jih banke imajo in kakšno varnost nam pri tem dajejo. Ta zelo velika prepletenost bančnega sistema, vseobsežnost tako rekoč, se reflektira tudi v res obsežnem zakonu s preko 400 členi, kakor je bilo že omenjeno. In k temu je bilo v dosedanjih razpravah dodanih še kakšnih 40 ali 50 amandmajev. Vse to daje neke vrste garancijo, da je bilo vendarle dobro premišljeno, kakšen predlog pripraviti in kakšnega sprejeti, zlasti zavoljo tega, ker pač naj zagotavlja bančni sistem nek finančni suport, tako zelo pomemben za to, kar si mi obetamo in želimo tudi v Sloveniji: hiter gospodarski razvoj, večjo gospodarsko rast in ustrezno finančno spremljavo. To dvoje je povezano. Spomniti se moramo ob vsem tem, da je bilo tudi na tem področju kar nekaj pretresov že v Sloveniji, pa tudi drugod po svetu. Seveda zato je pozornost, ki naj bo kolikor se le da velika, toliko bolj potrebna. Seveda pa je to res, da to ni zakon o privatizaciji bank. In tisti, ki smo razumeli to kot zakon o bančnem sistemu, tega ne pogrešamo. Prav je, da zakon opredeljuje statusna vprašanja, vprašanja funkcioniranja, vprašanja nadzora, vprašanja obveščanja javnosti, vprašanja obveščanja Banke Slovenije in institucij EU, kajti vse to je povezano. Na ta način dobimo ustrezen nadzor in upamo, da to pomeni tudi sprotni in ustrezni monitoring, ki bi lahko s korekturami popravil kakšna nihanja, ki bi jih bili deležni. Logično je, da je tak zakon, ki tako obsežen predmet obravnava, zelo obsežen, zato je toliko bolj razveseljivo, da so se tudi strokovne institucije, pravzaprav tisti, ki jih to najbolj zadeva, Banka Slovenije in Združenje bank, solidarizirali s predlogom in s spremembami, ki so bile dosežene z amandmaji. Poslanska skupina DeSUS je zavoljo tega, ker je, kakor kaže, zakon znotraj usklajen med pomembnimi subjekti, ker se usklajuje tudi z direktivami EU, pripravljena podpreti ta zakon. To bo tudi storila. Med drugim tudi zavoljo tega, ker sledi temu, kar je bilo v zvezi z bančništvom dogovorjenega in zapisanega tudi v koalicijski pogodbi. Tam pa piše, da bomo spodbujali konkurenčen bančni sistem, da bomo zagotavljali sistem, ki bo varen, da bomo zagotavljali zmanjšanje tudi finančnega tveganja za državo na tem bančnem področju. In v upanju, da bo ta zakon k temu pripomogel, v tem regulativnem smislu, poslanska skupina DeSUS ta predlog zakona podpira.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Polonca Dobrajc, v imenu poslanske skupine SDS. Prosim.
Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, predsedujoči, predstavniki Vlade! Stabilno delovanje bančnega sektorja je izredno pomembno za stabilnost finančnega sistema Republike Slovenije. Samo stabilen finančni sistem lahko namreč izpolnjuje njegovo makroekonomsko funkcijo. Cilj Predloga zakona o bančništvu je določiti pravila o poslovanju bank in nadzorov nad njimi, ki zagotavljajo ustrezne pogoje za učinkovito in varno poslovanje bank in s tem za stabilnost bančnega sistema. Najpomembnejša načela Predloga zakona o bančništvu so: načelo varnega, skrbnega in preglednega poslovanja bank, načelo učinkovitega poslovanja bank, načelo zaupanja vlagateljev. S Predlogom zakona o bančništvu se bo tako še naprej pripomoglo, da bodo banke vedno razpolagale z ustreznim kapitalom, da bodo v vsakem trenutku sposobne pravočasno izpolnjevati svoje obveznosti in da ne bodo presegale tveganj, določenih v Zakonu o bančništvu, in bodo tako vplivale na stabilnost finančnega sistema. Poleg tega pa je eden izmed razlogov za sprejem novega zakona tudi uskladitev z novima direktivama, to je, Direktivo 2006/48 in Direktivo 2006/49/ES. Navedeni direktivi implementirata nove znatno podrobnejše in kompleksnejše standarde varnega in skrbnega poslovanja bank. V poslanski skupini Slovenske demokratske stranke bomo Predlog zakona o bančništvu podprli. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod mag. Cvikl, v imenu poslanskega kluba LDS. Prosim.
Gospod predsedujoči, poslanke in poslanci, predstavniki Vlade! V zadnjih 15 letih je Slovenija dobro razvila svoj bančni sistem. Ko smo ga tudi s pomočjo državnega proračuna v prvi polovici 90. let ustrezno restrukturirali, smo v drugi polovici 90. let in v tem tisočletju začeli žeti dobre rezultate dela iz prve polovice let. Slovenske banke so ob koncu leta 2005 vzpostavile aktivo v višini preko 6 tisoč 900 milijard tolarjev. Skoraj 7 milijard tolarjev, kar je pravzaprav za 3,5 državne proračune in kar je temelj za gospodarsko rast. Dobro je, da na podlagi tako uspešnih rezultatov z Zakonom o bančništvu predvsem sledimo tistim naporom v okviru Evropske unije, ki bodo zagotovili, da bo denar, ki ga varčevalci vlagamo v slovenske banke, v teh bankah bil dobro in predvsem varno upravljan. V poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije podpiramo predlog zakona o bančništvu predvsem zaradi zavedanja, da je ta zakon pripravljen na podlagi evropskih direktiv, h katerim oblikovanju smo prispevali tudi v prejšnjem obdobju in temelj katerih pravzaprav skupaj z Evropskim parlamentom za uresničevanje le-teh predvsem skrbi evropski sistem centralnih bank in seveda posamezniki, nad posameznimi, nadzorniki bančnega sistema. V Republiki Sloveniji je funkcija centralne banke in nadzornika bančnega sistema združena v Banki Slovenije. To je ena od institucij, ki je nedvomno najbolj zaslužna, da čez 5 tednov prevzemamo evro. In ta institucija je sodelovala skupaj s pripravami bank na uvedbo novih načel bančnega nadzora tudi pri pripravi tega zakona. Zato je to za poslanski klub Liberalne demokracije zadostna garancija, da mirno sprejmemo zakon, kot je sedaj oblikovan v drugem branju, in predvsem s pričakovanjem zremo na Slovensko 35, na sedež Banke Slovenije, da bo še vedno na podlagi tega zakona skrbela za uveljavljanje varnega, skrbnega in preglednega poslovanja bank in da bo načelo učinkovitega poslovanja bank upoštevalo to, da varčevalci od bank pričakujemo predvsem to, da denar, ki smo ga v banki vložili, dobimo nazaj tudi vrnjen. Ker to zahteva skrben in učinkovit nadzor, ki ga ta zakon na podlagi direktiv in predvsem na podlagi tako imenovanih novih načel bazelskega nadzora uveljavlja v polni meri, bomo seveda podprli zakon v drugem branju. Lahko bi seveda v tem zakonu Vlada nekoliko podrobneje pojasnila ocene finančnih posledic, predvsem v tem smislu, da bo vendarle kar nekaj naporov potrebno v bankah za zagotavljanje dodatnega kapitala, vendar seveda verjamemo v slovenski bančni sistem, verjamemo v slovensko neodvisno centralno banko in slovenskega neodvisnega bančnega nadzornika, zato zakon podpiramo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona ni bilo vloženih amandmajev, ni možna razprava o členih, zato razpravo zaključujem, s tem pa tudi drugo obravnavo predloga zakona. V skladu s 139. členom Poslovnika bo zbor glasovanje o zakonu opravil v četrtek, 23. novembra 2006, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 11. TOČKO DNEVNEGA REDA - TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O INŽENIRSKI AKADEMIJI SLOVENIJE. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije. Besedo dajem predstavniku Vlade. Dr. Dušan Lesjak, državni sekretar na Ministrstvu za visoko šolstvo, znanost in tehnologijo, izvolite, prosim.
Hvala lepa. Lepo pozdravljeni, spoštovane in spoštovani. Cilj nove zakonske ureditve je v Sloveniji vzpostaviti pravno ureditev, ki je primerljiva s podobnimi evropskimi ureditvami, katerih uspešno delovanje je argument za ustanovitev takšne akademije tudi pri nas. Glede na to, da v Sloveniji že obstaja Inženirska akademija v okviru slovenskega akademskega tehniško-naravoslovnega društva Satena, bi jo bilo zaradi njenega poslanstva, ki naj bi ga imela v slovenskem prostoru, potrebno ustanoviti tudi na podlagi zakona. Delovno področje IAS ne bo posegalo v delovno področje Slovenske akademije znanosti in umetnosti, temveč bo z njim komplementarno in dopolnjujoče. Z ustanovitvijo IAS bo Slovenija dobila institucijo, ki bo usposobljena za pripravo pobud in ocen programov in projektov raziskovalne, tehnološke in inovacijske politike ter programov univerzitetnega in visokošolskega izobraževanja inženirjev in tehnikov. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval Odbor za visoko šolstvo, znanost in tehnološki razvoj kot matično delovno telo. Prosim predsednika odbora gospoda Rudolfa Mogeta, da predstavi poročilo odbora. Prosim.
Spoštovani predsedujoči. Gospod državni sekretar, poslanke in poslanci in zbrani na tribuni, lep pozdrav! Pobudo za ustanovitev Inženirske akademije Slovenije se je izoblikovala v strokovnih inženirskih krogih, pri čemer je glavni pobudnik društva slovenska akademijska, tehnično naravoslovno društvo. Inženirska akademija Slovenija naj bi odigrala pomembno vlogo pri pospeševanju rasti tehniške kulture in spodbujanju nadaljnjega tehnološkega in gospodarskega razvoja Slovenije. Inženirske akademije so ustanovljene v večini evropskih držav, njihovo uspešno delovanje naj bi bil argument za ustanovitev takšne akademije tudi pri nas. V Sloveniji že obstaja Inženirska akademija Slovenija v okviru Satene, zato bi jo bilo zaradi njenega poslanstva, ki naj bi ga imela v slovenskem prostoru, potrebno ustanoviti tudi na podlagi zakona. Z ustanovitvijo te akademije bo Slovenija dobila nacionalno institucijo, ki bo usposobljena za pripravo pobud in oceno programov ter projektov raziskovalne, tehnološke in inovacijske politike. V določbah o članstvu je določeno, da ima ta akademija redne, izredne, dopisne in častne člane. V Inženirsko akademijo Slovenije so lahko izvoljeni vrhunski strokovnjaki na osnovi dosežkov s področja tehniških ved, tehnološkega razvoja in gospodarstva z izkazanimi raziskovalnimi ali tehnološko razvojnimi rezultati. Finančna sredstva za delovanje akademije bo letno v višini približno 21 milijonov SIT zagotavljala Republika Slovenija iz državnega proračuna na podlagi finančno ovrednotenega letnega programa, h kateremu da soglasje Vlada. Sredstva za druge oblike dela pa lahko Inženirska akademija Slovenije pridobiva tudi iz drugih virov. Po mnenju predlagatelja zakona delovno področje Inženirske akademije Slovenije ne bo posegalo v delovno področje Slovenske akademije znanosti in umetnosti, temveč bo z njim komplementarno in dopolnjujoče. Poleg tega je število članov SAZU omejeno, medtem ko bo število članov Inženirske akademije Slovenije bistveno večje. Predsednik Slovenske akademije znanosti in umetnosti dr. Boštjan Žekš, ki je sodeloval na seji odbora, je povedal, da v tej ustanovi niso mogli doseči enotnega mnenja o potrebnosti Inženirske akademije Slovenije. Inženirsko-tehnični del SAZU je predlog zakona večinsko podprl, večina ostalih razredov pa je proti predlogu zakona iz razloga, da inženirske akademije v svetu večinoma delujejo kot društva. Ker od naših štirih sosednjih držav dve nimata inženirske akademije in dve delujeta kot društvo in ker je to verjetno začetek ustanavljanja področnih državnih akademij, lahko pričakujemo zahteve po ustanovitvi novih akademij. Članice in članice odbora so v načelu podprli ustanovitev Inženirske akademije Slovenije. Odprto pa ostaja vprašanje odnosa med SAZU in IAS, ki bi ga bilo treba v zakonu opredeliti tako glede njihovega sodelovanja in poslanstva kot tudi članstva v obeh ustanovah. Opredeliti bi se bilo treba tudi do možnega ustanavljanja še drugih akademij, če bi za to obstajal interes na področju ostalih znanstvenih ved. Glede na predvidena sredstva, ki naj bi jih za delovanje Inženirske akademije Slovenije zagotavljala država, pa se postavlja vprašanje, ali bodo ta sredstva zadostna za vse naloge, ki so opredeljene v zakonu, če želimo, da bo akademija uspešna na področjih svojega delovanja. V drugi obravnavi odbor ni prejel amandmajev predlagateljev, zato je skoraj k vsakemu členu oblikoval svoje amandmaje, da je z njimi določene stvari razjasnil, jih napravil bolj jasne in jih tudi v določeni meri povzel po pripombah Zakonodajno-pravne službe. Zato v imenu odbora prosim, da Zakon o ustanovitvi Inženirske akademije Slovenije podprete. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima gospod mag. Kramberger, v imenu poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Kolegice in kolegi! Predlog zakona o Inženirski akademiji Slovenije, druga obravnava, naj uvodoma povem, da bo naša poslanska skupina podprla. Ko obravnavamo predlog zakona o Inženirski akademiji Slovenije, se nam postavlja vprašanje razmerja med družboslovjem in naravoslovjem, kot dvema področjema, ki sta si v marsikaterem pogledu različni. Pogledi ene in druge znanstvene veje se že tradicionalno glede mnogih vprašanj močno razlikujejo. Ob tem je seveda potrebno poudariti, da je sedaj v Sloveniji, pa tudi verjetno drugje v svetu, družboslovje vsaj v navidezni prevladi. Ne le z vidika ugleda posameznih poklicev, ampak zlasti z vidika obvladovanja ključnih pozicij tako v politiki kot v gospodarstvu. V Sloveniji se je v zadnjih letih družboslovju nedvomno dajalo v primerjavi z naravoslovnimi vedami določeno prednost. Če le pogledamo visokošolske študijske programe, vidimo, koliko več študentov imajo družboslovne fakultete in koliko jih imajo naravoslovne. Seveda je to dejstvo močno povezano z vprašanjem stroškov, ki so pri naravoslovnih programih, zlasti zaradi nujne laboratorijske in druge tehnične opreme, bistveno višji, kot pri družboslovnih. Tudi študij sam po sebi na področju naravoslovja enostavno ne more biti množičen. Na eni strani imamo takšno stanje, kot sem ga pravkar opisal, po drugi strani pa se vsi zavedamo pomena tehniških ved in inženirstva kot ključnega dejavnika za razvoj sodobnih tehnologij. In ravno razvoj sodobnih tehnologij oziroma visoko strokovno usposobljeni posamezniki so ključna garancija za hitrejši razvoj Slovenije v prihodnje. Če pogledamo, katera slovenska podjetja so v zadnjem času najbolj uspešna, katera imajo vedno več zaposlenih in se s svojimi proizvodi intenzivno širijo izven meja Slovenije in tudi EU. Gre za podjetja, ki so na svojem področju inovativna in ki proizvajajo tehnološko dovršene izdelke. Nedvomno je, da mora Slovenija nekaj narediti v smeri hitrejšega razvoja tehničnih ved in zlasti spodbujanju njihovega vključevanja v gospodarski razvoj. V poslanski skupini Slovenske ljudske stranke iz tega vidika podpiramo ustanovitev Inženirske akademije Slovenije in v njej vidimo dodatno spodbudo za razvoj tehniških ved. Naloge Inženirske akademije so v zakonu jasno opredeljene. Med njimi bi rad tukaj izpostavil tukaj zlasti spodbujanje ustvarjanja vrhunskih tehnoloških znanj in predlaganje ukrepov za dvig inovativnosti slovenskih podjetij. Moramo pa ob tem povedati, da bo doseganje omenjenih ciljev ob finančno skromni podpori za delovanje Inženirske akademije le težko dosegljivo. Zato bo potrebno resno razmisliti o višini sredstev, ki bodo dolgoročno akademiji omogočala uspešno delo. V zvezi z mnenjem Slovenske akademije znanosti in umetnosti, ki ima glede ustanovitve določene pomisleke, pa bi želel povedati, da je to na nek način popolnoma logično. V vsakem primeru pomeni ustanovitev Inženirske akademije določeno zmanjšanje moči SAZU, po drugi strani pa pomeni tudi določeno konkurenco, ne neposredno, saj se bosta obe akademiji vsebinsko dopolnjevali. Posredno pa bo dobro delo ene nedvomno zahtevalo večjo angažiranost druge akademije in to je po našem mnenju dobro in potrebno. V poslanski skupini Slovenske ljudske stranke bomo predlagani zakon podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Zmago Jelinčič Plemeniti v imenu poslanske skupine SNS.
