Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, predstavnice vlade Republike Slovenije, lep, dober dan vam želim! Pričenjam nadaljevanje 36. seje državnega zbora Republike Slovenije. Obveščena sem, da so zadržani in se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: Roman Jakič, Franc Kangler, Jurij Malovrh, Alojz Peterle, Maria Pozsonec, Franc Pukšič, Franci Rokavec, Vili Trofenik in Jaša Zlobec. Prehajamo na 2. TOČKO DNEVNEGA REDA - DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O ZAPOSLITVENI REHABILITACIJI IN ZAPOSLOVANJU INVALIDOV. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. Predlog zakona je obravnaval odbor za zdravstvo, delo, družino, socialno politiko in invalide kot matično delovno telo in pripravil pisno poročilo. Ker je zbor na 34. seji opravil prvo obravnavo predloga zakona, predstavitev stališč poslanskih skupin ni možna, zato prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo vodili na podlagi pregleda amandmajev z dne 17.5.2004. V razpravo dajem 10.a člen in amandma poslanske skupine Združene liste socialnih demokratov k temu členu. Želi kdo besedo? Gospa Črnugelj, izvolite.
Hvala lepa. Poslanska skupina Združene liste socialnih demokratov je predlagala, da se 10.a člen črta, in sicer z obrazložitvijo, da osebe s statusom invalida v 1. členu zakona o družbenem varstvu duševno in telesno prizadetih oseb so zmerno, težje in težko duševno ter najtežje telesno prizadete osebe, ki se ne morejo usposabljati za samostojno življenje in delo in pri katerih je ugotovljeno, da je prizadetost nastala v otroški oziroma mladostni dobi dopolnjenega 18. leta starosti oziroma v času rednega šolanja, vendar najdlje do dopolnjenega 26. leta starosti, in zato na podlagi tega statusa pridobijo in prejemajo nadomestilo za invalidnostter dodatek za tujo nego in pomoč. Predlog tega zakona o zaposlitveni rehabilitaciji in zaposlovanju invalidov pa ureja storitve, ukrepe in spodbude, ki se izvajajo s ciljem, da se invalid usposobi za ustrezno delo, torej tisti, ki to lahko, se zaposli insi s tem sam zagotavlja ekonomsko neodvisnost, zaposlitev zadrži v njej, napreduje ali spremeni svojo poklicno kariero. Zmerno, težje in težko duševno ter najtežje telesno prizadete osebe pridobijo status invalida in pravico do nadomestila in dodatka za tujo nego in pomoč na zahtevo upravičenca, njegovega zakonitega zastopnika ali centra za socialno delo. Za večino invalidov po tem zakonu vložijo vlogo zakonski zastopniki, starši, ker jim je odvzeta poslovna sposobnost, kar tekom dokaznega postopka ugotavlja sodišče; običajno se staršem podaljšajo roditeljske pravice. Če bi zakon tem invalidom omogočil, da lahko pridobijo pravico do zaposlitvene rehabilitacije, če najdejo delodajalca, ki jih je pripravljen zaposliti, bi tem invalidom naložil odgovornost zanjihovo socialno varnost, in to ne le za čas zaposlitve, saj bi bili v tem primeru izenačeni z delavci neinvalidi. Če bi se ti neinvalidi zaposlili in bi se tekom zaposlitve njihova invalidnost tako poslabšala, da ne bi več mogli opravljati dela, bi morali pred upokojitvijo skladno z 68. členom zakona dopolniti pokojninsko dobo, ki pokriva najmanj eno tretjino delovnih let od dopolnjenega 20. leta starosti do dne nastanka invalidnosti, šteto delovne dobe kot polna leta, torej osemurni delovni čas. Glede na to, da zakon o družbenem varstvu kot upravičence za pridobitev statusa invalida določa najtežje telesno in duševno prizadete osebe, ki se ne morejo usposobiti za samostojno življenje in delo, bi te osebe pogosto težko izpolnile minimalno pokojninsko doboza pridobitev pravice do invalidske pokojnine. Kajti pravico do invalidske pokojnine bi ne glede na pokojninsko dobo lahko pridobile le zaradi poškodbe pri delu ali poklicne bolezni v času zaposlitve. Ne pa zaradi invalidnosti, ki je nastala pred zaposlitvijo. Po zakonu o delovnih razmerjih se šteje, da ima invalid, ki je usposobljen za določena dela, zdravstveno možnost za sklenitev pogodbe o zaposlitvi za ta dela. Za invalide po zakonu o družbenem varstvu pa je bilo ugotovljeno, da se ne morejo usposobiti za samostojno življenje in delo, zato brez spremembe stanja invalidnosti, ki je bilo podlaga za določanje, ni mogoče po drugem zakonu ugotoviti, da se oseba lahko usposobi za samostojno delo in življenje ter zaposli. Menimo, da bi z novim 10.a členom invalidom po zakonu o družbenem varstvu telesno in duševno prizadetih oseb povzročili nepopravljivo škodo, saj bi jim pod neenakovrednimi pogoji dali možnost, hkrati pa vzeli socialno varnost, ki jim jo daje država, zaradi njihove najtežje invalidnosti, to se pravi, da bi v vsakem primeru bili diskriminirani, kar pa je v neskladju z madridsko deklaracijo in zaradi tega je poslanska skupina Združene liste socialnih demokratov predlagala takšen amandma. Hvala lepa.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda Germiča. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Seveda, utemeljitev predlagatelja za črtanje 10.a člena ima veliko argumentov. Bi pa želel tudi z drugega vidika obrazložiti vsebino in idejo tega 10.a člena. In mogoče na začetku razlaga, torej status invalida po zakonu o družbenem varstvu duševno in telesno prizadetih oseb odraža medicinsko oceno in določanje psihičnih ali fizičnih pomanjkljivosti ali zmožnosti. Za delo nezmožen, ocena okoliščin in sposobnosti posameznika, ki ne morejo biti po našem mnenju oziroma po mojem mnenju v dometu diagnoze. Zato je potrebno po našem mnenju ločiti invalidnost kot neko zdravstveno stanje posameznika od njegovih osebnihlastnosti ter drugih socialno-družbenih dejavnosti, v katere je vpet. Če je invalidnost bolj ali manj trajno stanje, je ocena nezmožnosti za delo sprejemljiva. Sedanji zakon o družbenem varstvu duševno in telesno prizadetih oseb pa neupravičeno združuje težjo fizično in psihično nezmožnost z nezmožnostjo za kakršnokoli pridobitno delo, kar sama praksa tudi včasih demantira. Ta status avtomatično zapoveduje odvzem pravice do dela in predpiše neke druge nadomestne pravice. Torej, status določa tudi pravice, kar je nesmiselno, saj bi se pravice morale uveljavljati glede na različne osebne okoliščine, v katerih se posameznik nahaja. Pravice so namreč pravice takrat, ko posamezniku odpirajo neke nove možnosti, priložnosti in izzive ter mu s tem omogočijo dvig kvalitete življenja. Pri 10.a členu torej ne gre za odvzemanje pravic niti za podvajanje pravic in torej tudi intenca tega člena ni v tem smislu, temveč gre samo za prehajanje in prilagajanje spletov okoliščin, v katerih se posameznik nahaja. Torej gre za povečanje možnosti in aktivnosti posameznika, gre za njegovo življenjsko priložnost. Torej, skladno z doktrino, seveda, da želimo ustvarjati priložnosti za različne stopnje invalidnosti, da se čim močneje in čim uspešnejše integrirajo v življenje. In sevedarazvoj tehnologij, razvoj različnih možnosti vsak dan spreminja te okoliščine in ustvarja nove razmere. Hkrati se ne moremo izogniti dejstvu, da duševno in telesno prizadete osebe, ki imajo status po zakonu o družbenem varstvu duševno in telesno prizadetih, dejansko v praksi se zaposlijo. Po mojih informacijah obstaja nekaj primerov in seveda v zvezi s tem je tudi bil predlagan ta 10.a člen. Seveda se pa hkrati zavedamo in se ne moremo strinjati, da če bi bila komu dana priložnost, da si najde zaposlitev,lahko je tudi diskusija