Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, gospe in gospodje! Pričenjam z nadaljevanjem 22. seje Državnega zbora Republike Slovenije. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednji poslanci: mag. Franc Capuder do 17. ure, Zvonko Černač do 16. ure, Jožef Horvat do 13. ure in Alojz Posedel. Prehajamo na 23. TOČKO DNEVNEGA REDA - NA OBRAVNAVO INTERPELACIJE O DELU IN ODGOVORNOSTI MINISTRA ZA KULTURO DR. VASKA SIMONITIJA. Bi lepo prosil, če bi se umirili, da lahko nadaljujem sejo. Interpelacijo je v obravnavo zboru predložila skupina dvaindvajsetih poslank in poslancev s prvopodpisano Majdo Širca. Besedo dajem predstavnici predlagateljice, poslanki gospe Majdi Širca za obrazložitev interpelacije. Izvolite.
Gospod minister, spoštovana gospa državna sekretarka, spoštovani kolegi, kolegice! "Obljubljeno je bilo veliko, sedaj pa je povsod le strah. Ljudje se bojijo za službe, nihče si ne upa veliko govoriti, niti ob kavi ne, kolegi molčijo. Sedaj je vse tako prestrašeno in tega se kar malo bojim." To so besede novinarke RTV Slovenija. Nedavno od tega je bila žrtev političnega pritiska. Od takrat je skorajda ne vidimo več na ekranu, ki ga je profesionalno in odgovorno zasedala več kot 12 let. Minister, ki je napovedal vojno, je postal evropski dosežkar leta 2006. Te besede vam in nam povedo vse in so dovolj, da se po 15. letih vzpostavljanja demokracije lahko vprašamo, kaj se je v naši državi zgodilo, da moramo na take besede sploh odgovarjati in da smo prisiljeni izreči nezaupnico ministru za kulturo, ki je tudi odgovoren za medije, da smo prisiljeni seči po interpelaciji, najtrši obliki nadzora nad delom ministra. V njej ga sprašujemo, kaj je naredil, pa po našem prepričanju ne bi smel, česa ni naredil, pa bi moral, kaj je obljubljal in potem pozabil, kje je zatajil pravno državo, zakaj je lagal, zakaj trdo kadroval, predvsem pa zakaj nas z napačno kulturno politiko vrača v čas omejevanja svobode izražanja, v čas nadzora in cenzure. Minister Simoniti, vaše delo ocenjujemo kot slabo in škodljivo ter v interpelaciji navajamo razloge za to. Z vašimi odločitvami in odločitvami vaše Vlade postaja slovenski družbeni in kulturni prostor vse bolj zaprt in mračen. Izvršujete "Labodji spev", ki bi imel dolgoročne posledice in bo imel še naprej na nekoč že vzpostavljeno odprtost naše družbe. Kajti, gospod minister, v katerih časih so bili ljudje ob službo in glas, če so zagovarjali stroko in resnico, in v katerih časih so dobili glas tisti, ki so prisegali na lojalnost oblasti? Ni prav, da oblast razume lasten plen svojo državo in pogojuje financiranje projekta le, če so zraven njegovi, vaši ljudje. In ni prav, da vaši ljudje ukazujejo, kakšni prizori se lahko nahajajo v našem filmu in kakšni ne. In kdo v njih lahko igra in kdo ne. In tudi ni prav, da silite z zakoni, ki so nesprejemljivi za stroko in celo za Ustavno sodišče. In ni dopustno, da je z vašimi ukrepi poklicna integriteta novinarjev v zadnjem času postala razkošje, ki si ga v eksistenčnem strahu lahko privošči vse manj novinarjev in novinark. In ni dobro, da oblast, katere del ste, preko svojih družb prevzema kadrovske in vsebinske vzvode nad slovenskimi mediji. Gospod minister, očitali smo vam, očitamo vam razkorak med obljubljenim in dejanskim stanjem pri sprejetju Zakona o Radioteleviziji Slovenija. 25. septembra lani so državljanke in državljani na referendumu odločili o Zakonu o RTV Slovenija in v prid predlagateljev zakona je odločalo nekaj 1000 glasov. Volja ljudstva je legitimna in to smo v opoziciji sprejeli in spoštovali ter počakali, kako bo zakon izvajan in katere izmed obljub - in v referendumskem času jih ni bilo malo - bo vladna koalicija uresničila. Sedaj ugotavljamo, da so uresničene vse naše bojazni, izrečene ob sprejemanju tega zakona. Najhuje pri tem je, da so se znižali demokratični standardi v Sloveniji in da je uveljavitev zakona del širšega koncepta aktualne oblasti, ki si ne želi podrediti le medijev, temveč tudi javno upravo, policijo, gospodarstvo, tožilstvo, sodstvo, vse tja do naše intime. Zakon o RTV Slovenija ste pospremili z obljubami, da bo prinesel boljšo, predvsem pa cenejšo televizijo, da bomo z manj dobili več, še celo tretji parlamentarni program. Smo vse to res dobili? Ne, šlo je za laži, da bi referendum uspel. Zmago na referendumu ste potrebovali zato, da bi prevzeli imenovanja na RTV Slovenija. V 16-ih straneh obsežni referendumski brošuri, ki je državljane nagovarjala k sprejetju zakona, je bilo 15-krat ali še večkrat zagotovljeno, da bo zakon prispeval k nižjemu RTV prispevku. Na letakih in "jambotih" smo brali "Za nižji RTV prispevek." Kakšna manipulacija, kakšne laži. Danes nam namreč generalni direktor, ki ste ga postavili vi, celo sporoča, da se bo prispevek zvišal, vi, gospod minister, in predsednik Vlade, Janez Janša, in še kdo pa prihajajo s filozofijo, da se je nekaj pocenilo, ker se ni podražilo. Kaj je bolj abstraktno kot dokazovanje, da se je nekaj znižalo, čeprav je ostalo isto. 2.637 tolarjev na položnici je še vedno 2.637 tolarjev. In če ta Vlada ni bila sposobna uresničiti ene same obljube, kot je ta o nižji naročnini, kako naj potem zaupamo "mega" velikim projektom, ki bodo segli tja do leta 2020 in še dlje. Nas postavljate v virtualne svetove, gospod minister, ker realnim niste kos? Višek arogance je, minister, vaša izjava, da ste v Vladi pred referendumom vedeli, navajam, da "je eno leto po referendumu nemogoče spreminjati zakon na način, ki ne bi bil v skladu z voljo ljudstva". Kljub temu torej, da ste vedeli, ste znižanje napovedovali, toda ne na način inflacijskega prištevka, sedaj pravite, da je prihranek na RTV od neusklajevanja prispevka z inflacijo cca. 600 milijonov. To so, kot pravite, neugodne posledice za RTV Slovenija. Res je, zelo neugodne so in tega bi se morali zavedati že prej. Ker se pa niste ali ste pač manipulirali, se sprašujem, ali ste z vašim zakonom namerno škodovali RTV zavodu. Sicer pa, minister, ali je manjša gledanost RTV Slovenija, o kateri pričajo podatki, tudi boljša RTV Slovenija? Ali enak prispevek pomeni, da nam bo javna televizija čedalje manj všeč in da se bomo spraševali, zakaj jo potem sploh plačujemo in zakaj je ne plačuje raje kar Vlada sama, ki jo oblikuje po svojem okusu. Nadalje, bili ste nesposobni oceniti, da tretjega parlamentarnega programa ne bo. Tako mi kot na RTV Slovenija smo vas opozarjali, da za tretji program ni ne možnosti pridobitve slike, ne frekvenc, niti ne denarja za to. Nič niste slišali. Sedaj v odgovoru na interpelacijo med vrsticami vendarle priznate, da so problemi, da ni frekvenc, sploh pa takih, ki bi pokrivale 90% ozemlja, in da ni denarja. Torej, totalna blokada. Distribucija parlamentarnega programa naj bi letos dosegla le 50% gospodinjstev, s tem da naj bi morali ljudje menda nabaviti dodatek k televizijskemu sprejemniku. Kako bo to šlo, koliko bo to stalo, kdo bo to plačal, kaj to pomeni za gospodinjstva, o tem minister nič. Zelo neugodno, minister. Med sprejemanjem zakona se niste pustili poučiti o škodljivosti določil zakona, ki ste ga predlagali. Javnosti ste vehementno razlagali, da je obstoječe frekvence možno razporediti tako, da bo zagotovljena zakonsko določena pokritost. Finančne izračune ste izsmejali in pripomogli k sprejetju zakona, ki se na številnih mestih enostavno ne more izvajati. Naj vas spomnim, da je Ustavno sodišče že razveljavilo zakon v delu, ki omejuje televizijsko prodajo, pa tudi, da je tretji program postal in ostal brez zakonsko določenega odgovornega urednika, ki je sploh pogoj, da se medij legitimizira. Zakon ste branili z lažnimi obljubami, da bo Državni zbor v programski svet imenoval najuglednejše ljudi. Princip izbora za pridobitev večine po meri oblasti v tem telesu je bil političen in celo tako diktatorski, da se je moral uveljaviti s "plonk" listkom. Zato so mnogi odpadli, ki niso bili na njem. Dobili ste kadrovsko kupčkanje in ljudi, ki so recimo imenovanje generalnega direktorja RTV Slovenije izpeljali ob nespoštovanju zakona in v nasprotju z veljavnim statutom. Generalni direktor namreč ni izpolnjeval že tako okleščenih razpisnih pogojev, ni predložil kredibilnega programa dela ali vizije razvoja. Ni potreboval potrdila o znanju jezika in kot v posmeh vsem volivcem na referendumu, niti ni poskušal prikazati, da pozna RTV dejavnost, kar je bil nedvoumni in zavezujoč razpisni pogoj. Nismo edini, ki danes ugotavljamo, da dominacija moči ustvarja samocenzuro. Po podatkih, ki jih v interpelaciji navajamo, gledanost RTV programov na žalost pada, v vodenju ni nobenega konstruktivnega zasuka, zaposleni so nezadovoljni in javni zavod dobiva stigmo državotvorne televizije. Naj vas spomnim, gospod minister, da je bila gledanost 1. programa RTV v "prime time-u" leta 2004 24%, leta 2005 po referendumu 20%, v prvem četrtletju leta 2006 pa le še 18%. In naj tudi spomnim, da je bilo zaupanje v medije januarja 2003 43%, letos poleti pa le 24%. Nedvoumno so temu zniževanju ugleda medijev vplivale nekatere nasilne zamenjave uprav, urednikov in vodstev medijskih hiš. Kakšno zaupanje v televizijo bo javnost imela po včerajšnji oddaji Piramida, ki je spodbujala nestrpnost in problematiko Romov spreminjala v spektakel, si lahko odgovorite in odgovorimo sami. V njej so bila grobo kršena ustavna načela, ki v 63. členu prepovedujejo razpihovanje sovraštva. Tako televizijo ste s svojimi vplivi proizvedli vi in vaša oblast. Nam in javnosti ni v čast. Gospod minister, lahko si osvežite spomin na Zakon o RTV, ki ste ga podpisali. V njem tudi piše, da je potrebno spoštovati človekovo osebnost in dostojanstvo in upoštevati načelo etike. Je bilo to včeraj spoštovano? In v zakonu tudi piše, da je treba tudi spoštovati programske obveznosti predvajanja oddaj za romsko skupnost na način, da se v javno službo vključi ustvarjanje, pripravljanje in arhiviranje radijskih in televizijskih oddaj za Rome. Tega določila RTV še ne spoštuje. Pripravi pa oddajo, ki neti sovražnost in problem, nad katerim se zgraža svetovna javnost, prikaže kot žaljiv boksarski ring. Ponovitve, ki so dobesedno preplavile letošnji, še posebej poletni televizijski program, torej tiste programske že videne vsebin, ki so jih predlagatelji in zagovorniki zakona imeli za enega od ključnih argumentov za spremembe, ne bodo v zadnjih mesecih in še naprej popravile zgoraj navedene statistike, kajti kar dežujejo pripombe gledalk in gledalcev, ki so morali recimo sredi poletnih dni gledati zimski sneg, ali pa ljudi, ki so nedavno tega umrli. Ponovitve programa, starega 15 let, so bile mogoče dobronamerne, a hkrati tudi pomenljivo piarovske in državotvorne. Da ne omenjamo razburjanj, ki so nastali ob prenosih nogometnih tekem, ko je bilo svetovnega nogometnega prvenstva že konec. Seveda očitke zanikate, gospod minister, in tudi pravite, da odsotnost lige prvakov na javni televiziji pomeni gospodarsko korist. To bodo ljudje sicer težko razumeli, še posebej, ko vedo, da takšne prenose pokrivajo javne televizije, ki pokrivajo celotno ozemlje v vseh skoraj državah. Se pa z vami lahko strinja vsakdo, ko pravite, da je dolžnost ustanovitelja zagotavljanje avtonomije javnega zavoda RTV Slovenija. Pravite, da se v Vladi tega striktno držite. Toda, ali res? Kaj pa zelene luči na liniji Gregorčičeva - uredniki, kaj pa pogojevanje vladnih zastopnikov na soočanjih in ukori voditeljem, ki si upajo rahlo opomniti, da si ministri ne želijo določenih sogovornikov in nasprotnih stališč, kaj pa ščitenje s koalicijsko voljo nastavljenega predsednika programskega sveta, dr. Staneta Grande, ki je bil v nedopustnem konfliktu interesov, ko je kot vodja zbora za Ljubljano na lokalnih volitvah promoviral županskega kandidata po meri koalicijskih strank? Predsednik nadzornega sveta televizije je postal dokazano po vašem ukazu dr. Janez Jerovšek, pred leti član predsedstva in sveta vaše stranke, njegov naslednik pa je bil tudi natančno določen v vašem kabinetu. V zelo vpliven nadzorni svet je Državni zbor imenoval celo dva člana, in to izmed petih predstavnikov na predlog vaše stranke, čeprav zakon določa, da mora Državni zbor pri imenovanju svojih predstavnikov upoštevati sorazmerno zastopanost političnih strank. Lahko bi rekli, da je bil kršen zakon, ampak pomenljivo sporočilo partnerjem se je tudi uveljavilo, da se ve, kdo komu tu vlada. Zakon, ki ste ga pripravili, zakrivili, podpisali, gospod minister, vnaša v javni zavod strah, samocenzuro, nesamostojno mišljenje, apatičnost, notranja trenja, nezadovoljstva, predvsem pa frustracije v katere so pahnjeni novinarji in ostali programski delavci, saj so njihove misli vse bolj odvisne od razmišljanj oblasti. Ustvarjanje programa pod pritiskom nadzora drugega očesa pa pomeni smrt novinarskega poklica oziroma mrk javnosti. Namreč, ni zgovorno le tisto, kar na RTV gledamo oziroma poslušamo, še bolj zgovorno je to, česar ne vidimo in česar ne slišimo, saj se predhodno precedi skozi sito partijskih odločitev, celo če gre zgolj za film. Nikoli namreč ni bilo pojasnjeno, zakaj je bil v programu zamaknjen dokumentarni film Fahrenheit 9/11 znanega in kontraverznega režiserja Michaela Moora, ki je za ta film dobil nagrado v Canesu. Mogoče zaradi njegove "protibushevske" naravnanosti? Minister, mnogokrat ste Zakon o RTV branili s trditvami, da je poslovanje na javnem zavodu katastrofalno, nepregledno in da je zavod v slabem finančnem stanju. Tako zanič, da bi vaš kolega javni zavod najraje poslal kar v stečaj. Res, stanje ni dobro. Oglaševanje in gledanost padata, toda finančno zaledje je močno. Rešujejo ga namreč obveznice iz nekdanjih vlaganj v medvladno organizacijo Eutelsat, ki so prinesle RTV Sloveniji več kot polletno vrednost prispevka, kar skoraj 9 milijard, recimo vsakemu Slovencu 150 evrov ali skoraj 40.000 tolarjev. Pa so bili takrat tudi nekateri člani sedanje opozicije zelo proti tem vlaganjem. Danes pa so nekateri člani vašega nadzornega sveta javnemu zavodu celo predlagali finančne nagrade tistim, ki so ta posel izpeljali. Smešno! Ta projekt ste tudi vi, minister, predstavljali kot sumljiv, napol koruptiven in za javni zavod neprimeren način poslovanja. Vedno je bil v zobeh, vse dokler niste prišli na oblast. V tistem trenutku so bili vsi glasovi, ki naj bi se dvignili v prid reviziji projekta znotraj tako imenovane "Cviklove" komisije, tiho. Sicer pa ni važno, katera oblast je zaslužna za ta posel, in ni važno, da ste danes zadovoljni s tem, kar ste še pred kratkim obsojali. Važno je, da se ta sredstva preusmerjajo v nujno digitalizacijo RTV zavoda in da se ne izčrpavajo s plačili raznih licenc, kadrovskih in drugih investicij, kar se na žalost dogaja. Nas sicer veseli, če danes trdite, da je finančno stanje javne RTV dobro. Celo tako dobro, da so osebni dohodki vodilnih več kot zgledni. Generalni direktor, ki ga je brez zapletov imenovala večina provladno usmerjenih članov in članic programskega sveta, je bil v avgustu eden izmed najbolje plačanih javnih uslužbencev v državi. Pa tudi izplačani dodatki za delovno uspešnost, ki si jih, tako kot oba direktorja, izplačuje v višini 600.000 bruto mesečno, ne kažejo krize zavoda. No, pa tudi člani nadzornega sveta in programskega sveta imajo bistveno boljše sejnine, kot so bile nekoč, saj znašajo skoraj 72.000 za člane in 100.000 za predsednika. Toliko o obljubljenem varčevanju, ki ste ga napovedali pred letom dni. Zakon je omogočil kadrovske menjave celotnega vodstva javne televizije. Želja po odslovitvi sedanjih urednikov je bila tako velika, da se jim je s statutom skrajšal mandat. Spremembe se dogajajo in se še bodo tudi drugje, ne le na vrhu. Prihajajo novi kadri, tudi iz Demokracije, iz revije Ampak in Radia Ognjišče. Prvič v zgodovini radia se je zgodilo, da je radio po novem statutu ostal brez avtonomnega odgovornega urednika za glasbene programe. Direktor televizije izraža nezadovoljstvo nad gledanostjo nekaterih filmov in celo preti s sankcijami, če ne bo prišlo do vsebinske prenove tujih igranih filmov. Televizija je zagotovo eden izmed največjih kinematografov v deželi. Filmski termin Sedmi pečat doseže 5 do 7% gledanost, se pravi 150.000 gledalcev na večer, kar je številka, ki jo celo največje filmske uspešnice pri nas težko dosežejo, v kinu seveda. Prav zato so zahteve, ki bi Sedmi pečat, ki pomeni tradicijo najboljših in tudi najbolj gledanih filmov na televiziji, odprli razno razni komercialni produkciji. Vrstijo se pisma, kjer se gledalci sprašujejo, zakaj narašča program z verskimi vsebinami oziroma vsebinami ene verske skupnosti. Programski svet je tik pred sprejemom novih programskih standardov, toda televizija svoje programske standarde že ima. Leta 2004 jih je sprejel prejšnji svet televizije. In zakaj standardi, ki veljajo šele dve leti, sedaj niso več primerni za uporabo - retorično vprašanje. Zanimivo, da osnutek novih standardov prinaša ukrep, po katerem naj bi se RTV izogibala, citiram, "prikazovanju nedemokratičnih in totalitarnih političnih sistemov, družb in držav v dopadljivi luči". Ob nespoštovanju takih ideoloških ukrepov sledi kazen in lahko tudi delo na cesti. Sicer pa se politični suspenzi že dogajajo. Ne moremo se izogniti primeru novinarke Vide Petrovčič, ki jo je, domnevno, doletel suspenz zaradi oddaje Utrip, saj naj bi bila preveč kritična do predstavnikov vladajoče koalicije. V oddaji je med drugim povedala, da je, citiram, "nova politična elita pokazala, kako je videti medijski popravek po novem". Po njenem gre za šikaniranje in neuradni suspenz. Oddaja Utrip pa naj ne bi bila glavni razlog, da Petrovčičeva ne dela več aktivno na dnevnoinformativnih oddajah. Do včeraj še priznana in uspešna in spoštovanja vredna novinarka se je namreč znašla v nemilosti pri ministru Bajuku, ki ji je zagrozil, menda, da jo bo uničil. In glede vzdušja na nacionalki gospa Petrovčič pravi, to so javno objavljene besede: "Novinarski kolegi so prestrašeni in šokirani. Prisoten je splošni strah. Kolegice mi pravijo, da sedaj sploh ne vedo, kaj naj dajo v Utrip. Nekih pravil ni. Vsi pa streljajo po nas, od politikov do lastnih šefov." Minister, pravilno odgovarjate, da je oblikovanje programov stvar uredniške avtonomije. Toda gledalci in gledalke opažajo spremembe in jih ne razumejo kot avtonomne odločitve. Če pa jih, jih pripisujejo novi duhovni percepciji ljudi, ki sedaj odločajo na televiziji. V poznih 80. letih prejšnjega stoletja so na RTV rezali posnetke Pankrtov, prav nič razumeli Leibache in metali v bunker oddaje v katerih je imel preveč besede, recimo, Pirjavec ali pa kakšen ZSMS-jevec. Še gospod Janez Janša, takrat sicer v drugi družbi, je bil cenzuriran. Poznam zadnji kolut "zbunkeriranih" stvari na televiziji in tudi vem, da ga v 90. nihče ni več polnil. Danes pa se oddaje ponovno vračajo pod škarje. Kako sicer razumeti izrezane posnetke reške skupine Let 3, ki so nedavno tega nastopili v oddaji Tistega lepega popoldneva in so bili v ponovitvi oskubljeni s cenzurskimi rezi. Kako razumeti grožnjo s suspenzom uredniku te oddaje in kasnejši njegov umik? In gospod minister, novi časi, nov zakon ni prinesel tako nežnega, sproščenega in veselja polnega življenja, kot ste obljubljali vi. Kajti celo Teletekst RTV Slovenija naj bi bil pod nadzorom. Ne gre le za kadrovsko in mentalno čiščenje na javnem zavodu, dve leti po volitvah večino največjih slovenskih medijev vodjo novi ljudje, ki svojih predhodnikov niso nasledili zato, ker bi jim potekel uredniški ali direktorski mandat, ali pa zato, ker bi slabo poslovali, in ne gre samo za ljudi, ki ustvarjajo nove profile slovenskih medijev. Gre tudi za pomembni kapitalski vpliv na te medije, ki so odvisni od družb, še posebej tistih, kjer je država večinski lastnik. Moč podjetij, ki jih kadrovsko in kapitalsko obvladuje oblast, hobotniško paralizira medije, kar je ob političnih pritiskih morilski udarec medijski svobodi. Se zdi komu pomembno, da je Tednik, recimo temu desne provinjence, ki ga je ustavilo SDS in ima okrog 6.000 prodanih izvodov v zadnjih dveh letih podvojil oglaševalske prihodke recimo na 70 milijonov; medtem ko tednik, recimo temu leve provinjence, ki ima mnogo višjo naklado, se mu je oglaševanje drastično razpolovilo. Vladajoča koalicija preko podjetij, ki so v večinski državni lasti, odteguje oglase tistim neodvisnim medijem, ki so preveč kritični do Vlade. Izkušnje, kot so jo opisali notranji lastniki Primorskih novic, so šokantne, gre po znanem principu - zamenjava v nadzornem svetu, nekrivdna razrešitev direktorja, direktorice, imenovanje direktorja, ki javno pove, da medijev sploh ne pozna, da ne bere Primorskih novic, da pa je prijatelj Borisa Popoviča. Odgovorni urednik, scenarij je seveda znan, mora odstopiti iz osebnih razlogov, nov za kadrovske rešitve ne išče obvezujočega mnenja novinarjev in tako naprej. Ta protest malih lastnikov Primorskih novic ni bil nikoli objavljen kljub pravici do odgovora in popravka. Spoštovani minister, ob sprejemu zakona so vas ugledni predstavniki evropskih inštitucij opozorili, da delate napako, ko javni zavod postavljate v službo politike, ne pa javnega interesa. Podcenjevali ste jih in jih označili za tako imenovano stroko. Vaš kolega na zunanjem ministrstvu je poskrbel, da je kritično mnenje predstavnikov Sveta Evrope letelo iz njihovih spletnih strani. Podobno kot danes gospod Janez Janša, ki pravi, da so za Slovenijo neugodni članki o Romih na naslovnih straneh tujih časopisov napisani v Sloveniji, ste tudi sami tuja mnenja medijske stroke videli kot domačo zaroto. O poročilu State Departmenta v odgovoru na interpelacijo pravite, da je to poročilo načeloma zelo ugodno, čeprav vemo, da je mestoma zelo ostro in kritično. Tudi pravite, da se je na poročilo odzval dr. Janez Jerovšek, ki je ameriškemu zunanjemu ministru sporočil, da je poročilo pomanjkljivo. Zanimivo, da je tja pohitel tudi gospod Grims. Kaj je sedaj to? Gre za neodvisno institucijo ali se pritisk dogaja tudi na State Department. Sicer pa, zadnje poročilo reporterjev brez meja, to vemo, da gre za nevladno stanovsko organizacijo, sporoča, da se je Slovenija uvrstila letos nižje na svetovni lestvici svobode medijev. Lani je bila na devetem in desetem mestu, letos je na 13., skupaj z Madžarsko, Latvijo in Portugalsko. Lani so Sloveniji dodelili eno negativno točko, letos pa tri. Meritve so bile izvedene po uveljavitvi Zakona o RTV Slovenija. Med kriterije za uvrstitev na to lestvico štejejo tudi vpliv države na javne zavode, nadzorovanje uredniške politike, pritisk z oglaševalskimi blokadami. Ko vam očitamo poskuse političnega vpliva na medije, gospod minister, pravite, da gre za podtikanja, za debela zamegljevanja in za natolcevanje. Toda zakon o medijih, ki je prinesel milijardo tolarjev proračunskih sredstev za medije in s tem odprl tudi pot v njih, ste pripravili vi. In to tako vneto, da je bil zakon sprejet, preden je bil zanj v proračunu sploh zagotovljen denar. Z razdeljevanjem tega denarja ste potem pred lokalnimi volitvami pohiteli, prav tako kot ste hiteli lani, tik pred referendumom o javnim RTV, o zakonu o RTV, z razdelitvijo državnega denarja lokalnim in regionalnim medijem. Res je, minister, ste dosledni in držite se ciljev, ki ste jih nekoč, še preden ste bili minister, podpisali v znanih šestih zahtevah o tem, da je treba nekaj storiti. Takrat ste se zavzeli, da je treba vreči Janeza Kocjančiča iz RTV, opoziciji priskrbeti mesta v nadzornih svetih itn. itn., in tudi postrojiti, vi pravite temu uravnotežiti slovenske medije. Proračunska sredstva za medije se sedaj delijo. Na žalost ne dajete prednost tistemu financiranju, ki izhaja iz evropske direktive in govori o pomoči medijskim avdio-vizualnim vsebinam. Evropa je namreč na področju kulture sprejela samo eno zavezujočo direktivo, ki zahteva večinski delež evropske in lastne produkcije v elektronskih medijih in določen odstotek programa neodvisnih producentov. Ne rečem, da je bil delež teh sredstev v preteklosti za ta namen zgleden, zagotovo pa ni korekten sedaj, ko vodite ministrstvo vi, kajti v zakon ste natančno zapisali, da mora biti ta delež 400 milijonov tolarjev, niste pa ga zagotovili ne za letos, ne za prihodnje leto in ne za leto 2008. Tudi na naše amandmaje, ki bi to popravili, ste se pri sprejemanju proračuna požvižgali. Toda v proračunskem skladu za pluralizacijo medijev ste bili 100%, zagotovili ste 100% denar. Denar ste zagotovili, ga razdelili in medije s tem tudi nagradili. Čemu torej dajete, minister, prednost; razvoju domače ustvarjalnosti, televizijskim, izobraževalnim in tudi radijskim, kulturnim, otroškim vsebinam, ki naj bi odrinile poceni in dosegljive ameriške in druge neevropske nakupe, ali plačevanju lojalnosti medijskih hiš, ki naj bi se dogajale s tako imenovanim uravnoteženjem, pluralizacijo in zagotavljanjem političnih različnih stališč. Sicer pa, ali je kdo sploh doumel delitev denarja po ključu pluralizacije v smislu predstavljanja političnih stališč opozicije in pozicije? Razpisni pogoji te temeljne postavke ne pojasnijo, analiz, ki naj bi temu ključu dale podlago, pa ni. V komisiji, ki je delila milijardo, strokovnjakov s področja medijev ni bilo v večini. Sicer pa s sklepi o sofinanciranju nimajo z zakonom potrebnih obrazložitev in upravičeno lahko ugibamo zakaj. Zakaj je recimo največ državne pomoči dobila neka mariborska lokalna televizija, ki jo vodi mariborski svetnik, kaj je botrovalo sofinanciranju Info televiziji lastnika, ki je tudi sestavljal določila popravkov novega medijskega zakona in ki spremlja zelo vneto delegacije slovenske Vlade po svetu? Kaj je recimo botrovalo dodatnemu financiranju Nove revije oziroma revije Ampak, katere odgovorni urednik je novi direktor televizije, in lahko tudi ugibamo, zakaj ta revija, ki že izdatno prejema proračunski denar pri postavki založništva dobi dodatni denar iz ministrove rezerve, potem potrebuje še denar iz tako imenovanega medijskega sklada? Skratka, lahko ugibamo, zakaj so bili odobreni projekti, ki se ukvarjajo na primer z volitvami, če boste gledali odločitve, zakaj zavrnjeni številni, ki se posvečajo kulturi, izobraževanju, itd., in lahko ugibamo, kako bodo ti projekti sploh izpeljani, glede na to, da bodo morali producirati za milijardo tolarjev programa in vsebin v enem mesecu. Sicer pa so težave z izvedbo razpisov na ministrstvu kar vrstijo. Zgodi se, da se odobrijo projekti, ki so dosegli nižje število točko kot tisti, ki so zavrnjeni. Pritožbe, če se sploh zgodijo, saj je vsaka pritožba lahko tudi kazen, producente izčrpavajo in zaznamujejo. Morebitne poravnave seveda niso primerljive, kaj pomenijo za vlagatelje, za njih škodljiv kompromis. Z Zakonom o medijih ste prinesli razširjeno uveljavitev pravice do popravka in odgovora. Pravite, da pravica do popravka ne beli glave urednikov, čeprav ti javno izražajo nezadovoljstvo z njegovo razširjeno močjo in čeprav so se na ta račun že zgodile globe. Uredniki pravijo, da jim razširjena pravica do popravkov otežuje urednikovanje in da jih sili v objavo tekstov, ki lahko zavajajo bralce. Tudi sami ste demonstrirali njegovo uporabo s tem in to smo vam očitali v interpelaciji, ko ste popravljali kratek prispevek v oddaji o kulturi "Osmi dan". Sporočilo vašega popravka, ki je vseboval tudi popravke, ki niso imeli referenc v prispevku, je bilo sledeče: "Vsako kritično razmišljanje naj sloni na objektivnosti. Toda, kaj je objektivno, razsojam jaz. Rezultat, avtorica prispevka in uredniki bodo v bodoče previdni, samocenzorski, razmišljujočih prispevkov pa bo manj ali bodo sploh izginili." Gospod minister, velik problem, ki je nastal v Sloveniji, je tudi vaš Predlog o zakonu o Kobilarni Lipica, popravek starega zakona, v katerem najdemo unikatno rešitev, ki omogoča, da se zaobide varovalni režim v Kobilarni, kot tudi mnenje stroke, kajti za posege v ta državni kulturni spomenik strokovna izhodišča in državni lokacijski načrt ne bosta več potrebna. Glavni namen te spremembe je po našem mnenju v tem, da se pri upravljanju s Kobilarno omogoči politiki, da se izogne strokovnim zasnovam in na zavarovanem območju gradi pač to, kar želi, v tem primeru golf. Vemo, da je Zavod za kulturno dediščino v Novi Gorici podal negativno stališče do takih prioritet. Novi program varstva in razvoja namreč namenja precej pozornosti golfu, in sicer določa, da se mora obstoječe igrišče za golf dograditi tako, da bo imelo 18 igralnih polj. V finančnem načrtu za naložbe pa se od predvidenih 196 milijonov tolarjev kar 120 milijonov tolarjev namenja za povečevanje igrišča za golf, državnih tolarjev seveda. Ne samo, da je sporno, da je za Vlado širitev igrišča za golf z državnimi sredstvi pomembnejše od vlaganj v sam osnovni program Kobilarne, sporno je tudi to, da je Vlada na vaš predlog sprejela program, ki je eklatantno v nasprotju z Zakonom o varstvu kulturne dediščine in takrat veljavnim Zakonom o Kobilarni Lipica. Vlada se je odločila za potrditev vseh teh vsebin v programu varstva in razvoja kljub temu, da so bile v nasprotju s strokovnimi izhodišči za državni lokacijski načrt. Ta so, kar je zelo pomembno, dolgoročno predvidela umik igralnice pa tudi igrišča za golf iz območja kulturnega spomenika; seveda takega predloga Vladi nikoli niste poslali. Še bolj škandalozno pa je to, kar navajate v odgovoru, gospod minister. Menite namreč, da nasprotovanje Zavoda za varstvo kulturne dediščine iz Nove Gorice širitvi igrišča za golf na način, kot ste ga predlagali, močno presega njegova pooblastila - pooblastila Zavoda za varstvo kulturne dediščine. In to tako, da posega na področje kreiranja gospodarske in razvojne politike. Poleg tega, minister, za tiste strokovnjake, ki so tem spremembam nasprotovali, pravite, da jih ni vodila strokovna argumentacija, temveč da služijo dnevnopolitičnim interesom. Zanimivo! Kako lahko nekdo, ki skrbi za strokovne interese, izgubi službo zaradi dnevnopolitičnih interesov? Naj samo spomnimo, da je pomočnik strokovnega vodje Kobilarne za kulturno dediščino v Lipici, gospod Edbin Tavčar, zaradi javnega opozorila, da novo vodstvo Kobilarne Lipica gradi zahtevano novo igrišče za golf, sicer pod pretvezo sanacije obstoječega golf igrišča, da je prejel pisno opozorilo pred redno odpovedjo delovnega razmerja; delovno razmerje mu je bilo kasneje tudi prekinjeno, in sicer, vsaj po našem mnenju, zaradi pobude za presojo ustavnosti nezakonitega programa varstva in razvoja ter novele zakona, ki jo je naslovil na Ustavno sodišče.
Gospa Širca, vaš čas je potekel. Še šest sekund imate. Opozarjam vas, da imate še šest sekund. [[Opozorilni znak za konec.]]
Ali lahko vzamem čas, ki je zagotovljen za [[...]]
Sedaj ne. Pozneje imate, kadarkoli se lahko oglasite v imenu predlagateljev, skupine, ki je prijavljena kot predlagatelji, kadarkoli med razpravo.
Bom nadaljevala in poskusila zaključiti z našimi obrazložitvami v nadaljevanju. Hvala lepa.
Hvala lepa. Odgovor ministra za kulturo, dr. Vaska Simonitija, na interpelacijo ste prejeli z dopisom 26. oktobra 2006. Besedo dajem ministru za obrazložitev pisnega odgovora. Izvolite, prosim.
Spoštovani gospod predsedujoči, spoštovane poslanke in poslanci! Na interpelacijo o mojem delu in odgovornosti kot ministra za kulturo, ki jo je vložila skupina poslank in poslancev s prvopodpisano Majdo Širca 25. septembra 2006, sem mesec dni kasneje, 25. oktobra 2006, podal odgovor, ki je bil posredovan v Državni zbor, in z objavo na spletni strani Ministrstva za kulturo seznanil tudi vso javnost. V svojem odgovoru na očitke, ki niso zapisani v obliki jasno postavljenega obrazloženega vprašanja, kot to predvideva Poslovnik Državnega zbora, ampak v obliki skupka trditev na te očitane trditve, utemeljeno odgovarjam in jih v celoti zavračam kot posplošene, pavšalne, zavajajoče in neverodostojne. Ta neverodostojnost interpelacije je dodatno podkrepljena z dejstvom, da je prvopodpisana Majda Širca, očitno tudi avtorica besedila, dolgoletna politična delavka, bivša podpredsednica Liberalne demokracije Slovenije, poslanka v Državnem zboru, članica različnih odborov v Državnem zboru, bivša svetnica v Mestni občini Ljubljana, nekdanja predsednica Sveta slovenske kinoteke, bila predsednica sveta Slovenske kinoteke v času, ko so potekale priprave na obnovo te institucije. To je nedvomno ugotovila tudi Komisija za preprečevanje korupcije, ki je v svojem mnenju 25. novembra zapisala, "v obravnavanem primeru javni zavod Slovenska kinoteka kot naročnik, ki posluje po predpisih o javnih naročilih, ne bi smel preko javnih naročil poslovati s poslovnim objektom Ravnikar - Potokar, arhitekturni biro, d.o.o., katerega družbenik s poslovnim deležem preko 20% je družinski član Majde Širca, ki je bila članica sveta javnega zavoda kot organa upravljanja tega naročnika." To njeno ravnanje ni le v opreki z manifestom Liberalnih demokratov za ljudi brez profita in z etičnimi izhodišči, za katere smo se zavzemali in zavezali sebi in volivcem, kot pravi eden od prvakov te stranke, ampak to etično sporno dejanje jemlje tudi verodostojnost očitkom, ki mi jih pripisujejo v interpelaciji. Prva interpelacija po dveh letih delovanja te Vlade je vložena proti ministru za kulturo. Po mnenju dela opozicije je torej prišlo do takšnih nepravilnosti in kršitev, da je potrebno ministra razrešiti. To je po svoje za to Vlado imeniten kompliment, saj je po mnenju dela opozicije očitno delovala na vseh drugih področjih, torej notranjepolitičnih in zunanjepolitičnih, veliko bolje in kljub nekaterim najavljenim interpelacijam ta Vlada do sedaj uspešno napreduje na vseh tistih področjih, ki neposredno veliko bolj pomembno vplivajo na blaginjo ljudi. Le na kulturnem področju, ki pomeni duhovno nadgradnjo neke materializirane stvarnosti, naj bi bilo vse narobe, predvsem v tistem delu, ki je oprijemljivo stvaren, tistem, ki daje posamezniku in skupnosti podlago za svobodno in duhu prosto pot. Z interpelacijo ministru za kulturo se usmerja veliko pozornost prav v kulturo in kulturi se daje z njo velik vsedržavni pomen. Tudi sam mislim, da je kultura zelo pomembna, in takšna pozornost bo, upam, kulturo umestila v predstavni in duhovni svet čim širšega občestva. V njej namreč lahko prepoznamo tisto jedro osrednje državne politike, od katere je vse odvisno, ne nazadnje tudi politična kultura. In prav v zvezi s politično kulturo bi rad opozoril vse, ne nazadnje tudi gledalce in gledalke tega pomembnega prenosa iz parlamenta, naj bodo pozorni, kako razprava poteka, kaj kdo reče in kako se drži teme in vsebine, ki je zaobjeta v interpelaciji. Predlagatelji interpelacije namreč z ničemer ne dokazujejo, da sem kot minister za kulturo kršil zakone in deloval v škodo slovenski kulturi. Njihovi očitki so plod drugačnih pogledov na kulturno politiko in plod razmišljanj, da sem za nekatere stvari pristojen, za katere dejansko nisem. To po mojem mnenju ne more biti zadosten razlog za razrešitev ministra, ki deluje v skladu z zakoni v dobrobit slovenske kulture in države. Ker v mojem uvodnem polurnem nastopu ni moč zavrniti vseh očitkov, za to bo ostalo v dolgi razpravi, ki je predvidena, dovolj časa za obrazložitev mojih argumentov, se bom osredotočil le na nekaj točk. Polovica interpelacije je usmerjena v problematiko Zakona o RTV Slovenija in delovanju tega javnega zavoda. Na začetku moram pojasniti okoliščine in značaj tega napada in očitkov. Zakon o RTV Slovenija je bil sprejet na referendumu, ki je najvišji institut demokracije, zato je razprava o njem pravzaprav razprava o pravičnem in krivičnem rezultatu na referendumu. Ker je bil v politični kampanji nasprotnikov zakona ob referendumu predlog zakona od branilcev predzakonskega stanja RTV Slovenija izrazito ideološko vrednostno oklevetan, ne pa strokovno in na stvarnih podatkih in analizah zavrnjen, je seveda jasno, da se takšna kampanja sedaj nadaljuje tudi po referendumu, čeprav bi morala po logiki demokratičnih odločitev nekoliko prenehati. Interpelacija s takšnimi argumenti je nadaljevanje referendumske kampanje, čeprav je bil referendum že izveden in je rezultat znan. Ideološki boj ob zakonu o RTV enostavno noče ponehati. Zato je povsem neprimeren za interpelacijo, razen če se želi v interpelaciji jasno povedati, da gre za ideološko interpelacijo. Kot takšna je razumljiva, je pa nekoliko neprimerna za današnji čas in za današnjo zakonodajo. V preteklosti bi bila mnogo bolj razumljiva in tudi uspešna, saj je bil ideološki predznak lahko tudi že delikt zoper družbeno prakso. V današnjem stanju demokratične prakse pa je treba z interpelacijo navesti tudi kakšne stvarne podatke o kršitvi zakonov. V našem primeru tega o Radioteleviziji Slovenije. Tukaj pa izgleda, da je ministrova kršitev še vedno to, da je bil zakon referendumsko sprejet, hkrati pa nadaljevanje kampanje zoper Zakona o RTV logično pomeni, da je bolečina o političnem nadzoru RTV Slovenija pristna, saj priznava izgubo suverenosti nad slovensko nacionalno televizijo. Šele ob interpelacijskih očitkih se je zares izkazalo, za kakšno izgubo gre, za politično izgubo. Tudi če bi bilo namreč res, da je sedaj prišla Radiotelevizija pod politični vpliv druge opcije, ki je zmagala na volitvah, bi to pomenilo, da je še bolj res, da je bila prej pod političnim diktatom prejšnje opcije. Tako močan politični vpliv so imeli pred sprejetjem Zakona o RTV predlagatelji interpelacije na slovensko nacionalno radiotelevizijo, da njegove izgube nikakor ne morejo preboleti in sprožajo pravi kulturni boj o politični avtonomiji medija, ki so mu jo prej zagotavljali tako, da je bil pod njihovim političnim vplivom; in izguba nacionalke je seveda razumljiva. To je izguba dediščine. To tudi jasno potrjujejo dopisovanje med prvakoma dveh opozicijskih strank. Uvodni napad na ministra za kulturo se začne z značilno metodo, ki se potem vleče skozi celotno besedilo z obtožbo, ki je pisci ne utemeljujejo. Se pravi, da se večina obtožb nalepi na zadevo, ki nima materialne oziroma dejstvene podlage, kar pomeni, da je izmišljena in neresnična. Tako je s tem uvodnim zamahom, ki se glasi; uveljavitev in enoletno izvrševanje Zakona o RTV Slovenija sta pokazala, da smo nazadovali, saj je bila ukinjena javna televizija v Sloveniji. Da bi to za lase privlečeno trditev vsaj nekoliko pojasnili, so dodali, novi zakon je uzakonil državno oziroma vladno televizijo, saj sestavi nadzornega in programskega sveta omogočata popolno strankarsko in politično kontrolo nad opravljanjem in vodenjem Radiotelevizije Slovenije. A ta dodatek je konstrukt, ki naj prikrije stvarno podobo, ki je pisci interpelacije ne sprejemajo, ker kaj bi pomenila ukinitev javne televizije, če bi do nje res prišlo. Preprosto to, da bi vladni uradniki bodisi sami poročali o dogajanjih ali najemali svoje ekipe, ki bi brale njihove želje in iz njihovega zornega kota pošiljale na domove vesti, poročila, komentarje ter reportaže, kot se to dogaja v totalitarni državi, s kakršno smo imeli bogate izkušnje. A da bi bili sedanji zaposleni in redni sodelavci ali vsaj velik del teh zaposlenih in rednih sodelavcev tako brezhrbtenični oportunisti, oprostite, od vseh teh ljudi na Radioteleviziji Slovenija kaj takega ne morete pričakovati. In kar ste v zvezi s tem storili, je to, da ste profiliranim osebnostim v nadzornem in programskem svetu, seveda tudi novinarjem, vzeli njihov nazor in karakter. Namesto da bi spoštovali njihovo identiteto, ste jo prizadeli. Menim, da je spoštovanja vredna identiteta novinarjev in drugih na RTV eden izmed razlogov, zakaj ne eden ne drug organ, ki ste ga omenili, ne more uvajati in ne bo uvajal podržavljanja televizije, niti Vladne televizije. Je pa zato tu vsaj še en razlog, ne eden ne drug organ ne bo počel tega, kar mu prostodušno očitate, ker mu to ravno preprečuje Zakon o RTV Slovenija, ki jasno zahteva programsko pluralnost oziroma programsko uravnoteženost televizije. Nenazadnje pa tudi zato, ker med člani nadzornega in programskega sveta tega ne dovoljuje njihova moralno-etična konstitucija; so reflektirani in zreli ljudje in ne morejo ravnati, kot so obtoženi. Zato nikomur izmed urednikov in novinarjev ne narekujejo mišljenja ali omejujejo svobode, kaj šele, da bi koga odstavili. Če so na vodilna mesta prišli nekateri novi posamezniki, je šlo za normalno zamenjavo po poteku mandata prejšnjim urednikom in direktorjem, povrhu takšno, da je lahko spodbuda vsem. Direktorja televizije in radijskih programov sta vrhunska profesionalca, eden z dolgoletno, drugi s krajšo novinarsko prakso, toda oba demokrata, kar sta izpričala s svojim delom, in jima zato ni mogoče nalepljati etikete, da bi bila dovolila ali celo sama želela ukiniti javno radiotelevizijo. In vsakdo lahko vidi, da v tej smeri nista storila ničesar. Novinarji in drugi na RTV delajo in ustvarjajo po ustaljeni uredniški praksi in po svojem preudarku. Vsaka morebitna odločitev o novinarjevih zadolžitvah in pristojnostih pa je stvar urednikove kompetence in profesionalnih standardov uredništva v javnem mediju. Nekaj novega je morda pa le v tem, da se v teh zadnjih mesecih sliši nekaj več drugačnih mnenj, kakor jih je bilo med veljavo starega Zakona o RTV Slovenija. To pa je kvečjemu razširitev, ne pa omejevanje svobodnega izražanja vsakovrstnih mnenj. V nadaljevanju se obtožbe na račun Zakona o Radioteleviziji Slovenija žal brez temeljne oznake ženejo naprej. In mimogrede, ni obtožen zatiranja samo minister za kulturo, temveč kar vsi vitalni resorji države. Pravičniška LDS pa je bila preslišana, ko je opozarjala na negativne pojave, ki da jih bo prinesel novi Zakon o RTV Slovenija. In ne le to, še pred sprejetjem novega zakona so bili, kot pravijo, preslišani argumenti in pomisleki domače in tuje strokovne javnosti. To je eno tipičnih podtikanj, ki jih bo v nadaljevanju prebiranja teksta še dovolj. A vendar, poglejmo si to nedotakljivo domačo in tujo strokovno javnost! Najprej je treba reči, da gre tu, resnici na ljubo, samo za del domače strokovne javnosti, seveda tiste, ki je podpirala LDS. Toda v javni debati se je javljal še nekdo drug - tisti, ki se s strokovnjaki, ki jih je favorizirala LDS, ni strinjal, ampak jim oponiral. Toda tega dela strokovne javnosti propagandni aparat interpelacije ne sprejema, ampak ga raje diskvalificira in mu jemlje kredibilnost. To pa ni presenetljivo, če se ve, da je Liberalna demokracija Slovenije naslednica tiste prakse, ki političnih tekmecev, kaj šele političnih nasprotnikov ob sebi ni priznavala, temveč jih zatirala. Zanjo so bili strokovnjaki samo njihovi, vsi drugi pa amaterji, ki imajo v politični areni nazadnjaške, sovražne in podobne namene. Ta mentaliteta je še zdaj doma v obnašanju tega avtorja. Ne mara priznati dejstva, da je vrsta posameznikov javno in argumentirano zagovarjala sprejem novega Zakona o RTV Slovenija, čeprav se z določenimi deli besedila tudi ni strinjala. Tako za pisce interpelacije teh posameznikov še danes ni. Preprosto jih ne priznavajo, čeprav se lahko izkažejo s povsem enakovrednimi strokovnimi raziskavami ali stališči do naše tematike, kot so bili teksti njihovih tekmecev. Zviška in nestrpno jih zanikajo in še danes ustvarjajo prostor, ki ga poznamo z nekega drugega konteksta. Samo en primer: o slovenskem medijskem pluralizmu in s tem o Zakonu o RTV je lani pred sprejetjem zakona govoril zbor intelektualcev v Cankarjevem domu. A tu baje, razen nekaterih, ni bilo medijskih poznavalcev. Do kdaj boste torej izključevali drugače misleče iz domačega prostora? In glede tuje strokovne javnosti. Kakšna javnost je bila to? Ali lahko tujo strokovno javnost predstavlja en človek, kvečjemu dva, in sploh, kakšna je pravzaprav domača strokovna javnost, če domačim ljudem sama ne zmore posredovati toliko svojega vedenja, da bi verjeli njeni resnici, četudi je velika večina medijev na njeni strani? In je zato na pomoč morala poklicati najbrž mnogo strokovnejša tujega uradnika, kot je ona sama. Saj če ne bi bil dosti strokovnješi, ga ne bi imelo smisla povabiti. In ali lahko verjeti ugotovitvam Mirovnega inštituta, ki je včeraj v svojem poročilu o delovanju javnega zavoda ugotovil, da je poročanje na RTV Slovenija relativno uravnoteženo. Priznam, da me je že dober ducat uvodnih vrstic interpelacije razočaral in razkril vse tisto, za kar domnevam bo šlo, kot se bo videlo v nadaljevanju razprave. Opravka bomo imeli z gostobesedno, neurejeno, skonstruirano povšalno zbirko očitkov o dozdevni ogroženi svobodi ter nasilju, ki ga neusmiljeno izvaja sedanja oblast. Besedilo interpelacije se torej začenja z obtožbami opozicijskih poslancev o neizpolnjenih obljubah pred referendumom o Zakonu o RTV Slovenija, med njimi pa naj bi še posebej izstopala obljuba o nižjem RTV prispevku, ki da ga Vlada ni izpolnila. Gre za povsem posplošene in netočne navedbe, kar bom dokazal s konkretnimi podatki in številkami. Prvi podatek, ki smo ga v obtožbah opozicije o neizpolnjenih obljubah že nekajkrat omenili, stopnja inflacija v preteklem letu znaša približno dva in pol procenta. Gre za sicer zelo nizko inflacijo, ki jo je uspešno dosegla trenutna Vlada, pa vendar primerjava rasti življenjskih stroškov ob nespremenjenem znesku za RTV prispevek pokaže, da se je prispevek realno znižal za znesek inflacije. Omenjeno je bilo, je še bolj nejasno, če višina RTV prispevkov primerjamo s povprečno plačo v Sloveniji v posameznih mesecih. Za začetek naj vse prisotne obvestim, da se je RTV prispevek povišal 26. marca 2004, torej pred več kot dvema letoma in pol, ko je bila na oblasti še stranka, ki je vložila interpelacijo. Aprila 2004, torej ob zadnjem povečanju višine prispevka, je povprečna neto plača v Republiki Sloveniji znašala 162.961 tolarjev. Znesek 2.637 SIT, kolikor je takrat že znašal prispevek, pa je pomenil 1,61% povprečne slovenske plače. Septembra 2005, ko je večina volivcev na referendumu potrdila Zakon o RTV, je znesek 2.637 SIT pomenil točno 1,5% povprečne slovenske plače, ki je takrat znašala že 176.268 SIT. Junija 2006, ko je povprečna plača znašala 182.275 SIT, znesek RTV prispevka pa je še vedno isti, pa je ta procent znašal le še 1,44%. Do konca leta bo ta odstotek zanesljivo padel že pod 1,4%. Odkar se je prispevek zadnjič povišal, se je odstotek prispevka glede na povprečno plačo zmanjšal z 1,61% na 1,4%. Na podlagi teh podatkov zares nihče ne more trditi, da se prispevek ni realno zmanjšal, in to krepko. Sicer pa si vsak lahko da zamrzniti plačo, pa bo videl, če se mu je po dveh letih realno znižala, čeprav se mu ni nominalno zmanjšala. S tem pa dokazovanje o realnem zmanjšanju RTV prispevka še ni konec. Z novim zakonom o RTV Slovenija so bili plačila prispevkov v celoti oproščeni socialno ogroženi zavezanci, česar opozicijske stranke nikoli ne omenijo. Po mojih podatkih je bilo v času do uveljavitve novega Zakona plačila oproščenih že skoraj 500 socialno najbolj ogroženih. Torej, skoraj 500 slovenskim družinam sploh ni več potrebno plačevati prispevka in za njih lahko rečemo, da se jim je prispevek opazno znižal, namreč za 100%. To jim je omogočil samo novi Zakon o RTV Slovenija. Na podlagi vsega navedenega je več kot jasno, da Vlada še kako drži obljubo o nižjem RTV prispevku. Za primerjavo vam bom navedel še podražitev prispevkov od leta 1999 do danes. Prejšnja Vlada, katere poslanci zdaj vlagajo proti meni interpelacijo, ker nominalno ne znižamo prispevka, je zelo redno in pogosto dvigovala višino prispevka. Tako je z Zakonom o spremembi in dopolnitvi zakona RTV Slovenija 29. oktobra 1999 zvišala prispevek na 2.171 SIT, nato po sklepu o spremembah višine prispevkov za RTV programe je zvišala prispevke takole: 1. marca 2000 na 2.236 SIT, 31. avgusta 2001 na 2.395 SIT, 30. avgusta 2002 na 2.467 SIT, 30. maja 2003 na 2.548 SIT in na zadnje, kot je bilo že omenjeno, 26. marca 2004 na 2.637 SIT, kolikor znaša še danes. Prejšnja Vlada je torej v štirih letih in pol prispevek zvišala sedemkrat, iz 2.171 SIT na 2.637 SIT. V obdobju zdajšnje Vlade pa se prispevek sploh še ni povišal. Ob tem pa ni nepomemben še en podatek. S tem, ko je večina volivcev na referendumu podprla uveljavitev novega zakona, je Vlada pred volivci dobila tudi določeno zavezo. Zakon o referendumu in ljudski iniciativi namreč določa, da je Državni zbor vezan na izid referenduma in da eno leto po izvedbi referenduma ne more sprejeti zakona, ki bi bil v nasprotju z izidom referenduma. Pred referendumom smo v Vladi to seveda vedeli, kar je še en dokaz, da z obljubami o nižjem prispevku ni bilo mišljeno nominalno znižanje prispevka, temveč realno, ki sem ga pravkar na več primerih dokazal. Ob tem moram povedati tudi to, da se v javnem zavodu RTV Slovenija že kažejo posledice izpolnjevanja obljube Vlade ob referendumu. RTV je namreč v preteklem letu zaradi nominalno spremenjenega prispevka izgubila že več kot 600 milijonov tolarjev; vsak mesec iz tega naslova torej pridobi kar 55 milijonov manj. Toliko o RTV prispevku. Opozicija mi v interpelaciji očita še mnogo drugih stvari v zvezi z RTV Slovenija, o programu, kadrovskih zadevah in podobno. Navkljub dejstvu, da se sedanja Vlada ne vmešava v uredniško in programsko delovanje RTV Slovenija, pa sem si pridobil nekaj podatkov tudi s tega področja, ki jih bom v razpravi lahko uporabil za zavrnitev očitkov. Toliko zaenkrat torej o RTV Slovenija. Druga stvar, na katero bi rad opozoril v tem kratkem uvodu, pa je zavrnitev očitkov v zvezi s Kobilarno Lipica. Ne mislim ponavljati tistega, kar sem zapisal v odgovoru na interpelacijo in tam argumentirano zavrnil neutemeljene očitke, ampak bi rad opozoril na nenehno izkrivljanje dejstev in manipulacije, ki se v zvezi z Lipico pojavljajo v javnosti, k čemur prispevajo nenehna politična podpihovanja prav s strani avtorjev interpelacije. Mnogo pavšalnih in neresničnih ocen skuša nek tednik opravičiti s tezo, citiram, da "je svoboda izražanja pomemben del demokratične družbe tudi v primeru, če je podana informacija ali mnenje šokantno, kritično, nenatančno in morda celo neresnično." Torej, nekdanji uradnik Kobilarne Lipica, ki naj bi skrbel za ohranjanje naravne in kulturne dediščine, po mnenju novinarjev lahko govori neresnico, če to prispeva k učinkovitemu delovanju demokracije. S takšnimi tendencioznimi članki in izjavami se zamegljuje stvarnost in prikriva lastna nesposobnost, zato naj povem, v kakšnem stanju je Lipica bila in kaj je bilo v zadnjem času vse do danes narejenega. Večina težav v Lipici je posledica dolgoletnega neprimernega vodenja Kobilarne in nezadostne skrbi ustanovitelja, vsakokratnih vladnih koalicij, ki so prek posameznih vladnih resorjev izvajale nedosledno in med seboj neusklajeno politiko varstva in razvoja Kobilarne. Najnižjo točko je Kobilarna dosegla s prekinitvijo financiranja iz igralniške koncesije, ki je bila izvršena na podlagi sklepa Ustavnega sodišča leta 2003, in s Predlogom za spremembo zakona o Kobilarni Lipica, ki bi, če bi bil zakon sprejet, povzročil bistveno znižanje ravni zavarovanja in omogočil preoblikovanje javnega zavoda v podjetje, na katerega bi prenesli tudi vse nepremičnine v zavarovanem območju. Sami se lahko vprašate, od kod je prišla taka pobuda za tak zakon. Vlada se je v tem mandatu z vso resnostjo lotila urejanja problemov o Kobilarni Lipica. V začetku prejšnjega leta si je zastavila program ukrepov za ureditev razmer, ki ga korak za korakom uresničuje, predvsem pa uresničuje letos sprejeti program varstva in razvoja 2006-2011, z najvišjo podporo normalizaciji konjereje in konjeništva in hkrati s podporo prizadevanjem po večji gospodarnosti in boljšemu upravljanju z državnim premoženjem. Pravilnost take odločitve in usmeritve se zlasti kaže v napredovanju Kobilarne Lipice z novim vodstvom predvsem v zadnjih mesecih. Dovolite, da naštejem samo, v kakšnem stanju je bila Lipica v letu 2005, v začetku januarja. Bila je velika finančna izguba, nepopolne evidence v čredi lipicancev, samo ena ekipa jahačev in konj za programe dresure. Pri 350 konjih jih je manj kot 10 bilo primernih za turistično jahanje. Nobenega konja ni bilo za otroški program. Hlevi so bili zanemarjeni, slabo očiščeni, nepobeljeni, umazani, 17 konj že leto ali več ni bilo izvedenih iz hlevov in se z njimi nihče ni ukvarjal. Okolica skrajno zanemarjena, kupi gonja pred hlevom, obisk dresure je bil v upadanju. Hoteli so bili praktično prazni, obisk v restavraciji ni pokrival stroškov. Tisti, ki naj bi skrbel za kulturno krajino in ki je glavni oponent vsega tega, ni opazil, da so bile razraščene pašniške površine, več 100 ton ovsa in sena je bilo pozabljenih v različnih skladiščih. Drevesni fond je bil popolnoma zanemarjen in je bil v propadanju. Divji kostanji v parkih so obeleli, hrasti na pašnikih se sušijo. Že leta nihče ne skrbi za odstranitev zajedavskih omel in srobotov. Nedokončana je bila obnova najbolj reprezentančnega spomenika graščine. Čistilna naprava ni delovala. Nekdanji reprezentančni objekti se je uporabljal kot menza. Grajski vrt je bil zanemarjen. Neočiščene in zarasle so bile poti znotraj posestva. Slabi so bili medsebojni odnosi. In še bi lahko naštevali. Vlada je v letošnjem letu opravila naslednje stvari, ki zboljšujejo to stanje. Marca 2005, torej že lani je sprejela Sklep o reševanju razmer v 16-ih točkah, od katerih jih je 14 uresničila. Pripravljena je bila analiza možnosti za statusno preoblikovanje Kobilarne. Sprejet je bil program varstva in razvoja itd. Na konjereji in konjeništvu je Kobilarna potrebovala prostor za karanteno, za ta namen ji je Vlada odstopila stražarnico v Lipici. Opravljen je bil temeljit pregled črede, ureditev evidence lipicancev. Narejena je bila inventura vseh konj po sposobnosti in njihovi namembnosti. Izboljšana je zdravstvena oskrba konj. S pomočjo zunanjega strokovnjaka je bila narejena ocena jahačev in konj. Jasnejša je razmejitev pristojnosti in odgovornosti med trenerji, jahači, konjarji in hlevarji. Več konj je na voljo za turistično jahanje. Vzpostavljen je otroški program. Starejše, poškodovane ali bolne konje, ki po več niso sploh šli iz boksov, so oddali zasebnim rejcem na pašo in s tem tudi sprostili prostor za naslednje generacije. Ogled treningov dresure je sedaj ob sobotah. Očiščeno je okoli 90 hektarjev pašnikov in travnikov. Hkrati je bilo izpraznjeno in urejeno gnojišče, ki je prej pronicalo v kraške jame. Prenovljen je bil hipodrom, pripravljen je projekt za novo čistilno napravo. Vzpostavljeno je sodelovanje z drugimi kobilarnami, zlasti s Pibrom in podobnimi v Evropi, torej navedeni so bili stiki z evropskimi kobilarnami. Še bi lahko našteval, na očitke pa bo priložnost, da odgovorim še v nadaljnji razpravi. Glede na dvoletno, po mojem mnenju, uspešno delo na Ministrstvu za kulturo, kar dokazujejo tako finančni kot vsebinski pozitivni premiki, naj še enkrat samo ponovim, da vse očitke, zapisane v interpelaciji zavračam, kot neutemeljene.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanski skupin. Besedo ima gospod Ivan Jelen v imenu poslanske skupine DeSUS. Prosim.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik. Minister za kulturo dr. Vasko Simoniti, poslanke in poslanci! Interpelacija o delu in odgovornosti ministra za kulturo dr. Vaska Simonitija navaja v 11 točkah primere nespoštovanja pravne države, krnjenja svobode izražanja v letošnjem letu in nespoštovanja kulturne dediščine. Vsi ti očitki so hudi, v glavnem pa so naslonjeni na časopisne članke, izvlečke iz magnetogramov, na poslanska vprašanja, javne izjave in njihove interpretacije in niso podprti z dokazili ter materialnimi sredstvi. Kljub temu pa jih ne moremo kar enostavno spregledati in naša dolžnost je, da odločimo, ali je minister za kulturo še vreden zaupanja za vodenje tega resorja, saj je od končnega rezultata te obravnave odvisno nadaljnje sodelovanje Državnega zbora s samim ministrom kot tudi z Vlado. O tem, ali je zamenjava resnično potrebna, pa je po našem mnenju potrebno doseči konsenz. V poslanski skupini DeSUS menimo, da je bilo na področju, ki ga pokriva Ministrstvo za kulturo, v tem mandatu napravljeno na prvi pogled sicer veliko. Pripravljenih in sprejetih je bilo veliko predpisov, vendar pa na žalost v mnogih zadevah na ministrstvu niso dovolj prisluhnili drugim strokovnim odmevom in slednje uporabili kot korektiv. Če poskušamo med seboj primerjati vsebino interpelacije in odgovor na njo z dejanskim stanjem, ki smo mu priča, lahko ugotovimo, da so očitki glede medijev, kadrovanja ter avtonomije filmskih institucij netočni in ne dovolj premišljeni. Pripominjamo pa, da sta bila zlasti zakona, ki posegata na medijsko področje, Zakon o medijih ter Zakon o RTV, pripravljena s premalo upoštevanja strokovne javnosti. Glede očitka, da novela Zakona o kobilarni Lipica omogoča krnitev kulturne krajine, zavarovanega območja kobilarne in narave kobilarne kot izjemne kulturne dediščine ter očitka o nezakonitosti programa varstva in razvoja kobilarna Lipica, ki vključuje gradnjo novega oziroma širitve golf igrišča, pa se poslanci DeSUS-a strinjamo. Menimo namreč, da je pri zakonskem spreminjanju tega področja potrebna toliko večja mera skrbnosti, da se v celoti upošteva načelo varstva te nepremičninske dediščine. Veseli nas, da sta bili ravno zaradi bojazni, da bo osnovna dejavnost kobilarne Lipice dolgoročno postopno izumrla, na Ustavnem sodišču Republike Slovenije že vloženi kar dve pobudi za začetek postopka za oceno ustavnosti te novele, ki jo je sodišče tudi sprejelo, ter v izogib morebitnim težko popravljivim posledicam tudi zadržalo izvajanje določbe novele ter programa varstva in razvoja Kobilarna Lipica. Nadaljnja usoda enega naših najlepših kulturnozgodovinskih spomenikov Slovenije je torej v rokah ustavnih sodnikov, na rešitev pa bo potrebno še počakati. Kljub temu v naši poslanski skupini menimo, da ob tehtanju pozitivnih dosežkov in tudi eventualno kakšnega očitka pretehtajo pozitivni rezultati. Prepričani smo, da je minister Simoniti že do sedaj s celotne javne razprave, tudi pred interpelacijo, ob njej, pa tudi navsezadnje danes povzel ustrezne dosedanje izkušnje in tudi tista sporočila, ki jih je potrebno upoštevati v nadaljnjem delu. Menimo, da gre pri interpelaciji bolj za potezo, ki naj bi imela politične učinke, kot pa za namero, ki bi lahko dejansko ugotovila ter utemeljila, da je minister kar množično kršil Ustavo in zakone in s tem povzročal škodljive posledice ljudem in državi. V naši poslanski skupini sicer razumemo politične cilje in namere opozicije, vendar menimo, da interpelacija nima pravne podlage, ne vsebuje pravno relavantnih dejstev, ki bi podkrepila očitane nepravilnosti. Kljub nekaterim nejasnostim in nedorečenosti same interpelacije ter tudi pomanjkljivosti ministrovega odgovora na njo, poslanci DeSUS-a ocenjujemo, da ni razlogov, da bi se opredeli za podporo interpelaciji. Ob tem pa velja poudariti, da bo prava ocena možna šele na podlagi samega toka razprave, argumentacije tako na eni kot na drugi strani. Ne glede na neutemeljenost interpelacije, pa bo ta verjetno vseeno pospešila ureditev katerega od očitanih dejanj. Ob tem pa v poslanski skupini DeSUS od ministra pričakujemo, da se bo še bolj prizadeval, da bodo predlagane rešitve vseh pomembnih in tudi manj pomembnih vprašanj, ki zadevajo njegovo delovno področje, pripravljene strokovno in na podlagi dialoga vseh zainteresiranih akterjev.