Hvala lepa. Prav lep pozdrav. V Slovenski nacionalni stranki bomo Predlog zakona o Inženirski akademiji Slovenije podprli. Dejstvo je, da naravoslovje mora dobiti svojo bi rekel združbo, v kateri bo enakopravno razpravljalo znotraj sebi enakih. Vendar sodimo, da je potrebno v tej Inženirski zbornici oziroma akademiji imeti ljudi iz vseh segmentov, predstavnike iz vseh segmentov, tako iz izobraževalnega sektorja kakor iz industrije in iz raziskovalnega sektorja. V Slovenski akademiji znanosti in umetnosti, ki je pravzaprav politična organizacija in ki ne ustreza današnjim razmeram demokratične družbe, kajti gre za v glavnem za tiste, ki so po politični liniji dosegli določeno starost in določeno pozicijo, da so jim potem za nagrado dodeli še sedež v SAZU, mislimo, da je Inženirska akademija nekaj popolnoma drugega. Status Inženirske akademije se bo pač urejal z zakonom, kar je tudi prav. Konec koncev tudi finančna sredstva, ki jih bo dobila Inženirska akademija, so v bistvu minimalna, tistih 20, 21 milijonov ni tak velik strošek, sploh pa, če to primerjamo s Slovensko akademijo znanosti in umetnosti, katere člani v določenih segmentih delujejo protislovensko, kot recimo gospod Toporišič, ki se je zelo potrudil, da je uničeval slovenski jezik in za nagrado dobil sedež v Slovenski akademiji znanosti in umetnosti. Sicer pa imamo tudi druge akademije v Sloveniji, ki delujejo kot društva. Konec koncev gospod Jonas Žnidaršič ima Akademijo za biljard. Ustanovljena je bila tudi Slovenska filatelistična akademija in moram povedati, da je ta Slovenska filatelistična akademija deluje res po principu pravih akademij, kajti novi akademik lahko vstopi v to združbo šele takrat, ko eden od starejših akademikov umre, ne tako kot v Slovenski akademiji znanosti in umetnosti, kjer ima naša SAZU bistveno nekajkrat več članov, kot jih ima Francoska akademija znanosti in umetnosti. To še enkrat dokazuje, da gre tukaj za politično formo in za politično nagrajevanje, za nek ostanek iz bivšega časa, drugače zadeve ne bi bile tako urejene. V Slovenski nacionalni stranki absolutno podpiramo to idejo in mislimo, da je dobra. Tudi če se bo ustanovila še kakšna druga akademija, kakšnega drugega segmenta, še posebej s področja naravoslovja, mislimo, da je to zelo dobro. Predvsem pa v tej akademiji zagotovo ne bodo sodelovali ljudje, ki bodo v bistvu sedeli v akademiji, dremali in iz kotička ustnic se jim bo cedila slina in podobne zadeve. Hvala lepa za takšne akademije. Akademija mora biti obenem tudi nosilec nadaljnjega razvoja, kjer se generirajo ideje, ki bodo vodile k novim raziskavam, k novim izumom, k novim inovacijam, tega v Sloveniji zaenkrat ni. Mi imamo neke akademike na SAZU-ju, ki bi jim lahko rekli skoraj da gerontološko društvo in od njih nič več. Ko se enkrat usedejo na tisti sedež, so nedotakljivi in s svoji avreolo akademika delijo pravico in ne vem kaj še vse levo in desno od sebe. Če bi pogledali njihovo delo in ga presejali, bi na situ ostalo prekleto malo. Zato sodim, še enkrat, da je prav, da se ustanovi takšna inženirska akademija. Inženirji so tisti, ki generirajo razvoj. Ne generirajo ga nekateri pisuni in pa predvsem humanistični delavci, ki jim je najbolj glavno, da ščitijo določene interese tistih marginalnih skupin, ampak moramo biti akademiki tisti, ki jim je do razvoja lastne države, lastnega naroda in do njihove prosperitete. Zato še enkrat, bomo to z veseljem podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod mag. Žnidaršič v imenu poslanske skupine DeSUS. Izvolite, prosim.
Spoštovani gospod podpredsednik, spoštovani državni sekretar, kolegice in kolegi! Poslanci DeSUS-a bomo predlagani Zakon o inženirski akademiji Slovenije podprli, saj smo prepričani, da je potrebno dati večji poudarek tehnični inteligenci in upamo, da bo zakon uresničil pričakovane cilje. Poslanska skupina DeSUS pri tem ne želi zmanjševati pomena humanističnih in družboslovnih ved, pa vendarle je prav, da to poudarimo. Slovensko akademsko tehniško-naravoslovno društvo je leta 1994 ustanovljeno društvo raziskovalcev, profesorjev in razvijalcev tehniških in naravoslovnih znanosti, kjer razvijajo vrhunsko znanost in razvoj v akademskih in gospodarskih okoljih. Leto za tem je bila ustanovljena Inženirska akademija Slovenije z namenom, da se ustvari platforma za politiko informiranja razvojnih perspektiv proizvodnih industrij, znanstvenih in tehnoloških raziskav in kvalitetnega inženirskega študija v Sloveniji. Ta akademija je in še deluje v okviru društva, predlog sprememb pa gre v smeri vzpostavitve pravne ureditve akademije, ki bo primerljiva tudi z drugimi evropskimi državami. Njen glavni namen pa je spodbujanje tehnološkega in gospodarskega razvoja naše države. Slovenija se mora uveljaviti kot gospodarsko razvita država in njena naloga je postaviti pravne temelje za krepitev gospodarskega razvoja ter za krepitev neposrednega dialoga med inženirsko in znanstveno sfero. V poslanski skupini DeSUS ocenjujemo, da ne glede na to, ali Inženirska akademija deluje kot društvo ali kot država, je pomembnejši cilj delovanja, ta pa mora biti usmerjen v promocijo inženirstva in razvoja gospodarstva za rast blaginje slovenske družbe. Ker v naši poslanski skupini pričakujemo, da bo delovanje Inženirske akademije na podlagi predlaganih določb zakona bolj pregledno in odprto javnosti, ter da bo akademija prispevala k pospeševanju aplikativnega raziskovanja in razvoja tehnologije v naši državi, bomo dopolnjen predlog o Inženirski akademiji Sloveniji tudi z veseljem podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jožef Jerovšek, v imenu poslanske skupine SDS. Izvolite, prosim.
Spoštovani, gospod podpredsednik, državni sekretar, kolegice in kolegi! Poslanka skupina Slovenske demokratske stranke bo podprla Predlog zakona o Inženirski akademiji Slovenije. Veseli nas, da se je pobuda za ustanovitev Inženirske akademije Slovenije izoblikovala v strokovnih inženirskih krogih, predvsem pa, da je glavni pobudnik društvo Satena, v okviru katerega je bila leta 1995 že ustanovljena Inženirskega akademija Slovenije. Predlog zakona v prehodnih določbah določa, da tako z dnem konstitutivne seje Skupščine Inženirske akademije Slovenije, ustanovljene s tem zakonom, preneha delovanje Inženirske akademije Slovenije, ustanovljene v okviru društva Satena. V Slovenski demokratski stranki menimo, da bo Inženirska akademija Slovenije pripomogla k pospeševanju rasti tehnološke kulture in spodbujanju tehnološkega in gospodarskega razvoja Slovenije v skladu s sprejetimi nacionalnimi programi, v širšem smislu tudi pri uresničevanju Lizbonske strategije. Razvoj Slovenije je zelo odvisen od razvoja novih tehnologij in proizvodov. Ustanovitev Inženirske akademije Slovenije bo prispevala k večjemu ugledu in spoštovanju tehnične in naravoslovne inteligence v Sloveniji, katere mesto in pomen je v slovenski družbi močno podcenjen, kar negativno vpliva ne tehnološki razvoj države. Inženir, ki meni, da je njegova vloga v družbi nepomembna, praviloma ne razvija novega proizvoda. Posledica takega položaja je tudi slabši vpis na naravoslovne in tehnične smeri fakultet kot na družboslovne, kar pa prav tako negativno vpliva na bodoči razvoj Slovenije. Nekaj časa je bilo v družbi celo prisotno začudenje, če se je odličnjak - zlati maturant, odločil za tehniško-naravoslovne fakultete. Menimo, da Slovenija s tem, ko nima samostojne Inženirske akademije in zato ni članica nobene od dveh mednarodnih mrež Inženirskih akademij, izgublja možnost sooblikovanja evropskega in svetovnega prostora na področju tehnološkega razvoja. Prav tako bi sodelovanje Slovenije v združenjih razširilo izmenjavo izkušenj tujih strokovnjakov, pospešilo trajnostni razvoj in splošno tehnično kulturo v Sloveniji. Ureditev samostojne Inženirske akademije, kot jo predlaga Predlog zakona o Inženirski akademiji Slovenije, ki ga danes obravnavamo v Državnem zboru, je običajna v velikih državah. Ustanovitev samostojnih inženirskih akademij z zakonom poznamo med drugim v Veliki Britaniji, Belgiji, na Nizozemskem, Španiji, Kanadi in Združenih državah Amerike. Treba je posebej poudariti, da delovno področje Inženirske akademije Slovenije ne bo posegalo v delovno področje Slovenske akademije znanosti in umetnosti, prav tako pa tudi ne v delovno področje Inženirske zbornice Slovenije, temveč bo komplementarno z njunima funkcijama in delom. Zato je prav, da se ustanovi Inženirska akademija Slovenije, da bo spodbuda k razvoju Slovenije, zato jo bomo v poslanski skupini Slovenske demokratske stranke z veseljem podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Ljubo Germič, v imenu poslanskega kluba LDS. Prosim.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi, spoštovani gospod državni sekretar! V poslanskem klubu LDS bomo podprli Predlog zakona o ustanovitvi Inženirske akademije Slovenije, ki pomeni zakonsko ureditev akademije, ki jo je leta 1995 ustanovila skupina slovenskih znanstvenikov s področja tehničnih in naravoslovnih ved ter uglednih inženirjev, članov društva Satena. Z izraženo podporo predlogu zakona podpiramo intenco predloga, da se še okrepi vloga in pomen vsebin na področju znanstvenih in tehnoloških raziskav, da se uspešno oblikujejo in nadgrajujejo razvojne perspektive v proizvodni industriji, ustvarjajo pogoji za čim uspešnejše inoviranje in prenos dosežkov znanosti v gospodarstvo ter da se zagotavlja čim kakovostnejše inženirsko izobraževanje v Republiki Sloveniji. Hkrati pa akademiji omogočamo uveljavljanje tudi v mednarodnem prostoru. Predlog zakona predvideva, da se v akademijo združujejo voljeni člani iz tehničnih ved, javne raziskovalne sfere, gospodarstva in tehnološkega razvoja, vendar glede na sedanje članstvo gre za precejšnjo neuravnoteženost v številu članov s posameznih področij. Zato pričakujemo, da bodo v prihodnje bolj poudarjeni inženirski kadri, ki so se izkazali z izrednimi rezultati v industriji, ne pa le tisti, ki so se izkazali z delom na področju izobraževanja na fakultetah. Zato pričakujemo, da se bo s podporo zakonu bistveno izboljšalo stanje v Republiki Sloveniji na področju inovacij in patentov ter da se bomo tudi na tem področju približali 8. mestu, kot ga zasedamo na svetovni lestvici po številu objavljenih znanstvenih publikacij. Na ta način bo prav gotovo tudi s strani gospodarstva izkazan večji interes za podporo delovanju Inženirske akademije. Ob popotnici akademiji za čim bolj uspešno delo pa bi želeli opozoriti na vsebine, ki smo jih v poslanskem klubu LDS izpostavili že na seji matičnega delovnega telesa. Menimo namreč, da ko se ustanavljajo ustanove, kakršna je Inženirska akademija, je treba ponuditi odgovore na odprta vprašanja, sicer ustvarjamo vtis, da v Sloveniji ustvarjamo akademije kar malo po domače. Eno od vprašanj, za katerega smo prepričani, da bi ga moral predlagatelj zakona razrešiti, še preden je prišel zakon v parlament, je razmerje Inženirske akademije do eventualnih drugih akademij in do akademije, do katere imamo prisotni nek povsem določen odnos, to je do Slovenske akademije znanosti in umetnosti. Najverjetneje smo si vsi enotni v prepričanju, da je treba ohraniti posebno visoko raven odnosa do SAZU in jo nameravamo ohraniti v polni moči in vsem tistem, kar nam, državljankam in državljanom Republike Slovenije, pomeni. Hkrati pa se zavedamo dejstva, da se danes odločamo tudi za to, da bodo v slovenskem prostoru lahko v prihodnje še tudi druge akademije. Zato bi bilo modro in nujno, da predlagatelj pojasni razmerje Inženirske akademije do Akademije znanosti in umetnosti, še posebej zaradi deljenega mnenja članov SAZU o potrebnosti inženirske akademije. Zato od predlagatelja, ko podpiramo Inženirsko akademijo, pričakujemo javno izraženo pripravljenost, da boste kot predlagatelj in posebno še kot minister na način, kot se ustanavlja Inženirska akademija, z zakonom podprli tudi ustanavljanje drugih področij akademij, če bodo za to izrazile interes. Tako bi dobili relativno čisto sliko. Najprej jasno opredeljeno razmerje do SAZU in če bo altikuliran interes do take mere, kot je sedaj na področju Inženirske akademije, potem v prihodnje tudi možnost ustanavljanja drugih področnih akademij. Glede na naloge Inženirske akademije bi bilo potrebno razjasniti tudi relacije do Sveta za znanost in tehnologijo, ter do Sveta za visoko šolstvo Republike Slovenije, da ne bi prišlo do podvajanj pri izvrševanju določenih nalog. Ne dovolj premišljeno besedilo je bilo že delno popravljeno z amandmajem odbora na matičnem delovnem telesu. Amandma koalicije, ki je tokrat na naših klopeh, pa besedilo poskuša še izboljšati. V poslanskem klubu LDS bomo amandma koalicijskih strank podprli z namero, da bo imel predlagatelj do tretjega branja še možnost za dodaten premislek o tem, kako dopolniti in nadgraditi in dodatno premisliti o vsebini 3. člena. Da predlagatelj o rešitvah in posledicah zakona ni natančno premislil, kažejo tudi odgovori, da bo določene odgovore prinesel šele čas. Tako tudi ni bilo jasnega odgovora na vprašanje, zakaj se za delovanje Inženirska akademije namenja relativno skromne finančne podpore, ki znaša le 2% vrednosti, namenjene Slovenske akademije znanosti in umetnosti, kar pomeni okoli 20 milijonov proračunskih sredstev na leto. Seveda se ob tem postavlja smiselno vprašanje, ali bo Inženirska akademija s tako skromnimi finančnimi sredstvi lahko izpolnila pričakovanje in poslanstvo, ki se od nje pričakuje. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Breda Pečan v imenu poslanske skupine Socialnih demokratov.
Dober dan in hvala za besedo, gospod podpredsednik. Poslanska skupina Socialnih demokratov, lahko rečem, z zadovoljstvom sprejema Predlog zakona o Inženirski akademiji Slovenije predvsem zaradi tega, ker ta zakon potrjuje dolgoletna prizadevanja društva slovenskih akademikov na področju tehnologije in naravoslovja, ki so svojo akademijo, ki je pa imela samo status društva v društvu, ustanovili že pred 11 leti. Menimo,da je potreba po ustanoviti Inženirske akademije v Sloveniji pravzaprav zrasla na dejstvu, da imajo študiji tehničnih, tehnoloških in naravoslovnih strok zmeraj slabši vpis, da je zanimanje za tehnične poklice izredno majhno, da se v industriji vedno bolj čuti pomanjkanje inženirjev s področja tehničnih ved in je zato morda Inženirska akademija Slovenije pravzaprav neke vrste spodbuda tudi Ministrstvu za visoko šolstvo, znanost in tehnologijo, da bo pod pozornim očesom Inženirske akademije Slovenije spremenilo svoj odnos do financiranja gradnje objektov, namenjenih naravoslovnim fakultetam in vsem spremljajočim objektom, ki k tem fakultetam sodijo. Dejstvo je, da je zaželeno, da bi zlasti v to, kar je posebej zapisano v 3. členu tega zakona, to je, da je Inženirska akademija pozvana ali pa, bi rekla, poklicana, da je njeno poslanstvu to, da je popolnoma avtonomna in svobodna pri izražanju strokovnih in etičnih ocen ter da ocenjuje uspešnost državnih ukrepov na področjih izobraževalne, gospodarske, tehnološke in industrijske politike. Menim, da ta zakon daje možnost, da bomo vendarle na področju tehnične in naravoslovne znanosti dobili nek samostojen, avtonomen subjekt, ki bo brez bojazni, da bi politika Vlade in zlasti Ministrstva za visoko šolstvo, znanost in tehnologijo onemogočala razvoj študijev in raziskovanja na področju tehnične znanosti in naravoslovja. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima še gospod mag. Capuder v imenu poslanske skupine Nova Slovenija. Prosim.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Gospod sekretar, poslanke in poslanci. Tehniške vede in inženirstvo so ključni dejavnik razvoja sodobnih tehnologij, tehniška kultura pa je bistveni segment kulture vseh razvitih narodov in držav. Sama Vlada Republike Slovenije predvsem pa razna združenja na področju tehnike in naravoslovja se tega zavedajo. Promocija tehnike in inženirstva pa bi morala biti stalnica naše vsakodnevne politike. S tem ciljem je tudi skupina slovenskih znanstvenikov s področja tehniških in naravoslovnih znanosti ter uglednih inženirjev, članov društva Satena, v okviru tega društva leta 1995 ustanovila Inženirsko akademijo. Za izvolitev v članstvo Inženirske akademije so bili določeni posebni kriteriji, ki so jih morali izpolnjevati kandidati. S predlaganim zakonom bomo Inženirski akademiji Slovenije, ki sedaj deluje v okviru društva, dali državni širši, pomen, predvsem pa bomo poudariti pomen tehniških, tehnoloških znanosti za razvoj naše družbe. Dejstvo je, da je bila znanost oziroma tehnika, inženirstvo v zadnjih nekaj desetletjih premalo poudarjena in premalo promovirana, lahko bi celo rekli zapostavljena. Nekaj smo na večji promociji znanosti tudi tehničnih in naravoslovnih naredili že v lanskem letu, ko smo uvedli posebna državna priznanja, tako Zoisove nagrade in priznanja, priznanje ambasador znanosti in Puhovo priznanje. Finančna sredstva za delovanje Inženirske akademije Slovenije bo zagotavljala Republika Slovenija v svojem proračunu, sredstva pa bo inženirska akademija lahko pridobivala tudi iz drugih virov na podlagi javnih razpisov, donacij, volil, daril in drugih pravnih podlagah. V razpravah se je pojavljalo vprašanje, kakšen bo odnos med inženirsko akademijo in Slovensko akademijo znanosti in umetnosti. Odgovor je povsem preprost, saj je v Zakonu o SAZU zelo jasno napisano, da je SAZU najvišja nacionalna znanstvena in umetnostna ustanova. Medtem pa za Inženirsko akademijo Slovenije velja, da je to nacionalna ustanova oziroma inštitucija, ki združuje voljene člane iz tehniških ved, javne raziskovalne sfere, gospodarska in tehnološkega razvoja. Delovno področje Inženirske akademije Slovenije ne bo posegalo v delovno področje, Slovenske akademije znanosti in umetnosti, temveč bo z njim komplementarno. Na matičnem odboru je bila izražena tudi bojazen o devalvaciji akademikov. Če bi bila Inženirska akademija Slovenije res tako podcenjena in bi vodila v devalvacijo akademikov, potem ne verjamem, da v njej že sedaj ne bi bilo kar nekaj članov SAZU, pa čeprav inženirska akademija sedaj deluje kot društvo. Tudi razred oziroma tehnični del SAZU-ja je predlog zakona in idejo o ustanovitvi inženirske akademije večinsko podprl, predvsem z argumenti o pomembnosti inženirstva, s podatki, da takšne akademije obstajajo tudi drugod po svetu in s predvidevanji, da bo inženirska akademija prispevala k našemu gospodarskemu razvoju. Inženirske akademije imajo številne države v Evropski uniji, kot so Velika Britanija, Švedska, Danska, Španija in tako dalje, ter številne druge države po svetu in v Evropi. Najstarejša med akademijami je švedska kraljeva akademija inženirskih znanosti, ki je bila ustanovljena leta 1929 in ima približno 700 članov. Danska akademija tehničnih znanosti je bila ustanovljena leta 1937 in šteje 619 članov. Švicarska inženirska akademija pa je bila ustanovljena leta 1981 in šteje 287 članov. V Novi Sloveniji se zavedamo pomena tehniških ved za družbeni in gospodarski razvoj naše države. Prepričani smo, da bo Inženirska akademija Slovenije igrala pomembno vlogo pri pospeševanju rasti tehniške kulture in spodbujanju nadaljnjega tehnološkega in gospodarskega razvoja Slovenije. Tako se je izkazalo tudi drugje po svetu. V Novi Sloveniji bomo Predlog zakona o inženirski akademiji podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členu in vloženem amandmaju, ki jo bomo vodili na podlagi pregleda vloženega amandmaja z dne 20.11.2006. V razpravo dajem 3. člen ter amandma poslanskih skupin SDS, NSi, SLS, DeSUS. Želi kdo razpravljati? Prijava teče. Gospod Rudolf Moge, izvolite.