vezana na pravilnost umestitve tega člena v ta zakon in bi bilo mogoče pogledati drugačne rešitve skozi drugo obstoječo zakonodajo, ki bi rešila ta problem. Opozoril bi tudi na tale dopis, ki smo ga prejeli iz zveze Sožitje, zveza društev za pomoč osebam z motnjami v duševnem razvoju Slovenije, ki na koncu prvega odstavka jasno govori, najprej daje oceno, citiram: "Prepričani smo, da je taka rešitev nedomišljena in izhaja iz sicer načelno dobre namere," in dodaja, "vendar je za veliko večino teh invalidov nesprejemljiva in tudi neizvedljiva." S tem se seveda lahko strinjamo, ampak ko govorimo o veliki večini, to pomeni, da ne govorimo o vseh. In intenca uvajanja 10.a člena je ravno v tem, da bi se skozi spremembo, mogoče ne v tem členu, in mogoče tudi dopustno sprejemljivost tega, da sprejmemo in podpremo amandma, ki govori o črtanju člena, hkrati seveda pa bi želeli imeti mogoče druge rešitve, ki bodo pa seveda nakazale, kako pa za tiste posameznike, kajti tukaj bomo res lahko govorili o posameznikih, ki bodo lahko v določenem trenutku našli možnost zaposlitve. In seveda intenca je v tem, da seveda, da tistim, ki to naredijo, ne vzamemo pravic, ki jim izhajajo iz statusa po zakonu o duševnem zdravju. In seveda tukaj ne bi želeli, dabi prišli ti invalidi v diskriminiran položaj in da bi bile ogrožene njihove socialne pravice. Torej, ideja je samo v tem, in če je ne spremenimo v tem zakonu, da se uvede takšna možnost skozi spremembo kateregakoli drugega zakona, da se tem invalidom ne vzamejo pravice iz stanja, ki je bilo z neko strokovno oceno že podano. V tem seveda je tudi naša argumentacija v smislu zagovora obstanka tega člena. In seveda bi želel slišati tudi predstavnike vlade, na kakšen način mogoče vidijo rešitev tega problema. Hvala lepa.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda Cukjatija, izvolite.
Hvala za besedo. Pri tem 10. členu, za katerega Združena lista predlaga, da se črta, gre za naslednje. Naj v skrajšani obliki preberem: "Posameznik, ki ima priznan status invalida, lahko pridobi pravico do zaposlitvene rehabilitacije, če najde delodajalca, ki ga je pripravljen zaposliti. Za čas trajanja zaposlitve takemu invalidu pravice mirujejo." Za kaj gre? Gre za neko novost, ki smo jo v naši zakonodaji v zvezi z invalidi zelo pogrešali. Kajti ocena, da je nekdo invalid, težek invalid, je pač narejena v nekih okoliščinah, v nekem trenutku njegove starosti, pač v neki situaciji. Seveda če invalidu manjkajo noge, je invalid do konca življenja in zagotovo tak človek ne bo svojega statusa spreminjal in se tudi njegovo stanje ne bo izboljšalo, kvečjemu poslabšalo. Pri psihičnih boleznih, pri psihičnih motnjah je pa značilno, da pridejo obdobja, ko je bolnik povsem sposoben se socialno vključevati. Ta obdobja so pogosto, seveda nekatere motnje so pač take, da so trajne, da ni svetlih točk v življenju, da ni svetlih obdobij, vendar pogosto so pa ta obdobja prisotna. Ta obdobja trajajo lahko nekaj dni, lahko nekaj let, lahko 20 let. In če jenekomu enkrat dana ocena, da je težek invalid, psihiatrični pacient, potem ni rečeno, da ne bo prišlo obdobje, ko bo sposoben za delo, ko bo želel delati. Mi vidimo v delu tudi veliko terapevtsko moč. Socializacija pacienta je izredno pomembna. In seveda v takem primeru, če bo ta člen črtan, je takšen bolnik obsojen na ta status. Jasno da ne bo šel v prekinitev tega statusa, v trajno prekinitev, v trajni odvzem statusa invalidnosti, kajti nihče ne more garantirati, da bo to svetlo obdobje trajajo 30, 40 let. Nihče. Ampak mi smo s tem členom, ki ga je podprl, ki ga je sprejel odbor, smo temu človeku omogočili, da vendarle lahko poskusi delati. Če najde okoliščine, če najde delodajalca in podobno. Da se vendarle skuša socializirati. In če ne bo mogel, tako pravi ta člen, se bo lahko vrnil nazaj v status invalida. Oziroma, pravice iz statusa invalidnosti mu bodo v tem času mirovale. Glejte, in sedaj, ko želite črtati ta člen, pomeni, da želite črtati to možnost. To je tako, kot če bi recimo pacientu, ki je brez nog, kot sem rekel, in ima voziček, ali pa če ima noge, pa bi želel enkrat shoditi, poskusiti hoditi, pa bi rekli, ne, če boš šel 10 metrov, ti bomo za vedno odvzeli voziček. Zakaj ne bi človeku pustili, da poskusi hoditi? Ma naj poskusi hoditi, no. In če bo hodil, naj tisti voziček vrne, ampak naj pravica do vozička miruje. Naj miruje! Če ne bo mogel, pa mu dajmo nazaj voziček. Samo za to gre, gospodje, in samo za to. In sedaj, seveda, človek je kar presenečen nad skrbjo. Zjokal bi se, ko pravijo tukaj,"ja, če bomo pa mi ta člen ohranili," potem pa takole pravijo predlagatelji: "V kolikor bi se ti invalidi zaposlili in bi se tekom zaposlitve njihova invalidnost tako poslabšala, da ne bi več mogli opravljati dela, bi morali pred upokojitvijo, v skladu z 68. členom zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, dopolniti pokojninsko dobo, ki pokriva..." in tako dalje. Torej, res, človek bi se kar zjokal nad to skrbjo. Ampak sprašujem, ali pišemo zakone zato, da se rešimo te skrbi, pa rečemo, saj smo stvari uredili, saj tečejo, ali pa pišemo zakone zato, da omogočimo invalidom kar najboljšo vživitev v socialno okolje, kadar se pač da. Vendar moramo pisati zakone, ne na kožo administratorjev in države, ki želi imeti čim bolj enostavne zadeve - in najbolj enostavno je reči, ja, če boš hodil, ti bomo vzeli voziček, pika, konec. Ali pa bomo pisali zakone tako, da bomo omogočili kar najboljše življenje in najboljše možnosti invalidom. In mislim, da se splača potruditi in da se zakonodajna veja oblasti mora potruditi in najti možnost, najti rešitev, da te možnosti ponudi invalidom. Nekaj več napora je potrebnega, jasno. Morda bo tudi kakšen drug zakon treba prirediti; morda bo treba tudi kakšen člen v zakonu o pokojninskem in invalidskem zavarovanju spremeniti, morda se bo pokazala ta potreba. Toda, vsekakor, poskusiti je treba. In ta 10.a člen odpira to možnost. Odpira možnost, da v teh primerih invalidom dopustimo, da poskusijo, nič drugega - da poskusijo. In če bodo poskusili, jim ne bomo za vedno vzeli tega statusa, jim ne bomo za vedno vzeli vozička, ampak bomo rekli, poskusi, pomagali ti bomo z vsemi močmi, da se socializiraš; morda boš zdržal na delovnem mestu en mesec, morda pet let, morda deset let. Že pri prejšnji razpravi sem povedal nekaj primerov iz prakse, kako ta rigidnost naše zakonodaje usodno in destruktivno deluje na invalide, resnično destruktivno. Zdajle bi vam lahko povedal, če ne bi bilo zakona o varstvu osebnih podatkov, vrsto pacientov, ki so bili psihiatrični pacienti v 20-ih, 30-ih letihin so postali invalidi. Ko so pa stari 40 ali 50 let, ko se spremenijo okoliščine njihovega življenja, ko se tudi hormonska ravnovesja spremenijo oziroma neravnovesja uredijo in podobne stvari, postanejo povsem normalni in povsem sposobni za delo. Ampak ni govora, da bi oni tvegali to, ker se bojijo, ker jim seveda ta zakonodaja sedaj tega ne omogoča, ne dovoljuje. In, kot sem rekel, delajo na črno, ker želijo delati. In ko izgubijo delo na črno, so primeri, kot sem povedal, kjer se ta usoda posameznika žalostno konča. Mi apeliramo, da državni zbor ohrani ta člen, ki ga je sprejel odbor, in da pravzaprav se ne bojimo, se ne ustrašimo eventualne potrebe, da se tudi kakšen drug člen v kakšnem drugem zakonu uskladi s tem, kar bo seveda bodočnost pokazala.