Hvala lepa. Besedo ima gospod mag. Grims v imenu poslanske skupine SDS.
Spoštovani predsedujoči, spoštovani gospod minister s sodelavko, drage kolegice in kolegi, vsem zbranim lep pozdrav, še posebej lep pozdrav vsem gledalkam in gledalcem! Prenosi so dobra zadeva, o čemer se bomo kmalu lahko prepričali. Najprej dovolite, da najprej izrečem veliko priznanje in zahvalo tako tistim, ki ste oblikovali to interpelacijo, kot vsem ostalim, ki ste zaslužni, da na ta simbolni dan, rojstni dan totalitarne Jugoslavije, 29. november, razpravljamo o odstavitvi kulturnega ministra samostojne države Slovenije. Moram reči, da je to zelo simbolno in zelo v kontekstu besedila vložene interpelacije. Vsekakor naj vas to ne moti, kajti zadnji žebelj v krsto vsem, ki so verjeli v vaš pozitiven odnos do slovenske kulture, ste tako ali tako zabili včeraj, ko ste s svojim pobalinstvom, z zahtevanim 45-minutnim odmorom brez vsake potrebe onemogočili, da bi se tudi tisti med nami, ki smo si najbolj želeli s svojo prisotnostjo izkazati čast velikemu pesniku Simonu Gregorčiču ob 100-letnici njegove smrti, udeležili proslave. To je pač na nek način zelo simbolno dejanje, lepo odraža vašo politično kulturo, pa tudi splošen odnos do kulture v Sloveniji. Prav je, da ljudje to vedo. Tisto, kar je rdeča nit te interpelacije, ki je sicer napisana zelo barvito, z bogatim besednim zakladom, zanimivo, se lepo bere in torej predstavlja na nek način zanimiv, ustrezen prispevek k slovenski književnosti, je, da se predvsem vrti okoli medijev. Tu je očitno, da so tisti, ki so to oblikovali, s tem na nek način obremenjeni, z obvladovanjem medijev namreč. Ampak zanimivo je, da to sedaj očitajo ministru za kulturo. Pa poglejmo to malo iz prakse, kolegice in kolegi. Namreč, dajte, bodite pošteni sami do sebe, predlagatelji te interpelacije, pa povejte, ali res kdo med vami iskreno verjame, da je kdo v Sloveniji, ki vam bo verjel, da je, recimo, dr. Vasko Simoniti kot minister za kulturo dal nalog za to, da se izvaja v vseh osrednjih medijih v zvezi z neko romsko družino pravi "reality show" že nekaj časa in se o tem poroča na način rumenega tiska, tako da ja ne bi prišlo do kakšne pametne rešitve, s čimer se seveda potem daje zelo čudno luč na celotno državo doma in v tujini. Ne vem, če mislite, da vam bo kdo to verjel, da je za to odgovoren Vasko Simoniti, pač to kar čim večkrat ponovite. Do kakšnega absurda je ta "reality show" že prišel, še mogoče samo kot zanimivost. Včeraj je bila v vseh osrednjih glasilih prva novica, da se v zvezi z neko romsko družino tisti dan ni zgodilo nič pomembnega in je bila to bistveno bolj pomembna novica od tega, da se je v Rigi začel vrh Nata, ki ga sicer vsa osrednja svetovna glasila ocenjujejo kot zgodovinskega in ki se ga udeležuje velika delegacija slovenske Vlade, na čelu s predsednikom Vlade Republike Slovenije gospodom Janezom Janšo. Če ste prepričani, da vam bo kdo verjel, da je za to, da je ta novica nekje v ozadju tiste prve, izjemno pomembne novice, da se z neko romsko družino ta dan ni zgodilo prav nič pomembnega, potem pač to čim večkrat ponovite, morda vam bo kdo verjel. Kako je pa v resnici in kdo medije obvladuje, je najbrž iz te retorike že popolnoma jasno. Če bi v svoji interpelaciji očitali ministru, da se v medijih ni spremenilo v zadnjih letih popolnoma nič, potem bi bilo to treba zelo resno pretehtati. Če pa mu očitate obvladovanje in cenzuro medijev, je pa seveda zadeva taka, da se vsakdo, ki se na to malo spozna, nasmeje do solz. Že sama vložitev interpelacije to čudovito pokaže. Osvežimo si spomin. Ko je bila vložena tako interpelacija zoper kulturnega ministra, gospoda Vaska Simonitija, kot tudi zoper ministra za zdravstvo, dr. Bručana, je bilo neko posebno obdobje. Volitve so se bližale, seveda, lokalne volitve. In kdor verjame, da je bila ta vložitev naključna in s tem nepovezana, naj pač to verjame. Ampak zanimivo je poročanje medijev. Ko je bila vložena interpelacija, je bila osrednja novica. Na vseh televizijah je bila to praktično najpomembnejša prva novica tisti večer. Ko pa so stranke dale uradni odgovor oziroma je bil dan uraden odgovor v imenu koalicije, pa se je o tem poročalo v poznih nočnih urah v bloku, namenjenem lokalnim volitvam. Zanimivo, zelo zanimiva merila. Treba se bo odločiti. Če je interpelacija stvar predvolilne kampanje za lokalne volitve, za kar govori mnogo argumentov, potem bi seveda morali o interpelaciji in odgovorih nanjo poročati v bloku, namenjenem lokalnim volitvam, o obojem na enakovreden način. Če pa to ni, potem bi morali pa tako o interpelaciji kot o odgovorih nanje spet poročati na enakovreden način v, lahko bi temu rekli, "prime time" poročil in pa seveda tudi enakovrednem prostoru v tiskanih medijih. No, koliko se je to zgodilo, je najbrž odveč naprej razlagati. Najbrž je tudi iz tega jasno kdo medije dejansko obvladuje, ali naj uporabim še boljši izraz, "še vedno" obvladuje v veliki meri. Kdo pa jih hoče še bolj obvladovati, je pa jasno iz ene zgodbe, ki ji po mojem trdnem prepričanju v zadnjih 15 letih ni para nikjer v EU, kajti mi smo sedaj enakovreden del EU. Generalna sekretarka LDS, stranke, ki ima celo interpelacijo polno borbe za pravice do novinarske svobode, do svobode javne in pisane besede, je zahtevala, da kratko in malo preneha izhajati Sobotna priloga Dela, da preneha izhajati eden od pomembnih medijev v Sloveniji, ker ni bila izpolnjena njihova želja, da bi objavili en poseben intervju z njihovim ljubljanskim kandidatom za župana, ki je mimogrede na volitvah totalno pogorel, dobil je 1%, nad čemer bi se lahko precej zasikiral. Šlo je za neko uredniško odločitev, ki je temeljila na anketah, ki so to v naprej dokazovale, so to jasno pokazale. Ampak to se ignorira, tam pa se zahteva kar prenehanje izhajanje javnega glasila. Ja, to pa je res borba za svobodo javne besede in novinarsko neodvisnost. To pa moram reči. Na tak način ste seveda interpelirali svojo lastno interpelacijo, še preden se je ta formalni pogovor v tem parlamentu sploh začel. Poleg tega ste že sami naredili tisti temeljni, lahko bi rekli, izvirni greh, ki ga ima ta interpelacija, ker ste jo izrazito predvolilno obarvali, ker ste jo vložili v toku same kampanje. Ampak še več, izbrali ste prav poseben dan. Izbrali ste datum, na katerega je pred letom dni potekal referendum o RTV Slovenija. In sedaj prehajam na drugi del te zgodbe, v katerem ima ta interpelacija še eno zanimivo lastnost. V besedilu interpelacije, ki sicer naj bi govorila o delu ministra za kulturo, dr. Vaska Simonitija, je moje ime in priimek omenjeno skoraj tolikokrat kot njegovo, kar je zagotovo edinstven primer v zgodovini tega parlamenta. Zakaj se je to zgodilo? Za vse, ki v zadnjem času berejo ali poslušajo ene zelo zanimive interpetacije dogajanja pred letom dni, naj zelo jasno definiram nekatere stvari, pa prosim, naj ne bo pri tem kdo kakorkoli užaljen, to je pač treba narediti zato, ker bom iz tega potem potegnil neko argumentacijo, ki je zelo povezana s ključnimi trditvami o interpelaciji. Zakon o RTV Slovenija, vi veste, da sem bil pravzaprav jaz tisti glavni avtor, ki ga je napisal, je bil potrjen na referendumu. Jaz sem bil avtor tega zakona v celoti, tisto, kar se sedaj nekje celo napleta, da ga je napisal Klemen Jakič in podobno, so čiste oslarije. Celotno besedilo v osnovi od prve do zadnje besede je bilo napisano z moje strani, s tiskovnimi napakami vred, kasneje je bil ta tekst popravljen, v teku vladne procedure dopolnjen, ampak približno 90% teksta in vse temeljne rešitve so točno takšne, kot sem jih napisal sam. Kar se tiče tega zakona, so te navedbe v interpelaciji upravičene. Zanimivo pa je, da se na vse načine poskuša zraven mene pritakniti še pri Zakonu o medijih, kajti pri Zakonu o medijih pa nisem jaz bil avtor, kolegice in kolegi. To pa je besedilo, ki je v celoti nastalo v službah Ministrstva za kulturo, in za katerega to tudi sami dobro veste, ker je to nastalo še v vašem času, je velik del nastal celo v času, ko ste bili še vi na oblasti. Mimogrede, da imate z Ministrstva za kulturo zelo dobre informacije, veste tako vi kot tudi sam, kajti tam je kar nekaj ljudi, ki so sicer zraven tudi v mirovnem inštitutu, za katerega upam, da ne bo kdo sedajle ostal in rekel, da vam ni blizu. To ne govorim zaradi vas, ampak zaradi javnosti, da ne bo kakršnegakoli nesporazuma. Tudi potem, ko je bil sam tok referenduma, sem bil daleč najbolj izpostavljen iz mnogih razlogov. Šlo je tudi za vprašanje te pojmovne bitke, ker je bilo treba uporabljati pojmovni besednjak, s katerim se je potem to lahko zagovarjalo, ob sicer zelo zanimivi publiciteti, ki je bila tisti čas prisotna. Še to mogoče, da si te vloge niti nisem želel. Bil sem je deležen zaradi posebnih okoliščin, ampak če sem jo že dobil, sem jo poskušal izpeljati po najboljši možni meri in na referendumu, če to uporabljam v prvi obliki, sem bil zmagovalec. Ne sam, z vsemi tistimi, ki so glasovali za ta zakon, z vsemi tistimi, ki so se trudili zame, z vsemi kolegicami in kolegi iz poslanske skupine, ki so mi trdno stali ob strani, in z vsemi, ki so se kasneje vključili na tej strani v to borbo. Ampak moram pa reči, da od takrat se je toliko gnojnice polilo name osebno, da je to, prav verjemite, po človeški plati že težko prenašati, pa ne bi rekel, da sem kakšna prav ne vem kako na te stvari občutljiva oseba. Ampak zelo nerodno je, veste, če te tisti, ki je o tebi lagal, na osnovi svoje laži zmerja z lažnivcem. Da se je pa to zgodilo, kolegice in kolegi, se bom pa vrnil na besedilo same interpelacije, ki je zdaj pred nami. Namreč, vse drugo, ker želim pustiti veliko prostora tudi svojim kolegicam in kolegom iz poslanske skupine SDS, bom v tem trenutku izpustil. Govoril bom samo še o eni zadevi, v zvezi s katero je bilo moje ime v minulem letu največkrat omenjeno. V zadnjem času pa to leti predvsem na ministra za kulturo. Gre za vprašanje RTV prispevka. Ves čas se opleta s trditvijo, da nismo javnosti povedali resnice in da smo jo zavajali. To je bil oseben očitek, na osnovi katerega me zlasti tisti, ki se čutijo v javnih medijih poklicani za to, da pritrjujejo vašim političnim trditvam in da dajejo v nič vse, ki mislijo ali še tako argumentirano dokažejo drugače, da je pač situacija takšna, kot jo zdaj opisujem. Pa poglejmo, kako je bilo s to stvarjo v resnici. Vsi, ki ste sledili zgodbi o kampanji o RTV prispevku, veste, da se je ta trditev, da pomeni izglasovanje novega zakona, nižji RTV prispevek, kot bi ga plačevali po starem zakonu, pojavila nekje v začetku jeseni. Ampak tukaj je bistven način kolegice in kolegi. Pa pojdimo lepo po datumih, vse imam tukaj, če boste želeli, vam lahko tudi razmnožim. In če boste želeli, lahko še pogledamo posnetek kakšne tiskovne konference, kajti vse to je zelo dobro argumentirano in verjemite, vsak trenutek dokazljivo. Najprej bom prebral datum - 1.9.2005. Takrat sem javnosti sporočil naslednje: "Da bi si nalili čistega vina, najprej nekaj dejstev. Veljavni Zakon o RTV Slovenija je bil sprejet leta 1994 in bil v zvezi s plačevanjem RTV prispevka bistveno spremenjen z novelo zakona leta 1999. To je prav tista novela, ki je pomenila grob poseg v avtonomnost novinarjev in na katero sem takrat na prošnjo novinarjev RTV Slovenija v Državnem svetu vložil veto. Žal je bil kasneje veto v Državnem zboru zaradi vztrajanja takratnega ministra Jožefa Školča in njegove državne sekretarka Majde Širca, oba seveda LDS, preglasovan. Šlo je za tisti najbolj grob poseg v novinarsko avtonomijo, kot so se novinarji sami do tega dejanja opredelili takrat, na vztrajanje LDS torej. Takrat veljavni stari Zakon o RTV Slovenija je določal načelo, po katerem se višina RTV prispevka lahko sproti usklajuje z inflacijo. O dvigu RTV prispevka zaradi rasti inflacije je odločala Vlada na predlog Sveta RTV Slovenija. In RTV Slovenija je to določilo razumela kot nekakšen avtomatizem, o čemer pričajo stalni protesti organov RTV Slovenija, ker dvigovanje RTV prispevka ni vedno sproti sledilo inflaciji. V novem Zakonu o RTV Slovenija tega določila ni več in zakon po uveljavitvi torej ne bo dajal več nobene pravne osnove za trajno dvigovanje RTV prispevka oziroma njegovo povečevanje zaradi inflacije. Edina možnost spremembe, ki jo dopušča zakon, je začasni ukrep Vlade, ki lahko traja do leta dni in s katerim lahko spreminja višino do 10% v pozitivni ali negativni smeri, vendar izključno v primeru motenj poslovanja RTV Slovenija, se pravi, v primeru nekih posebnih okoliščin, ki jih sedaj, ko se poslovanje RTV Slovenija izboljšuje, seveda niti slučajno ni, da pa stare navade, ki so temeljile na tem starem zakonu, težko umrejo, pa seveda lahko tudi sami sledite, ko berete izjave vidnih predstavnikov RTV Slovenija danes, ki bi si še kar želeli večji RTV prispevek, ki ga seveda brez spremembe zakona ni mogoče trajno dvigniti. Spremembe zakona v tem parlamentu pa trdim, da ni mogoče sprejeti, vsaj sam osebno bi storil vse, da se to ne bi zgodilo, tudi če bi kdo poskušal. Zanimivo je naslednje. Nekaj dni za tem smo imeli še posebno tiskovno konferenco, kjer smo te mehanizme podrobno razložili. Povedali smo vse točno v odstotkih, ampak samo dan za tem je [[...]]A ja, še to moram dodati, seveda je bilo poročanje tako, da ga je mogoče povzeti v enem stavku. Praktično vsi mediji, z častno izjemo nekaterih, da ne bom komu storil krivice, so zapisali samo to: "Grims še vedno trdi, da bo po novem zakonu znižan RTV prispevek." Če je to poročilo skladno s tem, kar je bilo povedano, ker je bilo tudi v pisni obliki posredovano vsakemu mediju, potem imamo lahko o taki uredniški politiki svoje mnenje. Jaz osebno ga v tem trenutku raje ne bi izrazil, ampak zanimivo, da so tako poročanje, ki je po mojem trdnem prepričanju odraz političnega vpliva LDS v osrednjih javnih glasilih, potem izkoristili v poslanski skupini LDS za to, da so me obtožili, da namerno zavajam javnosti in da nimam pojma, kako je to potekalo do sedaj. Ali vam še enkrat preberem celo zgodbo, pa boste videli, da je točno taka, kot je v resnici bila? Ampak tukaj se zadeva še ne konča. To pismo, v katerem sem bil dobesedno obtožen, da sem lažnivec, je bilo objavljeno praktično v vseh medijih v Sloveniji. Ker sem jaz pač verjel, da živim v pravni državi, sem nato napisal popravek in zahteval to pravico do popravka in odgovora kot svojo ustavno pravico. Zanimivo, uganite, koliko medijev v Sloveniji je objavilo ta popravek. Radio Slovenija je tisto pismo objavil dvakrat, mojega popravka nič. Samo za primerjavo, da o vsem ostalem ne govorim. Zanimivo pa je, kako ga je objavila TV Slovenija. To namreč zaradi tega, da potem ponazorim, kako gre to naprej. Bom tole prebral, ker je fenomenalna formulacija: "Poslanec Slovenskih demokratov in predlagatelj novega zakona o RTV, Branko Grims - jaz nisem predlagatelj, jaz sem bil lahko rečete avtor, predlagatelj pa je bil minister oziroma Vlada - je odgovoril poslancem Liberalne demokracije Jožefu Školču in Alešu Guliču, ki sta zapisala, da Grims namerno zavaja javnost glede prilagajanja RTV prispevka inflaciji. Grims je v odgovoru zapisal, da zdajšnji zakon določa načelo, po katerem se lahko višina prispevka sproti usklajuje z inflacijo, kar pričajo tudi protesti RTV-ja, ker usklajevanje ni potekalo v celoti. Kot pravi Grims, pa novi zakon tega določila ne vsebuje." Lahko vam še cel moj popravek preberem, da bo jasno, kaj je sploh v tem popravku bilo. Še enkrat je bilo napisano vse, kar je potrebno vedeti v zvezi s temi mehanizmi. Iz tega, kar sem vam pa zdajle prebral - to je, mimogrede, citat iz TV Slovenija 1 -, pa najbrž nikomur na tej Zemlji ni bilo jasno, kaj naj bi pravzaprav se s tem dogajalo. In potem se seveda na osnovi takole lansirane laži prime floskula, laž, ki jo še danes poslušamo, da sem obljubil nominalno, torej v številkah, znižanje RTV prispevka. Kajti tista dva poslanca sta v svojem pismu zapisala oziroma na neki tiskovki še pred tem govorila, da bo znižanje za 5%. Od kod jim ta številka, pojma nimam, kajti o kakšni tovrstni številki zanesljivo nihče od nas nikoli ni govoril. Ampak v Sloveniji, če to reče nekdo iz LDS ali pa še iz kakšne stranke, ki jim je blizu, se to sprejme kot sveta resnica. S tem potem vsi kar polemizirajo, to uporabljajo kot argument. Da bi pa kdo slučajno pogledal, kaj je v resnici kdo rekel, in to preveril, to se pa zelo redko zgodi. In tako lahko zadeve pogledamo malo z ustavnopravnega vidika, tole zgodbico, ki vam jo zdajle pripovedujem, kajti ta zgodbica je zapisana tudi v interpelaciji. Kaj je bila torej zgodba o RTV prispevku - da sem sam osebno, in vem, da je to storil kasneje tudi minister, zelo jasno in zelo pošteno povedal, kaj pomeni star zakon in kaj pomeni nov zakon. Po starem zakonu je bil že pripravljen - če ne verjamete, pojdite na RTV preveriti - predlog za dodaten dvig RTV prispevka, ki ga seveda takrat potem niso upali poslati v proceduro, ker bi bil to odličen argument predlagateljem referenduma, to se pravi, novega Zakona o RTV Slovenija. Da so te tendence ves čas prisotne, še enkrat povem, pričajo tudi sedanje izjave sedanje, nove garniture, ki bi si še vedno želela višji RTV prispevek. Seveda, kdo si pa ne bi želel več denarja. To se pravi, kot rečeno, ko gremo na ustavnopravni vidik, sami ste s tem, ko ste zamolčali, s svojo medijsko močjo kršili ustavno pravico državljank in državljanov do korektne in celovite obveščenosti. To je prvo, kar je treba zelo jasno povedati. Potem ste sami s svojo medijsko močjo lansirali neko neresnico, in to storili drugič. In ko sem hotel uveljaviti svojo ustavno pravico do popravka in odgovora, ste s svojo medijsko močjo, kolegice in kolegi iz LDS, dosegli, da se to praktično ni zgodilo; in ste to naredili še tretjič. In da dokažete, da imate neverjeten smisel za humor, ste potem to zapisali kot trditev v besedilo, ki je pred nami. In sedaj pridete k meni, naj na osnovi tiste laži, ki ste jo vi lansirali o meni in s katero me mažete že celo leto, zdaj jaz glasujem zoper ministra za kulturo dr. Vaska Simonitija. Ja, pa kaj še! Bodite no resni! Toliko, kar se tiče teh navedb v tej interpelaciji. To lahko dokažem z vsem tem materialom. Mislim, da je bilo branja dovolj; če kdo želi, ga lahko dobi pri meni, da se prepriča na lastne oči. Vsekakor pa je najbrž iz tega jasno, kakšna je vrednost pravnih trditev interpelacije, kajti interpelacija naj bi bila pravni akt, utemeljen na pravno preverljivih in dokazljivih dejstvih. Pravni vidik te interpelacije pa je čisto nič. In seveda na osnovi nič ni mogoče sprejemati neke odločitve. Zato je najbrž povsem jasno, da kar se mene tiče, bom ministra dr. Vaska Simonitija vsekakor podprl in seveda lahko to z vso odgovornostjo zatrdim tudi v imenu celotne poslanske skupine SDS. Vam želim vso srečo še naprej. Hvala.
Besedo ima gospod Aleš Gulič v imenu poslanske skupine LDS. Izvolite.
Cenjene kolegice in kolegi. Spoštovani predsedujoči, gospod minister, gostje. Jaz bom seveda veliko bolj kratek, kot je bil kolega Grims. Ne mislim tukaj zganjati avtoterapije, bi pa vendarle nekaj povedal, proti komu je vložena interpelacija in kdo jo je vložil. Interpelacijo je vložil poslanski klub Liberalne demokracije Slovenija. Gospa Majda Širca je pač prvopodpisana. Vložili smo jo proti ministru, ki je danes v prvih stavkih povedal, kako je kulturen in civiliziran, ki se je razkril, ker ni imel teksta, je pač šel diskvalificirat cenjeno kolegico Majdo Širco s stvarmi, ki so bile že zdavnaj razčiščene. In je spet ponavljal, ponavljal in ponavljal [[...]]Repetitio mater studiosum est. Tako so rekli včasih, ampak vedno seveda to ne velja. Kasneje so ugotovili, da je 100 krat ponovljena laž lahko resnica. To se seveda dogaja. Sedaj pa gremo res k interpelaciji. Že v času referenduma o Zakonu RTV Slovenija smo napovedovali, da bo minister spremenil Radiotelevizijo Slovenije iz javne v državno, saj je na ta način povečal vladni koalicijski nadzor nad upravljanjem in vodenjem RTV Slovenija in seveda tudi nad kulturno politiko v RTV Slovenija, čemur je dokaz, če nič drugega, včerajšnja Piramida, kakšno kulturo Slovenci gojimo v zadnjem času, kakšno kulturo komunikacije, kakšno kulturo sobivanja si želimo. Na televiziji je seveda sedaj že kar jasno, da je kar veliko omejevanja, pritiskov, pristranskosti, molka, da izginjajo seveda takšne oddaje, ki nosijo v sebi komentar, da je toliko ponovitev, da človek ne ve več, ali sanja ali v resnici gleda televizijo, da ponavljajo tisto, kar resne televizijske hiše izdajajo na DVD medijih za tiste, ki jih seveda zanima kakšna zgodovina. Tukaj pa je vse skupaj spravljeno na raven, ki govori o tem, kako je lahko ostal RTV prispevek nominalno enak. Nominalno enak je postal tako približno, kot je mleko, ki ga sedaj kupujemo. Tudi cena mleka se ni spremenila, ampak na embalaži piše 950 mililitrov, nič več ne piše en liter. Tako se je mleko lahko ohranilo. In tako se je ohranila RTV. Namesto več, za isti nominalni znesek dobivamo manj, dobivamo vse tisto, kar je bilo že stokrat prežvečeno in pregledano. Tretji program gledamo na drugem programu, torej imamo spet neko inovacijo. Imenitno. Pa še kje drugje se da kaj videti. Koalicija z ministrom je bila gluha za naša opozorila, da ne bodo mogli tehnično, fizično, kakorkoli pridobiti sliko ne frekvenc, ne denarja za to. Program seveda prav gotovo ni boljši. Kar poglejte si podatke o gledanosti. Pa ne tiste, ki jih primerjate s POP TV, pa z A kanalom, pa ne vem s kom še vse, ampak lastno hišo, koliko se gleda več, koliko se gleda manj RTV program Slovenije 1 ali 2, pa boste videli rezultat. Vladna koalicija z ministrom za kulturo na čelu in seveda še bolj na čelu z gospodom Janezom Janšo, ki je takšnega ministra za kulturo določil, je zavajala in lagala. Minister z milijardo tolarjev potem na neki drugi ravni skuša vplivati na medije brez jasnih kriterijev in brez primerne strokovne komisije. Z Zakonom o Kobilarni Lipica je minister omogočil, da je bila v Lipici kulturna in naravna dediščina ogrožena. A k sreči je Ustavno sodišče zakon ustavilo, preden je lahko povzročil škodo. Minister ne spoštuje temeljnega strateškega dokumenta na področju kulturno nacionalnega programa, s čimer se potem lahko uspešno izogiba številnim obveznostim. Minister za kulturo ne ve, kaj mu dela sektor za jezik. Ne ve, recimo, da je v Bruslju med slovenskimi šolarji slovenski jezik postal drugi jezik, ne učni jezik, ampak učeči jezik, tistega, ki se ga učijo, s samo 20% ur, ki jih imajo na voljo slovenski učenci v Sloveniji. Boste rekli, to je stvar bog ve katerega ministra. Že, že, ampak tam imamo sektor za jezik, ki naj bi skrbel za slovenščino. Vse to minister ignorira, ali pa morda, ne vem, morda mu pa ne povedo. Minister je izvedel številna škodljiva politična kadrovanja, tako na Arhivu Republike Slovenije, v Lipici, na Filmskem skladu, Slovenski kinoteki, pa seveda tudi doma v svoji hiši, ko je pometal pred pragom, po stanovanju, po sobah, po kleti in na podstrešju. Po sprejetem Zakonu o RTV se primerna kadrovanja dogajajo tudi na Javnem zavodu RTV, pa tudi v drugih medijih. Že takrat smo v prvih razpravah opozarjali, da bo RTV samo zgled za druge medije. Tam, kjer ne prihaja do prisilnih migracij, prihaja do tako imenovanih prostovoljnih migracij. Kar poglejte, kako migrirajo novinarji. Želja po odstavitvi urednikov na RTV je bila namreč tako velika, da so celo v statutu skrajšali mandat, ne da so stvari bolj na vetru, tam, kjer se pa še kaj ni dalo, se je šlo pa v kakšna v.d.-jevstva. Minister seveda veselo podpira davčne reforme, s katerimi se med drugim ukinja davčno spodbujanje posameznikov za vlaganje v kulturo, pa ukinja se 2% olajšava za različne namene, vključno s kulturo. To bo prav gotovo povzročilo posledice, ne jutri, morda celo ne pojutrišnjem, ampak prav gotovo pa zelo kmalu. Minister je predvsem s tem prevzemom medijev grobo posegel v doseženo pluralnost slovenske družbe. Posegel je v svobodo, v svobodo ustvarjalcev in v svobodo tistih, ki medije rabimo. S pomočjo obeh zakonov, se pravi obeh medijskih zakonov, jih obvladuje na vsebinski in na organizacijski ravni. Očitno se je iz zgodovine, kjer je strokovnjak, zelo zelo veliko naučil in ve, da se jo da tudi repetirati, ponoviti, oživiti v taki lepi spirali. V Liberalni demokraciji Slovenije bomo zahtevali odstop ministra za kulturo in tudi glasovali tako. Hvala lepa.
Besedo ima gospa mag. Potrata v imenu poslanske skupine Socialnih demokratov. Izvolite prosim.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani gospod minister, gospa državna sekretarka, spoštovane poslanke in poslanci! Poslanska skupina Socialnih demokratov je že v prvih odzivih na vest o vložitvi interpelacije o delu in odgovornosti ministra za kulturo dr. Vaska Simonitija sporočila, da bo predlog sklepa, ki je zelo kratek in se glasi, da dr. Vasko Simoniti se razreši s funkcije ministra za kulturo, podprla. Proučitev interpelacije in odgovora ministra za kulturo nanjo naše prvotne odločitve ni spremenila. Ministrova zavrnitev vseh očitkov je za poslansko skupino Socialnih demokratov pričakovana reakcija na interpelacijo in posledica moči koalicije, ki jo ima v Državnem zboru in je zato tudi izid glasovanja napovedljiv. Vendar pa menimo, da je celoten odgovor na interpelacijo intoniran že v začetku obrazložitve, saj interpelaciji očita formalno nepravilnost, pri čemer se sklicuje na 253. in 250. člen Poslovnika. S tem minister ni z dvignjenim pedagoškim kazalcem požugal samo vlagateljem, ampak ne nazadnje tudi predsedniku Državnega zbora, ki je predlagal uvrstitev interpelacije na dnevni red zasedanja Državnega zbora. Seveda pa nam da napotek, kako moramo interpelacijo brati. Navajam: "Spoštovani poslanci, ki so prebrali aktualno interpelacijo, pa bodo vedeli, da je nekoliko drugačna, posplošena, pavšalna in morda spominja na skupek časopisnih člankov, obravnava celo vrsto tem, svojih navedb oziroma trditev pa praviloma ne podkrepi z listinskimi dokazi. Gre torej za skupek popolnoma političnih očitkov." [[Konec navedka.]] Ker je v Državnem zboru kar veliko poslancev še iz prejšnjega mandata in jim spomin verjetno še ni opešal, izkušenj z interpelacijami pa si je koalicija v preteklosti tudi nabrala kar nekaj, kaže ministrovo mnenje pokroviteljski odnos do vseh, ne samo do vlagateljev interpelacije. Kljub vsemu pa kaže poudariti, da v poslanski skupini Socialnih demokratov vidimo te ministrove očitke kot prazne, čeprav nismo spregledali njegovega namena, že v začetku razvrednotiti sogovornike in njihova stališča. Prav nesposobnost za dialog pa je tudi prvi očitek, ki ga izrekamo ministru in ki meče senco na celotno dveletno delo. Jutri bo minilo natanko dve leti, odkar se je predstavil na Odboru za kulturo, šolstvo in šport in si takrat podpore Socialnih demokratov ni pridobil, ne nazadnje tudi zaradi tona komunikacije in nespoštovanja zakonodajne vloge parlamenta. To se je pokazalo predvsem pri odnosu do sprejete zakonodaje in njegovega prepričanja, da lahko volilno zmago koalicija uporabi tudi za spreminjanje sprejetih aktov brez vključitve Državnega zbora. To dokazuje predvsem njegov odnos do Nacionalnega programa za kulturo. Še bolj se je to potrdilo ob sprejemanju zakonov o RTV, o medijih in o Kobilarni Lipica. To so trije od petih zakonov, ki jih je vložil v proceduro. Toda v tem primeru ne gre samo za neupoštevanje opozicije, ampak strokovne in druge zainteresirane javnosti, ki praviloma ni dobila dovolj časa in prostora za svoje pripombe. Šlo je bolj za navidezno vključitev civilne družbe, ki ji je sicer bilo dopuščeno povedati pripombe, vendar te praviloma niso bile upoštevane. In čeprav so bila opozorila zelo resna, čeprav niso bila samo iz domače strokovne javnosti, ampak tudi iz mednarodnih strokovnih krogov, so bila minimalizirana, pogosto osmešena. Praksa naše pomisleke potrjuje. Vrsta določil je slabih, neizvedljivih ali še neuresničenih, ne preseneča tudi, da so zakoni predmet ustavne presoje. Ustavno sodišče je drugi odstavek 15. člena Zakona o RTV že razveljavilo, izvajanje Zakona o Kobilarni Lipica zadržalo. Zato se v poslanski skupini Socialnih demokratov sprašujemo, ali je minister pozabil na prisego, ki jo je izrekel ob imenovanju, da bo deloval za blaginjo Slovenije in ne samo svojega volilnega telesa. V luči zadnjih dogodkov pa tudi, kako je z uresničevanjem zavez iz etičnega kodeksa. Prav zato se Socialni demokrati ne slepimo in vemo, da je minister za koalicijo nedotakljiv, ker je pomagal izpeljati pohod na medije. Da je to njegova prednostna naloga, ob predstavitvi in tudi pri sprejemanju Zakona o RTV ni skrival ne on in ne vladajoča koalicija. Ker je bil minister predlagatelj zakona, je prevzel zanj tudi vso odgovornost. Zato Socialni demokrati samo ugotavljamo, da so se vsi pomisleki, ki smo jih imeli ob sprejemanju zakona, potrdili. Naj samo spomnim, na kaj smo opozarjali pri Zakonu o RTV. Prvič. Diskvalifikacija slovenskih stanovskih združenj in celo mednarodne novinarske zveze je najbolj očitno ignoriranje javnosti, ki ji je javni servis namenjen. Vloga RTV, ki naj bi, navajam, "ostala osrednja institucija slovenstva in pomemben dejavnik socialne kohezije na področju kulture in informiranja ter kot taka ključni element sodobne nacionalne identitete", konec navedka, pa je bila prav zato ogrožena. Ob predstavitvi na Odboru za kulturo, šolstvo in šport je minister izrazil nezadovoljstvo z javno televizijo in mediji na sploh, saj je poudarjal zahtevo po pluralizaciji medijev in povečanju obsega informativnega političnega programa na RTV na 10 do 15%. Takrat je menil, da obstaja nezadovoljstvo, znova navajam, "z neko piramidalno ureditvijo te hiše z notranjimi odgovornostmi, s finančnimi problemi in ne nazadnje tudi z vsebinami", konec navedka. Zakon je pa najbolj dosledno uvedel ravno piramidalno vodenje. V generalnem direktorju na vrhu piramide se združujeta programsko, strokovno vodenje in poslovanje zavoda, on imenuje direktorja radia in televizije in tudi imenuje in razrešuje odgovorne urednike na predlog direktorja radia oziroma televizije. Zato je odločilno, kdo imenuje generalnega direktorja. To je programski svet, tega pa izvoli politika, kajti 21 članov programskega sveta od 29-ih izvoli Državni zbor, čeprav jih pet predlaga politika in 16 civilna družba. Tretjič. Zakon odpravlja civilno upravljanje javne RTV in prinaša prehod na državno oziroma politično. Izvolitev več kot dveh tretjin članov programskega sveta v Državnem zboru vnaša vpliv politike na programske usmeritve RTV, pa če to hočemo priznati ali ne. Kakšne posledice pa ima to za neodvisnost novinarskega dela, je pa docela drugo vprašanje. Četrtič. Sestavo in načinom volitev organov v zavodu je oblikovan takšen način imenovanja nadzornih organov oziroma organov upravljanja zavoda, da v njih ni mogoče spregledati dominantnega vpliva politike. Pod popolnim nadzorom Vlade ostaja tudi naročnina oziroma prispevek, ki kljub popolni politizaciji nadzornega sveta, z vidika neodvisnosti je torej tako pri upravljanju kot pri financiranju storjen velik korak nazaj v odvisnost. RTV bi morala biti nosilec pri preklopu iz analogne v digitalno tehniko, če hočemo ohraniti načelo dostopnosti vsem družbenim skupinam. Digitalizacija je omenjena samo pri sofinanciranju nekaterih projektov iz državnega proračuna. Prav tako ni rešeno financiranje programov posebnega pomena. Zakon sicer našteva sicer vse, kar morajo vsebovati nacionalni programi iz javne službe. Vendar ne postavlja takšnih organizacijskih in finančnih okvirov, da bo zapisano mogoče uresničevati. Posebno poglavje pa je tretji program, za katerega so zagovorniki zakona prepričani, da bo prinesel veliko kakovostno izboljšavo in naj bi se financiral iz TV prodaje. Samo kdaj bo to, ne vemo. Poročili o spremljanju delovanja RTV Slovenija po sprejetju novega zakona, ki jo je opravil Mirovni inštitut, potrjujeta, da se že kažejo pričakovani učinki, ali vsaj smer učinkovanja. Žal pa ne v smeri, ki jih je koalicija napovedovala, ko je vabila na referendum. Glede nato, da se je na to poročilo skliceval tudi gospod minister, upam, da ta vir zanj ne bo sporen. Se pa avtorjem obeh poročil opravičujem, ker bom navajala samo nekatere odlomke s katerimi hočem potrditi ravno to, kar je zakon prinesel. Iz prvega poročila navajam: "Pregled imenovanj članov programskega in nadzornega sveta v skladu z novim Zakonom o RTV pa pokaže, da so postopki v Državnem zboru, v katerem je imenovano največje število, potekali pregledno, vendar sta sestava v Državnem zboru imenovanih članov programskega sveta iz vrst civilne družbe in odkritje lističa z imeni, ki je poslancem vladajoče koalicije v Mandatno-volilni komisiji narekoval, koga naj obkrožijo, potrdili napovedi kritikov zakona o usklajeni večinskih izvolitvi provladno usmerjenih posameznic in posameznikov. To še bolj utrjuje sestava nadzornega sveta, ki po novem sprejema statut RTV Slovenije in med drugim ima pravico do vpogleda v vso dokumentacijo javnega zavoda. V nadzorni svet je Državni zbor imenoval celo dva izmed petih predstavnikov na predlog največje vladne stranke SDS, čeprav zakon določa, da mora Državni zbor pri imenovanju svojih predstavnikov upoštevati zastopanost političnih strank v Državnem zboru. Lahko bi rekli, da je Državni zbor pri izboru svojih predstavnikov v nadzornem svetu RTV Slovenija kršil Zakon o RTV Slovenija." In še en navedek iz tega poročila: "Dosedanje kadrovske spremembe so na vodilne položaje na Radiu in Televiziji pripeljale kadre, ki ne glede na profesionalno kompetentnost ne morejo zanikati pridobljenega političnega blagoslova vladne koalicije k izvolitvi. V programskem in nadzornem svetu tudi namestniški funkciji niso pridobili kadri, ki bi bili kritično naravnani do vladne koalicije oziroma njenega videnja RTV Slovenija, kot je predstavljen v razpravi o novem zakonu." In sedaj se dotikam tega zadnjega poročila Mirovnega inštituta, ki zajema obdobje od maja do konca novembra. Zaradi omejitve časa samo nekateri navedki. "Primer zahteve po državnotvorni televiziji, redundantnost zahteve po izogibanju prikazovanja totalitarnih sistemov na dopadljiv način in zahteva po uveljavljanju humoristov, ki bodo zadostili določenim kriterijem, so sicer take narave, da se za sedaj še ne kažejo otipljivo v programu, so pa morebitno znamenje poskusa njegove ideoligizacije." To je pri presoji delovanja programskega sveta. Sedaj pa tisto, kar se nanaša na statut. Daljši del, samo krajši navedek. "Pokažejo se vse pomanjkljivosti Zakona o RTV Slovenija in nepripravljenost predlagatelja zakona, da bi prisluhnil strokovno utemeljenim pripombam, tudi pripombam civilne družbe. Mnoge zagate piscev statuta bi bile odpravljene, če bi zakon uredil nekaj vprašanj, med njimi je nekaj tudi pravno-tehničnih, na katera je bilo pravočasno opozorjeno in celo predlagane boljše rešitve, tudi take, ki nimajo ideoloških ali vrednostnih predznakov. Temeljna ugotovitev je, da novi statut RTV Slovenija uveljavlja asimetrično, a hkrati še vedno ne dovolj prožno organiziranost javnega zavoda, zlasti na ravni organizacijskih in uredniških producentskih enot. Po drugi strani, kar je pozitivno, pa poenostavlja nekatere ravni odločanja. Bolje opredeli dolžnosti in pristojnosti vodstvenih in vodilnih delavcev," to navajam zato, da mi ne bi očitali, da navajam samo slabosti. Ko je govora o pristojnostih programskega sveta glede programskih standardov, Mirovni inštitut ugotavlja: "Poklicni standardi in merila bodo, če bodo napisani v obliki neposrednih poklicnih navodil zaposlenim novinarjem in urednikom, oblika poseganja v program. Ustvarja se torej večravenska, prepletena in nepregledna mreža odločanja, ki je že do zdaj hromila razvoj, jasno usmeritev in boljšo organizacijo programov, s tem pa tudi cenejšo in racionalnejšo rabo človeških virov in produkcijskih kapacitet. Večravenska mreža odločanja se izkaže tudi pri regionalnih centrih." O ločenosti finančnega poslovanja javne službe: "Ločenost finančnega poslovanja javne službe, kot je določena v 87. členu statuta, je nezadostno opredeljena. Zakon o RTV Slovenija pa javno službo definira z naštevanjem programov in programskih vsebin, ki so del javne službe. Pri opredeljevanju, katera področja sodijo v sklop poslovanja RTV Slovenija, ki se financira iz javnih sredstev, bi torej potrebovali bolj natančne navedbe." To je bilo samo nekaj navedb, iz katerih je mogoče dokazati, da je sprejeti Zakon o RTV bodisi kršen ali je slabo zastavil določbe, na kar smo v opoziciji takrat opozarjali. Ker se bodo drugih točk iz interpelacije dotaknili kolegica in kolegi, dovolite, da se dotaknem samo še ene ugotovitve, ki sem jo v začetku izrekla in jo želim dokazati, da je minister Simoniti pokazal premajhno spoštovanje do zakonodajnega postopka v Državnem zboru. Državni zbor Republike Slovenije je sprejel Nacionalni kulturni program za obdobje 2004-2007 kot svojo resolucijo in z njo izrazil svojo voljo o perspektivi, vlogi, nalogah, usmeritvah, razvoju, investicijah in financiranju kulture in umetnosti. In Državni zbor je ob tej priložnosti izrecno poudaril, da poverja skrb za izvajanje Nacionalnega programa za kulturo Vladi kot celoti, vsem ministrstvom in ne zgolj Ministrstvu za kulturo. Vladi je tudi naročil, da mu do vsakega 1. junija, torej do 1.6.2005 in do 1.6.2006, predloži poročili o izvajanju Nacionalnega programa za kulturo, ki ga bo nato obravnaval. Prvi datum je bil zamujen, drugi sicer ne. Poročilo za leto 2004 se na koncu uvoda spušča v polemiko z nacionalnim programom za kulturo. Uvod v poročilo namreč očita programu, da ni dejanski strateški dokument, da ne daje osnov za strateške premike na področju kulture, da ni evropsko naravnan in da nima izgrajene metodologije spremljanja, izvajanja, zlati ne zbiranja ključnih podatkov. Po teh uničujočih ocenah, ki v nadaljnjih 70-ih straneh niso evalvirane niti dokazane, gre poročilo še korak dlje in razmišlja, ali je potrebno nacionalni program za kulturo dopolniti ali spremeniti. Ali naj se pošlje v proceduro nov in primernejši nacionalni program za kulturo, in sicer kot strateški dokument, ali pa naj ga popravljeni Zakon o uresničevanju javnega interesa na področju kulture enostavno razveljavi. Vse to so umišljene in neproduktivne dileme. Nacionalni program za kulturo je bil namreč v Državnem zboru sprejet kot obvezujoča resolucija, brez glasu proti so resolucijo o nacionalnem programu za kulturo podprli poslanci in poslanke koalicije in opozicije. Šele je Rudiju Šeligu uspelo pripraviti celovitejši dokument, ki je žal obtičal v predalu, sicer pa je debata o tem, kakšen bi bil najprimernejši tip dokumenta, ki bi nosil naslov Nacionalni program za kulturo, že stara. Ob siceršnjem odobravanju Šeligovega predloga je bil najpogostejši očitek ta, da je z vidika strategije nedodelan in nedorečen ter da ni dovolj operativen. Na Šeligovi osnovi je pod vodstvom ministrice Andreje Rihter vendarle nastal nov programski dokument slovenske kulture, ki ga je, kot rečeno, Državni zbor sprejel 25. marca 2004. Kdorkoli kakorkoli sedaj poskuša dokument problematizirati pozablja bistveno, namreč da velja, da ga je treba uresničevati in da je o stanju in dosežkih na področju kulture treba vsako leto poročati Državnemu zboru. Zato v poslanski skupini obžalujemo, da niti predsednik odbora in z njim vladajoča koalicija niti minister za kulturo nista sprejela možnosti, da bi bili poročili o uresničevanju nacionalnega programa za kulturo predstavljeni na plenarnem zasedanju Državnega zbora, ampak sta zadovoljni s pavšalno ugotovitvijo, da sta poročili dobri. Marsikdo ima kritične pomisleke, vendar ne v tem smislu, da bi ga, ta nacionalni program namreč, ukinili prej, preden mu poteče rok, za katerega je pripravljen. Marsikdo ima na njegovo vsebino in kompozicijo kritične poglede, vendar je treba upoštevati, da je to dokument, ki Slovencev ni razdvojil. Še več, glede usmeritve na področju kulture nas je celo poenotil. Problem ni in ne sme biti program sam po sebi, ampak njegovo uresničevanje, vendar zgolj v smislu, kaj sta Vlada ali Ministrstvo za kulturo storila ali ne, kaj je za njegovo uresničitev storil sleherni kulturni subjekt, sklad, zavod itn. Kako so ga upoštevale lokalne skupnosti in vsa druga ministrstva, zlasti še šolsko, okoljsko, za zunanje zadeve in javno upravo. Dobro pripravljeno poročilo za minuli dve leti, tako ki bi se hrabro soočilo s problemi, ki pestijo kulturo, ki obremenjujejo odnose med kulturo, ekonomijo, izobraževanjem ali pa med kulturo in državo, bi bilo, kot rečeno, dobra poživitev za razprave v Državnem zboru. Podprli bomo torej predlog za razrešitev ministra za kulturo, vseh drugih točk iz interpelacije pa se bomo dotaknili še v nadaljevanju. Hvala.
Besedo ima gospod Alojz Sok v imenu poslanske skupine Nova Slovenija.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Spoštovani gospod minister, sodelavke, spoštovane kolegice poslanke in poslanci! Torej bilo je potrebno počakati dve leti, da smo dobili prvo interpelacijo. V Novi Sloveniji smo se zavedali, da bo do tega prej prišlo, nismo pa pričakovali, da bo prva interpelacija vložena prav proti ministru za kulturo, ko pa se je ves čas na veliko kritizira ostale ministre. Torej zanimivo, ampak dejstva so tukaj. Jaz se bom poskušal v imenu naše poslanske skupine kar se da najbolj držati same vsebine interpelacije, čeprav moram reči, da smo uvodoma tako s strani predlagateljev kot tudi s strani gospoda ministra poslušali dva zelo izdelana, izpiljena govora tukaj v državnem zboru. Redko slišimo take nastope in to je potrebno povedati. Torej, če gremo v tej interpelaciji po vrsti, najprej kar se tiče RTV prispevka. Res je bilo rečeno, da se bo ta prispevek zmanjšal. Kot sedaj izgleda, smo se različno razumeli, tisti, ki so to predlagali, so razumeli tudi na takšen način - in tudi tako se da razložiti -, da se pač ne bo nominalno zmanjšal, ampak da bo to zmanjšanje realno. In če upoštevamo inflacijo, potem to zmanjšanje realno dejansko tudi je. Kakorkoli, hoteli ali ne hoteli, pa moramo priznati, da se pa ni povečal, kar ni bil standard prejšnjih let, ko se je ta RTV prispevek vedno večal. Ko so ekonomisti na RTV izračunali, koliko je treba dodati v blagajno, so za toliko povečali položnice in tako je zadeva funkcionirala. Torej, v tem trenutku temu ni tako. S tem nastaja, kot je povedal minister, vsak mesec 55 milijonov manj sredstev in je vprašanje, do katere stopnje lahko na tem vztrajamo. Mislim, da bo treba tudi o tem razmisliti in vsaj s stopnjo inflacije ta RTV prispevek nekako uskladiti. Ker sicer je težko pričakovati in na drugi strani zahtevati, da mora biti program boljši; to sta dve zadevi, ki ne gresta skupaj. Finančni rezultat, tako kot je tu predstavljen, je v tem trenutku dober. In tisti, ki govorite o tem tudi v tej interpelaciji, da bi moral biti na mesto direktorja postavljen sposoben menedžer, lahko ugotovimo, da ta človek, ki ste ga imenovali, prodajalec avtomobilov, očitno to je - prodajalec avtomobilov, ki je pokazal, da se da z dobrim menedžerskim pristopom finančno urejati to hišo; torej, to priznali ali pa ne. Vem in zavedamo se, da vam ni pogodu, vendar pa nasprotujemo temu, da se nekoga že vnaprej diskvalificira na takšen način. Nam je bilo všeč, da je takrat na prvo vprašanje novinarjev pošteno povedal, da ne pozna dela na RTV in da ne ve, kaj ga čaka. To je bilo korektno z njegove strani, kaj so iz tega naredili mediji, pa kaj dela iz tega opozicija, je drugo vprašanje. Vendar, če nekomu ne daste priložnosti, potem se tudi nikoli ne more dokazati, ali je v stanju nekaj narediti ali ne. Mi smo veseli, da je gospod Guzej to priložnost dobil. In enako velja za predsednika Sveta RTV, gospoda Grando. Ne vem, zakaj bi gospod Granda bil manj primeren, kot je bil gospod Kocijančič, ki so mu njegove vilenice že v plenice položile to, da bo postal politik in da bo primeren za vse večne čase ter da bo dedno, po nekakem fevdalnem principu osvajal pozicijo za pozicijo. Torej, to je nepošteno, ni pošteno. In mislim, da je dozorel v tej državi, če pa še ne, pa bo, čas, ko bo treba spoznati, da je temu tako in da je treba dati priložnost pravzaprav vsem Slovenkam in Slovencem, ne glede na njihovo svetovnonazorsko opredelitev. Naslednja zadeva, ki jo predlagatelji interpelacije očitate, je, da je program slab, da se ni izboljšal. To je pač lahko neka subjektivna ocena vsakega od nas. Moram reči, da ga sam ne morem oceniti, ker ga ne gledam veliko; razen tistega pač, kar moram za svoje delo kot poslanec; nimam časa, da bi se ukvarjal s tem, da bi sedel pred televizijo, bom pa se potem še na nekaj vrnil in še nekaj povedal o tem. Če bi hotela opozicija resnično to tako oceniti, bi morali imeti neko strokovno ceno. Vi ste velikokrat prisegali na stroko, na različne civilne institucije; škoda, da niste te svoje argumentacije v tej interpelaciji tudi podkrepili s kakšno takšno strokovno podprto analizo. Tako samo na podlagi vaše ocene, da je slab zato, ker ne prenaša lige prvakov - ne vem, poznam veliko ljudi, ki jih ta liga prvakov malo zanima, pa nič, poznam veliko ljudi, ki jih ne zanima tekma med Ekvadorjem pa Burkino Faso in tako naprej, poznam pa tudi veliko takšnih, ki jih to zanima; se pravi, je treba program na televiziji peljati tako, da je za vsakega nekaj. Poznam pa veliko ljudi, ki so si z veseljem ogledali to, kar v interpelaciji očitate, to pa je posvetitve slovenskih škofov, kar v preteklosti ni bilo možno videti in so bili ljudje na nek način oškodovani, opeharjeni, plačevali so televizijo pa jim ta televizija tega ni omogočila. Moja mati je bila izredno navdušena, da je lahko to gledala, je stara čez 80 let, če kaj gleda, potem je to gledala in plačuje RTV od takrat, ko se je to začelo plačevati. In ne vem, zakaj ne bi tem ljudem omogočili, da lahko tudi z gumbom izberejo in gledajo. To ste v interpelaciji napisali, škoda je, da se še vedno greste ta ideološki boj. Jaz vam predlagam, da enkrat s to zadevo v tej državi nehamo in si vendarle povemo, da se spoštujemo ob različnosti in da vsem ljudem omogočimo, da lahko si tudi to ogledajo. Minister vam sicer na to ni odgovarjal, ker se mu je najbrž zdelo izpod nivoja, jaz kot, še danes, v funkciji kot vodja poslanske skupine sem se odločil, da vam to s tega mesta povem in vam svetujem, da enkrat s takšnimi podobnimi očitki nehate, ker ne vodijo nikamor in niso primeren za tretjo tisočletje in ne za obdobje, ko smo Slovenci postali del svobodne Evrope. Kar se tiče poročila State Departmenta, jaz pojmujem in v Novi Sloveniji smo prepričani, da je neodvisnost neke inštitucije izkazana pretežno skozi način financiranja in da skozi ta princip RTV Slovenija je neodvisna, tega ne morete oporekati, ker je tisti delež, ki ga daje država, zanemarljivo majhen. Ali so neodvisni novinarji - to je velikokrat odvisno od njih. Sam sem jim že enkrat povedal, ko smo bivšemu veleposlaniku na sedežu Nove Slovenije, ameriškemu veleposlaniku Youngu, na sedežu Nove Slovenije potarnali o naših medijih in pa tudi to, da se v Novi Sloveniji čutimo zapostavljene, je kratko odgovoril, je rekel: "Znam, znam, FDV." Tako kot so jih izobrazili skozi vsa ta leta, kot so jih naučili, tako se še vedno obnašajo, človek je svoboden in neodvisen toliko, kolikor sam to hoče biti, če pa to noče biti, potem to ni. Lahko je služiti, veliko težje je biti neodvisen in svoboden, potem pa moraš pokazati svojo hrbtenico in svojo pokončno držo. Sicer pa to poročilo ni zaskrbljujoče, je zelo kratko in pa tudi ugodno. Kar se tiče očitka v zvezi z oddajami za romske skupnosti, mislim, da jih je v tem trenutku kar veliko, sicer po sili razmer, iz drugih razlogov. Se pa strinjam, da se te zadeve pripravijo na takšen način, da bodo romske skupnosti te oddaje pripravljale same, ne pa, da jih drugi pripravljajo za njih, ker potem niso oddaje romske skupnosti. Morajo jih začeti oblikovati sami. Očitek, da digitalizacija napreduje prepočasi, bom enostavno odgovoril: kolikor denarja, toliko muzike. Tako pravijo pri nas v Prlekiji. In če bomo še naprej vztrajali na tem, da se mora RTV prispevek nižati, potem bo to na tem področju še slabše, ali pa je treba denar zagotoviti na kakšen drugačen način. Kar se tiče očitkov okoli tretjega programa, tu se bom vrnil nekoliko na samo kvaliteto programov, gospe in gospodje, v tem trenutku je zadeva takšna, da se prenašajo prenosi iz velike dvorane in iz dvorane na Tomšičevi. Nek dan sem si ogledal, kako izgledajo ti naši nastopi tukaj v parlamentu, ko se je sprejemalo nek zakon. Jaz bi si želel, da teh prenosov ni. Tukaj smo hodili eden za drugim in brali iste tekste. Če to ljudi zanima, jaz mislim, da je bilo izredno mučno, duhomorno, nobene iskrivosti, smo pač takšni, kot smo kot poslanci, po drugi strani pa imamo takšen Poslovnik. V tem našem Državnem zboru mi ne diskutiramo, mi se tudi ne poslušamo. Danes vas je veliko prisotnih, ampak ko se sprejemajo kakšni zakoni, se tukaj s tega mesta govori praznim stenam. In to ni debata. In tudi tisti, ki pridejo in nas gledajo, to takoj ugotovijo. Tukaj smo imeli neke ameriške prijatelje, takoj so rekli, ja, komu pa vi govorite, saj se ne poslušate. Imamo takšen Poslovnik. Ali smo pripravljeni ta Poslovnik spremeniti, da bomo med seboj diskutirali? Najbolj zanimiv je tisti del - večer pred glasovanjem. Vse drugo, oprostite, ti prenosi so res neka podoba nekega govorjenja, neke monotonosti in bo treba razmisliti, kaj bomo s tem naredili. Očitek poskusa političnega vpliva na medije skozi ta sklad za pluralizacijo - ne vem, že prejšnji oblasti sta poskušali 3% RTV prispevka nameniti lokalnim medijem, pa je Ustavno sodišče to preprečilo. Sedaj se je šlo s tem skladom, bomo videli, kako bo s to zadevo, veliko je prijavljenih, sredstev je malo. V Novi Sloveniji se bojimo, da bodo ta sredstva razvodenela. Da bi Nova Slovenija kot del vladne stranke imela vpliv na medije, pa vam lahko zagarantirano s tega prostora povem, da ne. Sam sem, odkar sem vodja poslanske skupine, dve leti, tam sedim kot predsednik druge vladne stranke, kot je nekoč kolega Potrč, sem bil enkrat samkrat povabljen v oddajo Odmeve in še to takrat, ko sem moral nekako braniti ministra Drobniča. Še voditelj se je čudil, da sem prvič povabljen. Tako pač je. Sedaj to sprejemamo, smo pač Nova Slovenija Krščanski demokrati, "ta črni", z nami se ne rabite ukvarjati. Dobro je, da imamo neke tuje časopise, kot je European Voice, preko katerih sploh dosegamo neko prepoznavnost v Evropi. Če je očitno ne v Sloveniji, pa tam, pa nas opazijo tam in sem zelo ponosen na to, kar se je včeraj zgodilo našemu finančnemu ministru. Zvečer ob pol enajstih sem izvedel tudi preko naše televizije. Je pa zanimivo, bi rekel O.K., mediji ne vedo, da Nova Slovenija obstaja, so pa me povabili v Odmeve, ko bi se naj soočil z gospo poslanko Beblerjevo o tem, ali je bil kadrinal Stepinec vojni zločinec ali ne. Takrat so se pa spomnili na Novo Slovenijo in so nas pa povabili. Sem pa rekel: "Drage gospe in gospodje, o tem pa se jaz z gospo Beblerjevo pred slovensko televizijo ne bom pogovarjal in niti o tem nočem razmišljati." In potem tudi ni bilo tistih Odmevov tisti večer. Kar se tiče popravka odgovora. To je zadeva, ki smo jo v zakonu uzakonili in se mi zdi, da jo pravzaprav v tem trenutku bolj uporabljajo tisti, ki so ji zelo močno nasprotovali. Vsaj takšen občutek imam. Iz naše poslanske skupine še do sedaj noben kolega poslanec ni zahteval kakšnega popravka, posebno ne na RTV-ju, prvič zato, ker nas niti tam kaj dosti ni in ne morejo narediti kakšne večje napake v zvezi z našim poročanjem, drugo pa tudi, smo zadovoljni s tem, kako se poroča, se pač poroča. Vzamemo to kot dejstvo. Sem pa že doživel, da sem videl, da so pa kolegi iz LDS-a takoj zahtevali popravek, če je bilo kaj povedano pri piki ali pa kakšni črtici narobe. Pa tudi vi, ni bil razlog za to, ampak je šlo za to, da se omogoči neko objektivno poročanje, in da se ta instrument vključi v ta zakon, sicer pa imajo odgovorni uredniki še vedno veliko manevrskega prostora. Koliko popravka objavijo, v kakšni vsebini oziroma v kakšnem obsegu. Vprašanje Kobilarne Lipica. Gospod minister je tukaj naštel zelo plastično, kaj vse je tam bilo narobe. Vsaj za eno zadevo moram reči kot veterinar, da zaščitim kolega veterinarja, to da ne bi skrbeli za bolne konje, se ne morem strinjati. Se ne morem strinjati. To nam že naša veterinarska etika - nismo sicer dajali neke zaprisege, tako kot delajo to zdravniki, ampak že naša veterinarska etika nam ne dopušča, da bi pustili bolne konje neoskrbljene. Je pa spet tako, da kolikor je bilo denarja, s toliko se je delalo. In ker smo imeli v Novi Sloveniji neke pomisleke pri tem zakonu, bomo mi zelo veseli, če se bo vse to v zvezi s Kobilarno Lipico uresničilo. Nekako nam je bližje, da bi konji spadali pod resor kmetijskega ministrstva, ker tam obstajajo tisti ljudje, od veterinarjev do rejcev in tako naprej, ki se spoznajo bolj na to zadevo kot pa ljudje, zaposleni v ministrstvu za kulturo, ampak takole je v koalicijski pogodbi bilo opredeljeno in tako smo potem tudi sledili temu, da odgovornost za Kobilarno Lipico prevzame v celoti Ministrstvo za kulturo, da ta odgovornost ni več deljena med različna ministrstva in iz tega razloga se bo najverjetneje to stanje izboljšalo. Smo pa prepričani v Novi Sloveniji, da seveda zaradi golf igrišča sama kobilarna ne bo imela nekega velikega dodanega potenciala. Kobilarna bo morala biti kot kobilarna s strani države financirana, ker gre za kulturni spomenik in ker pač konji enostavno danes več ne odigravajo tiste vloge, ki so jo imeli še nekaj let ali pa 20 let nazaj; torej, danes je funkcija konjev povsem drugačna, vojska jih skorajda več ne uporablja, za delo se več ne uporabljajo, namenjeni so pač za druge namene, predvsem v športne, velikokrat pa v ohranjanje neke kulturne krajine in pa v ohranjanje te kulturne dediščine, ki so nam jo naši predniki zapustili. Očitki v zvezi z blejskim gradom se nam zdijo neumestni, ker je povsem naravno in logično, da je Vlada kot lastnik morala poskrbeti za blejski grad in da je v tem primeru najboljše, da to dela občina Bled, ki je turistično izredno zanimiva, pravzaprav neke vrste turistična Meka in če hočejo tam usposobiti prostore za muzejske zbirke in pa za postavitve teh muzejskih zbirk, potem seveda to lahko najboljše naredi samo občina, ki pa se je obvezala, da bo tudi zagotovila kakovostno gostinsko in pa turistično ponudbo, kar pa na Bledu sploh ni težko. Torej, to bi bilo težko narediti tam, kjer ni turistov, recimo, če bi se nekaj takega mi šli pri nas v Ormožu, na Bledu s tem ni noben problem. Kar se tiče neizvajanja aktivnosti glede oddaje blejskega otoka. Torej, ta očitek je seveda v interpelaciji nelogičen. Nelogičen zato, ker zadeve potekajo na sodišču, na Vrhovnem sodišču, sedaj je na Ustavnem sodišču, bi pa v zvezi s tem povedal nekaj drugega. Zaradi neizvrševanja denacionalizacijski postopkov v prejšnjih vladah so sedaj se začeli že preko sodišč izvrševati zahtevki za denarna povračila in v Skladu kmetijskih zemljišč in gozdov je nekaj sto milijonov rezerviranih, da bodo preko sodnih odločb izplačevali odškodnino za tisto, kar se je blokiralo. In tukaj spoštovani kolegi iz LDS nosite veliko odgovornost, zlasti tisti, ki ste bili na položajih, če ste s svojimi ukrepi ovirali denacionalizacijske postopke. Morebiti bo treba tudi vzpostaviti tudi kakšno kazensko odgovornost za koga, zakaj bi državljanke in pa državljani plačevali to, če je nekdo oviral nek denacionalizacijski postopek in je sedaj sodišče odločilo takšno in takšno odškodnino in se bo ta odškodnina plačevala iz sredstev Sklada kmetijskih zemljišč in gozdov. Jaz mislim, da bi bilo to potrebno izpostaviti kot odgovornost tistih, ki so take zadeve povzročali. To je seveda dediščina 10-ih let in zavestnega neizvrševanja denacionalizacijskih odločb. Sedaj pa sledijo povratni učinki tega in pa seveda "kasirala" jih je ta Vlada in ta vladna koalicija. Kar se tiče očitkov v zvezi z nekimi zamenjavami. Ni jih bilo veliko, ker jih niste tudi v interpelaciji veliko navedli, ampak očitno je, da ste mnenja, da minister kot odgovoren ne sme nikogar v tej državi zamenjati. Zamenja se recimo lahko ministra v primeru, pojutrišnjem gospoda Drobniča in temu vsi ploskate, ne sme se pa zamenjati nikogar drugega, ki pač po merilih nadrejenega ne dela dovolj učinkovito. To se nam zdi v Novi Sloveniji neka dvoličnost. Jaz mislim, da je minister odgovoren in če pač nekdo ni izvrševal in je ocenil, da ne vodi neke institucije na primeren način, potem v skladu z zakonom lahko to naredi, in tako je tudi ravnal, in se nam ta očitek zdi popolnoma neumesten. O tem, da se krni avtonomija Filmskega sklada. Glede na to, da je pripravljen osnutek Zakona o institutu za avdiovizualne vsebine Republike Slovenije in da bo v skladu s tem zakonom VIBA film pridobil večja pooblastila, se nam zdi, da je ta rešitev dobra in da tukaj s to obtožbo v interpelaciji nekoliko prehitevate. Neizvrševanje nacionalnega programa za kulturo, ponovno smo pri denarju, za projekte, ki so v teku, se zavem, da bi bilo potrebno še nove financirati, v vsaki občini bi kakšnega našli, ampak sredstev je pač toliko, kot jih je in v letu 2006 je za investicije bilo namenjeno na Ministrstvu za kulturo 14,6 milijona evrov; v letu 2007 se ta znesek povečuje skoraj za 30%, na 18,2 milijona evra. Ne vem, pod kakšno predpostavko lahko potem očitate še vedno, da se pač ta program investicij ne izvaja. Spet bom povedal tisto, kar sem že večkrat, lahko se pač pokrijemo s tako dolgo odejo, kot je. Če je prekratka, potem je potrebno spati malo skrčen. Če je pa dolga, potem se lahko bolj ugodno namestimo in tako je s tem. Več kot bo proračunskih sredstev, več bo seveda tudi denarja za kulturo. Je pa res, ko smo obravnavali proračun, da ste kolegi iz opozicije zahtevali več za to, več za ono, več za tretje, jemali pa ste Slovenski vojski tam, kjer ste sami obljubili, da bomo namenjali določene procente, 2% bruto družbenega produkta, in sami tudi te zaveze sprejeli, ko smo stopali v Nato; jemali ste na področju cestnega programa izgradnje slovenskih avtocest, ki bi jih morali zgradili že pred 30-imi leti, pa še vedno jih nimamo in pa podobno. Se pravi, spet neka dvojna merila, ki jih verjetno razumete samo sami. Pri tej točki očitate tudi, da minister skoraj nič ne skrbi za slovenski jezik kot prvo prioriteto in da si nič ne prizadeva za povezanost v skupnem slovenskem kulturnem prostoru. Zelo zanimivo! Naj vas spomnim, da smo vam iz Nove Slovenije, kar se tiče povezanosti slovenskega kulturnega prostora in tudi širše, poslali predlog za spremembo Ustave, če bi vsi bili za to, da bi tudi predstavniki Slovencev po svetu in v zamejstvu dobili kakšen sedež v tem slovenskem hramu demokracije in bi na tak način ta kulturni prostor v znatni meri začeli povezovati; da o gospodarskih učinkih take odločitve sploh ne govorimo. Torej, imate priložnost, da k temu pristopite. Do danes nam nobena poslanska skupina ni odgovorila, niti tega ne, da se s tem našim predlogom ne strinja. Zdaj bi vas prosil, da nam v bodoče to napišete. No, in potem še očitki, zaradi katerih pa bi bilo treba po oceni Nove Slovenije to interpelacijo popraviti, da bi bila bolj verodostojna. Pravite, da se je minister zavzemal za enotno davčno stopnjo. Torej, o tej enotni davčni stopnji se je govorilo celo leto. Sedaj so zakoni sprejeti, enotne davčne stopnje ni, vi pa v interpelaciji še vedno očitate, da se je minister za to zavzemal. Ne vem, sam ga sicer nisem slišal, da bi se za to zavzemal, vem samo, da se je o tem veliko pisalo in se vso pozornost o tej davčni reformi usmerjalo samo na eno vprašanje, to je na enotno davčno stopnjo. Sicer pa so v tem davčnem paketu bili popravljeni številni zakoni. Dovolite, da jih predstavim. Zakon o davku na dediščine in darila, kjer so bili deležni oprostitve plačila davka objekti, razglašeni za kulturne spomenike; potem Zakon o davku na promet nepremičnin, kjer se je oprostitev plačila davka na promet razširila tudi na objekte, razglašene za kulturne spomenike; potem Zakon o davku na dodano vrednost, kjer je po posebni ureditvi za male davčne zavezance predpisana oprostitev obračunavanja DDV do 6 milijonov slovenskih tolarjev; potem se pri davku od dohodka rezidentov in nerezidentov, ki imajo vir v Sloveniji, z novim predlogom zakona znižuje z dosedanjih 25% na 15%, in to velja tudi za storitve nastopajočih. Se pravi, da so to predlogi nove zakonodaje, kjer gre za veliko bolj ugodne pogoje od veljavnih. Potem je Zakon o dohodnini. Po novem bodo zavezanci, ki opravljajo dejavnost, med katere spadajo tudi samozaposleni v kulturi, lahko obračunavali 25% normiranih stroškov, in sicer do višine 10 milijonov [[prej je bilo 6 milijonov, se pravi, izredno povečanje]] . Kot tudi instrument v predlogu zakona, da lahko zavezanci 0,5% od dohodnine namenjajo v splošno koristne namene in je med temi splošno koristnimi nameni omenjeno tudi področje kulture. Se pravi, vse to so rešitve, ki so šle v pozitivni smeri in zaradi katerih bi morali tudi ministra za kulturo v tem prostoru pohvaliti, da se je za to zavzel, ne pa, da poslušamo samo samo neke vrste kritik. In še za konec, očitek o nepravilnosti pri izvrševanju finančnega načrta Ministrstva za kulturo za leto 2005, gre za ugotovitve Računskega sodišča, niso alarmantne, vendar če bi ta poročila služila za interpelacijo ministrstev, ministrov, potem bi po vrstnem redu interpelirati kar nekaj, predvsem pa bi morali odstraniti kar tri četrtine slovenskih županov zaradi negativnih poročil. To bi pa bilo zelo hudo. Zavedamo se, da je treba strmeti pri vsem tem, da se te nepravilnosti sproti odpravljajo in da bodo poročila Računskega sodišča v bodoče služila temu, da se te napake popravijo. In da končam, malo za šalo, malo za res. Ker je prej gospod Grims nekako tukaj priznal, da je ena polovica te interpelacije nekako vložena proti njemu, ni razloga, da bi Nova Slovenija glasovala za interpelacijo gospodu ministru dr. Simonitiju. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Jakob Presečnik v imenu poslanske skupine SLS.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi, gospod minister s sodelavko! V poslanski skupini Slovenske ljudske stranke smo temeljito proučili odgovore ministra za kulturo na očitke, ki jih je opozicija navedla v predlogu interpelacije, kjer je predlagala Državnemu zboru tudi sklep o razrešitvi ministra. Smatramo, da je minister v svojem odgovoru ustrezno zavrgel in obrazložil očitke, navedene v interpelaciji, zato predloga sklepa za razrešitev ne bomo podprli. Opozicijski poslanci, predlagatelji interpelaciji, utemeljujejo predlog za razrešitev z nekaterimi abstraktnimi trditvami, nekaterimi zelo konkretnimi in nekaterimi, ki po našem mnenju celo same po sebi govorijo nasprotno od očitkov. Predvsem mislimo na tiste, ki se nanašajo na zakonodajo o javnih medijih in RTV in že z navedbami potrjujejo, da minister tega, kar ne sme, tudi ne počne, in je po zakonu prepuščeno javnemu zavodu in neodvisnim uredništvom medijev. Posebej pozorno smo proučili odgovore ministra na očitke o nezakonitim delovanju in neizpolnjevanje sprejetih dokumentov, ki zavezujejo ministra in njegov resor. Naj navedem samo nekatere. Največ očitkov se nanaša na Zakon o RTV in Zakon o medijih. Verjetno ni nikogar med nami, ki se ne bi strinjal, da imajo mediji izjemno moč in vpliv. Njihova družbena, socializacijska, celo vzgojna vloga je vedno bolj pomembna. Posledično pa seveda obstaja tudi cela vrsta nevarnosti in možnosti, da bi mediji - ali še bolje, določene interesne skupine - to medijsko moč in vpliv celo zlorabile. Zato je pluralnost medijev izjemnega pomena. Zato smo v Slovenski ljudski stranki podprli Zakon o medijih, ki sledi ciljem, kot so pluralnost medijev, varstvo slovenskega jezika in zaščito otrok in mladoletnikov. Zato menimo, da glede kvalitete programov in delovanje javnega zavoda nosijo odgovornost zavodi sami, ki morajo slediti zakonskim določbam. 39. člen Ustave Republike Slovenije kot eno od človekovih pravic in temeljnih svoboščin zagotavlja svobodo izražanja, 14. člen pa pravico do popravka in odgovora. Za uresničitev svobode izražanja in pravice do obveščenosti so po našem mnenju zelo pomembni lokalni in regionalni radijski in televizijski programi posebnega pomena. Zato smo v poslanski skupini SLS že ob sprejemanju Zakona o RTV skušali urediti problematiko 3% sredstev iz RTV prispevka, ki so jih programi posebnega pomena izgubili na podlagi odločbe ustavnega sodišča. Zato smo si prizadevali, da je taka določba v Zakonu o medijih. Pluralnost medijev že sama po sebi prisili medije k bolj objektivnemu poročanju in s tem tudi večjo možnost, da si prebivalci ustvarijo lastno mnenje o dogodkih. Gotovo pa tudi ni primerno trditi, da je kriv minister, če je gledanost enega ali drugega programa manjša ali večja, potrebno pa je, da država skrbi za Javni zavod RTV, ki mora v svojem programu zagotavljati kvalitetne vzgojne in izobraževalne, kulturne in druge programe, ki pa so mogoče manj komercialno zanimivi, nujni pa za vzgojo in izobraževanje mladih. Taki programi si delijo isto usodo kot slovenska knjiga na našem malem trgu. Glede očitkov o noveli zakona o Kobilarni Lipica menimo, da je ohranitev vzreje konj in kobilarne kot kulturne dediščine vsekakor eno od prioritet na tem področju. V Sloveniji smo v preteklosti namenjali premalo pozornosti ohranjanju kulturne dediščine, sedaj mora novi minister in vlada poiskati načine in sredstva, da zadovolji vse potrebe. Zato je nujno poiskati rešitve, da bo kobilarne lahko nadaljevala svojo osnovno dejavnostjo in se strinjamo z ministrovo trditvijo, da država ne more iz proračuna pokrivati primanjkljajev turistično-gostinski dejavnosti Kobilarne Lipica, temveč ji omogočiti lastne vire. Pomembno se nam zdi tudi, da je zakon določil, da vse nepremičnine ostanejo v državni lasti. Ureditev skratka omogoča, da bo Lipica ostala v enem kosu, kar je za nas najpomembnejše in se ne bo privatizirala. Očitke nezakonite in škodljive pogodbe za upravljanje blejskega gradu. Vlada je razglasila blejski grad za javno infrastrukturo na področju kulture s sklepom dne 12.12.2001. S podpisom pogodbe z javnim zavodom, ki ga je ustanovila občina Bled, 11. novembra 2004, Zavod za kulturo Bled, ministrstvo ni kršilo specialnega zakona na področju kulture, ker je tako dejanje v izvirni pristojnosti ministra in pogodba, ki jo je podpisal 19. junija letošnjega leta, v celoti varuje javni interes. Glede očitkov o škodljivem kadrovanju. Razvidno je iz primera o zamenjavah, kot dajejo slutiti pisci interpelacije, da je šlo pri zamenjavah, na primer v Arhivu Republike Slovenije, v resnici za zamenjavo le ene osebe v skladu s takrat veljavnim zakonom o javnih uslužbencih. Prav tako je očitno iz odgovorov ministra tudi pri drugih podobnih očitkih, da so bili kadri zamenjani v skladu z zakonodajo, ki to ureja, ali pa z odločitvijo organov javnih zavodov, na katerih delovanje minister nima in ne sme imeti vpliva. Še za konec. Tako interpelacija kot razprava o delu ministra za kulturo se je in se bo izkazala po mnenju poslanske skupine SLS v nekem smislu za pozitivno. Pozitivno zato, da si bomo v Državnem zboru zaradi nje vzeli nekaj časa več za razpravo o kulturo in za razpravo o zaščiti in rabi slovenskega jezika, o čemer po našem mnenju premalo govorimo v tej hiši in v slovenski javnosti. Zavedati se moramo vsi, da je slovenski narod skozi burno zgodovino ohranjala prav kultura in borba za naš domači jezik. Zato smo v SLS veseli, da bo mogoče tudi zaradi te interpelacije prej zagledal luč tudi nacionalni program za jezikovno politiko. Prav tako upamo, da se bo mogoče tudi z današnjo razpravo in z odgovorom ministra v naši družbi okrepila zavest, da moramo ohraniti slovenski jezik in slovensko knjigo doma in v zamejstvu. Torej povzemam, sklepa o razrešitvi ministra poslanci SLS ne bomo podprli, smo pa bili veseli priložnosti, da se v našem parlamentu ob tej razpravi več govori o kulturi, kulturni dediščini in o slovenskem jeziku. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Sašo Peče v imenu poslanske skupine SNS. Prosim.