Predsedujoči, hvala lepa za besedo. Amandma k 3. členu bomo zagotovo podprli, saj ta 3. člen izčiščuje v tej smeri, da črta nekaj nalog, ki bi jih po mojem skromnem mnenju morale opravljati agencije ali pa razni sveti, ki so ustanovljeni z Zakonom o raziskovalni dejavnosti. Tako da tu ni nobene dileme. Dilema je v tem 3. členu ta, da so naloge Inženirske akademije Slovenije, opredeljene v teh alinejah, daleč nad tistim, kakršna finančna sredstva so zagotovljena za delovanje Inženirske akademije Slovenije. Če bi dal samo primerček, bi lahko povedal naslednje. Inženirska akademija Slovenije, kot smo slišali, bo letno dobila za svoje delovanje 21 milijonov SIT. SAZU pa dobi za svoje delovanje na leto 861 milijonov SIT, od teh 861 milijonov SIT bodo dobili za članske nagrade akademikom 385 milijonov SIT. To pomeni, da predsednik dobi 150% povprečne bruto plače v zadnjih treh mesecih, redni profesorji 100% od tega in izredni profesorji 60% od tega. In zaradi tega vidim pri tem 3. členu, ki po obilnosti ne zaostaja za podobnim členom v Zakonu o SAZU, da bo Inženirska akademija Slovenije že v začetku hendikepirana. Obe, SAZU in IAS, namreč ustanavlja država, ampak vatle, kako na podlagi tega deli denar, si je pa predlagatelj po svoje prikrojil; verjetno tudi drugih virov za to ni. In še nekaj je. Pri tako zastavljenih nalogah Inženirske akademije Slovenije je to na leto ogromno ur dela, če hočejo te naloge zares izvesti. In glede primerljivosti akademikov SAZU in akademikov Inženirske akademije Slovenije se zopet postavlja vprašanje glede statusa. Naloge so po obilnosti v obeh zakonih podobne, pri statusu pa vemo, da v prvi vrsti vedno sedi predsednik SAZU, da imajo člani določene bonitete. Ali bo tako tudi pri Inženirski akademiji Slovenije ali ne, je pa vprašanje. V bistvu s tem zakonom, ki je potreben, odpiramo Pandorino skrinjico, da bodo potem tudi druga društva poskušala dobiti status nacionalne institucije, s tem potem tudi financiranje in s tem tudi določene privilegije, ki bodo izvirali iz zakona. Osebno menim, da je dobro, glede na primerljivost z drugimi državami in glede na to, kaj se dogaja z našim tehniškim in inženirskimi kadrom v Sloveniji, da smo s tem zakonom ustanovili neko tako inštitucijo, ji dali tudi te naloge in mislim, da se bo to čez nekaj časa pokazalo za dobro. Sicer pa zakonu, smo videli, nihče ne nasprotuje. Lahko samo rečemo Vladi, ki bo na podlagi zakona potrjevala statut, ki bo podrobneje urejeval te stvari, "hik rodus hik salta".
Hvala. Besedo ima gospod mag. Capuder.
Hvala lepa. V poslanskih skupinah koalicije smo navedeni amandma vložili predvsem zaradi tega, ker se je že na samem odboru pokazalo, da so mogoče nekatere naloge, ki so napisane v 3. členu, mogoče res malo preveč obsežne in obširne. Čeprav jaz mislim, da vsi tisti, ki bodo člani te Inženirske akademije, bi bili te naloge sposobni opravljati, ampak glede na velikost finančnih sredstev in glede na to, da bodo večinoma delovali, ne bom rekel voluntersko, ampak poleg svojih rednih zaposlitev, smo pač te dobronamerne pripombe, tudi kolegov iz opozicije, upoštevali in predlagali v sprejem v drugem branju na plenumu. Hvala lepa.
Hvala lepa. Prijava za razpravo teče. Gospod Ljubo Germič, izvolite.
Hvala za besedo. Seveda sem se oglasil k temu amandmaju iz preprostega razloga, ker ta amandma nekako poskuša slediti temu, kar ste gospod Capuder sedaj povedali, ampak to naredi na neprepričljiv način iz preprostega razloga, ker je zelo težko razmišljati na vaš način. Če pogledava 1. člen, ki govori,da je v Inženirsko akademijo vključeno članstvo, ki združuje raziskovalno sfero, gospodarsko in ljudi, ki pokrivajo tehnološki razvoj. In mi v 3. členu, kjer bi morali pravzaprav zaobseči v okviru nalog, ki jih bo izvrševala Inženirska akademija, kar takole povprek črtamo v nekih alinejah neke sestavine, nismo pa pri tem dosledni. Jaz bom opozoril na to, recimo, četrta alineja govori o tem, da Inženirska akademija aktivno sodeluje pri oblikovanju raziskovalnega, tehnološkega in inovacijske politike. In potem vržemo tehnološko ven. Vi meni povejte, kako lahko razmišljamo o inženirskih strokah, če tehnologijo pravzaprav izločujemo iz delokroga njihovega razmišljanja, pri čemer pa nismo dosledni, kajti tega ne naredimo na vseh teh alinejah, kajti v 12. alineji pustimo tehnološko vsebino notri, kajti 12. alineja govori: "Izdaja stalnih in začasnih publikacij s področja tehničnih ved, tehnike in tehnološkega razvoja." Torej za publikacije ja, da bo pa aktivno sodelovala pri oblikovanju tehnoloških politik, pa jo mečemo ven. Torej to striže in ni skladno v vsebini eno z drugim. Omogočamo publiciranje iz poglavij tehnološkega razvoja, ne omogočamo pa, da bo Inženirska akademija pravzaprav aken akter politik tehnološkega razvoja. To skrbi. In na to smo opozarjali predlagatelja že na matičnem delovnem telesu, da se seveda ni premislilo celovito glede na relacije posameznih institucij, ki so odgovorne za posamezna področja, zadolžene po zakonu za določena področja in na relacije med njimi. Zelo težko bo slediti tudi razpravam predstavnikov, članov Inženirske akademije, v tem trenutku, ki govorijo o tem, da bo treba uskladiti razmerja med posameznimi segmenti teh treh področij. Ja, kako, če bomo dovoljevali nekemu članstvu znotraj Inženirske akademije, da bo lahko bistveno aktivno participiral pri ključnih odločitvah v Republiki Sloveniji, določenem segmentu, ki bodo prav tako člani Inženirske akademije Slovenije, pa bomo rekli ne, za to področje pa Inženirska akademija ni pristojna. Ni pristojna iz preprostega razloga, zato ker smo nepremišljeno zapisali te alineje. Jaz bi se načeloma lahko strinjal z določenimi pogledi, seveda se pa nikakor ne morem strinjati, pa reči, da je že tako ali tako obseg teh, ki so tukaj notri, torej obseg dela za te, ki bodo člani te akademije prevelik, in zato pač nekaj zmečimo iz pristojnosti, torej iz nalog Inženirske akademije pač ven. In, ko to naredimo, se vprašam, ali bo dosežen osnovni cilj, to pomeni, da bo ta inženirska akademija sestavljena iz izvoljenih članov, torej uglednih članov, ki imajo vrhunske dosežke na posameznih področjih, in da bodo lahko s svojimi vrhunskimi dosežki motivacija za kreiranje določenih politikov in da bodo vzor in vzgled za to, da bodo uspešni. In, če govorimo posledično potem, da jim želimo vzeti pristojnosti, zato ker smo jim dali tako malo sredstev, se mi zdi to zelo slaba popotnica za delovanje Inženirske akademije. Mislim, da bi moral biti pristop ravno obraten; da bi pogledali, kaj naj Inženirska akademija počne in zato zagotovili finančna sredstva. Če ste brali poročilo za vsako leto delovanja Inženirske akademije, ste videli, da govori o tem, da se vsako leto srečujejo z akutnim vprašanjem zagotavljanja finančnih sredstev. In mi smo pri obsegu nalog radodarni, pri finančnih sredstvih namenjenih za izvrševanje teh nalog pa skromni. In ker ugotovimo to napako, v tem trenutku rečemo, dajmo pa zdaj malo po teh alinejah porezati zaradi tega, da upravičimo skromna sredstva, ki smo jih tej akademiji namenili. Mislim, da je to napačen pristop, da je to slab pristop in da bomo na ta način naredili Inženirsko akademijo v vsebini bistveno drugačno od tega, kar si člani, ki danes tvorijo Inženirsko akademijo, ustanovljeno na osnovi društva Satena, to predstavljajo na popolnoma drugačen način. In to so tudi izrazili v diskusijah na matičnem delovnem telesu, kjer so pravzaprav čutili to zapostavljenost, o čemer smo tudi danes govorili, da hočemo s hitrimi koraki to nadomestiti, hkrati pa smo tako neodgovorni pri tem, da naloge Inženirske akademije pravzaprav zapišemo več ali manj kar tja počez. Zato predlagamo oziroma sam predlagam, da podpremo amandma k 3. členu, ravno iz razloga, da si vzamemo čas in si omogočimo temeljit razmislek o tem, kaj in kakšno vlogo Inženirski akademiji sploh želimo dati. Jaz se ne strinjam z oceno gospoda državnega sekretarja, ki je na odboru rekel okoli relacij bomo videli, kaj bo prinesel čas in bomo tudi videli, ali 20 milijonov je ali ni dovolj, zato času dajmo čas in bomo videli. Če bodo delali korektno, bomo mogoče dali več sredstev, če pa ne, pa mogoče tudi 20 milijonov dovolj. Zato je zelo pomembno, na kakšen način bomo opredelili naloge in, če bomo naloge, ki jih mora izvršiti in katere pričakujemo, da izvrši Inženirska akademija, v tem primeru seveda moramo biti tukaj dosledni, jasni in dati jasno popotnico za začetek dela Inženirski akademiji Slovenije. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod državni sekretar, izvolite.
Hvala. Predlagatelja, če smem uporabiti ta izraz, okleščenega 3. člena verjamem, da ni vodil obseg sredstev pri njegovem predlogu, ampak opozorilo, ki je izhajajo iz matičnega odbora, ki je opozarjalo morebitno na določena podvajanja na eni strani med Inženirsko akademijo in na drugi strani Svetom za znanost in tehnologijo ter Svetom za visoko šolstvo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jožef Jerovšek. Prosim.
Hvala lepa. Jaz bom seveda ta predlog amandmaja k 3. členu podprl, ker izhaja iz dobrega namena, da naredimo te naloge Inženirske akademije Slovenije čim bolj spretne. Od začetka celo nisem razumel prizadevanj gospod Germiča, sem mislil, da gre proti temu, ampak je jasno povedal, da je tudi to njegov skupni interes. Ravno to izkoriščam, to priliko, da izrazim zadovoljstvo, da smo tokrat ob tem zakonu izkazali skupno stališče, skupno vnemo in skupno zavedanje, kako pomembno je tehnološko in naravoslovno in tehnično znanje v Sloveniji. Da je to znanje izredno podcenjeno v Sloveniji, da je tehnična in naravoslovna inteligenca v slovenski družbi bila izjemno podcenjena predvsem v obdobju tranzicije in da je kljub takšni podcenjenosti pa slovenska tehnična in tehnološka naravoslovna inteligenca dosegla številne uspehe, ki v svetu odmevajo. Ta ustanovitev Inženirske akademije naj prispeva tudi k temu, da se Slovenija v bodočnosti ne bi spremenila v tehnološko tehnologijo, kajti v času tranzicije so nekateri razvojni oddelki se zapirali. Inženirska akademija Slovenije lahko na številnih področjih tudi skozi naloge, ki jih opredeljujemo v 3. členu stori pomembne korake k temu, da bo inženirski poklic, da bo naravoslovje popularno postalo, da s svojim ugledom doprinesejo tudi k temu, da bodo rešitve, ki se meni zdijo osebno nesmiselne glede kvalifikacije na univerzo skozi maturo, spremenjene v bodočnosti. Kajti, sedanji način, ko se dijaki morajo odločati že v tretjem letniku, iz česa bodo delali maturo, izredno slabo vpliva na to, da bi se po končani maturi lahko vpisali na te smeri tehnične, ker tam pri 16-ih letih se jim dozdeva, da nimajo veselja za tehniko, za naravoslovje in izberejo napačne izbirne predmete. Tu so številne deformacije, ki izhajajo iz prejšnje šolske reforme, ki jih še nismo uspeli do cela popraviti, in tudi Inženirska akademija Slovenije je institucija, ki bo lahko naredila pomembne korake v pravi smeri, da bo, kot sem že rekel, izboljšala položaj in pomen in družbeni status tehnične inteligence v Sloveniji, kar bo doprineslo k razvoju novih proizvodov, novih tehnologij, ki jih Slovenija krvavo potrebuje. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Germič, replika.
Hvala. Kolega Jerovšek, to sem govoril o amandmaju k 3. členu in sem opozarjal na nedoslednosti amandmaja glede na naloge, ki so zapisane po posameznih alinejah in ne sledijo konsistentni logiki. Zakaj? Še enkrat bom poudaril. V drugi alineji črtate raziskovanje, izobraževanje, torej cela alineja se glasi: "Ocenjuje in daje mnenje o stanju in razvoju tehničnih ved in strok, raziskovanju in izobraževanju ter organizacijskih vprašanjih na tem področju." Pri čemer pa potem, recimo, v deveti alineji "ocenjuje uspešno državnih ukrepov na področju izobraževalne, gospodarske, tehnološke, industrijske politike". 10. alineja - "sodeluje pri pripravi politike in programov izobraževalnih tehničnih kadrov na vseh ravneh izobraževanja". Seveda, glede na to, da hočete polje izobraževanja izvzeti ven, ga pa v nekaterih alinejah ohranjate. In jaz pač govorim, da bodo naloge Inženirske akademije, definirane na ta način, lahko povzročale nejasnosti. Nejasnost pri kombinaciji pristojnosti glede na različne institucije, ki v Republiki Sloveniji obstajajo. O tem sem jaz poskušal dati svoj komentar na amandma, ki je tukaj predlagan, ne pa splošno razpravljati o tem, kaj ste vi govorili in ste predstavljali, bi rekel, širšo dimenzijo vprašanja, ki je s tem povezano v nadaljevanju. Pomislek je šel konkretno na vsebino amandmaja, o katerem vi govorite, da ga tudi sami niste dobro razumeli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Še enkrat, prijava teče. Gospa Breda Pečan, izvolite.
Moram reči, da ta amandma človeku rahlo dvigne pritisk. Dejstvo je, da smo dobili zakon, ki se imenuje Zakon o Inženirski akademiji Slovenije, se pravi, da naj bi to bila neka institucija, ki povezuje in združuje ljudi, ki so opravili celo lestvico vseh izobraževanj, ki so v svoji stroki dosegli neke vrhunske uspehe in ki imajo za to neko posebno vlogo in poslanstvo, da na področju, zaradi katerega je bila ta akademija ustanovljena, lahko tudi samostojno, avtonomno, svobodno, brez kakršnihkoli - kako je že tule napisano? - "popolnoma svobodno izraža strokovne in etične ocene o vseh vprašanjih, ki se tičejo tehnične in naravoslovne stroke v naši državi." In potem spoštovani kolegi iz SDS, NSi, SLS in DeSUS - to me malo čudi, še zlasti to zadnje - pravijo, da je v 9. alineji treba pri ocenjevanju uspešnosti državnih ukrepov na področju izobraževalne politike črtati besedo "izobraževalne". Se pravi, znova smo prišli v situacijo, ko naše Ministrstvo za visoko šolstvo, znanost in tehnologijo ne želi, da kdorkoli v tej državi - ne gre samo za Inženirsko akademijo Slovenije, gre za vsako institucijo, ki si dovoli na kakršenkoli način ocenjevati delo Ministrstva za visoko šolstvo, znanost in tehnologijo, ker gre tu po vsej logiki verjetno za ocenjevanje izobraževalne politike predvsem na visokošolski in akademski ravni, verjetno malo manj na področju osnovnega in srednjega šolstva. Značilno, opazno, in rekla bi, da ko že govorimo o tem, kako to ministrstvo funkcionira na področju visokega šolstva, znanosti in tehnologije, mislim, da bi še kako potrebovalo neodvisno in popolno svobodno izražene strokovne in etične ocene pri svojem delu. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Rudolf Moge, prosim.