Hvala lepa. Samo, da vas seznanim, kako ste se prijavljali k besedi: gospod Drobnič, gospa Stanka Tutta, gospod Potrč in gospod Brenčič. Najprej vabim k besedi gospoda Drobniča.
Hvala lepa za besedo. Lep pozdrav predstavnikom vlade! Poglejte, ta 10.a člen je zelo pomemben. Tisti, ki smo se ukvarjali s poklicno rehabilitacijo invalidov kot rehabilitacijski svetovalci, že v 80-ih letih smo ravno takšno določbo pogrešali. Torej fleksibilnost, da se tudi tem osebam, takšnim osebam, ki so težje prizadete, omogoči vstop v zaposlitev, brez hudega tveganja, brez tveganja, da izgubijo elementarne pravice. V tej določbi piše, da se omogoči torej pravica do zaposlitvene rehabilitacije. To še ne pomeni tudi zaposlitve, kajti če se bo v zaposlitveni rehabilitaciji izkazalo, da ne dosega takšnih rezultatov oseba, potem pač do zaposlitve ne bo prišlo in tudi do prekinitve oziroma začasnega mirovanja pravic iz naslova po zakonu o družbenem varstvu telesno in duševnoprizadetih oseb, torej ta pravica ne bo prišla do mirovanja. Tak člen je potreben in je smiseln, veste, tudi če se bo po tem členu lahko zaposlila ena oseba. Odtehtalo bo težo in pretehtalo naše prizadevanje oziroma ta naš napor, da vnesemo to določbo. Zagotovo. In v poklicni rehabilitaciji, zaradi teh človeških stisk, se vedno najdejo primeri, ki bi lahko na tak način si rešili to stisko in prišli v položaj enakega, torej enako zaposljivega kot ostali, kot ostali ljudje, ki se zaposlujejo po zakonu o delovnih razmerjih. Veste, zelo pomembno je za te osebe, ne samo, da nekje nekaj delajo po zakonu o družbenem varstvu telesno in duševno prizadetih oseb v obliki neke delovne okupacije. Okupacija je ena stvar, ampak postati redno zaposlen, postati davkoplačevalec, je pa nekaj drugega, in to v luči evropskega državljana je izredno pomembno. Tudi postati davkoplačevalec. Lahko bi dopolnili to, če obstaja določeno tveganje, da bi se preveč oseb pojavilo na tem naboru, na zavodu za zaposlovanje, kajti vpisati se med brezposelne je možno samo za osebe, ki so zaposljive. Katere z ustreznim organom, z odločbo nimajo drugače določeno, da niso sposobni za delo. To bi lahko zagotovili tudi morda z dodatkom ali z dopolnitvijo te določbe, da obstaja utemeljena domneva nekega, ne vem, zdravniške svetovalne službe, ki se s temi rečmi tudi ukvarja, da ta oseba poseduje toliko sposobnosti, da bi se v postopku poklicne rehabilitacije lahko toliko usposobila, da bi se zaposlila morda pod posebnimi pogoji v okviru invalidske delavnice. Tudi samo delo se spreminja, okoliščine dela, če gledamo delo pred 50-imi leti, pred 60-imi leti, takrat ni bilo za pomisliti, da bi se neki paraplegik zaposlil, da bi se oseba z mišično distrofijo, kje pa, še toliko manj. Ampak, če pogledate sedanje stanje, sedanje okoliščine dela, tehnične pripomočke pa po drugi strani tudi medicinsko rehabilitacijo in socialno rehabilitacijo, potem lahko ugotovite, da se tako rekoč dela lahko čudeže in ravno zaradi tega namena je smiselno tako določbo vključiti. Zaradi preprečitev teh tveganj, kot je, da se pride v konflikt s temeljno zakonodajo, zaposlitveno, torej da se ne bi mogel prijaviti, lahko naredimo dopolnitev določbe in se naredi izvzem, tako da tam, kjer je utemeljena domneva strokovnega organa in se zagotovi pač ta poklicna rehabilitacija. Lahko bi tudi na tak način stvari uredili, da ne bi prejudicirali, ker za to zaposlitveno zmožnost je težko vnaprej določiti, morda skozi postopke zaposlitvene rehabilitacije bi pa prišli do tega, da je upravičena taka oseba do nabora rehabilitacijskih storitev po 14. členu, izvzemši dvanajsto pa štirinajsto alineo, ki se dotika zaposlitve. To bi bila tudi, recimo, rešitev. Tako, da bi zavarovali tudi ostali predpisi neko logičnost in po drugi strani to res dobro priložnost vstopa in pa mirovanja pravic. Vsi, ki so se ukvarjali z rehabilitacijsko prakso v zadnjih 20-ih, 30-ih letih, so ravno to pogrešali in ravno to pogrešajo, da se zagotovi priložnost, možnost tem osebam za vstop v ponovno zaposlitev. Možnost je torej, da bi se po eventualno takšnih pripravah pa morda še vmesni zaposlitvi v invalidski delavnici potem zaposlil pri delodajalcu. To so razlogi, ki utemeljujejo, da se ta 10.a člen ohrani. Predlagamo, da se ne črta, da pa se še naredi napor do tretjega branja in se dopolni določba, da bo, kar se tega tiče, nesporna. Tako je moje stališče in stališče Nove Slovenije.
Hvala lepa. K besedi vabim gospo državno podsekretarko, gospo Stanko Tutta. Gospod Drobnič, ali lahko izklopite mikrofon? Hvala lepa.