Spoštovani prisotni! Vsi do sedaj govorniki pred menoj ste, vsaj po moji oceni, po oceni poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke spustili nevarnost, katero je izpostavil kolega Branko Grims. Kolega Branko Grims je danes priznal, da vodi ministrstvo in seveda to ni prav. Prišli smo tako daleč, da ne samo da si je predpisal avtorstvo nad zakonom, ampak da si je pripisal rezultat tega avtorstva in vsebino. Po moji oceni bi nedvoumno v situaciji, ko si je kolega Grims to dovoli, pa naj bo to res ali ne, moral minister, minister, ki ga danes interpeliramo, minister, kateremu danes je na robu, ali mu Državni zbor kot voljena oblast še zaupa ali ne, moral uveljaviti svoj prav. Jaz verjamem, da si nobeden izmed 90-ih poslank oziroma poslancev ne sme dovoliti, da bi on vodil ministrstvo. Jaz verjamem, da je to neke vrste individualna zmaga kolega Grimsa mislim pa, da je to zelo slabo za demokracijo, po drugi strani pa mislim, da to odraža neko osebno požrešnost, ki ne samo, da gre preko vse meje dobrega okusa, ampak je seveda zelo škodljivo, zelo škodljivo za avtonomnost veje izvršilne oblasti kakor seveda tudi za avtonomnost veje zakonodajne veje oblasti. Prav tako pa je bilo tokom dosedanje razprave izpostavljeni, vsaj po moji oceni, nekaj nebuloz. Nekaj nebuloz, ki bi morale vplivati na odločitev posameznih poslank in poslancev v okviru svoje odločitve, ali gospodu Simonitiju še zaupati ta več kot pomemben resor naprej ali mu reči: Ne, dovolj ste oddajali svoje funkcije posameznim poslancem, dovolj ste bili pod vplivom posameznih medijev ali pa dovolj ste bili pod vplivom neke politične stranke in na ta način medije in vse tisto, kar je povezano v okviru njegovega dela, prepustiti drugemu človeku, kvalitetnejšemu človeku. Ena izmed teh nebuloz je, da je opredelitev interpelacije kot ideološki boj. Gospodje in gospe, vi, ki zavzemate stališče, da je to ideološki boj, in to je prišlo dejansko s strani močnega vladnega predstavnika, se tu pošteno motite. Ne glede na to, da poslanci in poslanka Slovenske nacionalne stranke nismo bili povabljeni k pisanju, soavtorstvu ali vsebinski dopolnitvi interpelacije, lahko z zagotovostjo rečemo, da izhajanje iz tovrstne terminologije ali vsebine, da je to ideološki boj naše države ne bo popeljalo naprej, ne bo popeljalo v korak s časom, ki je potreben za razvoj najsibo demokracije na področju dela, ki ga pokriva minister pred nami. In tretja nebuloza, ki je bila izrečena in za katero iskreno upam, da je bila izrečena v trenutnem pomanjkanju zdravega duha, to je to opravičilo, zakaj se RTV prispevek ni zmanjšal. Navkljub temu, da vsi vemo, da v obdobju, ko se je veliko govorilo o zakonu, je Vlada nedvoumno govorila, da se RTV prispevek bo zmanjšal. Minister je na vsem tem gradil svojo tako imenovano referendumsko volilno kampanjo, danes pa slišimo, da se RTV prispevek ni zmanjšal, ampak v opravičilo temu - se niti povečal ni. In tovrstni pristopi so po naši oceni tisti pristopi, ki v popolnosti jemljejo kredibilnost omenjenemu ministru ali prej omenjenemu poslancu, ki se je sam kitil s tem, da hvali omenjeno ministrstvo. Kar se pa tiče interpelacije, ki je danes pred nami z zagotovostjo ne moremo trditi, da je vseh 11 točk, kolikor jih interpelacija v svoji vsebini nosi, kvalitetno pripravljenih, ampak z enako gotovostjo lahko rečemo, da nekatere med njimi držijo, držijo kot pribito in iz tega naslova si minister ne zasluži več, da bi vodil tako pomemben resor v okviru naše domovine, Republike Slovenije, kot ga je vodil do sedaj. Govor je bil, vsaj v 1. toči ali, se opravičujem, govor je, da je razkorak med obljubljenim in dejanskim stanjem po sprejetju Zakona o radioteleviziji Slovenija. V tistem obdobju smo, recimo temu, naivno verjeli v kvaliteto spisanega zakona, ampak te kvalitete po uveljaviti naprej ni. In iz tega naslova, dovolite, da izpostavim dvoje. Prvič, odnos do regionalnih studiev Radiotelevizije Slovenije, predvsem Televizije Slovenija. Vsi vemo, da so težnje, ampak žal se o tem ne sme govoriti, tako v okviru Radiotelevizije kot v okviru obeh regionalnih studiev, težnje, da se jim zmanjša avtonomnost, s tem da se težnje, da se jim zmanjša njihov vpliv, njihov produkcijski program in s tem pokritost in decentralizacija informacij. In ko sem pri besedi informacija, res je, vsak izmed nas si nekako želi, iskreno upam, da je ta želja čim dlje od uresničljivega dejstva, da bi obvladoval informacije. Nič koliko primerov obvladovanja informacij smo imeli v zgodovini. To so bila sicer dobra dejstva na kratek rok, ampak vedno se je izkazalo, da je obvladovanje informacij za razvoj družbe v celoti, ne neke politične stranke, škodljivo. In težnja te Vlade zagotovo je obvladovanje informacij močneje kot kadarkoli prej v zgodovini samostojnosti naše države, Republike Slovenije. Dovolite, da se na tem mestu dotaknem tudi tako imenovanega dela 3. točke, to je, oddaje za romsko skupnost v Sloveniji. Po naši oceni se predlagatelji te interpelacije glede omenjene zadeve "prekleto" motijo. V slovenskem programu imamo kar nekaj oddaj prilagojenih najsibo manjšinam ali - seveda prosim, da jemljete v pozitivnem smislu - drugačnim. Po drugi strani pa se ta vsebina poskuša vkomponirati v vse dnevnoinformativne oddaje, v vse zabavne oddaje, čemu smo bili ne nazadnje priče tudi včeraj. In dejstvo je, da se noče, ne sme ali pa je politično škodljivo, ne vem pa, za koga, da se problematika, namišljena problematika dela državljanov Republike Slovenije, recimo temu zdaj romska problematika, povzdiguje v njihov prid. In če izhajam iz, po moji oceni, včeraj izjemno nazornega primera neke zabavne oddaje, po mnenju avtorice zabavno-informativne oddaje, je bilo več kot očitno, da si poskuša določen del Radiotelevizije Slovenija oziroma Televizije Slovenija, se opravičujem, na ta način prikrojiti resnico. In če ugotovimo, da nek gost lahko s sabo pripelje več kot 30 gostov, drugi gost, ki zagovarja slovenstvo, pa 3 oziroma 4 goste, vidimo, da uravnoteženosti na tem področju seveda ni. Ampak zakaj ni uravnoteženosti? Zaradi tega, ker očitno ni v interesu nekoga, da bi do odjemalcev prišle uravnotežene informacije, ker gre seveda za trgovanje z informacijami. Zanima me, koliko bo danes v večernih ali pa v popoldanskih informativnih oddajah govora o helikopterskem prevozu policijskih specialcev v Kočevje ali, bolje rečeno, koliko bo danes zvečer o prevozu in stacioniranju pripadnikov Slovenske vojske v gozdovih blizu Mačkove vile. Ali bodo o tem poročali, da že cel dan stojijo tam, zaradi tega, ker so prišle v javnost informacije, da bodo omenjeno zloglasno družino pripeljali na omenjeno lokacijo? Verjetno ne. Če pa bo, bo prikazano zopet na način, kako nestrpni so krajani in krajanke, tisti seveda, ki so podvrženi tako pravicam kot obveznostim v naši državi, napram tistim, ki zahtevajo izključno pravice, ne priznavajo pa obveznosti. Ampak, seveda, to je druga zgodba, boste rekli. Vendar po naši oceni je to ena in ista zgodba. Gre izključno za to, da se prikaže objektivnost informacij. In dejstvo je, da objektivnost informacij v naši državi ni. K temu je pripomogel, najsibo, minister ali paraminister. Rad bi tudi izpostavil tudi to, kar se tiče objektivnosti medijev, torej tistega skupnega imenovalca, Zakona o medijih, ki je bil sprejet ne nazadnje v Državnem zboru. In glede na to, da ste vsi govorniki pred menoj izkoristili govor interpelacije predvsem o tem, da ste izpostavili svojo bolečino, ker vas ni v dnevnem časopisju, v dnevnih medijih vse povsod, dovolite naj bo to dovoljeno tudi meni kot predstavniku Slovenske nacionalne stranke. Danes imam pred seboj dva članka dveh tiskanih medijev, Večer in Delo, obeh časopisnih hiš, ki se bolj ali manj nahajate v državni lasti, najsibo preko bank, najsibo prek Soda, Kada, ampak nedvoumno obeh časopisov, v katerih ima vladna politika pravico, in žal uveljavlja to pravico, da kreira vsebino in s tem kreira sporočilo javnosti. Verjetno ni potrebe, da govorim lastniško strukturo obeh dnevnih časopisov, torej Dela in Večera. Kot zanimivost pa dovolite, da izpostavim samo Večer, dne 24. novembra, to je bil petek, v naslovu: Janša odstavlja ministra Drobniča. Nihče izmed vas, ki hoče ohraniti nekaj kredibilnosti, ne bo mogel zanikati mojih besed, da je po interpelaciji gospoda, se opravičujem, k odstavitvi gospoda Drobniča naredila največji korak poslanska skupina Slovenske nacionalne stranke. Za razliko od predlagateljev obstoječe interpelacije smo k sodelovanju povabili vsakega slehernega poslanca in poslanko v Državnem zboru. Povabili smo strokovno in zainteresirano javnost, ker smo zasledovali drugačen cilj, vsebinski cilj, ne izključno, da bi bila interpelacija zgolj politično orožje, ampak kako si to zadevo razlagajo avtorji, ki pišejo, po moji oceni, neprostovoljno, celo več jih je podpisanih pod omenjeni članek. Izpostavlja vsako sleherno poslansko skupino, tudi tisto, ki se v povezavi do sedaj dvoletnega mandata sploh ni dotikala, katere predstavnik noben sedajle z nami ne sedi, problematike Ministrstva za delo, družino in socialne zadeve, izpostavijo njihov vidik, izpostavijo vidik vsake sleherne politične stranke. Tekst pa zaključijo v bore revnem kontekstu povezave avtorstva očitkov nad interpelacijo in seveda s tem z odnosom ene poslanske skupine, to je Slovenske nacionalne stranke. Kako naj ljudje v dani situaciji, v okviru dane Vlade dobijo dejansko objektivno informacijo, če so podvrženi, torej kreatorji ali pa prenašalci javnega mnenja, izključno v lastniški strukturi, ki pa vemo, da je v rokah Vlade Republike Slovenije. Ampak seveda ta zadeva ni edina. Dotaknil se bom tudi dela, tako nekoč zloglasno opevanega osrednjega časopisa v okviru naše države. Mislim, da je bilo istega dne, se opravičujem, celo dan kasneje, to je 25. november, sobota, izpostavljeno na drugi strani pod naslovom Dogodki dneva, celotna kronologija tako imenovanega Drobničevega sodelovanja ali pa nesodelovanja s socialnimi partnerji, z Vlado, s parlamentom, skratka z osebami od A do Ž v naši državi. Izpostavljeno je, da tega sodelovanja ni bilo. Ampak zanimivo je, da v okviru tako imenovanega prispevka Odzivi na predlog ministrove razrešitve so zopet naštete vse parlamentarne stranke. Nekatere med parlamentarnimi strankami ali poslanskimi skupinami, govorim o isti interpelaciji, gospodu Drobniču, avtorstvo se na to interpelacijo ima, pa ne da bi se s tem kitil, ampak kar je pa preveč, je pa le preveč, poslanska skupina nacionalne stranke. A ko novinarji, in tudi tukaj jih je več, povzamejo odziv na predlog ministrove razrešitve, imamo predsednika DeSUS-a Karla Erjavca s fotografijo, imamo Slovensko ljudsko stranko, gospoda Janeza Podobnika, imamo predsednika Liberalne demokracije Jelka Kacina, imamo našega poslanskega kolega Tanka in ne nazadnje vodjo poslanske skupine Socialnih demokratov gospoda Potrča. Nimamo drugega. In ta neobjektivnost poročanja, to je nevarnost za dojemanje in pa sprejemanje informacij. Jaz verjamem, da ne more biti v interesu in pa v zadovoljstvo kateremukoli tukaj v Državnem zboru, ne nazadnje tudi v okviru Vlade Republike Slovenije, neobjektivno poročanje. Vsi mi bi seveda morali težiti k temu, da so izpostavljena različna mnenja, ne, da se izpostavlja izključno eno mnenje, pa naj bo to vladajoče večine s pritrditvijo ministra, ki je danes na interpelaciji. Ampak dejstvo je, da se to pojavlja iz dneva v dan. Ampak te tri, štiri minute sem si dovolil izključno zaradi tega, ker ste si tudi pred menoj posamezniki dovolili in opredeljevali svojo vsebino pomanjkanja v dnevnopolitičnem dogajanju, v časopisju in pa na televiziji. S tega mesta naj mi bo dovoljeno se opredeliti do delovanja Radiotelevizije Slovenije, v povezavi z zakonom o RTV. Pa bom začel s poslansko skupino, kateri pripadam, torej Slovenska nacionalna stranka. Ne, da je minil teden, mesec, govorim o letih, ko smo bili nazadnje povabljeni v oddajo Odmevi, kjer se pač soočajo različna mnenja političnih strank, pripadniki ali pa poslanci, poslanka, poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Celo nekoč sem dobil očitek, da tudi če bi govorili o Zakonu o Slovenski nacionalni stranki, bi odgovorni urednik, ki ureja Odmeve, na to soočenje povabil zgolj za primer, kolega Tanka in kolega Potrča, da govorita o Zakonu o Slovenski nacionalni stranki. Ampak to se dogaja v okviru, pa bom namenoma rekel, naše RTV, torej televizije Slovenija. Ne vem, ali so ljudje tako zelo neizobraženi v okviru te institucije, da ne poznajo strukture parlamenta, ali so tako zelo neizobraženi ali pa politično pripadni, da ne gledajo vsebine ali predlagateljstva posameznega zakona, ko vabijo v goste govornike, tiste, ki kreirajo informacije ali pa razpošiljajo sporočila do odjemalcev, torej do državljank in državljanov Republike Slovenije. Seveda je odgovorov lahko več, ampak vsi vemo, kaj se skriva za tem. Vsaka Vlada ima željo vplivati na informacije, ampak tokratna Vlada pretirava v uresničevanju te želje. Pretirava na škodo razvoja demokracije in pretirava na škodo objektivnosti informacij. In dovolite, da s tega mesta izpostavim tisto zadevo, ki je po moji oceni prav tako pomembna. In se bom zopet navezal na problematiko, ki je v zadnjih dneh zelo aktualna. Nič koliko časopisnih člankov je imelo v vsebini priimek Strojanovi, romska problematika, ciganska problematika, kakorkoli. Nič koliko dopisov smo sprejemali poslanci, verjamem da Vlada Republike Slovenije prav tako, in ne nazadnje tudi mediji. Ampak izključno en medij v Republiki Sloveniji, ki niti sam sebe ne priznava za resen časopis, to je Direkt, je izpostavil dopis ogorčenih krajanov z vpogledom njihove resnice. In verjamem, da je njihova resnica bližje realnosti, kot je resnica kolegice Širce ali kogarkoli drugega. Ampak edino ta časopis si je upal izpostaviti drugo zadevo o problematiki ciganov na omenjeni zadevi. In ta časopis sam sebi priznava, da je neke vrste bulvarski časopis, kakorkoli. Ampak od dnevnega časopisja, ki pa sami sebi pripisuje težo resnega časopisa, kvalitetnega, objektivnega časopisa itn, nobeden od teh medijev ni upal izpostaviti drugačnosti, ki bi bila v pozitivni luči za Slovence in Slovenke. In če upoštevamo moje besede, če upoštevamo besede kritik ostalih predstavnikov poslanskih skupin, potem lahko z gotovostjo danes rečemo, da je nekaj narobe. Nekaj je narobe z objektivnostjo medijev. In če je kdo odgovoren za pomanjkanje objektivnosti, je minister, ki sedi za menoj. Iz tega naslova, iz vseh tistih naslovov, ki sem jih v uvodu izpostavil, bomo, v Nacionalni stranki, poslanka in poslanci, podprli interpelacijo. Težimo k temu, da naši državljani in državljanke dobijo informacije, ki jih bodo ne samo seznanjale z realnostjo, ampak jim bodo odpirale stvari tudi o tistih stvareh, pri katerih neposredno ne morejo biti prisotni. Ne bomo dopustili, vsaj kolikor je v naši moči, da bi se tovrstno početje, pa naj se odvija preko sklada, o katerem bo kasneje govorila kolegica Žgajner, naj se dotika vprašanja Lipice, o katerem bo govoril kolega Srečko Prijatelj, ne nazadnje tudi o odnosu ministra za kulturo do vprašanja denacionalizacije in izogibanja odgovornosti in prenašanja vsebine, o čemer bo govoril kolega Boštjan Zagorac. Torej elementov za odstavitev je več. Želeli bi si sicer, da bi predsednik Vlade sam premogel toliko ali poguma ali česarkoli drugega, in da bi ga odpoklical oziroma vsaj pozval k odpoklicu. Ampak dejstvo je, da smo se iz zlorabljanja informacij vsi mi v zgodovini mnogo naučili in naučili smo se to, da se tovrstne zlorabe, pa naj se imenujejo agit-propovstvo, naj se imenujejo primeri Goebelsa, kogarkoli, vedno negativno končajo. Po naši oceni, po oceni poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke so izpostavljene tudi nekatere druge stvari, kot je na primer enotna davčna stopnja. Eden izmed govornikov pred menoj je rekel, ja, v interpelaciji je opredeljeno poglavje fiskalne politike in kako bo bodoča fiskalna politika prijazna, torej davčna politika prijazna do umetnikov s področja omenjenega ministrstva. In ta govornik je rekel, da te enotne davčne stopnje oziroma do sprememb na področju fiskalne politike ni prišlo, torej to ne sme biti predmet interpelacije. Po naši oceni, ja, mora biti. Gre za vprašanje kredibilnosti ministra. In po naši oceni minister, ki je danes na preizkušnji, interpelaciji, kakorkoli hočete, je vsaj kar se nas tiče, izgubil kredibilnost, izgubil tisto kredibilnost, ki bi ga ohranjala na tem položaju, torej enega izmed ljudi, žal moram reči enega izmed ljudi, ker drugi je v klopi, kolega Grims, ki vodi, usmerja politiko omenjenega ministrstva. Kot rečeno, ostali poslanski kolegi bodo predstavili interpelacijo ob posameznih točkah v imenu poslanske skupine pa napovedujem, da bomo interpelacijo podprli. Hvala.
Hvala. Sledi splošna razprava poslank in poslancev o interpelaciji. Gospod Grims, ni replike na predstavitev poslanskih skupin. Boste imeli možnost v okviru razprave. Besedo ima gospod Gaber. Prosim.
Najlepša hvala, gospod predsednik. Gospod minister, spoštovane kolegice in kolegi! Pred seboj imam zapis, ki o gospodu ministru govori zelo zgovorne stvari in nič kaj spodbudne niso. Pred seboj imam razpravo o točki odloka o spremembah in dopolnitvah odloka o proračunu Mestne občine Maribor za leto 2006. V njej svetnik te mestne občine na seji 11.9.2006 gospod Marjan Gačko sprašuje, kam se je izgubila investicija v Lutkovnem gledališču Maribor. Odgovarja, in to je tisto, kar je posebej zanimivo, pa mu dr. Alojz Križman, nekdanji rektor mariborske univerze, župan mesta Maribor in vodja odbora, ki naj bi poskrbel za to, da bi to lutkovno gledališče zaživelo v primernih prostorih. Kaj pravi, to je tisto, kar je zame posebej zanimivo, gospod minister, in bojim se, da mora biti še za marsikoga v tej državi zelo zanimivo. Pravi tako, namreč na vprašanje, zakaj ni prišlo do realizacije te investicije, citiram: "Meni je minister jasno povedal, gospodu Soviču, denarja za lutkovno gledališče ne bomo dali tako dolgo, dokler je gospod Sovič." In potem govori še o marsičem, o barabijah in podobno. Pravi: "Izrazito kritičen pa sem, ker je to namenska poteza te vlade, predvsem SDS-a in to ne toliko proti Mariboru, ampak proti županu Soviču. In to moram odkrito danes povedati in bom še to tudi javno objavil, takšne zadeve, da se reče, to bomo pa "prišparali" za našega bodočega župana. To je škandal." To je bila navedba. Navedba, na katero ste bili, gospod minister, že opozorjeni in v poslanskem vprašanju z dne 25.9.2006 vas je moj poslanski kolega, gospod Petek, povprašal po tem, kar je postalo v Sloveniji bolj ali manj obče znano. Vi ste takrat odgovorili, zopet navajam: "Sedaj pa, da bi malo odgovoril na tisto prej, kar je govoril, kar mi niti ni treba odgovoriti, ampak vendarle bom, ker so bile hude obtožbe in besede torej povsem neprimerne. Govorili ste, da naj bi zavajal ali celo lagal, to je stvar politične kulture, da Soviču ne bomo dali, ker je on iz druge opcije, in da je to škandal ter da ne morem razumeti plemenite stvari in da mi ni mar za otroke v Mariboru. To je seveda neprimerno govorjenje in gospod Križman naj to dokaže, če lahko." Tudi to je bila dobesedna navedba tega, kar ste govorili tu v tem Državnem zboru. Nadaljevali ste s tematiko, ki ni v neposredni povezavi s tem vprašanjem. Sam pa vas sprašujem in pričakujem, da boste državljankam in državljanom te države odgovorili, ne, kako ste se odločali in kdaj vse je bila v programu izgradnja tega lutkovnega gledališča, ampak na eno samo vprašanje: Ali je dr. Križman, ko je govoril o vas in o pogovoru z vami, lagal? Če trdite, da je lagal, potem je seveda to storil večkrat. O tem, o isti temi, je namreč pisal tudi vsega spoštovanja vreden tednik v Sloveniji, kjer prav tako dr. Križman pravi: "Pri tem sem izpostavil, da letošnje lokalne volitve ne smejo biti ovira za dogovor in začetek gradnje Lutkovnega gledališča Maribor. Omenil sem tudi, da bo v primeru, da se gradnja ne bo pričela, to prav gotovo ena izmed zelo perečih tem predvolilne tekme. Dobil sem odgovor, da naj se z začetkom izgradnje počaka na morebitne politične spremembe v Mariboru. Žalostno je dejstvo, da se tudi pri takšni investiciji, ki je namenjena za otroke ter kulturi mesta, pojavljajo takšni ali drugačni politični interesi." [[Konec navedka.]] Sprašujem vas torej, gospod minister, ali je spoštovani profesor, nekdanji župan Maribora in tudi svetnik, lagal. Če mi boste odgovorili, da je lagal, verjamem, da bo gospod Križman znal najti odgovor na to vašo trditev, in seveda bomo potem o tem vprašanju razpravljali naprej. Če pa ni lagal, in sam bom verjel, dokler ne boste dokazali nasprotnega, da ni, potem vas pravzaprav sprašujem: V kakšni relaciji je to vaše ravnanje s prisego, ki ste jo dali pred tem Državnim zborom 3. decembra 2004. Tu ste namreč, citiram, rekli: "Prisegam, da bom spoštoval ustavni red, da bom ravnal po svoji vesti in z vsemi svojimi močmi deloval za blaginjo Slovenije." Ne za blaginjo lastnega kandidata v občini Maribor, ne za blaginjo SDS, ne za blaginjo koalicije, ampak zelo določno za blaginjo Slovenije. To sprašujem vas. Hkrati pa sprašujem predsednika protikorupcijske komisije, Draga Kosa: "Ali imamo v vašem primeru, ako so trditve gospoda Križmana točne, opraviti s primerom politično koruptivnega ravnanja?" Pričakujem, da bomo dobili odgovor na to vprašanje. Sam mislim, da če so trditve točne, imamo opravka prav s tem, s kaznivim dejanjem in s primerom koruptivnega ravnanja visokega funkcionarja te države, ministra za kulturo. Poslanke in poslance Maribora, mariborske volilne enote, ki so večkrat dokazali, da znajo iti preko politične pripadnosti ministrov, ko gre za Maribor, sprašujem, kaj si mislijo o tovrstnem šikaniranju občine Maribor, ljudi, ki tam živijo, s strani nekoga, ki se je odločil, da sredstev ne nakaže, da jih ni mogoče dati, ker tam na oblasti ni župan prave politične opcije. Sprašujem tudi predsednika Vlade, ki se zadnje čase na veliko sklicuje na etični kodeks in govori o tem, kakšni, da morajo biti ministri, kakšno je njegovo mnenje do vašega ravnanja, kakšen je njegov pogled na vaše ravnanje, če držijo besede, ki sem jih navedel na začetku. Kaj si torej misli o ravnanju, ki ni skladno z zakoni, ki je v nasprotju s prisego, dano temu parlamentu, in je konec koncev skladno tudi z etičnim kodeksom. Naj končam, gospod minister. Ali se vam ne zdi, da bi v primeru, da gospod dr. Križman govori resnico, bilo najbolj pametno, da kar sami odstopite in nam prihranite čas za to razpravo? Če namreč trditev drži, potem je to ravnanje brez primere v zgodovini te države.
Hvala. Besedo ima gospa Zalokar Oražem. Prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi, spoštovani gospod minister! Dovolite, da začnem v vašem ciničnem in posmehljivem tonu, v slogu, ko pravite, da je interpelacija, citiram: "polna podtikanj, konfuznih obtožb, sprenevedanja, propagandni mehurček, nastala iz zlonamernega razpoloženja piscev in podobno". Jaz bom interpelacijo z veseljem podprla, predvsem, gospod minister, zaradi vašega prispevka k sproščeni Sloveniji in tudi zaradi vsega, kar je ta Vlada na čelu z gospodom Janšo in vami kot polit komisarjem oziroma ministrom za pravilno in Vladi všečno informiranje naredila za uravnoteženo novinarstvo s posebnim poudarkom na kvalitetnejšem programu javne televizije. Danes smo izvedeli, da zakon, o katerem je veliko govora, Zakon o RTV-ju, ni vaš izdelek, pač pa od začetka do konca produkt kolege Grimsa, da pa ste vi zgolj sodelovali pri tem, da ste ga spravili skozi. In tudi danes lahko že med sejo opazujemo, kako minister oziroma kolega Grims neprestano nekaj hodi vam razlagat, očitno rabite stalno nekoga, ki vas podučuje. In moram tudi reči, da poleg tega, kar je omenil kolega Gaber, je laž, bila je laž in več mesecev, mislim, da vsaj dva meseca, sta s poslanskim kolegom Grimsem vesoljno Slovenijo prepričevala, da ta zakon je vaše delo, delo vašega ministrstva, danes smo slišali, da je v celoti produkt gospoda Grimsa. Mislim, da se pokazali, da znate lagati, kadar je potrebno, in takšnih izjav vam lahko danes kar nekaj povemo. Tudi na televiziji ste rekli: "To je izdelek ministrstva in ne nekega posameznika", ki se je danes s tem tu hvalil. Dovolite, da vas spomnim še na nekaj, na ta letak, v katerem ste navedli deset razlogov za to, da bi naj volivke in volivci podprli referendum. Moja trditev je, rekli ste, da ne gre za to, ali je bil pravičen ali nepravičen izid referenduma, strinjam se, referendum je bil takšen kot je bil, toda če je bil dosežen z manipulacijo, potem žal nekaj krivde za to nosite tudi vi. In tu je deset razlogov, pa jih bom nekaj naštela. Zakaj glas za novi Zakon o RTV-ju? Ker bo bolj pester in bolj kvaliteten program televizije, ker bodo novinarji dobili pravico do bolj svobodnega poročanja, ker bo več kulture, dobre zabave in kvalitetnih informacij, ker bo dosegal enaka merila za vse ter za uravnoteženo in profesionalno poročanje, ker bo šlo za to, da se bo začelo ločiti informacije od komentarja. Jaz ne govorim o naročnini, ampak o teh razlogih, ki so tu močni. Prav tako ste tudi rekli večkrat in poudarjeno pred sprejetjem zakona, da doslej nacionalna televizija se ni mogla znebiti politike, ker tega stari zakon ni dopuščal. Očitno iz vsega tega po letu dni, po referendumu ni ostalo bore veliko, pa dovolite, ker ste rekli, da nimamo materialnih in dejstvenih dokazov, da vam jih bom kar nekaj naštela. Bolj kvaliteten program. Seveda, vsak ima svoje oči in svojega malarja, ampak mislim, da se bo javnost kar strinjala, da zelo težko po letu dni govorimo, da je program bistveno boljši, ampak lahko kvečjemu rečemo, da je slabši in bistveno okrnjen. Jaz bom, gospod minister, kljub vašemu posmehu ob mojemu poslanskem vprašanju, vam vseeno ponovno očitala Ligo prvakov. Sem pač ljubiteljica športa in seveda denarja je zmanjkalo, kajti to je bil vzrok, da Lige prvakov ni na nacionalni televiziji, kljub, pravite, dobremu finančnemu poslovanju, ampak Liga prvakov se je odselila na majhno komercialno televizijo, ki ne pokriva celotnega slovenskega prostora. In če ne veste vi, vam bom jaz povedala, nogomet je najbolj priljubljen šport slovenskih otrok in mladine. In kaj lahko zdaj gledajo? Hrvaško televizijo, s hrvaškim komentarjem. Če je to prispevek kulturnega ministra k razvoju slovenskega športa, se vam v imenu teh ljubiteljev nogometa zahvaljujem. Seveda tudi slišim, da bo ukinjena Športna scena, prav tako ni več tedenskega pregleda nogometnih tekem prve slovenske lige, imamo pa veliko, in smo vam zelo hvaležni, da lahko gledamo po 20-ih ali celo 30-ih letih ponovno Košnikovo domačijo, zato da boste lahko članu sveta RTV, gospodu Mitu Trefaltu, zvestemu hlapcu, ponovno plačali avtorske honorarje. Soočenja so redka, v Odmevih nastopajo ministri sami in to tudi zahtevajo. Mislim, da je nekaj takih klicev oziroma takih intervencij prišlo v javnost. Ne nazadnje, ko je novinarka javno povedala, da minister Drobnič ni pristal na soočenje, je dobila ukor novinarka Odmevov. Zdaj pa slišim, da po novi shemi postaja dopisnica s terena, mislim, da z Gorenjske. Komentarja, o katerem tukaj govorite, da bodo ljudje počasi vedeli, kaj je informacija in kaj komentar. Komentarja pa pravzaprav več ni, komentar se s televizije umika, ga ukinjate. Novinarji pravzaprav komentarjev ne upajo pripraviti, razen, če so všečni aktualni oblasti. Ukinjene so oddaje, kot so Pod žarometom, Tarča je umaknjena na drugi program, Omizje pa v pozne nočne ure, ko pravzaprav normalni ljudje več tega ne gledajo. Tarča bo seveda na sporedu samo še enkrat mesečno in ostaja samo še enoumna oddaja Odmevi. Gospod predsednik, jaz sem zelo motena, pa bi prosila, če bi kdaj tudi opoziciji omogočili normalno diskusijo.
Pripomba je čudna, nadaljujte.
Ja, ne opozarjate poslancev iz vaših vrst, da motijo druge poslance. Hvala lepa za to, da tega ne omogočite. Naprej. Še o svobodi novinarjev. Danes boste pač primer novinarke Vide Petrovčič slišali najbrž večkrat. To je svoboda novinarjev v Sloveniji, tu je članek. Novinarska svoboda očitno iz vašega letaka je odpihnila novinarko. Da ne boste rekli, da gre samo za natolcevanja, bom prebrala, kaj pravi ta novinarka, ki mislim, da je dobila največ Viktorjev med vsemi novinarji dnevno-informativnega programa v preteklih letih in ki ste jo sami zelo cenili, dokler je bila kritična do prejšnje oblasti, sedaj seveda vam je odveč, ker je ohranila svojo kritično ost tudi do aktualne oblasti. Na vprašanje: "Kakšen je torej ideal, za katerega se že vseskozi borite?" - novinarka pravi: "Borim se za svobodo govora, ker med drugim pomeni odsotnost strahu. V tem pogledu bi kritizirala sedanjo Vlado. Odkrito povem, da sem vselej volila desno politično opcijo, ker je bila nasprotna tistemu, kar smo imeli na oblasti in tudi zato, ker sem menila, da bo to prineslo sproščeno Slovenijo, saj je bilo to obljubljeno, mar ne? Ali sem morda napačno slišala. Ampak to, kar sedaj doživljam kot novinarka, je nekaj drugega, je strah v ljudeh. Ljudje se bojijo za službe, nihče si ne upa veliko govoriti, niti ob kavi ne. Kolikor časa sem novinarka, česa takega še nisem doživljala." Konec njenega odgovora. Seveda, rekli ste, ni materialnih dokazov, ni dejstev. Jaz ne bom govorila s svoje pozicije, opozicijske poslanke, pač pa si bom sedaj dovolila in prebrala izključno mnenja, kritike intelektualcev, novinarjev in nekaterih pomembnih slovenskih razumnikov, kaj menijo o trenutni situaciji v zvezi z mediji. Prvi bo novinar, že upokojeni, Janko Lorenci. Novinar, ki je šel v pokoj zato, ker je poleti kritiziral slovensko politiko v zvezi s tem, da ne brani dovolj interesov manjšine v Avstriji. In urednik tega ni želel objaviti. Seveda je potem gospod Lorenci sam odšel v pokoj. Takole pravi: "Seveda pa je imelo to kaznovanje tudi racionalno jedro, šlo je za ustrahovanje drugih novinarjev. [[Očitno na njegovem primeru.]] Kakorkoli, najprej se kljub vsem ustavnim in drugim zagotovilom o mnenjski svobodi cenzurira, nato kaznuje. Tudi zaradi tega sem se predčasno upokojil. Ne pritožujem se, bolj kot upokojenec sem osvobojenec." To je očitno primer svobodnega slovenskega novinarja v pokoju. "Mnogim slovenskim novinarjem se godi slabše kot meni, a nimajo kam iti." Naprej: "Govoričenje o nezaželeni uravnoteženosti, o zaželeni uravnoteženosti je blef. Uravnoteženost je premalo. Cilj podreditve so do oblasti čim manj kritični in čim bolj prijazni, se pravi, pristranski mediji. Do tega cilja pa vodi več metod. Prva po mnenju Lorencija je ta, če se medija ne da podrediti, ga je treba po možnosti uničiti, na primer, z odtegovanjem oglasov, brez katerih ni mogoče preživeti. Podjetja se v svobodnih medijih bojijo oglaševati, tudi če jim gospodarske koristi to narekujejo. In zaključek: Med tem mrcvarjenjem slovenskega novinarstva se dogajajo grde, mučne in za medije hkrati škodljive stvari. Še en primer: Novinarka, ki je v svojem prispevku kritizirala ministra, ker je v kamero namesto odgovora na vprašanje lajnal nekakšen svoj popravek, je, čeprav sposobna in priljubljena, kazensko izginila z zaslonov, ker je storila to, kar bi morali njeni navzgor udvorljivi, strahopetni šefi. Sicer pa so bili nastavljeni kot "čistilci". To so očitno ti novi uredniki. Naprej, kaj pravi o medijski sceni Dušan Jovanovič: "Na večino teh strahov smo se že privadili ali pa smo jih uskladiščili v podzavesti. Z novo slovensko oblastjo pa so stopili na sceno novi strahovi. Vladajoča koalicija zahteva kompatibilnost kadrov in na vse ključne položaje postavlja svoje ljudi. Številne zamenjave v slovenskih medijskih hišah kažejo na to, da si oblast prizadeva doseči absolutni nadzor nad ključnimi mediji. Na preizkušnji sta neodvisnost medijev in svoboda izražanja. Vsak dan poslušamo zgodbe o poskusih ustrahovanja in discipliniranja novinarjev." Miran Lesjak, odgovorni urednik Dnevnika pravi, da ima dnevno klice novinarjev, ki iščejo službo, in sicer pravi: "Kot odgovorni urednik Dnevnika je, odkar se je začel proces uravnoteženja medijev, to postalo neprijetno delo. Odgovorni urednik je namreč tisti, ki kadruje v svojem uredništvu, zato se name obrača vedno več neuravnoteženih novinarskih kolegov iz drugih slovenskih redakcij z enostavnim vprašanjem: ali me potrebujete? Vemo, da je tako, ker sta Dnevnik in njegov izdajatelj zaradi naših prizadevanj postala zelo ugledna služba. Vemo pa tudi, da so ti kadrovski pogovori rezultat tega, kar se dogaja v drugih uredništvih." In kaj pravi, da se dogaja: "Novinarjem prenarejajo njihova besedila, dopisujejo, česar niso napisali, režejo njihove misli, manipulirajo z njihovimi podpisi ali pa jih enostavno postavijo v kot k fikusu, in vse to zato, ker pač hočejo delati profesionalno in ne mislijo kot oblastniki." Navajala sem vam dejstva, materialne dokaze slovenskih novinarjev in ne jeznorite opozicije. Večkrat je bil že omenjen tudi skrit pritisk na medije - pritisk, ki se izvaja skozi oglaševalsko zgodbo, skozi to, kje oglašujejo paradržavni oglaševalci, kot so Telekom, Mobitel, Petrol, Zavarovalnica Triglav, NKBM, Mercator in podobno. In če dovolite, bom tudi to materializirala s konkretnim dokazom in to kar vašega bivšega ministra, ki je očitno v tistem, sicer kratkem času, spoznal, kako deluje ta nova oblast. Gre za gospoda Jožeta Damijana in članek, ki ga je objavil v Financah, v katerem razmišlja o absolutistu na čelu Vlade. Tako je namreč naslov tega dela. In sicer pravi: Predsednik Vlade lahko načeloma vpliva na poročanje skoraj vsakega medija v Sloveniji, če le ni v tuji lasti in če tujim medijskim lastnikom ni mar zgolj kratkoročni dobiček, kajti predsednik Vlade lahko vpliva tudi na omejitev oglaševanja državno nadziranih podjetij v posameznem mediju. Podreditev javnih medijev RTV-ja ter nekaterih odločilnih nacionalnih medijev prek lastniških in uredniških zamenjav je privedla v možnost dirigiranja zgolj enostranskega poročanja. Gre za podobne vzorce razmišljanja in delovanja kot v socializmu. Kaj se moramo iz tega naučiti? Gospod Damijan se je očitno dosti naučil, pa je to Vlado zapustil. In naprej pravi gospod Damijan: Predsednik zdajšnje Vlade Janša je imel tudi izjemno srečo, da je bila v preteklih letih javna RTV tudi zares precej bolj javna in je omogočala precej široko pokrivanje, sicer mu ne bi uspelo reklamirati sebe kot alternativnega voditelja. In če so danes živa prizadevanja za zmanjšanje te medijske pluralnosti, pomeni, da ne samo, da zdajšnji oblastniki ne razumejo povezave med tržnim gospodarstvom, ekonomsko svobodo in politično svobodo, ampak se tudi ne zavedajo, da v demokratičnem političnem sistemu jim oblast ni zagotovljena za vekomaj. In ko bodo izgubili to politično moč, bodo izgubili tudi možnost biti v medijih. Sedanji oblastniki so imeli priložnost, da se umaknejo iz aktivne kontrole nad mediji in ga dejansko sprostijo, delajo pa prav nasprotno. Ne zavedajo se, da jim tudi popoln nadzor nad mediji ne zagotavlja vnovične izvolitve. Očitno je gospod Damijan v nekaj mesecih sobivanja v vaši Vladi zelo dobro ugotovil vzvode pritiskov na medije, o katerih danes govorite, da so smešni, izmišljeni, nebulozni, potvorjeni in tako naprej. Očitno vsi ti ljudje, ki sem jih zdaj navedla, imajo nek manjko, tako jim je bilo sporočeno. In še o pravici do popravka. Danes je bilo o tem veliko rečeno. To je zadeva, ki ste jo vi propagirali, zagovarjali in danes mi je jasno, zakaj. Popravki so večinoma objavljeni zgolj in izključno, kadar te popravke sproducira Vlada, kadar gre za vladne demantije, takrat se pač uredniki ustrašijo, najdejo prostor in mesto, drugi pa doživljamo vse kaj drugega. Gospod minister predala vam bom trikrat napisano zahtevo za popravek. Dve sta namenjeni uredništvu Dela, ena pa uredništvu Slovenskih novic. Ti popravki so bili poslani s strani občine Domžale v zadnjih treh mesecih, noben od njih ni bil objavljen in nobeden od njih ni zaslužil niti toliko pozornosti urednika, da bi kdo poklical in povedal, zakaj teh popravkov ne misli objaviti, ali je kaj narobe z našo interpretacijo popravka. Seveda pa je bil popravek objavljen v časopisu Dnevnik, isti, kajti članek se je nanašal in je bil objavljen v obeh časopisih, po drugi strani pa na en majhen članek, kot boste lahko videli, o domžalskih dijakih, ki so telovadili na ulici, je bil potem objavljen več kot štirikrat daljši popravek Ministrstva za šolstvo, naš odgovor na hude obtožbe v zvezi z občino Domžale pa nikoli ni bil objavljen. Mi bomo to predali tudi sodišču in zahtevali ustrezno sodno varstvo, vi pa, ki trdite, skupaj s kolegom Grimsem, ki je baje to doživljal v preteklih letih, si lahko pogledate, kako se to odvija zdaj po spremembah Zakona o medijih, za katerega nosite vso odgovornost tudi vi. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Ljubeljšek.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovani zbor, spoštovani gospod minister in gospa državna sekretarka! Interpelacijo, ki jo je vložila skupina poslank in poslancev poslanskega kluba Liberalne demokracije zoper ministra za kulturo in predlaga sklep, da se dr. Vaska Simonitija razreši s funkcije. Sam sem skrbno prebral in zaključil, da so navedbe zelo splošne, brez priloženih dokazov, analiz ali dokumentov, ki bi potrjevali zapisano. Močno dvomim v resničnost zapisanega, marsikaj kar je zapisano, pa preprosto ne verjamem. Glede na to, da je interpelacija zelo posplošena in obravnava različne teme, ne morem drugače, kot da tako posplošeno podam tudi svoje mnenje. V zadnjem času so v zvezi z interpelacijo v javnosti padale težke besede, kot so: minister laže ali po letu dni se soočamo z grobim in komisarskim prevzemom RTV Slovenije, se v zavračanju trditev iz interpelacije preprosto ne morem izogniti približno takšnemu besednjaku, čeprav ga v življenju ne rad uporabljam. Trdim, da je vrednostna sodba o gospodu Simonitiju, da je objesten, pristranski, da bo dolgoročno škodil slovenski kulturi in tako naprej, zapisana z veliko lahkotnostjo, nepremišljeno, neodgovorno in zlonamerno. Minister je, tako trdim in za tem stojim, prikazan z lastnostmi, ki jih nima in jih v interpelaciji tudi niste dokazali. Zato so takšne trditve, kot so, preprosto žalitev. Pošteno je, da se pove resnica, kakršna je, ne lepa ne grda, samo resnico, ki pa ne more biti neprepričljivost, neresničnost, površnost in lahkotnost. V interpelaciji se trdi, da "je Zakon o RTV Slovenija, ki ga je zakrivil," tako je zapisano, "dr. Simoniti, ukinil javno televizijo v Sloveniji in uzakonil državno oziroma vladno televizijo." In dalje, da "je to del širšega koncepta delovanja aktualne oblasti, katere bistvo je podrejanje javne uprave, gospodarstva, tožilstva, sodstva, protikorupcijskih organov in medijev." Glede na to, da ste bili kolegi iz Liberalne demokracije več kot deset let na oblasti, je bil vaš vpliv političnega podrejanja vsega prej naštetega nedvomno izrabljen do popolnosti, kot koncept delovanja vaše oblasti, podrejanje vsega je bila vaša lastna praksa. In na vsak način bi radi dokazali, da ste edini sposobni voditi to državo, pa se je že v dveh letih pokazalo, da so mnogi vaši kadri še kako nadomestljivi, in še več, da so nekateri novi kadri tudi boljši od svojih predhodnikov. Trditev, da so ministru Simonitiju prednostni cilji utrditev politične moči, podrejanje medijev, politiziranje kulture, nadzor nad javnim sektorjem in kadrovska igračkanja, je čisto navadna travma zaradi izgubljene oblasti. In s to interpelacijo danes resnično dokazujete, da vam gre samo za najedanje Vlade, koalicije, Slovenske demokratske stranke in njenih ministrov in da je vaš edini cilj za vsako ceno rušiti ugled sedanje oblasti in ministrov v javnosti. To Vlado je po vaše treba sesuvati do temeljev, pa čeprav s trditvami, ki so lažne, napačne, izkrivljene in zlonamerne. Mene 59 strani interpelacije ni niti najmanj prepričalo, da vam gre med drugim tudi za resnično avtonomijo in pluralnost medijev, predvsem RTV Slovenije, ter za izboljšanje položaja kulture pri nas. Nasprotno, vedno bolj sem prepričan, da gre pri vsem tem le za to, da preprosto ne prenesete, da nimate več izključnega vpliva in monopola nad mediji in širšim kulturnim prostorom v državi in je zato zelo prizadet predvsem ego nekaterih Liberalnih demokratinj in demokratov. Trdim, da je dr. Simoniti politik in minister, ki vsak trenutek daje ljudem v državi vse, za kar ga obvezuje položaj in za kar je bil izvoljen in imenovan. Trditev, da novi zakon, ki ga je "zakrivil" minister za kulturo, vnaša v javni zavod RTV Slovenija strah, samocenzuro, nesamostojno mišljenje, apatičnost, notranja trenja, nezadovoljstva, frustracije, da novinarji delajo pod političnimi pritiski in da se politično omejuje avtonomija nekoč javnega zavoda, je žalitev za vse novinarje na RTV Slovenija, ker je nepoštena. Sprašujem, na osnovi katerih analiz so bile te trditve o novinarjih zapisane. Kje so za tako težke besede o stanju novinarjev in med novinarji na RTV Slovenija tudi dokazi? Dejstvo pa je, da je Zavod RTV Slovenija v preteklih letih, pa ne šele po sprejetju novega zakona, zabredel v hude finančne težave, ki so kar klicale po sanaciji. Dejstvo tudi je, da je zavod postal zapleten, nepregleden, tog in slabo nadzorovan organizacijski sistem s takimi in drugačnimi interesi ter raznovrstnimi posli, za kar pa prav gotovo ni odgovoren dr. Simoniti, pač pa polno odgovornost nosijo nekateri prejšnji generalni direktorji RTV in ministri za kulturo v prejšnjim mandatih. Da ne poudarjam tudi dolgoletnega vodenja sveta zavoda s strani bivšega visokega partijskega funkcionarja ali pa znamenitih dopisovanj: Dragi Borut, dragi Tone. Očitek o poslabšanju programa na RTV Slovenija je izmišljena trditev, saj interpelaciji niso priložene o tem nikakršne analize in dokazi. Sicer pa programa ne ustvarja dr. Simoniti niti nisem opazil, da bi bil pod kakšno od oddaj podpisan kot avtor ali soavtor oddaje niti kot odgovorni urednik. Gospod predsednik, če bi lahko zagotovili mir.
Res je, prosim, da [[..]]
Vašo trditev je tako ta teden že ovrgel tudi Mirovni institut, ki je spremljal delovanja RTV Slovenije po sprejetju novega Zakona o RTV, citiram: "S stališča novinarske politične in ideološke korektnosti, objektivnosti in nevtralnosti pri komentiranju in poročanju ni zaznati bistvenih sprememb." - konec citata. Od sprejetja medijskega zakona sem še posebej pozoren tudi na tako zelo sporne popravke in ugotavljam, da popravki ne zasedajo prav nič več prostora, kot so ga prejšnjih obdobjih, zato so trditve o zlorabi določbe o popravku zavajajoče in neresnične. Novinar, ki išče resnico in poroča o dejstvih, torej se obnaša profesionalno, se ne more bati popravka, prav pa je, da tudi bralec, če želi, lahko pove drugo plat medalje, čeprav vsi vemo, da noben popravek ne more vsega popraviti. Trdim, da mediji, poudarjam, vsaj nekateri, postajajo vse bolj uravnoteženi, zato sem vesel različnih mnenj o dogodkih, ki državljanom končno omogočajo resnico, presojo, izbiro in odločitev in tako skoraj da ni več možnosti, da bi bili izpostavljeni namerni ali nenamerni manipulaciji. Še nekaj o medijih v prejšnjih mandatih, za katere trdite, da so bili takrat avtonomni in pluralni. Leta 2001, torej na višku vladavine Liberalne demokracije, je Drago Jančar zapisal, citiram: "Želim normalne časopise in televizijske postaje, korektne, objektivne, profesionalne, takšne, ki zrcalijo pluralnost slovenske družbe, v Sloveniji pa se piše o ljudeh kakor o smeteh, seveda ne o vseh, pač pa predvsem o tistih, ki jih je treba iz političnih razlogov zaustaviti in onemogočiti in jih izriniti iz javnega življenja." Konec citata. Vedno znova se čudim in resnično se mi zdi velika škoda, da vaš čut, spoštovani kolegi in kolegice iz poslanskega kluba Liberalne demokracije, čut za demokracijo, neodvisnost, avtonomnost in pluralnost medijev ni bil tako izostren že pred leti. In če bi danes v interpelaciji človek lahko prepoznal željo po uveljavljanju resničnosti, poštenosti in normalnosti, bi bilo normalno, da se med nami razvije dialog za in proti, soočili bi argumente in skušali poiskati rešitve skupnih problemov. Ker pa vsega tega ni, se bojim, da bomo še naprej stali na nasprotnih bregovih. Izjemno me je presenetila trditev, da je dr. Virant, čeprav ne razumem dobro, zakaj je ta podatek v interpelaciji zoper dr. Simonitija, ob sprejemanju Zakona o javnih uslužbencih napovedal nekaj deset zamenjav, direktor Arhiva Slovenije pa se je, tako je zapisano, pridružil nekaj stotinam razrešenih, premeščenih in odhajajočih javnih uslužbencev. Navajajo se čistke, odpuščanje neposlušnih strokovnjakov, šikaniranje in premeščanje javnih delavcev in dalje, da je na Ministrstvu za kulturo prišlo do številnih zamenjav, premestitev, odhodov s hitro in arogantno izvedeno eksekucijo. Izkaže pa se, da gre še za eno zavajajočo neresnico in da so bili ti tako imenovani številni primeri komaj trije posamezniki iz Filmskega sklada, Kobilarne Lipica in Arhiva Slovenije. Ni mi jasno tudi, kaj pomeni hitra in arogantno izvedena eksekucija. Če je to preselitev iz ene pisarne v drugo ali v drugo poslovno stavbo, potem je bilo to storjeno tudi meni, saj sem v tem mandatu že dvakrat zamenjal pisarno, pa ob tem resnično nisem pomislil na to, da je nad menoj izvršena hitra in arogantna eksekucija, pa bi po tej logiki iz interpelacije moral biti prizadet in kuhati strašne zamere. Kaj pa je z nekaj stotinami razrešenih, premeščenih in odhajajočih javnih uslužbencev, pa danes pričakujem pojasnila, pa ne s strani ministra, saj se iz te trditve v interpelaciji ne razbere za kolikšno število gre, ali pomeni trditev nekaj sto ali celo več javnih uslužbencev, bi me pa ta konkretna številka danes resnično zanimala. O blejskem gradu, blejskem otoku in Lipici trdim, da so navedbe zavajajoče, bi pa ob tem rad povedal nekaj kar dobro poznam, da si ljudje, ki v tem in tudi v drugih krajih živijo, radi sami krojijo svoje življenje in ni bojazni, da ne bodo dobro poskrbeli tudi za kulturne spomenike, saj so jih ohranjali stoletja, so pa, verjemite mi, dobesedno alergični na nenehne komande in modrovanja raznih teoretikov, mislecev in zaščitnikov iz Ljubljane. Trdim, in za tem stojim, da interpelacija zoper dr. Simonitija, ministra za kulturo, ni upravičena, ker ni podkrepljena z nobenimi dokazi, ne analizami in ne konkretnimi dokumenti, niti ne dokazuje, da obstaja sum kršitve zakonodaje ali Ustave. In ne glede na to, da je formalno nepravilna, je tudi neprimerna in zlonamerna. Razne trditve in navedbe gospe kolegice Širce v današnji uvodni predstavitvi interpelacije pa je gospod minister Simoniti konkretno, argumentirano in odločno zavrnil. V tem parlamentu sem že opozoril na to, da je poštenost vrednota, ki je med Slovenci še zelo živa, in prav ob tej interpelaciji sem pomislil na to, da to, kar je zapisano o gospodu Simonitiju, ni pošteno, niti kar je zapisano o njegovem delu, še manj pa tisto, kar je zapisano o osebnih lastnostih ministra. Poudarjam, bodimo pošteni! In kot je zapisal dr. Trstenjak, ko med Slovenci ne bo več poštenosti, bomo kot narod propadli. Interpelacije nikakor ne bom podprl. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Gulič.