Hvala lepa, predsedujoči. Spoštovane kolegice in kolegi! Tudi na odboru je bilo precej dilem o tem. Odbor je ta zakon izboljšal vsaj s tem, da je v 3. členu dodal "in druge naloge v skladu s statutom". Kajti če nekaj v členu napišemo in torej hoče ta inženirska akademija spremeniti katero od nalog, mora spremeniti zakon, ne statuta. In zaradi tega smo dejali, da bi bilo dobro - ampak Vlada zdaj tega ni mogla narediti, ker je predlagateljica v drugi obravnavi -, da bi to področje zožili in da bi to področje izčistili tistega, kar že drugi delajo. Zdi se mi, da je ta amandma del tega namena dosegel. Sam pa s tem še nisem popolnoma zadovoljen in bi priporočal Vladi, da v tretji obravnavi poskuša ta člen še izčistiti; edino ta člen je zdaj še odprt. Poglejte, kolegice in kolegi, tu imate napisano v drugi alineji [[to, kar ste govorili]] : "Ocenjuje in daje mnenja o stanju in razvoju tehniških ved..." To je pravilno. Inženirska akademija lahko o tem kaj reče, ampak da ocenjuje in daje mnenja o raziskovanju in izobraževanju, ko pa vendar imamo svete, ko imamo agencije, ki to spremljajo; podobno je kasneje s temi politikami, da aktivno sodelujejo v teh politikah, z vsemi temi nalogami, kot sem že prej povedal, če se lepo porazdelijo, lahko oni ocenjujejo, kaj ti državni organi, ki so bili izvoljeni, delajo. To je institucija nad temi organi, kolikor jaz razumem Slovensko akademijo znanosti in umetnosti. Ona daje mnenja o funkcioniranju države, kadar rabimo njeno mnenje. In podobno naj bi bila Inženirska akademija postavljena nad tem in osnovne naloge, ki so zakonsko opredeljene, da bi jih morale opravljati institucije, kot sem že povedal, Svet za visoko šolstvo, Svet za znanstveno in raziskovalno dejavnost, Agencija za tehnologijo, Agencija za razvoj - te bi morale opravljati te naloge. In je običajno s temi 21 milijoni, spoštovane kolegice in kolegi, kar že večkrat ponavljam, da vem, kako se približno ovce strižejo v tem Državnem zboru, se lahko na trepalnice postavijo, ampak vseh teh štirinajst ali koliko je alinej, tega s tem denarjem kvalitetno ne bodo mogli uporabiti. Iz tega bi prosil predstavnika Vlade, da za tretjo obravnavo poskušajo to še zožiti in poskušajo rešiti te naloge v okviru statuta, ki ima potem tudi moč, ta zakon jo namreč daje, da se piše alineje, ki jih bodo oni zmožni v tem trenutku s tem financiranjem opraviti.
Hvala lepa. Prijava teče. Izvolite, gospa Irgl.
Najlepša hvala za besedo. Jaz bi želela samo poudariti, da pravzaprav ne vem, zakaj se gospod Germič tako razburja glede amandmaja k 3. členu. Mi smo na Odboru za visoko šolstvo, znanost in tehnološki razvoj razpravljali prav o tem in tudi upoštevali večino pozitivnih priporočil, ki so jih predlagali s strani opozicije. Dr. Slavko Gaber je imel kar nekaj pripomb in mislim, da je večina bila upoštevanih, tudi s tem amandmajem, ki smo ga predlagali v koaliciji. Drugače pa bi sama želela povedati, da sem tudi imela nekatere pomisleke glede Zakona o Inženirski akademiji Slovenije, pa ne glede 3. člena, se pravi glede nalog, ki jih bo ta inženirska akademija imela oziroma opravljala, ampak predvsem se mi je postavljalo vprašanje glede odnosa Inženirske akademije Slovenije do SAZU-ja, se pravi Slovenske akademije znanosti in umetnosti, in to seveda na simbolni ravni. To se mi je zdela dilema, ne pa to, o čemer v tem trenutku sedaj razpravljamo in govori gospod Germič glede nalog, ki jih bo ta inženirska akademija opravljala. Hvala.
Hvala lepa. Gospod mag. Štebe.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Jaz podpiram ta amandma, ker v bistvu nekako bolj konsistentno formulira iste naloge, ki jih zakon tukaj definira. Nikakor ne bi smelo biti sporno v demokratični družbi, da Inženirska zbornica Slovenije daje tudi mnenja s področja, ki so v pristojnosti drugih institucij. Mislim, da bo sama Inženirska zbornica Slovenije že v sedanji aktivnosti dokazala, da to partnerstvo med inženirsko inteligenco s področja tehničnih in naravoslovnih del, s področja razvoja raziskovanja, iz gospodarstva, pa tudi iz inženirske inteligence v znanstveni sferi lahko uspešno s svojimi mnenji za promocijo, s poudarki v tej družbi nekako igra pomembno vlogo tako v partnerstvu z Akademijo in znanstveno sfero kot drugimi sferami v Sloveniji, predvsem pa na način s svojim delovanjem spodbudi željo po tovrstni izobrazbi in predvsem po tem, da posamezniki in gospodarstvo dosegajo ustrezne uspehe v tej inovacijski, informacijski in ne vem kakšni družbi še. V tem smislu podpiram tudi tako formulirano bolj konsistentne navedbe v tem 3. členu in seveda sam zakon. Hvala lepa.
Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. O amandmaju bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj pol ure po prekinjeni 10. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 10. TOČKO DNEVNEGA REDA - DRUGA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O OMEJEVALNIH UKREPIH, KI JIH REPUBLIKA SLOVENIJA UVEDE ALI IZVAJA SKLADNO S PRAVNIMI AKTI IN ODLOČITVAMI, SPREJETIMI V OKVIRU MEDNARODNIH ORGANIZACIJ. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije. Besedo dajem predstavniku Vlade za dodatno obrazložitev. Izvolite, gospod dr. Božo Cerar, državni sekretar na Ministrstvu za zunanje zadeve.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovane poslanke in poslanci! Mednarodni mir in varnost, spoštovanje človekovih pravic in temeljenjih svoboščin, demokracija in pravna država v sodobnem svetu predstavljajo splošno priznane vrednote, ki jim je kot spoštovana članica mednarodne skupnosti zavezana tudi Republika Slovenija, še posebej v okviru njenega članstva Organizacije združenih narodov in Evropski uniji. Žal v svetu še vedno prihaja do kršitev njenih temeljnih vrednot, mednarodna skupnost ima v takih primerih preko mednarodnih organizacij na voljo posamezne mehanizme, s katerimi poskuša take kršitve preprečevati ali odpravljati. Eden od takih mehanizmov so tudi omejevalni ukrepi oziroma mednarodne sankcije, ki jih lahko mednarodna skupnost uvede proti določenim državam in drugim subjektom, ki ne spoštujejo mednarodnega prava. Tu ima veliko vlogo varnosti sveta OZN, ki na podlagi ustanovne liste Združenih narodov z resolucijami uvaja sankcije, ki se nato v okviru Evropske unije izvedejo s pravnimi akti Evropske unije s skupnimi stališči oziroma uredbami, odvisno od pristojnosti Unije za posamezna vsebinska področja. Seveda je pa učinkovitost omejevalnih ukrepov odvisna predvsem od njihovega izvajanja s strani držav članic mednarodnih organizacij. Republika Slovenija je že od osamosvojitve naprej izvaja omejevalne ukrepe mednarodnih organizacij, s tem da je v letu 2001 zaradi večje učinkovitosti in preglednosti sistema, podobno kot druge evropske države, sprejela trenutno veljavni zakon o omejevalnih ukrepih, ki sistemsko ureja to področje. V nekaj letih njegovega izvajanja pa se je izkazalo, da ima zakon določene pomanjkljivosti, med drugim tudi zato, ker je bil sprejet v pogojih, ko Slovenija še ni bila članica Evropske unije. To je ugotovil tudi posebni odbor Sveta Evrope. Zaradi tega in zaradi večje preglednosti se je Vlada Republike Slovenije odločila pripraviti nov zakon o omejevalnih ukrepih, ki jih Republika Slovenija uvede ali izvaja skladno s pravnimi akti in odločitvami, sprejetimi v okviru mednarodnih organizacij. Zakon ureja izvajanje mednarodnih sankcij na podlagi pravnih aktov OZN in Evropske unije ter drugih mednarodnih organizacij, ki zavezujejo Slovenijo, ureja pa tudi sankcije, ki jih Slovenija sprejme na drug način v skladu z mednarodnim pravom. V temelju ohranja ogrodje veljavne ureditve po sedaj veljavnem zakonu o omejevalnih ukrepih, kolikor se je izkazalo za primerno, sicer pa so temeljni elementi zakona naslednji: zakon za razliko od zdaj veljavnega zakona opredeljuje omejevalne ukrepe in sicer kot ukrepe, za vzpostavitev ali ohranitev mednarodnega miru in varnosti, z zagotavljanjem spoštovanja človekovih pravic, pravne države in demokracije ter doseganje drugih z mednarodnim pravom skladnih ciljev. Zakon enako kot zdaj veljavni zakon daje pooblastilo Vladi za sprejetje, izvajanje, določitev sankcij za kršitve in odpravo omejevalnih ukrepov, s tem da po novem določa avtomatsko prenehanje sankcij, ko prenehajo sankcije OZN oziroma Evropske unije. Zakon v zvezi z zbirko podatkov o omejevalnih ukrepih določa opcijo in njene vzpostavitve po potrebi, natančneje opredeljuje naloge stalne koordinacijske skupine za spremljanje in koordinacija izvajanja omejevalnih ukrepov, ki so bile zdaj nejasne. Skupina tako po novem lahko daje mnenje o postopku izvajanja sankcij v podporo odločitev Vlade ter podporo odločitvam pristojnih ministrstev. Zakon ureja postopanje organa z vlogami oseb v zvezi z izvajanjem sankcij in seveda tako, da se sklicuje na uporabo splošnega upravnega postopka z nekaterimi posebnostmi za pospešitev postopka zaradi posebnosti sankcijske ureditve. Natančneje določa neodgovornost države in zasebnih subjektov za škodo, povzročeno z izvajanjem sankcij. Ureja nadzor nad izvajanjem omejevalnih ukrepov. Spoštovani, s sprejetjem novega zakona o omejevalnih ukrepih bo Slovenija izboljšala izvajanja ukrepov, ki jih proti kršiteljem mednarodnega prava uvede mednarodna skupnosti, in s tem še bolj prispeva k uveljavljanju mednarodnega miru in varnosti, spoštovanju človekovih pravic in temeljnih svoboščin, demokracije in pravne države v svetu. Zato predlagam, spoštovane poslanke in poslanci, da glasujete za sprejetje predloga zakona. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval Odbor za zunanjo politiko kot matično delovno telo. Prosim predsednik odbora, gospoda Jožefa Jerovška, da predstavi poročilo odbora. Izvolite, prosim.
Spoštovani! Odbor Državnega zbora Republike Slovenije za zunanjo politiko je na svoji 21. seji kot matično delovno telo obravnaval Predloga zakona o omejevalnih ukrepih, ki jih Republika Slovenija uvede ali izvaja skladno s pravnimi akti in odločitvami, sprejetimi v okviru mednarodnih organizacij, ki ga je Državnemu zboru Republike Slovenije v obravnavo in sprejetje predložila Vlada Republike Slovenije. Predlagani zakon ureja izvajanje mednarodnih sankcij na podlagi pravnih aktov OZN in Evropske unije ter drugih mednarodnih organizacij, ki zavezujejo Slovenijo, ureja pa tudi sankcije, ki jih Slovenija sprejme na drug način v skladu z mednarodnim pravom. Glavni povod za spremembo zakona o omejevalnih ukrepih je bilo poročilo posebnega odbora strokovnjakov Sveta Evrope za ocenjevanje ukrepov odkrivanjea preprečevanja pranja denarja, ki ugotavlja določene pomanjkljivosti ureditve omejevalnih ukrepov v Republiki Sloveniji. Predstavnica predlagatelja je v uvodni obrazložitvi pojasnila, da ima predloženo besedilo zakona drugačen naslov kot zakon, ki ga nadomešča, ker ureja izvajanje omejevalnih ukrepov, ki so bili opredeljeni s strani Organizacije združenih narodov ali Evropske unije, kot tudi samostojno uvajanje omejevalnih ukrepov v skladu z mednarodnim pravom in pravom Evropske unije. Odbor se je pri obravnavi predloga zakona seznanil tudi z mnenjem Zakonodajno-pravne službe. Glede na pripombo Zakonodajno-pravne službe k 3. členu predloga zakona je odbor sprejel amandma, ki je vključen v dopolnjen predlog zakona. Odbor je v skladu 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval o vseh členih predloga zakona skupaj in jih sprejel. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Jerovšek, vabim vas, da predstavite kar naprej še stališče poslanske skupine, kajti sledi predstavitev stališč poslanskih skupin.
Še enkrat lep pozdrav vsem. Spoštovani! V poslanski skupini Slovenske demokratke stranke podpiramo predlog zakona, saj je glavni povod za novelacijo zakona poročilo posebnega odbora strokovnjakov Sveta Evrope za ocenjevanje ukrepov odkrivanja in preprečevanja pranja denarja, ki ugotavlja določene pomanjkljivosti ureditve omejevalnih ukrepov v Republiki Sloveniji, iz katerega izhaja, da bi bilo treba dopolniti upravni postopek v zvezi z zamrznitvijo računov, in sicer z izključitvijo določb o sprostitvi sredstev ter pravicah in dolžnostih finančnih ustanov in imetnikov računov. Pri poročilu se skupaj z nekaterimi popravki posameznih pomanjkljivostih, kot so nejasnosti pri sprejemu omejevalnih ukrepov v primeru obvezujočih, neobvezujočih aktov mednarodnih organizacij in v zvezi s popravki glede GLOBE, izvaja v zakonu, ki je pred nami. Zakon ureja omejevalne ukrepe, ki jih Slovenija lahko uvede zaradi vzpostavitve in ohranitve mednarodnega miru in varnosti, zagotavljanja spoštovanja človekovih pravic in temeljih svoboščin, razvoja oziroma utrjevanja demokracije po svetu, skladno s pravnimi akti in odločitvami, sprejetimi v okviru mednarodnih organizacij. Preprečevanje pranja denarja, mednarodni mir, spoštovanje človekovih pravic so pomembni cilji in vrednote, ki poslansko skupino Slovenske demokratske stranke vodijo pri podpori tega zakona, ki je pred nami. Zakon pooblašča Vlado Republike Slovenije, da sprejme predpis o uvedbi omejevalnih ukrepov, saj omogoča hitro uvedbo ali odpravo omejevalnih ukrepov, kar je zelo pomembno zaradi značaja sankcij. Takšnega pristopa se poslužujejo tudi druge države članice Evropske unije. V primeru, ko gre za uvedbo omejevalnih ukrepov brez podlage minimalnih obveznostih, mora podati mnenje stalna koordinacijska skupina. Prav tako je predvideno, da ukrepi, sprejeti za izvajanje omejevalnih ukrepov OZN ali Evropske unije, prenehajo veljati, ko prenehajo veljati ustrezni ukrepi OZN ali Evropske unije, kar se nam zdi izjemno pomembno - pri nas, v poslanski skupini Slovenske demokratske stranke. Spreminja se obveznost vzpostavitve zbirke podatkov o omejevalnih ukrepih, zbirka se zaustavi, če tako odloči Vlada po predhodnem mnenju koordinacijske skupine, kar v praksi pomeni, da se bo zbirka vzpostavila samo, če bodo za to obstajale dejanske potrebe. Novi zakon natančneje določa, da uveljavljanje odškodninskih zahtevkov zaradi zakonitega izvajanja omejevalnih ukrepov ni mogoče vložiti. V poslanski skupini Slovenske demokratske stranke menimo, da gre za občutno izboljšanje veljavnega zakona o omejevalnih ukrepih. Zaradi vseh navedenih dejstev bomo v poslanski skupini SDS, kot smo že poudarili, zakon podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Aurelio Juri, v imenu poslanske skupine Socialnih demokratov. Prosim.
Hvala, gospod podpredsednik. Socialni demokrati razumemo intenco zakona, sprejemamo tudi njegovo potrebnost, ki nam jo narekujejo tako ugotovljene pomanjkljivosti veljavne ureditve kot prevzete obveznosti znotraj mednarodnih organizacij, zlasti v boju zoper terorizem oziroma njegovo financiranje in zoper pranje denarja. Da moramo to storiti, nas ne nazadnje opozarja in nagovarja poročilo posebnega odbora strokovnjakov Sveta Evrope, ki na tem dela. Težko pa izkazujemo navdušenje nad sicer bolj učinkovitim, a z vidika javnega nadzora nekoliko bolj problematičnim dodeljevanjem širših pooblastil Vladi pri izdaji predpisov izven evropskih in drugih mednarodnih predpisov, ki naj služijo uvajanju in izvajanju omejevalnih ukrepov, ki jih je država na tem področju dolžna izvajati. Nekoliko vprašljiva se nam zdi tudi - kljub strinjanju Zakonodajno-pravne službe - ureditev, po kateri za škodo, ki je bila oziroma bo povzročena, kot piše, z zakonitim izvajanjem omejevalnih ukrepov, ni oziroma ne bo mogoče vložiti odškodninskih zahtevkov. Nismo povsem prepričani, da je rešitev ustavno vzdržna, kajti o zakonitosti posamičnega ukrepa oziroma dejanja ne more odločati avtor takega dejanja in še manj slednji lahko potencialnemu oškodovancu odvzame pravico do pritožbe. Ker pa vendar resnih pomislekov o zakonskem predlogu v fazi njegovega nastajanja tudi iz vrst pravne stroke nismo zasledili in zaradi tega, da ne bi bili deležni očitkov, češ da pri tem nočemo pomagati, mu tudi mi ne nameravamo nasprotovati. Naj pa ob tem Socialni demokrati še enkrat opozorimo, da s to novelo, kolikor je že pomembno, da se mednarodnemu terorizmu prekine ali vsaj otežuje dotok denarja, mu kakšnega bolj zaznavnega udarca ne moremo zadati, če ne bo širša svetovna politična strategija zoper njega bolj odločno krenila v smer odprave razlogov njegovega nastajanja in obstoja. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jožef Horvat, v imenu poslanske skupine Nove Slovenije. Prosim.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani gospod državni sekretar s sodelavci, spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci! Dovolite, da v začetku najavim pozitivno stališče poslanske skupine Nove Slovenije do Predloga zakona o omejevalnih ukrepih, ki jih Republika Slovenija uvede ali izvaja skladno s pravnimi akti in odločitvami, sprejetimi v okviru mednarodnih organizacij. Predhodnik omenjenega zakona je zakon o omejevalnih ukrepih. Sedaj je naslov nekoliko daljši, novi, razširjeni naslov govori o dveh pomembnih delih vsebine zakona. Gre za dve zadevi, in sicer uvajanje in izvajanje ukrepov. Republika Slovenija ukrepe izvaja takrat, kadar so sprejeti drugje, recimo, v Organizaciji združenih narodov ali v EU. Uvaja pa jih lahko tudi samostojno. Tako možnost uvajanja samostojnih ukrepov ji daje tudi zakonodaja EU. Zaenkrat je pač tako, da Republika Slovenija sprejema te omejevalne ukrepe na podlagi stališč oziroma uredb, ki jih sprejema EU. Povod za novelacijo zakonov o omejevalnih ukrepih predstavlja poročilo posebnega odbora strokovnjakov Sveta Evrope za ocenjevanje ukrepov odkrivanja in preprečevanja pranja denarja, ki ugotavlja določene pomanjkljivosti ureditve omejevalnih ukrepov v Republiki Sloveniji, natančneje v Zakonu o omejevalnih ukrepih. V Zakonu o omejevalnih ukrepih so bile, poleg navedenih pomanjkljivosti glede upravnega postopka, ugotovljene nekatere druge pomanjkljivosti, ki jih novi zakon po našem mnenju ustrezno odpravlja. Predlagani zakon vsebuje poglavitne rešitve za opredeljevanje omejevalnih ukrepov. Vladi daje pooblastilo za sprejetje, izvajanje, določitev sankcij in za odpravo takih omejevalnih ukrepov. Nadalje ureja vprašanja glede zbirke podatkov o omejevalnih ukrepih ter natančneje opredeljuje naloge stalne koordinacijske skupine za spremljanje in koordinacijo izvajanja takih ukrepov. Ureja tudi postopanje z vlogami oseb na podlagi zakona in določa nadzor nad izvajanje omejevalnih ukrepov. Zaključujem z izjavo, v imenu poslanske skupine Nove Slovenije, o podpori zakonu. Hvala za pozornost.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona ni bilo vloženih amandmajev, ni možna razprava o členih, zato razpravo zaključujem in s tem tudi drugo obravnavo predloga zakona. V skladu s 139. členom Poslovnika bo zbor glasovanje o zakonu opravil v četrtek, 23. novembra 2006, v okviru glasovanj. S tem prekinjam točko dnevnega reda, prekinjam tudi sejo zbora, ki jo bomo nadaljevali ob 16.20.