Hvala lepa. Spoštovana predsednica, spoštovane poslanke in poslanci! Vlada podpira predlagani amandma k 10.a členu, saj na pristojnem odboru sprejeti amandma na tak način v ta zakon ne sodi, ker na tak način ne ureja teh vprašanj, ki jih želimo urediti. 10.a člen namreč nesistemsko in pod neenakimi pogoji kot za druge invalide predpisuje namreč dodatni pogoj, da si invalid sam najde zaposlitev. Priznava pravico do zaposlitvene rehabilitacije. Te neenake pogoje pa poleg drugih kriterijev, ki jih zakon prinaša tudi za druge invalide, določa ne le za duševno in telesno najtežje prizadete invalide. V to skupino in po tem zakonu nikakor ne sodijo tudi osebe z dolgotrajnimi težavami v duševnem zdravju. Zato vprašanj teh invalidov ta zakon in ta člen ne ureja. Priznava pa jim zgolj pravico do nadomestila za invalidnost, dodatka za tujo nego in pomoč in varstvo v splošnih in posebnih zavodih ali drugi družini. In to zato, ker je bilo ugotovljeno, da se ne morejo usposobiti niti za samostojno življenje niti za samostojno delo in da je njihova prizadetost nastala v otroški oziroma mladostni dobi do dopolnjenega 18. leta starosti ali v času rednega šolanja do 26. letastarosti. Zakon o družbenem varstvu namreč predpisuje take pogoje za priznanje socialnovarstvenih pravic po tem zakonu. Zato s predlagano določbo zakona o zaposlitveni rehabilitaciji tem invalidom lahko odvzamemo socialnovarstvene pravice, ki se jim priznavajo po zakonu o družbenem varstvu, saj ne morejo te pravice mirovati, ker ne gre za pravice iz zavarovanja, ampak pravice, ki jih je posameznik pridobil zaradi stanja invalidnosti, ki pa se ni spremenilo. Če bi se invalid, ki so mu priznane take pravice zaposlil po 18. letu starosti tudi za zelo kratko obdobje, mu po zakonu o družbenem varstvu ne bi bilo več mogoče ugotoviti, da je njegova prizadetost nastala pred 18. letom starosti in da je taka, da se ne more usposobiti za samostojno življenje in delo ker je pač bil nekaj časa, se je usposabljal ali bil celo zaposlen. Zato mu ne bi bilo mogoče več priznati nadomestila, kar pa pomeni, da mu ne bi bila več zagotovljena socialna varnost. Po zakonu o družbenem varstvu se namreč ne priznava status invalida ampak le pravice do socialnovarstvenih pravic. Najpogosteje pa tudi ne bi mogel uveljaviti pravice do pokojnine, ker bi bil prekratko obdobje zaposlen. Zato je potrebno spremeniti zakon o družbenem varstvu duševno in telesno prizadetih oseb. In tudi tem najtežje duševno in telesno prizadetim osebam pod enakimi pogoji omogočiti uveljavljanje pravic po zakonu o zaposlitveni rehabilitaciji in zaposlovanju invalidov. Hkrati pa bi bilo potrebno omogočiti, da bi taki invalidi, ki bi se zaposlili, pa bi se kasneje ugotovilo, da zaradi invalidnosti zaposlitve ne morejo zadržati, vsaj tako obdobje, da bi se lahko upokojili in pridobili pravico do pokojnine, da bi lahko uveljavili pravico do nadomestila za invalidnost in druge pravice po zakonu o družbenem varstvu tudi kasneje. Torej, da bi lahko po postopkih zakona o družbenem varstvu jim bila kljub temu zagotovljena socialna varnost, če bi za krajše obdobje bili tudi zaposleni. To sedanji zakon namreč ne omogoča. Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve že pripravlja predlog zakon o izenačevanju možnosti invalidov, ki bo nadomestil tudi zakona o družbenem varstvu telesno in duševno prizadetih oseb, uredil pa bo še vrsto drugih storitev in spodbud in še nekatera druga vprašanja, ki jih je potrebno urediti zato skupino invalidov. Zakon bo najkasneje prihodnje leto pripravljen za razpravo. Zato predlagamo, da se vsa ta vprašanja sistemsko, sistematično in na enak način za vse invalide uredijo v zakonu, ki se pripravlja. In iz tega razloga tudi predlagamo, da se predlagani amandma k 10.a členu sprejme. Hvala lepa.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda Potrča. Izvolite.
Hvala lepa. V poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov smo pri pripravi tega amandmaja za črtanje 10.a člena izhajali iz argumentacije, ki jo ima vlada. Gospa Tutta jo je zdaj tudi v celoti obrazložila in povedala. Zato ni korektno razmišljanje v smeri, da pripravljeni amandma želi onemogočiti kakršnokoli vključevanje v delo najtežje prizadetih invalidov. Prav gotovo vsi vemo, da je vključitev v življenje, vsakršna socialna rehabilitacija prek zaposlitve prav gotovo izjemno pozitivna okoliščina za položaj, življenje, občutek, možnost razvoja in podobno invalida. Vendar je treba videti,ali je sistemsko to mogoče na ta način urediti in ali ne bi rešitev, ki jo pripeljemo v ta zakon, imela negativne posledice, ki je ne želimo. Zato menim, da je pametno in prav, da ta amandma sprejmemo in da sledimo v tem primeru utemeljitvam, ki jih ima vlada. Ne sprejemam ugotovitve, da gre zgolj za prizadevanja birokracije in uradnikov, ker potem na tem področju invalidnosti in urejanja pravic invalidov ne bi v naši državi, tudi s pomočjo prav teh ljudi, toliko storili, kot smo storili. In to so nekorektne in poenostavljene trditve. Moram reči, da izhajam iz tega, da želimo vsi reševati in pomagati reševati te probleme, ne pa da si med sabo očitamo karkoli. In verjamem, da je v tem primeru pot, za katero se je odločila vlada, da najde rešitve v drugih ustreznih predpisih, v posebnem zakonu, ki bo izenačeval te pravice invalidov, boljša, in vas prosim, da se, bi rekel, zaradi trme ali pa zaradi tega, da bi tekmovali med sabo, ne odločimo za rešitev, ki bi nam potem povzročala težave. V poslanski skupini nemislimo, da smo posebni poznavalci ali pa da želimo nekaj drugega kot večina vas, verjamemo pa, da je na tem področju vlada, ministrstvo, služba, socialne službe, ki delajo, poznajo stvari v takšni meri, da jim kaže verjeti. Hvala.