Spoštovani gospod predsednik, cenjene kolegice in kolegi, gospod minister! [[Oglašanje iz dvorane.]] Je, je, že prihaja. Vse to, kar je gospod Ljubeljšek povedal, seveda drži. Drži, če damo pred vso to dolgo zgodbo minus. Se pravi, tisto, kar je zanikal, bi moral potrditi, tisto, kar je potrjeval, bi moral zanikati, in potem bi celo besede z vso svojo semantiko bile na mestu. Sam sicer vsega natanko nisem razumel, moram priznati, kajti nikoli nisem bil na oblasti in ne vem, kakšna sladkost mi je ušla. Ampak vem, kako je bilo, ko sem bil urednik v času, za katerega vi pravite, da je bil poln pritiskov. Tudi kadar je kdo pritisnil, se je dalo temu lepo ubraniti, in tisti, ki je pritiskal, je bil umazan in ga je medij lahko umazal in ga tudi je umazal, kar spomnite se. V tistih časih, za katere pravite, kako niste imeli prostora v medijih, so analize pokazale, da je bilo v letu pred volitvami, v letu 2003, 70% medijskega prostora zasedenega z opozicijo, se pravi, s sedanjo koalicijo, in zgolj 30% s takratno pozicijo, v kar je vključeno seveda tudi delo Vlade. To so bila razmerja. Pravite, da ni popravkov. Verjamem, da jih ni. Prvič, ljudje tega nočejo narediti, eni se bojijo, tretjič pa vsi nimajo denarja za tečaje, ki jih prirejajo za pisanje popravkov. A veste, takrat, ko se je govorilo o tem, kako bo popravek preprost, enostaven, da ga bo lahko napisal vsak ali celo narekoval, če pisati ne bo znal, danes pa imamo tečaje. Finance prirejajo tečaje in jaz mislim,da jih vodi eden od tistih, ki je pisal to zgodbo o popravkih. Se pravi, čisti biznis. To ste spustili notri. Jaz ne rečem, da nalašč. Mogoče ste bili tako naivni, prostodušni, dobri, ne vem kaj, ampak tako je. Očitno so bile zvezde takrat v takšni konstalaciji, da jih en oblak ni mogel vseh zakriti, pa je potem izgledalo, da bo vse dobro. Danes imamo pa medijski mrk, debelo knjigo, ki o tem pripoveduje. Rekli ste, da hočete imeti analize, da hočete, da o tem govori stroka. Stroka je kar veliko govorila o tem, tudi analize so narejene. Točno se vidi, kako pada gledanost programov RTV Slovenije, kako pada gledanost oddaj, kako tiste, ki so bile še kaj prida, umikate v nemogoče časovne niše, tako da jih ljudje niti ne morejo gledati. Vem, boste rekli, ponavlja, tale Gulič kar naprej ponavlja. Seveda ponavljam, saj to je na RTV in na RTV so navajeni ponovitev. To je pač treba zato, da smo usklajeni. O RTV prispevku in o tem, kako manjka nekih 600 milijonov izgube. Jaz bom povedal zgodbo za nazaj. Nazadnje je bil RTV prispevek povišan, ker je bilo rečeno, da bo del 3% tega denarja šel za druge medije, se pravi za lokalne, regionalne televizije in radijske postaje. Ta denar je bil pobran in spravljen v žep. Zaradi odločbe Ustavnega sodišča se to nikoli ni izvedlo, ampak ta denar je seveda uporabila RTV Slovenija in ga še vedno uporablja, kajti prispevek se ni znižal niti za tisto, kar je bilo obljubljeno, se pravi, da se bo znižal nasploh, niti se ni znižal za tisti denar, ki ga je prineslo zadnje povišanje, kot da smo na to pozabili. Tistega je bilo približno za milijardo, toliko kot je danes tega denarja, ki gre za medije. Se pravi, 600 milijonov je pa še vedno izgube. Se pravi, če bi se v resnici vrnil na prejšnje stanje RTV prispevek, bi se moral znižati izdatno in potem bi bilo izgube zelo zelo veliko več. Odkod sploh ta izguba? Avtorskih oddaj ni več, zadev, ki so sorazmerno drage, se pravi dokumentarci, komentarji, potem iskanje različnih podatkov, vsega tega ni. So še neki direktni prenosi zadev, ki že obstajajo in so poceni oddaje, ko se privleče ljudi v studio. To je vse, kar je še ostalo tako opazno od lastne produkcije. In potem se čudimo, da gledanost pada. Ljudje so nesramni, ker ne gledajo te televizije, ker na drugem programu nočejo gledati tretjega programa, ker se umikajo v druge televizije, tudi na POP TV, ljudje gledajo National Geographic, če hočejo zabavo, gledajo Animal planet, ne pa tretji program. To se dogaja. Ne samo, da pada gledanost medijev, tudi branost časnikov, ki so veljali nekaj v tej državi, je padla. To se vidi po nakladi, iz 80.000 na 60.000, in to eminitnih časopisov, ker so odšli dobri novinarji. Ne rečem, da so prišli slabi, ampak prav gotovo ne tako izkušeni in tako vešči. Se pravi, zadeva je popolnoma razrušila in razjedla sistem, ki je obstajal. Sistem, ki je zagotavljal svobodo, ki je zagotavljal besedo vsem ljudem, opoziciji, poziciji, različnim strankam, različnim stališčem. Danes seveda edino kar se še da videti, je kurjenje nestrpnosti, sovraštva itn. Resne teme se umikajo v tako imenovani ifnotainment, kjer se lahko dela z njimi marsikaj, ker tako ali tako s tem navidez izgubijo svojo resnost. Politični vplivi na javni zavod so zelo jasni in evidentni. Ne bom sedaj ponavljal vseh tistih zgodbic o glasovanju itn., ljudje, ki nas sedajle gledajo in poslušajo, si lahko tudi sami s čim pomagajo, vzamejo, ne vem, položnico izpred leta dni nazaj, jo primerjajo s tisto iz prejšnjega meseca in bodo videli, da ni nobene razlike v številki, le to bodo videli, da so za isti denar dobili veliko veliko manj. Če pa to ni podražitev, potem pa ne vem, kaj je. Če se že izognemo vsem tem matematičnim trikom, ki jih tako radi pripovedujete v zvezi z inflacijo, ki da ceni vse stvari. Prej sem navedel eno od takih, bom rekel kulturnih goljufij, ki je prestopila meje, se pravi tisto z mlekom, za isti denar namesto litra, 95 centilitrov oziroma 950 mililitrov, to pomeni 5% podražitev. Čisto preprosto. In ker je vzorec bil dan, se vzorec uporablja in ti vzorci preplavljajo Slovenijo. Na enkrat so vse stvari dopuščene zaradi tega, ker jih očitno nekdo vedno oprošča. Cenjene kolegice in kolegi. Marsikaj bi še rad povedal o tem, ampak tukaj je bilo izrečeno tudi kaj takšnega ali pa kdaj prej, da bi vendarle prosil za odgovor. V tem trenutku gospoda ministra sprašujem, kdo je lagal, dr. Vasko Simoniti ali dr. Alojzij Križman, v zvezi z Lutkovnim gledališčem. Vprašanje je preprosto, enostavno in mislim, da tudi odgovor ne bo težak. Hvala lepa.
Hvala. K besedi se je javil gospod minister. Izvolite.
Hvala lepa. Torej, nabralo se je kar nekaj vprašanj in skušal bom odgovoriti po vrsti. Morda se bom tudi kdaj ponovil, ker se tudi ta vprašanja stalno ponavljajo, ali z drugimi besedami, se govori isto in bom skušal odgovoriti ali pa vsaj podati svoje mnenje v zvezi z navedbami spoštovanih poslancev in poslank. Torej, najprej na gospo poslanko Širco, ki je začela svoj ekspoze, da tako rečem, o tem, da je minister postavil vojno ter da se je strah zalegel med ljudi in da seveda traja, torej da obstaja na RTV Slovenija - javnemu zavodu pravzaprav določeno nelagodje in še nekatere druge stvari. Torej, najprej bi odgovoril za strah. Strah v demokraciji imajo lahko samo tisti ljudje, ki imajo slabo vest. Na drugi strani, ko se govori o RTV-ju iz vseh strani in očita meni, pravzaprav kaj vse je na RTV Slovenija narobe in kakšen političen vpliv je s strani ministra za kulturo. Torej, jaz sem vesel, da slišim, kakšno strašno moč imam, vendar moram reči, da te strašne moči pravzaprav ne prakticiram, ker mislim osebno, da je seveda nimam. Na drugi strani RTV Slovenija je javni zavod, samostojen in seveda mnoga vprašanja, katere ste sprožili, morate seveda nasloviti direktno, neposredno na RTV javni zavod. Seveda, nekatere informacije sem si pridobil in bom tudi skušal povedati, vendar še enkrat - RTV Slovenija je javni zavod in pripisovanje meni vseh teh stvari o zamenjavah in vplivih na program, pravzaprav se mi zdijo zelo neumestni. Res je pa to, da opažam, da se pada v določena protislovja. Na eni strani se govori, kako je televizija negledana, kako naj bi vse programske vsebine in oddaje premestil. Moram reči, da je to precej za lase privlečeno in da se s temi stvarmi enostavno ne ukvarjam. Glede parlamentarnega programa veste dobro, da dogovori tečejo v Državnem zboru in z RTV-jem. Glede digitalizacije je to nov izziv, ki ga je tudi Slovenija dolžna uresničiti do leta 2012, in kot vem, se na RTV ta digitalizacija že opravlja v določeni meri in da so tudi narejeni vsi načrti, da se bo ta digitalizacija tudi izvedla, in to v pravem času, torej do leta 2012, tako kot je v skladu z evropskimi smernicami. Glede tega, da se sredstva, ki naj bi se izkazovala kot dobiček, da to izhaja iz prodaje delnic. Jaz sem obveščen, da temu ni tako, tudi v odgovoru na interpelacijo sem zelo jasno pokazal, da so to sredstva, ki izkazujejo dobiček, dejansko posledica letošnjega dela, torej po mojem mnenju uspešnega generalnega direktorja; in tisti žaljivi podtoni, o katerih bomo še nekaj govorili, ker sem jih slišal danes o raznih avtomobilskih zadevah, se mi zdijo nadvse deplasirani in neustrezni. Kaj, če bi se spomnili raznih direktorjev raznih betonarn, ki so, ne vem, do česa napredovali. Glede padanja gledanja oddaj na televiziji bi povedal sledeče. Da, v javnih televizijah praktično pada povsod po Evropi gledanost, ampak to naj ne bo opravičilo, samo kot skromno dejstvo, vendar je potrebno ugotoviti, da je gledanost televizije padala v zadnjih 5-ih letih stalno in ne samo sedaj, v zadnjem letu, ko je novo vodstvo, novo vodstvo je pa praktično dejansko dobrih 6 mesecev na krmilu. Ko je gospa poslanka govorila o načelih etike, moram povedati, da sem v svojem odgovoru zelo jasno povedal, do kje sega pravzaprav etika gospe poslanke, ki svoje družinsko-poslovne stvari ureja tudi kot vplivna politična delavka, dolgotrajna in z mnogimi funkcijami. Glede romske skupnosti. Na RTV-ju ste seznanjeni, upam, ali se pa lahko seznanite z oddajami, mislim, da je prav, da pride do teh oddaj. Bili so stiki vodstva tako z romsko skupnostjo tako z eksperti iz tujine in tudi doma, bili so pritegnjeni tudi iz raznih civilnih društev predstavniki, ki so skupaj dogovorili, kaj narediti in kako narediti, da bo prišlo do posamičnih oddaj za to romsko skupnost. Kot vem, poteka tudi izbor kandidatov izmed romske skupnosti v smislu, ali pa trening, da bodo te oddaje lahko vodili, tako da mislim, da bodo že v začetku drugega leta s temi stvari začeli. Ne vem, od kje gospe poslanki to, trditev je bila, da ve, da se je v mojem kabinetu nekaj odločilo in da se o vsem odloča, bi bilo zanimivo slišati, če bi znala to zelo jasno specifizirati. Glede Fahrenheita je bil predvajan na televiziji, ne v tistem terminu, kot ste povedali, ampak je bil vendarle predvajan. Tudi sam sem si ogledal ta film, lahko bi rekel, politični pamflet, ki je vreden ogleda, ki je kritičen, vendar počasi tudi malo dolgočasen postaja po dveh urah. Res je, da ima RTV Slovenija od prodaje delnic Eutelsat, ne vem točno, 36 milijonov evrov in da nekatere delnice še ima v obtoku. To bo po zagotovilih prejšnjega vodstva in tudi sedanjega zagotovljeno prav za digitalizacijo. Glede plače generalnega direktorja, vprašajte na RTV institucijo, kako je s to njegovo plačo. Sam pa vem glede na presežke, ki so bili v letošnjem letu doseženi, sem kot pristojen minister podpisal, da lahko se plače povišajo za 4.7% glede na uspešnost. Glede gledanosti, tukaj so protislovja, na eni strani trdite, da gledanost pada, na drugi strani pa mnogi poslanci govorijo, katere oddaje vse bi morale biti, ki pokrivajo slovenski prostor in odgovarjajo na tiste vsebine, ki jih je treba pokriti, pa so kljub vsemu malo gledane, tako da je treba vaša različna mnenja nekako uskladiti. Gre pa tudi za filmsko umetnost, o kateri se je govorilo, tudi ta je v nekem programu ob sredah, ta gledanost je močno padla od 8% na 2% isto v zadnjih štirih letih. Glede verskih vsebin, o katerih se je sugeriralo pravzaprav, da jih je več in da jih bo več, je treba zelo jasno povedati, verskih vsebin je manj, kot jih je bilo v 90. letih, in to je preverljivo, zlasti okoli leta 96 in 97 je bilo verskih vsebin na RTV Slovenija več, kot jih je danes. Gledalci in gledalke opažajo spremembe, je bilo rečeno, in v zvezi s tem razpravljajo. Mislim, da je dobro, da prihaja do sprememb na televiziji. Verjetno skuša novo vodstvo tudi povečati gledanost pri nekaterih oddajah, pri nekaterih pa hočejo vsebinsko te vsebine ustrezno popestriti, jih obogatiti in z verjetno svojimi videnji narediti tudi boljše. Tako, da to ni nič nenavadnega, da debata o nekem programu, da bi se ga dalo izboljšati, pravzaprav traja nenehno, jaz mislim, da to traja v vseh kulturnih institucijah na Slovenskem in je to po mojem mnenju imenitno in naravno. Načelo v zvezi s State Departmenta, rečeno je bilo, res smo dobili pismo. Gospod Jerovšek ali gospod [[....]] [[Nerazumljivo.]] sta dobila pismo State Departmenta, kjer pravijo, da niso obsojali v ničemer Slovenije v zvezi z RTV zakonom, ampak da so zgolj obvestili, da je nov RTV zakon prišel. Glede tega, kje po raitingu sega svoboda tiska v naši državi in v svetu, pa moramo povedati, da je v času prejšnje oblasti bilo to na 19. in potem se mi zdi na 15. ali 16. mestu, sedaj je Slovenija na 10. mestu, medtem ko so mnoge druge države, tudi ZDA, kar na 53. mestu recimo v zvezi s tem. Govorili ste o medijih, o tem, da gre za sklad. Za noben medijski sklad ne gre, gre za normalen razpis, za kar so vse podlage za to financiranje. Jasni so kriteriji, razpisi so bili in teče vse po tistih pravilih, ki so preverljivi. Če zakonsko mislite, da je karkoli napačno, seveda bi bilo dobrodošlo, da to javite tako na Ministrstvo za kulturo ali pa če hočete na pristojne druge organe pregona. Mislim, da so ugotovitve deplasirane in žaljive do članov komisije, ki so vsi pravzaprav akademsko izobraženi, torej izredno kvalitetni ljudje, ki se spoznajo tudi na medije, vendar je ta pahljača širša, kar mislim, da lahko vsebinsko samo pripomore k boljši izbiri in odločitvam pri samem izboru prosilcev za ta medijska sredstva. Glede pravice do popravka bi povedal samo to - ne bi več obnavljal, kaj zakon o tem vsebuje, to smo že predelovali, ne vem, dobrega pol leta. Povedal bi, da so na RTV Slovenija v zadnjem obdobju, torej odkar zakon velja, dobili samo 8 zahtev za uveljavitev popravka, medtem ko so bile 3 dejansko uveljavljene, ostale so verjetno upravičeno zavrgli. Glede Lipice se kar naprej ponavlja isto. Torej, neresnična dejstva ali neresnični podatki o tem, kako je bilo namenjenih od 196 milijonov sredstev, ki so bila pridobljena, 120 milijonov za golf. Tudi to ni res. Bilo je pridobljenih 184 milijonov in zgolj za obnovitev golfa pridobljenih 58 milijonov. Glede gospoda Guliča, ki rad uporablja latinske citate in govori, da sem diskvalificiral gospo Širco v svojem uvodnem tekstu. Ne, nisem je. Mislim, da se je sama, in je bilo zelo jasno samo povedano, kaj neki stvari daje dodatno neverodostojnost, ko gre za očitke, ki so mi bili dani. Ravno tako govori o milijardi tolarjev za sklad, kar smo že stokrat omenili, da ne gre za sklad, ampak gre za normalen, kako bi rekel, normalen razpis, in takemu se latinsko reče "opinionum comenta", če bo gospod vedel, kaj to pomeni, ker rad uporablja latinske izraze. Glede očitkov, da imamo Sektor za jezik pa da naj bi moral biti minister, odgovoren za učence v Bruslju, moram reči, da ima Sektor za jezik na ministrstvu zelo jasno nalogo, ki je zelo znana in se jo da preveriti tudi na internetu, torej ima zelo jasne naloge. S tem v zvezi pa se ukvarja drugo ministrstvo in so drugi pristojni. Res pa je, da tudi sam vem, da je tam problem v zvezi z učitelji. Očitki - ne vem, od kje tako, kako bi rekel, nenehno prepričanje, da o vseh stvareh odloča minister. Gospa Zalokarjeva mi tudi očita, da delam to in ono, in apelira na mene pravzaprav posredno, da naj pa vendarle uredim nogometne prenose. Še enkrat bi povedal, da je zelo nerodno, po kom sodite pravzaprav to, kdo ureja to televizijo. Ne vem, do skrajnosti žaljivo, do programskega sveta, do nadzornega sveta, do profesionalnih urednikov. Torej, zdi se mi nenavadno, kako ponižujete ljudi. Glede mleka, o katerem je gospod Gulič govoril. Je res, seveda, mleka je, koliko, 950 mililitrov v eni steklenici, vendar to je primerjava, ki se bolj imenitno sliši za druge, vendar pa s samo naročnino oziroma prispevkom za RTV nima. Če, še enkrat ponavljam, mislite, da se prispevek ne znižuje, torej da realno ne pada, potem zamrznite svoje plače, zamrznite jih in počakajte dve leti, bomo videli, če bosta opazili, če so te plače realno padale. In verjetno bi veliko delo storili, ker imate kar precejšnje plače. Gospa Potrata mi očita nesposobnost za dialog. Moram reči, da v zvezi z medijem in zakoni, je bilo torej ogromno razprav, torej javnih napadov, polemičnih razprav in debata je bila izredno dolgotrajna in mislim, da še danes traja, kot vidimo. Tako da, kaj pa naj bo to drugega kot dialog, ko se pogovarjamo. Ne vem, govorimo, gospa Potrata je tudi navajala določene člene, kot da bi še enkrat začeli govoriti o RTV zakonu. Jaz ne vem, lahko gremo še enkrat skozi zakon pa vse člene še enkrat preberemo pa jih komentiramo. Ne vem, če je to smotrno in pametno. Ni rešeno, je bilo rečeno, tudi vprašanje programov posebnega pomena v RTV zakonu. To dobro vemo, to je urejeno sedaj dokončno in to je ta Vlada uredila, ki prejšnja ni. Torej, smo uredili to v medijskem zakonu povsem primerno in na podlagi tega tudi tečejo sedaj vsi tisti postopki, ki peljejo k temu, da bodo te organizacije, bi človek rekel, dobila primerna sredstva po presoji komisije. Glede Mirovnega instituta, o katerem se je govorilo. Jaz sem že omenil, moram reči, da nisem bral ekspertize, ker je bila včeraj ali predvčerajšnjim dana. Verjetno je bila že prej dostopna, ampak jo nisem uspel prebrati ali dobiti. Vendar to, kar je gospa Potrata govorila, bolj prejudicira stvari. Govori, da institut bo nekaj, na podlagi nečesa predvideva, da nekaj bo. Torej, če je to lahko argument za enkrat, se mi ne zdi najbolj ustrezen. Glede nacionalnega programa za kulturo, torej glede poročil, če sem spregledal, te smo oddali. Odbor za kulturo v parlamentu je to potrdil, ta poročila so obravnavali, tudi nacionalni svet za kulturo in strateški svet, oba sta dala pozitivno vlogo, sicer pa kot vem, je bil nacionalni program obvezno že od leta 1994 naprej, pa ga nikoli ni bilo, in ne vem, kakšne so bile reakcije in koliko hude krvi je bilo zlite na to. Novi nacionalni program za kulturo se pripravlja in bo, upam, pravočasno dan tudi v proceduro in še prej v javno razpravo, da bo prišlo do oblikovanja, do konca naslednjega leta. Gospodu poslancu Soku bi samo glede Lipice rad povedal, da se je povečala zdravstvena skrb za konje in je to tudi odvisno od veterinarske službe. Želel pa sem povedati tudi to, da je bilo z rejskega stališča premalo storjeno in tudi v zvezi s selekcijo teh konj, ki se opravlja in dnevno, če hočete, sledi razvoju Lipice, tudi na področju konjereje. Glede gospoda poslanca Pečeta, če se ne motim, jaz moram povedati, morda je tako zvenelo, mogoče bo gospod poslanec Grims kaj dopolnil to. Vseeno mislim, da Ministrstvo za kulturo vodim jaz. Pri RTV zakonu je gospod Grims sodeloval, to ni nobena skrivnost, o tem se je tudi pisalo. Minister ponavadi osebno ne piše zakonov ali pa redkokdaj, sodeluje pa v samem procesu, jasno, in sodelovali so še drugi. Upam, da ministrstvo vodim jaz in verjamem, da ga bom tudi jutri. Glede Večera in Dela in teh pristranskosti, ki so bile očitane, da je to stvar Vlade, moram povedati, da lastninska struktura Dela in Večera je v večinski, privatni lasti. Glede gospoda poslanca Gabra, ki sprašuje o Lutkovnem gledališču, trdim, da to ni res, kar je gospod Križman rekel, ni res. Res pa je to, da sem se v zvezi s tem pogovarjal, da je bilo veliko vetra o teh zadevah, ogromno se je govorilo in bil sem začuden, da je bil to resnično nek predvolilni impulz in strahovit pritisk. Se pa čudim, da tako gospod poslanec Petek, gospod Sovič, župan, in gospod rektor, torej človek mnogih nazivov in pomenov, hkrati pa tudi predsednik sveta Lutkovnega gledališča, gospod Križman, so bili v preteklih 12-ih letih na krmilu občine Maribor ali kot župani ali kot svetniki. Če bi pokazali interes, in to v pravem času, že od leta 1992 naprej, bi verjetno, ne dvomim, uspeli tudi pod drugimi ministri, če jaz mu nisem naklonjen, kot trdite, bi pod drugimi ministri vsekakor uspeli tudi glede na politične povezave, če hočete, in seveda na njihov izrazit politični položaj in vpliven položaj, ki so ga uživali v Mariboru. Šlo je pa seveda za druge stvari. Predvsem to, da je v Mariboru bilo lutkovno gledališče v razvidu tako imenovanega "kulturnega tolarja" v prvem obdobju, vendar je mariborska občina to zamenjala, da so potem fokusirali svojo stvar na obnovo mariborskega gradu, za potrebe pokrajinskega muzeja, ki je bil kasneje uvrščen torej oni sami so se v tistem času tako odločili. Sedaj pa je seveda verjetno manj možnosti. Vsekakor pa se bom potrudil, da bi se pri tej stvari šlo nasproti, kolikor se da, ker se zavedam pomena take vrste gledališča, zdi se mi pa skrajno neprimerno od tistih treh ljudi, ki so imeli politične funkcije in veliko moč v mestu Maribor, da so v predvolilnem času manipulirali s tako občutljivo stvarjo, kot so otroška in starševska čustva. Gospa Zalokar Oražem, moram povedati, da mi očitate objestnost in aroganco, to so pač etikete in neke osebne karakteristike, ki so značilne za nekdanje službe, ki so vpisovale take stvari v karakteristike, jaz sem jih imel osebno tudi priliko videti, take do skrajnosti nizke ocene nizkih ljudi od drugih in zdi se mi do skrajnosti žaljivo in neprimerno. Zlasti še, če gospa ista poslanka govori, da je Mito Trefalt zvesti hlapec in da so nekateri novi uredniki čistilci. Oprostite, s svojim kulturnim nivojem boste pač morali opraviti sami. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospa Širca. Imate repliko? Izvolite.
Pojasnilo, za katerega prosi minister, hoče in želi, da sem bolj konkretna pri navedbah, ki so bile podane v uvodnem tekstu glede odločanja, kdo bo predsednik nadzornega sveta RTV Slovenija. V uvodnem tekstu sem dejala, da se je to odločanje zgodilo v vašem kabinetu oziroma da ste ga definirali vi. Zato naj sedaj zgolj preciziram, da je šlo za vaše stališče, ki je bilo javno povedano, vaša odločitev, da že prvi predsednik nadzornega sveta naj postane dr. Janez Jerovšek, to so javno povedali člani nadzornega sveta, konkretno gospod Janez Čadež, ki je priznal, da ste jim naročili, da je treba za predsednika nadzornega sveta izvoliti gospoda Jerovška. Potem, ko se je bilo potrebno odločiti po odstopu gospoda dr. Janeza Jerovška za novega predsednika, se je gospod Janez Čadež želel potruditi, da bi postal sam predsednik nadzornega sveta, a so poučeni člani zavrnili volitve, dokler niso dobili ustreznih inštrukcij s strani vas, gospod minister. Ob izvolitvi sedanjega predsednika je član nadzornega sveta Tomaž Glažar priznal, da je nameraval kandidirati za to funkcijo, da pa ni dobil ustrezne podpore na ministrstvu in je zato predlagal kandidata, ki je bil potem po volji ministra. Hvala lepa.
Hvala. Gospod minister, počakajte še na repliko gospe Zalokarjeve.
Hvala lepa. V imenu predlagatelja, prosim, če lahko. Hvala. Gospod minister je zdaj v daljšem delu odgovarjal na nekatere stvari. Vendar moram reči, da sem večkrat poudarila, da nekatere besede - in to zadnje, kar ste omenili, da so postavljeni in nastavljeni kot čistilci - to niso moje besede. To je rekel in napisal gospod Janko Lorenzi. In večina mojega oglašanja oziroma moje razprave so bili stavki, ki so jih napisali Jože P. Damijan - o tem sploh niste nič odgovorili, pa vas bom malo spomnila, če lahko vendarle kaj poveste o medijskih pritiskih s strani paradržavnih firm v obliki oglaševalcev. O tem pač ni bilo nič govora, pa vendar sem omenjala Vlado in pritiske, ki so evidentni s strani bivšega ministra, ki je javno opozoril na način, kako Vlada funkcionira v zvezi s tem. In to se mi zdi skrajno nevarna zgodba. Skrajno nevarna zgodba je uničevanje medijev, ki so še pokončni, ki so samostojni, na način - preko oglaševanja. In jasno je bilo prebrano izpod peresa Jožeta Damijana, da takšna navodila s strani Vlade so; o tem niste rekli ničesar. Tudi niste odgovorili na to, da ste več kot dva meseca slovenski javnosti govorili, da je avtor zakona strokovna javnost. Strokovna javnost je očitno gospod kolega poslanec Grims, ki je danes, pač, zdaj pa res jasno in glasno povedal, da je od prve do zadnje črke zakon njegov. No, in to je očitno vsa slovenska strokovna javnost na področju medijev. In vi ste to izjavili na televiziji in ponavljali nepretrgoma. In še stavek, ki mi je ostal. No, enako tudi v zvezi z Vido Petrovčič niste rekli nič. Lahko, da boste danes molčali, lahko; je neprijetna zgodba, ni vam všeč, želite jo pomesti nekam stran, ampak mi vas bomo na to opozarjali. Kakšno je vaše mnenje o takšni odstranitvi iz dnevno-informativne redakcije, da več ne pripravlja finančnih in gospodarskih oddaj, pač pa zgolj še Polnočni klub. Evidentno vas sprašujem, kajti to je storil človek, ki ima v tem trenutku samo položaj v.d., Rajko Gerič, bivši sindikalist, zelo zagret novinarski sindikalist, ki je pred leti naredil veliko. Uspelo mu je, da je odstranil urednika Uroša Lipuščka, ker ni hotel takoj v Odmevih objaviti v zvezi s Falkonom notice. Tokrat je on eksekutor, on, in ni slučaj, da je gospod samo v.d., očitno bo še dolgo v.d., da ga boste preizkusili, ali bo zares pravi, kajti v.d.-jevstvo je tudi nekaj, o čemer bi lahko govorila, kadar govorim o strahu. Rekli ste, da je strah samo tiste, ki imajo slabo vest. To je res. Se strinjam, vendar, vsaj mene so tako učili, strah ima več obrazov. To je pač čustvo, ki ima več obrazov, in eden od teh je lahko tudi strah pred tem, da kdo izgubi službo. Ljudje imajo majhne otroke, novinarji imajo družine. In v RTV-ju, tudi to nam je uspelo prebrati, se pač pripravlja, mislim, da je napovedal direktor, vsaj 200 odstranitev oziroma razsklenitev delovnih pogodb, honorarnih in rednih delovnih razmerij v smislu racionalizacije. In prav gotovo vsak pomisli, ko govorite o tem, da strahu ni, morda tudi na to svojo zadevo, ki bi ji lahko rekli eksistenčni strah. In o tem smo mi govorili. Še v zvezi s popravkom, ste se tudi na vaši tiskovni konferenci hvalili, da je to pozitivna posledica Zakona o medijih, pravica do popravka in odgovora, kajti gre za ustavno pravico, ki je v novem zakonu dopolnjena. In sam ste govorili o ustavni pravici, ko ste pa tu razlagali popravke, trije so bili na RTV-ju dani, očitno je bil to Bajukov popravek, ki si ga je sam izboril, in vaš popravek. Seveda pa ste rekeli: "Vendarle so bili ostali najbrž, po moje, verjetno", ste rekel, "upravičeno zavrženi". Ne vem, če s takimi zadevami, kot je popravek, ki ste ga vi sam uveljavljal in se zanj zavzemal, danes lahko "verjetno so bili neupravičeni". Tudi moj material, ste rekel, da vas ne zanima, da naj ga odnesem in pošljem, kamor vem. Jaz sem ga tja že poslala, ampak vi ste minister, ki je ta zakon sprejel in morate imeti mnenje do tega. Hvala lepa.
Hvala. Gospod minister, izvolite.
Hvala lepa. Najprej bom gospe Zalokarjevi skušal odgovoriti. Veliko ste govorili in citirali različne medije, kaj vse pišejo in kako je ta svoboda zatrta in se oži in tako naprej. Malo protislovno, zanimivo, da to pišejo mediji, ki naj bi bili zatrti. Torej, čudno. Glede gospoda Damijana moram reči, da res nič ne vem o teh vplivih in delitvi raznih reklam. Pravite, da ste citirali gospoda Lorenzija, ja, izrekli ste jih vi in izrekli ste tudi o gospodu Mitu Trefaltu neko nespodobnost. Strokovna javnost, gotovo, zakon je pripravljala strokovna javnost, absolutno. Tudi gospoda Grimsa štejem kot človeka, ki zelo veliko ve o teh stvareh, zelo veliko. In to niso tisti podtoni pa malo podcenjujoča mnenja in nasmehi in tako naprej, veste, zelo veliko o teh stvareh ve. Poleg tega so sodelovali strokovnjaki v samem ministrstvu in bilo je tudi nekaj zunanjih članov, ki so to pomagali. Poleg tega se je potem preverjal in dopolnjeval glede na potek samega procesa sprejemanja. Trdite, da RTV pripravlja 200 odstranitev. Jaz ne vem, dajte vprašati na RTV, lepo prosim. Glede Petrovčičeve tudi nimam kaj povedati, to je uredniška kompetenca, to so kriteriji profesionalne strani uredniške kompetence, v katerih razsojajo tam pristojni ljudje in uredniki. Verjetno je logično, da obstaja neka hierarhija, ki se zahteva tako kot v vseh uredništvih po svetu, verjetno je to tako. Sedaj, če govorim o verjetnosti, da so bili trije prispevki upoštevani, pardon, pravice do popravka ostalih pet pa ne. Jaz sem samo obveščen, pridobil sem si informacijo, koliko je tega bilo, kajti govorilo se je pred sprejemom, da bo na tisoče teh popravkov, pozanimal sem se pri drugih časnikih in teh želj po popravkih ni nič več, kot jih je bilo prej, celo marsikje jih je manj. Konkretno na RTV, o kateri tako radi vsi razpravljamo, sem se pozanimal, jih je bilo pa osem in trije so bili upoštevani, pet so jih pa verjetno po njihovih mnenjih zavrnili, samo to sem povedal, ne morem pa kaj drugega povedati, ker jih tudi nisem ne bral in tudi vaših ne bom bral. To je glede tega. O strahu imamo mnogo pregovorov, eden tisti je, da je notri prazen, okoli pa ga nič ni. Glede tega, da pa gospa Širca pravi, da je gospod Janez Čadež priznal to, pa da je potem še eden gospod, se opravičujem, sem pozabil priimek, aha, Tomaž Glažar, da je tudi to govoril, jaz ne vem, jaz sem z gospodom Čadežem mogoče dvakrat v življenju govoril, ne vem, kdaj nazadnje. Gospoda Tomaža Glažarja še, po mojem mnenju, nikoli v življenju nisem videl in tudi govoril nisem z njim. Se bom lahko samo pozanimal, lahko obljubim, da se bom pozanimal. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Gaber, vi ste se v imenu predlagatelja javili. Izvolite.
Najlepša hvala, gospod predsednik. Sam bi želel preveriti eno trditev, da vidim, če sem jo dobro razumel. Vi ste, gospod minister, govorili, da dr. Križman ni govoril resnice. Sem prav razumel? Torej, vi ste sedaj govorili resnico, on je ni govoril. Sam sem, naj povem, s pomočjo kolegov, ki so tukaj v parlamentu in so Mariborčani in gospoda Križmana dobro poznajo, vzpostavil zvezo z njim. On trdi, da vi niste govorili resnice tukaj sedaj. On stoji za vsem, kar sem navedel, namreč nisem počel ničesar drugega, kot da sem bral dobesedni zapis seje. Zelo zanimivo bo, upam, da se bo s tem pozabavala protikorupcijska komisija, ki bo ugotavljala, kdo je za res lagal. Jaz bom za sedaj ostal neodločen, zelo bi si želel, da je minister te države res govoril resnico. Če je res ni govoril, potem je lagal, temu tudi tako rečemo v Sloveniji. Sicer pa, gospod minister, če bi vas poslušali sedaj v tem zadnjem delu, ste živa nedolžnost in ste v politiki samo po pomoti. Tudi sedaj pravzaprav ne delujete politično. Vi pravzaprav o ničemer nič ne veste. Na področju medijev se stvari dogajajo kar same, za vse je treba povprašati. Jaz vam v pomembnem delu verjamem, vendar pa opozarjam tiste, ki nas gledajo, in tiste, ki tu poskušamo vzpostaviti dialog, da je to lahko res samo v enem primeru. Če ste si zakon napisali tako, da ste postavili na vsa mesta ljudi, ki so vam po volji in so tam vaši eksekutorji - eksekutorji te oblasti, če opravijo sami posel, za katerega ste jih pač postavili. Kaj me navaja na to, da je temu najverjetneje tako? Zelo preprosto dejstvo: v medijski krajini je očitno na delu medijski cunami. Toliko ljudi, kot se je premaknilo v tem času, odkar vi vodite to področje, preprosto ni moglo oditi zaradi tega, ker so bili tako slabi, ker so bili neprofesionalni. Očitno se dogaja nekaj drugega. To je politično motivirano. In ni nam treba razlagati - in verjamem, da je res -, da vi neposredno ne urejate oddaj na televiziji in radiu, bilo bi res več kot smešno, če bi to počeli. Vendar pa, če se vendarle izkaže, da ta vaša vloga in vloga vaših zakonov in tistih, ki so vam jih očitno močno pomagali pisati, ni tako nedolžna, potem bo o tem že presodila javnost v tej državi in na dolgi rok se bo pokazalo, ali imate vi vlogo v Sloveniji tiste osebe, ki je sprostila, nadgradila to področje; ni bilo brez napak. Vendar tisti, ki mislijo, da so od boga dani, in tisti, ki verjamejo, da se je do njih vse, kar se je odvijalo, odvijalo slabo ali pa vsaj v najpomembnejših delih slabo, lahko verjamejo, da oni delajo samo dobro. Sam spadam v garnituro, ki je delala napake v tistih letih, ko je bila na oblasti. Spadam pa tudi v garnituro, za katero mislim, da je naredila marsikaj povsem koristnega za to državo. Če poslušam vas, potem imam občutek, da se je svet, vsaj kar zadeva dobro, začel z vami. Jaz upam, da se z vami tudi ne bo končal, da bo tekel naprej, tako kot je. Marsikaj je bilo dobrega. Bile so napake, da se nadgrajevati v pravo smer zadevo. Bojim pa se, da kadrovski cunamiji na različnih področjih - tudi direktorjev ni nihče zamenjal, tudi tam se je vse dogajalo kar tako, v podjetjih, tudi v šolah se je dogajalo vse kar slučajno - vi o tem ničesar ne veste. Ta Vlada o tem ne ve ničesar. Razlagajte to komu drugemu; bolj spada v večerne dele, tam petnajst do osmih ponavadi to razlagajo, potem odidejo tisti spat, ki jim je bilo to razloženo. Če so pravljice pretirano dolgočasne in pretirano nedolžne, jih ne poslušajo prav dostikrat.
Hvala. Gospod minister, ste se javili? Izvolite.
Hvala lepa. Torej, v zvezi z gospodom Križmanom.
Gospod minister, malo bolj glasno zaradi snemanja.
V zvezi z gospodom Križmanom sem zelo jasno povedal. Zdaj, če je to Komisija za boj proti korupciji tista, ki bo pristojna za to, ne vem, kateri so tisti organi, ki so pristojni. Govorite, da sem živa nedolžnost in da nič ne vem in tako naprej. Kot minister vem tisto, kar je potrebno vedeti in res bi se izogibal, dokler nimamo trdno v rokah teh očitkov, ki jih naslavljate na mene, da se izogibamo tem zelo pompoznimi in ušesom dopadljivim vzklikom in besedam po eksekutorjih, lažeh, hlapcih in čistilcih. Glejte, jaz bi prosil, bodimo konkretni, naštejte čistilce, naštejete lažnivce in naštejte eksekutorje, namreč to so zelo hude obtožbe.
Hvala. Gospod Gaber v imenu predlagatelja? Izvolite.
Gospoda ministra bom prosil, da si, za zdaj bom ostal pri tem, prebere, o čem sem govoril sam, prebere si naj svoj odgovor na interpelacijo in naj prebere tudi, katere izraze je uporabil on osebno. Ko bo uspel ugotoviti, kje so bile razlike in katere besede so njegove, od takrat bomo verjeli, da lahko verodostojno razpravlja.
Hvala. Izvolite, gospod minister.
Jaz vas res prosim, katere besede sem uporabil v interpelaciji. Naštejte jih in jih bom argumentiral.
Hvala. Gospod Gaber. Prvi je dvignil roko gospod Gaber. Izvolite. V imenu predlagatelja.
Ostajam pri svojem. Minister je tukaj našteval, kaj da je bilo rečeno. Razumem, da se bo pozanimal in pogledal, katere besede je izumil sam. Ko jih bo vzel nazaj, od takrat naprej bo diskusija o tem mogoča. Sicer pa za začetek, minister, preštejte število pojavljanj v vašem odgovoru, ki vse pove, o habitusu osebe, ki ga je podpisala, kolikokrat govorite o laži in o izpeljankah na to temo.
Hvala. In še gospa Širca v imenu predlagatelja.
Ko je bila vložena interpelacija, je bilo resda slišati pripombo, da gre za dobro literarno delo, ampak ta literarnost se je zgodila pravzaprav šele z odgovorom in dovolite, da dopolnim mojega kolega Slavka, ki je hotel spregovoriti o tej vaši literaturi, gospod minister, kajti izraze, ki jih v vašem odgovoru najdemo, seveda lahko postavimo pod vprašaj. Tisti, ki so brali, so rekli, da že ti so dovolj za to, da niste več minister. Kajti recimo pravite, ko govorite o nacionalnem programu za kulturo oziroma zakonu o zagotavljanju posebnega denarja za kulturne investicije, citiram vas, "že glava zgolj z zdravim razumom ve, da zakonski in drugi dokumenti ministra med drugim pomagajo voditi politiko, da se lažje zastavlja določene cilje, ne pa vladajo namesto njih". In to je bilo izrečeno v kontekstu nečesa drugega, kar seveda je zelo problematično, da si minister lahko dovoli sploh pomisliti, kaj šele izreči in napisati. In sicer, da resolucija o nacionalnem programu za kulturo nima zakonskega statusa in statusa zakonskega dokumenta. Iz česa seveda izpelje filozofijo, da le-tega tudi ni potrebno spoštovati. Sicer pa vaše izrazoslovje je res pestro in sega vse tja, da govorite o tem, da gre za škodoželjne tožnike, za konfuzne obtožbe, za sprenevedanje, za predvolilni čas, za pavšalnost, abstraktnost, za izmišljanje trditev in za veliko debelo zamegljevanje, za zlonamerno razpoloženje, za propagandi mehurček itn. Seveda bi, minister, bilo za vas mnogo bolj primerno, da ne govorim dostojno, da bi te izraze, ki jih ne dobronamerno izrazite, raje zamolčali in uporabili namesto njih argumente.
Hvala. Besedo ima po razporedu gospod Janc.
Hvala lepa. Spoštovani predsednik, gospod minister s sodelavko, kolegica in kolegi! Kar naporna je tale današnja seja, pa gotovo še bo do konca današnjega dneva, in te številne obtožbe, očitke, žal včasih tudi žaljivi kolegi do ministra, do ministrstva in po mojem prepričanju ponavljamo zgodbo o RTV zakonu, ponavljamo zgodbo o referendum, ponavljamo zgodbo o neuspelem referendumu za nekatere in ponavljamo stvar za leto dni nazaj, kaj se je takrat zgodilo, neka velika krivica. Ali je res vse tako hudo na RTV-ju, ali je vse res tako narobe tam. Ne vem, jaz tega občutka nimam. Morda se komu krivice delajo. Verjetno da res, ampak vendar vse to, kar danes govorimo, je očitno bolj ali manj napad na vodstvo RTV-ja, ne pa na ministra. O tem govorimo. Samo o tem govorimo, kaj vse ne velja v tem zakonu o RTV, kdo ga je pisal, kdo je avtor, kdo ni to. To zgodbo smo bolj ali manj že obdelali, po mojem občutku. Imeli smo referendum, tam smo se odločili tako, kot smo se, danes smo tukaj zopet na tistemu datumu lanskega 1995., nesrečnega za nekatere, septembra, ko se volivci niso prav odločili, napaka je bila in tam sedaj vse nič ne štima. In to je ključni element tudi za interpelacijo gospoda ministra. Jaz verjamem, da v svojem delu je naredil tudi kakšno napako in verjetno kakšen očitek bi morda kdaj priznal, ampak vendarle generalno, ko danes poslušam vse to, ne najdem niti slučajno utemeljenih razlogov za razrešitev ministra za kulturo. Kajti vse to, kar ste sedaj govorili in kar govorite, je mnogo stvari, saj konec koncev minister ne vodi zavod RTV, minister ni urednik, minister ni novinar, konec koncev ne more vplivati na medijsko hišo Dela, ki je zasebni lasti. To se mi zdijo očitki, ki niso na mestu, in verjetno ciljate mimo, ali pa ne želite tukaj pred slovensko javnostjo ponovno blatiti o tem nesrečnem zakonu o RTV-ju. Jaz ne vem, očitek tudi tam, da Zakon o medijih, ki je bil sprejet, jaz ne vidim v njem toliko slabega. Zakon o medijih je prinesel dosti pozitivnih učinkov na regionalni lokalni mreži, dobili smo nek denar, manjše radijske in televizijske hiše so dobile nek denar, da lahko lažje ustvarjajo na tem regionalno- lokalnem nivoju, in ta zgodba po moji oceni je bila pozitivno sprejeta. Dobili smo nek dodaten zagon in mislim, da v tem ni toliko slabega, kot se sliši v tem parlamentu, da vse nič ne velja. Migracija novinarjev je bila, je in gotovo bo. To je dejstvo. Ali v tej Vladi, ali v prejšnji, ali v prihodnji Vladi. To se dogaja na splošno. Nekateri ponudijo več, boljše pogoje in se ljudje selijo. Zakaj ne? Kaj je tukaj narobe? Prihajajo dobri, prihajajo slabi, odhajajo slabi, dobri odhajajo in gredo drugam. Tudi za to ne vem, če je kriv minister. Po moji oceni ne. V prvi vrsti delodajalec, je tako, ponudi boljše pogoje, boljšo plačo, manj dela, več denarja. Za vse pa tudi ne vem, če je minister kriv v tej državi. Jaz si pač to drugače predstavljam. Jaz mislim, da ni, ampak lahko je mnenje tudi drugačno. Kar se tiče programa RTV-ja, o tem smo danes slišali že nekaj in o tej srečni ali nesrečni Piramidi. Včerajšnja je bila, baje, prav čudna. Ne vem, ali je tudi za to kriv minister, da se je ta Piramida uvrstila in kateri so tam nastopajoči in kako govorijo in zakaj tako govorijo. Je za to tudi minister kriv? Bodimo malce resni. Mislim, da do tistega osmega kolena dol priti, da je minister kriv, če pride nekdo na oddajo in govori o tem tako in tako. In da ne govori o Romih, ampak govori o Ciganih, da za to pač ni minister kriv, po mojem prepričanju. Ali pa da nekje v Domžalah najraje gledajo nogomet, v Sevnici raje gledamo rokomet, pač takšni smo Slovenci. Imamo različne poglede, različne želje, videnja in tako naprej. In tudi menda za to ni minister kriv. Jaz ne vem, mislim, da pretiravamo s to zgodbo, in mislim, da gremo čisto v napačno smer. Kar se tiče prisotnosti v medijih, kdo je bolj prisoten, kdo je manj prisoten, opozicija, pozicija bolj. Po mojem prepričanju je tukaj dovolj uravnoteženosti. Če pogledamo medije, takšne in drugačne, po mojem pozicija in opozicija imata približno dokaj uravnotežene, bom rekel, polnjene stolpce v časopisih, ali pa tudi sekunde v televiziji. Ne vem, kdo je tukaj lahko prikrajšan, verjetno pa nikoli ni vsak politik zadovoljen, da je dovolj prisoten. Vsak bi hotel biti še več, zagotovo. Mislim, da je tukaj dosti uravnoteženosti. In tukaj tudi ne vem, kaj lahko minister reče, da bo več pozicija ali opozicija nastopala v enem časnik, ali pa na eni televiziji. Jaz mislim, da ti mnogi očitki očitno letijo res na ta nesrečni zakon RTV-ja, ki ga očitno nekateri še niste preboleli, da je pač očitno tako globoko padel notri in da ga je težko prebroditi, in to je še zadnji udarec ministru, ki je glavni krivec ali pa ni tega nesrečnega zakona, in da je zdaj pač vse narobe na RTV-ju, da nič ne velja, da nič ni bilo prav, da gledanost pada, da se ne gleda televizije, da se gleda preveč ali premalo, ne vem. Skratka, jaz sem prepričan, da to ne drži in da to seveda ni utemeljitev, da zaradi tega zakona, zaradi posledice tega zakona zdaj bo pa vse narobe, vse, nič ne velja. To ne drži in to ne more posledično vplivati tudi na izročilo ministra, ta zakon smo vendarle sprejeli v Državnem zboru in ne nazadnje na najvišji stopnji smo ga ponovno potrdili, da je to to, to je pa referendum. In ne vem, zakaj je tukaj zdaj toliko tega vračanja nazaj na to točko, ki je bila po mojem že tolikokrat povedana in obdelana na vseh možnih nivojih. Jaz ne vidim nobenega resnega argumenta, da bi glasoval za interpelacijo, zagotovo ne. In seveda, tudi to je mogoče danes vendarle priložnost kot mnogokrat doslej, da nekateri kolegi, kolegice malce več časa lahko slovenski javnosti namenijo preko televizijskih ekranov in da napadajo ministra, slovensko Vlado, kaj nič ne velja. Mislim, da to ne drži. Hvala.
Hvala. Gospod Školč, v imenu predlagatelja. Izvolite.
Hvala lepa. Mislim, da vprašanja kolega Janca, ki mu verjamem, da misli iskreno, le zahtevajo neko dodatno pojasnilo. Poglejte, gospod Janc in tudi drugi kolegi, zakaj je toliko diskusije o RTV. V formalnem smislu je vse to res, da so stvari razločene, ampak dejansko je situacija takšna, da je vodstvo javnega zavoda RTV Slovenija marioneta v rokah Vlade in koalicije. Koliko niti vleče SDS, koliko niti vleče Nova Slovenija ali pa Ljudska stranka v tem primeru niti ni pomembno. Gospodu Soku verjamem, da so nitko, ki pelje k Novi Sloveniji odrezali in da tudi tisto nitko vodi nekdo drugi. O tem, kako je do tega prišlo, smo veliko slišali. Ključni sta dve zadevi. Ključna je konstitucija sveta in nastavitev, kako je do njega prišlo. Vi ste svet izglasovali s tem, da vam je vodstvo koalicije poslalo listek, na katerem ste dobili imena, ki jih morate obkrožiti. Enako se je zgodilo z nadzornim svetom in ti ljudje so postavili direktorja in tako naprej, odgovarjajo pa koaliciji. O tem lahko odkimujemo in se delamo, da so stvari drugačne, gospod Kumer vam bo lahko pokazal ponovno listek, ki mu je, bom rekel, pomotoma zašel v roke, ker se tudi marsikomu v vaših vrstah zaradi takih metod obrača želodec. Da mi tega nočemo tukaj videti oziroma vi nočete videti, je sprenevedanje. Zdaj pa preidimo k drugim stvarem. Danes je kolega Grims rekel: "Vi veste, da sem bil pravzaprav jaz tisti glavni avtor, ki ga je napisal, je bil potrjen na referendumu. Jaz sem bil avtor tega zakona v celoti, tisto, kar se sedaj napleta, da ga je napisal Klemen Jaklič in podobno, so čiste oslarije." Jaz gospodu Grimsu verjamem. Nekaj nasledkov iz tega, kaj to pomeni, smo danes že slišali. Ampak, gospod minister, prosil bi vas, če prepoznate sledeče citate, na vprašanje, kdo je ta zakon pisal. "Tako kot drugi zakon se je tudi ta pripravljal v okviru pristojnega ministrstva in v skladu s premisleki njegovih strokovnjakov." To je citat iz Maga 13.4.2005. Se pravi, v okviru pristojnega ministrstva in v skladu s premisleki njegovih strokovnjakov. "Napisalo ga je ministrstvo," to je vaša izjava. Vaša izjava 22. aprila lani, ko ste uvedli diskusijo o tem zakonu, je bila: "Predlog zakona so pripravili strokovnjaki na ministrstvu ob pomoči nekaterih zunanjih strokovnjakov in je usklajen s pristojnimi vladnimi službami in ministrstvi. Smiselno pa je upoštevana večina pripomb reprezentativnih sindikatov RTV Slovenija, vodstva RTV Slovenija in drugih zainteresiranih." Že takrat so se ti drugi sindikati, vodstvo in ti oglasili in povedali, da to ni res. Vi ste jih utišali z zamahom roke. Kako boste pojasnili danes, da ste cel čas govorili, da je ta zakon rezultat dela na ministrstvu, da so ga pripravljali strokovnjaki? Ali ne gre za zavajanje, gospod minister, in to s strani nekoga, ki govori o politični kulturi, o transparentnosti, o odprtosti informacij in tako naprej? Mi smo rabili več kot leto dni, da se je avtor razkril in povedal. Mene to pretirano niti ne preseneča, da ste vi opravil: za njega neko umazano nalogo; ampak, to postavlja vprašanje, minister, zakaj ste slovenski javnosti ves čas lagali. Zakaj ste ji lagali? Zakaj se danes sprenevedate, da ne veste, kaj se dogaja na Javnem zavodu RTV? Zjutraj ste lahko prebrali protest radijskih novinarjev, ki se sprašujejo in sprašujejo vodstvo, zakaj niso mogli poročati z lica mesta dogodkov ob teh stvareh, ki so se napletle v in ob Abrusu. Kaj je to drugega kot pritisk na avtonomijo? Dopuščam možnost, da vi nič ne veste, dopuščam možnost, da se tu sprenevedate, ampak jaz vam ne verjamem, da vi tega ne veste, ne morem vam verjeti zato, ker ste se zlagali, da ste sami napisali zakon. Minister, vi, bom rekel, namesto neke politične kulture in kulture dialoga vzpostavljate to, čemur lahko rečemo kultura sprenevedanja in laži s tega vidika v tem trenutku, gospod minister, pričakujem, da boste mogoče le premislili tudi tiste izjave okrog tega, kaj je rekel gospod Križman, ne nazadnje je danes na zasedanju odborov Državnega sveta in lahko, pred pričami ponovno potrdi, kaj je rekel. Seveda vi lahko mahate z rokami, ampak gospod minister, bojim se, da ima laž kratke noge.
Hvala. Gospod minister, izvolite.
Oprostite, vi a priori trdite, da sem jaz lažnivec, nekdo ki trdi, da je nekaj rekel, je pa v redu.
Gospod Grims, replika.
Hvala za besedo. Bil sem tako direktno izzvan [[...]]
Večkrat je bil imenovan pri prejšnjih govornikih, poimensko je bil imenovan.
Kolega Školč! Če dovolite, vaša izjava je lep odraz te vaše politične kulture, podobno kot tisto vaše včerajšnje pobalinsko ravnanje ob proslavi Simonu Gregorčiču, ki ste jo preprečili s svojo popolnoma nepotrebno pavzo in ste s tem pokazali politično kulturo, tako kot ta trenutek. Namreč, če govorite o tem, da je pisati nek zakon umazano delo, ste pozabili v tem primeru vsaj eno stvar, da je ta zakon doživel potrditev na referendumu. Upam, da vam je v tem trenutku že žal za besede, ki ste jih izrekli. Glede na to pa, ker ste podtikali v zvezi z izjavami in ste mojo, seveda, primerno obrnili na glavo, interpretirali po svoje, pa se to s tem, kar je povedal minister, prav v ničemer ne izključuje, kajti če bi v celoti prebrali mojo izjavo, sem posebej poudaril, da sem napisal osnovno besedilo in da se je potem usklajevalo, šlo je skozi celoten proces usklajevanj, tako znotraj ministrstva kot v celotni vladi, tako kot to normalno zahteva procedura medvladnega, medresorskega usklajevanja in v tem usklajevanju so bili zraven tako notranji kot tudi zunanji pravni strokovnjaki. Ampak tako kot sem povedal, največji del teksta in temeljne rešitve pa so ostale na koncu take kot sem jih napisal sam. Tega sem zelo vesel, ker to štejem tudi na nek način za priznanje pravne stroke, da sem delo, v katerega, verjemite, sem vložil ogromno študija, zlasti tujih modelov, od Avstrije naprej, dobro opravil. Tako so potrdili tudi volivci, konec koncev in to sem enkrat že povedal, štejem kot največjo čast, kar sem jo doslej sploh imel priložnost doživeti. Mimogrede pa, ko govorite, eno leto je trajalo, da se je razkrilo - točno to, kolega Školč, sem jaz že davno povedal, že v času referendumske kampanje. Ampak tega takrat potem, prišlo je konkretno, če hočete, na dan, ko so bili razglašeni rezultati, še celo stavki so bili, mislim da, isti, tista televizija, ki je to posnela, potem ni več predvajala. Zakaj, pa prepuščam vaši domišljiji.
Hvala. Gospod Školč, kot predlagatelj. Izvolite.
Poglejte, jaz z gospodom Grimskom ne bom razpravljal. Ko smo iskali v Cobisu njegove strokovne reference, smo naleteli na eno, in sicer na diplomsko nalogo na geologiji in na Naravoslovnotehnični fakulteti. Ko smo iskali morebitne reference s področja družboslovje, komunikacijskih znanosti itn., njegovega imena ni nikjer. Tega nismo uspeli dobiti tudi na mednarodnih indeksih, ampak to ni vprašanje. Vprašanje je ministru za kulturo, ki trdi, da je delal zakon na Ministrstvu za kulturo s pomočjo strokovnjakov s tega področja. Kje so ti, če se je danes razkril, bom rekel, strokovnjak s področja geologije kot glavni pisec. In v tem kontekstu, gospod minister, so vaše trditve "na kratkih nogah", da ne ponavljam besede, ki se vas bo prijela. Vi očitno niste pripravljeni govoriti resnice. Kar se tiče proslav, gospod Grims, jaz sem včeraj bil na Gregorčičevi proslavi in sem bil tudi v petek v Kobaridu na Gregorčičevi proslavi, tudi vi bi lahko bili, če bi si želeli.
Hvala. Proceduralni predlog. Izvolite.
Gospod predsedujoči. Dovolite, da vas kot predsednika Državnega zbora prosim, da pojasnite gospodu Školču, da je najmanj, kar je neskladno z neko temeljno etiko, ki bi ji morali slediti v Državnem zboru, da če nekomu pač ne moreš kritizirati njegovega dela, potem bodisi napadeš izobrazbo ali sorodnike ali neko drugo osebno okoliščino. To je ena najbolj primitivnih oblik političnega boja, ki sploh obstaja, in mislim, da ni v čast Državnemu zboru. In vso to interpelacijo na ta način - konec koncev tudi predlagatelji, pravzaprav, v očeh javnosti, s takimi, dovolite, neprimernimi izjavami, prikazujejo kot eno samo jadikovanje tistih, ki so bili pač poraženi na nekem referendumu. Jaz mislim, da je to vse skupaj zelo žalostno. Hvala.
To ni ravno bil proceduralni predlog. Jaz bi prosil, da vendarle nadaljujemo s seznamom prijavljenih, ki je zelo dolg. Mi smo šele pri 5. prijavljenem in bi prosil, da se nekoliko vzdržite umesnih vložkov. Ali lahko nadaljujem s prijavljenim seznamom? Hvala. Gospod Prijatelj, imate besedo.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. To je že res malo zameglilo dejstvo. Jaz se strinjam, da minister ne laže, ampak ne govori resnico, to je pa dejstvo. Ali pa resnica malo prikraja po svoje. To bo bolj kulturno. Nekateri se res trudite tukaj, da v bistvu bi ministru in pa Vladi bili všečni. In vendar z nekaterimi besedami se je pa moč strinjati z ministrom. Prej je govoril o slabem stanju v Lipici, govoril je o tem, kako konji trpijo. Govoril je tudi o tem, da bi ljudje sami radi poskrbeli za določene zadeve v svojem kraju. Sam prihajam iz Sežane in v tem se strinjam z ministrom. Res bi rad sam poskrbel, kolikor mi je dano skladno z možnostmi, da bi v bistvu Lipica bila drugačna, pa tudi kolega Terčon, ki je sedaj župan Sežane, ima verjetno iste želje in hotenja. Pa vendar mu to ni dano. Za stanje v Lipici je krivec znan, to je Vlada, Vlada Republike Slovenije. Če hočete ali nočete, spoštovani minister, odgovorni ste tudi vi. Za dnevno redno nastajajočo škodo gospodarsko in splošno kulturno, če hočete, nastaja tudi v bistvu škoda na področju kulturne dediščine - ste odgovorni vi. Zaupanje je kot nedolžnost pri deklini, ki se lahko izgubi s tem, da se - ne bom rekel - zlažete, da pretvarjate resnico, da v bistvu govorite tisto, kar nima nič skupnega z realnostjo in to zaupanje - vsaj jaz osebno lahko za vas trdim, da ste ga že pri meni pa pri veliki večini Primorcev izgubili. Vi zaupanja več nimate; skratka, škoda je, da ste še minister. Ker nimate kredibilnosti, pa tudi ker ste počeli to, kar ste, v neskladju z zakonom. Sami ste prej priznali, da za golf je Vlada namenila 58 milijonov - je najbolje, da kar sam odstopite. 58 milijonov ste namenili za golf, ki bo, poglejte, po mnenju Mednarodnega združenja za Lipico je v bistvu to ekskluziva pri zastopanju nekih parcialnih interesov in tudi oni vas pozivajo, če vam je kaj do tega, da v bistvu sami odstopite. Kako si lahko država dovoli, da dela neko prestižno igrišče znotraj zaščitenega območja z državnim denarjem, ta odgovor verjetno poznate samo vi. In vendarle, golf sodi v Lipico. Jaz ne bom rekel, da ne sodi v Lipico, tudi Lipica kot blagovna znamka je v bistvu zelo prepoznavna v svetu, ampak ne na ta kraj. Golf igrišče bi vi lahko, če ste že zagovarjali to tezo, naredili nekje drugje. Na primer, ob levem robu cestišča do Sežane, tam kjer se golf igrišče končna, kjer so drevesa, seveda z malo večjim vložkom, in zaščiteno območje bi ostalo zaščiteno. Poglejte, zakaj vam jaz osebno zamerim to, kar delate. Zamerim vam zaradi tega, ker: prvo, trošite državni denar za zagotavljanje parcialnih interesov gospod Brejca, predsednika Vlade in pa še nekaterih veljakov, skratka delate Brdo na Krasu. Po drugi strani pa ne dovolite, da blagovna znamka Lipica, ki je prepoznavna v svetu, postane trajnostni garant za razvoj v temu kraju. Tam imamo realsocialistične betonske skulpture, katere samevajo, pa čeprav poznajo Lipico vsi bogataši, tja nihče ne pride, ker nima kje spati in nima kaj dobrega pojesti, dejansko se lahko samo čudi nad lepimi konji, ki niso tako zanemarjeni kot pravite vi, pa ne po vaši zaslugi. Lansko leto sem petkrat na vas apeliral z intervencijo, z dopisom, da izplačate Lipici 253 milijonov, glede na to, kar je Vlada sprejela. Vlada je sprejela ta sklep! In kaj se je zgodilo? S sedemmesečnim zamikom ste Lipici nakazali, ko ste se uskladili, kako boste ta denar napraskali znotraj ministrstev, in ste to Lipici izplačali. Zdaj pa vi meni povejte, spoštovani gospod minister, kako lahko konjem dopovemo, da ni denarja za oves! In to se ponavlja vsako leto. Letos bo ta zgodba enaka, če boste tako nonšalantni do Lipice. Seveda, ko govorimo o tem, da je Lipica kulturni biser in da je ponos, vam lahko rečem, da mi, Primorci, ugotavljamo, da je Lipica sramota, nacionalna sramota, za Vlado Republike Slovenije in tudi za vas, spoštovani minister. Vi ste bili v Lipici enkrat, pa še takrat, ko je bila proslava. Jaz ne pomnim, da bi še kdaj drugič prišli. Mogoče ste kak čaj prišli tja popit, kot večina italijanskih turistov, ki tja pridejo peči čevapčiče. Ja, čevapčiče pečejo tam. Zdaj, na jesen pa na zimo, pa lahko vidite tam upokojence iz Češke pa iz bivšega vzhodnega dela Nemčije, ko pridejo tja zganjat turizem, pojesti en sendvič, pa mogoče spiti kakšen kapučino, to je pa tudi vse. In ko govorimo o Zakonu o Lipici, v Zakonu o Lipici ni besede o konjih. Pa vendar so vas bila prej polna usta besed o konju - da je konj zanemarjen, da je neustrezno zaščiten, da se ne skrbi za njega. Da je prišlo do tega, da so degeneracijske luknje, kar vemo tudi sami, pri vzreji konj. Kajti namreč danes je sicer zaustavljena, tudi na našo zahtevo, razprodaja genetskega materiala in razprodaja plemenitega dela črede, toda kar je narejeno, je narejeno, ta škoda je povzročena in tega še desetletja ne bomo zapolnili. Ko smo sprejemali Zakon o Lipici, je bilo moč iz vaših ust slišati, da je v Lipici preveč konj. Lepo vas prosim! Da to reče minister! Verjetno se ne boste spomnili, ker ponavadi radi pozabljate te zadeve, ampak to ste izjavili. Če pa govorimo o Zakonu o RTV, veste, spoštovani minister, bi se tudi tu rad osredotočil na to, kar sem vas že desetkrat prosil, pa še zdaj nisem dobil odgovora. Zakaj dovoljujete, da nacionalna televizija, nacionalna RTV, preko regionalnega studia potujčuje Slovence? Italijanski program je 70% v odmeri programske sheme in skoraj 100% poteka v italijanskem jeziku. In ta program plačujemo mi vsi, ki smo plačniki RTV naročnine. Gledan je tako v mariborskem koncu kot tudi na Primorskem, torej, pokriva celo Slovenijo. In ne moremo se dogovoriti o tem, da bi bilo vsem zadoščeno po zakonu - da kadar že dobite od Berlusconija film zastonj, ki vam ga podari, da ima ta film, ki je sinhroniziran v italijanščino, spodaj tudi slovenske podnapise. Samo to vas prosimo. In obratno, kadar je slovensko govoreči program, da lahko podnaslovimo tudi z italijanskimi podnapisi zadevo, če že govorimo o dvojezični televiziji, o dvojezičnem programu televizijskem preko nacionalnega programa. To se dogaja, recimo, z madžarskim programom, ko pogledamo Mostovi-Hidak, to se dogaja, recimo, z avstrijsko programsko shemo, ko imamo uvrščeno v nacionalni RTV program, za RTV Koper pa to ni moč narediti. In še ena krivica, ki jo nočete popraviti, je pa ta, da neustrezno razdeljujete denar, ki je namenjen znotraj tiste milijarde, ki bi garantirala v bistvu financiranje regionalnih RTV programov. Zopet prihajajo na spisek nekateri, ki so vam bolj všeč, in druge zanemarjate. Veliko govora je bilo o tem, da sedaj, ko bo nov zakon, se bo znotraj te milijarde pa našlo za vse pravičnost. Prejšnjega zakona tudi niste v celoti izpolnjevali kar dve leti, 700 milijonov je bilo na teh dveh postavkah, mislim, da so bile dve postavki prej odprte, pa je kar več kot polovica ostajala tega denarja nerazporejenega. Bojda zaradi tega, ker ni bilo razpisov, vse razpise pa vendar daste vi ven. In ravno tu se kaže v bistvu tudi okrnjenost besede, ki je namenjena zlasti prebivalcem iz regije, ker na tem območju nimate kontrole, je edina kontrola denar, ki ga dajte po kapljicah. In poglejte, sam bom protestiral pred vso slovensko javnostjo, na Primorskih novicah je bila eksplicitna prepoved oglašanja oziroma preveč se pojavlja Prijatelj, preveč se pojavlja Pavliha, preveč se pojavlja Pečanova, preveč se pojavlja, skratka, tisti levi del. In kaj se je zgodilo? Že več kot 6 mesecev je odkar imate tam novo uredniško politiko, kar pojdite pogledat kritike, pa boste videli; ni ne poročil, kaj se dogaja tu, čeprav nekateri smo lokalpatrioti in želimo izključno zagotoviti razvoj v svojem kraju. In verjemite mi, da bi to tudi želeli narediti na konstruktiven način, pa nas vladni del v tem preprečuje. Še tisti predlogi, ki pridejo pozitivni, prvo pogledate naslovnika, kdo je to sestavil in če je to opozicija, vržete takoj v koš. To se dogaja, to je dejstvo. Vsi zakoni so preglasovani in skoraj vsi zakoni so po hitrem postopku, skoraj ni zakona, da bi bil sprejet v rednem postopku. In rekorderji ste v tem, da vam Ustavno sodišče prigovarja, da imate največ sprejetih zakonov v tem Državnem zboru, ki so v neskladju z Ustavo, pa to vas sploh ne briga. Govorim za vso Vlado. Jaz verjamem, da je danes metanje boba ob steno in da boste na koncu triumfirali, se smejali, mogoče spil tudi kozarček penine zato, ker boste ostali, ker je tako dogovorjeno, še celo v bistvu tisti, ki imajo kaj pripomniti na vaše delo, so raje modro tiho in molčijo. Ampak, vendar ostane to za vami kar bo ostalo - delo ali nedelo -, pustimo času čas, da bo pokazal. Zaenkrat je nedela več, tudi zakonskih kršitev je kar nekaj. In če že morala pri vas nič ne velja, bi bilo prav, da se sami vprašate, če ste resnično naredili to, kar ste rekli v zaprisegi. Če se spomnite teh besed ob podpisu, bi bilo zelo lepo, da jih tudi analizirate. Jaz verjamem, da večkrat kaj pozabite, tega pa vendarle ne bi smeli. Ne bi smeli pozabiti tistega, kar ste takrat na glas izrekli in se pod to tudi podpisali. Spoštovani minister, lahko še naprej se izogibate temu, da ne poveste odgovora na zastavljeno vprašanje, da spreobračate besede sebi v prid in druge obtožujete za lažnivce, vendar večina, ki nas gleda, tudi presoja. In bojim se, da se vas ne bo - kot je že nekdo pred menoj to omenil, mislim, da je bil gospod Gaber - kakšen čuden pridevek prijel ob koncu vašega mandata. Ker verjamem, da tako zaščiteni kot ste, da boste zdržali do konca mandata.