Spoštovane poslanke in spoštovani poslanci! Prehajamo na glasovanje zbora o predlogih odločitev. Pred tem pa ima kolega Tanko proceduralni predlog. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani! Predlagam, da se v okviru razprav za jutrišnjo sejo zamenjata 1. in 4. točka dnevnega reda zaradi objektivnih okoliščin. Namreč, minister za gospodarstvo popoldan odpotuje v Turčijo, državna sekretarka je na bolniški, ker je doživela prometno nesrečo, in zaradi teh objektivnih okoliščin predlagam, da to zamenjavo vrstnega reda navedenih točk sprejmemo. Hvala.
Hvala tudi vam za proceduralni predlog. Sledimo 65. člena Poslovnika, predlog dajem na glasovanje. Glasujemo. Navzočih je 68 poslank in poslancev, za je glasovalo 65, proti nihče. [[Za je glasovalo 65.]] [[Proti nihče.]] Predlog kolega Tanka je sprejet. Torej, za jutri velja spremenjen vrstni red obravnavanja točk. Prehajamo na prekinjeno 1. točko dnevnega reda - vprašanja poslank in poslancev. Po ustaljeni praksi prosim vse prisotne poslanke in poslance, da preverijo delovanje glasovalnih naprav. V skladu s predlogom poslanca Zmaga Jelinčiča Plemenitega bo zbor odločal naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji redni seji opravil razpravo o odgovoru predsednika Vlade Republike Slovenije, gospoda Janeza Janše, na poslansko vprašanje Zmaga Jelinčiča Plemenitega v zvezi s pripravo Zakona o romski skupnosti. Odpiram postopek za obrazložitev glasu v imenu poslanskih skupin. Besedo ima poslanec Zmago Jelinčič Plemeniti. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Mislim, da je nujno potrebno, da v Državnem zboru odpremo to žgočo temo o Ciganih, kajti vse skupaj se vleče že predolgo. Zadeva je eskalirala in je vsak dan hujša. Pravzaprav, če pogledamo, da se število Ciganov, tudi tistih brez državljanstev in brez kakršnihkoli dokumentov, rapidno viša, je ta zadeva takšna, da jo je nujno treba obravnavati v Državnem zboru. Dejstvo je, da se ciganska naselja počasi širijo po vsej Sloveniji, najnovejša so že v Medvodah in tudi po drugih koncih Gorenjske, kjer jih prej, razen Sintov na Jesenicah, niso poznali. Zavedati se je treba tudi tega, da izselitev takšnih družin, kot je Strojanova, ki je baje, kot so mi sporočili iz tistih krajev, nudila zatočišče za kriminalce, ki so bežali pred policijo, in zaradi tega niso hoteli iti na drugo lokacijo, da je te zadeve pač treba urediti. Glede na to, da je možno v vsakem stanovanjskem bloku, kjer so lastniška stanovanja, s podpisi 60% lastnikov stanovanj odstraniti nekoga, ki se neprimerno obnaša, ki dela zdrahe, kriminal in ne vem kaj vse, mislim, da je ta zahteva ljudi iz Ambrusa kakor tudi iz drugih vasi na Dolenjskem popolnoma legitimna, da se ti ljudje odstranijo iz njihovega okolja. Glede na to, da naša policija ne zmore česarkoli, nobene reakcije; in kot sem izvedel, najnovejša informacija je, da naj bi danes ponoči v Metliki neznani nepridipravi ukradli bakrene žlebove s policijski postaje - jaz sem prepričan, da tega zagotovo niso storili severni jeleni, ampak kdo drug. Predlagal bi še eno zadevo. Mislim, da bi bilo smiselno, da Državni zbor v okviru te razprave na koncu sprejme sklep, da predlaga predsedniku države, gospodu Janezu Drnovšku, da on prevzame skrbi za slovenske Cigane oziroma vse Cigane, ki so v Sloveniji, kajti slovenskih je zelo malo, avtohtonih pa še toliko manj, namesto da se ukvarja s problematiko Darfurja - mislim, da bo imel dela čez glavo dovolj. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Odpiram razpravo za obrazložitev glasu. Vsakega slehernega poslanca prosim za prijavo. Besedo ima poslanec Jožef Školč.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. V Republiki Sloveniji se srečujemo z res hudimi konfrontacijami okoli tega vprašanja, ampak pobuda, ki jo je dal kolega Jelinčič, in tekst, ki to pobudo spremlja, je take vrste, da je nujno potrebno to pobudo z "gnusom" zavrniti. Te vrste govorjenje, dragi prijatelji v Državnem zboru, predvsem otežujejo sobivanje ljudi različnih narodnosti, različnih kulturnih navad, da ne govorimo o drugih stvareh. Mislim, da mora Državni zbor določene stvari zaradi svojega dostojanstva, pa čeravno je potrebno o teh stvareh govoriti, ko so servirane na način, kot so servirane, aklamativno zavrniti. Hvala lepa.
Hvala. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa. Glasujemo. Navzočih je 70 poslank in poslancev, za so glasovali 4, nasprotovalo mu jih je 63. [[Za je glasovalo 4.]] [[Proti 63.]] Ugotavljam, da zbor predlagani sklep ni sprejel. V skladu s predlogom poslanke Majde Širce bo zbor odločil o naslednjem predlogu sklepa: "Državni zbor bo na naslednji redni seji opravil razpravo o odgovoru predsednika Vlade Republike Slovenije, gospoda Janeza Janše, na poslansko vprašanje Majde Širca glede zagotovitve spoštovanja ustavnega reda na področju človekovih pravic in zagotavljanja enakosti pred zakonom." Odpiram postopek za obrazložitev v imenu poslanske skupine, izvolite. Besedo ima poslanka Majda Širca. Izvolite.
Hvala lepa. V dokaj nemirnem okolju sem včeraj predsednika Vlade spraševala o spoštovanju ustavnega reda, v primerupo moji, po naši presoji kršenju vsaj devetih členov Ustave, ko je Vlada iskala rešitev na dokaj neprimeren način, rešitev za problem Romov. V drugem delu sem se dotaknila tudi vprašanja okoli strategije za večjo rodnost in njegovega mišljenja okoli uvajanja plačljivosti splava. Odgovor predsednika Vlade je bil seveda v stilu: problemi niso od danes, probleme so sprožili drugi in povejte vi, kako naj jih sedaj rešujemo. Zgodilo pa se je nekaj, zaradi česar menim še posebej, da je potrebno razpravo sprožiti tudi v Državnem zboru okoli njegovega odgovora. Namreč, pred poslanci in s tem tudi pred vso slovensko javnostjo je gospod Janša izjavil, da so članke, o katerih smo govorili pri vprašanju, v tujih medijih, ki so obravnavali romsko problematiko v Sloveniji, napisali slovenski novinarji in so zato napisani silno enostransko, zaradi česar so povzročili veliko problemov. Če citiram predsednika Vlade, kar je odgovoril včeraj, kar se tiče teh vesti, govorim o New York Timeu in o Herald Tribune: "kar se tiče teh vesti, ki ste jih brali, veste, je tako kar nekaj poročevalcev ali dopisnikov tujih tiskovnih agencij hkrati novinarjev slovenskih medijev, ponekod so podpisani, lahko preberete in te vesti, ki jih objavljajo tuje agencije o tem dogodku, so napisane najprej v slovenščini in potem gredo takšne v svet, mnoge so bile silno enostranske in so dejansko povzročile veliko problemov". Ne da samo predsednik Vlade s svojimi ministri, pomočniki dirigira medijski prostor v Sloveniji, še več, posega in ocenjuje pisanje tujih novinarjev, prestižnih tujih novinarjev za prestižne tuje časopise. O tem je nedvoumno potrebno opraviti razpravo, zato prosim, da podprete predlog o razpravi o odgovoru predsednika Vlade na naše vprašanje. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Besedo ima poslanec Zmago Jelinčič Plemeniti. Izvolite.
Hvala lepa. Kot je Machiavelli rekel: Namen posvečuje sredstev; kljub temu da se ne strinjam z izhodišči kolegice Širca, bom njen predlog absolutno podprl. Kajti, smiselno je odpreti razpravo in razpravljati o teh žgočih temah, vendar seveda iz bistveno drugih stališč in izhodišč. Najbolj pomembno izhodišče je seveda 22. člen slovenske Ustave, gospa Širca, kjer se govori o enakosti pred zakonom. Ne moremo govoriti o enakosti pred zakonom, ko je v zadnjem času družina Strojanovih, ki zaseda že skoraj mesec dni prve strani in udarne termine v slovenskih medijih, kar je hudičevo žalostno in hudičevo sporno, bi lahko rekel. Po drugi strani pa naj bi ta gospoda že sedaj v Postojni v tem kratkem času treh tednih zbrala skoraj 30 kazenskih ovadb zaradi majhnih tatvin. Kdo je to delal? Ali so zopet na delu severni jeleni ali kaj je sedaj tukaj? Mislim, da je skrajni čas, da o tem nekaj rečemo in rešimo te zadeve. Po drugi strani pa sem zelo vesel,da so nekateri naši dušebrižniki iz raznih, bi rekel, liberalnih logov, pa bivših komunističnih logov pošiljali takšne članke v tujino, kjer so blatili Slovenijo, kajti hvala bogu, morda se bodo pa kakšni Cigani iz Romunije, iz Poljske in od drugod ognili Slovenije, ker bodo rekli, tja pa rajši ne, tam so pa takšni in takšni ljudje. Kajti v nasprotnem primeru, gospa Širca, ni problem, vzemite po dva Cigana domov. V poslanski skupini LDS vas je dovolj, da vzamete nekaj Strojanovih družin, v kolikor se da ugotoviti sploh njihovo število. Mislim,da nikakor nisem za to, kot so nekateri na Dolenjskem predlagali, da naj se Cigane izseli v Ljubljano. In ko sem jih vprašal, kam, so rekli: "V živalski vrt, tja k jelenom, pa naj kurijo ogenj, pa bomo videli, če si bodo upali medvedu ukrasti hrano." Mislim, da to ni pravilen odnos, vendar tako je razmišljanje med ljudmi na Dolenjskem. In če bomo zopet odrivali problematiko h kraju in ne bomo o tem razpravljali, mislim, da nas čaka še kaj dosti bolj hujšega, kot sedanji dogodki. Hvala lepa.
Hvala vam. Besedo ima poslanka Eva Irgl, izvolite.
Najlepša hvala za besedo. V Slovenski demokratski stranke ne bomo podprli predloga po razpravi glede odgovora predsednika Vlade, ki ga je predlagala gospa Širca. Menimo namreč, da Vlada, predvsem pa vsa tri pristojna ministrstva, ki se pospešeno in poglobljeno ukvarjajo s temi dogodki zadnjimi, delujejo dobro in da te probleme tudi dobro rešujejo. Dejstvo je, da je ta Vlada začela reševati to problematiko. Pripravlja krovni zakon o romski skupnosti, namenja izdatna sredstva romski problematiki, ureja tudi področje aktivne politike zaposlovanja brezposelnosti Romov in tako naprej. V Slovenski demokratski stranki menimo, da takšno govorjenje, kot ga je včeraj izvajala poslanka Širca, ne pelje nikamor, temveč samo še povečuje ta prepad med Romi in ostalim prebivalstvom. Izraziti nestrpen govor, ki ni ponudil nikakršne rešitve problema, kaže samo na to, da nekaterim pač takšna situacija ustreza in da si pravzaprav želijo tega in da s takšnim govorjenjem želijo te zadeve samo še bolj podžgati. V tem trenutku bi se v Liberalni demokraciji Slovenije oziroma v tem trenutku bi bilo bolje, če bi Liberalna demokracija Slovenije predlagala kakšno rešitev, morda predlagala tudi kakšno lokacijo za družino Strojan, ne pa, da se ukvarja predvsem s tem, kako še bolj zanetiti že tako zanetene strasti. Kar pa seveda niti ni tako čudno, ko pa vemo, da v Liberalni demokraciji Slovenije se ne morejo zediniti niti na lokalnem in državnem nivoju. Namreč, ne gre prezreti dejstva, da ste se v LDS in tudi v vaši Liberalni akademiji ogorčeno odzvali na sporazumno preselitev romske družine v postojnski center, na drugi strani pa prav vaš župan, mislim, da prihaja iz Grosupljega, ne bi nikdar sprejel Romov. Še več, leta 2002 je ta župan celo spodbijal Zakon o lokalni samoupravi pred Ustavnim sodiščem, ker je zakon nekaterim občinam naložil, naj spremenijo statut tako, da bodo imeli tudi romskega svetnika. Danes je dejstvo, da Grosuplje nima tega romskega svetnika, še vedno ne, in tu se pravzaprav postavlja vprašanje, kje pa je sedaj spoštovanje pravne države in kam se je v tem primeru skril gospod Hanžek, ki do sedaj še ni uspel obiskati Ambrušanov in tudi ne družine Strojan. V poslanski skupini torej tega predloga ne bomo podprli, saj je iz včerajšnjega nastopa gospe Širce jasno razvidno, da bi razprava potekala v enakem, njej lastnem nestrpnem tonu in vsekakor ne v tonu, ki bi pripeljal do razrešitve tega problema. In tu se pravzaprav strinjam z gospodom Školčem, ki se je tudi strinjal glede nestrpnega govora v tem parlamentu. Najlepša hvala.
Hvala. Odpiram krog za prijavo poslank in poslancev. Izvolite, prosim. Besedo ima poslanec Dimitrij Kovačič. [[Se odpoveduje.]] Besedo ima poslanec Aleš Gulič.
Spoštovani predsedujoči, cenjene kolegice in kolegi! Predlog za razpravo bom seveda podprl, tudi zaradi tega, ker se je že v tem zelo kratkem začetku razprave - tole danes namreč štejem za to - pojavilo kar nekaj neresnic v zvezi z Liberalno demokracijo Slovenije in našim odnosom do vprašanja Romov, do vprašanja sobivanja, do vprašanja strpnosti in nestrpnosti. Te zadeve prav gotovo ena razprava ne bo razrešila, vendar jih bo pa začela reševati. Laži in podtikanj je bilo zelo zelo veliko, vključno s tem, kako je kdo o čem kdaj govoril in kako je videl rešitev. Me pa v tem trenutku najbolj zanima, ne samo, kje je gospod Hanžek, tudi kje je gospod Mate, ki si je prisvojil izvršno komando nad policijo in iz vsega tega ni naredil ničesar, razen velikega špetirja v Republiki Sloveniji.
Hvala. Besedo ima poslanec Zmago Jelinčič Plemeniti. Izvolite.
Hvala lepa. Špetirja nikakor ni zakuhal minister Mate, ampak so ga zakuhali povsem drugi ljudje. Predvsem so ga zakuhali Cigani sami in predvsem ga je zakuhala tista oblast, ki je 12 let dovoljevala nekontrolirano priseljevanje Ciganov, v glavnem iz Hrvaške, Kosova in iz delov Srbije. Pojdite pogledat, recimo, v Novo mesto, v naselje Žabjek, pa boste videli, da je bilo tam Ciganov pred šestimi, sedmimi leti okrog 140, danes jih je okrog 700! Ne mi reči, da so se tako hitro namnožili tam! To ne gre po zakonih normalnega človeškega razvoja. Ampak, prišli so tja in nihče jih ni vprašal, ali imajo kakšne dokumente ali jih nimajo. Res je, da je v prejšnjem mandatu gospod Bohinc poskušal vsem takšnim podeliti državljanstva, da bi glasovali za Združeno listo takratno. To mu hvala bogu ni uspelo, ste mu pa v Liberalni demokraciji pri teh zadevah zaradi vaše multikulturalnosti in ne vem česa še vse zelo izdatno pomagali. In mislim, da je zdaj skrajni čas, da se Slovenija ozre na tisti državo, ki v Evropi ščiti interese svojih državljanov, in to je Švica. Ne vzemimo in ne jemljimo modelov v Angliji, ki je na pol črna oziroma rjava, ne vzemimo modelov v Franciji, ki se zdaj bori, da bo rešila Francijo pred navalom Afričanov. Takrat, ko bo prišlo v Sloveniji do tega, bo prepozno in glede na to, koliko nas je bilo pripravljeno v Sloveniji ob osamosvojitvi boriti, koliko je bilo pa takšnih, ki so podpisovali tisto belo listino o predaji - ne me tako gledati gospod Školč - v tem primeru je zelo zelo vprašljivo, ali se bomo Slovenci znali obraniti proti tej zadevi kdaj kasneje.
Hvala. Besedo ima poslanka Marjetka Uhan. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Predloga gospe Širce ne bom podprla, ker v nobenem primeru Ustava ni kršena, tako v primeru Romov kot ne v primeru strategije o dvigu rodnosti v Sloveniji. O Romih se v zadnjem času izredno veliko govori. Žal imam občutek, da tudi pristransko, ker se ne obravnava obe strani enako ali pa enakovredno. Moram pa reči, da se ta Vlada intenzivno ukvarja z rešitvijo problema Strojanov, in upam, da tudi z rešitvijo ostalih problemov, ki nastajajo zaradi Romov v Sloveniji. Kar se pa tiče strategije rodnosti, je to delovna verzija, žal pa je strategija rodnosti v Sloveniji zelo potrebna. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima poslanec Franc Žnidaršič. Izvolite.