Hvala lepa. Ker se vas je veliko javilo k besedi, za vaše vedenje: gospod Brenčič, gospa Stopar, gospa Črnugelj, gospa Areh Lavrič, gospod Vizjak in gospod Drobnič. Da boste vedeli, kdaj se pripraviti za nastop. Gospod Brenčič, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Vsebinski namen, na podlagi katerega je delovno telo sprejelo predlog za amandma s strani ene od predstavnic invalidske organizacije in s tem uvedlo nov 10.a člen, je vsekakor dober, dober in družbeno koristen in celo družbeno potreben, da damo, da sproščamo, da omogočamo samoiniciativo ljudem, ki hočejo biti enakim drugim državljanom v samooskrbi, v samozadostnosti. In zato lahko rečem, da je velik del vsebinske obrazložitve ali pa tekstovne obrazložitve tako predlagatelja kot predstavnika vlade nekoliko pretrd in morda celo, ne vem, kako bi rekel, preveč zanemarja vsebino, zaradi česar je nastal ta 10.a člen. Problem pa je samo v tem - in tudi ta vsebina in 10.a člen sodi v ta zakon, resnično v ta zakon sodi - problem pa je v tem, da je tako rekoč v koliziji s predhodnim zakonom, ki tej osebi podeljuje status invalida oziroma pravice iz zakona, ki ga je državni zbor sprejel predvsem tem invalidom v namen. In če bi mi hoteli to vsebino, ki jo je pa potrebno udejanitiin dati to možnost, da sproščajo to lastno željo, to samoiniciativo tisti invalidi, ki se čutijo sposobni, da lahko si najdejo sami delodajalca in se tako rekoč skozi življenje prebijejo z lastno zmožnostjo, da jo udejanijo. Bilo bi pa seveda predhodno potrebno spremeniti zakon oziroma nekatera določila v zakonu o družbenem varstvu, ki daje tem invalidom pravico, pravice, ki bi sicer po 10.a členu mirovale, ampak je težko, da mirujejo, ker jo izhodiščni ta zakon sploh onemogoča, ker trdi, da se ti invalidi sploh ne morejo zaposliti. Tako, da je s strani predlagatelja sicer namen, oziroma s strani predstavnika vlade namen, da bo šel v spremembo tega zakona, korekten ali, bi rekel, dobronameren, škoda pa je, da se to že ni poprej zgodilo pa bi lahko to vsebino v tem zakonu zapopadli, ker v ta zakon sodi. Tako, da po konzultacijah s številnimi, predvsem delovnovarstvenemi centri obstaja dejansko možnost, ne samo možnost, dejansko lahko se zgodi, da bi ta invalid, ki bo začasno zamrznil pravice, ki mu gredo po zakonu o družbenem varstvu telesno in duševno prizadetih oseb, tudi zaostane, ne samo, da miruje, ampak brez spremembe zakona, tega zakona bomo težko vsebinsko uresničili namen, ki ga ta 10.a člen ponuja. Tako, da v tem trenutku se je težko odločiti. Mi v poslanski skupini iz teh vzrokov najbrž amandmaja ne moremo podpreti, ker lahko iz najboljšega namena tem osebam naredimo celo škodo, ne glede na to, da vemo, da je treba to vsebino v zakon dati in jim to možnost dati. To je tudi, kot sem rekel, družbeno koristno. Hvala lepa.
Hvala lepa. K besedi vabim gospo Stopar.
Hvala lepa za besedo, gospa podpredsednica, in vsem lep pozdrav! Določba, ki jo prinaša 10.a člen, sprejet na matičnem delovnem telesu, želi opozoriti na področje, ki na žalost v Republiki Sloveniji zaenkrat še ni urejeno. Področje družbenega varstva telesno in duševno prizadetih oseb zaenkrat ureja še veljavni zakon iz leta 1983, ki pa ne upošteva spremenjenih okoliščin, nastalih po njegovem sprejemu. Tu mislim na v sedanjem času obstoječa tehnična sredstva in tehnologije oziroma njihov predvidljivi nadaljnji razvoj, s katerim si lahko predvsem telesno prizadete osebe pomagajo pri vključevanju v svoje družabno in poklicno življenje. Definicija tega zakona, da telesno prizadete osebe niso sposobne samostojnega življenja in opravljanja pridobitnega dela, je zastarela, neskladna z ustavo ter nezdružljiva s pojmom človekovega posebnega dostojanstva. Tudi tem osebam gredo namreč vse ustavne pravice, tako splošno osebnostna svoboda, svoboda do dela kot tudi pravica do varstva dela ter varstva glede na ustvarjanje možnosti za zaposlovanje. Zato je treba opozoriti na dejstvo, da v praksi obstajajo primeri, ko se je invalidna oseba, ki ima status pozakonu o družbenem varstvu telesno in duševnih prizadetih oseb, zaposlila. 10.a člen zato torej vidim kot poskus, da se takšna oseba v primeru, da se zaposli in kasneje preneha z zaposlitvijo zaradi različnih razlogov, zavaruje, da ne bi ostala brez pravic po zakonu o družbenem varstvu telesno in duševno prizadetih oseb. Iz tega vidika je 10. člen ustrezen, saj v takem primeru zagotavlja vrnitev v prejšnje stanje glede pravic, ki jih je že pridobila po zakonu o družbenem varstvu telesno in duševno prizadetih oseb. Saj ji na podlagi sprejetega 10.a člena na matičnem delovnem telesu ta člen te pravice omogoča, torej te pravice mirujejo. Predlagana ureditev v 10.a členu se mi zdi pomembna tudi iz vidika zagotavljanja javnega interesa, saj razbremenjuje javno blagajno in povečuje socialno integracijo teh oseb. Gre torej za povečanje možnosti in aktivnosti posameznika. Gre, kot je bilo danes že omenjeno, za njegovo življenjsko priložnost. Vsi posamezniki, ki bi se zaposlili na ta način in v svoji delovni karieri ne bi dosegli pogojev za invalidsko upokojitev, bi lahko koristili pravice po zakonu o družbenem varstvu duševno in telesno prizadetih oseb, ki so jih imeli pred zaposlitvijo, in tako njihova socialna varnost verjetno ne bi bila ogrožena. Strinjam se z vlado, da bi bilo to problematiko treba urediti v drugem zakonu. Prav pa je, da se zavedamo problema, saj predstavljena problematika predstavlja spremembe vsebine zakona o družbenem varstvu telesno in duševno prizadetih oseb, ki kliče po nujni sistemski spremembi in dopolnitvah, saj ga je že, lahko rečem, zdavnaj povozil čas. Zato je prav, da slišimo trdno obljubo, kdaj, kako, kje bomo urejali to problematiko, ki je pereča in ki navsezadnje ob že zaposlenih posameznikih kliče po reševanju. Hvala lepa.
Hvala lepa. K besedi vabim gospo Črnugelj. Izvolite.
Hvala lepa. Jaz razumem dileme oziroma zadržke, ki jih je v svoji razpravi nakazal gospod Germič skozi mnenje društva Sožitje in tudi skozi njegove dileme, ki so na nek način posledica ugotavljanja, da je pač tehnologija in njen razvoj brezmejen in da lahko omogoča hitre spremembe, pa tudi spremembe na področju zaposlitvene rehabilitacije in zaposlovanja invalidov. To je vse res. In je normalno, da je dinamika na tem področju mnogo večja, kar samo pomeni, da dejansko te izločitve oziroma diskriminacije invalidov, ki smo ji mogoče nekoč, zdavnaj v preteklosti, bili priče, ni več, da je sedaj situacija povsem drugačna in da so možnosti invalidov pri vključitvi v delovno, socialno, ekonomsko in druga področja izenačene. Tudi razumem gospo Stano Stoparjevo, ki govori o teoretičnem diskursu 10.a člena, ki na vsak način želi pokazati možnost in odpira dejansko potrebo po tem, da se nek zakon, ki je bil sprejet leta 1983, zakon o družbenem varstvu duševno in telesno prizadetih oseb, spremeni. Ne nazadnje pa tudi ta zakon, ki ga danes obravnavamo, v svojem 11. členu govori, da bo minister, pristojen za to področje, s svojim podrobnim pravilnikom opredelil določena merila. In ne nazadnje v strategiji, ki je bila obrazložena in ki smo jo sprejeli, se točno vidi, da bomo z zakonom o izenačevanju možnosti prišli z dejansko opredelitvijo celotne verige vseh duševnih bolezni ter vseh tistih prioritet, ki bodo dane posameznikom. Iz svoje prakse lahko trdim, da tak člen, gospod Cukjati, nikakor ne bo onemogočal zaposlovanja duševno prizadetih oseb, invalidov oziroma bolnikov, ker se je do sedaj to v praksi izvajalo, saj imamo vrsto strokovnjakov, ki so znali najti in umestiti vsakega posameznika na pravo mesto. Mogoče so bile določene administrativne ovire, vendar bodo te vsekakor z vsemi temi koraki, ki so prikazani v nadaljnjem delu ministrstva, na en način tudi popravljene. Hvala lepa.