Hvala. Besedo ima gospod Džuban.
Hvala lepa, gospod predsednik. Lep pozdrav gospod minister, kolegice, kolegi - tisti, ki vztrajate. Jaz bi začel približno tako: mi smo danes v direktnem prenosu do vseh državljanov Slovenije, mislim, da celo na 1. programu, in ko nas gledajo, bi vas prosil, gospod minister, če se le da, da še nekajkrat ponovite, da je prispevek za RTV še vedno isti in da celo upada naročnina za RTV, da to pač državljani slišijo oziroma da jih prepričate, da je temu res tako. Drugo, kar bi želel reči, je morda malo dopolnilo mojih kolegov, najprej tisto, kar se govori o Lipici in stanju prej in sedaj. Res je, da prej stanje ni bilo dobro in da je bilo marsikaj treba postoriti, vendar za razliko od dosedanjega vodenja in financiranja Lipice, ker se daleč nazaj spomnim, kaj se je dogajalo, je prejšnja Vlada oziroma prejšnje Vlade so vlagale kar velika sredstva v Lipico, po nekaj sto milijonov vsako leto, vendar v Lipico, ne v turizem Lipice in interese morda vladnih funkcionarjev. To, kar je kolega Prijatelj malo prej govoril, da ne ponavljam, ker nam bo na koncu časa očitno zmanjkovalo. Ob tej priliki moram reči nekaj, kar me z nekega stanovskega vidika kar nekaj časa že obremenjuje in tudi kolegi so postavljali vprašanje vam in vašemu ministrskemu kolegu Zveru. Vi ste po svojem predhodniku, mislim da, takrat ministru Školču, podedovali upravljavsko pravico enega zanimivega lepega objekta v Mariboru, kjer domuje kmetijski zavod. In se je iz te upravljavske pravice zgodila lastnina, ki ste jo podelili svojemu ministrskemu kolegu Zveru, ki jo je brez menjave, brez odkupnine, brez denacionalizacije odstopil neki inštituciji, ki zadevo ni plačala, ni bila do nje upravičena. Ampak problem ne bi bil kot problem dimenzij, ko ljudje, ki domujejo v tem objektu, 90 jih je, imajo na mizi odločbo tožilstva, da se morajo izseliti iz objekta in nimajo kam. To so fakultetno, univerzitetno izobraženi kadri, ki so jutri po nalogu sodišča na cesti in po zaslugi teh dveh ministrstev oziroma te Vlade. Vmes nam očitate, da smo morda premalo konkretni pri dogajanjih, ki jih je sproduciral novi zakon o RTV-ju in v nadaljevanju tudi o medijih. Morda smo lahko bolj prepričljivi ali bolj tenkočutni takrat, ko zgodbe te nove nacionalne oziroma reci, piši državne televizije občutimo na svoji koži. Meni j te zadeve sicer nerodno producirati v javnost, ker nismo prišli sem zaradi svojih interesov, posebej pa, da bi jih zastopali, ampak to naj bo samo kot primer, kaj že vse počenja državna televizija v smislu tudi diskreditacije političnih nasprotnikov. Mi smo imeli priliko spremljati prek te naše televizije zgodbo, da je država nekemu poslancu ponudila zemljišče, da je ta to zemljišče odkupil in da ga je drago prodal. V zelo kratkem času se je ugotovilo, da to ni res, ampak do sem je morda zadeva nepomembna. Ko je novinarski kolega avtorico tega prispevka tako malo dregnil med rebra in rekel; poslušaj, ta zadeva ti pa ne pije vode, to ni nič res. Veste, kaj je bil odgovor? "Kaj pa morem, če sem zadevo na krožniku dobila." Pomeni, da se je nekje oblikovala neka kuhinja, ki skozi ta sistem tudi skrbi za diskreditacijo političnih nasprotnikov. Morda še velikodušno financiranje iz medijskega sklada. Kolegi so opozarjali, kaj se dogaja, da je to neko sito, da so neke usmeritve, čeprav trdite, da je to vse pošteno in prav in da je tukaj stroka. Če preletiš, se je res morda zgodilo, da je en razrez geografsko, regionalno ali kakorkoli drugače. Kaj se zgodi? Polovico sredstev, ne vem, od nekega števila medijev v neki regiji dobi hiša, ki je najbolj naklonjena trenutni Vladi Republike Slovenije. Tukaj se potem vprašaš, ali ta medijski sklad res deluje, kot bi bilo potrebno, ali pa je tukaj nekaj narobe. Čisto na koncu - to ni morda neposredno, gospod minister, na vas -, ko je koalicijski kolega iz Ljudske stranke vneto zagovarjal delovanje ministrstva in RTV itd., veliko je bilo govora o zadnjem dogodku v zvezi z Vido Petrovčič. To je bila novinarka, ki je bila vedno kritična do vsake Vlade, ampak moramo ugotoviti, da je pa bila vedno tolerantna do Slovenske ljudske stranke od Marijana Podobnika naprej. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Bevk. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani zbor! Odkar imamo samostojno in neodvisno državo, se je tokrat prvič zgodilo, da je bila vložena interpelacija o delu in odgovornosti ministra za kulturo. Sam bi seveda izbral drugačne prioritete, sicer pa je naloga opozicije, da kritično spremlja delo vseh resorjev, tudi kulturnega. Če bo razvoj dogodkov v državi še naprej šel v tej smeri, kot smo mu priča danes, lahko še pred koncem mandata pričakujemo tudi interpelacijo o delu Vlade. V koalicijski pogodbi je Vlada zapisala, da se stanje na področju kulture ne sme slabšati in zato nobena kulturna dejavnost ne sme nazadovati. Koalicija bo tudi najmanj ohranila delež proračunskih sredstev, so še zapisali. To je povedal tudi predsednik Vlade ob lanskoletni predstavitvi proračunskih dokumentov za leti 2006 in 2007 v Državnem zboru, kjer je izpostavil, da delež proračuna za kulturo ostaja na približno enakem nivoju kot v letu 2005, to je okoli 2%. Letos pa je ob isti priložnosti dejal, da bodo povečali izdatke za nekatere kulturne dejavnosti, ki jih Vlada ne obravnava kot nepotreben strošek temveč kot del naporov za povečanje splošne blaginje v Sloveniji. Nesporno lahko torej ugotovimo, da si je Vlada na področju financiranja kulturnih dejavnosti zastavila dokaj neambiciozne cilje, to je zgolj ohranjevanje doseženega stanja, s katerim pa nismo zadovoljni, in ne sledi ciljem, ki so zapisani v Nacionalnem programu za kulturo 2004-2007. To je tudi v nasprotju z drugim temeljnim ciljem koalicije, s katerim naj bi zagotavljala ugodne razmere za kulturno rast ter krepitev nacionalne in evropske identitete. To dokazujejo tudi podatki o strukturi sredstev za kulturo v bruto domačem proizvodu in državnem proračunu. Delež sredstev Ministrstva za kulturo v bruto domačem proizvodu stagnira že od leta 1996. Najnižji delež 0,499% pa bo dosegel prav leta 2008. Nič bolje ni z deležem sredstev za kulturo v primerjavi s celotnim državnim proračunom. Od 2,5% v letu 1996 je leta 2005 prvič padel pod 2%. Za leto 2006 znaša 1,93%, za leto 2007 2,07%, v letu 2008 pa ponovno pade pod 2%, na 1,99. Tudi indeks rasti proračuna Ministrstva za kulturo je v primerjavi z drugimi resorji med nižjimi. V letu 2005 so proračunski odhodki narasli za 11%, sredstva Ministrstva za kulturo pa le 2,5%. V letu 2006 je bil indeks rasti proračunskih odhodkov 107 in je bil izenačen s sredstvi za Ministrstvo za kulturo. V letu 2007 naj bi rasla sredstva za Ministrstvo za kulturo hitreje kot odhodki proračuna, v letu 2008 pa se slika zopet obrne, saj bodo proračunski odhodki narasli za 4,4%, sredstva za Ministrstvo za kulturo pa bodo ostala skoraj na enaki ravni kot leta 2007. Tak indeks rasti ni spodbuden. To tudi pomeni, da še ni prišlo niti do uskladitve plač zaposlenih v kulturi v primerjavi s plačami v šolstvu. Neto plače zaposlenih z univerzitetno izobrazbo v kulturi za plačami v šolstvu zaostajajo za več 10 tisoč tolarjev. To vam lahko zagotovijo zaposleni v javnih zavodih na področju umetniškega ustvarjanja, v knjižnicah, arhivih in muzejih. Tako knjižničarka ali knjižničar v šolski knjižnici dobi okrog 105 tisoč tolarjev višjo neto plačo kot zaposleni na enakem delovnem mestu, z enako izobrazbo v kulturnem zavodu. Proračuni za kulturo v mandatu te Vlade ne sledijo v celoti postavkam Nacionalnega programa za kulturo. V Nacionalnem programu za leti 2006 in 2007 so postavke kulturnega tolarja upoštevane v višini, zapisani v Zakonu o spremembah in dopolnitvah zakona o zagotavljanju sredstev za nekatere nujne programe Republike Slovenije v kulturi. Olajševalna okoliščina za ministra je zgolj ta, da se Zakon o kulturnem tolarju že od svojega sprejetja leta 1998 ne izvaja v celoti. Nacionalni program smo leta 2004 v Državnem zboru sprejeli s konsenzom, zato je za Vlado in Državni zbor obvezujoč in bi terjal več doslednosti pri izvrševanju. Zakon o uresničevanju javnega interesa za kulturo, ki je podlaga za sprejetje Resolucije o nacionalnem programu za kulturo, Vladi nalaga, da mora vsako leto o njegovem uresničevanju poročati Državnemu zboru; o tem smo nekaj danes že slišali. Žal pa smo to poročilo obravnavali zgolj na matičnem delovnem telesu in še to glede na zakonsko normo z velikansko zamudo, kaj šele, da bi sprejeli predlog opozicije in pomemben dokument za slovensko kulturo obravnavali na plenarnem zasedanju Državnega zbora. Vlada in kulturo ministrstvo sta se na področju kulture v teh dveh letih ukvarjala predvsem z mediji. V prvi vrsti predvsem z Javnim zavodom Radiotelevizija Slovenija, z Lipico in golfom - to smo danes tudi slišali - dosti manj pa s kulturo v pravem pomenu te besede. Že na predstavitvi v Državnem zboru pred dvema letoma sem ugotovil, da bo dr. Vasko Simoniti predvsem minister za medije in manj minister za kulturo, čeprav naj bi bile med prioritetami po besedah predsednika Vlade, še obnova kulturnih spomenikov, knjižničarstvo, knjiga, film ter podpora ustvarjalnosti. Če se sredstva za ohranjanje kulture dediščine na račun evropskih skladov povečujejo, kar je pohvalno, pa na področju ustvarjalnosti, umetniških programov, avdiovizualne kulture, filma, knjižničarstva, založništva in ljubiteljske kulture nazadujejo. Sam bi bolj spoštoval prvo prioriteto, ki smo jo zapisali v nacionalnem programu, to je skrb za slovenski jezik, njegovo rabo in razvoj. Tukaj mislim na pospeševanje razvoja slovenskega jezika v vseh segmentih slovenske družbe. Z vstopom Slovenije v Evropsko unijo je postalo vprašanje slovenskega jezika še toliko bolj pomembno. Poleg tega pa bi bistveno povečal delež za uresničevanje zakona o kulturnem tolarju na področju investicij v javne zavode, kulturno dediščino, knjižničarstvo, ljubiteljsko kulturo in kulturniških mrež ter bolj spodbujal filmsko ustvarjalnost. Obenem, tako mislim, pa bi bilo potrebno čim prej zaustaviti trend plača zaposlenih v kulturi in jih uskladiti s plačami v šolstvu. Najlepša hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Terčon.
Hvala, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Torej gospod minister, jaz sicer objektivno mislim, da bi si verjetno kakšen drug minister zaslužil interpelacijo še pred vami, ne glede na to, da ste vi prvi interpelirani. Vendar moram istočasno povedati, da sem pa prepričan, da mnoge trditve, ki so napisane v interpelaciji in ki so bile danes izrečene, nesporno držijo. Največ besed je bilo rečeno glede omejevanja medijske svobode, ki so povezane s spremembo nekaterih zakonov, ki so pripeljali do tega, da je televizija sedaj državna in da se je aktualna oblast preko državnih podjetij več ali manj polastila najpomembnejših slovenskih medijev. Situacija, ki je sedaj, je za mene nekoliko zaskrbljujoča, verjetno pa tudi za vas, gospod minister. Tukaj v rokah držim samo tri primera, ki so v enem dnevu se nabrali, ki so povezani z medijskim oglaševanjem dejavnosti in tako naprej. Prvič, imam protest na včerajšnjo oddajo Piramida Aktiva novinarjev RTV Slovenije. Potem protest radijskih novinarjev, ki so povezani ravno tako z reševanjem romske problematike, kjer protestirajo, da so bili onemogočeni pri poročanju tako aktualnih dogodkov, kot so se dogajali v preteklih dneh, ko so se Romi napotili nazaj v svoj kraj, kjer so bili preseljeni. Imam še prispevek o cenzuri na Goriškem, ki govori o neki drugačni situaciji, o nezadovoljstvu novinarjev do početja nekaterih lokalnih, bomo rekli, funkcionarjev. Ta primer bi lahko sovpadal s primeri, ki so bili na Obali, vemo za primere, ki so povezani s koprskim županom in z izolsko županjo. Zakaj to pravim? V enem dnevu je očitno, da je velik del novinarstva nezadovoljen s tem, kar se dogaja. Niso pa nezadovoljni samo novinarji. Gledanost RTV Slovenije pada kot osrednje televizijske hiše. Naklada osrednjega dnevnika Delo pada ne glede, da se jo rešuje z raznimi reklamami, ki jih po naročilu izvajajo nekateri, torej po naročilu predvsem. Znane so finančne težave v Primorskih novicah, kjer ne dosegajo realizacije in še nekaterih drugih medijih, katere se je aktualna oblast polastila. Torej, na eni strani nezadovoljstvo novinarjev, na drugi strani nezadovoljstvo političnih funkcionarjev in na tretji strani nezadovoljstvo na koncu koncev tudi tistih, ki te medije berejo oziroma gledajo. Nezadovoljstvo več ali manj vseh, čeprav ste vedno govorili, da bo program boljši, da opozicija kritizira, ker je opozicija, ampak najbolj ocenjevalci so nesporno gledalci in bralci in ti povedo tudi svoje. Naklade padajo. Tukaj "iz zadnjih pet" vlečete neke teorije, da ste govorili, ko ste v resnici govorili, da se RTV prispevek bo zmanjšal, zdaj pa lahko ugotovim, da se ni zmanjšal; in tukaj je treba biti precizen, lahko bi rekli, da se je zamrznil, ker ne raste, ampak vi ste govorili, da se bo zmanjšal. To pa ni res. Naprej. Imate teorijo o tem, da je realen padec nizek zato, ker je inflacija nizka. A če ta Vlada ne bila uspešna pri brzdanju inflacije, bi bilo zmanjšanje še večje - vsakem primeru imate prav. To so pač take priročne teorije, ki nikakor ne morejo vzdržati neke strokovne presoje. Nesporno je torej, da se nekaj dogaja v nezadovoljstvo vseh, da je iz RTV programov odpadla tudi Liga prvakov, kot je bilo rečeno, pa lahko gremo pogledat in v Italijo in v Avstrijo, kjer imajo itak samo državno televizijo, pa na Hrvaško, pa bomo videli, da vsi predvajajo to, da ne govorim o drugih programih. Da ne govorim o primeru skupine Let 3 iz Hrvaške, kjer se nam je Hrvaška državna televizija, ker je mimogrede na oblasti tudi desnosredinska HDZ-jevska koalicija, dobesedno posmehovala, kaj Slovenci niso sposobni gledati, in je pokazala celo še malo več, kot je bila pripravljena pokazati slovenska televizija. Torej, gospod minister, mislim, da kar se tiče urejanja tega področja, bi se kazalo zamisliti in nekaj storiti, mogoče tudi stopiti korak nazaj, ker je očitno, da je bil prejšnji sistem nekoliko boljši kot pa ta. In da hlastanje o medijski nadvladi na konec koncev se lahko vrne kot bumerang. Precej besed je bilo danes rečeno okoli Kobilarne Lipica. In ker sam prihajam iz krajev, kjer je ta kobilarna doma, in ker me ta problematika, bi rekel, zadeva in za katero sem zainteresiran, da bi bila rešena na čim boljši način, moram tudi sam dati svoj prispevek pri tej razpravi. Jaz v resnici priznam, gospod minister, to sem večkrat povedal, da vse od podržavljenja Lipice v Lipici gre navzdol; tudi ko je bila LDS nosilka vladajoče koalicije. Jaz sem večkrat povedal, da je bila pač talec koalicije in je bil to fevd Slovenske ljudske stranke in da se stanje tam ni izboljševalo. Ko se je oblast zamenjala, sem tudi sam pričakoval, da se bo tam nekaj zgodilo, mogoče celo pospešeno. Zamenjal se je direktor, Vlada je prišla s predlogom sprememb zakona. O tem smo imeli tudi z gospo državno sekretarko Pirkovičevo, ki je bila takrat prisotna na Državnem zboru, zelo vroče razprave. Mene je takrat najbolj bolelo ravno to, da je bila lokalna skupnost popolnoma izločena iz oblikovanja tega zakona. Jaz sem razumel to spremembo zakona predvsem kot neko hotenje, da se odpravi dilema, kaj sodi v Lipico in kaj ne. Kljub opozorilom strokovne javnosti se je Vlada nesporno odločila, da golf sodi v Lipico. Temu so bile namenjene tudi spremembe. Kakorkoli se že sliši, jaz cenim, da se je Vlada vsaj nekaj odločila. Čeprav se je potem svetohlinsko nekaj pridodajalo temu zakonu, načelno se je opredeljevalo do tega, da pa igralnica ne sodi tja, čeprav vsi vemo, da je ne moremo na hitro spraviti ven. In za potešiti strokovno javnost se je zaščitenemu, zavarovanemu območju dodalo še vplivno območje, ki je trikrat večje, 1.000 hektarjev, in to brez posvetovanja z lokalno skupnostjo, kar nam bo prineslo dodatne težave. Takrat sem na te zadeve opozarjal. No, in kaj imamo sedaj, danes? Danes imamo, da je zakon zadržan. In če bo zakon vzdržal ustavno presojo pod vašim mandatom, bomo v Lipici imeli vsaj razširjen golf, če pa ustavne presoje ne bo vzdržal, ne bomo imeli ničesar. Torej, napredovanja absolutno ni. Razen, da bomo imeli, če bo zakon vzdržal, še vplivno območje, ki nam bo prineslo nove težave. Gospod minister, našteli ste, kaj vse je bilo storjenega v Lipici v tem mandatu. Jaz ne oporekam hotenju, da ste skušali kaj storiti, ampak vse to, kar je bilo storjeno, ni naredilo nobenega premika. Našteli ste kar nekaj teh ukrepov. Večina se nanaša na projekte in študije, nekaj je pa tudi konkretnih. Tem konkretnim bom pa še sam nekaj dodal. Hotel Klub je zaprt, ker ni rentabilen. Galerija Avgusta Černigoja, največjega slovenskega konstruktivista, je zaprta, tako kot je bila prej, razen ob redkih priložnostih, in nesanirana, s slabo popisano kulturno dediščino in tako naprej. Omenili ste, da ste očistili nekaj pašnikov, ki so v resnici zaraščeni, v delu, ki ni namenjen širitvi golfa, mislim, da ste pri tem dodali eno ničlo. In omenili ste tudi, da ste ponovno uvedli program za otroke. No, kar se tiče programa za otroke, vam bom, gospod minister, povedal, kako izgleda ta napredek v Lipici. Ko je bil direktor gospod Božič, je bil prisoten program za otroke tudi v obliki konjev ponijev. Potem je prišel še en direktor, ki ni tega ni spreminjal, ki je zdržal kratek čas. Potem je prišel pa za direktorja bivši strokovni vodja, gospod Rus, ki se je odločil za strategijo - in svet mu je veselo pomagal -, da v Lipico sodijo samo lipicanci, in so te ponije prodali nekemu privatniku. Zdaj je pa prišel novi direktor, ki ste ga imenovali, in so od tega privatnika nazaj kupili nekaj konjev. Velik napredek, vsaka čast! Torej, gospod minister, hočem reči, da bo treba narediti nekaj več, nekaj bolj odločnega. Poskusili ste predvsem samo v eni smeri, da se uredi golf, to je zdaj pod velikim vprašanjem. Naj opozorim, da je bila narejena tudi javna raziskava, ki je danes objavljena med lokalnim prebivalstvom, in da večina nasprotuje temu, v kolikor je seveda verodostojna. Jaz sicer moram reči, da dam več na strokovno javnost, da naj se odloči. Kar se pa tiče občine, pa sem jaz vedno poudaril, odločite za nekaj, za nas je sprejemljivo, da gre vse ven, če se boste pa vi odločili, da bo vse notri, potem pa to tudi izpeljite. Zdaj pa ni nič. Notri se ne premakne, zunaj pa tudi nič. S tem je prizadet tudi prostor in tako se s to Lipico ne gospodari. Napredka evidentno, gospod minister, ni. Jaz si sicer, bi rekel, nekako po občutku predpostavljam, da vas bo koalicija obranila, imate še pol mandata in v tem času naredite nekaj več za Lipico, pa želim vam uspešno usklajevanje tudi pri zagotavljanju sredstev za spomenik braniteljem zahodne meje, ker niste imeli posluha pri sprejemanju proračuna, zato da bi podprli en amandma, kot je bilo pri prejšnjih vladah, pa čeprav so bile naše, pa smo amandma spravili skozi. Hvala.
Hvala lepa. Lep pozdrav vsem skupaj. Besedo dajem gospodu ministru. Prosim.
Če dovolite, ker se je nabralo kar nekaj vprašanj. Gospod poslanec Prijatelj je govoril o Lipici, pa verjetno tudi gospod Terčon, pa se bo s tem morda kaj povezovalo. Takole je, pri Lipici so sedaj očitki, da se ni naredilo nič ali pa zelo malo. Mi menimo, da se je v tem kratkem času naredilo zelo veliko in da so prizadevanja novega vodstva, ki ima tudi podporo v Vladi, če hočete, velika in da tudi nosijo rezultate. Jaz sem že na začetku naštel, zdaj ne vem, če je smiselno, da eno in isto ponavljamo, ampak verjetno bo treba danes še enkrat prebrati, morda v kasnejši uri, še enkrat, kaj vse je v Lipici storjeno. Rečeno je bilo, da so bile stvari zanemarjene in da je bilo vedno potrebno pridobiti sredstva s strani Vlade in da je v letu 2005 bilo z veliko muko zagotovljeno 253 milijonov, šele po ne vem kolikih mesecih. Ampak dejstvo je, da Vlada je zagotovila teh 253 milijonov in da je premostila tiste osnovne težave v tem kolektivu, ki je imel velike finančne izgube. Isto, moram reči, se je dogajalo tudi že v prejšnji Vladi, torej leta 2004, ne bom govoril prej, ampak 2004, je isto Vlada z veliko muko pravzaprav nabrala iz rezerv pa samo 100 milijonov. Torej, to ni očitek niti prejšnji Vladi, hočem reči, da je približno enako stala vsaka Vlada pred problemi. Mi smo se na Vladi vendarle odločili, da bomo šli v korenitejše spremembe, to je vendarle pripeljalo tudi do zakona, če hočete ali novele zakona, in z željo, da resnico resnično pripeljemo Lipico na mesto, ki ji gre; torej da postane ena vodilnih slovenskih turističnih središč, seveda pa prepoznavna tudi v Evropi. To novi direktor, ki je komaj par mesecev ali pa 5, 6 mesecev, vendarle zelo uspešno in informativno dela. Jaz predlagam tudi sam, direktor gospod Pust srčno želi, resnično, da bi prišli na obisk v Lipico in da bi pokazal, kaj se je dejansko v tem času naredilo. Seveda ne moremo biti zadovoljni v tem smislu, da se je pa vse rešilo. Jasno, da ne, še dolgo časa se verjetno ne bo, vendar pa je napredek tudi vizualno, bi človek rekel, povsem očiten, ne samo tudi v materialnem smislu. Glede Zakona o RTV-ju, gospod Prijatelj, zakaj dovoljujem, da se potujčuje s tujimi podnaslovi. Jaz bi samo v tem primeru, se spominjam tudi teh debat in tudi mojih besed, ne zanikam jih, vendar je sedaj vzpostavljen sistem RTV-ja, programske sheme sprejema programski svet, katerega večino je seveda imenoval Državni zbor. Poleg tega pa podnapise, to je potrebno resnično doseči z dogovori znotraj te hiše, ker po ustavni pravici TV Kopru ni potrebno zagotoviti teh podnapisov, vendar verjamem, da bo potrebno sodelovati naprej in programski svet RTV z vsemi svojimi odbori, tudi manjšinskimi, naj poskuša najti solucijo, je pa to izključno njihovo delo. Gospod poslanec Džuban je govoril tudi o Lipici, ne vidim, da bi kaj posebno novega povedal, govoril pa je o medijskem skladu in pravi, da polovico sredstev naj bi dobila hiša, ki je naklonjena Vladi. Sedaj točno ne vem, na kaj je mislil. Če gre za programe posebnega pomena, to je bilo 550 milijonov zagotovljenih znotraj ministrstva in to je v skladu z Zakonom o medijih, kjer piše, da približno 3% od pobrane naročnine RTV-ja naj bi pokrivala ta sredstva za te programe posebnega pomena. Jaz dvomim, da je ena hiša dobila torej polovico vseh sredstev od 550 milijonov. Jaz imam ta spisek s seboj, recimo, lahko ga pogledate, mislim, da je že na internetni strani objavljen. Zelo jasno je, kdo je kako dobil in kateri so bili zavrnjeni. To je delala komisija sama in so njene odločitve. Jaz sem se enkrat pogovarjal s to komisijo, to priznam, vendar so me samo obvestili, kakšen kriterij bodo uporabili pri tem, čisto neformalno smo se pogovarjali, torej, kakšen kriterij. Nisem imel nobenih pripomb, lahko jih vprašate, in so se do skrajnosti potrudili ali pa mislim, da so se skušali do skrajnosti fer potruditi pri tem razdeljevanju teh sredstev. Moram reči, da ne vem, če je ena hiša dobila polovico sredstev. Mislim, da ni. Tudi ta spisek sem pregledal. Se ne spominjam. Največja postavka je, se mi zdi, na pamet govorim sedaj, 58 ali 62 milijonov. Med tem ko, mimogrede, v letu 2005 je Vlada zagotovila sredstva, ki jih je prejšnja Vlada obljubila tem programom posebnega pomena, 777 milijonov - in jih je razdelila v letu 2004 z dvema razpisoma, to smo že problematizirali. Ne vem, še enkrat bomo pač isto povedali. V letu 2004 sta bila dva razpisa, v mesecu aprilu in, zanimivo, avgustu. Poleti in se je razdelilo 773 milijonov pred volitvami, vendar jih izplačala Vlada samo 250, ostalo je dolg prevzela nova Vlada in poravnala po tisti razdelitvi, ki je bila takrat obljubljena in dana v letu 2004. To je naredila nova Vlada in poleg tega uredila zakonsko po novem medijskem zakonu, da se je ta segment programov posebnega pomena ustrezno in kvalitetno rešil. Mislim, da so bili praktično vsi poslanci za to, vsaj tako se spominjam. To je, kar je zadevalo poslanca Džubana. Potem je gospod poslanec Bevk govoril o tem, če sem ga prav razumel, da se sredstva za kulturo manjšajo. Res so padala od leta 1996 naprej, ko je bilo to 2,5 in je prišlo v letu 2004, ko sem prevzel to vodstvo, je bilo 1,92, potem je ob rebalansu prišlo na 2,04 in v letu 2005 je ostalo na 2,04, potem bo v letu 2006 bo 2,01, v letu 2007 bo pa 2,07 v tem "budžetu". Za leto 2008 je ta indeks 2, vendar pričakujemo, da se bo v letu 2008 vendarle še malo okrepil, če ne drugega, ne samo z rebalansom, ampak tudi mogoče s strukturnimi skladi. V odnosu do bruto družbenega dohodka pa tudi ta številka narašča. Torej, v letu 2006 je 0,82%, v letu 2007 bo 0,83%. Glede kulturnega tolarja, ko je bilo rečeno, da so ta sredstva padala. Tudi jaz, ko sem prevzel ministrstvo, sem si malo drugače vseeno predstavljal. Mislil sem, da bodo te stvari lažje v zvezi s tem, pa vendar lahko rečem, da so sredstva, ki se zagotavljajo, dostikrat se zgodi, ali pa vsaj odkar sem jaz, sem videl, da se sredstva, ki se zagotovijo za to, za obnovo kulturnih spomenikov oziroma to, kar sodi s kulturnega tolarja, potem občine ne zagotovijo svojega deleža in se je že zgodilo, da smo tudi vrnili sredstva v proračun. Vendar pa lahko rečem, da so sredstva za leto 2002, 2003 znašale 24%, v letu 2005 - 18%, to je čas moje vlade, vendar je bilo več ali manj to že zatrasirano, ampak dobro, ni izgovor. V letu 2006 se je ta procent kulturnega tolarja je povečal na 33%, v letu 2007 je zagotovljenih sredstev za 48% pa še nekaj, tiste decimalke ne štejem. V letu 2008 se povečuje kulturni tolar na 47%. Jaz mislim, da je to kar lep dosežek. Upam pa, da nam bo uspelo, da bodo vsi tisti, ki bodo kandidirali oziroma za katere se ve, da bodo kandidirali, dejansko pripravili vsa ustrezna gradiva, tako kot je potrebno, da se to izpelje. To je glede kulturnega tolarja. Mislim, da je gospod poslanec govoril še o plačah. Res je, te plače niso v skladu. Torej delavci v kulturi imajo približno za 10% nižje plače kot tisti v šolstvu. Mislim, da so te akcije že stekle, da jih poznajo tudi v glosi in povsod, da smo že pripravili neke materiale, kjer bomo vsekakor vztrajali, da se v kolektivni pogodbi skuša, doseže, ne skuša, doseže izenačitev določenih poklicev. Je pa to problematična zadeva. Mislim, da so na ministrstvu kvalitetni ljudje, ki to dobro poznajo, ker gre za različne nianse, različne poklice, različne odgovornosti, vendar naša intenca je vsekakor, da se te stvari izenačijo, in verjamem tudi, da smo na dobri poti. Glede gospoda poslanca Terčona, ki je govoril, da je v enem dnevu dobil tri primere, ki kažejo seveda v protest novinarjev glede Piramide, radijskih novinarjev glede preprečevanja o sporočanju o romski problematiki. Jaz tukaj nimam kaj dodati. Upam, da rešuje to javni zavod, tako kot mu pritiče, z uredniško politiko in s kolegi, s katerimi se menijo, ter v sodelovanju tudi s sindikati. Glede naklade, ki padejo Delu, to so znane, smo že omenili. Te naklade padajo že dolgo. Res je, da so se v zadnjem letu tudi nekoliko znižale, kolikor so obveščene, vendar verjamem, da se trudijo z novimi prilogami, z novimi članki, vsaj to, kot sam opažam, se trudijo ta program ali pa vsebino izboljšati. Mislim, da časnik vsaj meni je bolj všeč, kot je bil prej. Glede Lipice. Gospod Terčon je povedal, da gre od podržavljanja navzdol. To vemo, da so se razmere stalno slabšale. Mislim, da ni res, da je bila lokalna skupnost popolnoma izključena v zvezi z zadnjo novelo zakona. Usklajevalo se je z občino Sežana. Ali golf sodi v Lipico ali ne, menimo, da ja, kar smo že povedali. Gre za to, da se s tem širi ponudba. V enega od 50 ukrepov sodi pač tudi golf, ki širi to ponudbo. Zdaj lahko na dolgo in široko razpredamo, kje ta golf bo, kar smo že velikokrat povedali. Torej, o tem lahko teče debata še naprej, mislim pa, da je marsikaj v zvezi s tem že znanega. Hotel Klub je zaprt. Mislim, da je to nek, ne vem, tak lepenkast hotel, ne vem, ki je zaprt. In mislim, da je bil že prej zaprt. Mislim, da so načrti prav z Zakonom o Lipici ravno to, da se te službe dobro in jasno oddvojijo; da sicer to ostane v sklopu javnega zavoda, da ne pride do privatizacije, vendar da se te službe dobro ločijo. Kajti prej se je dogajalo, da so se ravno sredstva iz javnega zavoda, torej za konjerejo, prelivala v gospodarstvo, kar je popoln nonsens in paradoks. Mi se trudimo, da temu ne bo tako. Glede programa za otroke, mislim, da teče. Sam sem bil v Lipici večkrat in sem si to tudi ogledal. Meni se je zdelo prijetno, zanimivo, lepo. Tam je cela vrsta otrok, ki si tega želijo. Mislim, da je to popestritev, ki v ničemer ne moti in nekako vsebinsko, simbolno ničesar ne izkrivlja v odnosu do plemenitih lipicancev. Obnovljenih je bilo 90 hektarjev pašnikov, ne 9, ampak 90, in sredstva, ki so se porabljala, so se porabljala prav za to, tudi za to ali pa v največji meri, kar sem že v enem od prejšnjih odgovorov povedal. Gospod Terčon je rekel, da želi, da bi napredek dosegli. Jaz res mislim, da se je v zadnjem letu dosegel velik napredek, da so velike spremembe. Kot sem že rekel, navezujejo se stiki s tujimi kobilarnami, z mednarodnimi ocenjevalci, tako da verjamem, da smo na najboljši poti. Lipica je vsak dan bolj urejena in resnično mislim, da bi bilo bolje, kot da vseskozi kritiziramo, da si jo gremo ogledat, saj ni tako daleč. Glede spomenika v Cerju. Za spomenik Cerje je Ministrstvo za kulturo v preteklih letih namenilo sredstev. Bili so dogovori in podpisi, da nosijo svoj delež tudi občine, tudi Kostanjevica-Miren in nekatere druge, ki so podpisale. Tega se niso držale, vendar smo za spomenik tudi v lanskem letu namenili dovolj sredstev. V letošnjem letu se je dogovorilo, da ministrstva za delo, obrambo in kulturo vendarle zberejo še dodatna sredstva, da bo to izpeljano in bo tudi prišlo do tega, da bo v samem Cerju, v tem spomeniku tudi primerna vsebina. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa Širca, imate repliko ali v imenu predlagateljev? Prosim, kot predlagateljica.
Hvala lepa. Minister Simoniti, ne razumem. Ne razumem, kako zaobidete problem ali ga peljete na drugo raven, ko pa je jasno, da v primeru Lipice vam očitamo ne to, da želite Lipico spraviti na konja, da hočete izboljšati stanje, ampak da ste vpeljali nek postopek, kjer ste s pomočjo, z velikimi napori in z velikim posiljevanjem izigrali zakon, kar je Ustavno sodišče opazilo. Da ste s ciljem, da bi dosegli to, kar priznavate, da želite tam imeti golf igrišče, izigrali stroko, ker ste jo v celoti zavrnili in ste za ta namen uporabili vsa sredstva - odpuščali ljudi. Danes sem že povedala, da je moral, domnevno zaradi drugih razlogov, ampak nedvomno zaradi tega, ker je vložil ustavno presojo, zapustiti službo v Kobilarni Lipica pomočnik strokovnega vodja Kobilarne za kulturno dediščino. Vemo, kaj se je zgodilo v Novi Gorici na zavodu, in vemo tudi, kako je odločala strokovna komisija sveta Zavoda za varstvo kulturne dediščine, kjer se je domnevno nekaj izglasovalo, čeprav nihče ne ve, kaj, ampak nekaj, kar je bilo potem vam všeč, pa vendarle. Vemo tudi, da je bil predsednik strokovnega sveta obveščen, da ni več član sveta čez noč, in kot vaš javni uslužbenec, ki je odločno nasprotoval širjenju golf igrišča, ni smel zastopati in predstavljati stališča v zvezi z Lipico. Skratka, scenarij je več kot transparenten in to, kar boli, in to, kar smo mi vam povedali v interpelaciji, je vendarle to, da vladati ni mogoče na način posiljevanja prostora, tradicije, zakonov in ljudi, in to se tukaj dogaja vam. Minister, sami veste, celotna strokovna javnost je bila proti in je proti temu projektu, od Društva krajinarjev, krajinskih arhitektov, do Zbornice za arhitekturo, od Mednarodnega združenja za Lipico. Za te imate gluha ušesa, ne pa za predsednika sveta Kobilarne Lipica, ki ste ga vi postavili. Ne morem, da se ne bi izognila njegovemu stališču, ki je bilo izrečeno enkrat, da bi bilo dobro, če bi v Sloveniji začeli ljudje razumevati, če Vlada nekaj sklene, so javni uslužbenci dolžni razmisliti, kako ta sklep uresničiti, ne pa kako ravnati v nasprotju z njim. Tako je dejal gospod Miha Brejc, evropski poslanec in predsednik sveta Kobilarne Lipica. Grozil je. In nič podobnega, kot je pred 60 leti dejal nekdo drug v Gabrovici na Krasu, in glasilo se je tako, citiram: "Bilo bi dobro, če bi počasi v Sloveniji začeli razumevati, če Vlada nekaj sklene, so javni uslužbenci dolžni razmisliti, kako ta sklep uresničiti, ne pa kako ravnati v nasprotju z njim." Gospod Simoniti, tako rekoč Brejčeve besede oziroma besede, ki smo jih slišali 60 let prej, je takrat izgovoril Ivan Maček Matija, ko je nagovoril tedanjega ravnatelja Zavoda za varstvo in znanstveno proučevanje kulturnih spomenikov. Zakaj vse to? Naj še enkrat poudarim nit, misel in sporočilo naše interpelacije - zaradi enega cilja: porušimo, uničimo, poteptamo, gremo z zakoni, z ljudmi, s stroko do tistega cilja, ki je pa tako preprost in za katerega smo mislili, da vendarle ne bo uresničljiv. Zakaj so ta silna prizadevanja za to, da se na zavarovanem območju vendarle zgradi ta golf - da ne bo več treba hoditi na Mauritius ali pa da bo golf igrišče v bližini hiše, kjer stanuje gospod Brejc kot vodja sveta Kobilarne in kot eden izmed vaših pomočnikov tega arhitekturnega projekta. To je problem. In minister za kulturo se mora vprašati, ali so tovrstne materialne dobrine pred kulturnimi dobrinami. In to sprašuje naša interpelacija, ne samo na tem mestu, ampak tudi na drugih. In nad tem se morate zamisliti, nad tem se morajo zamisliti vaši kolegi. Nas pa skrbi, četudi vi menite, da nas skrbi naša politična usoda. Ne, če bi bilo tako, potem tega teksta in te zavzetosti tukaj ne bi bilo, konec koncev tudi ne neke določene bolečine. Sicer pa mimogrede, gospod minister, tisti hotel, ki pravite, da je lepenkast, je bil nekoč zaščiten. S tem zakonom ste ga "odščitili", bil pa je v zbirki neke kvote, zaradi katere so ljudje dobili 6 do 7 slovenskih in tudi tujih nagrad. Hvala.
Hvala lepa. Gospod minister, prosim.
Hvala lepa. Ne bom se spuščal v nagrade in podobne stvari, ker vsako nagrado je lepo dobiti, seveda se pa marsikdaj tudi ve, kako. Ampak, vseeno. Torej, grad oziroma tisti hotel - sam sem tam bil enkrat - je pa res grozen, no. Ampak to je čisto osebna observacija. Verjetno uporabniki nimajo pravice, da govorijo o nekih presežkih, kajne, čeprav morajo uporabljati. Tudi ne bom govoril o javnih uslužbencih v tem smislu, komu so podrejeni in komu ne ter kaj morajo delati. To je Zakon o državnih uslužbencih, ki ga je, kot veste, se mi zdi, prejšnja Vlada sprejela, in tam jasno piše, kakšna je vloga uslužbenca in kakšna je njegova lojalnost. Saj to ni nič nenavadnega. Primerjave z gospodom ali pa tovarišem Mačkom, se mi zdi, da so malo neumestne. Je pa tudi v teoriji, verjetno poznate tako imenovani "železni trikotnik", zelo znan, kako je izvršna oblast, interesne skupine in drugi, recimo parlament, v kakšnih razmerjih so in kako to teče. To je večen problem birokracije pač, ki obstaja in je znan po vseh razvitih državah. Ampak nič slabega, samo toliko, da ne bi po nepotrebnem izgubljali besed, kaj javni uslužbenci morajo delati in kaj ne in kaj seveda je tudi politika in odgovornost od politike. Glede tega, da Ustavno sodišče trdi, da smo izigrali to, tega Ustavno sodišče ne trdi, mi čakamo na odločitev Ustavnega sodišča in odločitev Ustavnega sodišča bomo vsekakor spoštovali. Glede stroke, gospod uradnik Tavčar je bil tam zadolžen, se mi zdi, za kulturno krajino in kulturno dediščino, ampak zanimivo, da je prav v tem času bilo, da so bile zaraščene pašniške površine, več sto ton ovsa je bilo pozabljenih v različnih zadevah, drevesni fond je bil popolnoma zanemarjen, nepremišljena, nedokončana obnova najbolj reprezentančnega spomeniškega objekta, čistilna naprava je bila zanemarjena. Če bi videli tam zraven hotela Klub, bi šli pogledati spodaj, zaprt je hvala bogu tudi zaradi tega, ker tista okolica tam spodaj, to je grozno, to so smetišča, vsaj bilo je pred 6, 7 meseci, ko sem bil tam, preden se je gospod direktor zavzel, torej grozljivka, kako je bilo vse umazano in ponečedeno in nametano. Nekdanji reprezentančni objekt se je uporabljal kot menza, za vse to bi bil verjetno odgovoren pristojen uradnik ali pa vsaj vedel je za to, silosi so bili zanemarjeni, na pol propadli. Torej, to se je vse v tem času sedaj obnovilo, popravilo, očistilo in ima vsaj en izgled in kaže neko voljo, neko pripadnost, da se iz tega resnično nekaj naredi. Verjetno je bil zato nekdo odgovoren. Torej, predstavljam si, da tudi ta uradnik. Glede stroke je pa tako, ne verjamem, da je bila celotna strokovna javnost proti, sam poznam kar nekaj strokovnjakov, ki seveda niso tega mnenja. Če skromno omenim v svojem ministrstvu, poleg mene sedi gospa dr. Jelka Pirkovič, ki je umetnostna zgodovinarka, bila je direktorica Zavoda za varstvo kulturne dediščine, napisala je verjetno celo vrsto knjig in publikacij in velja za eno dobrih poznavalk področja kulturne dediščine in je sposobna presoditi tudi kakšne druge stvari v zvezi s kulturno dediščino, tudi v tem primeru Lipice. Gospod Damjan Prelovšek je verjetno eden največjih poznavalec na polju umetnostne zgodovine za določeno področje in s tako širino ali pa s tako špico, veste, za tako špico stoji tudi ogromno zaledje in tudi zna marsikaj povedati. Tudi gospod Peskar, ki sedaj vodi Zavod za varstvo kulturne dediščine, tudi on je strokovnjaki. Vsi so doktorji znanosti, torej priznani in ugledni ljudje, tudi v mednarodnih krogih in se mi zdi preuranjeno, da neki skupinski podpisi, ki jih ne poznamo, pa neka društva, za katera ne vemo, koliko članov imajo, in so člani društva, ki so zanemarjali Lipico, danes trdijo, da so to vrhunska stroka. Niso, niso. Hvala lepa.
Hvala lepa. Vračamo se nazaj na spisek prijavljenih razpravljavcev in dajem besedo mag. Sajovicu.
Hvala lepa, spoštovani gospod predsedujoči. Spoštovani gospod minister s sodelavko! Moje vprašanje vam v tej zgodi interpelacije se pa nanaša predvsem na lokalne medije. Tudi lokalni mediji so pod domeno vašega delovnega področja in, ko smo govorili o novem zakonu in o tem, je bilo veliko besed in veliko govora tudi o tako imenovani pluralnosti medijev. Lokalne volitve so mimo, danes sem v enem od glasil prebral izjavo, da je bila interpelacija predvsem predvolilna zgodba. Sedaj pa me zanima, kako vi ocenjujete, ali so lokalni mediji odigrali to vlogo, da je bila ta pluralnost zagotovljena, da so imeli vsi kandidati in kandidatke enako možnost, predvsem predstavitve programov, potem pa samega sebe. Imate kakšne informacije, kako je bilo na teh lokalnih medijih, tako pisnih kot tudi radijskih ali televizijskih, zagotovljeno za to, da je bila ta enakopravnost med kandidati med političnimi opcijami res taka, da smo s to zadevo ustregli tem demokratičnim vrednotam. Da boste imel lažje delo, vam pomagam z nekaj primeri, ki jih sam bližje poznam, lokalno glasilo iz sredine, iz katere prihajam, je tudi vpisano v evidenco javnih glasil, ki jo vodi Ministrstvo za kulturo Republike Slovenije pod določeno zaporedno številko. Ne vem, ali mi boste pritrdili, če je eden od kriterijev pluralnosti tudi ta, da se recimo aktualni župan v nekem občinskem glasilu pojavi kar na 42 slikah. V sredini, iz katere prihajam, smo v zadnjem tednu pred volitvami zabeležili ta medijski rekord. Prej se je število slik aktualnih predstavnikov oblasti gibalo tam nekje med 25 in 35, v zadnjem tednu pred volitvami 42 barvnih fotografij, nasprotna opcija za drugi krog seveda na dveh črno-belih fotografijah. Zanima me, ali to ocenjujete kot ustrezno. Potem vprašanje naprej, se vam zdi normalno, da v nekem lokalnem glasilu liste in stranke ne morejo predstaviti svojih programov, da tudi potem, ko je prvi krog volitev mimo, da se v tem glasilu pojavijo zahvale samo ene politične opcije. Za določeno politično opcijo ni bilo prostora. Če gremo k medijskih higieni, se vam zdi recimo normalno, da župan neke lokalne skupnosti opravlja tudi vlogo in pa nalogo pomočnika odgovornega urednika v lokalnem glasilu. Ali velja za lokalne medije kakšna druga zakonodaja? Ali tudi v lokalnih medijih velja pravica do popravka vsem, ki so prizadeti? In recimo, če gremo še na nek drug medij, recimo radijski medij, ali ste kdaj začutili potrebo, da bi bile storitve, ki jih v času volilne kampanje opravljajo ti lokalni mediji za vso Slovenijo na približno enaki cenovni ravni. Srečal sem se s primerom, da sem se kot županski kandidat lahko predstavil na brezplačnih soočanjih na številnih radijskih hišah in tudi v številnih pisnih medijih, in to brezplačno. Recimo v nekaterih občinah je bil kot kriterij za predstavitev programov list ali pa strank postavljena zelo visoka cena, recimo za 15-minutno predstavitev kar 68.000 plus 20% DDV seveda, ob tem, da je v teh 15 minutah tudi prostor za dve obvezni glasbeni želji. Zdi se mi, da številne liste, ki niso stranke in nimajo denarja pomenijo obogatitev te Slovenije, obogatitev volilnega in predvolilnega časa, da bi bilo potrebno dati vsem možnost predstavitve pod enakimi pogoji, kajti ta sredstva, ki sem vam jih omenil in so le droben delček v tej kampanji, so enostavna sredstva, ki jih številne stranke, še manj pa liste, nikakor ne zmorejo. In zato se mi zdi zelo pozitivno in v redu, če se boste v bodoče kot minister zavzel za to, da se te zadeve na lokalnih nivojih malo bolj uravnotežijo in malo bolj uredijo. In seveda pravica do popravka, lahko bi vam našteval primer medija, ki je bral sporočilo iz Slovenskih novic v poročilih, potem pa v propagandnih oglasih kar na vsakih 20 minut, ko se je potem od prizadetih zahtevala pravica do popravka, je bil po petih dneh predvajanja tega propagandnega oglasa res objavljen popravek. Toda glejte, objavljen je bil na dan spomina na mrtve ob 14.30, ko je večina ljudi na pokopališčih, in to enkrat samkrat. Prosim, da v bodoče v dobro, da se takim nedemokratičnostim, nepravilnostim izogibamo, da razmislite kako bi se dal ta popravek urediti v bodoče bolje. Kajti, če je bil nekdo z neko lažjo napaden 10-krat, potem bi bilo prav, da tudi medij, ki to objavlja, in če se pokaže, da je to seveda zlagano, neresnično, tudi popravek objavi v enaki meri in v enakem številu. Ali se mogoče pričakuje od tistega, ki je blaten, da posluša 24 ur na dan radijski program in na vsakih 20 minut, ko je bil blaten, reagira in zahteva ta popravek, kar je težko. Kajti določeni mediji obravnavajo program naprej, širijo svoje sporočilo. Ko nekdo zahteva popravek v večernih urah ali pa v nočnih, pa seveda tam ni nikogar, na katerega bi se lahko prizadeti obrnil in zahteval popravek. Toliko o teh zgodbah. O lokalnem mediju bi se še dalo govoriti, vendar sem mi zdi, da je škoda tratiti ves čas, naš čas, predvsem pa čas državljank in državljanov Republike Slovenije pred televizijskimi zasloni. In še recimo glede na to, da sem pa po poklicu in izobrazbi še vedno veterinar, zanima me: "Kako ste danes v klipingu sprejeli sporočilo primorske javnosti, da je skoraj 70% ljudi za to, da se golf širi izven območja Lipice?" Jaz ne nasprotujem dodatnim dejavnostim, kajti turizem brez določene nadgradnje nikakor ne more preživeti, vendar pa jaz mislim, da bi vi vašo dejavnost morali usmeriti na območje, ki ni zaščiteno kot kulturni spomenik. Tam ni zaraščanja nič manj, tam ni smeti nič manj. Kulturno krajino Lipice pa bi bilo treba seveda ohraniti, je edinstven spomenik, poznan pri nas, v Evropi in v svetu predvsem zaradi lipicanca, zaradi tega plemenitega cesarskega konja, ne pa zaradi golfa. Še eno zanimivo iz tega agroobmočja. Na e-pošti imam tudi članek, da so slovenski govedorejci za demokratične spremembe na RTV Slovenija in tam je na koncu zapisano: "Slovenska javnost o pojasnilih doslej ni imela možnosti spoznati prave slike slovenskega kmetijstva." Ljudem so osrednji mediji predstavili slovenskega kmeta kot privilegiranega Slovenca. Sam mislim, da temu še daleč ni tako. Mislim pa, da kljub temu, da imamo nov Zakon o RTV Sloveniji, problemi slovenskega kmetijstva in slovenskega podeželja niso predstavljeni nič bolje. Kaj mislite o teh mojih trditvah, bi se jih dalo v dobro prav teh skupin še izboljšati in nadgraditi? Hvala lepa.
Hvala lepa. Nadaljujemo z razpravo. Besedo dajem gospe Jerajevi.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem. Po mnogih izrečenih besedah predhodnikov ne vem, ali je vložena interpelacija proti generalnemu direktorju RTV-ja ali proti komu drugemu. Očitki, ki jih že nekaj ur poslušamo, se ukvarjajo predvsem z razmerami v javnem zavodu RTV Slovenija in ne vem, če smo na pravi seji in v pravi stavbi. Na več kot polovico vprašanj, ki so bila zastavljena, in izpostavljenih dilem minister ne more odgovoriti, ampak lahko odgovori le prvi človek televizije. Dobršni del očitkov, ki so zapisani v interpelaciji, je vezan na delovanje RTV-ja, zato samo nekaj stvari. Republika Slovenije je ustanoviteljica javnega zavoda o RTV Slovenija in po zakonu je naloga ministrstva, da uredi vse tiste formalne osnove, da lahko zavod deluje. Medtem je tudi predlog zakona o RTV, kar je minister naredil, izpolnil in zato dobil tudi potrditev večine prebivalstva na referendumu. Temu verjetno ni kaj oporekati. Vsak dan nam očitate slabo matematično znanje in nam govorite, koliko je dva in dva in koliko je 50%, koliko pa nekaj več; menda vemo, kakšen je bil rezultat referenduma. S tem je bila podana osnova za ureditev razmer v javnem zavodu in kot rečeno, so to potrdili tudi poslušalci in gledalci na referendumu. Dolžnost ustanovitelja, kar je v tem primeru Republika Slovenija, je zagotoviti institucionalno avtonomijo in uredniško neodvisnost RTV Slovenija. Delno zagotavlja tudi sredstva, v večini pa se zavod financira iz prispevkov, ki jih prispevajo poslušalci in gledalci. Vse ostalo, poslovanje in upravljanje zavoda ter oblikovanje programa, pa je stvar zavoda in njegovih organov, ki so pri tem samostojni in neodvisni. Statut RTV v 42. členu pravi: "Generalni direktor organizira in vodi RTV Slovenija in je odgovoren za poslovno in programsko vodenje zavoda" in tako naprej. Naloge programskega sveta so naštete v 12. členu statuta javnega zavoda. Med njimi tudi, da obravnava uresničevanje sprejete programske zasnove in sprejema ustrezne ukrepe, če se programska zasnova ne uresničuje. V interpelaciji očitate, da je predsednik programskega sveta, dr. Stane Granda, na seji sveta že zašel v analizo konkretnih primerov. Vsak gledalec ima pravico in lahko pove, s čim se ne strinja, kaj ga v programu moti, in ne vem, v čem je problem, da to lahko pove tudi predsednik programskega sveta oziroma je najbrž prvi poklicani, ki lahko daje pripombe, sicer se ne bi imenoval programski svet, in naziv tega organa ni nastal z novim Zakonom o RTV, ampak je bil tudi že v prejšnjem zakonu. Potem je gospa Širca v uvodni obrazložitvi interpelacije v zvezi z RTV Slovenija izjavila, da prihajajo novi kadri, tudi iz Demokracije, iz revije Ampak in Radia Ognjišče. Jaz ne vidim tu nobenega problema oziroma v čem je problem - ali novinarji in intelektualci iz revij Ampak in Demokracije ter Radia Ognjišče niso usposobljeni, da so uredniki, da kaj povedo in napišejo. Kot smo včeraj bili priče, da samo učitelji znajo ceniti dobrega bodočega ravnatelja, očitno samo ti v novinarstvu, za katere vi pravite, da to znajo, to v resnici znajo, vsi ostali pa ne. Niso pač vsi novinarji izšli iz iste in edine fakultete, ki v Sloveniji zaenkrat izobražuje novinarje, ali pa so, ampak po vašem mnenju ne delajo v pravem mediju, na pravem časopisu, na pravem radiu. Morda bi tu lahko kaj rekli o poslušanosti, na primer Radia Ognjišče, ki je po nacionalni raziskavi, ki jo je opravila družba Cati, na 4. mestu po poslušanosti in so za njim mnoge druge radijske postaje. Torej, najbrž le ni vse narobe z novinarji na Radiu Ognjišče, če jih ljudje poslušajo, ali pa je morda s poslušalci kaj narobe, po vašem mnenju. In očitno so razumniki v Sloveniji samo tisti, ki so člani Liberalne akademije in Mirovnega inštituta, Foruma 21, razni aktivisti, člani vseh ostalih intelektualnih in drugih združenj pa ne. Celo tisti ne, ki so odigrali ključno vlogo v fazah demokratizacije nekdanje države in dali pomemben prispevek k osamosvojitvi Slovenije. V interpelacijo ste namreč zapisali tudi: "Pojavlja pa se vprašanje o ustreznosti polnjenja programa s ponovitvami oddaj iz začetka 90. let, ki po vašem mnenju presegajo obeležitev osamosvojitve." In to govorite v letu, ko praznujemo 15 let samostojne države in ko zaradi vaše šolske politike naši otroci in mladi ne vedo prav veliko o dogodkih pred 15 leti, o dogodkih, ki se narodu zgodijo mogoče enkrat v celotni zgodovini, nekaterim se pa sploh nikoli ne zgodijo. Zame so bile kar dobrodošle ponovitve informativnih oddaj, v katerih smo lahko spremljali reakcije aktivnosti in besede še danes aktivnih politikov, ki so zagovarjali teze, da bomo v samostojni državi težko preživeli. Osvežili smo spomin na dogodke, ki se jih je potrebno spominjati. In danes nekateri od teh politikov kar dobro živijo in morda celo bolje od tistih, ki so takrat zagovarjali osamosvojitev in bili za to pripravljeni dati tudi življenje. Tudi dogodki po osamosvojitvi, mednarodno priznanje, postavljanje nekih demokratičnih standardov so zagotovo zanimivi in ne morejo biti tako sporni, da smo jih lahko letos ponovno gledali. Če se vrnem na izhodišče. Vsi, ki prihajajo iz vaših vrst, so intelektualci, razumniki in strokovnjaki, vsi ostali pa so politiki, politično motivirani in v službi trenutne oblasti. Tega ne morem sprejeti, ker ne verjamem, da je res. Omenjen je bil film Fahrenheit, ki je bil predvajan, čeprav očitate, da ni bil oziroma da ni bil v določenem terminu. Tudi nek drug dokumentaren film nekoč ni bil oziroma skorajda ne bi bil predvajan, ki je prikazal drugo resnico od tiste, ki ste nam jo vsiljevali desetletja, o dogodkih, ki so pomembno prizadeli slovenski narod in razdelili Slovence. Pa takrat niste vložili interpelacije proti ministrici za kulturo, mislim, da je bila takrat ministrica, ker najbrž ni za to odgovoren minister, ampak vodstvo javne televizije. In še en očitek, ki ga navajate v interpelaciji. Kar naprej poudarjamo pomen Lipice in lipicanca in od najmlajših do najstarejših se radi hvalimo, da je Slovenija domovina tega prekrasnega konja lipicanca, ampak ob tem bode dejstvo, da je Lipica nazadovala v zadnjih desetletjih. Sprejeli ste zakon o Kobilarni Lipica, ki je bil delno izvajan, v večini pa ne, prinesel pa ni bistveno izboljšanega stanja. Ves čas je veliko govora o tem, da je potrebno kaj narediti, in to hitro, po drugi strani pa mnogi strokovnjaki že leta in desetletja iščejo rešitve in očitno nič pametnega niso našli. Videti je, kot da ne vemo, kaj bi z Lipico sploh počeli, kaj hočemo z lipicancem. Nekoliko bolj resen pristop je pokazala sedanja Vlada in Ministrstvo za kulturo, in to je očitno za nekatere problem, ker se stvari izboljšujejo in se spreminjajo na bolje. In to mu predlagatelji očitajo kar na devetih straneh, če vključimo tudi podatke o kadrovanju. Če je bil kader tako zelo dober, zakaj ni bilo rezultatov, zakaj se je potem Lipica ves čas ukvarjala z dolgovi, redki obiskovalci pa so bili razočarani nad ponudbo ali še bolje - nad neponudbo. Naj bi ti isti ljudje, ki so že leta in leta v Lipici, pa ni bilo rezultatov, ostali tam še naprej. Kje bi potem iskali odgovornost? Ponovno bi bil kriv minister, kriv je, če želi nekaj narediti in nekaj naredi, še bolj bi bil pa kriv, če ne bi naredil nič in bi se ohranjale razmere, ki so očitno nekomu in nekaterim ustrezale. Tako bi se v Lipici še vedno ukvarjali z dolgovi, neurejenimi razmerami, namesto da bi bila Lipica lepa, urejena, uspešna in zanimiva. Lipica, na katero bi bili Slovenci ponosni! Interpelacija ob vseh očitkih, ki letijo vsevprek, poleg ministra še na generalnega direktorja RTV, direktorja RTV, nekatere novinarje, predsednike, sedanje in nekdanje funkcionarje, sploh ni osredotočena na tisto, kar želi doseči in za kar ste verjetno vložili, ampak zato, da ponovno blatite vse in vsakogar, ki v Sloveniji misli s svojo glavo in ne izhaja iz kroga vaših intelektualcev. Zato interpelacije seveda ne bom podprla.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Kumer.