Lepa hvala. Nisem imel namena, ampak bom podprl to razpravo zaradi tega, ker me je sram, da moram poslušati nekatere izjave tukaj glede tega, kdo je kriv za problem, ki je nastal. Temeljnega vprašanja se nihče ne loteva. Ali je bila naša oblast dolžna v primeru poskusa linča v tisti občini zaščititi ustavni red ali pustiti, da je prišlo tako daleč, kot je prišlo? Ne glede na to, kaj je kdo prej naredil! Jaz verjamem, da so vsi krivi, vsi po malem, in oblast prejšnja in kasnejša, za to, da je tam prišlo tako daleč. Ampak, reševanje ni bilo dobro, tega nam niso povedali samo Hanžek pa še kdo, ampak najbrž tudi evropski komisar. Zato me srce boli, da ostaja še vedno temeljno vprašanje odprto, ali bomo spoštovani ustavni red in vse storili, da se ga spoštuje, ali bomo pustili, da kdorkoli ima 5 minut časa, zapre cesto in sprejme na občini sklep, da nekdo na svojo zemljo nazaj ne sme priti; in država pri tem asistira ali pa ne asistira. O tem se moramo zmeniti do konca v tem Državnem zboru. Jaz sem proti temu, da se takim sklepom asistira, pa čeprav je to sklep neke občine Ivančna Gorica. Ta sklep nima nobene pravne podlage v ustavne redu te države in zaradi tega je prav, da opravimo to razpravo in bom v njej decidirano postavil vrsto vprašanj, na katere bi želel odgovor, drugače bom še naprej nesrečen, da moram vse to poskušati tukaj. Jaz podprem to razpravo in se postavljam na stran ustavnega reda in zakonitega reševanja stvari, ne glede na to, kdo bo kriv. Če je nekdo kriv, pa naj ga zaprejo za tisto ali kaznujejo, ampak to se ne dela tako. Hvala.
Hvala. Besedo ima poslanka Darja Lavtižar Bebler. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Sama bom podprla predlog kolegice poslanke Širčeve, da se o tej tematiki oziroma o odgovoru predsednika Vlade tukaj razpravlja. Prepričana sem, da gre za zelo resno vprašanje, na katerega včeraj predsednik Vlade ni odgovoril oziroma je odgovoril v svojem značilnem slogu, ki pove, da ga očitno ne skrbijo razmere, ki ta trenutek nedvomno govorijo o tem, da v Sloveniji pravna država ne funkcionira. V Sloveniji ta hip pravna država ne funkcionira. Poglejte, čemu smo bili priča v zadnjih dneh od Ambrusa, Izole, Škofja Loke do vaških straž, ki smo jim sedaj priča. O tem, da seveda je nedvomno kršena Ustava v številnih členih, med drugim v 35. členu, ki govori o tem, da ima v tej državi vsakdo pravico si svobodno izbrati svoje prebivališče in tudi ima pravico prostega gibanja; da ne govorimo, da ne velja niti Zakon o javnih cestah - očitno, da notranji minister nastopa kot policijski minister; da ne govorimo o tem, da predsednik Vlade očitno ne razume, elementarno ne razume vloge varuha človekovih pravic in pravi, da je problem to, da je varuh človekovih pravic obvestil komisarja Sveta Evrope za človekove pravice o tem problemu ne pa, da je problem, ki smo mu priča. Cela vrsta stvari je, o katerih se je treba v tej navezavi pogovoriti o njih in morda, kot je rekla gospa Irgl, bomo pa mi, če ta Vlada ni sposobna, res ponudili kakšen model, kako bi kazalo te probleme razrešiti. Na ta način, kot se rešuje sedaj, zagotovo ne. Gospodu Jelinčiču, pa tista enakost pred zakonom je 14. člen Ustave ne pa 22. člen.
Hvala, vam. Jaz bom za vse tiste, ki ste pozabili, kaj bo predlog razprave in da je morebitni predlog razprave Zakon o romski skupnosti bil predviden pod 1. točko, to je pod predlogom sklepa gospoda Zmaga Jelinčiča, o katerem se je Državni zbor že odločal, predlog sklepa, kot ga predlaga gospa Širca, je širše narave, zato vas opozarjam, da pri obrazložitvah glasu to upoštevate. Besedo ima kolega Slavko Gaber.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Kot moja kolegica Majda že ve, sam ne bom podprl tega predloga za razpravo. Razlog pa je preprost. Slovenija ne potrebuje javnega prepira o problematiki, o kateri sedaj tukaj precej lahkotno razpravljamo. Slovenija je tako daleč zašla v nevarne vode na tem področju, da predvsem potrebuje resen dogovor vseh političnih akterjev brez javnega razkazovanja takšne ali drugačne moči in brez takšnega ali drugačnega pripisovanja zaslug ali krivde. V Sloveniji se dogaja to, da pravni red ne vzdrži pritiskov, niti ko gre za večinsko prebivalstvo, tudi v Ambrusu ne, vendar ne vzdrži pritiskov tudi takrat, ko nedomišljeno in v nasprotju z zakoni odločamo o selitvah ljudi po državi. Tega se je potrebno zavedati in o tem se je potrebno dogovoriti znotraj politike in seveda tudi v civilni družbi. To potrebujemo bistveno bolj kot naš prepir v tem parlamentu. Jaz računajoč, da bomo znali najti drug teren za ta pogovor, tega sklepa ne bom podprl.
Hvala. Besedo ima poslanec Boštjan Zagorac.
Hvala za besedo, spoštovani predsedujoči. Spoštovani prisotni! Sam bom, tako kot kolegi iz poslanske skupine, podprl predlog, da se v tej hiši, v hiši, kjer se začne pravna država, tudi dokončno reši cigansko vprašanje. V Slovenski nacionalni stranki, za razliko od nekaterih drugih, nismo dvoličneži in smo brez dlake na jeziku. Spoštovani kolegi iz Liberalne demokracije, vi ste predlagali enako, kot smo predlagali mi, samo v celofan zavitimi besedami, tako kot je bila 12 let v celofan zavita vaša Vlada, popolnoma enako zadevo. Pogovarjali bi se o rešitvi Ciganskega vprašanja, po vaše zato, da se jim zagotovi vse na tem svetu, po naše pa zato, da se neha ropati slovensko premoženje in ogrožati slovenske ljudi. Vi ste se pri tem sklicevali na tuje časopise, in to na tiste, ki zelo pogosto pozabijo Slovenijo umestiti v evropski prostor, mi pa smo se sklicevali na ljudi, ki trpijo pod vplivom terorja in groženj teh Ciganov. Ampak skupno obema, tako našemu, kot vašemu predlogu je to, da se bomo v tej hiši pogovorili in poskusili dokončno rešiti Cigansko vprašanje. Ampak ne, vi ste dvoličneži. Vi ste rekli, na vaš predlog bomo glasovali proti, na svojega bomo pa za. Hvala.
Hvala. Besedo ima poslanec Milenko Ziherl.
Hvala za besedo. Sam bi želel opozoriti na včerajšnjo zlorabo Poslovnika. Opozoril bi, da je bilo vprašanje namenjeno primerju Janši, potem pa se je vedno bolj vpletalo tudi odsotnega ministra Drobniča. In sam govor in sam nastop je vedno bolj izven osnovnega poslanskega vprašanja. Bil sem tudi nekoliko presenečen nad tolerantnostjo vodenja seje, vendar vem, da imate s kolegico vsi trije predsedujoči že slabe izkušnje, zato je bil morda predsedujoči včeraj bolj toleranten in zadeve ni prekinil. Iz enega vprašanja je potem nastalo potem cel kup vprašanj. In ravno zaradi samega tipa, vrste [[...]]
Kolega Milenko Ziherl, smo v fazi obrazložitve glasu.
Ja, saj bom povedal, da zaradi tega zadeve ne bom podprl oziroma z gnusom zavračam, da se na tak način o resnih zadevah razpravlja. Hvala.
Hvala. Je še kakšna želja po obrazložitvi glasu? [[Ni.]] Potem prehajamo na glasovanje. Glasujemo. Kolega Rop, zamudili ste. Navzočih je 69 poslank in poslancev, za je glasovalo 17, proti 49. [[Za je glasovalo 17.]] [[Proti 49.]] Ugotavljam, da zbor predlagani sklep ni sprejel. V skladu s predlogom poslanca Dušana Kumra bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: "Državni zbor bo na naslednji redni seji opravil razpravo o odgovoru predsednika Vlade Republike Slovenije, gospoda Janeza Janše, na poslansko vprašanje Dušana Kumra o predvidenih ukrepih za odpravo socialnih razlik." Odpiram postopek za obrazložitev v imenu poslanske skupine. Izvolite. Besedo ima poslanka Darja Lavtižar Bebler. Izvolite. Se odpovedujete. Besedo ima poslanec Geza Džuban. Se tudi odpovedujete. Besedo ima poslanec Dušan Kumer. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Glede na to, da sem včeraj postavil zelo jasno in ne nazadnje tudi kratko vprašanje, in sicer, kaj bo Vlada storila, da se začnejo odpravljati očitna plačna neskladja, ki imajo za posledico vedno večje socialno razslojevanje in razlikovanje v Sloveniji oziroma kaj bo Vlada storila, da se ti demotivacijski faktorji ali pa vektorji na gospodarstvu zmanjšujejo, in ker mi predsednik Vlade ni dal zadovoljivega odgovora, še več, celo svoje komentarje, nekatera stališča in odgovore je črpal iz napačnih izhodiščnih podatkov, je prav, da se poslanci in poslanke seznanimo z verodostojnimi podatki. Sam sem navedel le nekaj javnih zavodov, agencij in gospodarskih družb, kjer se izplačujejo nenormalno visoki osebni dohodki vodilnim in visoke nagrade nadzornikov. Pri tem nisem navajal podatkov o podjetjih, ki delujejo na trgu, ampak o tistih podjetjih in gospodarskih družbah, kjer Vlada posredno ali neposredno kroji usodo v teh okoljih, kjer je večinski lastnik ali solastnik. Zato je še bolj nesprejemljivo, glede na odgovor predsednika Vlade, da si v takšnih okoljih, kjer ni majhno število delavcev, ki ne dosegajo niti minimalne plače, uprave delijo milijonske plače in nadzorniki milijonske nagrade. Prav tako je nedopustno, kar je decidirano včeraj predsednik Vlade tudi dejal, da si država in v njenem imenu Vlada izgovarjata, da nimata vpliva na merila za plače vodilnih in nagrade nadzornikom v teh istih gospodarskih družbah. Ravno v teh družbah so v preteklih dveh letih posredno ali neposredno bili kadrirani nadzorniki in ti so zamenjali uprave v teh podjetjih, kjer so danes novi ljudje. Res niso nič drugega storili kot to, da so si izdatno petkrat, desetkratno popravili nagrade za nadzorovanje in pustili visoke plače upravam. Še huje, in jaz nisem hotel včeraj delati nekih intrig ali nekega prepira znotraj Vlade, tukaj je sedel državni sekretar, o katerem sem govoril, in predsednik Vlade je v svojem stališču povedal, da predsednik nadzornega sveta Luke Koper nima vpliva v tej gospodarski družbi, kjer ima večinsko lastništvo država, vpliva na plače ali pa na nagrade nadzornikov. Zato še enkrat vam predlagam, da podprete ta predlog in da dobimo celovito sliko v eni od razprav v tem državnem zboru.
Hvala. Lahko preidemo na glasovanje? V svojem imenu. Odpiram postopek. Izvolite. Besedo ima poslanec Vasja Klavora. Izvolite. Se odpovedujete. Besedo ima poslanec Tomaž Štebe. Besedo ima poslanec Anton Kokalj. Se odpovedujete. Besedo ima Zmago Jelinčič Plemeniti. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Jaz bom z veseljem podprl to razpravo. Mislim, da je nujno potrebna. Konec koncev, če pogledamo kako v medijih obravnavaj poslance, najbolje plačani poslanec, mislim, da je na 22.000 mestu po višini plače, potem mislim, da je zelo smiselno, da pregledamo in prevetrimo gospodo in gospe, ki so se že po navadi v prejšnjem režimu zelo lepo etablirali na določenih pozicijah in se samo smejejo v brk in si mislijo svoje o naši domovini, o Sloveniji, o Državnem zboru in o slovenski Vladi. Mislim, da je skrajni čas, da enkrat pokažemo, kdo so tisti, ki na ta način urejajo slovensko gospodarstvo, predvsem v tej smeri, da si bašejo v žepe ogromne zaslužke. Tudi primerjava z ljudmi, ki zaslužijo malo, se mi zdi absolutno upravičena. Res pa je, da bi tukaj zraven lahko odprli tudi vprašanje določenih socialnih pomoči, kajti glede na to, da marsikatera družina komajda spravi skupaj tam 100.000 tolarjev skupne plače, po drugi strani Cigan dobi 80.000 tolarjev na glavo, plus 36.000 tolarjev, če se doktorja stisne za vrat, pa da mu reče, da mu mora napisati potrdilo, da ima slabo prebavo, in mu za zdravstvene težave predpiše dodatek. Mislim, da se je v Sloveniji ta naša privatizacija zelo čudno začela, vodila in v nekaterih zadevah se še vedno vodi. In sodim, da je smiselno in skrajni čas, da odpremo to zadevo in tudi tu nalijemo čistega vina, predvsem volivkam in volivcem.
Hvala. Besedo ima poslanec Matej Lahovnik.
Hvala lepa. Sam bom podprl zahtevo po splošni razpravi, predvsem zato, ker sem bil tudi sam včeraj zelo presenečen, ko je predsednik Vlade tu dejal, da tam, kjer ima država vpliv oziroma kjer lahko odloča, ni prišlo do velikih povečanj sejnin nadzornikom in upravam. Namreč, tudi sem tako kot gospod Kumer opazil, da je nekaj manj kot 10 metrov stran od njega sedel njegov lastni državni sekretar, ki je predsednik nadzornega sveta v Luki Koper, gospod Marko Starman, in sem pogledal, kakšne so sejnine v Luki Koper. Prej so bili prejemki nadzornega sveta na letni ravni 8 milijonov tolarjev, po novem so preko 30 milijonov tolarjev, torej so se povečali za več kot štirikrat. In bodisi predsednik Vlade ne ve ali pa laže. In mislim, da je prav, da se v splošni razpravi to razčisti, še posebej zato, ker je tudi predsednik Državnega zbora sam prijazno opozoril vse, ki so postavljali vprašanja, da gospod predsednik Vlade nima dodatne možnosti, da ima premalo časa, in namen splošne razprave je, da se to dejansko pogleda. Drug takšen primer je državna Zavarovalnica Triglav, za katero pa upam, da vsi vemo, da je v prevladujoči državni lasti oziroma pod državnim vplivom, kjer ima predsednik nadzornega sveta pavšal za vsako udeležbo na seji v višini 145.000 tolarjev in še krepko preko pol milijona tolarjev dodatne mesečne nagrade, to je 575.000 tolarjev, kar je na letni ravni ob 12 sejah 8 milijonov tolarjev. Da ne govorim zdaj o nekih drugih primerih državnih sekretarjev, ki sedijo v treh nadzornih svetih, v Triglavu, Finančne naložbe, v Kadu, v Slovenskih železnicah. Ena takšnih je državna sekretarka, ki poleg redne plače dobi na letni ravni še tja do 15 milijonov tolarjev [[opozorilni znak za konec]] , predsednik nadzornega sveta Slovenskih železnic, ki ima, vidimo, kako velike izgube, je državni sekretar in dobiva bogate sejnine. Tako da mislim, da je to res razlog za splošno razpravo, da vidimo, ali predsednik Vlade laže ali pa ni [[...]] [[Izklop mikrofona.]]
Hvala. Besedo ima poslanec Bojan Rugelj.
Hvala lepa. Jaz tega predloga nikakor ne bom podprl. To vprašanje tej Vladi, mislim, da je napačno naslovljeno. Vi ga morate poslati tisti Vladi, ki je bila na oblasti oziroma ki je vladala do pred dveh let. Ta Vlada je vse te anomalije omogočila, da so dobivali take visoke zneske, pa da ne omenjamo raznih odpravnin. Prosim, da to naslovite malo za nazaj. Ta obstoječa Vlada se pa resno ukvarja sedaj s tem problemom in mislim, da najmanj, kar je, bi si zaslužila kakšno pohvalo, ne pa takega rahlega "z...", pod narekovaji. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Besedo ima poslanec Dušan Kumer.
Sedaj pa moram reči, da sem malo v zadregi, ker namreč veliko stvari sam predsednik Vlade včeraj ni vedel. To se pravi, če se Vlada ukvarja, vsaj predsednik Vlade, bi moral vedeti s čim se ukvarja. Če ste dobro poslušali, je predsednik Vlade rekel, tako kot je sedaj rekel kolega Rugelj, to je dediščina prejšnje Vlade, prejšnje tranzicije, ki je bila. Jaz moram reči in bom s številkami postregel. V tranzicijskem obdobju številka ena ali pa v prvi dekadi je bila sejnina ali nagrada nadzornikov od 500 do 5.000 evrov. Sedaj je ta sejnina ali nagrada od 1.000 do 30.000 evrov. Jaz sem včeraj dal poanto tudi na državne sekretarje. Dva sedita tukaj. Ta dva s svojimi 8, 9, 10 milijoni zraven ob redni dobri plači milijon štiristo na mesec rušita sam sistem plač v javnem sektorju. Zraven je sedel predsednik Vlade, ki ima za 30% nižjo plačo, vsaj po teh podatkih, ki so na AJPES-u. To so javni podatki in vsem skupaj dostopni. Da ne omenjam, kar sem prejšnjikrat že rekel, ko smo razpravljali o financiranju občin, da tudi znotraj občin gre za velike anomalije glede nekaterih plač občinskih uradnikov. Zato še enkrat prosim, da bi vsi imeli neko verodostojno sliko, dajmo podpreti ta predlog in bomo imeli vsi iste podatke in verodostojne podatke.
Hvala. Lahko preidemo na glasovanje? Glasujemo. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za je glasovalo 29, proti 41. [[Za je glasovalo 29.]] [[Proti 41.]] Ugotavljam, da predlog sklepa ni podprt. V skladu s predlogom poslanca Boštjana Zagorca bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji redni seji opravil razpravo o dogovoru ministra za šolstvo in šport dr. Milana Zvera na poslansko vprašanje Boštjana Zagorca o razlogih za prenos pravic upravljanja z nepremičnino na Vinarski ulici 14 v Mariboru z Ministrstva za kulturo na Ministrstvo za šolstvo in šport. Prehajamo na glasovanje. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev , za je glasovalo 24, proti 47. [[Za je glasovalo 24.]] [[Proti 47.]] Ugotavljam, da predlog sklepa ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca Srečka Prijatelja bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji redni seji opravil razpravo o odgovoru ministra za kulturo dr. Vaska Simonitija na poslansko vprašanje Srečka Prijatelja glede predvidene izgradnje golf igrišča Kobilarne Lipica. Obrazložitev glasu v imenu poslanskih skupin, izvolite. Besedo ima poslanec Srečko Prijatelj.