Hvala lepa. K besedi vabim gospo Areh Lavrič. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovani prisotni! Mi tega člena danes, predloga Združene liste ne bomo podprli. Podpiramo pa 10.a člen, ki je bil sprejet na matičnem delovnem telesu. Obrazložitev je pa takšna. Ljudem, ki so v družbi že tako ali tako stigmatizirani, izpostavljeni, se dopušča možnost, da sami sokreirajo svoje življenje. In tako tudi mi tega člena ne podpiramo.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda Vizjaka. Izvolite.
Hvala lepa. Lep pozdrav vsem! Poglejte, izpostavil bi predvsem dve stvari, ki sta mi zelo pomembni, da ju poudarim ob tem členu in o tem amandmaju. Prvič, da vlada in tudi parlament, ki ni sposoben zelo fleksibilno pristopiti pri zaposlovanju teh težje zaposljivih kategorij, pravzaprav, in v tem primeru celo populacije, ki ni zaposljiva, potem se ne more uspešno spopadati z brezposelnostjo. Mislim, da je to ključni problem. Problem togosti našega pristopa pri nekaterih populacijah, kjer bi jim lahko pomagali, pa najdemo celo kopico nekih formalnih preprek. Jaz tukaj v tem parlamentu prav gotovo ne vidim nikogar, ki bi ne želel pomagati tej populaciji na ustrezen način. Tukaj se danes pogovarjamo o različnih pristopih. Nekdo zagovarja pristop, ki bi trajal dve leti, nekdo pa vidi v tem členu pristop, ki bo do te dvoletne sistemske rešitve morebiti enemu invalidu lahko pomagal. In če je temu tako, bi veljalo to tudi uveljaviti in seveda potem podpreti tisto, kar je odbor tudi povzel v 10.a členu. Mi smo čakali na ta zakon od začetka mandata. Če se spomnite debat na odboru za delo, zdravstvo, to se pravi na pristojnem matičnem telesu, je bil ta zakon že zdavnaj obljubljen in čakali smo kar precej časa, da smo ga dočakali v parlamentarni proceduri in upam, da bo čim prej sprejet, ker predstavlja pozitivno spremembo. Mislim pa, da bi veljalo v tem zakonu torej tudi uveljaviti prehodno rešitev, ki na nek način reši usodo vsaj enega ali dveh in mu potem pomaga. Pomaga mu pa zakaj? Prepričan sem, da tudi ti, ki niso sposobni sami življenja, kaj šele zaposlitve, mislim da se najde za njih tudi možnost, tudi priložnost glede na celo kopico tehnoloških izboljšav, ki smo jih deležni, da tudi nekaj postorijo. In socializacija takega človeka se mi zdi, da je ključna. In če nekdo najde priložnost in najde celo delodajalca, zakaj mu tudi do neke sistemske rešitve, ki verjamem, da jo ta člen morebiti niti ne rešuje, jo pa vsaj malo omogoča in jaz mislim, da se da tudi, če želimo k temu pristopiti na konstruktiven način, da se da tudi kakšnemu invalidu pri tem pomagati. Pa ne toliko, da bo on kaj naredil zase ali kaj zaslužil ali za delodajalca kaj zaslužil, ampak zaradi tega, ker mu verjetno, če to želi, delo lahko ogromno pomaga pri njegovih vsakodnevnih težavah, povezanih s tako hudo stopnjo prizadetosti oziroma invalidnosti. Tako, da mislim, da velja odločitev odbora podpreti in jo seveda potem nadgraditi z ustreznimi sistemskimi rešitvami.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda Drobniča. Izvolite.
Argumentov vlade pravzaprav nisem dobro razumel. Govorite o tem, da bi se pravice ukinile. Ne, pravice so podeljene in samo mirujejo, tako da ta argument ne stoji. Ne gre za to, da se popolnoma diametralno, da si nasprotujemo pri teh razpravah, tu sploh ne gre za to. Gre za to, ali damo še tisto dodatno možnost vstopa v zaposlitev. Poleg tega je potrebno jasno povedati, da če najde on delodajalca, ki ga je pripravljen sprejeti, torej nobena oseba, nobena od teh prizadetih oseb ne bo prisiljena v kaj takšnega iti. Lahko bo ohranila vse pravice iz naslova zakona o družbenem varstvu telesno in duševno prizadetih oseb. Torej, nobenega rizika ni v tem. Če se pa že odloči, potem je pa potrebno res videti, kakšne so konsekvence po izteku delovnega razmerja. Ponovno zaživijo pravice, ki so mu bile podeljene. Kaj pa s pokojnino? Glede pokojnin je v našem sistemu, sedaj pač žal je dobro urejeno. Tiste osebe, ki pač nimajo iz naslova zavarovalne dobe pravice do pokojnine, imajo družinsko pokojnino, seveda če njihovi dohodki drugače iz drugih naslovov ne presegajo določenega cenzusa. Tako, da tudi kar se tega tiče, te osebe niso ni vezane, tudi če imajo pet let zavarovalne dobe, ni pomembno, bodo potem pridobile možnost družinske pokojnine, če se bodo odločale, ali pa bodo imele iz tega naslova, kar je verjetno boljše, kajti iz naslova zakona o družbenem varstvu telesno in duševno prizadetih oseb je ta pravica bistveno boljša, bodo to ohranile in bodo nadaljevale. Torej, nobenega prisiljevanja. Jaz ne vidim tveganja. Če se bosta eden ali dva odločila zaradi tega, ker pač bo tehnologija še napredovala, ker bosta morda imela ali pa bo morda ta oseba imela delodajalca, ki bi jo bil pripravljen sprejeti. Ne zgolj in zato, predvsem zato, da bi povečeval njihov dobiček ali pa razvijal, ne vem, podjetniško idejo, ampak zato, da mu tudi na tak način pomaga. Veste, med podjetniškim slojem so tudi osebe, ki zaposlujejo tudi po teh merilih, da nimajo škode, kot se temu reče, ampak da zaposlujejo iz te benevolence. Tudi takšni so in dajmo jim možnost, da se zaposlijo. Zato priporočam in predlagam, da ta 10.a člen ohranimo, ne zato, ker bi tako nasprotovali tistim, ki so za črtanje,saj vem, da niste proti invalidom, ampak zakaj ne bi še te možnosti odprli, tudi če bo ena oseba. Tukaj mislim, da se tako zelo ne razhajamo, se pa razhajamo v tem, ali ponuditi še eno to možnost. Poglejte. Mislim, da je tudi smiselno si vzeti čas še do tretjega branja, da se preučijo vse okoliščine po vstopu vzaposlitev in se potem v tretjem branju morda še kaj naredi. Ali če mislite, če sami mislite, da je potrebno črtati, se tudi črta. Ampak jaz ne vidim nobenega utemeljenega razloga, da bi se to črtalo, iz vsega poznavanja, kolikor ga imam iz poklicne rehabilitacije. Res, ni skrbi. Glede duševno prizadetih, ki niso vključeni. Žal je ta rehabilitacijska praksa taka, da osebe z duševno boleznijo niso našle mesta v tem zakonu o družbenem varstvu, kar seveda je proces, zgodovinska stalnica, tudi v drugih sistemih se je to pojavljalo, pri nas se je pa to vleklo predolgo časa in je to treba vključiti pač v okviru tistega zakona. Tukaj tudi ne vidim nobenega problema, ki bi se tikal tega zakona, tiče se bolj tistega drugega zakona o družbenem varstvu telesno in duševno prizadetih oseb. Dočim ta določba je pa prav simpatična, poskuša in tudi naredi, torej odpravi to rigidnost, naredil to fleksibilnost, odprto možnost brez tveganja, to pa je za te osebe pomembno, teh oseb pa res ne smemo postaviti v riziko. V okviru prejšnje zakonodaje bi to naredili, zagotovo, ker ni bilo takšnega člena, ki bi omogočil mirovanje pravic. Hvala lepa.