Hvala za besedo. Spoštovani podpredsednik, spoštovana predstavnica vlade, kolegice in kolegi! Tudi jaz sem bil na začetku te seje malo zmeden, ko sem poslušal stališče poslanske skupine SDS, tako kot kolegica Jerajeva, ker preprosto nisem vedel, ali je gospod Grims prav razumel interpelacijo, ker ni namenjena bila proti njemu, ampak proti ministru Simonitiju. Potem sem se malo korigiral, pa sem rekel, mogoče pa minister Simoniti ima dva priimka, Simoniti Grims, ampak potem se je nekako stvar utekla in vedeli smo, pri čem smo. In zato se bom v svoji razpravi osredotočil na eno zadevo, in to na Lipico, malo iz drugega zornega kota. Ampak na začetku bi vseeno ponovil. Tisti, ki ste kritični danes do opozicije, dobro je, da včasih preberete kakšen stavek ali pa kakšen magnetogram in poslušate vašega sedanjega predsednika stranke SDS in predsednika Vlade, ki je v zadnji interpelaciji, ki je bila proti Vladi v prejšnjem mandatu, na začetku zabičal vsem v tej dvorani, da vsaka Vlada, vsak minister nima navade, da se hvali, in tudi noro bi bilo, če bi se hvalil. Za to je opozicija, da to Vlado kritizira in opozarja na napake, in zato je treba iz tega zornega kota vzeti takraten nastop celotne opozicije. In tudi danes vam predlagam, da iz tega zornega kota, s tega aspekta gledate tudi naše razprave. In ko je minister imel danes ustni uvod, če ste ga dobro poslušali v odgovoru na interpelacijo, smo lahko kaj hitro ugotovili, da je sam potrdil danes namige, da je Vlada zadnje dve leti predvsem temeljito čistila hleve, in to ne samo v Lipici, ne samo v medijskih hišah, ampak vse povsod tam, do kamor sežejo lovke Vlade oziroma države. In to se je skozi kasnejšo diskusijo tudi lepo videlo. Začel bom pa pri svoji razpravi tam in na isti način, kot je to storil sam interpeliranec, ki je v uvodu svojega zagovora začel. In jaz začnem z istimi besedami, na tem mestu moram najprej izraziti svoje začudenje nad neznanjem in nepoznavanjem aktov interpelacije tako ministra kot celotne njegove ekipe in nepoznavanjem poteka nekaterih dosedanjih interpelacij. Če bi namreč vsaj malo pobrskali po papirjih in nekaterih stenogramih, preden so zapisali vrednostno sodbo in predlagatelje sedanje interpelacije obdolžili neznanja, bi kaj hitro ugotovili, da so na 2. strani obrazložitve napisali veliko neumnost. Namreč, minister je zapisal, da kljub temu, da so predlagatelji kršili Poslovnik, ko so v predlog interpelacije zapisali tudi sklep o njegovi razrešitvi, temu ne bo nasprotoval. Če bi minister s svojo ekipo imel vedenje o tem ali bi o tem povprašal na primer predsednika Vlade, gospoda Janšo, bi hitro ugotovil, da je identični sklep zapisal gospod Janša kot prvopodpisani davnega leta 1999 pod interpelacijo, ki je bila proti tedanjemu finančnemu ministru, gospodu Gaspariju, in da preberem, "takratni predlagatelji interpelacije so predlagali sklep: zaradi nezakonitega, nenamenskega in negospodarnega financiranja javne porabe, zaradi nezakonitosti in nepravilnosti pri postopku privatizacije državnih bank in lastninjenja zavarovalnic, zaradi nezakonitega in negospodarnega upravljanja z državnim premoženjem, zaradi vodenja škodljive politike javnih financ in zaradi drugih ugotovljenih nepravilnosti se ministra Mitjo Gasparija razreši funkcije ministra za finance". To se pravi, ne gre za nobeno pogruntavščino, nobeno noviteto, nobeno kršenje Poslovnika predlagateljev pri tej interpelaciji. Že sam začetek odgovora ministra na interpelacijo postavlja pod vprašaj verodostojnost naslednjih odgovorov. Prav tako je že sam začetek poln cinizma, rekoč, da gre v vsebini interpelacije le za skupek časopisnih člankov, da gre le za skupek političnih očitkov, kar vse govori o tem, da interpeliranca ni zanimala vsebina interpelacije, čeprav je to svoje nezanimanje in ne nazadnje tudi nerazumevanje potem utemeljil na celih 50-ih straneh. Da preidem na tisto, kar sem rekel, na Kobilarno Lipica, še malo iz drugega zornega kota, ne tako, kot so nekateri drugi danes diskutirali. Pri tem bi za začetek, minister, vam povedal, da sem danes dobil po elektronski pošti iz tega društva, ki ga vi ne marate, gre za to Mednarodno združenje za Lipico, ne rečem, da so vsi strokovnjaki, ampak del strokovnjakov pa sigurno tukaj notri je, ki decidirano zavračajo vse vaše pavšalne, posplošene in zavajajoče, neresnične trditve na zadnji tiskovni konferenci, ki ste jih danes tudi za tem mikrofonom ponovili v zvezi s samo Lipico. Na koncu vam bom postavil iz tega, ker oni ne bodo imeli možnost, tudi 10 vprašanj na samo Lipico, ampak za mene je seveda eden od nespornih, slabih in politično-interesno motiviranih podvigov ministra in seveda kulturnega ministrstva nedvoumno novela zakona o Lipici, ki smo ga sprejemali julija. Tu gre za ilustrativen primer klientalizma, ki ima v tej Vladi prioritetno mesto in je ilustrativen primer funkcioniranja sedanje Vlade na vseh ravneh, ne samo v tem primeru. Ko so odločitve skreirane in sprejete nekje drugje, mi v Državnem zboru, ne bom rekel opozicija, ampak večina koalicijskih strank pa je tista večina, ki da tem kreiranim idejam legitimnost in legalnost s svojim neizpodbitnim, lepo vzgojenim šolskim razredom, ko se seveda glasuje. Pri sprejemanju tega Zakona o Lipici je bilo storjenih nekaj napak, zato tudi ustavna pritožba in reakcija Ustavnega sodišča, ki je pa začasno zadržalo izvrševanje tega zakona. Tako kot smo opozarjali, veliko nas je bilo v sami razpravi ob sprejetju tega zakona, je bila ena od neodpustljivih napak ta, da ministrstvo sploh ni dopustilo javni razgrnitvi mnenj in da strokovna javnost ni mogla povedati svojega mnenja v času kreiranja, nastajanja tega zakona. To samo potrjuje očitno dejstvo, da je šlo res za uveljavljanje ozkih interesov in metodo in način delovanja, ko je zaradi profita in dobrega počutja nekaj posameznikov možno početi prav vse; in ker je bil ta interes danes že večkrat tudi povedan v svojstvu golfa, je potrebno še enkrat povedati. Golf ni, golf ne bo in golf tudi nikoli ne bo rešil Lipice. Minister v svojem odgovoru na interpelacijo se še vedno spreneveda in zavaja javnost. V zvezi s tem štiri dokazi. Prvi dokaz, ko gre za zavajanje javnosti. Minister še vedno zavaja, ko v odgovoru zapiše, da je bilo zakon potrebno sprejeti zaradi nove evropske perspektive in vlaganja evropskega denarja v Lipico. Kobilarna Lipica, Vlada ali pa ministrstvo bi lahko še vedno na osnovi sedanjega veljavnega zakona kandidiralo za ta sredstva, kar dokazuje, da je minister Zver oziroma Ministrstvo za šolstvo in šport konkurira na razpisu za pridobitev evropskih sredstev za ureditev golfa, za ureditev pašnikov, saditev dreves itd. Res pa je, da po dosedanjem veljavnem zakonu ni bilo mogoče trošiti proračunskih sredstev za golf, sedaj po tej noveli pa je seveda to mogoče, ali povedano drugače, golf bo neke vrste državno-protokolarni golf. Nekoč, v bližnji preteklosti smo poznali državna lovišča, danes protokolarne objekte, danes pač bomo spoznali prvo golf igrišče, ki bo temu namenjeno. Torej, minister in ministrstvo je nedvoumno zlorabilo Poslovnik Državnega zbora, ko je Vlada predlagala, da se ta zakon zaradi tega argumenta mora sprejeti po nujnem postopku, ker drugače ne bo možno črpati evropskih sredstev. Drugi dokaz. Minister v odgovoru zatrjuje, da je bilo treba zakon spremeniti tudi zato, ker je obstoječi zakon dopuščal, da se ustanovi gospodarska družba v okviru zavoda, ki bi kasneje lahko izvedla privatizacijo dela zavoda. To preprosto ni res. Zakon ni bilo treba spreminjati, da bi se konstituirala gospodarska družba. Že obstoječi sklep Vlade je omogočal, da bi se znotraj zavoda lahko ustanovil subjekt, ki bi opravljal turistično in gostinsko dejavnost. Res pa je, da je prejšnji zakon državi nalagal, da je skrbela samo za konje in kulturno dediščino in da se je za ta namen lahko trošil tudi denar, ki ga je država vlagala iz proračunskih sredstev. Sedanja novela, če bo veljala, pa bo omogočala, da država s proračunskimi sredstvi skrbi tudi za dopolnilne dejavnosti. In ena od teh dopolnilnih dejavnosti je nedvomno golf. To je to in to je prava zgodba. Tretji dokaz. Strokovnjaki za kulturno dediščino, ki so na ministrstvu in okoli ministra, so na podlagi političnih pritiskov - to je moje stališče - povsem podlegli ozkim strankarskim interesom, kar dokazuje naslednji primer. V Ljubljani je ta stroka okoli ministrstva onemogočila obnovo Plečnikovega stadiona za Bežigradom, na drugi strani je v Lipici na veliko odprla vrata komercializaciji znotraj zaščitenega kulturnega območja. Povsem nenavadna in nesprejemljiva poteza kulturne administracije - če nisi z nami, si proti nam in moraš oditi. In danes je že bilo rečeno, kdo je zaradi drugačnega strokovnega mnenja moral oditi. Četrti dokaz in ta je, bi lahko rekli, najpomembnejši. S tem zakonom je minister izvedel neke vrste zaseg teritorija na območju občine Sežana, saj si je država dovolila, da je brez sodelovanja in soodločanja občine vzela del teritorija v svoje upravljanje. In tu ne gre le za lastnino občine, temveč tudi in predvsem za lastnino državljanov. Skrajno nenavadno za današnji čas je, da je Državni zbor, večina v tem Državnem zboru določila nek varstveni režim, vplivno območje, ki v celoti ni bilo definirano. Hkrati pa ne lokalna skupnost in ne lastniki parcel še danes ne vedo, kaj ta varstveni režim pomeni in kakšne bodo imeli omejitve na svoji lastnini. S tem zakonom smo ljudi na nek način razlastili in o tem ti ljudje, ki so razlaščeni, ničesar ne vedo. To so zgodbe iz nekih drugih časov. To je praksa, ki je daleč od evropske prakse, na katero se sam minister tako rad velikokrat izgovarja. V državah Evropske unije se varstvo narave kot kulturne dediščine vedno in povsod ne določa brez sodelovanja lokalne skupnosti. Ne nazadnje, pri konkuriranju za sredstva Evropske unije bo imela pomembno vlogo tudi lokalna skupnost. Še na koncu, ko sem prej rekel, da bom zastavil teh 10 vprašanj, ker je tako konkretno bilo, kaj vse je počiščenega, očiščenega, spremenjenega v Lipici, jaz pa bom v imenu Mednarodnega združenja za Lipico postavil 10 vprašanj ministru. In sicer prvo vprašanje - v svetu Kobilarne ni zastopnika s področja konjeništva. Ali to pomeni, da ga minister za kulturo, dr. Vasko Simoniti, ob samozadostnosti dr. Mihe Brejca tudi ne potrebuje. Drugo vprašanje - direktor Matjaž Pust je bil na to mesto nedavno imenovan, po lastnih izjavah nima pojma o Lipici in lipicancih. Je to dejstvo sprejemljivo za ministra za kulturo? Tretje vprašanje - lipicanec, cesarski konj, je oddan v živalski vrt. Je to ob tem, ko ga vsakdo lahko občuduje v svojem izvornem okolju, poslovna poteza ali sramotna blamaža? Je namenjati cesarskega konja Tržačanom za fjakarja po ministrovem mnenju nova poslovna poteza teh menedžerjev? Peto vprašanje - ali minister za kulturo podpira strokovnega vodjo, ki je v izjavi pred nedavnim dejal, da je privatna reja pomembnejša od reje v Lipici? Sam ima doma lastno kobilarno, lipicance, za katere meni, da so veliko boljši od lipiških. Šesto vprašanje - v.d. glavnega trenerja je kazensko ovaden zaradi kršenja konkurenčne klavzule, zaradi tekmovanja v svetovnem pokalu s svojim konjem na lipiške stroške. Ali je, minister, po vašem prav, da Kobilarna Lipica zaposluje mlade jahače brez ustreznih kvalifikacij. In še zadnje vprašanje, ali so vam, gospod minister, znani načrti, da se šolanje konj in jahačev prepusti avstrijskemu trenerju in tako dokaže, da Slovenija za svoje konje ne zna poskrbeti? Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Petek.
Hvala, podpredsednik. Sam sem se pravzaprav na nek način že dotaknil interpelacije zoper ministra Simonitija v dveh mojih poslanskih vprašanjih, ki sem ju postavljal, eno v letu 2005, drugo pa septembra 2006. To sta dve vprašanji, ki sta bili vezani na zakon o nekaterih nujnih investicijah v kulturo, torej skrajšano mu pravimo Zakon o kulturnem tolarju, šlo je pa seveda za Lutkovno gledališče v Mariboru, ki je danes že bilo predmet očitkov in odgovora gospoda ministra. Kot večina ali pa mnogo drugih poslancev sem sam dobil od ministra takrat vsaj po moji oceni vzvišen, aroganten odgovor, pravim moja ocena, vendar moram reči, da so se mi v tej oceni pridružili mnogi Mariborčani, okoličani, tudi ustvarjalci, ki so ugotavljali in bili prizadeti in užaljeni, kako jih je v teh dveh odgovoril odpravil minister. Odpravil jih je, prvič, z odgovorom, da mariborsko lutkovno gledališče ni v prioriteti zaradi tega, ker je prioriteta ljubljanska investicija zaradi predsedovanja EU-ju. To je bil en odgovor. Drugi odgovor, da so zamudili tisti vlak, pri katerem bi se lahko vključili, ker so predolgo iskali lokacijo, predolgo vodili vse postopke, kar je tudi res. Vendar je tudi res, da so vse te ljubljanske investicije, o katerih minister govori in jim daje prioriteto, ravno tako zamujale, ravno tako so imele isto priliko pripraviti dokumentacijo, speljati vse postopke, da bi lahko prišle na vrsto takrat, ko je to po zakonu bilo možno. In po zakonu je to še vedno možno. Zaradi tega, gospod minister, ste s svojimi odgovori takrat prizadeli, užalili tiste, ki so pričakovali resnejši odgovor, ne pa takšnega, ki pravzaprav ni povedal nič. Kasneje ste ga v mojem drugem vprašanju ali pa ste investitorja, to je lutkovno gledališče, ki je zavod, ki ga je resnično ustanovila Mestna občina Maribor, vendar dobro veste, da vi plačujete pa plače zaposlenim v tem zavodu, torej preko ministrstva, torej ste v vlogi tudi tiste institucije, ki mora skrbeti za pogoje dela. Tukaj ste pa rekli, naj torej to gledališče postane nekoč regionalno gledališče, naj kandidira na evropska sredstva, tukaj bomo sicer malo pomagali, vendar nas lutkovno gledališče, tako sem jaz to razumel, več ne zanima in očitno vas res ne zanima, tako kažejo tudi vaše besede, ki ste jih povedali prej kolegom, ki so o tem govorili. Vse te vaše odločitve vežete na neka dogajanja, na neke dogodke. Ker bo Ljubljana prestolnica Evrope, je zaradi tega potrebno podpreti Ljubljano v teh investicijah. Jaz to razumem, se strinjam in prav je tako. Vendar po tej logiki boste morebiti čez nekaj mesecev, ko boste odločali o evropski prestolnici kulture, ugotovili, Maribor pa nima lutkovnega gledališča, zaradi tega ne more biti evropska kulturna prestolnica, slovenska seveda, in vas že sedaj pozivam, da ne naredite in storite napake, da ne bi tudi vloge Maribora resno upoštevali in mislim, da ta Maribor s svojim kulturnim potencialom, z vsemi svojimi objekti, z vsem svojim hotenjem mora, prvič, kandidirati enakovredno v tej tekmi, po moji presoji mora celo to tekmo dobiti, ker so to delale mnoge države, da se torej druga mesta v neki državi proglasila ravno zaradi tega, da pridejo do pozicije oziroma do veljave na tem področju, bolj kot je možno tako normalno, da torej dobi mesto ta status. Če govorimo o tej investiciji, tukaj vaš odgovor ni bil verodostojen, ni bil takšen, da bi zadovoljil. Kakšen dialog sta pa imela z gospodom Pivcem, ker je bilo rečeno, žalostno je, in to bosta vidva razčistila verjetno ali pa mediji, upam, da se bodo dokopali do prave resnice, kdo je v tej zgodbi lagal. Vi ste danes povedali, da je lagal gospod Križman. Ko govorimo o tej investiciji, nekaterim je znano, nekaterim pa ne, torej država bi morala participirati z 800 milijoni tolarjev sredstev pri tej investiciji. Investicija je vmeščena v en zelo zelo pomemben del Maribora, žlahten, najstarejši del Maribora, Lent, ki dobiva veljavo s tem, ko se postopno urejuje. Zaradi tega je ta investicija tudi nekoliko dražja, vendar je Mestna občina Maribor planirala tudi zaradi tega več sredstev in računala, da bo dobila tudi evropska sredstva. Vendar če država potem ne participira, če država onemogoča posege v tak prostor, ki pa je predmet nekega interesa, jaz upam, da kolegice vaše zraven vas, kulturne dediščine, potem je to že odgovor, ki terja kje drugje prvi pogovor o odgovornosti teh ljudi. Še eno vprašanje se mi poraja pri tej investiciji. Če ne morete sfinancirati 800 milijonov tolarjev, kako bo ta Vlada, upam, da ne boste predolgo vladali, realiziralo resolucijo o razvoju Slovenije do leta 2023, kjer pa imate predvidene nekatere mega projekte, virov pa pravzaprav zelo malo realnih, če torej to primerjam z 800 milijoni, kako te silne ambicije in te silne projekte realizirati v tako imenovani resoluciji. Gospod minister, drug vidik tega vašega odnosa do za kulturo pomembnih dobrin bi rad še omenil. Bil je že omenjen Kmetijski zavod Maribor, ne kot zavod ampak kot stavba. Bilo je rečeno, da je nekoč sodila v domeno upravljanja vašega ministrstva, ker ima pač status kulturne dediščine, ker ima poseben tretma, zaščito z vaše strani. Kot izgleda, ste se nezavedujoč se odrekli tega objekta, ga prepustili v upravljanje in lastništvo Ministrstvu za šolstvo, ki pa mora realizirati obljubo, ki jo je dala Škofiji Maribor, ki jo je dala Škofijski gimnaziji, da bo na tej lokaciji zgradila Škofijsko gimnazijo in istočasno, tako je pač izražalo željo, zadovoljila potrebe prej kmetijske, sedaj biološke srednje šole. Torej ta šola naj bi se selila v to hišo, ki ima ta status, je pa pravzaprav nesposobna sprejeti takšno število učencev oziroma dijakov srednje šole, kot jo ta šola dejansko danes ima. To pomeni, da se mora korenito koreniti poseči v šolo. In ne samo poseči v šolo, mora se dograditi nek tujek, ki v ta prostor dobesedno ne sodi. In če to ni vaša obveza, da zaščitite tak prostor, da zaščitite tako stavbo, potem tako ministrstvo za kulturo izgublja očitno en resor ali pa ta resor nič ne velja, da uspe nekdo drug izpeljati ambicije, ki so drugemu resorju lastne. Da ne govorim o tem, da se, ko ste vi to šolo oziroma ta zavod ali ta objekt prepustili, dogajajo razne mahinacije, da se podpisujejo neke najemne pogodbe, s katerimi naj bi lastništvo kasneje prišlo v drugo inštitucijo, ampak to je že tema za koga drugega, za kakšen organ, ki naj se s temi zadevami ukvarja, ne pa mi tukaj v Državnem zboru. Nekako je kar nekaj razpravljavcev govorilo o aroganci oziroma ste vi najprej govorili o aroganci in izvišenosti predlagateljev. Tako sem jaz to razumel. Jaz sem prej govoril o vaši aroganci in vzvišenosti, k temu se je veselo pridružil še gospod Grims. In to, gospod minister, vam ne govorim kot opozicijski poslanec. To vam govorim kot človek, nekdo, ki se pač giblje tudi v okolju, v katerem se giblje, in to splošno mnenje o vaši aroganci, ciničnosti, vzvišenosti in nadutosti dejansko tudi velja. In zaradi tega že sam počasi kolebam, ali ne bi bilo pametno uvesti neko enoto, mero za to aroganco, ciničnost, vzvišenost, nadutost. Sam kolebam, ali bi se to imenovalo "en Grims" ali "en Simoniti". Bolj se nagibam k temu, da bi to bil "en Grims", ker me je on v tem trenutku bolj prepričal, zaradi tega vas postavljam v drugo vrsto te enote. Govorili ste o mnogo boljšem programu. Če je za vas boljši program to, da se skoraj tedensko vrstijo pogovori s predsednikom Janšo in nekaterimi, ki bi morali tudi kaj povedati, pa ne, če se torej proslave prenašajo kot po tekočem traku, bolj kot v času totalitarnih ureditev, ki jih vi tako radi kritizirate, pa že dobivajo vse neko podobno ikonografijo, torej, to se mi ne zdi, da je ravno tisto, kar privlači gledalce. Ne rečem, da ne, vendar ne vsaka stvar in na vsak način. Če govorite, da so maše tiste, ki so prinesle novo vsebino v informativne oddaje, tudi mislim, da nihče ne more pritrditi. Vendar če že to delate zaradi tega, ker so na teh mašah tudi kolegi iz SDS ali pa NSi, ne vsiljujte teh informativnih oddaj slovenskemu gledalcu, saj ta plačuje naročnino. Če že hočete to vsiljevati, naredite to naročnino brezplačno in si bomo lahko sami izbirali, ali bomo gledali to ali bomo gledali tudi kakšne druge oddaje. Govora je bilo o osamosvojitvenih dnevnikih. Ustvarja se pač vtis, in tega žal pri nekaterih ne boste in ne morete ovreči, da gre za to, da se gradijo postopno spomeniki tistim, ki so stali v prvih vrstah, nekaterim zelo zasluženo, večini zelo zasluženo, ni pa v tem trenutku zadeva še tako stara, da bi potrebovala obujanje spominov, mislim, da je za to še dovolj časa. Da ste ukinili, ali pa da so vaši, tisti, ki ste jih tam imenovali oziroma posredno imenovali v razne organe, v razne institucije TV dnevnika, ukinili Tarčo oziroma jo prenašajo na drugi program. Ukinili ste oddajo Pod žarometi, kjer so se pravzaprav soočali različno misleči strokovnjaki ali politiki in tako dalje. Vse to so dejstva, ki jih je težko ovreči in mi smo vam jih dolžni tudi povedati, zato da boste morda pa le spremenili mnenje o tem. Še nekaj sem se spomnil, ko sem poslušal gospoda Grimsa, kako je delil lekcije nekaterim medijem, ki niso poročali z zasedanja Nata v Rigi. Jaz verjamem, da morebiti kateri tega ni storil, sam nisem bil tisti dan dovolj pozoren na to ali pa nisem spremljal in ne morem ocenjevati. Lahko pa ocenjujem njegov odnos do enega organa, ki ga vodi v tem Državnem zboru, to je delegacija v Skupščini Nata. Gospod Grims ni bil niti na zadnji skupščini v Quebecu, niti ni bil na predzadnji skupščini v Parizu, ne udeležuje se večine sestankov. Naenkrat je pa tako velik pozornež do neke institucije, torej do Nata, in tam pa je kompetenten, tam pa bi moral biti zraven, tam pa bi moral predstavljati stališča, ga pa v glavnem ni. In torej ta vtis slovenska delegacija zaradi tega ne dela dober. To sem ponazoril samo zaradi tega, ker je govoril o tem, kako poročajo oziroma so poročali o zasedanju Nata v Rigi. Gospod Simoniti, verjetno - mogoče da, mogoče ne - se pravzaprav ne zavedate, kako na nek način z vsem, kar počenjate na Ministrstvu za kulturo, direktno ali pa posredno vplivate na nekatere medije. Prej je bilo govora o delitvi sredstev za medije, Sklad za provizacijo ali karkoli pač je, torej dejstvo je, da je tam bilo nekaj čez 900 milijonov sredstev na razpolago in da ste imenovali eno komisijo, ki je o teh sredstvih seveda odločala. Spomnil vas bom samo na dva, tri imena, ki pa so, vsaj po moji presoji, direktno vplivala na določene postopke. Ne morem pa tega zagotovo trditi. V komisiji je bila nesporno strokovnjakinja gospa Žiličeva, priznam, strokovnjakinja, vendar ne dolgo od tega producentka, predvsem pa najtesnejša sodelavka na eni mariborski komercialni televiziji, gospa Danica Ozvaldič, finančnica, nekoč, nedolgo od tega, direktorica Krekove banke, istočasno pa tretja kandidatka na listi kandidata za župana mesta Maribor Gregorja Pivca, torej tretja na tej listi, istočasno pa seveda tudi v tej komisiji. Ta gospod Pivec, direktor Mariborske bolnice, ki je to tudi ostal, pa je tudi člen programskega sveta RTV. Ali to ne diši po nekem ali slučajno ali pa po mojem ne slučajno ekipiranju ekipe, ki mora skrbeti za to, da nekateri lažje pridejo do sredstev. Verjetno ni slučajno, da v tej volilni zgodbi, ki je za nami, ta program RTV podpre listo in gospoda Pivca, ki je bil kandidat za župana, te dve gospe, o katerih sem pa govoril, pa istočasno skrbita za to, da nekateri dobijo sredstva. Ne morem trditi torej, da je ta sredstva RTV Slovenija dobila zaradi teh omenjenih povezav. Dvom obstaja, sum obstaja in problem bo to ovreči, mogoče pa boste s čem drugim to tudi dokazali. Dokazali boste pa težko, če ne dopustite, da se pri tem razpisu opravijo vsi postopki tako, kot se delajo tudi v drugem delu vašega ministrstva, kot se dela v Oddelku za umetnost, kot se dela v Oddelku za kulturno dediščino, ko se objavi razpis na način, kot se javni razpisi morajo objaviti, da se torej selekcija, izbor dela na način, kot se dela, da se seveda tudi pravni poduki dajo, da se pošljejo odločbe. Tega za enkrat v tem primeru ni, če bo to narejeno, bom jaz tudi seveda moje besede umaknil. Prej sem govoril o direktnem vplivanju, zdaj pa o posrednem vplivanju. Ne rečem spet, da ne boste narobe razumeli, da je to vse stvar ministra za kulturo, vendar posredno povzročate s temi ravnanji preko politike tudi vpliv, da nekateri kulturniki padajo in se bojijo svoje eksistence. Primer. V tej volilni kampanji smo imeli v Mariboru izrazito podporo enega izmed medijev, ki se imenuje Radio City, Mariborčani so ga za ilustracijo že preimenovali že Radio Pivec. V tem Radiu City so se očitno koncentrirali vsi sodelujoči, ki so sodelovali v tej zgodbi s kandidatom za župana preko, da omenim firmo Mediapolisa. Ta firma Mediapolis je ustanovljena in sta jo ustanovila dva člana uprave oziroma lastnika firme Spem. Ta Mediapolis je zakupil večino oglaševalskega prostora in postaja velik akter na tem zakupu oglaševalskih površin, vendar je ta isti lastnik tudi lastnik druge firme, ki je v glavnem piarovska firma za večino podjetij, ki so v lasti države. V lasti države je pa seveda tudi mnogo tistih uprav in pa tistih nadzornikov, ki so politično kompatibilni. In ko se to začuti, ko se to vidi, ko se to dogaja, se prenaša ta strah tudi na nekatere druge in tako se prenaša strah za medije, ki se bojijo, da ne bodo dobili sponzorjev oziroma da ne bodo dobili oglaševalcev in se prenaša ta strah na nekatere novinarje, ki, prvič, sami raje kaj ne napišejo, kar bi bilo neprijetno, če pa že napišejo, pa se najdejo pravi uredniki, ki kašen članek ali kakšen tekst cenzurirajo. In če boste vprašali novinarje Večera, ali ostaja na Večeru kakšen boben, bodo rekli ja, obstaja boben cenzuriranih člankov, ki je vedno bolj poln in se polni. In to je ta strah, ki ga niste povzročili vi s svojim direktnim vplivom, ampak s posrednim vplivom, ki ga na področju, ki ga vi pokrivate, tudi mediji čutijo, novinarji čutijo in tudi tisti, ki so posredno zraven vključeni. Povzročili ste še eno situacijo, da so nekateri kulturniki, ali direktorji ali celo ustvarjalci v položaju, da se bojijo za svojo eksistenco, da se bojijo konfrontirati, da se bojijo pravzaprav včasih povedati vso resnico. Spomnim se samo pritiskov, ponovno v tej volilni kampanji, ko ste, ne vi, ampak nekateri iz druge in tretje jurišne vrste pozivali enega izmed rektorjev mariborske ugledne inštitucije, kulturnih, da se pridruži gospodu Pivcu na enem izmed soočanj na POP TV, v nasprotnem primeru bodo težave s pridobivanjem sponzorskih sredstev, težave s financiranjem iz ministrstva. Pravim, niste tega rekli vi, so pa rekli nekateri drugi in to je posledica tega, ker se pravzaprav čutijo dovolj močne in se zavedo, da lahko s takšnimi grožnjami marsikoga prestrašijo. O tem se boste, gospod minister, morali zamisliti, ko boste svoja ravnanja v bodoče, ne verjamem, da bo interpelacija uspela, ker je koalicija pretrdna, torej svoja ravnanja usmerjali, kako izboljšati kulturno politiko, za vsa ravnanja na tem vašem področju, za katerega ste na koncu kljub temu, da vam ne moremo zaradi neke stvari direktne in osebne krivde pripisati, pa objektivno odgovorni. Hvala lepa.
Gospod Grims ima repliko.
Hvala. Kolege iz LDS bi res zaprosil, da naj ravnajo dostojno temu Državnemu zboru. Poglejte, ta interpelacija se pa v nečem res bistveno razlikuje od interpelacij, ki smo jih vlagali v minulih mandatih. Kajti vedno, če pogledate nazaj, smo ob razpravi o interpelaciji razgrnili tudi neke nove dokumente, neke argumente, na katerih smo potem utemeljili naše predloge. Ta interpelacija, to dogajanje danes, kdor jo je gledal ves čas, kdor je dosledno sledil, ni pokazala enega samega novega argumenta, ničesar, na čemer bi bilo sploh utemeljeno tisto, kar je zapisano v besedilu interpelacije. Še več, ko dokažeš z verodostojnimi dokumenti, da je ena od trditev v interpelaciji dokazljivo in preverljivo neresnična, se čez čas spet začne ponavljati, kot da se ni nič zgodilo. Skratka, velikokrat ponovljena laž postane resnica. Taktika, ki jo v resnici, če smo pošteni, LDS uporablja že leta in leta. In zato bi vas lepo prosil, če že nimate nobenega novega argumenta, če ignorirate tudi verodostojne dokumente, ki vam jih lahko pokažemo, kot sem recimo storil že na začetku, pa zdaj ponovim, za primer, o katerem sem takrat govoril, če vse to ignorirate, čeprav so to javni dokumenti, so to dosegljivi in preverljivi vsakomur, potem vsaj ne žalite ljudi, ljudje božji. Ne zaradi nas tukaj, ampak zaradi tega, ker nas gledajo zdaj Slovenke in Slovenci in predstavljajte si, kakšen vtis javnosti je potem o tem institutu, o parlamentu, ki je vendarle temeljni institut demokracije, in bi vendar s svojim ravnanjem morali prispevati k temu, da je tudi ugled v javnosti dostojen funkcije, ki jo opravlja. Ko zato navajate tudi primere našega ravnanja, povejte potem vsaj celotno resnico. Prej je bil omenjen Nato. Prvo, kar je bilo, je bilo narobe omenjeno. Jaz sem nisem rekel, da se o Natu ni poročalo, povedal pa sem, da je zelo nenavadno, da se o tem, da se neki romski družini tisti dan ni zgodilo nič posebnega, poroča kot prvi novici, o Natu se pa poroča nekje veliko kasneje in tudi v bistveno krajšem prispevku. Kar se pa tiče mojega vodenja komisije oziroma naše delegacije v Parlamentarni skupščini Nata, zakaj se zadnjih dveh nisem mogel udeležiti. Zato, ker so bile izjemno pomembne seje prav te institucije Državnega zbora Republike Slovenije. Konkretno v zadnjem primeru, ko je bilo zasedanje v Kanadi.
Gospod Grims, tri minute so potekle.
[[...]]je bila tukaj izredna seja Državnega zbora, na kateri sta se sprejemala kar dva proračuna za naslednji dve leti. Zato sem temu dal prednost, ker sem odgovoren našim državljankam in državljanom in s svojimi dejanji pač skušam skrbeti za vse to po najboljši možni meri in uresničevati svojo ustavno dolžnost. Hvala.
Hvala. Prosim tiste, ki replicirate, da se poskušate držati omejitve treh minut po Poslovniku. Hvala lepa. Gospod minister, imate besedo.
Spoštovanemu gospodu Petku bi rad odgovoril, potem bom pa tudi gospodu Kumerju, samo da dobim materiale. Gospod Petek je spet odprl vprašanje Lutkovnega gledališča. Jaz mislim, da smo prej dovolj jasno povedali ali pa da sem dovolj jasno povedal, kako je bilo. Zdaj, če je potrebno, da se stalno ponavljamo, se pa dajmo. Torej, v prvem Zakonu o kulturnem tolarju je bilo tudi Lutkovno gledališče, v dopolnitvi leta 2002, so bile tudi druge zgradbe, med njimi pokrajinski muzej, grad in dali ste prednost temu pred Lutkovnim gledališčem. In tako je prišlo do realizacije druge zgradbe, tudi potrebne v Mariboru. Kot sem že povedal, tudi vi gospod Petek, kljub neuspešnosti na volitvah vendarle ste človek, ki ste že celo večnost svetnik v Mestni občini Maribor, gospod župan Sovič je tudi bil dva mandata, gospod Križman je bil, in če bi ta volja bila, bi tudi ta ustrezna sredstva zagotovili in tudi ministrstvo v preteklem času bi lahko to mirno naredilo. Tako kot se je zgodilo, sem že pojasnil, ni bilo niti možnosti, da bi v letošnjem letu zagotovili ustrezna sredstva za Lutkovno gledališče. Zdi se mi prav ali pa ne zdi se mi prav, pravzaprav, da problematizirate in dajete primerjavo z Ljubljano. Ljubljana, trdim, ne zaradi tega, ker sem Ljubljančan, ampak zaradi tega, ker sem si ogledal tudi vaše prelepo mesto Maribor, ki je lepo urejeno s to infrastrukturo, nekaj smo v zadnjem letu tudi pomagali še dodatno, da se je zgodilo, z velikim veseljem, mislim z vso skrbnostjo in tudi mislim, da je bilo popolnoma potrebno, niti ne želim o tem posebej govoriti, za katero stvar gre, pa se mi zdi, da je bilo tako prav. Bi pa prosil, da priznate, če pa ne poznate, si pojdite pa pogledat Moderno galerijo, Opero in še kakšne zgradbe, ki so tudi v tej prioriteti, tudi v prvem delu, tudi Prirodoslovni muzej, ki nam manjka. Toliko sredstev ni. Odločili smo se ali pa odločil sem se, če hočete, da se da prednost Moderni galeriji, Operi, v letošnjem letu, ker so bile te stvari tako daleč speljane. In mislim, da v Mariboru od teh glavnih infrastrukturnih zadev na kulturnem področju je res, da manjka še Lutkovno gledališče. Željo smo imeli in opozorili smo vas, da se skušajo pridobiti sredstva tudi iz evropskih fondov, če se da. Vsekakor pa sem rekel, če se bo možnost pokazala, bomo šli tudi tej stvari naproti. Moram pa po pravici povedati, da najboljši obeti za drugo leto pa vendarle niso, lahko bodo pa v letu 2008. In lepo prosim, trdim, da se je pred volitvami to zaostrilo prav v predvolilnem času in se je igralo s čustvi otrok in pa staršev. Kar zadeva evropske prestolnice kulture, ki se sedaj skuša že nekako trasirati, da se bo pa Mariboru to odreklo. To bo komisija, ki bo sestavljena tudi iz ljudi iz Maribora, iz Ljubljane, iz Celja, ljudi, ki se s tem ukvarjajo tako na ekonomskem, turističnem, umetnostno-zgodovinskem, splošno družbenem okolju. In tudi člani bodo mednarodne komisije, tako da upam, da se bomo lahko izognili temu kibiciranju, da bo res prišlo do odločitve, ki bo poštena in fer, katero mesto bo leta 2012 evropska kulturna prestolnica. Kar zadeva zgradbe, ki jo je Ministrstvo za kulturo odstopilo Ministrstvu za šolstvo, vam kaj več, kot je bilo že povedano na eni od zadnjih parlamentarnih sej, kjer je odgovarjal tudi minister Zver, ki je odgovoren zlasti za to, ker je Ministrstvo za kulturo to zgradbo dalo temu ministrstvu. Verjamem, da bodo skrbeli za tiste parametre, ki zahtevajo kulturno spomeniško zaščito, za ostale stvari pa ne morem biti odgovoren. Kar zadeva očitkov - in mislim, da, ne vem, stalno ponavljam, lepo bi bilo, če bi se izogibali temu, ker potem bomo prišli do nekih stvari, ko se lahko tudi v tem parlamentu z veseljem zmerjamo - torej, da sem ciničen, vzvišen, nadut in aroganten. Ne vem, ali je aroganca to, da vas opozorim, da je v letošnjem letu izšla ena lepa knjiga, ki govori o tem, kako se ljudje sprenevedajo, ko se nekdo vrne iz nekega drugega okolja, potem ko pade nek režim, in metaforično ali pa v prenesenem pomenu bi lahko tudi na take stvari, kot jih vi govorite, to prenesli. Priporočam vam, da to knjigo preberete. Naslov je Nevednost ali v originalu Ignoranca, napisal jo je Milan Kundera.
Hvala lepa. Gospod Petek, predvidevam, da imate repliko. Prosim, gospod Gulič. Verjetno pa kasneje kot predlagatelj? Prav, najprej gospod Petek, replika, tri minute.
Bo kratka. Minister mi hoče pripisati neko zelo pomembno vlogo pri postopkih realizacije te investicije. Rad bi ministru samo povedal - in to so dejstva -, da sem bil svetnik samo v tem mandatu, ki je zdaj mimo, torej štiri leta. In v tem mandatu, ko sem bil svetnik, gospod minister, smo res našli rešitev za lutkovno gledališče. Celoten mestni svet je soglasno odločil, da gre lutkovno gledališče na lokacijo Lenta. In ta mestni svet je dal soglasje za pridobivanje gradbenega dovoljenja in v letu 2005 je bilo gradbeno dovoljenje pridobljeno. In od takrat dalje, gospod minister, trajajo vse te naše razprave, tudi moje poslansko vprašanje, in samo zato se naprezam, da do tega vašega odgovora pridem. To vprašanje sem postavljal krepko pred začetkom volitev, torej lansko leto. Je pa res, da vi pravzaprav niste nič naredili in zaradi tega se je to drugo vprašanje zgodilo septembra meseca, vendar nam pa tega ne boste zamerili. Toda tako velikega vpliva pa takšno vprašanje spet nima. Za to je navsezadnje dokaz dr. Križman, ki kljub temu, da je potenciral to vprašanje, ni prišel v mestni svet. Tu vzročne povezave ni. Kar se tiče knjige, ne gre za to, da bi jaz želel prenesti samo svoje mnenje. Povedal sem, kaj nekateri ljudje mislijo, in zaradi tega sem vam pač to enoto skoraj pripisal, pa sem jo pripisal nekemu drugemu. Ne sekirajte se zaradi tega, mogoče je pa to celo znak politika, ki ga nekdo opazi, pač v teh vrlinah, ki so takšne, kot sem jih opisal.
Ja, lahko, gospod minister, potem bom dal pa predlagateljem besedo. Prosim.
Hvala lepa. Glejte, glede lutkovnega gledališča, to se je vrtelo že dolgo desetletje. Kot veste sami, se je večkrat spreminjala tudi lokacija, bile so neke improvizacije v zvezi s tem, ne bom natančno povedal, ali od leta 1992 ali 1994. Takrat ste bili vsi prisotni, angažirani, ni bilo jasno, kje točno bo. Ko ste določili to lokacijo, je bilo celo to, da finančna konstrukcija ni bila zaključena. Zahtevalo se je še dodatnih 120 milijonov za obnovo kulturne dediščine itd. Ni šlo tako, kot bi naj bilo predvideno, ampak se je zahtevalo seveda še več denarja. Se opravičujem, ker sem prej pozabil, kar pa zadeva vse te vplive na teh medijih in volilnih časih, jaz ne vem v detajlih teh zadev, jih ne poznam in se ne delam nevednega, ampak ne vem, kdo je od koga odvisen, kateri medij. Ampak nekaj se je pa pokazalo kljub vsemu temu strašnemu vplivu, o katerih govorijo, to je mogoče tudi gospodu poslancu iz Tržiča, nekaj se je pa pokazalo, da gre to obvladovanje medijev, o katerih trdite, to agresivno vplivanje oblasti na te medije, da gre samo do ene stopnje, potem pa ne gre več, če je to res, kar pravite. Ali razumete? Pri teh stvareh je potrebno biti malo premišljen in previden. Ne gre vse tako, kot si mislite, da sedaj pa država pa hoče vse prijeti in držati vse v rokah in ne vem kaj. Jaz mislim, da tega ne počne in da se dobro zavedate tudi vi in pa tudi mi vsi, da take stvari lahko uspejo samo do določene mere in do določene stopnje in volitve so to tudi pokazale.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Gulič v imenu predlagateljev.
Spoštovani, gospod predsedujoči, cenjeni gospod minister! Ko je bilo enkrat postavljeno vprašanje, kaj je huje, nevednosti ali brezbrižnost, je Janezek odgovoril, da ne ve in da ga čisto nič ne briga. Takšen je bil njegov odgovor. Jaz upam, da vaš odgovor na moje vprašanje, ki je zelo konkretno, ne bo takšno. Hoteli ste v koaliciji, da razširimo zadevo, se pravi, da vprašamo še kaj več. Jaz nisem mislil torpedirati te ladje, ker se mi zdi, da je pač gumenjak, za katerega zadostuje šilo, ampak če je želja takšna, bomo pa tudi vprašali. Letos je Ministrstvo za kulturo za potrebe združenja fokularov dodelilo preko 11 milijonov tolarjev iz postavke ohranjevanja kulturne dediščine. To društvo je seveda izrazito versko gibanje, ki se ukvarja samo z versko dejavnostjo in z dediščino posebnega pomena nima ničesar. Po ustavnem določilu in seveda po tolmačenju Ustavnega sodišča tovrstnih verskih dejavnosti ni dovoljeno financirati. Prav zanima me, kakšen bo vaš odgovor, da financirate to društvo, ki se je začelo leta 1943 tam v Trentu v Italiji po navedbah gospoda dr. Sieta, tiskovnega predstavnika slovenske škofovske konference in je čisto ekumenska zadeva.
Hvala lepa. Nadaljujemo s spiskom. Na vrsti je gospod Battelli. Se odpoveduje. Potem pa, gospa Žgajner Tavš. Prosim.
Hvala lepa za besedo. Jaz bom vzela besede gospoda ministra Simonitija čisto zares, pa bom tudi jaz nadaljevala tisto, kar je začetek o sprenevedanju. Veste, spoštovani gospod minister, dobro je najprej pomesti pred svojim pragom in potem pometati pred tujim pragom. To so besede, to je star slovenski pregovor, ki bi vam moral seči do srca. Zakaj? Jaz bom naštela tri oziroma dve stvari. Prva stvar, ki se še kako dotika vašega sprenevedanja, je mariborsko lutkovno gledališče. Moj spoštovani poslanski kolega Boštjan Zagorac, takrat sicer še v vlogi mestnega sveta mestne občine Maribor, je na vas, na vaše ministrstvo naslovil štiri poslanska vprašanja glede izgradnje lutkovnega gledališča v Mariboru. Vi oziroma vaše ministrstvo se je zavezalo, kljub Zakonu o kulturnem tolarju pa ste tisto vašo zavezo razdrli. Danes se sprenevedate, zakaj ste jo razdrli. Zato, ker pač mariborsko lutkovno gledališče ni bilo več prioriteta te Vlade. To je jasno črno na belem zapisano v odgovorih na štiri poslanska vprašanja, vedno ena in ista, vedno eni in isti odgovori. Zato, ker bo pač Slovenija predsedovala Evropski uniji in ker so se prioritete kljub zakonski podlagi, kljub vaši zavezi, preselile iz enega konca Slovenije na drugi konec Slovenije. In da se sprenevedate, v interpelaciji je seveda zapisan tudi očitek okoli medijskega sklada. Danes smo že kar nekajkrat slišali, pristranska sestava komisije za razdeljevanje sredstev iz tako imenovanega medijskega sklada, posledično to pomeni tudi pristransko razdeljevanje sredstev. Jaz sem vas v poslanskem vprašanju, takrat še sicer ni bilo uredbe, vladne uredbe, ki govori o izvrševanju in razdeljevanju sredstev iz tako imenovanega medijskega sklada, spraševala o kriterijih. Danes ste, spoštovani gospod Simoniti, odgovorili, da so bili vsi poslanci za kriterije za razdeljevanje oziroma tako imenovani medijski sklad. Veste, nekaj je medijski sklad, drugo pa so kriteriji, o katerih ste rekli mimogrede, da ste bili mimogrede obveščeni. Ampak pod uredbo, kjer so zapisani kriteriji, ste podpisani vi. Kako lahko potem v tem parlamentu rečete, da ste bili samo mimogrede obveščeni o kriterijih. In ni res, da so vsi poslanci bili za to. O tem govori uredba, uredba, ki jo sprejema Vlada mimo Državnega zbora. In na podlagi te uredbe, spoštovani minister, so se, in to smo lahko brali, kajti z vaše strani jaz odgovora še vedno nisem prejela. Na podlagi te uredbe je dejansko prišlo do tega, da se je dobra milijarda slovenskih tolarjev porazdelila v polovici katoliškim medijem. Jaz se ne sprenevedam v tem trenutku, ampak berem tisto, kar so zapisali mediji. Upam, da se ne boste sprenevedali vi. Če hoteče, vam povem številke, piše črno na belem, veliko bolj uspešni so bili katoliški mediji: Radio Ognjišče je dobil 25,49 milijonov tolarjev, Založba Ognjišče 14,75 milijona, Družina 7,7 milijona slovenskih tolarjev, Društvo za pospeševanje človeku prijazne uporabe elektronskih omrežij Vrnet, ki skrbi za spletišče RKC.si pa 2,3 milijone slovenskih tolarjev. Skratka, skupaj več kot 50 milijonov slovenskih tolarjev, kar je več kot polovica tistih sredstev, za katere ste obljubljali, spoštovani minister, v razpravi v Državnem zboru, da se bodo porazdelila za regijske oziroma lokalne medije, televizije, radijske postaje in tudi časopis. Upam, da ne boste rekli, da se sprenevedam, ko berem konkretne podatke. Z vaše strani pa jih jaz žal nisem prejela.
Hvala lepa. Nadaljujemo s prijavljenimi. Besedo ima gospod Školč.
Hvala lepa. Torej v enem delu se bom vrnil k tistemu, kar je minister verjetno predremal ali pa prespal. Odgovarjal je namreč čisto vsem, ki so ga karkoli vprašali, ni pa odgovoril na tisto vprašanje glede strokovnjakov, ki so pisali Zakon o RTV in glede laži, ki jih je on glede teh strokovnjakov svoj čas trosil. Da ponovim. Gospod Grims je danes povedal, da je on napisal ta zakon v celoti, da je po usklajevanju ostalo več kot 90% njegovega teksta. Ne mislim, da gospod Grims ni strokovnjak za geologijo. To mu priznavam, o tem tudi težko z njim razpravljam, ampak on recimo je dr. Rumhorsta označil kot tistega, ki je debelo lagal. Dr. Splihala, ki velja za avtoriteto na tem področju, je odpravil takole: "Del stroke zlorablja svoje akademske nazive in univerzo, ki ji pripadajo, zato da pod krinko stroke podajo navadna politična sporočila in predsodke. Takih "strokovnjakov", v navednicah, verjetno res ne mora Vlada vključiti v postopek izdelave novega zakona." Minister Simoniti je vse te, ki so se s katedre in, bom rekel, iz mednarodne strokovne javnosti v to diskusijo vključili odpravil takole: "Tisti, ki so se oglasili do sedaj, so znali povedati samo psovke in nič drugega." Toliko o kulturi dialoga in o politični kulturi. Ostane vprašanje o kulturi, ki jo ima minister, ko v bistvu zavaja vesoljno slovensko javnost glede tega, kakšna stroka je podprla zakon, ki ga je napisal gospod Grims. Če citira Kundero in Nevednost, ne vem, iz katerega dela češke družbe so tisti, ki jim sam pripada. Ali iz teh, ki so se ponovno vrnili, ali iz tistih, ki niso opazili, da se je na Češkem nekaj spremenilo, če že moramo razpravljati o tem. Ampak minister, laž ima kratke noge. Strokovnjakov do sedaj niste predstavili, o katerih ste govorili vse čas kampanje. Razkrili so se sami, referenc na tem področju žal nimajo. Neko podobno sprenevedanje je na naslednji točki, ki jo bom odprl in to so vprašanja, ki so povezana s položajem knjige v Sloveniji. Društvo slovenskih pisateljev, literati, založniki in še marsikdo, so prek različnih peticij in pobud uspeli Državni zbor nekako prepričati, da je takrat tudi proti volji Vlade v programu za kulturo uveljavil poseben sklad za knjigo. Ta poseben sklad ima nekaj namenskih postavk. In ta poseben sklad naj bi bil avtonomen, naj bi bil v nekem smislu neodvisen od odločitev ministra in ministrovih, bom rekel, direktnih sodelavcev in seveda tudi od politike. Tega sklada minister ni ustanovil, niti ga, kot si upam ponovno trditi, ne želi ustanoviti. To, kar zapiše v svojem odzivnem poročilu na interpelacijo, je, češ, rok se še ni iztekel. Resolucija velja do 2007. Minister, vsi dokumenti, ki bodo imeli finančne posledice in se nanašajo na 2007, so že sprejeti in v teh dokumentih tudi tega instrumenta, sklada za knjigo, niste predvideli. Ali ste to spregledali, ali spet poskušate zavajati koga, ali gre tudi tu za neko laž, za katero računate, da vas ne bo nihče vlekel za jezik. V samem odzivu na očitke v interpelaciji tudi pravite, da ste vse te instrumente, ki jih pač ta sklad predvideva, izvajali. In celo več, da ste uvedli nove instrumente. Tam govorite o spremembi zakona o obveznem izvodu. Ampak posledica zakona o obveznem izvodu je, da knjižnice, predvsem pa knjižnice, ki so izven Ljubljane oziroma izven NUK-a in mariborske univerze, ne dobijo več obveznih izvodov. Veliko število knjig pride zaradi vaše odločitve manj v regijske študijske knjižnice. Vi seveda lahko odmahnete z roko, ker ste vsemogočni in ker mislite, da mi ne razumemo, da so 4 izvodi manj od 16 izvodov, kot jih je bilo do sedaj. Ne vem, koga boste v to prepričali. Pa vam koalicijska matematika seveda omogoča, da izglasujete, da je 4 več od 16, v to ne dvomim, to tudi od vas pričakujem, ker bi bil sicer del vaše samopodobe načet, če ne bi uspeli koalicije prepričati, da je 4 več kot 16. Bolj problematične so druge številke. V vseh diskusijah, ki smo jih imeli z vami na Odboru za kulturo, nikakor nismo uspeli priti do podatka, koliko denarja se pobere iz naslova prodanih knjig ob obračunanem DDV. Ta podatek, vendar ne točen, nek posreden, dobili z Ministrstva za finance. In kaj govorijo te številke? Ministrstvo za finance pove to, kar smo vam mi ves čas dopovedovali, da oni tega podatka nimajo, da pa uporabljajo oceno Statističnega urada. Ocena Statističnega urada je, da se tega denarja nabere preko 3 milijarde. In kaj vi naredite v svojem odgovoru? Poveste, da je za naslov teh petih nalog, ki jih predvideva Sklad za knjigo, porabljenih dobra milijarda tolarjev. Ko pa hočete upravičiti, da sklad ni potreben, pa rečete, da je še iz naslova knjižničarstva porabljena razlika, in mislite, da tega ne bomo videli. Gospod minister, lahko da v koaliciji gledajo stran, ko vas zagledajo. Lahko, da na ministrstvu uradniki nimajo več volje, da bi z vami razpravljali o številkah, ker vedo, da niste pripravljeni razpravljati o ničemer. Ne morete pa pričakovati od nas, da vam bomo kimali, ko poskušate s prevaro prikazati, da ste ves denar v tem obsegu porabili za teh pet namenov. Niste ga! Večino ga gre za nakupe knjig v knjižnicah. To so druge postavke in drugi projekti. Gospod minister, tudi v tem odgovoru se skriva nekaj, kar ni posebej dostojno. Da ne govorimo o tem, da v Poročilu o izvajanju NKP-ja pravzaprav ni nobenih resnih podatkov o tem, ampak samo zavajajoča ocena, da se to izvaja v večjem obsegu, kot bi bil pobran DDV na knjigo. Številke statističnega urada pokažejo, da gre za teh pet namenov bistveno manj denarja in prav zanima me, kako boste utemeljili to vašo trditev, da gre za več denarja. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Grims, ima repliko. Prosim.
Hvala. Kadar gospod Školč mene citira, bi bilo lepo, če bi citiral tudi stvari točno, na katere se nanaša, ne samo osebe, zato naj na vse odgovorim skupaj, da ne bom predolg. Ko sem kritiziral določen del politično očitno angažiranje stroke, se je to nanašalo natanko na tisto stroko, katere vidni predstavnik je na prvem soočanju o tej problematiki na Televiziji Slovenija izjavil, dobesedno citiram: "da tedaj veljavni Zakon o RTV Slovenije je LDS kot vladajoča stranka očitno povsem ukrojila po svoji meri." In potem je mrtvo hladno dodal: "Torej ni nobenega razloga za to, da bi ta zakon karkoli spremenili." Potem si pa kaj pomagajte s tako stroko, če si morete. Še to, gospod Školč. Kadar dajete izobrazbo posameznika v nič, naj vas opozorim, da seveda poleg tega, kar vi ves čas navajate, sem pač končal tudi znanstveni magisterij na isti fakulteti kot vi, s povprečjem 9,9, kar je po izjavi dr. Ferfile najvišje povprečje, ki ga je kdorkoli dosegel doslej na podiplomcu tam. Kadar dajete mojo izobrazbo v nič, dajete tudi svojo lastno, ker sva končala isto fakulteto. Zato vam lahko samo toliko povem, vaša nesramnost, gospod Školč, je sorazmerna samo z neumnostjo besed, ki jih izgovorite. Hvala.
Hvala lepa. Jaz prosim poslance, da se ne zmerjajo in da pač poskušajo ohraniti neki nivo kulturne debate. Gospod Školč, replike na repliko ni. Imate pa lahko besedo kot predlagatelj. Prosim.
Zelo kratek bom. Gospod podpredsednik, določene stvari se skrivajo v jeziku. Kadar govorite, naj poslanci koga ne zmerjajo, potem bi v tem primeru morali povedati, da naj poslanec pazi na svojo besedo. Jaz gospodu Grimsu pač priznavam in nikoli nimam težav s to njegovo izobrazbo. Tudi vem, da je naredil magisterij z naslovom Primerjava Senata v ZDA z Državnim svetom. Ampak tudi ta tema nima nobene veze s strokovnimi vprašanji, ki jih ureja Zakon o RTV-ju. Razprava teče o tem, kateri strokovnjaki so bili tisti, ki so bili v ozadju priprave Zakona o RTV-ju. Gospod Grims, ti dve temi nimata s tem nobene zveze. Ampak to polemiko z gospodom Grimsom bom končal z neko ugotovitvijo, da ministru, ki ima tako dobrega prijatelja, kot je gospod Grims, človek ne more privoščiti niti sovražnika. In izgleda, da počasi minister ne bo, če bo imel tako dobre prijatelje, rabil niti opozicije in niti interpelacije. Pokopal ga bo minister v senci, gospod Grims sam.
Hvala. Besedo ima gospod Pukšič.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Kolegice in kolegi, gospod minister, državna sekretarka. Nadaljeval bom tam, kjer je poslanski kolega gospod Školč končal, da minister ne bi rabil niti interpelacije. To se jaz tudi s poslanskim kolegom Školčem strinjam. Minister za kulturo, dr. Vasko Simoniti ne po mojem prepričanju, ampak po reakciji marsikaterega tudi v tej dvorani in celo nekateri opozicijski poslanci, so bili presenečeni, ko je bila vložena interpelacija prav dr. Vasku Simonitiju. Sicer pa, gospod minister, ne sekirajte se, tudi interpelacija je lahko v redu stvar, saj, kolikor se spomnim zadnjih nekaj mesecev, niste bili na političnem barometru. In po današnji razpravi o interpelaciji sem skoraj prepričan, da boste naslednji mesec na političnem barometru, če že ne daleč visoko, pa vsaj tam nekje na zadnjih dveh mestih, kjer si tu pa tam izmenjava mesto. Tudi sam sem bil kdaj tam, nekoliko več prostora, ko sem bil v opoziciji in sem smel prihajati v medije, sedaj pa, ker koalicija to kontrolira, tudi jaz nisem več v medijih in nimam več političnega vpliva na medije. Skratka, nekatere stvari očitno ne gredo skupaj. In jaz mislim, da če kdo nima vpliva na politične medije, potem Vasko Simoniti je sigurno eden od tistih ali naš minister, ki tega vpliva nima. Zato pač, tako kot je že minister sam prej rekel, mediji seveda funkcionirajo po svoje in prav je tako, da stvari tako tečejo. Kar se tiče veliko odgovorov, ki ste jih dali na interpelacijo, so po mojem dovolj argumentirani, dovolj jasni, s številkami opredeljeni. Mogoče še na nekatere boste tudi dali, tako da boste podkrepili te zadeve, lahko pa rečem sigurno, da je od 5 do 7% sigurno nekaj več kot pa nič. Toliko pa se sedaj s tega področja tudi spoznam in glede na dvigovanje ali nedvigovanje naročnine je torej popolnoma jasno, da ste to obljubo izvršili, ker se pač naročnina glede na povprečno plačo ne spreminja že toliko in toliko časa. V odgovoru je zapisano, koliko se bi približno 5%, če bi sledila samo inflaciji oziroma blizu 7%, če bi sledila enakemu poviševanju, kot je to bilo prej. Kar se tiče izvajanja Zakona o kulturnem tolarju. Spomnim se pravzaprav tiste razprave o Zakonu o kulturnem tolarju in že takrat je bilo v tej hiši, torej v parlamentu, precej skepse ali bodo proračuni vsako leto namenili dovolj sredstev za izvajanje tega zakona, kaj vse je bilo v ta zakon dano, pa iz analize izhaja, da tega niso zagotovili proračuni in šele v letu 2008 bo nekje približno polovica teh sredstev iz proračuna namenjenih glede na Zakon o kulturnem tolarju, kot bi moralo biti. Tako kot je bil Zakon o šolskem tolarju, je tudi Zakon o kulturnem tolarju, so sigurno zakoni, ki si zaslužijo našo posebno pozornost in v vseh vladah tudi, da jih realizirajo, tako kot so bili zakoni sprejeti, ker drugače so samo črka na papirju in nimajo nobene vsebine. Zaključujem ta del prav s konkretno zadevo, in sicer v zvezi z izvajanjem tega zakona o financiranju oziroma o kulturnem tolarju. Tudi sam želim bistveno več, si želim, da bi bilo teh sredstev na tej proračunski postavki tudi zaradi tega, da bi eden od najlepših slovenskih baročnih gradov, to je Dornavski grad, vendar lahko prišel na vrsto za temeljito sanacijo, ne samo za tisto, kar je bilo narejeno. Hvala bogu, da je bilo vsaj to narejeno, pa vendarle, da bi lahko dobil neko vsebino, ki bi se potem financirala oziroma iz tega naslova tudi bi se vzdrževalo in delalo. Lahko rečem, da sem tako rekoč deset let v tem parlamentu in deset let vse ministrice in ministri že popeljal tudi do tega najlepšega slovenskega baročnega gradu. Tudi tega ministra Vaska Simonitija, takoj na začetku njegovega prevzema resorja. Pa vendar si želim, da bi se intenziteta razrešitve tega problema čim prej našla. Verjamem minister, da bo rešitev prišla tudi za Lutkovno gledališče v Mariboru. Res pa je, da državljanke in državljani, od kar imajo neposredni prenos iz te dvorane Državnega zbora, velikokrat lahko gledajo tudi tukaj kakšni lutkovni spektakel, ne samo s strani poslancev s Štajerskega, ampak tudi iz drugih delov naše prelepe domovine. In da zaključim. Minister, mojega glasa za podporo vaše razrešitve tokrat ne bo.
Hvala lepa. K besedi se je prijavila, bom prvo dal gospe Širci kot predlagateljici. Prosim.
Hvala lepa. Ker smo odprli temo izvajanja zakona o tako imenovanem kulturnem tolarju in ker je že bilo povedano, minister je danes, pa tudi v odgovoru, pa tudi sicer poudaril, da se bo ta zakon v prihodnosti krasno izvajal in bo dosegel stopnje, ki so bile nekoč že dosežene nekaj časa, zadnja leta pa ne. Omenjeno je bilo, da niso bile dosežene večkrat zaradi tega, ker ni bilo pripravljenosti, da bi sodelovale in da bi imele projekte pripravljene tudi občine. Dober večer gospod minister in gospod državni sekretar! Eks, pardon! Da je moj kolega gospod Pukšič zadovoljen z delom ministrstva je nedvoumno in nedvomno in da je poskušal uveljaviti še en projekt danes, je tudi neizogibno dejstvo. Naj pa povem, da je uspešen, ker konec koncev je dobil za svoj kulturni dom v Desterniku kar dvakrat financirano, enkrat iz ministrove rezerve, mimogrede, ta ni tako skromna, enkrat pa iz rednega financiranja. Skratka, 9 plus 2,5 milijonov se kar nekaj nabere, čeprav enkrat za novo gradnjo, enkrat za popravo nove gradnje, kakorkoli že gre. Tako da tudi Dornova, predpostavljam, da bo šla. Ampak to, kar je pomembno, gospod minister, je to,da pravite, da se z občinami včasih težko dogovarjate, ker ne pripravijo programa. Katastrofalno je bilo, da v enem projektu, ki je na prioritetnem mestu znotraj zakona o tako imenovanem kulturnem tolarju in znotraj resolucije o NKP, ki za vas seveda nima zakonske narave, ampak je najvišji pravni dokument na področju kulturne politike, stoji postavka ustanovitve muzeja slovenskih filmskih igralcev v Divači. Občina je s pokojnim županom in s svojim občinskim svetom zagotovila vse pogoje, od odkupa zemljišč, do priprave projekta, da bi to, kar je zapisano v zakonih, seveda tudi realizirala in lahko kandidirala za sredstva iz norveškega finančnega mehanizma. Gospod minister, vaše ministrstvo ni izrazilo pripravljenosti in sodelovanja pri tem, zaradi česar bodo po vsej verjetnosti ta sredstva šla po vodi. Govorim o prioritetah in še o nečem. V odgovoru na interpelacijo pravite in priznate, da resolucija nacionalnega programa za kulturo res da ni bila dovolj hitro pripravljena, da ste zavlačevali z njo, a menite, da to pač ni hudo. Hudo pa je, da temeljnemu aktu, kot je že rečeno, ne dajete statusa zakonske narave. S tem pa tudi si dovolite, da določene prioritete prilagajate življenju, kot pravite vi. Vi minister se temu življenju prilagajate tako daleč, ker pač zakonskih prioritet ne upoštevate, da ustanovite muzej krščanstva na Slovenskem, ki ga v nacionalnem programu za kulturo ni, je pa v osnutku programa za kulturo, ki ga je še pripravljal gospod Šeligo, pa ni bil sprejet, pozabite pa, recimo, na ustanovitev oziroma pripravo Muzeja sodobne umetnosti, ki pa je v resoluciji, ali na že prej omenjen Muzej filmskih igralcev v Divači, ki sta pač določena kot prioriteti. Ampak to, kar je pomembno, ne mislimo, da je narobe, če Slovenija dobi Muzej krščanstva na Slovenskem, ne, ne oporekam temu. Oporekam pač skrbstvu za Muzej krščanstva na način, ko postane vprašanje zelo jasno: ali boste prevzeli tudi lastništvo, tako kot je pogoj povsod, da država lahko upravlja oziroma izvaja javno službo. In hkrati sprašujem tudi o neki drugi dvoličnosti. Po eni strani ste prevzeli ustanovitev tega javnega zavoda, po drugi strani pa ste, recimo, zavrnili prošnjo islamske verske skupnosti za financiranje učenja slovenskega jezika, ki je bila minimalna. Skratka, velike razlike so v vašem videnju prioritet, ne samo tistih, ki so v zakonu, ampak tudi tistih, ki izhajajo iz javnih razpisov. Hvala.
Hvala lepa. Najprej ima gospod Pukšič repliko, potem bom dal pa besedo gospodu ministru. Gospod Pukšič, prosim.
Hvala lepa. V obrazložitev tega, da ne bo ostalo kaj v zraku. Zelo ponosen sem in vesel, da smo v osrednjih Slovenskih goricah poleg približno 60 kilometrov cest naredili tudi lepo kulturno dvorano s 300 sedeži. Ta kulturna dvorana bo služila širši skupnosti, ne samo občini, temveč celotnim Slovenskim goricam. In je bilo že ob tistem prvem razpisu takrat z ministrico Rihterjevo dogovorjeno, namreč, ker je bila sanacija stare dvorane, če se bo to tako dalo izpeljati, če ne, seveda obstajajo še druge možnosti sofinanciranja izgradnje. In glede na to, da je bila dvorana stara preko 70 let in ker smo naleteli na čudne zadeve, o katerih ne bi govoril, smo to zadevo skupaj z ministrstvom izpeljali. In če je bil kam, potem je bil v to sigurno dobro naložen denar. Res pa je, da ostajajo obveznosti še do nekaterih drugih projektov, ki še niso zaključeni, in se bojim, da mi jih niti v tem mandatu ne bo uspelo zaključiti. Sicer pa vse, kar naredimo, naredimo za dobrobit krajank in krajanov, občank in občanov.
Hvala lepa. Besedo ima gospod minister.