Hvala lepa, spoštovani predsedujoči. Ustava v Republiki Sloveniji in zakonodaja v Republiki Sloveniji ni v zadostni meri spoštovana, kar kažejo tudi odločbe Ustavnega sodišča. Preko 100 zakonov je v neskladju z Ustavo. In ravno na pobudo civilne iniciative in pa strokovnega delavca, ki si je drznil podati oceno o namerah Vlade, ki je bil potem odpuščen, sem povprašal ministra o tem, ali kani v bistvu umakniti vse te želje Vlade po izgradnji golf igrišča znotraj zazidalnega območja in odgovoril je nikalno. Če se bo to v Lipici zgodilo, potem bo Lipica postala spaček. Golf igrišče že sodi tudi mogoče v Lipico, ne pa na območje zaščitenega območja. Je še dosti prostora, kjer se golf igrišče lahko naredi, ker to ni znotraj Nacionalnega parka. Vlada naj poskrbi raje za tisti del propadajoče kulturne dediščine, ki iz dneva v dan propada. Tam so realsocialistične betonske skulpture hotelske, ki so same sebi namen in Lipico pozna ves bogati svet, pa nihče ne zahaja tja, ker nimajo kje prespati in nimajo kaj dobrega pojesti tam, kjer je milo rečeno, zraven konjskih hlevov še malo boljša "štala" za ljudi. Skratka, v Lipici so plemeniti samo konji in Vlada, ki dnevno redno povzroča to škodo, sicer pa je tudi slab lastnik na drugih nepremičninah, ki jih poseduje, ne naredi ničesar. Zato mislim, da bi bilo prav, da o Lipici spregovorimo in na razširjeni razpravi in da Vladi damo jasen odgovor ne, s tem, kar misli narediti, ob tem, da smo imeli zadosti časa, verjetno tudi vi iz vladajoče stranke, da ste spoznali, da ste narobe pritisnili takrat, ko ste glasovali za zakon o spremembah določil Zakona o Kobilarni Lipica. Bile so pozitivne pripombe s strani opozicije, ki jih niste upoštevali, kot že mnogokrat. In če ne veste, kako Lipica izgleda, pojdite tja, poglejte ta kulturni biser in videli boste, da je v sramoto Sloveniji. In s to Lipico upravlja država in s tem odločanjem, ko odločate tako, pripomorete tudi vi, da je v Lipici vedno slabše. Zato imamo sedaj priliko, da odločamo ponovno o tem vprašanju, da odpremo odprto debato o tem in da Lipici na nek način pomagamo.
Hvala. Lahko preidemo na glasovanje. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 26, proti 45. [[Za je glasovalo 26.]] [[Proti 45.]] Ugotavljam, da predlog sklepa ni sprejet. V skladu s predlogom poslanke Cvetke Zalokar Oražem bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: "Državni zbor bo na naslednji redni seji opravil razpravo o odgovoru ministra za kulturo dr. Vaska Simonitija in ministra za zunanje zadeve dr. Dimitrija Rupla na poslansko vprašanje Cvetke Zalokar Oražem, glede natečaja o novem logotipu in sloganu Republike Slovenije." Obrazložitev glasu. Odpiram postopek v imenu poslanskih skupin. Besedo ima poslanec Branko Marinič, izvolite.
Hvala lepa za besedo, spoštovani podpredsednik. Kolegice in kolegi! Z ozirom na to, da je vendarle Slovenija ena izmed evropskih držav, ki mora tudi na področju prepoznavnosti priti in postati prepoznavna tudi med vsemi članicami Evrope in tudi izven evropskih meja. Po natančnem pregledu magnetograma o včerajšnjem vprašanju kolegice poslanke je seveda ugotoviti njeno dvoličnost, ko ugotavlja v prvi vrsti, da izbrani predlog iz javnega razpisa ne ustreza temeljem stroke, po drugi strani ga ocenjuje kot strokovnjakinja. Zdi se mi pomembno poudariti, da so mnogi tisti, ki so kot strokovnjaki imeli možnost sodelovati in da je na tem javnem razpisu sodelovalo 350 strokovnjakov, toliko je bilo predlogov in vsaj toliko je bilo strokovnjakov. Zdi se mi, da ni potem primerno, da če ne sodelujejo, pa potem ugotavljajo ne sodelovati in potem ugotavljati, kako nič od tistega, kar je vendarle 350 strokovnjakov pripravilo, nič ne velja. Turistično gospodarstvo se je na predlog tega izredno dobro odzvalo. Vsi strokovnjaki, ki poznajo tržne niše na tem področju, so ocenili znak kot dober. Združuje identiteto slovenskega naroda in tega bi se morali zavedati. Vsekakor v poslanski skupini se bomo o tem predlogu odločili, da ga ne podpremo in zdi se nam, da ne zasluži obravnave v Državnem zboru.
Besedo ima poslanka Cvetka Zalokar Oražem. Izvolite.
Hvala lepa. Slovenija je, kot je ugotovil kolega, dobila nov logotip in nov slogan in včeraj sem dva ministra, ki sta sodelovala v natečajni komisiji, pozvala, da to odločitev natečajna komisija prekliče oziroma pred dokončno odločitvijo Vlade, vendarle to razpravo opravimo tudi v Državnem zboru zaradi treh razlogov. Prvi razlog je sam razpis. Razpis je bil sporen in ker je bil sporen, ga je že pred njegovo objavo bojkotiralo društvo slovenskih oblikovalcev, v katerem je včlanjenih preko 100 resničnih strokovnjakov s področja oblikovanja in marketinga. Drugič. Kršitve so bile evidentne v zvezi z razpisom, saj je med drugim predsednik Vlade pred zaključkom razpisa 1. septembra, razpis pa je bil zaključen 4. septembra, prav z zmagujočim sloganom na čepici hodil po slovenskih gorah. Seveda bile so tudi druge kršitve, ne nazadnje stroka pravi, da ni izbran logotip, pač pa znak. Glede na to, kako pa se je o sloganu oziroma o logotipu izrazila stroka, pa danes ponavljam, da jaz nisem uspela v tednu dni zaslediti niti enega samega strokovnega mnenja, ki bi bilo pozitivno. Govorim o stroki. Sama se včeraj nisem opredeljevala, navajala sem izključno stroko, ki so jo predstavljali Ranko Novak, Jernej Repovž, Jure Apih in Marjan Paternoster. To so bili trije eminentni oblikovalci, ki sem jih včeraj citirala v zvezi z omenjenim znakom. In ne nazadnje, v komisiji so sodelovali trije ministri, trije državni sekretarji in ena sama predstavnica stroke, kar je pravzaprav unicum, ena sama oblikovalka je bila v tej komisiji. Zaradi vsega navedenega in ker je na tem natečaju evidenten madež nestrokovnosti, kršitev komisije, ki ne ustreza mednarodnim standardom za podobne zadeve, mislim, da je prav, da preden ta znak, ki očitno ne bo postal cenjen in ga slovenska javnost ne bo sprejela - to je jasno že po teh desetih dneh, in mislim, da bomo imeli čez dve leti ponovno razpis v zvezi s tem ali natečaj -, predlagam, da to razpravo opravimo tudi v Državnem zboru. Ne nazadnje je bilo za to potrošenih 3 milijone in pol tolarjev, po izboru bo potrošen nadaljnji 10-kratnik tega zneska in smiselno bi bilo, da to preprečimo in se vendarle zamislimo, ali imeti v Sloveniji znak in logotip, ki ga ne sprejemamo vsaj z večinsko podporo.
Hvala. Lahko preidemo na glasovanje? Še obrazložitve glasu? Odpiram postopek, izvolite. Besedo ima poslanec Zmago Jelinčič Plemeniti. Izvolite.
Hvala lepa. No, res je, da razni logotipi, ki se pojavljajo na Slovenskem, niso ustrezni, vendar je to praksa. Imamo grb, ki ni grb, ki je nek znak, neka značka, neka kozlarija, kjer nihče ne ve, kaj je; morda kakšna značka kolesarskega društva ali pa znak kakšne hidroelektrarne, kjer spodaj voda teče pa iskre skačejo pa elektrika šiba gor pa dol. Skratka, to je v Sloveniji običajno. In pri vseh teh zadevah so sodelovali "eminentni" slovenski dizajnerji. Zato, ko zaslišim besede o eminentnih slovenskih dizajnerjih, mi postane slabo. Dejstvo je, da [[...]] [[Oglašanje iz ozadja.]] Gospod Školč, ne vem, zakaj bi mi morali vzeti besedo, ampak bilo bi lepo, gospod Školč, če greste ven, da vas podojijo, da se boste umirili. Mislim, da naši gospodje, ki rišejo in pišejo logotipe, jih pišejo nekako po svojem lastnem občutku, po nekakšni, ne vem, bi rekel, zagrenjenosti ali pa mogoče po kakšni vznesenosti določenega trenutka. Hudičevo malo je tistih, ki so izbrali za slovenske logotipe nekaj, kar je utemeljeno v slovenski zgodovini. In to je tisto, kar jaz pogrešam - da bi se vendarle nekdo obrnil nazaj v bogato, izredno bogato slovensko zgodovino. In to je tisto, kar jaz pogrešam, da bi vendarle nekdo se obrnil nazaj v bogato, izredno bogato slovensko zgodovino in bi potegnil tam ven kaj tistega lepega zgodovinskega, slovenskega. O naših dizajnerjih pa, lepo vas prosim, dizajner to je iz latinske besede, ki pomeni risar in niso nič drugega kot risarji.
Hvala. Besedo ima Majda Širca.
Razprava o odgovoru ministra za kulturo bi bila potrebna. Konec koncev bil je eden izmed članov komisij, to se pravi, da je strokovnjak tudi za področje lepega oziroma oblikovanja. Hkrati bi pomenil tudi razmislek, ali je možno, dopustno, da se o pomembnih sporočilih, s katerimi se predstavlja Slovenija doma in v tujini, lahko odloča na tako nonšalanten oziroma neprimeren način. V komisiji so sedeli ministri, zunanji, kulturni in drugi. Za svetovalce so si vzeli specialista za jadrnice in za vino, ena oblikovalka je bila notri, niso niti izpostavili distinkcije med tem, kaj je logotip in kaj je znak, in prišli do nekega zaključka, ki so mu nekateri rekli srce Jezusovo. "Ni za to Državni zbor, da bi, če bi opravil diskusijo na to temo, se odločal o tem, citiram stališča oblikovalcev, ki so bila objavljena v javnih medijih, če že me nenehno spodbujate k nekoncentriranosti, ko se vtikate v moje izvajanje, gospa Irglova. Skratka, imamo rešitev, ki je prišla na sporen način, očitno jo odklanja, ne samo strokovna, ampak tudi laična javnost. Vlada bi se morala enkrat zamisliti ali meni, da lahko res opravlja stvari, ki pripadajo stroki in jih jemlje v svoje roke tako rekoč, kot smo že včeraj dejali, do tega da odloča o tem, kakšno spodnje perilo bomo morale v bodoče ženske imeti. Hvala.
Besedo ima poslanec Aleš Gulič.
Cenjeni, spoštovani! Jaz bom za začetek citiral gospo Majo Novak, ki v Mladini zapisala: "I feel Slovenia in tudi drugače se počutim bolj švoh". Namreč, to je tisto, kar prinaša ta slogan. Mene bolj skrbi to, da politična komisija, ki je odločala o tem, kateri slogan je najprimernejši, ni pri tem upoštevala tudi to, da gre za kopiranje. Da ne gre za originalni izdelek. Takšnih "I feel" in potem neke države naprej, imamo po celi Evropi, na vsaki plaži, na vsakem štantu, kjer prodajajo te spominke zelo veliko in ne vem, kaj bi bilo posebej prepoznavnega. Tisti izobličeni Triglav ali srčna kaplja ali karkoli že, tudi pravzaprav ne prepriča človeka. Mene skrbi to, da se je od vseh 300-ih zelo dobrih, kot pravijo, izbral potem očitno najslabši. Prav zanima me, kakšno so bili drugi. O tem, kako se bo pa Slovenija navzven predstavljala, pa mislim, da če je že tam bila politična komisija z ministrom in še nekaj drugih sodelavcev, ki so bili na nek način naključno izbrani, pa mislim, da potem lahko odloča tudi Državni zbor in zato podpiram, da se ob tem opravi razprava. Hvala lepa.
Hvala vam. Besedo ima poslanska Cvetka Zalokar Oražem. Izvolite.
Hvala lepa. Jaz seveda vem, da logotip, znak ali tudi slogan nikoli ne bodo vsebine, pri katerih bi se vsi strinjali in bi jim vsi aplavdirali. To je nekaj, kjer ima pač vsak svoje mnenje. Vendar pa tisto, o čemer želim in sem včeraj polemizirala s člani natečajne komisije, ki so bili v vlogi ministrov, je vendarle madež na tem razpisu, madež, da pri takšnih razpisih v komisiji praviloma ali večinoma ali pa mora sodelovati stroka, ki je bila tokrat popolnoma ignorirana. In prav na to je opozarjalo Društvo oblikovalcev Slovenije, ko je tudi pozvalo svoje člane k bojkotu. O teh 350 predlogih je seveda potrebno pogledati, koliko med njimi je zares strokovnih, koliko pa popolnoma laičnih. Ampak tu se tudi strinjam, da morda bi tudi kdo, ki ni iz stroke, izbral ali narisal ali predlagal dober znak ali slogan. Seveda pa v zvezi s tem, kar je bilo izbrano in kar je predsednik Vlade že pravzaprav pred samim razpisom ali pa v času razpisa razglasil s tem, da je to imel na svoji čepici za izbrano, jasno pada madež, da je bil ta znak izbran in ta slogan že zdavnaj prej na nekih drugih mestih, drugih krajih in je bila samo še rutina, da se opravi ta razpis. Stroka, ki sem jo pa včeraj navajala, pa je vendarle stroka, ki je pripravila nekaj nam vsem, sem prepričana, všečnih akcij pred leti, "Slovenija na sončni strani Alp" ali pa "Slovenija moja dežela". In pod to akcijo pravzaprav se je Slovenija osamosvajala in njen avtor je tisti, ki je rekel, da ta znak je prazen, da ga je ta rezultat razžalostil in da je ta razpis abotna zadeva. Takšnim ljudem jaz prisluhnem, vi v koaliciji jim očitno ne, pač zaupate svojim politikom, ki so o tem odločali, in ste tudi v tem primeru prepričani, da vse znajo in vse vedo.
Hvala. Samo obvestilo bodočim razpravljavcev. Minus 15 ni cilj, ki ga morata zasledovati. Besedo ima poslanec Matej Lahovnik. Izvolite.
Hvala lepa. Tudi sam moram reči, da ne razumem, kaj pravzaprav ponazarja ta znak. Ko govorimo o trženju slovenskega turizma, potem običajno zasledujemo strategijo diferenciacije, želimo doseči neko globalno diferenciacijo, nek pozitiven vtis v zavesti potencialih uporabnikov storitev v Sloveniji. To pa pomeni, da se moramo najprej vprašati, kaj so konkurenčne prednosti slovenskega turizma. Če na tem temeljimo našo globalno diferenciacijo, pomeni, da razvijamo takšen znak, ki te konkurenčne prednosti tudi odraža. Jaz osebno v tem znaku, ki je ponujen, ne prepoznam nikakršnih konkurenčnih prednosti, ki bi jih lahko globalno tržili. Znak me osebno spominja na prelomljeno srce, ki je lahko mogoče za koga zelo aktualno, ampak vseeno mislim, da tukaj ne samo, da ni bilo ustreznega javnega natečaja, tudi izbor je zelo problematičen. Ko sem gledal, kdo je podprl ta znak, ko govorite o eminentnih predstavnikih slovenskega turizma, strokovnjakih in ne vem kaj. Gospod Piciga iz slovenske turistične organizacije je tisti gospod Piciga, ki ga je ta Vlada nekaj mesecev nazaj nastavila, seveda si ni upal kritizirati te Vlade. Gospod Hribar je vodja Direktorata za turizem, ki ga je spet nastavila ta Vlada. In jaz ničesar ne očitam, samo govorim, da predstavniki turističnih gospodarstev se ob tem samo muzajo in so res zaskrbljeni, čemu bomo zdaj silne milijone, upam, da ne milijarde, vložili v promocijo in razvoj tega znaka, ki pravzaprav ne odraža konkurenčnih prednosti slovenskega turističnega gospodarstva teh istih konkurenčnih prednosti, na katerih želimo graditi globalno diferenciacijo. Zato mislim, da je ta znak izbor zelo problematičen in se bom temu primerno tudi odločil. Hvala.
Hvala. Prehajamo na glasovanje. Imamo še kolega Školča. Ponovno odpiramo razpravo. Obrazložitev glasu, se opravičujem. Besedo ima Jožef Školč.
Hvala lepa. Tudi sam bom podprl, da pride do te razprave. V razpravi, če bo do nje prišlo, pa bom nasprotoval vsem intencam, ki smo jih danes tu slišali. Tisto, kar mene zanima pri tej razpravi, je, da Vlada pojasni, zakaj ne zaupa strokovnjakom, da rešujejo strokovna vprašanja. Zakaj ne zaupa oblikovalcem in drugim, ki se ukvarjajo z javno podobo podjetij, z javno podobo zavodov, akcij, da to naredijo, ampak prepusti odločitve političnim ljudem. To je tisto, kar se imenuje volonterizem in nezaupanje v strokovne odločitve in v strokovno javnost. Do te razprave bi moralo priti in v tej razpravi bi minister Rupel, gostujoče pero za najrazličnejše stvari, moral pojasniti, zakaj se on počuti bolj poklicanega, da odloča o teh stvareh, kot ljudje, ki predavajo na akademijah, ki delujejo v oglaševalskih agencijah v Sloveniji in v svetu. To je, bom rekel, problem te diskusije, poleg tega, da je seveda bil rezultat verjetno dogovorjen nekje drugje.
Hvala. Kolega Štebe, izvolite.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Javil sem se zato, ker že težko poslušam to inteligentno in visoko nivojsko razpravo o tej zadevi. Nasprotoval bom posebni točki tudi zato, ker, gospodje, zavedajte se, da če hoče nek slogan biti razpoznaven in tudi se usesti v množicah, mora biti enostaven. Mi večkrat pravimo, "softwareaši", "keep it simple, stupid", se pravi, naredi zadeve preprosto, preprosto. V tem primeru je slogan izjemno preprost in edino Slovenija je po njen razpoznavna, ker ima k sreči besedo ljubezen v angleščini v svojem imenu. In to bi se lahko spomnil že nekdo drug za 10 milijonov dolarjev in to uporabil. Imeli smo pa slogane kot "Moja dežela", ki je čisto vsaka [[...]]