Hvala lepa. K besedi vabim gospo državno podsekretarko. Izvolite.
Hvala lepa. Jaz bi rada še enkrat jasno poudarila, da ta 10.a člen ne pomeni nobenega večjega zavarovanja pravic teh invalidov po zakonu o družbenem varstvu. Da pravzaprav tudi ne rešuje nobene usode nikogar, nobenega posameznika, kajti težko duševno in telesno prizadeta oseba se po zakonu o zaposlitveni rehabilitaciji in zaposlovanju invalidov lahko vključi v usposabljanje in v zaposlitev. Dejansko prinaša manj pravic in možnost ukinitve pravzaprav teh nadomestil in teh pravic, ki jih po zakonu o družbenem varstvu te osebe dobijo prav iz razloga, ker hkrati ne spreminjamo tega zakona, ki predpisuje pogoje za pridobitev teh pravic. Zato ni moč povedati, da s tem zakonom tem osebam nekaj damo. Tiste osebe, ki so sicer zaprosile za status oziroma za pravice in imajo nadomestilo po zakonu o družbenem varstvu, in nekaj je takih, ki so se uspele zaposliti in so zaposlene, torej v skladu z obstoječim predpisom je to mogoče. S tem novim oziroma sprejetim 10.a členom pa jim nič več ne dajemo, ampak jim odvzemamo pravico do socialne varnosti. Kajti, vsaka oseba, ki se zaposli, se lahko upokoji po enakih merilih, kot veljajo po zakonu o pokojninskem in invalidskem zavarovanju za vse druge. Invalidska pokojnina za te osebe bo zagotovo bistveno nižja kot nadomestilo za invalidnost, ki ga prejemajo po zakonu o družbenem varstvu, zato je te stvari potrebno urediti z zakonom o družbenem varstvu, kjer se bodo lahko vrednotili kriteriji, prispevki, čas zaposlitve take osebe tudi v njihovih socialnih prejemkih, ki bi jih prejemali iz naslova nesposobnosti za delo, ki bo ugotovljena kasneje, po 18. letu starosti. Zato je v bistvu 10a. člen nesistemski in na nek način prej jemlje pravice in možnosti, kot pa daje. Zato ga je potrebno urediti in spremeniti v zakonu o družbenem varstvu, ne v tem predpisu. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Germič, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Saj ravno v tem je ideja tega člena, da seveda se tiste pravice, ki bi se jim vzele, kajti tukaj govorimo o dveh pravicah iz naslova dveh zakonov, zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, ki izhaja iz delovnega razmerja, in iz pravic drugega, zakona o družbenem varstvu telesno in duševnih prizadetih oseb, ki govori o statusu. Seveda, ravno v tem je sedaj ideja tega člena, da seveda, če se invalid s priznano ugotovljenim statusom zaposli iz takšnih ali drugačnih priložnosti, ki jih življenje pač ponuja in v svetu imamo z razvojem tehnologije seveda vedno več priložnosti, ki so možne. Jaz nisem strokovnjak za te stvari, ampak recimo Steven Hawkins, ki je recimo telesno popolnoma nezmožen, seveda je um tega in preteklega stoletja. In seveda govorimo samo o tem, da nekdo, ki je imel v času priznanega statusa, ta status je pa lahko dosegel že v rani mladosti, ali drži - v rani mladosti - in seveda, nekdo, ki je po 20. letih imel priložnost ali na svojo iniciativo ali na iniciativo okolja ali iz različnih okoliščin, govori samo o tem, da pravice, ki so mu bile dane iz statusa po končanem obdobju zaposlitve iz takšnih ali drugačnih razlogov, ohrani iz pravic družbenega varstva. Kajti logično je, če bo delovna doba kratka, iz takšnih ali drugačnih razlogov, je seveda njegova socialna varnost, ki je ne bo mogel zagotavljati iz naslova zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, kajti invalidnost ni nastopila v času zaposlitve, ampak je bila vezanana status invalida pred zaposlitvijo, seveda, v tem primeru bo njegova socialna varnost ogrožena. In tukaj je ideja, zakaj bi naj pravice iz naslova zakona o družbenem varstvu telesno in duševno prizadetih oseb, mirovalo. V tem je ta ideja, ki je tukaj predstavljena. Zelo težko seveda razumem, da bi na ta način bile s tem, da bi ta 10a. člen ostal, te pravice ali pa socialno varnost takšnih oseb zmanjšane ali pa celo odvzete. Tukaj je zdaj ta poanta. Hvala lepa.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda Cukjkatija. Izvolite.
Hvala za besedo. Jaz se res strinjam tem, kar je rekla predstavnica ministrstva, in sicer da ta 10.a člen res izstopa, res ni v kontekstu nekako. Namreč, celotna zakonodaja je toga, je rigidna, je zrasla iz pisarniških prostorov, ni zrasla iz življenja. Tukaj pa se nenadoma pojavi nek člen, ki odgovarja na neko življenjsko stisko in na nek življenjski problem. Zaradi tega je ta razlika! Ampak menim, da je to izziv, ki ga je treba peljati naprej in je treba zakon pisati na kožo invalidov in reševati njihove probleme in tukaj je resnično problem. In kot je gospa Črnugljeva rekla, da nismo razumeli, da se bodo še vedno lahko invalidi zaposlovali, tudi če tega ne sprejmemo. Seveda se, ampak prav v obrazložitvi ste napisali: če se bo ta invalid zaposlil, bo izgubil vse pravice, bo padel pod zakon o pokojninsko-invalidskem zavarovanju in tako dalje. V skrbi za to, da ne bi izgubil teh pravic, bomo črtali ta člen. Mislim, da te možnosti doslej ni bilo, mislim, da tega ni treba ponavljati, da ta člen jo odpira, odpira možnost, če je invalid na vozičku, se mu reče: poskusiti hoditi in če boš deset metrov shodil, ti med tem ne bomo vzeli vozička za trajno, ne bomo ti ga za trajno odvzeli. Imel boš še pravico, da če ne boš mogel naprej hoditi, da boš zopet dobil voziček. Ves zakon je pa zastavljen tako, da če boš pa shodil, nikoli več nikoli več ne boš imel vozička, to je prispodoba; če se boš torej zaposli, boš padel pod neko povsem drugo zakonodajo, ki je mnogo bolj trda, mnogo bolj neprijazna za invalida, ne dopušča vračanja nazaj v invalidski status in v pridobitev vseh tistih pravic. Ta člen pa omogoča, da lahko poskusi z zaposlitvijo in če ne bo zmogel, se bo lahko vrnil v svoj status, kajti pravice mu bodo mirovale. To je nek nov pristop, ampak prav ta pristop manjka v naši zakonodaji.
Hvala lepa. Lahko zaključim razpravo o 10.a členu oziroma amandmaju? Lahko. Zaključujem torej razpravo o amandmaju k 10.a členu in odpiram razpravo o 12. členu in amandmaju k temu členu, predlagatelj je poslanska skupina Združene liste socialnih demokratov. Želi kdo besedo? Ne. Lahko razpravo zaključim? Lahko. Odpiram razpravo o 61. členu in amandmaju mag. Andreja Vizjaka k temu členu. Gospod Vizjak izvolite.