Hvala lepa. Najprej bi rad odgovoril gospe poslanki Žgajner Tavš, ki je prav tako govorila o izvedbi kulturnega tolarja. Rad bi povedal samo to, da v proračunu, ki je bil sprejet v preteklih letih ali pa sedaj, je določen odstotek, koliko se bo namenjalo za kulturni tolar kot tak. V okviru sredstev, ki so na voljo, se pač to izvaja, kolikor se da izvesti - v zvezi z lutkovnim gledališčem. Glede medijskega sklada, še enkrat in vedno znova: to ni noben medijski sklad, to je normalen razpis, ki obsega 995 milijonov tolarjev, to je celo manj kot tista sredstva, ki so jih razdelili v prejšnji Vladi, ko so razdelili milijardo in pet milijonov, pa ni bilo nobenega posebnega vetra. Če želite, pa lahko še enkrat tako, kot smo v preteklih časih, preberemo vse komisije, ki so bile, in boste videli to veliko neodvisnost, ampak to je obrobno. Pomembno je pa to, da je gospa Tavševa rekla tudi, da gre pretežni del sredstev, kar polovica, za cerkvene časnike in medije, vendar gre za 50 milijonov tolarjev, kar je od celotnih sredstev komaj 5%, ne pa polovica. Kar zadeva gospoda poslanca Kumerja, ki mi je naslovil 10 vprašanj - če dovolite, vam jih bom kar prebral, ker se nisem mogel drugače pripraviti. Glede zastopnika konjeništva v svetu Lipice - gre za to, da je mesto za zastopnika konjeništva v strokovnem svetu Kobilarne in ne v svetu Kobilarne Lipica. V njem imamo svoje predstavnike resorji, torej odgovorni za Kobilarno Lipico, kmetijstvo, MOP, ministrstvo za kulturo in drugi in pa predstavniki lokalne skupnosti in zaposlenih. Torej, stroka je prisotna v tistem organu, ki je za to tudi najbolj kompetenten. Drugič, strokovna usposobljenost direktorja Pusta, nekako se je želelo povedati, da ni strokovnjak za to. Moram reči, da je izjemen strokovnjak za poslovno vodenje te zaplete organizacije, kot je Kobilarna Lipica skupaj s turizmom in gostinstvom, in moram pohvaliti v zadnjih 5-ih, 6-ih mesecih, ko smo bili večkrat tam in glede na prvo stanje, se mi zdi, da je naredil izjemne korake naprej. In kot sem že rekel, ne samo vse tisto, kar sem že naštel, ampak je navezal stike s kobilarnami, ne po celi Evropi, ampak v nekaterih glavnih kobilarnah, zlasti pa, kot sem rekel s Kobilarno Piber pri Dunaju, za strokovnega vodjo pa je bil imenovan Marko Marc, ki je doktor znanosti in je veterinar po poklicu. V živalski vrt je Kobilarna Lipica oddala konja, ki pa ni uporaben za samo kobilarno, v živalskem vrtu pa bo lepo preživel preostanek svojega življenja, da tako rečem. Ne pa sedaj, ko so bili eno leto in pol ti konji, 17 ali 18 konj, v boksih, brez da bi jih kdajkoli spustili na pašo. Ko bi videli tiste konje, jaz sem jih videl, torej saj so kar lepo zgledali, samo nekako tragično so izgledali. V zvezi s tem, da bodo lipicanci za "fijakerje" Tržačanom - ne vem, mislim, da je gospod direktor Pust napeljal zelo dobre stike z županom Trsta, medsebojno sta se obiskala, najprej je bil pri njem gospod Pust, tudi gospod župan Dipjaca je prišel v Trst in ne glede na te ideološke ali kakršnekoli podtone mislim, da gre za iskreno sodelovanje, ki bo rodilo to, da bodo v Lipico prihajali boljši gosti, ki bodo zlasti gosti iz tistih turističnih kruzerjev, ki pridejo v Trst in seveda se bo vkomponiralo poleg Lipice, Škocjanske jame, Postojnske jame seveda tudi to. Jaz mislim, da je to samo dobro in da ni nič slabega. Sobotna izjava dr. Marca govori o dejstvu, da je število lipicancev v zasebni reji večje od števila teh konj v Lipici. Gre za to, da so zasebniki, ki imajo tudi svoje društvo rejcev, imajo okoli 600 konj, medtem ko je v Lipici okoli 400 konj, nekaj manj. Glede tega, da je nekdo ovaden v zvezi z delom. Zaposleni so seznanjeni s pravili delovanja v Kobilarni Lipici. V preteklosti je vse prevečkrat prihajalo do zlorabe službenih sredstev in službenega časa. Popolnoma je bilo namreč neurejeno tudi vprašanje prihoda, odhoda z službenega delovnega mesta, celo vrsto takih "vsakdanjih" prekrškov, ki so kazali na popolno razpuščenost. To je gospod Pust kot novi direktor zelo kvalitetno uredil ali pa poskuša še vedno urejati z eno stalno prisotnostjo. To je tudi človek, ki praktično vsako jutro obhodi posestvo in tudi hleve, vse. Glede izobraževanja jahačev. Torej vemo, da za jahače lipiške šole jahanja ne obstajajo posebni izobraževalni programi, zato so v Kobilarni vedno sprejemali tudi mlade jahače brez ustrezne izobrazbe in jim tako dali priložnost, da se usposobijo. Sedaj so programi pripravljeni tudi s tem, da bodo posamezne ekipe teh mlajših jahačev pošiljali na seminarje ali pa na večtedenska izobraževanja jahanja v samo šolo, tudi na Dunaj, kar se mi zdi tudi samo po sebi zelo dobro in sprejemljivo. Glede sodelovanja tujih trenerjev. Jaz mislim, da je to zelo dober znak, če prihajajo ljudje, ki so strokovnjaki, iz španske jahalne šole. To se navezuje na prejšnje vprašanje in da bodo ti mladi jahači tudi na licu mesta, v sami Lipici, ne samo da bodo hodili tja na daljše šolske dni, ampak da bodo tudi trenerji v sami Lipici. Glede programa; sprašujete, kakšen program naj bi zagovarjal. Zagovarjam Program varstva in razvoja Kobilarne Lipice, ki ga je sprejela Vlada, ki govori o razvoju in ohranjanju kulturne dediščine in govori o razvoju konjereje. Ta program govori o ukrepih za izboljšanje gospodarjenja, v zvezi s turizmom, z obnovo hotelov. Sedaj že kaže Lipica tisti obraz, ko je vredno, da se jo tudi promocijsko bolje uveljavlja in povezuje v tem majhnem prostoru in relativno zanimivem, kraškem, da se dejansko povežejo, recimo, Škocjanske jame, Postojna, Lipica in obmorski del, zlasti Piran in Portorož, ki sta turistično zanimiva. To je glede tega. Potem bi odgovoril še gospodu Školču, ki govori o skladu za knjigo in obveznem izvodu. Zakon o obveznem izvodu je bil izbran in potrjen v parlamentu. S tem so se strinjali založniki, s tem se je strinjala tudi Narodna in univerzitetna knjižnica in mislim, da ni s tem nič narobe. Veliko se izgovarjamo na stroko - sedaj pa ne vem, ali sedaj pa ni prava stroka. Pri RTV zakonu ni, sedaj pa tudi ni prava stroka zato, ker so podprli zakon. Zagotovilo za nadomestilo tistih 16 izvodov, ki jih je sedaj manj, razen tiste knjige, 16 izvodov, ki so subvencionirane, ostalo se je znižalo na 4. To razliko, ta finančna sredstva je ministrstvo zagotovilo za nakup knjižničnega gradiva. Kar zadeva davke na dodano vrednost in govor o skladu za knjigo, bi rad povedal, da je v prejšnjem obdobju Ministrstvo za kulturo zahtevalo že leta 2004 informacije od Ministrstva za finance, koliko država letno pobere DDV-ja in tudi v zvezi z ustanovitvijo sklada, pa je Ministrstvo za finance jim odgovorilo, da ne vedo te številke in da je tudi nesmiselno ustanavljati ta sklad. Enako se je zgodilo tudi leta 2004, 10. maja, ko je državna sekretarka - se mi zdi, da je bila, gospa Helena Kamnar - pisala pismo gospodu Jožefu Školču, da se isto davek na dodano vrednost ne da ugotoviti v zvezi s knjigo, da teh podatkov nimajo in da ravno tako sklad za knjigo naj ne bi bil umesten, ta proračunski sklad za knjigo. Ko je prišla nova Vlada, smo skušali večkrat pridobiti tudi mi to informacijo, koliko je tega davka na dodano vrednost za knjigo. Sedaj je že številka - prej je bila, ne vem, od gospoda 3 milijarde, ali se je nanašala na to, ali na kaj drugega, sedaj pozabil, ampak vendarle mi smo pridobili te podatke od Ministrstva za finance in Statističnega urada in natančno piše, da je bilo leta 2002 pobrano, da je ocena, ki je kolikor toliko oprijemljiva, leta 2002 - milijardo 43 milijonov, 2003 - milijardo 82 milijonov, 2004 - milijardo 83 milijonov. Skratka, to se je ugotovilo in dalo tisto podlago, ki bo ministrstvu za kulturo tudi omogočalo, da bo nadaljnje korake izpeljalo v zvezi tudi s formiranjem tega sklada za knjigo. Treba se bo samo še odločiti, torej ali gre za javni sklad ali naredimo proračunski sklad. Tukaj je potrebno natančno premisliti, gre pa za to, da smo na podlagi tega izračunali, tudi s pomočjo drugih podatkov, tudi koliko je celotna vrednost od prodaje knjige, koliko je potem DDV od celotne vrednosti in koliko ministrstvo za kulturo daje in koliko davka, seveda tistega vhodnega in izhodnega pri tem dejansko založniki plačajo, koliko ga pa dobijo nazaj. In od tega davka prispevajo založniki po naših predvidevanjih okoli 750 milijonov tolarjev. To pa pomeni, da Ministrstvo za kulturo za knjige, za subvencije in za vse te stvari krepko presega sredstva. To je pa tudi eden od pogojev, bi človek rekel, in podlaga za možnost ustanovitve sklada za knjigo. Torej, sredstva proračunskega sklada ne smejo biti manjša od višine sredstev, zbranih od davka na dodano vrednost na knjigo za preteklo leto. In skušali bomo pripraviti ta sklad za knjigo in upam, da nam bo v naslednjem letu uspelo, in vsi tisti, ki ste se tako zavzemali, verjamem, da boste v polnem številu podprli to našo odločitev. Mislim, da se bo dalo dejansko ustanoviti sklad za knjigo. V kolikor, pa opozarjam, bomo videli, če bodo vsi tisti, ki so tako vehementno zahtevali v lanskem letu in decidirano večkrat, da je treba ta sklad ustanoviti, če bodo še za. Trdim sam, da danes v tem trenutku večino stvari, ki so predvidene v skladu za knjigo, že ministrstvo dejansko to funkcijo opravlja. Ampak to je že druga debata v detajle, ki bo tudi verjetno prišla še v javno razpravo in bo še mnogo o tem povedanega. Glede Škrafenove domačije oziroma muzeja filmskih delavcev v Divači, je pa tako. Tudi ta investicija sodi v tako imenovani kulturni tolar, ampak sem že prej omenil, da gre za dve tranši, ena s konca 90-ih let in ena iz začetka leta 2000. To ne sodi v tisti prvi del in sam se nagibam k temu, da je treba zadostiti tistim stvarem, ki so v prvem delu. Ne da se vsega storiti, tudi minister, mislim, da ima lahko določene prioritete, vendar so v tem primeru prioritete predvsem tiste, s katerimi se zadosti tistim upravičencem in tistim, ki pripravijo vse zadeve, iz prve tranše tega kulturnega tolarja, da se to čim prej zgodi. To ne pomeni, da odrekamo drugim, da do tega ne bi prišlo. Kar se tiče pa glavnega in vrhovnega zakona, ki govori o kulturi, pa to vsekakor ni Nacionalni program za kulturo, ki ni zakon, ampak je zgolj resolucija, programska usmeritev. Glavni, osnovni zakon je pa tako imenovani Zakon o uresničevanju javnega interesa v kulturi. No, ampak to pravzaprav ni tako važno, vendar ker se stalno govori, da je Nacionalni program za kulturo vrhovni zavezujoči dokument in da ima zakonsko veljavo - je nima. Kar zadeva Muzeja krščanstva na Slovenskem, oprostite, ne vem, kaj je s tem narobe. Zakaj pa ne bi mogel biti Muzej krščanstva na Slovenskem? To je muzej v Stični, v eni najstarejših cistercijanskih samostanov v Evropi, če hočete, torej zgodovinsko zelo pomembno. Ima 17.000 eksponatov, 30 zbirk, ima vso ekipo, 20.000 obiskovalcev na leto in ne vem, zakaj se, če se pa govori o krščanstvu, da je pa zdaj to spet kaj narobe - ne vem, katolicizem, Rimskokatoliška cerkev in te prenapete zadeve. Ne, to je naša kulturna dediščina, zelo pomembna, in naklonili smo ji to, da postane Muzej krščanstva na Slovenskem tudi del tega institucionalnega sveta ali pa okolja muzejev. Hvala lepa.
Hvala lepa. Prva ima repliko gospa Žgajner Tavš, potem pa gospod Školč. Prosim.
Hvala lepa. No, pa bodimo pozorni, spoštovani minister, na našo kulturno dediščino. V tem kontekstu vas sprašujem. 20. oktobra letos so porušili Jelenov žleb. Gre za partizanski spomenik, del naše zgodovine. Sprašujem, zakaj, minister. Tudi za ta del naše zgodovine, kulturne dediščine, če hočete, ste odgovorni vi. Ne veste? Žalostno, minister. Omenjali ste sofinanciranje oziroma tisti javni razpis, ki sem ga poimenovala v sklopu "tako imenovanega medijskega sklada". Zakaj sem dejala "tako imenovani" medijski sklad - zato, ker ste ob razpravi v okviru Zakona o RTV v Državnem zboru in naknadno v okviru Zakona o medijih obljubljali medijski sklad. Tako imenovani medijski sklad - pa upam, da boste zdaj razumeli, v čem je poanta - je delil sredstva po sporni politični poti. Tako sporna je bila tudi sestava komisije, spoštovani minister. V komisiji, ki je delila sredstva za medije na podlagi razpisa, iz tako imenovanega medijskega sklada, sta sedela kar dva avtorja založbe Nova revija, Andrej Aplenc in Matjaž Tomšič, čeprav po Zakonu o medijih osebe, ki imajo kot zunanji sodelavci sklenjeno pogodbeno razmerje z izdajateljem medija ali z oglaševalsko organizacijo, ne morejo biti člani komisije. In, veste, tudi Nova revija je na podlagi tega razpisa dobila zelo velika finančna sredstva. Dobila naj bi - pa mi dovolite, bom prebrala - 15 milijonov slovenskih tolarjev. Čeprav je letos od kulturnega ministrstva dobila že 70 milijonov slovenskih tolarjev. Jaz sem vam zastavila vprašanje in vas opozorila na domnevne nepravilnosti. Kajti, kot sem že dejala, odgovora z vaše strani na moje poslansko vprašanje nisem prejela. In glede na to, da se v medijih, v javnosti in tudi danes v okviru interpelacije pojavljajo številni dvomi oziroma celo dokaj utemeljene zadeve o tem, da pa nekaj res "ne štima" okrog podeljevanja sredstev iz tega sklada oziroma na podlagi razpisa, bi bilo smiselno minister, ne zgolj zavajati, ampak povedati resnična dejstva [[...]]
Tri minute. Hvala lepa za uvidevnost. Gospod Školč, replika ali predlagatelj? Replika, prosim.
Poglejte, ko je na Madžarskem prišlo na dan, da je premier lagal glede gospodarskih kazalcev, se je nabrala množica ljudi in zahtevala njegovo odstavitev. Trdnost madžarske Vlade in pa ugled se je precej zamajal. Minister zagotovo v drugem poskusu, ko je odgovarjal, ni preslišal vprašanja in zagotovo mu bo mogoče vsakič znova očitati, da je vesoljno slovensko javnost zavajal in ji lagal glede tega, kdo so strokovnjaki, ki so pisali zakon o RTV. Meni je zelo nerodno, da se bo ministra za kulturo oprijel bolj ali manj neprijeten vzdevek. Kar se tiče sklada za knjigo. Gospod minister, vi ste v svojem poročilu napisali, da je po razpoložljivih podatkih bila državna podpora knjigi višja od sredstev, ki jih država pobere z naslova DDV. To ni res. Z naslova DDV - po podatkih, ki jih imava oba in jih je zagotovil statistični urad - se je nabralo - bom govoril samo za 2005 - 3 milijarde 520 milijonov sit. Za namen, ki ga predvideva sklad za knjigo, pa je šlo dobro milijardo sredstev. Torej je to 34% sredstev, ki bi jih moral sicer koristiti sklad za pet namenov. Vi ste pripisali, zato da ste prišli do 3.600.000.000, še vse programe iz knjižničarstva; in tu spet zavajate javnost. Pomen skladov pa ni samo v količini denarja, ampak tudi v njihovi relativni samostojnosti. In ko je vaš predhodnik, tako kot sam in predhodnica se je temu malenkost upirala, ko smo vsi zagovarjali ta sklad, smo računali, da bodo dolgi prsti ministra stran od delitve subvencij. In v tem je smisel sklada. Tega pa, dokler ni ustanovljen in dokler mu ni zagotovljena relativna samostojnost, ni mogoče. In ko smo že pri tem in ko razpravljamo o subvencijah, ki jih dajete in imate tu kolega ministra Rupla, me zanima, če je šel mogoče del denarja iz naslova subvencij Novi reviji tudi za plačilo računa, ki ga je povzročil gospod minister Rupel s tem, ko je pač se udeležil [[...]]
[[...]]minute, gospod Školč.
Zbora za republiko, ki ste ga vodili vi [[...]]
Gospod Školč [[...]]
[[...]]in ste tudi tako soodgovorni za plačilo računa. Sicer pa povejte, kako boste denar za ta račun zbrali.
Hvala lepa. Lepo prosim, da ne vpletate drugih ministrov v debato, ker pač sama prisotnost gospoda Rupla še ne daje pravice, da replicira. Gospod minister ima besedo zdaj, prosim.
Gospe Tavševi bi samo to odgovoril, da gospod Aplenc in Tomšič nimata pogodb z omenjenimi revijami. Res je revija, ampak je dobila 15 milijonov v tem skladu, to je odločila komisija, kot sem že povedal, je to javno objavljeno na spletnih straneh, vse pritožbe so možne, vsi protiargumenti so možni, sam pa ocenjujem, čeprav nisem o tem odločal, pa poznam Novo revijo, saj tudi ta krog mi je blizu, ampak vendarle smatram, da ta revija je upravičena, da je dobila - ne vem, ali so to dovolj primerna - ampak je dobila ta sredstva. Mislim, da v ničemer ne zavajam, z ničemer, kar je gospa povedala. Kar gospod Školč rad obtožuje, da zavajam, pa lažem, pa dolgi prsti, skratka to je stvar nivoja, ki ga obvlada. Lahko bi pa rekel, da glede DDV-ja, jaz ne vem, od kje ima gospod Školč te podatke. Jaz imam druge podatke, imam tiste, kot sem rekel, od DDV-ja leta 2004 naj bi bilo za knjige pobrano - za knjige seveda, in za to tudi gre - milijardo 300 milijonov, vendar pa, kot sem rekel, ko se odbijejo vhodne in izhodne davčne osnove, se vrne založnikom skorajda polovica teh sredstev nazaj, polovica je pa tista, ki jo državi založniki plačajo. In v odnosu do tega, kar plačajo, v odnosu do sredstev, ki jih Ministrstvo za kulturo namenja za knjige, če bi pa vsa ostala ministrstva seveda vključili, ki tudi knjige subvencionirajo, pride pa čez dve milijarde teh sredstev. Ampak to je že druga debata. Jaz pač te podatke imam, s temi operiram, seveda, če obstajajo kakšni drugi podatki, zdaj, ne vem, jaz mislim, da ne lažem, morda pa kdo drug in si izmišljuje, jaz te podatke imam, s temi operiram, in na podlagi teh podatkov sem povedal tisto, kar sem mislil. Seveda, če se bo pokazalo, da so podatki drugačni, napačni, bom skušal ukrepati tam, kjer je treba ukrepati, in temu prilagodil politiko v odnosu do oblikovanja sklada za knjigo. Hvala lepa.
Hvala lepa. K besedi se je prijavil gospod Gulič kot predlagatelj. Prosim.
Kar nekaj odgovorov mislim, da je treba še dati meni, gospod minister niste odgovorili na vprašanje o fokolarih, to ste pač preslišali in čeprav smo začeli z nevednostjo in brezbrižnostjo, se pravi, so stvari, ki očitno nočete slišati. Vprašanje pa je bilo postavljeno na zahtevo koalicije, da naj vprašamo kaj novega, da bi izvedeli tudi kaj novega. Se pravi, za te fokulare lahko zadevo tudi ponovim, 11 milijonov tolarjev iz postavke ohranjevanja kulturne dediščine, čeprav ne gre za gibanje, ki bi se ukvarjalo na kakršenkoli način s kulturno dediščino. Seveda financiranje tovrstnih dejavnosti pa ni v skladu z ločitvijo verskih skupnosti od države in tudi po tolmačenju Ustavnega sodišča takih zadev ne smemo financirati. Tudi ta "Flugzeug škandal" še ni razčiščen, kar je spraševal gospod Školč. No, če bo pa potreba, bomo pa še kakšno šilo porinili v ta gumenjak. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod minister, prosim. Beseda je vaša.
Gospod poslanec Gulič, resnično se opravičujem, ampak res nisem prej odgovoril na vprašanje v zvezi s honorarji in tudi sedaj v popolnosti, se opravičujem, nisem razumel tega vprašanja. Če ste toliko ljubeznivi, če ga ponovite, in če bom vedel, bom odgovoril, sicer pa pač ne. Se opravičujem.
Gospod Gulič.
V redu, jaz mislim, da je take stvari treba razčistiti. Seveda gre za društvo, ki je ekumenskega značaja in je dobilo 11 milijonov tolarjev. Gre za neko Marijino družbo fokolari, fogolari, ki se je začelo tam od 1943. leta v Trenu, in sicer iz duhovne izkušnje Chiare Lubich. To ste verjetno dobili kot utemeljitev, ki si je izbrala življenje po evangeliju. Iz tega se je razvil in razširil življenjski slog, ki je pritegnil in tudi danes prednjači mnoge ljudi različnih ras, verstev, kultur po svetu itn. Gre za izrazito versko dejavnost in temu za potrebe združenja je letos Ministrstvo za kulturo dodelilo nekaj več kot 11 milijonov tolarjev iz postavke Ohranjevanje kulturne dediščine. Mene zanima, na kakšen način je do tega prišlo, in tudi, kakšni so bili kriteriji, da se je to zgodilo. Vprašanje upam, da je sedaj razumljivo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod minister, prosim.
Spoštovani gospod poslanec! Torej prvič slišim. Jaz sem bil pripravljen na interpelacijo. Mislim, da tega v interpelaciji ni. To naj ne bo opravičilo, se bom pa vsekakor o tem pozanimal in vas bomo natančno obvestil.
Hvala lepa. Kar dolga je bila pot med poslancem Pukšičem in gospodom Potrčem. Gospod Potrč, končno je vaša beseda.
Hvala lepa, gospod podpredsednik, gospod minister, gospa državna sekretarka. Čakal sem in prišel na vrsto. Jaz ne bi niti razglabljal niti sodil o dejanskemu vplivu gospoda ministra za kulturo v Vladi. Vem, da je minister, in to spoštujem, in vem, da so kolegice in kolegi iz Liberalne demokracije vložili zoper njega interpelacijo. In jaz bi rad nekaj svojih mnenj in razlogov, zakaj bom to interpelacijo ob predlogu, da se glasuje za razrešitev na koncu, če bo takšen predlog podan tudi ustno, kot je pisno dan, glasoval. Gospod minister naj najprej povem, da ne razumem vaših vprašanj in vaših ugovorov na vsebino interpelacije. Namreč, ko ste govorili o tem, da ni konkretna, da je v nasprotju s poslovnikom, da ne navaja, kje ste kršili zakone in podobno - ne razumem, ker to ni problem, ki bi ga bilo treba postaviti. Namreč, vi niste obtoženi za nezakonito ali protiustavno ravnanje pred Ustavnim sodiščem, ampak je zoper vas vložena interpelacija in ne gre za nezakonito, ampak tudi za ustrezno ali neustrezno politično ravnanje kot ministra. Tukaj imamo pač poslanke in poslanci pravico soditi, ali neka politična ravnanja štejemo za ustrezna ali ne, in to šteti za kriterij, na podlagi tega se opredeljujemo za ali proti interpelaciji. Mislim, da bi bilo, bi rekel, dobro to razčistiti, ker nisem v tem pogledu vaših ugovorov razumel. Drugo, kar bi uvodoma rad povedal. Ni mi bilo všeč, ko ste poskušali pomen in verodostojnost interpelacije zmanjševati z diskreditacijo prvopodpisanih pod interpelacijo, to ni lepo, to ni vljudno, to tudi ni dostojno ravnanje ministra za kulturo, ne glede na to, ali ima ali ne vsak od nas tudi kakšen mladež, bi rekel, na svojem dosedanjem ravnanju in značaju. Poslanke in poslanci imamo pravico interpelacijo vložiti in odgovornost ministra je, da čim bolj korektno odgovarja na trditve, ki so, utemeljene ali ne, v interpelaciji postavljene. Tretje. Sedaj nekaj o vsebini. Moj temeljni razlog, da bom podprl interpelacijo oziroma predlog za glasovanje o razrešitvi, je tudi povezan s sprejemanjem Zakona o RTV. Pa mi ne vi niti kolegice in kolegi poslanci iz koalicije očitati, da ne vem, da je zakon Državni zbor sprejel - vem. Da ne vem, da je bil potrjen z minimalno večino na referendumu, pa tudi, če bi ta večina bila samo eden glas - bil je potrjen, tudi to vem. Vendar imam pravico soditi o ravnanjih vas in še katerega v času, ko smo se z različnih izhodiščih zavzemali, da bi ta zakon s tako vsebino bil sprejet ali ne, in v tem pogledu osebno menim, da so tudi vaša politična ravnanja bila do državljank in državljanov, ki so na referendumu odločali, zavajajoča. Zaradi tega menim, da niste korektno ravnali in ste sokrivi za vsebino zakona zaradi tega, ker ste ga tudi napačno, po moji predstavi, predstavljali in je sedaj sprejet takšen, kot je, ki meni osebno ne daje zagotovila, da uveljavlja javno RTV v interesu vseh državljank in državljanov Slovenije. Danes je že bilo govora o naročnini. Ne bom ponavljal tistega, kar ste povedali, ker se najbrž še spominjamo, vam bom pa povedal, da je vaš minister, vaš ministrski kolega na isto vprašanje, ali s tem, ko se realna vrednost povečuje, nastaja tudi problem ali ne za tiste, ki so do določenih sredstev upravičeni, imel točno diametralno nasprotno stališče kot vi, to je bil mag. Drobnič, ko smo govorili o Zakonu o socialnih transferjih. On je dokazoval, da ni nobenega problema za prejemnike socialnih transferjev, če se socialni transferji ugotavljajo enkrat letno, ker se zaradi tega še vedno ohranja enak odstotek, ne glede na to, da vemo vsi, da v tem času je - vi ste konkreten podatek navedli -, recimo, bila 2,5% inflacija in da bodo na koncu leta ti prejemniki socialnih transferjev po vaših trditvah realno dobili 2,5% manj. In jaz z vami soglašam. Realno bodo dobili tudi ti prejemniki socialnih transferjev konec leta 2,5% manj ali pa še več, ker se bo to stopničasto prelivalo. In meni ni všeč, kadar ista Vlada skozi usta dveh ministrov za svoj političen interes uporablja različne kriterije. In k temu bi rad povedal samo še to. Vsaj kar lahko z vso gotovostjo trdim, ker sem tudi z vami skupaj bil na javnih predstavitvah različnih pogledov tega zakona, preciznost o zmanjšanju naročnine RTV iz vaših ust ni bila takšna, da bi lahko kdorkoli razumel, da boste to trditev uveljavljali tako, da boste absolutno višino naročnine RTV primerjali enkrat s plačo, ki jo posameznik je oziroma bo dobil, oziroma primerjali z realno vrednostjo. To je pač zdaj nastalo, je pa pomembno zame zato, ker smo mi, drugi nasprotniki, trdili, da se najbrž sklicevati na to, da se bo najemnina - in takrat smo pa govorili - znižala, znižanje najemnine pa za mene, in ne znam drugače slovensko, pomeni z višine 100 na višino 95, to je znižanje, drugače je neko relativno razmerje. Vsi smo tako razumeli in pač šteli, da niste bili korektni do državljank in državljanov. Drugič. Kot minister ste morali vedeti, kako je z možnostjo realizacije tretjega programa RTV in prenosov sej. Če niste vedeli, je bila to, brez zamere, vaša ignoranca, pri čemer vam tega ne želim očitati. Vedeli ste. In danes se izgovarjati, da je vprašanje realizacije tretjega programa, ne glede na to, ali jaz mislim, da je tretji program idealna rešitev, da ljudje uživajo, ko nas gledajo, da smo duhoviti, da imamo zadostne polemike ali ne, ne glede na to, je stvar odgovornosti tudi izvedbe Zakona o RTV, ker je to bila ena od pridobitev novega zakona. In danes se izgovarjati, saj smo vsi vedeli, da se tega ne da realizirati zelo kmalu, ker je treba narediti drugo, tretje, četrto, ni korekten izgovor. To je bila ena od trditev, ki ni realizirana. In tretjič. Govorili ste o tem, upravičeno ali ne, kakšen je bil v prejšnjem Zakonu o RTV političen vpliv, in zagotavljali, zdaj po novem več političnega vpliva ne bo. V tem delu niste govorili resnice. Tudi če je prej bil, pa napačen, v novem Zakonu o RTV je sistemsko vgrajen prek sestave sveta RTV, prek programskega sveta RTV, prek njegovih pristojnosti in prek dejanskih volitev, kakor smo jih v Mandatno-volilni komisiji in v Državnem zboru upravljali, vključno s tistim listkom, kako naj koalicija glasuje, ki smo ga pač dobili. In reči, da prek sestave sveta, ki ima potem vse pristojnosti za imenovanje direktorja, direktor pa naprej do urednikov in podobno, ni zagotovljen politični vpliv, enostavno ni res. Vi ste na teh treh točkah govorili najmanj polresnice in zato je za mene to zadosten razlog že sam po sebi, da menim, da smo sprejeli zakon o RTV-ju, ki ni koristen, ker bi se lahko našle boljše rešitve, tudi ob večjem sodelovanju opozicije, stroke in podobno, civilne družbe, ki ste jo tud ignorirali, pa na žalost do tega ni prišlo. Zavestno nisem omenil 4. točke, ki ste jo zelo zelo poudarjali, ker vem, da je tukaj tudi vprašanje o ceni in okusu. Namreč, zelo ste poudarjali program bo kvalitetnejši. In jaz vam povem, jaz osebno mislim sicer drugače, ampak to se mi lahko mirno reče, da je to tudi stvar mojega okusa. Zaradi tega o tem ne želim govoriti, ker za marsikoga je kvalitetnejši, ker si je predstavljal kaj drugega in ker jaz predvsem spremljam tudi politični del programa v večji meri kot šport, kulturo, zgodovino in podobne stvari, najbrž razumete, zakaj, tudi zato, ker veliko časa za vse drugo nimam. Bi pa rad v zvezi s programom in v zvezi s pristojnostmi programskega sveta, za katere jaz vsebinsko sicer nisem bil najbolj navdušen, so pa zapisane v 16. člen in pravijo: "...redno obravnava uresničevanje sprejete programske zasnove in produkcijskega načrta ter daje generalnemu direktorju navodila v zvezi z odpravljanjem pomanjkljivosti na teh področjih", naslednja alineja, "obravnava uresničevanje sprejete programske zasnove", kar je sicer zelo podobno, je pa posebej napisano, naslednja alineja, "obravnava pripombe in predloge gledalcev in poslušalcev programov RTV Slovenije ter se do njih opredeli pri določanju programske politike in pri utemeljenih primerih da navodila generalnemu direktorju glede sprememb, ki morajo biti uvedene v programih". In sklicujoč se na te pristojnosti, ki jih ima programski svet, bi rad izrazil svoje veliko zadovoljstvo, da so novinarji informativnega programa, da je skupina članov programskega sveta RTV in še kdo izrazil svoj protest nad vsebino, kar je danes že bilo omenjeno, Piramide s prejšnjega torka z zahtevo, da naj se oceni, ali takšna vsebina ustreza programskim izhodiščem javne RTV ali pa je takšna, da spodbuja tudi sovražni govor in morda še kaj več. Jaz resnično sodim, predlagam, menim, čeprav nerad govorim o sami vsebini nekih oddaj, da pristojni v RTV v programskem svetu ocenijo to stanje in da se opredelijo v skladu s 16. členom zakona, tako kot sem ga prebral. In zadnje zaradi česar menim, da vaše ravnanje zasluži interpelacijo, kar ne pomeni spoštovanje zakona, je vaš odnos in tudi vaša razlaga do konkretnega problema sklenitve ustrezne pogodbe z rimskokatoliškim župniščem na Bledu v zvezi s sprejeto odločitvijo na Vrhovnem sodišču. Jaz namreč sodim, da vaša razlaga, da na podlagi te odločbe in zato ker je sprožen ustavni spor, da niste dolžni skleniti pogodbe, ni točna. Odločitev Vrhovnega sodišča je pravnomočna in izvršljiva. In če bi vi želeli bi lahko in morali zaradi varovanja interesa države, ker gre za javno in kulturno dobro, in zaradi tega, da bi si država preko sklenitve ustrezne pogodbe zagotavljala tudi potrebna materialna sredstva - in če hočete še zlobno pripombo - sanirala odločitev, ki je bila sprejeta leta 1992 v času Demosove Vlade pod ministrovanjem dr. Capudra, ki je - mislim, da dva ali tri mesece zatem ko je bila vložena zahteva za denacionalizacijo, že ocenil, kot da je upravičena in pravzaprav v posest kompleten blejski otok podelil rimskokatoliškemu župnišču na Bledu, kar se je, razen kar zadeva cerkve Marijinega nebovzetja, z zadnjo odločitvijo Vrhovnega sodišča pokazalo kot neutemeljeno. Mislim, da je prav in čas, da se ta obveznost, ki jo ima država do spoštovanja te odločbe, realizira, in gospod minister trdim, da bi vaše sklicevanje na ustavno odločbo bilo utemeljeno samo, če bi Ustavno sodišče zadržalo izvrševanje, ker pa tega - vsaj po mojem vedenju - ni, bi bil vi dolžni kot minister, da odločbo Vrhovnega sodišča, ki je - poudarjam še enkrat - pravnomočna in izvršljiva, izvršite. In si dovolim oceno, da tega niste storili zato, ker to ni bilo v vašem interesu, ker ste želeli tudi na tej točki - to pa ni edina, ko tako ravna ta država - zagotavljati poseben privilegij in posebne pravice Rimskokatoliški cerkvi. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Rop.
Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, gospod minister! V poslanskem klubu LDS smo pripravili interpelacijo o vašem delu tudi zato, da opozorimo širšo slovensko javnost na nekatere nedvoumne nepravilnosti, napake in verjamemo tudi slabo delo in verjamemo, da bo to pokazala tudi ta diskusija na vašem ministrstvu. Ne glede na to, kako in na kakšen način se bo končalo glasovanje o tej interpelaciji, sem prepričan, da smo v pomembnem delu z njo že uspeli. V dosedanjih devetih urah smo praktično vsi, poslanke in poslanci celotne opozicije, ne samo ene politične stranke, treh političnih strank, in moram reči, tudi nekatere poslanke in poslanci iz pozicije, ugotavljali številne slabosti in napake. Tisto, kar bi si jaz želel, pa je to verjetno iluzija, pa je, da bi vendarle nekatere od teh stvari tudi vi sami spoznali, se morda ob kakšni povprašali in ne vedno in v vsakem primeru samo zamahnili z roko in ugotavljali, da je interpelacija brezpredmetna, da je brez argumentov in da je navaden prosti spis. Prepričan sem, da smo v teh devetih urah še kako veliko stvari povedali, ugotovili, in da so tudi odgovori bili tako splošni, nekateri tudi tako zelo blizu in očitno neresnici, da bomo lahko o njih še govorili. In verjamem, da se bo v nadaljevanju še marsikaj od tega, kar je bilo danes zatrjevano, pokazalo kot neresnica. Govorili smo o marsikateri stvari, na primer, o lutkovnem gledališču v Mariboru. Zelo zanimive trditve. V enem dnevu smo slišali na eni strani, da ste ponovno zagotavljali, da je nekdo drug, ki je bil včasih župan mesta Maribor in je opravljal še marsikatero funkcijo v Mariboru, govoril neresnice, govoril laži. Taisti je danes govoril, da to vi počnete. In danes, moram reči, nismo dobili odgovora na to vprašanje. Sam seveda srčno upam, da bomo v nadaljevanju dobili odgovor. Ne nazadnje, če je odgovor takšen, da ima bivši župan Maribora prav, potem gre v tem primeru nedvomno za očiten, jasen primer politične korupcije. Poslušali smo tudi o Lipici. V zvezi z Lipico smo se leta in leta trudili, da bi rešili situacijo. Priznam, da ne vedno najbolj uspešno, vendar so bili napori številni. Bili so napori s strani ministrov za kulturo, številnih dosedanjih, in verjamem, da ste v delu morda tudi vi najprej na tem področju menili kaj narediti, pa tudi ministrov na področju kmetijstva. Rešitev, ki jo ponujate, seveda ni rešitev Lipice, je pa divja privatizacija Lipice in neka svojevrstna korupcija, kot je še nismo poznali v Sloveniji. Moram pa reči, da mene osebno in tudi nas v poslanskem klubu LDS najbolj skrbi tisto, kar počnete, kar delate, kar govorite in kar tudi sedaj branite na področju medijev, na področju RTV Slovenija. Kljub vsem izrečenim besedam, dokazom, če hočete, pismom in javnim pozivom smo danes slišali, da vi ne vidite, da bi vaše obljube ne bile izpolnjene. Ne vidite, da se situacija na tem področju v Sloveniji vidno in jasno slabša, pač pa celo zatrjujete, da se je situacija izboljšala in je boljša. Ne glede na to, da je bil sprejet nov zakon z vsem pompom in navdušenjem nekaterih in nekateri ste še vedno ponosni na ta zakon in da ste zamenjali direktorja RTV, direktorja televizije, direktorja radia, da je bila zamenjana direktorica informativnega programa, direktor razvedrilnega programa na Televiziji Slovenija, da so bili zamenjani uredniki informativnega programa, urednik I. programa radia, urednica II. programa radia, teh rezultatov ni. Moram reči, da se takoj podpišem pod obljube, ki ste jih vi dajali pred sprejetjem zakona o RTV. Tudi sam bi glasoval za ta zakon, v kolikor bi takrat verjel tem obljubljam. V kolikor bi takrat verjel, da boste to dejansko tudi storili. V kolikor bi verjel, da bo posledica tega zakona bolj pester, bolj kvaliteten program javne radiotelevizije. Jaz ga ne vidim, jaz moram reči, da ne vidim bolj pestrega in bolj kvalitetnega programa in če bi danes vprašali gledalke in gledalce, ki danes to gledajo, pa še marsikaj drugega, ne verjamem, da bi se strinjali, da je program Televizije Slovenija kaj boljši, da bo ta zakon zagotavljal pravice novinarjev do svobodnega poročanja, dajte vprašati gospo Vido Petrovčič, ali se strinja, da je ta zakon pripeljal do pravice do svobodnega poročanja. Morda je celo ta ista novinarka glasovala za ta zakon, pa jo danes vprašajte, če je ta zakon res pripeljal do pravice do svobodnega odločanja. Ali je ta zakon res zagotovil tisto, kar ste tolikokrat trdili na javnih tribunah, da bo ta zakon na koncu lahko zagotovil, da bodo novinarji svobodni, pokončni in neodvisni? Prvi novinar, ki je bil takšen, je bil kaznovan, je bil izločen in sankcioniran in danes seveda to razlaga, ker je pokončna, tudi širši slovenski javnosti; in prav je tako, edino na ta način lahko stvari spreminjamo. Rekli ste, za bolj varčno poslovanje in za manjši RTV prispevek. Normalno, tudi sam bi se takoj podpisal pod takšno rešitev in bi vam zaploskal, jaz moram reči, da bolj varčnega poslovanja ne vidim. Plača direktorja, sejnine, pa tudi stroški, ki so, so še vedno tako visoki oziroma precej oziroma višji, kot smo poslušali poslanca Kumra. Moram seveda tudi povedati, da varčevanje na tistem delu, kjer ste ukinjali nekatere programske sheme ali pa ste ukinili prenašanje "Euro Lige". Torej tistih shem, ki imajo največ gledalcev - ni nobeno varčevanje, ampak je oškodovanje tistih, ki plačujejo RTV prispevek. Rekli ste, za več kulture, dobre zabave in več kvalitetnih informacij - takoj se podpišem pod to, kadarkoli. Pa je bila včerajšnja Piramida več kulture in dobre zabave? Je spodbujanje nestrpnosti in ksenofobije to, kar ste obljubljali? Danes ste dobili dopis, podpisan s strani novinarjev RTV Slovenija, ki vam govorijo, kaj se dogaja in kaj se je zgodilo. In ne nazadnje, gospod minister, ne samo, da so to očitni dokazi. Tudi tisto, kar se da izmeriti, sami ste govorili, da niste nobenih dokazov videli za to, kar počnete slabega in to kar je bilo zgrešenega. Meritve gledanosti RTV-ja jasno kažejo, da je gledanost RTV Slovenija padla. Saj to so preverljivi podatki in tudi to, boste rekli, da je pot na boljše. Ali pa upad zaupanja gledalcev v medijih, ki je bil izmerjen in ki je res povezan ne samo s primerom RTV Slovenija, ampak tudi političnim prevzemom časopisa dela in vseh tistih kolobocij, ki ste jih počeli in so jih počeli v pisarni predsednika Vlade ob prevzemanju časopisnega podjetja Delo. Jaz vam zelo odkrito verjamem, tukaj vam pa verjamem, za razliko od drugih navedb, ki ste jih danes tukaj razlagali. Danes ste rekli, da ste pa sedaj res bistveno bolj zadovoljni s časopisom Delo. Seveda da verjamem, da ste! Zelo verjamem, ker sedaj lahko odločilno vplivate verjetno na vsebino časopisa Dela, vam je naklonjen, vam je prijazen, je manj neodvisen, je manj nepristranski. Seveda, to je takšno Delo, kot ga želite. To je takšno Delo, kot ga želite. In podobno se dogaja tudi na RTV Slovenija. Seveda pa gledalci in gledalke, bralci in bralke niso naivni in to se vidi po gledanosti RTV-ja in se vidi tudi po čitanosti časopisnega podjetja Delo. Gospod minister, ob sprejetju ste vehementno zatrjevali, sedaj vas bom citiral, sicer ne na nacionalni televiziji, ampak na komercialni, ste citirali: "Nov zakon postavlja zelo jasno odgovornost, iz katere bodo izhajale tudi boljše programske možnosti, in mislim, da bo televizija s to odgovornostjo, transparentnostjo in javnim delom upravljavske strukture postala resnična javna televizija." To ste povedali na javnem soočenju. To je citat tega, kar ste vi govorili, obljubljali in na osnovi česa so se premnogokateri odločili, da so podprli ta zakon in takšno ureditev. Tudi jaz bi podprl ta zakon in takšno ureditev, če bi vam verjel, pa vam nisem verjel in mislim, da sem imel prav, da vam nisem verjel. Kajti televizija ni ne boljša, še zlasti pa ni več javna, zato ker posledica zakona, ki ste ga sprejemali in na koncu tudi sprejeli, je - jaz sem to večkrat že povedal - državna, je vladna televizija, ki jo vi sami upravljate, kontrolirate, nadzirate in rezultati so tukaj, merljivi in javni. Sami ste zagotavljali, vi in drugi, ki ste branili zakon, sedaj bodo zakon in sistem in shema upravljanja televizije takšni, da bo hierarhija pregledna in transparentna in bo torej jasna odgovornost. In odgovornost bo šla vse do Vlade in tudi do političnih strank, ki bodo edine, same odločali o tem, kdo bo kje sedal in kdo bo upravljal s to televizijo. Jaz sedaj računam, da boste to odgovornost vzeli na sebe. Obljubljali ste večjo odgovornost in prosim, vsaj na tem področju se držite te obljube, ki ste jo tukaj dejali. Seveda bi vas opozoril še na eno zanimivo zadevo. Te dni sem gledal, kaj ste predlagali, politične stranke, ki ste tukaj, v proceduro v Državnem zboru. Morda pa ste kaj takšnega predlagali, kar bi mi morali sedaj predlagati, morda dati tudi na referendum, morda tudi vprašati slovenske državljanke in državljane, ali se strinjajo s takšno ureditvijo. Če velja, in ta razmislek bomo mi naredili, da ta televizija ni več javna, da je vladna, potem velja tudi razmislek o tem, kdo in na kakšen način bo plačeval v Sloveniji RTV naročnino - ne glede na to, ali je naročnina padla ali ne, ali se igramo z deflacijo, inflacijo ali realnimi velikostmi. Če ste že tako ponosni, da vstopamo v evro območje, potem si preračunajte RTV naročnino v evre in boste ugotovili, da je v evrih RTV naročnina ostala, seveda, da nespremenjena. Mi imamo v Sloveniji fiksen tečaj evra od leta 2004, od junija, in ga bomo s 1. januarjem sploh imeli in se ne spreminja več. In v evrih je RTV naročnina konstantna. Kaj pravi zakon, ki ste ga vložili 13. maja 2004? Prvopodpisani France Cukjati, drugopodpisani Janez Janša. 13. maja 2004 sta ta dva gospoda, eden je danes predsednik Vlade, drugi predsednik Državnega zbora, predlagala: Zavezanec za plačilo prispevka po tem zakonu pa ni oseba, ki poda izjavo, da sprejemnika, mislila sta televizijski sprejemnik in radijski, ne uporablja za poslušanje oziroma gledanje radijskih in televizijskih programov RTV Slovenija. Torej, v tem zakonu sta Janez Janša in France Cukjati predlagala, da vsi tisti, ki v Sloveniji izjavijo, da televizije in radia ne uporabljajo za poslušanje oziroma gledanje programa RTV Slovenija, so oproščeni plačevanja RTV prispevka. Morda pa je to dober predlog, da potem, ko smo imeli več kot eno leto izkušnje z vašim predlogom, predlagamo kaj takšnega. Bomo videli, kaj bodo rekle državljanke in državljani Slovenije, če jih bomo kaj takšnega vprašali. Ali se bodo strinjali, ali se ne bodo. Tudi mi bomo razmislili, ali bomo s takšnim predlogom šli ali ne. Ali bomo šli s takšnim predlogom ali ne, je tudi odvisno od tega, kako se bo danes Državni zbor tukaj in sedaj odločil? Ali bo prekinil to prakso, ki se sedaj dogaja? Ali bo stopil na stran neodvisnega novinarstva? Ali pa se bo priklonil? Danes se bo priklonil volji nekoga in kljub temu, da je več ali manj jasno in očitno, da so bile kršene obljube in program in zaveze, izglasoval zavrnitev razrešitve ministra. Ali pa bo morda le razmislek šel v to smer, da se ta praksa spremeni, da skupaj ugotovimo, da v preteklosti, da ni bilo vse v redu, tudi mi lahko svoj del priznamo, ni nobenega problema, da ugotovimo, da tudi sedaj ni vse v redu in da poiščemo kakšen boljši sistem, ki bo pripeljal do javne Radiotelevizije Slovenije, morda, kot nekateri ponujajo, po vzoru britanskega BBC-ja, ali pa kakšne druge primerljive ureditve, katere bistveni cilj bi moral predvsem biti, da v Sloveniji ne bi več imeli primerov Vide Petrovčič. Hvala.
Hvala vam. Hvala tudi kolegu Pavlihi za popoldansko vodenje seje. Besedo ima poslanski kolega Miro Petek.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Pozdravljeni vsi skupaj v tej dvorani. Mislim, da je interpelacija LDS zoper ministra za kulturo ena velika intelektualna črna gradnja. S črnimi gradnjami pa vemo, kako je, ali jih legaliziramo ali pa jih rušimo. Če bi to črno gradnjo legalizirali, bi seveda stopili nazaj v prejšnjo tisočletje, lahko pa jo rušimo. Rušijo pa jo volivci in volivci, so pred dvema letoma in na teh zadnjih lokalnih volitvah že povedali svoje mnenje. Iz tega spisa, ki je nam priložen, se seveda vidi, da so interpelacijo pisali frustrirani postkomunisti. Z zadovoljstvom pa sem prebral odgovor gospoda Vaska Simonitija, ki je bil luciden in z to interpelacijo ni obračunaval z levo roko, ampak z argumenti. Vesel sem, da imamo po Rudiju Šeligi končno na mestu ministra za kulturo ponovno intelektualca, ne kakšnega vaškega uradnika ali vaške uradnice. Žal pa mi je, da mora minister Simoniti poslušati vso to godljo in držati hrbet, da izlivajo nanj vso to gnojnico. Nemara bi lahko ta današnji dan izkoristil bolj koristno. Če pogledate na Cobiss, koliko znanstvenih del je gospod minister Simoniti napisal, boste prišli do ugotovitve, da jih je napisal precej več, kot jih je pa marsikdo v tem parlamentu prebral v času svojega življenja. 60 tisoč prodanih izvodov gospoda Simonitija je seveda rezultat, ki ga bo v tej državi redko kdo dosegel. Dobro, minister Simoniti se je pač odločil, da bo minister, mi smo ga tukaj potrdili in pač mora požreti tudi to. Slovenska kulturna javnost je bila nad interpelacijo zoper ministra - mnogi so govorili, da gre za interpelacijo zoper kulturo - večkratno presenečena. Tudi Drago Jančar je bil nad tem začuden in nekje pravi, danes je bilo tukaj veliko citatov, se bom poslužil še citiranja jaz. Drago Jančar pravi, "kako se ljudje, ki jim je bila kultura vedno deveta skrb, o umetnosti pa niso vedeli nič, izbrali kulturo za prizorišče političnega boja! Seveda vse skupaj je tukaj ciljano na RTV, na Zakon o RTV-ju, izgubljen referendum, kar je za vladajočo, bivšo vladajočo elito velika bol. Mnogi pa priznavajo, da na RTV-ju ne gre nič kaj več za kakšen politični vpliv, kot je pa šlo v preteklosti, in to priznavajo celo tisti, ki gledajo novinarjem in delu na nacionalni RTV kar krepko pod prste. Res pa je to težje doumeti vsem tistim, ki so navajeni znane matrice "dragi Tone - dragi Borut", ali če si spet sposodim Draga Jančarja, "hudo je tistim, ki so bili navajeni iz strankarskih pisarn kar po telefonu urejati časopise in TV oddaje". Mene je presenetilo, ker je v tem spisu tudi priložen dokument, to so izpisi iz forumov. Bil sem presenečen in seveda razočaran, ker mislim, da se v zgodovini slovenskega parlamentarizma, v zgodovini interpelacij kaj takega še ni zgodilo. Graditi interpelacijo na izpisih anonimnih piscev si seveda lahko razlagamo le tako, da predlagatelji niso imeli dovolj tehtnih argumentov in so se poslužili internetnih forumov. Tu piše v teh forumih, so izrazi, kot so: "TV Vatikan, janševistični medijski sklad, šalabajzerski mediji." Ne vem, če si mi zaslužimo tukaj v parlamentu, da razpravljamo o takih dokumentih. Meni je resnično žal. Glede na to, da zelo radi moji kolegi iz opozicije citirajo, govorijo o evropskih institucijah, je tudi institucija "World Press Freedom Committee", ki je leta 2002 v Dunajski izjavi zapisala, to je 4. členu, da je potrebno ločiti med vestmi in novicami, in se je postavila za kulturo dialoga, seveda hkrati se je zavzemala za svobodo na medmrežju, vendar je poudarjalo kulturo dialoga, o čemer smo nenazadnje govorili tudi včeraj, ko smo razpravljali o Poročilu varuha človekovih pravic. Mogoče še nekaj okrog cenzure, o kateri se je danes tukaj veliko govorilo. Treba je ločiti cenzuro, to je pritisk politike, lastnika, pritisk urednikov na medije, na novinarje in seveda nekakovostno delo novinarjev. Tu je seveda izjema, cenjena kolegica Vida Petrovčič, ki je zagotovo ena od boljših slovenskih novinark, res pa je, da hodijo okrog mladi pisci, ki govorijo o nekakšnih cenzurah v slovenskem tisku in na nacionalki. Ta cenzura je vprašljiva. Rekel bi prej, da gre za skromno žurnalistično znanje, velikokrat za mešanje novinarskih zvrsti, kar pa seveda ni mogoče zaviti v celofan in prodajati kot cenzura. Gre za vprašanje profesije. Novinarstvo v slovenskem prostoru žal ni profesija, kot je to medicina ali pravo, vendar je to že druga zgodba. Hvala.
Hvala. Besedo ima poslanec dr. Pavel Gantar. Izvolite.
Hvala lepa. Zelo dobro je, da je pred mano govoril spoštovani kolega Miro Petek, ki je govoril o interpelaciji kot nekakšni črni gradnji. Me prav zanima, s kakšnimi sredstvi bo to interpelacijo rušil - nas bo kuril, sežigal ali bo samo pritiskal na sivo tipko? In če bo ta interpelacija padla, tako kot v drugih primerih, bo prisilno odpeljal tudi njihove avtorje v begunski center v Postojno? Sicer pa sem se prijavil nekoliko pozneje k besedi, da bi pravzaprav poslušal razpravo in tudi ministra, kaj nam bo povedal. Kajti, resnici na ljubo, pisni odgovor na interpelacijo je mešanica nekih birokratskih odgovorov, nekih floskul. In danes žal po vsem tem, kar je bilo rečeno z njegove strani, nisem nič kaj bolj zadovoljen z njegovim odgovorom. Več kot to, rad bi mu povedal - ni ga tu, kako značilno, ko govorimo ministru, govorimo zraku oziroma zraku, ki ga diha, seveda njegovo sodelavko puščam tu ob strani. Vendar bi mu rad povedal - ali zraku, ki ga je dihal -, ga predvsem seznanil s svojim pogledom na stanje v slovenski kulturni politiki v zadnjih letih, odkar on vodi to ministrstvo. Na vseh področjih kulture in medijske politike, kjer se je lotil urejanja stvari, gre na slabše. Odstopa se, in to radikalno, od že uveljavljenih kod kulturne politike, od načel tolerantnosti, dopuščanja različnih in estetskih praks, netoleriranja politično pristranskih projektov, odpiranja in spodbujanja medijske pluralnosti, se razgrajuje institucije, se odstavlja in menja ljudi. Razvija se kultura molka. Mogoče nekateri ne vedo - sam o tem sicer ne želim preveč govoriti -, bil sem precej dolgo časa predsednik ŠKUC foruma v 80. letih. Veliko ljudi, ki so takrat začeli na robu kulturne margine, je danes uveljavljenih in priznanih umetnikov z vsemi možnimi nagradami. Veliko ljudi, ki jih srečam, mi povedo in potarnajo nad stanjem, ki se dogaja danes v slovenski kulturi. Čisto drugačna je v njihovih očeh. In ko jim rečem, naj to sprožijo, rečejo, ne, ne, ni še čas, počakajmo še malo. Bojijo se - kultura strahu in kultura molka. In kadar je možnost, da bi se v tej slabi situaciji vendarle lahko izbiralo med slabim in še slabšim, minister direktno izbere vedno slabšo možnost. Ni izbire. In ko se zdi, da slabše ne more iti, ali pa se pokaže kakšna šibka možnost, da bi lahko bilo nekoliko bolje ali drugače, ne, to je prazno upanje, vedno je lahko le še slabše. Minister Simoniti ne dopušča upanja za odprto kulturno politiko, čeprav je teh fraz vajen in o tem veliko govori. Najprej in najbolj, in na to sem bil danes pozoren, na ravni govora o kulturi. Njegove sodbe so brezprizivne in dokončne, izreka jih na nekakšen, rekel bi, vzvišen in malomaren način, samozadosten način, kot neko končno stanje. In recimo to resnico Potokar-Ravnikarjevem biroju izreka, ne da bi trenil z očmi. V odgovoru na interpelacijo se ne loti očitkov, ampak tistih, ki ga interpelirajo. Sicer pa smo že slišali in pričakovali za to Vlado že obvezen molitveni in zalotitveni obrazec "če je kaj narobe v kulturi, so za to krive prejšnje vlade". Mi smo tisti, nam govori minister, namreč njegova Vlada, ki te napake popravljamo, ki smo se, kot je rekel, z vso resnostjo lotili urejanja. In res, resno so se lotili urejanja Kobilarne Lipica in glej ga, nastaja novo igrišče za golf. In več kot to, kupi gnoja, o katerih je govoril minister, kupi gnoja pred štalami so izginili v nezavarovane kraške vrtače in ogrožajo vodne vire. Minister se pohvali, da je jeseni kostanjem odpadlo listje in kmalu si bo naš minister vrstil zasluge, da zjutraj vzhaja sonce, in krivil svoje kritike, da zvečer zahaja. In resno se je tudi ta vlada, če gremo naprej, lotila urejanja romske problematike in poglejte, imamo izseljene prebivalce in pretepene državljane. Resno so se lotili urejanja razmer na RTV in imamo programe, ki jih gleda vse manj ljudi. Sam bi rad opozoril na nekaj značilnih primerov. Tretji program, v razpravi o zakonu o RTV sem opozoril, da minister obljublja nekaj, kar ne bo mogel uresničiti. Opozoril sem na pomanjkanje frekvenc in infrastrukture za zagotavljanje pokritosti 90% teritorija države. Opozoril sem tudi, da obstoječa infrastruktura oddajnikov zaradi fizikalnih zakonitosti ni ustrezna za zagotovitev pokritosti. Povedal sem tudi ocene, da bi takšna mreža stala približno milijardo tolarjev. Mi niste odgovoril, da je frekvenc dovolj, da jih je treba samo prerazporediti; in v odgovoru na interpelacijo pa vendarle priznava, da jih ni. To je moral vedeti tudi tedaj, zavestno je zavajal. Sicer nerad citiram sam sebe, pa vendar se bom, ob tem zakonu sem nekoč izjavil, da je minister za kulturo specialist za srednji vek, v katerem še ni bilo televizije, ga pa to ne opravičuje, da je poslal v Državni zbor srednjeveški Zakon o RTV. Danes se moram opravičiti, danes se moram opravičiti, opravičiti se moram srednjemu veku. Ta je bil mnogo bolj odprt in svoboden, kot je politični horizont sedanje kulturne politike in ministra. Frustracija, kot nekateri govorijo, nas, LDS-vcev, češ da smo izgubili TVS. Ne vem, zakaj bi bili frustrirani nad nečem, da bi izgubili nekaj, česar pravzaprav nikoli nismo imeli. Direktorji RTV-ja so bili, še enkrat opozarjam: Janez Jerovšek, Žarko Petan, Janez Čadež, Aleks Štakul. Nobeden od teh niti blizu približno ni bil blizu LDS vseh teh 15 let. Kobilarna Lipica. Minister je kot predstavnik Vlade predlagal in zagovarjal Zakon o Kobilarni Lipica. Vladajoča koalicija ga je kljub našemu nasprotovanju sprejela. Ustavno sodišče ga je v delu, ki se nanaša na urejanje prostorskih zadev, zadržalo in programe varstva razvoja je zadržalo. Jasno, v Evropi že od srednjega veka naprej velja, da je urejanje prostora ubranizem v javni domeni, kar pa pomeni, da se v ureditvah mora izreči javnost, še posebej pa se morajo izreči prizadeti, mejaši in lastniki sosednjih parcel, ki bi jih poseg utegnil prizadeti. Zakon namenimo in izrecno negira to tradicijo urejanja prostora, in kaj takega seveda ne more priti skozi v kolikor toliko normalni državi. Leto in pol je bilo, pravi minister, 17 konj v boksih, se pravi v času, ko vi vodite to Vlado in ko ste vi prevzeli ingerence, in po mailu so mi tudi sporočili, da prav danes, v teh dneh pravzaprav ni nič drugače. Veliko se govori o vplivanju na medije, urednike in novinarje. Jaz bi rekel tako, politiki tako kot tudi nekateri drugi izpostavljeni poklici želijo vplivati na to, kako bodo drugi poročali o njih. Drugo pa je, kadar politiki zlorabijo javno moč, oblast in moč, ki mu jo dajejo položaji predsednika Vlade, ministra in tako naprej, in odstranijo novinarje, če ocenijo, da poročajo tako, da ne ustreza njihovi politiki. To se je na RTV zgodilo z Vido Petrovčič, ki je bila že omenjena, pa tudi v primerih, kjer gre za apolitične zadeve, kot je Tistega nedeljskega popoldneva, izjemno sposoben organizator, urednik, avtor oddaje Bojan Kranjc je odšel, je bil prisiljen oditi s televizije, na jasno, komercialni kanal. Pa ne samo on, cela ekipa je šla z njim, ker se tam ne da več delati. In programski svet je recimo imel neko razpravo o tem, o programskih standardih, in eden od teh standardov, naj bi določal, da novinarji ne smejo naklonjeno poročati o nedemokratičnih režimih. To sicer ni bilo sprejeto, to navodilo so zavrgli, ampak bizarno je že to, da se o tem razmišlja, da bi kvalificirali poročanje o državah, o katerih državah se poroča naklonjeno, o katerih se poroča nenaklonjeno. Ali recimo direktor TV Slovenija, gospod Možina, ki je ob zapletu na Hotizi zahteval, kot se temu reče, patriotsko poročanje - to pomeni poročanje v korist Vlade, ki naj "kao" zagovarja nacionalni interes, namesto da bi kot vsaka javna televizija ali javni medij poročal o vseh vidikih zapleta, o različnih stališčih in iz različnih zornih kotov gledanja. Zanimivo. Tudi soočanj med ministri in recimo predstavniki opozicije tako rekoč ni več. Tukaj in tam je še kakšen, zadnji je bil mogoče prav z ministrom. Ampak sicer pa so sedanji uredniki na široko zaščitili ministre in predstavnike Vlade pred neprijetnimi vprašanji in kritiko opozicije. Pravijo in hvalijo se tudi naši kolegi, da politiki te Vlade ne telefonirajo urednikom. To seveda ni res, vemo. Povedo nam ti novinarji, da to ni res. Res pa je, da jim verjetno ni treba več veliko telefonirati, saj so postavili urednike, ki uganejo želje svojih gospodarjev, še preden jih ti izrečejo, in to so pravi uredniki. Pravi urednik je tisti, ki poroča po vaši podobi tako, da mu tega sploh ni treba naročiti, in to se je danes seveda zgodilo. Še veliko bi lahko govoril, pa vendar bi rekel predvsem to, da minister ni odgovoren za vsak članek, ki je napisan, ni odgovoren za vsako oddajo in vsako besedo, ki jo izrečejo povabljeni gostje, odgovoren pa je za stanje medijskega prostora in kulturnega prostora v celoti. Za njegovo regulacijo, za to, ali je pluralen, odprt, ali omogoča svobodo, pa hkrati tudi onemogoča tiste oblike govora, ki dejansko povzročajo nemir, nestrpnost in sovražnost. In ta zakon je postavil takšen programski svet, ki ste ga tu izvolili. Iz vladajoče večne je postavil takšne urednike in direktorje in ti uredniki so postavili takšne oddaje in to, kar se je zgodilo, je v tem smislu zasluga in kompetenca in pristojnost tega ministra. Ne morete povzročiti nekih dogodkov, potem se pa obrniti stran in reči, to je za mene španska vas. S tem se jaz ne ukvarjam, to ni ministrov posel. Vi ste predlagali "Grimsov zakon", če smem tako reči. Vladajoča koalicija ga je sprejela in ta programski svet je potrdil in imenoval te urednike in vi se ne morete obrniti stran od tega. To je vaša odgovornost in to je tudi vaša pristojnost. Hvala lepa.
Hvala vam. Besedo ima poslanec Bojan Kontič.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani gospod minister s sodelavko, kolegice in kolegi! Pravo naključje je, da interpelacijo obravnavamo danes, ko v Velenju odpiramo prenovljen kulturni dom, in če bi sklepal po podatkih, ki so bili tu izrečeni o dogodkih oziroma načrtovanjih v Mariboru, bi lahko rekel, da smo imeli presneto srečo, da smo knjižnico končali v prejšnjem mandatu in da smo kulturni dom končali do današnjega dne. Ni dvoma, minister bo ostal minister, razen če se bo sam odločil, da ne bo več minister, ali pa mogoče predsednik Vlade, podobno kot pri Drobniču. Ampak tu ni upanja na uspeh. Ta minister bo ostal še naprej minister, je pa to priložnost, da spregovorimo nekoliko o tem, kar se je dogajalo v preteklih dveh letih. In ko primerjate interpelacijo s črno gradnjo, naj povem, da sem v prejšnjem mandatu zelo natančno prisluhnil vašim interpelacijam, ko ste jih vlagali. In če v tej črni gradnji razmišljamo, ali je potrebno legalizirati ali odstraniti, bi se vaše morale sesuti same vase takrat, ko ste jih vlagali, pa žal temu ni bilo tako. Cilj je bil znan in lahko celo ugotovim, da so vam uspele, čeprav takrat niso bile izglasovane, se je to kasneje v volilnih rezultatih vsekakor odražalo, pa je bilo veliko demagogije. Bile so tudi laži, ampak dobro, to je bilo v preteklem mandatu. Naj povem, da sem tudi sam eden tistih, ki ni razumel ministra ali pa ne razume ministra, ko govori o znižanju RTV prispevka. Sam menim, če nekaj znižaš, je za to potreben aktiven pristop, aktiven poseg v RTV prispevek. Torej, morali bi ga znižati za določen odstotek ali za določeno višino tolarjev še v tem trenutku, v naslednjem letu boste lahko znižali za nekaj evrov, če ste imeli resen namen. Zgolj čakanje na to, da bo inflacija storila svoje, verjetno ni zadosti. Kaj pa, če bi imeli deflacijo? Kaj pa, če bi plače ne rasle v Sloveniji? Kako bi potem svoje napovedano znižanje RTV prispevka uresničili? Bi že našli izgovor, kot ste ga našli sedaj, ko je zakon v veljavi, ko je referendum mimo. Za potrebe referenduma je bilo pa treba povedati kaj več, in to ste seveda tudi počeli. Pa ne samo, da ste rekli, da bo prispevek nižji, rekli ste tudi, da bo red na tem področju plačevanja RTV prispevka. Pa tudi danes tega reda ni. Na vas sem naslovil poslansko vprašanje in tudi dobil odgovor. Pri meni v poslanski pisarni se je zglasil gospod, ki za isti sprejemnik plačuje dva RTV prispevka že kar nekaj časa, enega preko trajnika, drugega pa mu preko pokojnine, s pomočjo odtegljajev v pokojnini [[...]] [[Oglašanje v dvorani.]] Gospod Jerovšek, umirite se, imate priložnost govoriti. Govorite vedno, tako da ne bo težav. Bi pa včasih bilo dobro tudi, če bi molčali. Torej, na tem področju reda ni in bo treba nekaj storiti. Seveda lahko rečete, da ni v pristojnosti Ministrstva za kulturo, ampak RTV je javni zavod, RTV je zavod, kjer politika vsekakor ima vpliv, če ne drugače, takrat, ko ste postavljali člane v odbor. Vemo, kako ste jih postavljali, vemo tudi za - moj kolega je takrat rekel - "plonk" listke, kako se glasuje, da dobiš ljudi, ki ti potem v tem zavodu ustrezajo. Zgodba o 3% ima že dejansko dolgo brado. Naj tudi tokrat spomnim, da sem bil prvopodpisani pod amandma, ki je določil 3% za lokalne, regionalne in študentske radijske in televizijske postaje posebnega pomena. Takrat sem bil deležen kritike ministrstva, čeprav ga je vodila sočlanica stranke, pa tudi v lastnih vrstah nisem imel ravno podpore za tisti amandma. Sem jo pa, zanimivo, takrat dobil v opozicijskih vrstah, kjer so sedeli današnji koalicijski poslanci. No, in tudi tista sredstva, ko se je RTV prispevek dvignil, potem niso bila porabljena za to, za kar bi morala biti. Toda takrat smo govorili o tem, da bodo imeli status. Se pravi, tisti, ki bodo imeli status, bodo ta sredstva dobili. Danes se sredstva delijo na podlagi razpisa, na podlagi programov; kako se delijo, je druga stvar. Morda bi bila smiselna ena dobra analiza o tem, kdo je dobil ta sredstva, in potem malo tudi križati te rezultate. Mislim, da bi dobili zanimive rezultate in zanimive podatke. Pravite, da je RTV popolnoma samostojna, in da če razmišljamo, kaj šele govorimo drugače, žalimo vodstvo RTV. Kako pa je bilo potem mogoče napovedovati izboljšanje programa, če na to nimate nikakršnega vpliva. Takrat je bilo tudi celo na panojih glede ponovitev oddaj, da ponovitev ne bo več. Ponovitve so, sedaj se da že točno napovedati, če gledaš televizijo v petek, si lahko v nedeljo na sprehodu, če gledaš samo Televizijo Slovenija, ker se v nedeljo v določenem času ponavlja oddaja, ki se predvaja v petek. Torej, tudi to ne drži, tudi to je ostalo, torej ponovitve so. Tretji parlamentarni program, koliko besed je bilo izrečenih v preteklem mandatu o tem, da je potrebno prenašati seje Državnega zbora, da je to v interesu demokracije, da je to v interesu volivk in volivcev, ki se potem lažje odločajo o tem, komu zaupati glas na naslednjih volitvah, in da je to tudi nadzor izvršilne veje oblasti s strani volivk in volivcev. Pa smo ostali na pol poti. Na pol poti smo ostali zato, ker smo natančno vedeli, da ta projekt ni enostaven in da ga ni enostavno prenesti v prakso; pa še takrat, ko imamo možnost, se v Državnem zboru odločamo drugače. Naj navedem primer, zasedali smo v eni izmed sob tukaj na Šubičevi, Odbor za lokalno samoupravo in regionalni razvoj, dvorana na Tomšičevi, od koder je omogočen neposredni prenos Televizije Slovenija, je samevala, predlog, da se preselimo v to dvorano, je bil gladko zavrnjen s strani večine, koalicijske večine. Torej, naenkrat vam je interes za prenos sej splahnel na minimum in tako se je zgodilo tudi takrat, ko smo predlagali, da izkoristimo to priložnost in da o Zakonu o financiranju občin, ki je zelo pomemben zakon, spregovorimo tako, da to slišijo tudi prebivalke in prebivalci Slovenije in na ta način ocenijo kvaliteto tega zakona. Ampak to že ni več stvar ministra, to so odnosi znotraj parlamenta oziroma tudi vodstva parlamenta. Če govorimo o izgubi, če rečemo, da imajo na RTV izgubo, in če še upoštevamo sestavo koalicije, je povsem normalno, da nekatere športne dogodke zamenja tudi kakšno ustoličenje. To je cenejše, zanesljivo, za to ni treba plačati, pa verjetno si kdaj kasneje za to še nagrajen. Glede blejskega otoka in vaše argumentacije v odgovoru na interpelacijo pa moram tudi sam ugotoviti, da ni težava v Ustavnem sodišču, da ni težava v odločitvi, v odločbi, da je težava v bistvu v tem, si upam trditi, da bi vam bolj ustrezala rešitev, ki je bila že leta 1992 sprejeta, in da zato tudi ne hitite, v upanju da vam morda tega celo ne bi bilo potrebno storiti, namreč razpisa, da bi blejski otok dali v upravljanje, ker morda še vedno po tihem upate, da bo ostal v lasti Rimskokatoliške cerkve. Hvala lepa.