Kolega Štebe, to je že razprava [[...]]
Imeli smo slogane, dovolite, da še jaz razpravljam. Imeli smo slogane, kot na "Sončni strani Alp" in imeli smo zelo visoko in težko razpoznaven slogan "Invigorates", poživlja, jaz sem nekaj časa iskal po slovarju in šele, ko sem videl slovenski prevod, sem točno razumel, kaj je hotel povedati ta slogan, ki je po mojem mnenju zelo v redu. Ampak čisto vsak ga lahko uporabi na tem ljubem svetu. Ljubezni v angleški besedi imena Slovenija in v slovenski besedi seveda, pa ne more nihče uporabiti. In to je za mene, prvič, preprosta zadeva in bo tudi razpoznavna. Mi pa nehajmo komplicirati in to sprejmimo, da bodo spremenili tudi vsi ostali na svetu in da bomo imeli nekaj enkrat razpoznavno. Če ne drugega, pa ljubezen v svojem imenu. Hvala.
Hvala. Glasujemo. Navzočih je 69 poslank in poslancev, za je glasovalo 26, proti 43. [[Za je glasovalo 26.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da predlagani sklep ni sprejet. Končali smo s točko pobud in vprašanj. Nadaljujemo pa s prekinjeno 5. točko dnevnega reda - to je z drugo obravnavo predloga Zakona o javno-zasebnem partnerstvu. P rehajamo na odločanje o vloženih amandmajih. Imamo tri vložene amandmaje. Odločali bomo o vsakem posebej. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije k 20. členu. Glasujemo. Navzočih je 63 poslank in poslancev, za je glasovalo 21, proti 41. (Za je glasovalo 21.)(Proti 41.) Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije k 21. členu. Odpiram postopek za obrazložitev glasu v imenu poslanske skupine. Besedo dajem poslanki Marii Pozsonec. Prosim? Besedo ima Milan Cvikl.
Glasujemo o popravljenem amandmaju k 21. členu, s katerim smo v Liberalni demokraciji za razliko od diskusij v tem, ali nam je všeč ta ali oni slogan, predlagali, da pri odločanju o privatizaciji tisoč milijard premoženja v javnih zavodih, javnih gospodarskih zavodih in javnih podjetjih to Vlada počne na podlagi delovanja Sveta za javno-zasebno partnerstvo, ki ga vodi predsednik Vlade, v katerem v povezavi z žal ne sprejetim amandmajem k 20. členu delujejo vsi resorni ministri. Ker ni mogoče, da bi minister za finance odrejal to ali ono obliko javno-zasebnega partnerstva na področju šolstva, prometa, zdravstva, kulture brez sodelovanja resornih ministrov. Svet za javno-zasebno partnerstvo potem oblikuje ustrezno strategijo in to strategijo posreduje, to je bil naš predlog že v razpravi na matičnem delovnem telesu, v sprejem Državnemu zboru. To je povezano s 153. členom. Ampak poslanke in poslanci, če boste podprli ta amandma, potem boste spoštovali ustavni pravni red, po katerem imamo v Sloveniji resorna ministrstva, ki vsak za svoje področje mora urejati vprašanje javno-zasebnega partnerstva, ne pa, da je to po zakonu, ki ga boste sprejeli in kateremu mi nasprotujemo, to samo v pristojnosti ministra za finance. Minister za finance bo preprosto rekel ministru za zdravje, v Bolnišnico Trbovlje ne bomo investirali iz javnih sredstev, v Bolnišnico Trbovlje bomo spustili zasebnega partnerja, mu dovolili 15 do 20% donos, minister za finance reši s tem kratkoročni problem fiskalnega uravnavanja, minister za zdravje ima pa najmanj dva problema. Prvi problem je ta, da bodo izvajalci začeli pritiskati na zavarovalnico za [[opozorilni znak za konec]] dvig cen zdravstvenih uslug, in drugi problem, da bo v končni fazi to dražje za vse nas, za zavarovance in s tem vse Slovenke in Slovence. Odločitev je na vas, gospe poslanke in gospodje poslanci, predvsem zato, ker v nadaljevanju, ko bomo pri 153. členu skušali blokirati to, da bi to bila netransparentna privatizacija, imamo danes možnost [[opozorilni znak za konec]] podpreti ustavni red pri tem členu in v 153. členu uveljaviti vlogo Državnega zbora. Prosim, podprite amandma. Hvala lepa.
Hvala. Lahko preidemo na glasovanje? Glasujemo. Navzočih je 70 poslank in poslancev, za je glasovalo 27, proti 43. [[Za je glasovalo 27.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije k 153. členu. Odpiram postopek za prijavo v imenu poslanskih skupin. Izvolite. Besedo ima poslanec Ciril Testen.
Hvala za besedo. V imenu naše poslanske skupine bom povedal, da mi teh amandmajev nismo podprli in tudi tega tretjega ne bomo podprli, ker menimo, da ti amandmaji slabšajo vsebino zakona, slabšajo predvsem zaradi tega, ker govorjenje o tem, da je javno-zasebno partnerstvo privatizacija, ne drži. Javno-zasebno partnerstvo je partnerstvo, ki je sklenjeno na osnovi pogodbe dveh partnerjev in v pogodbi so napisane obveze enega in drugega. Po našem prepričanju je javno-zasebno partnerstvo oblika, s katero se lažje in hitreje rešuje tudi javni interes. Za hitrejše reševanje naših problemov moramo angažirati privatni kapital, sicer bomo še dolgo, dolgo reševali naše ključne gospodarske in razvojne naloge. Pa tudi na socialnem področju je javno-zasebno partnerstvo pomembno, zato tega amandmaja ne bomo podprli.
Hvala. V imenu poslanskega kluba Liberalne demokracije sta prijavljena dva poslanca. Kolega Cvikl, izvolite.
Predlagani 153. člen Zakona o javno-zasebnem partnerstvu, če ne bomo črtali predlagane 3. točke, omogoča, da bo Zakon o javno-zasebnem partnerstvu postal zakon o netransparentni privatizaciji več tisoč milijard državnega premoženja. Ko boste zavrnili ta amandma, Vladi Republike Slovenije, ministru za finance ne bo več potrebno priti v Državni zbor, kadar se bo odločal o privatizaciji državnega premoženja v javnem gospodarskem zavodu, javnem zavodu, javnem podjetju. To privatizacijo s prodajo, partnerstvo s prodajo deleža določata 8. in 9. člen. Ko boste ta amandma zavrnili, bo povsem legalo, da kot sem danes že povedal, bodo Popovič in prijatelji v Kopru ustanovili d.o.o., investirali 300 milijonov tolarjev in prevzeli javno podjetje Komunala Koper, legalno ustanovili javno-zasebno partnerstvo. Gospodu Popoviču, ki se bo o tem odločal kot župan, ne bo potrebno več priti v občinski svet. Gospodu ministru za finance, gospodu ministru za zdravje o privatizaciji kliničnega centra Bolnišnice Trbovlje ne bo več potrebno priti v Državni zbor niti enkrat na leto, ko se oblikuje Program prodaje državnega finančnega in stvarnega premoženja, ker se 1000 milijard premoženja v javnih podjetjih, javnih gospodarskih zavodih in javnih zavodih s črtanjem tretje alineje oziroma s tretjo alinejo 153. člena izloča iz določb Zakona o javnih financah. V Sloveniji vsako leto od leta 1999 sprejemamo Program prodaje državnega finančnega in stvarnega premoženja. Prejšnje dni, včeraj zjutraj ste sprejeli tudi Odlok o prodaji Nove Kreditne banke Maribor. O prodaji 1000 milijard državnega premoženja pa danes v Državnem zboru zaključujemo zgodbo, če boste proti amandmaju, ki ga predlagam. In to je seveda velika napaka. Jaz razumem ministra za finance, da to želi, ne razumem pa Vlade Republike Slovenije, ki govori o transparentnih procesih, da jo je strah priti v Državni zbor, zakaj je potrebno in na kakšen način bo prišel v zasebni partner v bolnišnico Trbovlje in v 1000 javnih zavodov. Prosim, če podprete amandma, da bo Državni zbor kdaj uveljavljal svojo zakonodajno funkcijo.
Hvala. Prehajamo na glasovanje. Glasujemo. Navzočih je 68 poslank in poslancev, za je glasovalo 25, proti 42. [[Za je glasovalo 25.]] [[Proti 42.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Zaključili smo z odločanjem o amandmajih in s tem zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona ni bil sprejet noben amandma, bo zbor v skladu s 139. členom Poslovnika glasovanje o predlogu zakona opravil v četrtek, 23. novembra, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 6. točko, kjer vas samo obveščam, da bo zbor v skladu s 139. členom Poslovnika zbora glasovanje o Predlogu zakona o javnem naročanju na vodnem, energetskem, transportnem področju in področju poštnih storitev prav tako opravil v četrtek, 23. novembra, v okviru točke glasovanj. Nadaljujemo s prekinjeno 7. točko dnevnega reda - druga obravnava Predloga zakona o javnem naročanju. Proceduralni predlog? Izvolite, kolega Cvikl.
Glede na pravkar povedane napovedi kdaj se bo sprejemal Zakon o javno-zasebnem partnerstvu in glede na to, da ni bil sprejet noben amandma, da ni več možno vlagati nobenih amandmajev, da Vlada, ne glede na razpravo, ki smo jo imeli danes, ni želela nič s koalicijo [[?]] uskladiti, da bi karkoli dodelali. V poslanskem klubu Liberalne demokracije napovedujemo obstrukcijo pri sprejemanju tega zakona. Mi ne bomo sodelovali pri nesprejemljivi, netransparentni privatizaciji državnega premoženja. To odgovornost, vladajoča koalicija, boste morali nositi sami.
Hvala, kolega Cvikl, za obvestilo. Če vas prav razumem, napovedujete obstrukcijo vaše poslanske skupine v četrtek, 23. novembra, ob obravnavi zakona. Hvala. Kot rečeno, nadaljujemo s prekinjeno 7. točko dnevnega reda - druga obravnava Predloga zakona o javnem naročanju. Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih, in sicer najprej k 6. členu. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanske skupine Liberalne demokracije k prej omenjenemu 6. členu. Glasujemo. Navzočih je 68 poslank in poslancev, za je glasovalo 22, proti 44. [[Za je glasovalo 22.]] [[Proti 44.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju iste poslanke skupine, torej Liberalne demokracije, k 9. členu. Glasujemo. Navzočih je 67 poslank in poslancev, za je glasovalo 20, proti 44. [[Za je glasovalo 20.]] [[Proti 44.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije k 14. členu. Glasujemo. Navzočih je 67 poslank in poslancev, za je glasovalo 22, proti 42. (Za je glasovalo 22.)(Proti 42.) Prehajamo k 17. členu, kjer imamo dva amandmaja, in sicer najprej prehajamo na odločanje o prvem amandmaju poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije k omenjenemu 17. členu. Odpiram postopek za obrazložitev glasu v imenu poslanskih skupin. Izvolite. Kolega Milan Cvikl, izvolite.
Jaz seveda obžalujem, da gospod Cukjati ne želi pojasniti svojega glasu, pa dovolite vendarle, da v imenu poslanske skupine pojasnim vsebino tega amandmaja. Mi predlagamo zelo enostavno določbo. Predlagamo, da v sporu Patria Krpan, v sporu podjetje iz Trzina in STO Ravne, zagotovimo podjetju STO Ravne pravno varstvo, da bi se seveda ugotovilo, kako neustrezno, najprej Ministrstvo za obrambo izvede postopek, tako imenovanega javnega naročila, in kako neustrezno se sedaj izvajajo določbe te pogodbe. Ko je podjetje STO Ravne začelo na Ministrstvo za obrambo pošiljati svoje pritožbe, je Ministrstvo za obrambo povedalo zelo enostavno. Vi o Zakonu o javnem naročanju, glede na določbe, da tako imenovana tajna naročila niso predmet Zakona o javnem naročanju, nimate pravnega varstva. Vi po Zakonu o reviziji postopkov javnega naročanja nimate pravnega varstva pri državni revizijski komisiji, je bil naslednji odgovor, ki ga je pridobilo podjetje STO Ravne, ko se je pritožilo na državno revizijsko komisijo. V Sloveniji pri javnem naročanju dosegamo 20 do 28% popust med razpisanimi in podpisanimi cenami. Za področje tajnih naročil pa ne zagotavljamo niti pravne varnosti. V vrsti držav Evropske unije se to ureja na različne načine, vedno pa se zagotovi pravno varstvo na tako imenovanem neodvisnem od Državnega zbora, od parlamenta imenovanem organu odlokov. In nesprejemljivo je, da zavračate amandma, s katerim želimo zagotoviti samo to, da bo v Sloveniji tudi za 170 milijard javnih naročil na področju obrambe, tudi za nekaj milijard javnih naročil, ki si jih ministri izmišljajo, da so tajna naročila. Primer, minister Rupel si je izmislil, da je potrebno kupiti prostore v Bruslju kot tajno naročilo in zato ne uporabi postopka po zakonu o javnih naročilih. In za teh nekaj pomembnih milijard tolarjev bi veljalo v Sloveniji zagotoviti pravno varstvo, da bi dosegli prihranek in preprečili zlorabo. Mednarodne študije, predstavljene tudi v tem Državnem zboru 5. oktobra, pokažejo, da kadar ni pravnega varstva, takrat se začne korupcija. Pri obrambnih [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]naročilih pa je to politična korupcija. Preprečite to možnost s podprtjem amandmaja.
Hvala. Lahko preidemo na glasovanje. Glasujemo. Navzočih je 63 poslank in poslancev, za je glasovalo 23, proti 40. [[Za je glasovalo 23.]] [[Proti 40.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanjem o drugem amandmaju poslanske skupine Liberalne demokracije k istemu 17. členu. Glasujemo. Navzočih je 65 poslank in poslancev, za je glasovalo 23, proti 40. (Za je glasovalo 23.)(Proti 40.) Ugotavljam, da tudi ta amandma ni sprejet. Mi pa prehajamo na odločanje o amandmaju iste poslanske skupine, torej Liberalne demokracije Slovenije k 19. členu. Glasujemo. Navzočih je 67 poslank in poslancev, za je glasovalo 23, proti 43. [[Za je glasovalo 23.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da amandma k 19. členu ni sprejet. Prehajamo k 29. členu in amandmaju poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije. Glasujemo. Navzočih je 67 poslank in poslancev, za je glasovalo 23, proti 43. [[Za je glasovalo 23.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju štirih poslanskih skupin SDS, NSi, SLS in DeSUS k 116. členu. Glasujemo. Navzočih je 65 poslank in poslancev, za je glasovalo 50, 2 proti. [[Za je glasovalo 50.]] [[Proti 2.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Zaključili smo s odločanjem o amandmajih in s tem zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Besedo dajem predlagatelju zakona za nadaljnji postopek.
Gospod podpredsednik, hvala. V imenu Vlade predlagam, da Državni zbor opravi tudi tretjo obravnavo tega zakona ne tem zasedanju Državnega zbora v skladu s 138. členom Poslovnika.
Hvala. Kot rečeno, ker so bili v drugi obravnavi sprejeti amandmaji k manj kot desetini členov omenjenega predloga zakona, predlagatelj zakona predlaga, da se uporabi določba 138. člena Poslovnika, da se še na tej seji Državnega zbora opravi tretja obravnava predloga zakona. Prehajamo na odločanje o navedenem predlogu, in sicer: "Sklep ne bo sprejet, če mu bo nasprotovala več kot tretjina navzočih poslancev." Glasujemo. Navzočih je 68 poslank in poslancev, za je 57 glasovalo, proti 10. [[Za je glasovalo 57.]] [[Proti 10.]] Ugotavljam, da je predlagani sklep sprejet. Državni zbor bo tretjo obravnavo predloga zakona opravil v četrtek, 23. novembra 2006, po končanem glasovanju. Službe zbora bodo pripravile pregled, v katerem bo vključen sprejeti amandma in člen, ki je bil amandmiran. Amandmaje k členu lahko kvalificirani predlagatelji vložijo do začetka tretje obravnave predloga zakona na seji zbora. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 8. točko, kjer vas obveščam, da bo zbor v skladu s 139. členom Poslovnika zbora glasovanje o Predlogu zakona o bančništvu opravil v četrtek, 23. novembra 2006, v okviru glasovanj. Preden nadaljujemo s prekinjeno 11. točko dnevnega reda - druga obravnava Predloga zakona o Inženirski akademiji Slovenije. Prehajamo na odločanje o vloženem amandmaju in sicer, pred seboj imamo amandma poslanskih skupin SDS, NSi, SLS in DeSUS k 3. členu. Glasujemo. Navzočih je 64 poslank in poslancev, za je glasovalo 57, proti 1. [[Za je glasovalo 57.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Zaključili smo z odločanjem o vloženem amandmaju in s tem z drugo obravnavo predloga zakona. Besedo dajem predstavniku predlagatelja zakona za nadaljnji postopek.
Hvala lepa za besedo. V skladu s 138. členom predlagam, da obravnavo izvedeno na tej seji.
Hvala. Ker so bili v drugi obravnavi sprejeti amandmaji k manj kot desetini členov dopolnjenega predloga zakona, predlagatelj zakona predlaga, da zbor na podlagi prvega odstavka 138. člena Poslovnika še na tej seji zbora opravi tretjo obravnavo predloga zakona. Prehajamo na odločanje o navedenem predlogu: "Sklep ne bo sprejet, če mu bo nasprotovala več kot tretjina navzočih poslancev." Glasujemo. Navzočih je 63 poslancev in poslank, za je glasovalo 58, trije so nasprotovali. [[Za je glasovalo 58.]] [[Proti 3.]] Ugotavljam, da je predlagani sklep sprejet, zbor bo tretjo obravnavo predloga zakona opravil v četrtek, 23. novembra 2006, po končanem glasovanju. Službe zbora bodo pripravile preglede, v katerih bo vključen sprejet amandma in člen, h kateremu je bil amandma sprejet. Amandmaje k temu členu lahko kvalificirani predlagatelji vlagajo do začetka tretje obravnave predloga zakona na seji zbora. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na prekinjeno 10. točko dnevnega reda, kjer vas obveščam, da bo zbor v skladu s 139. členom Poslovnika zbora glasovanje o Predlogu zakona o omejevalnih ukrepih, ki jih Republika Slovenija uvede ali izvaja skladno s pravnimi akti in odločitvami, sprejetimi v okviru mednarodnih organizacij, opravil v četrtek, 23. novembra 2006, v okviru glasovanj. S tem prekinjam 22. sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 10. uri. Lep pozdrav in lahko noč!