Hvala vam. Besedo ima poslanka Darja Lavtižar Bebler. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani zbor! Spomnim se, da se je kmalu zatem, ko smo vložili interpelacijo zoper ministra Simonitija, na tiskovni konferenci oglasil predsednik Vlade, gospod Janša, in zagotavljal, da je ta interpelacija pravno povsem neutemeljena, da torej ni nikakršne pravne podlage zanjo. To danes tukaj "papagajsko" ponavljata, izraz ni moj, je premierjev. Torej, minister Simoniti in cenjen kolega Grims "papagajsko" ponavljata za predsednikom Vlade. Interpelacijo je možno vložiti v skladu z zakonom le zaradi kršitve Ustave ali zakonodaje. Kolega Grims je celo že nadvse strokovno zatrjeval, da, citiram: "Interpelacija v ožjem pravnem pomenu mora temeljiti na dokazanih trditvah, argumentih in dejstvih, da je minister kršil bodisi Ustavo bodisi zakon." - konec citata. Pa ni tako, o tem vas je danes že poučil gospod Potrč in povedal, da to, o čemer vsi trije govorite, velja za ustavno obtožbo. Pri interpelaciji pa gre za posebno obliko uveljavljanja zlasti politične odgovornosti Vlade oziroma ministra in gre za javno vprašanje, ki ga sproži najmanj 10 poslancev Državnega zbora. Postopek ustavne obtožbe pa se po posebej zapleteni proceduri končna na Ustavnem sodiščum ne zgolj tukaj v parlamentu. Ampak ker je že ob vložitvi interpelacije predsednik Vlade trdil drugače, bo že držalo, pač v pameti poslancev koalicije ni tega čipa, da bi predsednik Vlade česa enostavno ne vedel ali da ne bi tega imel prav. Zabavno je bilo poslušati danes tudi kolega Grimsa, ki se je iz govornice skromno pohvalil, da je prav on glavni avtor Zakona o RTV Slovenija. Sedaj seveda tudi bolje razumem vse tisto, kar se je dogajalo v zvezi z obravnavo predloga zakona v strokovni javnosti, v zvezi z zanikanjem strokovnosti tako nekaterih slovenskih strokovnjakov kot strokovnjakov Sveta Evrope in drugih uveljavljenih in uglednih oseb s področja medijev iz Evrope. Le kdo sta napram Grimsu direktor za medije iz Norveške, Sigve Gramstad in svetovalka za pravna vprašanja s področja medijev Eve Salmon iz Velike Britanije, le kaj napram Grimsu predstavlja predsednik Odbora Sveta Evrope za medije, Karol Jakubovič - nič, prav nič. Glavni ekspert za medije v Sloveniji ali pa kar ekspert vedenja o medijih pri nas, gospod Grims, je ocenil, da so ta strokovna mnenja v bistvu nestrokovna in da sem jih sama kot vodja delegacije Državnega zbora v parlamentarni skupščini Sveta Evrope pridobila z zvijačo. Še hujše, vodja Sektorja za medije pri Svetu Evrope, Jan Malinovski, je to strokovno mnenje o Zakonu o RTV Slovenija, sicer izdelano na temelju preučitve z vidika sporazuma Evropske konvencije glede čezmejne televizije, Evropske konvencije o človekovih pravicah, z vidika priporočila Sveta Evrope glede zagotavljanja neodvisnosti javnih radiotelevizij in z vidika evropskih dobrih praks objavil na spletnih straneh Sveta Evrope. No, to, hvala bogu, ni dolgo trajalo, saj je Svet Evrope zelo kmalu dobil pismo Ministrstva za zunanje zadeve Slovenije, ki je zahtevalo, da se omenjeno strokovno mnenje umakne s spletnih strani Sveta Evrope. Toliko o spoštovanju in upoštevanju stroke, še posebej glede na današnje trditve ministra Simonitija, da gre za tipično podtikanje s strani LDS, ko trdimo, da so bili ob sprejemanju zakona preslišani argumenti in pomisleki strokovne domače in tuje javnosti. Zanimivo, kako alergična je aktualna oblast na vse, kar je kritično, argumentirano kritično, pa ne prihaja iz doline Šentflorjanske, ki jo sicer ta aktualna oblast zaenkrat še obvladuje. Sporno in nestrokovno je mnenje ekspertov Sveta Evrope, nerazumno in neodgovorno je informiranje komisarja Sveta za človekove pravice s strani našega Varuha človekovih pravic o razmerah v zvezi z Ambrusom. Sam komisar Hammaberg pravzaprav menda sploh ni vedel, kam prihaja. Predsinočnjim je predsednik Janša celo trdil, da komisar Hammaberg sploh ni vedel, da gre za nelegalno gradnjo domovanja družine Strojanovih. Pa vam zatrjujem, da seveda temu ni tako. Mimogrede, Stane Granda, tej oblasti dopadljiv in z njeno voljo ustoličeni predsednik programskega sveta RTV, je nedavno na 9. Sušnikovih dnevih 2006 o obisku komisarja Sveta Evrope bojda, tako so mi rekli, dejal: "Ciganski minister iz EU naj raje ureja stvari doma, ne pa tu." Politična kultura, to pa to! Še tole, gospod minister. Kaj se dogaja s Forumom slovanskih kultur, ki naj bi na področju kulture povezoval vse slovanske države? Ali ste se mu res odrekli in s tem tudi 30 milijonom SIT ali pa vam nemara ni povšeči, da je na njegovem čelu za vas morda neprimerna oseba? Pa tako lepo je bilo poslušati vladno delegacijo, ko je obiskala Rusijo, in potem predstavnike naše Vlade ob Ruski kapelici, ki so zatrjevali, kako lepo je to, da imamo skupne slovanske korenine in da jih bo prav ta Forum lepo negoval tudi v bodoče. Še nekaj, pravzaprav precej osebne narave, sama sem bila v 70. letih, pravite v tistih svinčenih letih, kar nekaj let, mlada sicer, novinarka na TV dnevniku in še danes imam v spominu takratne urednike, nekatere pokončne in pogumne, nekatere prestrašene in ubogljive, prestrašene tudi že na zalogo. Verjemite mi, da take spoznam in prepoznam tudi še danes. In ko danes pridem včasih v prostore RTV in hočem s kom kar tako vljudnostno izmenjati nekaj mnenj, se sogovorniki praviloma začnejo ozirati naokoli, češ ali nas kdo posluša in nam prisluškuje, ali nas morda kdo vidi, da se pogovarjamo. Skratka, obnašajo se v slogu "sedaj imamo demokracijo, paziti moramo, kaj in s kom govorimo". Hočeš nočeš, gospod minister, ne glede na to, kdo je dejanski in pretežni avtor Zakona o RTV Slovenija, prav pod vašim ministrovanjem in z vašo neposredno aktivno vlogo in zavajanjem je ta zakon vzpostavil neke mehanizme in standarde, ki jih je mogoče prepoznati na daleč, ampak zagotovo ne vodijo v demokratično in neodvisno javno RTV. Ampak to zaslugo pa si le pripišite, ta zasluga vam nedvomno gre, pa odgovornost seveda tudi. Hvala.
Hvala vam. Besedo ima poslanka Marjetka Uhan.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani minister! Poslanke in poslanci, lepo pozdravljeni! Pa smo jo dočakali, interpelacijo. Tudi ta nas je presenetila, predvsem zato, ker so mediji leto ali več napovedovali vsem drugim ministrom prej kot vam, prav ti mediji, ki bi jih naj vi nadzirali, minister, predvsem pa so napovedovali ministrom Nove Slovenije. No, pa ne sekirajte, se minister, čez dva dni pride na vrsto tudi minister Nove Slovenije, za katerega je vložil interpelacijo kar sam predsednik Vlade, in tista je verjetno bolj verjetna kot vaša, da bo uspela. Če bi bila "žleht", bi rekla po slovensko: Če nam krava crkne, pa naj še vam. Pa vendar bom povedala, da ne bom glasovala za interpelacijo, ker smo dve leti sodelovali pri sprejemanju zakonodaje v parlamentu. In slovenski pregovor pravi: Tisti, ki drži vrečo, je prav tako kriv kot tisti, ki vanjo baše. Nismo bili prva violina, niti avtorji zakonov, smo pa želeli prispevati k izboljšavi zakonov in tudi aktivno sodelovali pri referendumski kampanji za javno RTV. Vendar pa moram povedati, da nobeden od Nove Slovenije ni govoril o nižjem RTV prispevku, nismo bili tako naivni. Res pa je, da smo bili povoženi, ko smo predlagali na koalicijskem usklajevanju, da bi plačevali RTV prispevek zgolj tisti, ki imajo radijski sprejemnik, in ne tisti, ki imajo električni števec. Zavedamo se tudi, da je za malo denarja malo muzike, in kakšen je program in kakšne so vsebine, je odvisno predvsem od sposobnosti vodilnih in novinarjev. Sprejeti zakon je bil potrjen na referendumu, mi pa že od lanskega leta oziroma od sprejetja tega zakona poslušamo, kako je slab, kako je zanič in tako naprej. Skratka, ta interpelacija za nas ni nič novega, pa verjetno tudi za ministra ne. Menimo pa, da je zakonu dana zakonska možnost za neodvisno javno RTV. Za nas je bilo pomembno, da se obljube izpolnijo, tudi ta, da se v Zakonu o medijih uredi financiranje medijev posebnega pomena, lokalnega, regionalnega kot tudi študentski radio. Nekdaj so bili to trije procenti iz prispevka za javno RTV, kar pa je bilo ustavno sporno. To se je tudi uredilo v Zakonu o medijih, vendar vas zdaj precej moti strokovnost komisije pa tudi način oziroma podeljevanja denarja ob nepravem času in nepravim ljudem. Pa bi vas vprašala, kolegi iz opozicije, če se spomnite časov, ko je bila sestavljena komisija, ko ji je predsedovala predsednica komisije, ki je bila tudi lastnica medija in je tudi prosila za ta sredstva, se takrat vam ni zdelo to nič sporno. V Novi Sloveniji zavračamo kritike predlagateljev interpelacije, kako je vse drugače v medijih, odkar je minister Simoniti, kako da je vse pokadrovano, zamenjano, suspendirano, pocenzurirano, seveda na račun vladne koalicije. Naj povem, da v Novi Sloveniji nimamo takega občutka, da se je karkoli spremenilo v odnosu medijev do Nove Slovenije. Lahko bi rekli, kot da še vedno vlada prejšnja opcija. Torej, nimamo političnega vpliva, kar je tudi prav, in jih ne oviramo pri avtonomnosti, neodvisnosti, strokovnosti, profesionalnosti. En vzrok interpelacije so tudi verske vsebine. In za primer dajete posvetitev škofov v Sloveniji, češ da je na ta račun izpadla športna tekma. Me zanima, če ste naredili kakšne ankete, kakšna je bila gledanost tistih oddaj, in ali že na osnovi teh vsebin veste, da je več verskih vsebin, ali pa zgolj trosite nestrpnost do ljudi, ki tudi take dogodke spremljajo? Da ni romskih vsebin, pravijo in vam očitajo, minister za kulturo. Da ni romskih programov - ali se heca ta opozicija? En mesec in pol, ko prižgeš televizijo, so vse oddaje same romske vsebine. Celo Piramida včeraj, razvedrilna oddaja, je prilila olja na ta ogenj. Res, tudi sami smo si predstavljali, da bodo romske vsebine drugačne. Kar se tiče tretjega programa, smo zagovarjali tretji parlamentarni program. Namen tega programa pa naj bi bil prenos sej Državnega zbora, delovnih teles in v glavnem se to kar izvaja. Ali je to tretji program ali v okviru teh programov, ne vem, vendar prenosi več ali manj potekajo; mogoče pa je to zgolj začetek. Sicer pa današnja interpelacija ni nič kaj takega in stališča opozicije že dve leti poslušamo, kako vladajoča koalicija vzbuja strah, kadruje, zamenjuje, cenzurira, prevzema oblast, ustrahuje, da je to padec svobode medijev, Vlada paralizira, zadaja morilske udarce, je nasilna, je to konec pravne države, demokracije in tako dalje. Pri vsem tem pa nas moti tudi to, da kogarkoli se nastavi oziroma je izvoljen v svet, v nadzorni odbor ali kamorkoli na vodilno funkcijo, da jim oporekate celo izobrazbo in njihove priznane sposobnosti. Moram reči, da ste tu res pristranski, in ker je to interpelacija proti ministru za kulturo, tudi nekulturni. Da pa ste tako zelo kulturi nenaklonjeni, pa ste pokazali tudi sinoči, ko ste namenoma zavlekli sejo Državnega zbora, da se poslanci s Primorske niso mogli udeležiti proslave ob 100-letnici smrti Simona Gregorčiča. Avtorica te interpelacije, ministrica v senci pa nič. Hvala lepa.
Hvala vam. S tega mesta sem vas dolžan opozoriti, da je delo poslancev v Državnem zboru v okviru zakonodajnega postopka in šele v drugi fazi spremljanje in udeleževanje proslav. Nadaljujemo. Na podlagi seznama prijavljenih ima besedo poslanec Boštjan Zagorac. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani predsedujoči. Moram reči, da sem že zbegan. Imamo ministrico v senci pa kvazi ministra pa, ne vem, koga še vse v tej hiši, ampak mislim, da interpelacija poteka samo proti enemu - upam, da se s tem strinjate tudi kolegi iz NSi -, danes proti spoštovanemu ministru Simonitiju, v petek pa proti vašemu kolegu Drobniču. Verjamem, da bo ta interpelacija padla, ona bo šla pa skozi. To je bistvena razlika med dvema interpelacijama. Minister, čisto konkretno na vas. V svojem bahaškem nastopu na začetku ste dejali, končno je prišla na TV Slovenija demokracija. Takrat sem pogledal gospoda Grimsa in je skoraj počil od nasmeška, ampak dajte mi povedati eno stvar. Včerajšnja oddaja je bila omenjena tudi s strani moje predhodnice. In ta oddaja je dobila prepoved ponavljanja in njen zmagovalec se ne sme več pojavljati v tej oddaji kljub temu, da je zmagovalec. Recite mi, ali gre za demokracijo ali za cenzuro? To je vprašanje za 1. razred osnovne šole. In vsi prvošolci bodo odgovorili: Veste, to je pa cenzura, to pa ni več demokracija, to je vaša izbira, kaj se lahko in česa se ne sme. Gremo naprej, vpliv Vlade na nacionalno televizijo. Romski program je včeraj dobil, minister, popravite me, če se motim, približno 10 milijonov dodatnih sredstev, da se bo lahko razvijal. Ne otroški program, ne mladinski program in ne program za slušno prizadete. Romski! Kaj boste pa razvijali v njihovem programu? Kaj boste dali, ne vem, Petra Klepca, da ga bodo razumeli, in vpliv NSi, ki ga nima na politiko in na politiko RTV Slovenije. Kaj ni vaš minister zapisal v strategiji rodnosti, kaj se bo lahko predvajalo in kaj se ne bo smelo predvajati na nacionalni televiziji? Kolikor sem jaz prebral strategijo, tam piše - od sedaj naprej se bo lahko predvajala na nacionalni televiziji samo lepa realnost življenja. Se pravi, vse tisto, kar prikazuje realnost te države pod vašo vladavino, bo treba skriti. Tiste slovenske družine, ki živijo na robu preživetja, se bodo skrivale, mi bomo pa kazali lepo realnost. Eno lepo gospo, ki gre v nedeljo z vozičkom in z velikim trebuhom, ker spodbujamo rodnost, v nedeljo ob 7-ih zjutraj k maši, bo pa to to, verjetno, ampak nimate vpliva. Tako kot trdite, nimate vpliva. In res ga nimate. To se kaže tudi v tej strategiji. Tega vpliva pač vi nimate. In spoštovani gospod minister, kar nekaj mojih predhodnikov je omenjalo Lutkovno gledališče v Mariboru. Veste, če ste lahko "farbali", oprostite izrazu, ampak je čisto štajerski, ta Državni zbor in gledalce takrat, ko ste nastopali, mene ne morete. Jaz sem imel to čast, da sem lahko bil predsednik Odbora za kulturo pri Mestni občini Maribor, in na vas sem naslovil šest poslanskih vprašanj o Lutkovnem gledališču v Mariboru. Odgovor je bil vedno enak. Lutkovnega gledališča v Mariboru ne bo oziroma ne bomo spoštovali Zakona o kulturnem tolarju zaradi tega, ker Slovenija predseduje EU leta 2008 in bomo denar namenili rekonstrukciji ljubljanske Drame, da bo Ljubljana lahko lepa, krasna, čudovita, ko se bodo veljaki vozili iz Brnika v Ljubljano in bodo lahko pogledali opero in bodo rekli, uh, Slovenja je pa krasna. Bog ne daj, da bi jih peljali v Maribor, ker tam jim ne bi imeli kaj pokazati, odkar ste vi na oblasti. Veste, to so vaši odgovori, ki jih imam pred seboj. Mogoče sem jih malo posplošil, ampak če potegnemo ven bistvo, je to to. Spoštovani minister, to je to, kakorkoli boste obrnili. Zato ni lutkovnega gledališča, ker ste vi na oblasti in ker predsedujemo EU, in zato sprašujem, komu ste vi zaprisegli. Sloveniji? Kolikor jaz vem, ja, ne pa EU. Sloveniji ste zaprisegli. In da vas spomnim, Maribor je v Sloveniji, če tega ne veste. Maribor in ljudje, ki živijo v tisti okolici, so v Sloveniji. Mogoče je to za vas ugotovitev. Če je to za vas ugotovitev, potem, prosim, imamo še več razlogov, da odstopite. In pa še ena zadeva, kar se tiče denacionalizacije na področju Štajerske ali Maribora, ker od tam prihajam. Nedolgo tega sem vam postavil poslansko vprašanje v zvezi s stavbo na Vinarski ulici 14. Takrat ste vehementno in pametno ugotovili, da obstajajo samo tri take stavbe, da gre za kulturni spomenik pod vladavino drugega ministra, je bil za to tudi opredeljen kot kulturni spomenik, in ko ste prišli vi na oblast, ste rekli, ne, to pa ni več kulturni spomenik, tega bomo pa dali sedaj v uporabo ministru za šolstvo, pa naj dela z njim kar hoče, ali je primeren ali ni primeren. Tako ste se obnašali do nepremičnin na Štajerskem. Bomo ga pa dali. Nekdo je pač rekel, vi ste imeli dobro jutro in ste rekli "sedaj ga pa dam". Čeprav ni primeren. Gre za kulturni spomenik, spoštovani minister. Vi ste se odpovedali kulturnemu spomeniku. Pa niste vi minister za kulturo, ki bi naj te kulturne spomenike branili. Ne, vi ste se ga odpovedali. To ni več kulturno, to dajmo odstraniti. Ampak komu ste ga pa dali? To je pa najbolj zanimivo. Prvi, ki je stopil v ta objekt, ni bil minister za šolstvo, da bi pogledal, ali je objekt primeren za uporabo šolskega sistema ali pa za srednjo kmetijsko šolo, kot navajate v odboru. Ampak ne, to so bili cerkveni dostojanstveniki, ki so prišli in rekli: "A ha, tukaj gor bo pa slika", pa ne kogarkoli, ampak njega osebno. Pa nisem misli vas, minister, enega drugega. Ne vidim, kje je tukaj vzor, kje je tukaj čuvanje kulturne dediščine. Tukaj je pač neka vaša intenca in neko vaše maslo. In če ste lahko zavajali še pred tem kogarkoli tukaj, pač mene ne morete. Tudi glede Lutkovnega gledališča v Mariboru me ne morete. Pa ste denar namenili nekam drugam. Tam, kjer ste doma. In to ni samo korupcija, to je še kaj drugega. Hvala.
Hvala vam. Besedo ima poslanec mag. Franc Žnidaršič. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Spoštovani minister s sodelavko, kolegice in kolegi! Prav gotovo je interpelacija opozicije proti ministru za kulturo odraz pogleda opozicije na njegovo ravnanje. Pri tem mislim, da ta interpelacija nima možnosti, da bi uspela, ker pač preprosto ne bo mogoče zbrati dovolj glasov, tudi če bi se recimo DeSUS priključil tej interpelaciji. Vseeno pa bi želel povedati in poudariti, da mi ne vidimo stvari tako zelo črno-belo, kot se poskuša to danes v razpravi prikazati. Na eni strani opozicija, ki vidi vse črno, in seveda na drugi strani kolegi iz pozicije, ki vidijo vse briljantno. Torej, to zagotovo ni tako. Prav gotovo je koristno, da se pogovarjamo danes o vsebini delovanja ministrstva za kulturo, kajti brez dvoma Zakon o RTV ni briljanten, prav tako ni dober Zakon o Lipici, kajti če bi to bilo tako, ne bi bilo nič odmeva s strani Ustavnega sodišča in ne bi bilo na primer tako hudih očitkov, kot jih danes lahko beremo s strani Mednarodnega odbora za Lipico, ki v svojem pismu kar 10-krat našteje, da minister ne govorice resnice, ko navaja podrobnosti glede tega kulturnega spomenika. Upam, da bo v tem smislu minister ukrepal in poskušal malo za ušesa potipati tiste, če nimajo dokazov, da resnično laže oziroma navaja neresnične podatke. Toliko o tem. Prav gotovo je tudi program RTV slab, tukaj ni nobenega dvoma, za obljubljeno manj denarja smo dobili tudi slabši program, pa četudi ni bilo dramatičnega znižanja naročnine. Obljubljeno je bilo, da bo znižana naročnina, pa ni bila. In obljubljeno je bilo, da bo sijajen program, ki ga ni. Program je slab, mimogrede povem, da nisem niti približno v sorodstvu z gospo Žnidaršičevo, ki vodi oddajo oziroma program Piramide, da ne bi bilo kakšnih nesporazumov, ker so nekateri v državi povezovali oziroma celo rekli, da naj bi bila moji hči. Zagotovo ni in nisem zato nič žalosten, da se razumemo. Moram reči, da je prav gotovo dobro, da je ta razprava, ker bo minister za kulturo moral razmisliti o svojem delu v bodoče, in pričakujem, da bo pazil na to, da ne bi doživel podobnih očitkov, kot jih lahko poslušamo danes v tej razpravi. In iz tega vidika želim povedati, da smo tudi mi pri Zakonu o Lipici imeli pripombe, ki pa niso bile upoštevane, kakor praviloma niso upoštevane naše pripombe, zato smo takrat tudi diferentno glasovali. Mi lahko imamo tako večino, da lahko sprejme vsak zakon, za katerega ni potrebna kvalificirana večina, tudi brez nas. Zaradi tega toliko lažje kakšnikrat razmišljamo po svoje in tudi poskušamo povedati to, in enako je tudi danes. Ni briljantno delovanje ministrstva, niso krasni zakoni, ni boljšega programa na RTV, ne dogaja se vse v redu z Lipico. To je resnica, to moramo kot koalicija, ki je te zakone spravila skozi, vzeti na znanje in ne razmišljati o tem, da ne bi podobno ravnali v bodoče, ko bomo odločali o tako pomembnih stvareh. In nobenega dvoma ni, da smo z zakonom olastninili RTVS. Glede tega jaz nimam nobenih težav, da to priznam, in v tem smislu ni dobro, da poskušamo prikazati kaj drugega. Hvala lepa.
Hvala vam. K besedi se je prijavil minister. Izvolite.
Hvala lepa. Jaz bi na nekaj vprašanj, ki so se pojavila, skušal kratko odgovoriti. Gospe poslanski Tavševi glede Jelenovega Žleba, kot sem pridobil informacije, letos Ministrstvo za kulturo financira naslednje spomenike NOB v Gonjačah v Brdih, v Žirovnici na Gorenjskem in v občini Radlje. Če bo občina ali kdo drugi prijavil na razpis za obnovo Jelenovega Žleba, ne dvomim, da bo projekt podprt. Torej, kot je gospa Tavševa ugotavljala, da se je v Jelenovem Žlebu zgodila nesreča oziroma da ta spomenik propada, vendar nismo dobili ustrezne prijave, na podlagi katere bi to obravnavali, in verjamem, da bi temu spomeniku, za katerega vsi vemo njegov pomen, ne naklonili ustrezna ali pa vsaj primerna sredstva. Gospodu Guliču v zvezi z društvom Marijine družbe. Torej, gre za to, da se je lastnik spomenika furmanske postaje Planina 3 prijavila. To društvo se je prijavilo na razpis in seveda glede na to so se odobrila sredstva za obnovo tega spomenika. Pri razpisu se Ministrstvo za kulturo, kako bi rekel, ozira na to, kakšne provenience je tisti, ki prosi za obnovo tega spomenika. Gospodu poslancu Potrču, ki je problematiziral moj uvod v zvezi z mojim odgovorom na interpelacijo. Jaz bi samo to povedal, da v poslovniku zelo jasno piše, da mora biti interpelacijsko vprašanje jasno in nedvoumno zastavljeno. To sem problematiziral. To, da je pa interpelacija legitimna, kaj takega tega pa nisem postavljal pod vprašaj. Poslanke Širca nisem diskreditiral, le navedel sem odločbo Komisije za boj prot korupciji, ki je ugotovila tisto, kar sem seveda naštel. V zvezi s tem, ker smatram, da je mnogo stvari v interpelaciji neverodostojnih, sem hotel samo ilustrirati, da je seveda podlaga, ki je to interpelacijo oblikovala, tudi seveda do določene mere, vsaj za mene, neverodostojna. Glede RTV prispevka gospoda poslanca Potrča v zvezi s socialnimi transferji. Gre za to, da se RTV prispevek seveda ni že dve leti in pol zvišal, in to si je potrebno zapomniti. In to je velika razlika od prej, ko se je vsako leto povečeval, včasih tudi dvakrat na leto. Socialni transferji se pa redno usklajujejo in te teh stvari ne da seveda primerjati. Glede Blejskega otoka, kar je od več poslancev bilo problematizirano, tudi gospoda Potrča. Gre za to, da smo pogodbo o upravljanju Blejskega otoka podaljšali do odločitve Ustavnega sodišča, potem pa bo dan razpis in najboljšemu ponudniku bomo seveda oddali v upravljanje ta otok. Gospoda Kontiča, ki je dejal, da v Velenju danes odpirajo kulturni dom, če sem ga prav razumel, in da je sreča, da se je to zgodilo v prejšnjem mandatu. Bi rad povedal, da glede na to, da mi pripisujete tako izredno moč in samovoljo, torej v letu 2003 je bilo 17 milijonov, v letu 2004 30 milijonov za kulturni dom in v letu 2005 68 milijonov namenjenih za otvoritev kulturnega doma v Velenju. Tudi problematiziral v zvezi s prispevkom, še enkrat bom, ne mislim ponavljati, kaj pomeni realno znižanje. Mislim, da se vsi malo sprenevedate glede tega in se to zelo jasno ve. Še enkrat, zamrznite plače za dve leti, pa boste videli, če je realno vaš dohodek kaj padel. Pozabljate pa to, in to bom vedno znova povedal, zakon, ki smo ga sprejeli o RTV-ju, omogoča, da socialno ogroženi ne plačujejo prispevka. In teh je, kot sem rekel, 500 družin v Sloveniji, ki ne plačujejo. To se dostikrat pozablja. Glede 3% programov posebnega pomena, da bo treba narediti novo ali pa dobro analizo tega. Ja, vedno je predvideno, da se naredi analize za preteklo leto in na podlagi te se ugotavlja primernost kandidatov, ki vlagajo prošnje za subvencioniranje oziroma za sredstva. Upam, da bo narejena tudi ta analiza. Gospa poslanka Beblerjeva je govorila o velikih strokovnjakih iz tujine. Čudim se tem velikim strokovnjakom, ki so samo uradniki pač določenega ranga v EU, tudi gospod Jakubovič. Tudi pri nas na ministrstvu imamo kar nekaj ljudi, ki kompetentno sodelujejo kot visoki uradniki, torej v določenih telesih. Nič manjši po rangu Jakuboviča, samo v drugih odborih. To je, kako bi rekel, človek, ki je hotel s svojim kolegom, ki sta bila tudi pri meni na obisku in sem ju sprejel, predvsem vsiliti njihovo videnje, kako naj bi izgledalo. Medtem ko gospod v domači Poljski, ki je po rejtingu svobode tiska na globokem mestu, ne bom povedal katerem, ampak čez 50, tam je bil verjetno marljiv, poslušen gospod, ki si ni nikoli drznil objaviti kakšnega zakona o RTV na spletnih straneh Sveta Evrope. Še to bi rad povedal, da ni nič narobe, če so objavili zakon na spletu Evrope. Narobe je to, da so objavili nepravo verzijo ti veliki strokovnjaki. To je problem, nepravo verzijo, napačno. To je bil njihov problem. Glede Foruma slovanskih kultur. Forum slovanskih kultur je sprejelo v svoje okrilje Ministrstvo za zunanje zadeve. Gospod Zagorac, ki je govoril o Lutkovnem gledališču, da ga ne morem naplahtati in če vem, kje je Maribor. Mislim, da sem do Maribora pokazal določeno naklonjenost, tudi osebno zelo spoštujem umetniške potenciale, ki so tam. Mislim, da so res imenitni in dobri in da ministra naravnost sili v to, da te stvari tudi sam, če ima toliko moči, pomaga, da se kar najbolje realizirajo. Glede Lutkovnega gledališča smo že, ne vem, petkrat, šestkrat povedali isto. Ne vem, če je še vedno potrebno. Treba pa je vedeti, da je tudi Ljubljana v Sloveniji in da ne gre za nobeno koruptivnost ministra, ker minister od tega nima nič, ampak ogromno zapletov in težav, da se sploh premaknejo in začnejo kakšne obnove, tudi s pomočjo nekaterih lobijev, ki imajo logiko čim slabše tem boljše, da ja ne bi uspelo, kljub temu, da gre za škodo v javnem interesu. O teh stvareh bomo še tudi morda kdaj javno govorili, o tej logiki: čim slabše tem boljše. Torej, v Ljubljani, lepo prosim, spoštovani gospod poslanec, če greste v Moderno galerijo in si jo natančno ogledate, pogledate tudi Opero, boste videli, v kakšnih razmerah delajo. Ne gre pa za to, da bi ne spoštovali Zakona o kulturnem tolarju, toda v tem kulturnem tolarju so tudi vse tiste naštete institucije, ki sem jih omenil, pa še mnoge druge, ki sploh ne morejo priti na vrsto. In ni nobene averzije do lutkovnega gledališča. Vztrajam pa pri isti tezi, da tisti ljudje, ki so delali največ težav in največ govorili o lutkovnem gledališču, za to lutkovno gledališče, trdim, v zadnjih desetih letih, ko so imeli škarje in platno tako rekoč v rokah, niso naredili dovolj. Z njihovo energijo, z njihovo pomočjo in s pravimi prioritetami, tudi gospod župan, ki je vladal dva mandata, bi lahko izpeljali to prepotrebno obnovo lutkovnega gledališča. Glede Lipice. Gospod Žnidaršič je govoril o tem mednarodnem združenju, za katerega nikoli ne moremo izvedeti, koliko članov ima - nič hudega, lahko so tudi samo trije, vendar, kot sem že omenil, med njimi je tudi gospod Edbin Tavčar, v katerega dobronamernost močno dvomim. Bil je mnogo let v službi v Kobilarni Lipica. Kobilarna Lipica je bila v tistih časih marsikje na tistih področjih, za katera je bil on zadolžen, v obupnem stanju. Poznam nek pamflet - ne vem, ali govoriva o isti stvari -, ki kroži in je poln podtikanj in neresnic in se da z lahkoto nanj odgovoriti. Vendar na pamflet, ki kroži, ne bomo odgovarjali, če bo pa v javnosti, bomo pa z veseljem. Mislim pa, da se držijo tistega pravila, o katerem sem govoril tudi v svojem uvodnem polurnem prispevku, kjer sem omenil, da so dovoljene - v nekem tedniku je pisalo - za spodbujanje demokracije, kar je nenavadno, torej, da je dovoljeno tudi plasiranje neresničnih in približnih informacij, s čimer se pa seveda ne morem strinjati. In zlasti v zvezi s Kobilarno Lipica so se ti ljudje posluževali plasiranja neresničnih in približnih informacij. In proti temu vsekakor sem. Hvala lepa.
Minister, hvala tudi vam za odgovore. Vaši odgovori pa so sprožili kar nekaj replik. K prvi se je prijavila poslanka Darja Lavtižar Bebler. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Torej, gospod minister, niste me razočarali. Vedela sem, da se ne boste mogli upreti, da ne bi odgovorili na vam lasten, aroganten, ignoranten in vzvišen način o strokovnjakih, ekspertih Sveta Evrope. Mislim, da se lahko tu strinjamo, da je to povsem nedostojno, tak način odgovora. Lahko bi vas pa gospa državna sekretarka Pirkovičeva, ki zelo dobro pozna ustroj Sveta Evrope in način delovanja tudi tovrstnih ekspertnih skupin, poučila, kako tam stvari gredo in kateri eksperti sploh pridejo do te ravni, da jih Svet Evrope pripozna kot eksperte in tudi s pridom uporablja njihovo strokovno znanje. Res pa je, da v tej skupini teh ekspertov žal ni bilo našega eksperta gospoda Grimsa. To pa res moram tukaj vam pritrditi. In nisem rekla, da je bil obešen na spletnih straneh oziroma objavljen zakon, ampak strokovno mnenje o tem zakonu. To je vendarle malo razlike. Strokovno mnenje pa je bilo zelo kritično in zelo slabo za nas ali pa vas, konkretneje, bo bolj zdržalo. Hvala lepa.
Hvala. Nadaljujemo z replikami. Repliko ima kolega Boštjan Zagorc. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani gospod minister, Za-go-rac, ni treba črk požirati, Za-go-rac, piše glasno in jasno, če že slino požirate, ni treba črk požirat. A je pred C-jem na koncu. Pa ja, verjamem, da ste pokazali naklonjenost Mariboru, mogoče kje na Lentu, dvomim pa tam, ker smo Mariborčani pričakovali. S tem, ko ste rekli, da v zadnjih desetih letih ni bilo narejenega nič, ste razočarali vsaj tri ljudi, štiri ljudi v tem parlamentu, ki smo se resnično trudili, da bi vlada spoštovala zakon in lutkovno gledališče pripeljala v Maribor. In še samo besedo mi dovolite o medijskem skladu, tako imenovanem, oziroma razpisih. Veste, zanimivo je, da je največ na tem dobila prav ena hiša iz Maribora, ki je v času lokalne predvolilne kampanje kazala vas, pa Janšo, pa še mogoče enega iz SDS-a, in to je bilo konec. In to je zanimivo, da so ravno oni dobili največ denarja in pa zanimivo je, da največ denarja so dobili predvsem "farški cajtngi" oziroma mediji [[...]] [[izklop mikrofona.]] [[...]]
Hvala. In zadnja replika na izvajanje ministra. Kolega Slavko Gaber, izvolite.
Gospod podpredsednik! Sam bi želel v imenu predlagateljev besedo ob tem ministrovem nastopu.
Kolega Slavko Gaber, v temu trenutku vam lahko dam repliko. Ali jo boste izkoristili, drugače vam dam v drugem momentu besedo.
Dajte mi potem kasneje.
Dobro. Potem ima besedo minister. Izvolite.
Hvala lepa. Se opravičujem gospodu poslancu Zagorcu, Zágorac. Se opravičujem! Gospe Beblerjevi. Ja, res je, strokovno mnenje o katerem govorite, ga poznam in moram reči, da je tudi to strokovno mnenje bilo narejeno na podlagi ne zadnje verzije Zakona o RTV-ju.
Hvala. Glede na pravila, kolega Slavko Gaber. Izvolite prosim.
Najlepša hvala, gospod podpredsednik. Nekaj stvari se mi zdi, da je danes tukaj zelo opaznih. Najprej, gospod Simoniti se nenehno odmika od temeljnega dejstva, povezanega s slavno diskusijo o prispevku, ker tukaj nihče ne razpravlja o tem, kaj prinese inflacija skozi dve leti. Ti silni izračuni v papirju ministrstva so res hvale vreden posel, ampak povsem nepotreben. To vsakdo razume. Tisto, čemer se izogibate, je odgovor na preprosto vprašanje in ljudstvo v tej državi zelo jasno ve, kaj je bilo temeljno sporočilo vaše kampanje. Temeljno sporočilo vaše kampanje je bilo, da bo televizija, da bo prispevek čedalje nižji, vi boste to televizijo naredili kvalitetno in pa zelo poceni. Nič od tega ne počnete in ne razlagajte tukaj ljudem, sploh pa ne nam, da ste ljudem okrog razlagali, da bo za delež inflacije padel strošek za TV prispevek. Saj ni potrebno norčevanje iz zdrave pameti. Vaši plakati so v izjemni veličini in količini opozarjali po celi državi na ti dve stvari. Če bi si to bili sposobni priznati, takrat bi seveda tudi bistveno manj živčno reagirali na tuje strokovnjake. Za to Vlado je sploh značilno nekaj zelo podobnega reakcijam, ki smo jih opazovali s strani Miloševičevega režima, ko je šel h koncu. Vse, kar so tujci povedali, na kar so opozorili, da ne stoji, da ni ustrezno v tisti državi, na to se je veliki vodja odzval in njegovi pomagači s tezami, da tisti, ki to trdijo, prvič, ne vedo o čem govorijo, in so seveda tudi zlonamerni. Ta retorika je neverjetno strašljivo podobna, ki jo uporabljate. Vi imate nekaj izkušenj s tistim prejšnjim režimom tako kot tudi mi drugi. In mene, priznam, najbolj skrbi od vse te zgodbe prav to vaše ravnanje, je simptom te oblasti. Ta oblast boleha za občutkom, da, ne samo, da obstoji končna resnica, čeprav huje je, ta oblast ve, kaj je res, in nikakor drugače ne more biti. Zato, spoštovani kolega Simoniti, ne bi bilo prav posebej odveč, če bi bili manj prepričani v strokovnjake, ki verjamem, da so z dobro namero doma opravljali to delo. Kolega Grims se je razglasil za strokovnjaka za področje medijev. In jaz mu verjamem, da je to delal v dobri veri, ne dvomim v to. Ampak da ni strokovnjak za to področje, je pa zelo nevidno. Tako kot zgodovinar ni strokovnjak za kemijo, agronom ne za geologijo in verjetno sociologi ne morejo biti zdravniki. To je jasno. Ampak če je on tako velik strokovnjak, kako je mogoče, da tako vzvišeno govorite o domnevnih, drobnih, nepomembnih uradnikih Sveta Evrope, ki so tako nizki, da vi svojega pogleda sploh tako globoko skloniti ne morete, da bi vredno bilo o njih karkoli povedati, kar bi zvenelo približno kot priznanje, da morda kaj vedo. Kolegica, ki sedi ob vas, funkcionira v Evropi kot oseba, ki nekaj ve. Nisem imel priložnosti v Evropi in sem se po njej gibal v podobnih krogih, v katerih se vi sedaj gibljete, poslušati tako podcenjevalnega odnosa do tako imenovanega uradništva. Ali si morete misliti, ljudje, ki so prišli kolegu Simonitiju in gospodu Grimsu, strokovnjaku, razlagati o tem, kako bi morda lahko uredili to področje, so bili tako nepomembni, da je kar hudo. Nekaj elementarne skromnosti bi nič ne škodovalo. Takrat morda tudi ne bi dobili odgovora, kakršnega smo dobili. Takrat se vam ne bi zdelo, da je duhovito blatiti osebo, ki je prvopodpisana pri tej interpelaciji. Če se sprenevedate, da je ne blatite, in ste petkrat do sedaj še ponovili to v današnjem nastopu, potem bom moral pač seveda dvomiti o vaši verodostojnosti še v kakšni drugi točki. Bolj, ko vas poslušam, bolj sem prepričan, da prof. Križman, bivši župan Maribora, bivši rektor Univerze v Mariboru, ni tisti od dveh, od katerih eden laže v točki, o kateri smo govorili dopoldne. On torej ne laže, je moje prepričanje. Vi me z vsakim nastopom bolj prepričujete v to, da on z gotovostjo to ni. Vendar nekdo laže.
Hvala. V razpravo se ponovno vključujem minister. Izvolite.
Hvala lepa. Glede strokovnjakov iz Evropske unije, ki so bili pri meni, ja, iz Sveta Evrope, ki so bili pri meni v zvezi s tem zakonom, sem že povedal. Govorili so o modelu, ki je bil model, za katerega se nobena evropska država ni odločila, niti ena. In tudi sami so se obnašali precej na način, ki se mi ni zdel primeren. Jaz spoštujem ljudi, vendar smatram v pogovorih, da lahko sodelujem samo s takimi, v katerem se enakopravno lahko soočajo mnenja in si priznamo tudi enakopravnost. Nič drugega. Drugič pa glede tega, nobenega podcenjevanja, vendarle niso bili kot poslanci torej Sveta Evrope ali odposlanci, bili so v privatnih aranžmajih. Glede tega, da sem že petkrat ponovil, ja, še dvajsetkrat je potrebno ponoviti, ker konec koncev tudi danes cel dan že 10 ur poslušamo eno in isto. Tudi vi ste že 33-ič za drugimi ponovili o tem famoznem RTV prispevku.
Hvala vam. Nadaljujemo z razpravo. Besedo naj bi imel kolega Josip Bajc. Ga ni. Besedo ima poslanki kolega Milenko Ziherl. Izvolite.
Hvala za besedo. Že minister je ugotovil, da se danes nekatere stvari večkrat in večkrat ponavljajo, zato kakšne visoke dodane vrednosti k razpravi ne bi mogel dodati, vendar bi še enkrat spomnil na današnji poseben datum. Danes je bil pred mnogimi desetletji pač eden največjih praznikov. In ti spomini na asociacije me pripeljejo nazaj tudi na neko mesto, ki se imenuje Jajce, pa če grem s to asociacijo naprej pa pridem do pojma "gnilo jajce" in morda je ravno ta interpelacija podobna gnilemu jajcu, kajti [[...]]
Kolega Ziherl, ali se lahko držimo vsebine?
Se držim.
Ne, se ne držite.
Interpelacija je bila vložena v določenem času za potrebe lokalnih volitev, zato je zdaj že malce izzvenela. In vendarle predlagatelji bi bili lahko toliko pošteni, pa bi trdo prijeli svojega kolego, ki je včeraj preprečil odhod nekaterim našim kolegom s Primorske, ker ta praznik je bil lahko samo sinoči, ker je pač vezan na datum. Potem veliko je bilo govora o kadrih in kadrovskih spremembah oziroma menjavah. Sam sem tudi izkusil, ko sem delal v tovarni, ko je bil Good Year že kakšna tri leta lastnik naše tovarne, so pač z neko racionalizacijo v naslednjih letih odpustili na mehak način do 200 zaposlenih. Potem veliko je bilo govora o padcu gledanosti. Glede na to, da se pojavlja vedno več elektronskih medijev, mobilna telefonija, osebni računalniki vedno višjih zmogljivosti, z igricami in tako naprej. Seveda gredo gledalci, predvsem mladina, k tem novim medijem in gledanost pada. Sam osebno, čeprav imam čez 50 kanalov, pa če bi bil cen teden prost, komaj sestavim programsko shemo na teh 50-ih kanalih za cel teden gledanja. Zaradi tega se tudi doma pretvori daljinec v pisalni stroj, ker stalno tipkamo, da bi dobili kakšno boljšo oddajo, če že gledamo. Tudi nismo najbolj zadovoljni niti z našim domačim, niti s satelitskim programom. Potem padec branosti določenih publikacij. Ni samo Delu padla branost, je padla še kakšnim drugim časopisom, revijam in tako naprej, recimo Mladini. Tudi povsod po svetu ravno zaradi pojava novih medijev, ker ljudje porabljajo čas na vedno bolj intenzivnem življenju, bodisi z mediji, bodisi služba in tako naprej, verjetno zmanjkuje časa za branost. Torej, logično je, da branost nekaterih medijev pada. Sami se naj zamislijo, zakaj. Če morda samo nekaterim, ker pa v splošnem pada, potem to ni neka točka za interpelacijo. Tudi sam menim, da je vendar neka povezava med predlagateljico, ker je bila pač omenjena ta poslovna povezava, ki je sedaj prekinjena, in nekaj mora biti na tem. Potem očitki so v zvezi s Kobilarno Lipica. Kolikor se spomnim za kakih 10, 15 let nazaj, so bile vedno težave s kobilarno. S tem, da so bile pod prejšnjimi ministri, pod prejšnjimi vladami samo večje. Gospod minister je že povedal oziroma navedel nekatere ukrepe, ki so poskrbeli vsaj za glavno točko kobilarne, to so konji, za boljše stanje konj, za boljše pogoje, za urejanje hlevov in infrastrukture, ki bo, upam, zagotovila boljše stanje oziroma boljše pogoje za lipicance. Presenetilo me je tudi, dobil sem več pobud oziroma s strani Mednarodnega združenja za Lipico, pa ko sem začel iskati, kje je registrirano, kdo v njem sodeluje itn., nisem našel nič. Kakšno je to združenje, na kakšni osnovi? Potem očitki okrog blejskega otoka. Še vedno stoji tam, kot je, v takem stanju, ne dela se škoda, ne gre ne naprej, ne nazaj, torej nič posebnega. Znižanje naročnine. Ne vem, zakaj je taka ihta pri naših dobrih plačah o znižanju nekaj, kar je nizkega. Za tiste, ki pa ne morejo plačevati, je pa gospod minister povedal, za socialno ogrožene, da okrog 500 gospodinjstev ne plačuje naročnine. Potem je ministru očitano zagovarjanje enotne davčne stopnje. Kje pa je ta enotna davčna stopnja? Bila je v fazi razprave in je o njej razpravljal. Tudi sami smo se pri raznih odborih srečali, recimo naš Odbor za zadeve Evropske unije, ko se srečuje z drugimi evropskimi odbori, so nam navedli različne podatke. Na Češkem in mislim, da tudi na Slovaškem, so knjige zelo obdavčili. In tam, kjer so bile nekoč knjige po 80 kron, so sedaj po 400 kron. In če do uveljavitve enotne davčne stopnje ni prišlo, potem to ni več očitek za interpelacijo. Na koncu lahko ugotovim, da je interpelacija bolj podobna pritožbi nezadovoljnih televizijskih gledalcev in jo je treba kam drugam napotiti. Morda so razočarani, ker nacionalka ne vrti zanimivih mehiških nadaljevank. Morda so razočarani, ker se, če imam prav navedeno, Diego in Paloma poročita šele v 70. nadaljevanju ne v 500. in morajo 200 dni čepeti pred televizijami. In kot sem že na začetku povedal, televizija kot televizija Fiftyseven channels and nothing on, poje Bruce Springstin. In to je po celem svetu, ljudje se pritožujejo čez televizijo. Več je kanalov, bolj so nezadovoljni. [[...]] [[smeh.]] [[...]]Morda ni lige prvakov. Jaz bi sam si želel ameriško hokejsko ligo NHL, da kolege opomnim. V letošnji sezoni pri Washington Capitals igra Jeseničan Anže Kopitar, in ne samo da igra, ampak dosega velike uspehe. In je zasenčil celo nekatere velike, že uveljavljene, zvezdnike. In bi bilo zelo lepo, če bi dobili vsaj tedenski pregled. Pri poročilih včasih vidimo insert njegovih uspešnih podaj in golov. V glavnem zaradi vsega tega interpelacije ne bom podprl. Hvala lepa.
Kolega Ziherl, rad bi vam rekel, hvala za vaš prispevek v razpravi, ampak mi ne boste zamerili, če tega ne bom naredil. Proceduralni predlog ima kolega Boštjan Zagorac. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani predsedujoči. Moj proceduralni predlog bo za razliko od mojega predhodnika dokaj resen, kajti če ima minister take ljudi, da ga branijo, potem mu bog pomagaj, po vaše. Ampak če ima kdorkoli v tej hiši težave z jajci, bodisi so gnila, ali kakršnakoli, naj s tem ne obremenjuje nas ostalih 90 poslancev, ker je to njegov osebni problem. Če ima težave z zgodovino, ne nas obremenjevati, prosim, zgodovina je bila skupna, nismo je mogli izbirati, zato se ne iz nje norčevati, ker je bila tudi vaša. Kar pa se tiče gledanosti, zakaj gledanost pada. Gledanost pada po mojem prepričanju zato, ker je pač preveč SDS-a, NSi-ja, SLS-ja in DeSUS-a na televiziji.
Ob najboljši volji, kolega Zagorac, ne vem, kaj je bilo tu proceduralnega, ampak [[...]] [[Oglašanje iz klopi.]] Nadaljujemo z razpravo. Besedo ima poslanski kolega Mikolič.
Hvala za besedo. Lepo pozdravljeni! Spoštovani predsedujoči, minister, državna sekretarka, kolegice in kolegi! Poslanci Nove Slovenije si na področju kulture prizadevamo za takšno družbeno priznanje kulture, da bo le-ta ustvarjalka vrednost ter pot posameznikovega in narodovega samospoznavanja. Kultura ni rezervat za umetnike in druge kulturnike, temveč zahteva v svoji ustvarjalni, sprejemalni in posredovalni razsežnosti sodelovanje vsakogar, saj lahko kulturo skupaj s svojo istovetnostjo ohrani le celoten narod. Pravico do uživanja kakovostne kulture in do delovanja na področju kulture imajo vsi državljani, ne samo prebivalci večjih mest. Zato podpiramo ukrepe, ki finančno pomagajo občinam pri obnovi in gradnji kulturnih domov, obnavljanju kulturnih spomenikov, podpiramo ustreznejšo oziroma transparentno razdeljevanje javnega denarja na področju kulture in podpiramo razvoj kulture na podeželju. Na izobraževalno-informacijskem področju kulturi podpiramo usposabljanje zadostnega menedžerskega kadra za vodenje javnih kulturnih ustanov, za postavitev in vzdrževanje čim popolnejše spletne predstavitve žive kulturne podobe, za redno seznanjanje javnosti s kulturnim delovanjem slovenske manjšine v sosednjih državah in manjšinskih skupnosti v Sloveniji. Prizadevamo si za povečanje dostopnosti najboljših slovenskih leposlovnih, likovnih, glasbenih in filmskih stvaritev, tako na spletnih straneh in na stalnih elektronskih nosilcih informacij, kot na področju razvoja knjižnic, informacijskega in kulturno družabna središča. V poslanski skupini Nove Slovenije vztrajamo pri zahtevi, da državna televizija in tudi komercialne postaje, ki imajo koncesijo za oddajanje programov na območju Slovenije, izpolnjujejo predpisana določila glede količine izvirnega slovenskega programa ter da kupujejo kakovostne tuje filme in oddaje, ki bodo ljudi bogatile, jih spodbujale k človečnosti in plemenitosti, ne pa jim vsiljevale nasilja, sovraštva, promiskuitete kot rednega načina življenja in urejanja medčloveških razmerij. Zavedamo se, da zgolj prizadevanja niso dovolj. V Novi Sloveniji podpiramo cilj, da se je 2-odstotni točki državnega proračuna namenilo za kulturo. S sprejemom kulturi naklonjene davčne zakonodaje in v proračunu smo zaustavili trend upadanja sredstev, namenjenih kulturi. V tem sklopu je omembe vredno dejstvo, da je Ministrstvo za kulturo v letu 2005 prvo, ki mu je uspelo izvesti vse postopke za povračilo sredstev iz Evropskega sklada za regionalni razvoj. Upoštevajoč predstavitev opravljenega dela in dosežkov na področju kulture v preteklem letu, z dne 27. novembra 2006, v poslanski skupini Nove Slovenije ocenjujemo, da so naša prizadevanja na področju kulture uresničena do te mere, da interpelacije zoper ministra Simonitija ni treba podpreti.
Hvala. Besedo ima poslanec Janko Veber. [[Ga ni.]] Besedo dajem poslancu Bogdanu Baroviču. [[Ga ni.]] Besedo ima poslanec Jožef Horvat. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, spoštovani gospod minister s sodelavko! Do danes sem mislil, da je najlažja stvar to, če padeš na izpitu. Ker nimam dolge profesionalne politične kilometrine in ko danes spremljam to nekajurno razpravo oziroma bolj več ali manj napad na delo ministra, ugotavljam, da je izjemno lahko tudi secirati oziroma napadati ministra. Žal mi je samo to, da besede, ki jih nekatere kolegice in kolegi poslanci uporabljajo, dobesedno ječijo, torej niso oblikovane tako, kot bi bilo primerno za ta zbor. Moj prispevek bo skromen. Največ se je pravzaprav danes govorilo o Zakonu o RTV Slovenija, kako slab zakon je, kako se ne izvršuje in tako naprej. Moje kolegice in kolegi so že povedali, da smo ta zakon v fazi usklajevanja, jasno, podprli. Imeli smo seveda, kot je bilo že rečeno, drugačno rešitev glede pobiranja oziroma kasiranja prispevka, ampak koalicijska pogodba zavezuje štiri koalicijske partnerje in smo se pogodili in smo rekli, da je zakon primeren, da ga obravnavamo. Zakon smo tu, v tem zboru sprejeli, potem je doživel veto in smo ga ponovno sprejeli. Šli smo na referendum in tudi volivke in volivci so povedali, da je zakon primeren. Glede referenduma dovolite samo en podatek - škoda, da nimam pri sebi slike, o tem danes, predpostavljam, ni bilo govora. Bil sem izjemno vesel, da smo tisti večer, ko smo na televiziji pričakovali in spremljali rezultate, da smo lahko videli tudi na TV zaslonih histogram, ki je med drugim tudi pokazal, da je 90% volivcev Nove Slovenije glasovalo za zakon. S tem želim dokazati, da je Nova Slovenija, da je bila in v tem trenutku je še izjemno verodostojen koalicijskih partner. O tem se gotovo danes ni govorilo, pa želim to stvar izpostaviti in mislim, da lahko povem, da je Nova Slovenija oziroma da so volivci Nove Slovenije tudi na neki način rešili ta zakon, ki ga danes imamo. Zato bomo tudi pozorni, da se bo zakon izvajal tako dejansko do vsake zadnje besede oziroma črke. Ker sem povedal, da je Nova Slovenija verodostojni koalicijski partner, mi razumemo koalicijsko pogodbo kot pogodbo z veliko začetnico ne kot samo pravni sporazum, zato spoštovani gospod minister imate pri glasovanju tudi mojo podporo. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima poslanka Eva Irgl.
Jaz sicer ne vem, glede na to, da mogoče bom malo daljšo razpravo imela, ob 20.00 uri, če se ne motim se [[..]]
Kolegica Eva Irgl, kar nadaljujte.
Samo sprašujem, če se ob 20.00 uri zaključi seja [[..]]
Dal sem vam besedo, izvolite.
Dobro. Najlepša hvala, gospod podpredsednik, ker ste tako prijazni. Gospa Majda Širca je predlagala in seveda vložila interpelacijo zoper ministra za kulturo dr. Vaska Simonitija. Več kot očitno, glede na vse te razprave, ki smo jih do sedaj slišali v večurni razpravi, je, da gre pri tej interpelaciji v prvi vrsti za izrazito osebno naravnan napad na ministra. Kajti dejstvo je, da ta minister je v dveh letih ministrovanja izpeljal korektno in dobro ravno te projekte, ki mu jih sedaj očitate v interpelaciji kot škodljive za državo in strah vzbujajoče za prebivalstvo Republike Slovenije. Želela bi poudariti, da sem bila zelo razočarana nad nepremišljeno morda tudi ne modro potezo s strani opozicije oziroma Liberalne demokracije Slovenije oziroma kar predlagateljev, predlagateljice te interpelacije, kajti za prvo interpelacijo so izbrali prav ministra, ki mu je pred letom in pol ljudstvo potrdilo zaupanje v njegove pravilne odločitve in delo in sicer na referendumu o Zakonu o RTV Slovenija, ki pa je sedaj tudi eden izmed glavnih očitkov te interpelacije. Seveda je potrebno predlagateljem priznati pogum, to hrabro odločitev, kajti interpelirati nekoga, ki mu je ljudstvo izkazalo vso podporo, mora biti za res pogumno dejanje, razen če morda v LDS-u smatrate, da jasno izražena volja ljudi na referendumu za vas ni obvezujoča oziroma za vas ta referendumska volja ne velja in jo preprosto ignorirate. Pravzaprav lahko to delno, tudi čustveno prizadetost predlagateljev, ki se vleče že dve leti, odkar se je zgodila sprememba oblasti, predvsem čustvena prizadetost takrat, ko govorimo o medijskem prostoru in kulturnih vsebinah, to čustveno prizadetost lahko razumem po eni strani. V vsem tem času je bil namreč zadan hud udarec, da lahko še kdo drug kompetentno in strokovno razpravlja o vsebinah, predvsem pa odloča o teh vsebinah in ne samo strokovnjaki iz mirovnega inštituta, pa FDV-ja, pa različnih civilnih družb. Predlagateljica te interpelacije je v svojem uvodu tudi pojasnila, da se po državi širi velik strah pred ministrom za kulturo, ki da s svojimi dejanji uničuje RTV zavod in ustrahuje novinarje in novinarke. Takšnega razmišljanja sama seveda ne morem jemati resno. Poznamo primere iz vašega političnega delovanja oziroma kar obvladovanja RTV Slovenija in posegov v uredniško politiko. Naj omenim za začetek samo primer Jožeta Možine, že večkrat je bilo o tem veliko povedanega, pa vendarle tukaj je šlo za hud poseg v avtonomijo novinarske svobode poročanja, kajti temu novinarju je bilo onemogočeno, da gre njegova oddaja Zamolčanje - moč preživetja v javnost. In tukaj me seveda upravičeno zanima, kje ste bili takrat predlagatelji te interpelacije oziroma zakaj takrat niste demonstrirali in glasno nasprotovali proti takšnim odločitvam. Vedno znova ponavljate in govorite o uredniških posegih, ki naj bi se dogajali zdaj v tej politiki. Zato bi bila zelo vesela, če mi lahko razložite, kako je lahko vaša generalna sekretarka Meta Vesel Valentinčič na odgovornega urednika Dela Petra Jančiča naslovila zahtevo za objavo intervjuja z vašim županskim kandidatom gospodom Jožefom Kuničem v Sobotni prilogi in celo zagrozila s sodno prepovedjo izhajanja Sobotne priloge, če se ta intervju ne bo objavil. Ko človek kaj takega prebere in sliši je zgrožen in takrat zares začne razmišljati, da se po tej državi širi strah in ga zares postane strah, da stopamo nazaj v čas, ko se je pod pritiski objavljalo samo tisto, kar je bilo povšeči rdeči garnituri. In takšne posege očitno vi uveljavljate še danes, ne samo takrat, ko ste bili na oblasti. Bo že držal rek, da kar se Janezek nauči, to Janez zna. In to očitno zelo dobro obvladate. Poglejmo si še en primer, ki se je zgodil aprila leta 2002, ko je zaradi političnih pritiskov z vrha, se pravi, vaših pritiskov, gospod Lipušček, takrat odgovorni urednik informativnega programa, moral preprečiti objavo cene vladnega letala, ki ga je takrat seveda kupovala vaša Vlada. To je po mojem mnenju nedopustno vmešavanje v urednikovanje in predvsem kaže na obvladovanje medija z vaše strani. To vse se je dogajalo leta 2002 in ne leta 2006. In tu me ponovno zanima, zakaj niso takrat predlagatelji današnje interpelacije, ki tako vehementno udrihajo po vsem, še posebej po ministru Vasku Simonitiju, protestirali proti takšnim nedopustnim posegom v avtonomijo novinarjev. Morda komu v tem trenutku delam tudi krivico in se je oglašal, ampak žal tega nismo ne slišali in ne prebrali. Hvala bogu pa so se na to odzvali nekateri novinarji in gospoda Lipuščka takrat pozvali k odstopu. Vendar je tudi v tem primeru prišlo do zapletov, kajti vaš takratni predsednik Sveta RTV Slovenija, gospod Janez Kocijančič, kot zapriseženi ljubitelj resnice in pravice javnosti do obveščenosti, je celo predlagal, da bi Svet glasoval o sklepu, da pri Lipuščkovem posegu ni šlo za cenzuro. Toliko o svobodi govora, ki naj bi jo bilo sedaj bistveno manj. Med drugim je takrat na ta primer opozoril tudi predstavnik Društva novinarjev Sloveniji pri Svetu RTV Slovenija, gospod Peter Jančič, ki je dejal, medtem ko je tudi sam spremljal nakup vladnega letala, da so bili vsi podatki točni in da tudi Vlada tega ni demantirala, ni reagirala na te številke in da pravzaprav ne razumejo, zakaj niso smele v javnost. In dejal je še, da imamo problem v Svetu RTV Slovenija, saj so nekateri v njem leta 2002 bolj vladni od same Vlade. Tudi gospod Uroš Slak se je kot takratni novinar na RTV Slovenija razgovoril o tem vprašanju in je povedal, da od tega dogodka naprej gledanost Dnevnika pada, toda ne zato, ker ga ljudje ne bi želeli gledati, pač pa zato ker, kot je dejal, ljudje objavljenim informacijam preprosto ne verjamejo več. To je dejal novinar. In dejal je še, da to ni prvi tak primer obnašanja oziroma cenzure, ampak ta primer samo zaokrožuje vse skupaj in je kaplja čez rob. Ministru tudi očitate direkten političen vpliv na javni zavod in strankarsko politično kontrolo nad upravljanjem in vodenjem javnega zavoda. Seveda je to več kot smešno. Kakršenkoli vpliv namreč prepoveduje prav novi zakon, ki omogoča, da pomembne funkcije v zavodu zasedejo le predstavniki civilne družbe, narodnih skupnosti in zaposleni na RTV Slovenija. Seveda pa je zagotovo bilo prej drugače, saj je eno od najvišjih funkcij v javnem zavodu zasedal nekdanji vidni politični funkcionar, ki ste ga tudi sami postavili na to mesto. Ministru se očita tudi to, da RTV Slovenija ne prenaša več Lige prvakov. To je bilo danes že večkrat slišano, povedano. Tudi sama kot ljubiteljica nogometa, ne samo gospa Cveta Zalokar Oražem, ki ji je ljuba ta tema, si sedaj tekme ogledujem na neki drugi televiziji, čeprav bi si morda sama tudi želela, da bi bila ta liga prvakov na nacionalni televiziji. Vendar pa ministra obtoževati, da je on kriv, da na nacionalni televiziji ni več nogometa, je smešno in neresno. Minister namreč ni urednik, ni direktor in se ne more, predvsem pa ne sme vtikati v uredniško politiko javnega zavoda in v njegove namene. Verjamem pa, da glede na to, da je gospa Oražmova že prej pa tudi že v poslanskih vprašanjih vedno znova ponavljala, da je minister kriv, da na nacionalni televiziji ni več Lige prvakov, sama verjamem, da omenjena gospa, pa tudi ostali to težko dojemajo in razumejo, več kot očitno so se vse prevečkrat vtikali v uredniško politiko in delovanje tega zavoda in logiko nevmešavanja težko razumejo. Predlagatelji tudi govorite o tem, da so ljudje na RTV-ju nezadovoljni, od kar imamo novi Zakon o RTV Slovenija, od kar imamo novo oblast in od kar imamo novega ministra dr. Simonitija. Ne poveste pa, kako nezadovoljni so bili ti isti ljudje leta 2002, ko so jim bile z Ustavo kršene pravice, ko so jasno izrazili, da imajo težave pri delovanju, in da se nahajajo v nevzdržnem položaju na RTV Slovenija. Da ne omenjam tega, da je vaš Mile Šetinc takrat celo predlagal, da naj se iz statuta javnega zavoda RTV Slovenija črtajo členi, ki opredeljujejo svet delavcev kot organ zavoda in njegovo delovanje. To so seveda jasni primeri, ki kažejo popolnoma drugačno sliko, kot si jo želite vi danes, pa tudi že v vseh teh dveh letih prikazati. Ob koncu bi želela povedati, da je ta razprava pravzaprav zelo zanimiva, saj veliko pove predvsem o predlagateljih interpelacije. Večkrat je bilo danes izrečeno, da se minister grdo izraža, da v interpelaciji uporablja neprimerne izraze. Težko sodim sama o tem, ampak če menite besede, kot so posplošenost, pavšalnost, je bilo prej rečeno za grobe, grde besede, potem ne morem vedeti, kaj naj rečem za besede, kot so eksekutorji, hlapci, lažnivci, naduteži, arogantneži. Vse to se je danes slišalo iz klopi Liberalne demokracije Slovenije, non stop se je to ponavljalo in mislim, da takšne besede zagotovo ne sodijo v Državni zbor, sploh od strokovnjakov, kakršni so seveda samo v Liberalni demokraciji Slovenije. Še to bi rekla; ko je gospod Potrč govoril o tem, da minister ponovno ne bi smel večkrat govoriti o tem, o nepravilnosti poslovanja pri gospe Majdi Širca, da imamo vsi v življenju črne madeže. Res je, vsi jih imamo, ampak nekateri so zaradi teh madežev tudi že odstopili s položajev. Tukaj v tem primeru pa ne smemo niti govoriti o tem. To se mi zdi neupravičeno. Sama menim, da minister za kulturo dr. Vasko Simoniti svoje delo opravlja dobro, korektno, predvsem pa v interesu državljank in državljanov Republike Slovenije. In zato sama ne bom podprla zahteve po njegovi razrešitvi. Hvala.
Hvala tudi vam. Z razpravo poslanske kolegice Eve Irgl bomo današnji del zasedanja zaključili. Nadaljevali bomo jutri ob 10. uri. Do takrat lep pozdrav in na svidenje jutri ob 10. uri.