Hvala lepa. Seveda bistvo zakona o zaposlitveni rehabilitaciji in zaposlovanju invalidov je uvedba tako imenovanega kvotnega sistema, po katerem bo seveda delodajalec, ki ne bo zaposloval ustrezne kvote invalidov, moral za to nekaj plačati v poseben sklad, in tisti, ki bo zaposloval več od te kvote, bo deležen določenih bonitet. Mislim, da je ta pristop tisti, ki bo seveda zagotavljal povečanje stopnje zaposlenosti invalidov. Pri tem bi povedal to, da je Slovenija, kar se tiče brezposelnih invalidov, zelo na slabem mestu, saj imamo cca 28% brezposelnost med invalidi. Če primerjamo to z razvitostjo držav, ugotovimo lahko, da razvite države imajo nižjo stopnjo brezposelnih invalidov, manj razvite države imajo pa lahko zelo visoke stopnje brezposelnih invalidov, tudi do 80%. In pravzaprav bi se dalo celo trditi, da je stopnja brezposelnih invalidov nekako obratno sorazmerna z razvitostjo države. To se pravi tiste, ki so bolj razvite, imajo nižjo stopnjo brezposelnih invalidov, povprečno je pa v vseh zmeraj stopnja brezposelnih invalidov precej višja od normalne stopnje brezposelnosti. Zato so seveda ukrepi, ki vodijo k nekemu stimuliranju zaposlovanja invalidov, nujni. In kvotni sistem je dobra podlaga za to in zato tudi podpiram v celoti idejo tega zakona in uvedbo kvotnega sistema. Vendar, če ni zadostne motivacije, zlasti pri tistih delodajalcih, ki čepijo in uporabljajo in se financirajo iz državnega proračuna, iz javnih sredstev, če tisti ne bodo vzgled zasebnemu sektorju in vsem ostalim, potem tudi te ukrepi in kvotni sistem ne bo na nek način doživel rezultatov oziroma učinkov. Zato predlagam v amandmaju, da bi v zakonu določili obvezno kvoto za državne in lokalne organe in javne zavode, pravzaprav za javni sektor. Predlagana je tukaj 5% kvota, kar pomeni, da bi nek delodajalec, ki zaposluje 100 zaposlenih, ki ima 100 delavcev, bo od tega zaposloval 5 invalidov. Mislim, da je to znotrajin je znotraj intervala, ki ga je vlada določila v predlogu zakona kot intervala kvote med 2 in 6%, in da seveda bi tak ukrep znatno pripomogel k cilju, to se pravi, da se stopnja brezposelnih invalidov zniža z dosedanjih cca 29% navzdol. Kvota bi bila lahko tudi nižja, če bi bil problem v Sloveniji manjši. Vendar je problem brezposelnih invalidov pereč, zato predlagamo, da se v zakonu določi tudi ta kvota. Pravzaprav mislim, da sam amandma ima in nima finančnih posledic za državni proračun, kajti toliko, kolikor bi seveda država morala nameniti nekim zaposlitvenim možnostim za zagotovitev te kvote, bo po drugi strani ji nepotrebno več plačevati tistih dajatev, ki jih brezposelni invalidi, bodisi prejemniki kakršnihkoli nadomestil, prejemajo kot brezposelne osebe. Iz analize prakse v Evropi tudi izhaja, da imajo nekatere države uvedene obvezne kvote za javni sektor in da nimajo pravzaprav sploh kvot za zasebni sektor. Jaz sem prepričan, da je dobro in pozitivno imeti kvoto za en sektor in za drug sektor, pri čemer sem pa prepričan, da bi bilo treba z zakonom določiti kvoto za javni sektor. Zakaj? Ker je po predlogu zakona predvideno, da vlada določi kvoto, na ustrezen predlog. Vem, da je vlada tudi velik delodajalec. In če delodajalec sam sebi predpisuje kvoto, je lahko to zelo jalovo početje. Zato menim, da če želimo uresničiti namen in doseči cilje tega predloga zakona, moramo v tem državnem zboru zbrati tudi toliko poguma in določiti tisto, kar mora delodajalec postoriti v okviru ciljev tega zakona. Tudi sam sem odgovorna oseba nekega delodajalca, ki ima cca 45 zaposlenih, in vem, da bi z majhnim naporom dosegli, da bi ta delodajalec imel dva do tri zaposlene invalide; pravzaprav enega že ima. In malo javnih sredstev bi bilo potrebnih, da bi ob neki novi zaposlitvi na ustreznem delovnem mestu zaposlili tudi invalida. Skratka, želja tega amandmaja je dejansko uresničiti namen in cilj zakona in priti prej do znižanja stopnje brezposelnosti pri invalidih, ki pa je v Sloveniji, kot sem že dvakrat povedal, zelo visoka in pereča.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda Drobniča, za njim gospoda Brenčiča. Gospod Drobnič, izvolite.
Že na odboru za delo, družino, socialno politiko in invalide je bil podan amandma poslanske skupine Nove Slovenije, da bi se za javni sektor postavilo kvoto 6%. Tokrat prihaja 5%. To pobudo podpiramo, ker je koristna za sedanje stanje v državi. Brezposelnost invalidov je namreč izredno visoka. Pa tudi, če predpostavljamo, da je, denimo, okoli 2 ali 3% invalidov v državnem sektorju že zaposlenih, in če bi dodali še 2%, bi to pomenilo, da bi dobilo delo morda približno 300 ali 400 ljudi; seveda ne takoj, ampak v nekem določenem obdobju normalnega sprejemanja novih delavcev, pač v prihodnjem obdobju. To bi bil minimalen prispevek javnega sektorja k normalizaciji integracije invalidov. Če predpostavljamo, da je v Sloveniji brezposelnih invalidov prek 20.000 - namreč, uradne statistike, ki jih daje zavod za zaposlovanje, ne veljajo, zato ker je skrita evidenca, kjer je približno še 10.000 ali več kot 10.000 invalidov -, bi to ne pomenilo niti desetine brezposelnih oseb, ki bi na ta način pridobile v naslednjem obdobju delo. Če bi se zaposlovali invalidi po dinamiki, kot so se do sedaj, to jeletno na ravni 1000 oseb, potem bi potrebovali za zaposlitev vseh invalidov, reci, piši 25 let. 25 če bi želeli iz evidence zaposliti vse invalide. Ob tem pa, seveda, predpostavljati, da nobeden v teh letih se ne bo na novo prijavil na zavod za zaposlovanje. To so strašljivi podatki! In zato bi morali mnogo bolj z naklonjenostjo in s podporo sprejemati takšne odločitve, takšno zakonodajo, ki odpira vrata zaposlovanja. V Kanadi so sprejeli princip pravičnega zaposlovanja, načela, ki je seveda uzakonjeno kot načelo, ga je pa treba v praksi izpeljati. Kako pa se glasi? Vsaka kategorija, opredeljena kategorija oseb, ki so na trgu dela, mora imeti enake možnosti vstopa v zaposlitev. Kjerkoli, če se to pokaže, da enakega nima, to pa najbolj kaže brezposelnost, je treba sprejeti ukrepe. In za Slovenijo jasno in glasno velja, da je kategorija invalidov diskriminirana pri vstopu na trg dela, in to bistveno. Kajti brezposelnost v Sloveniji je tam okoli 10%. V Sloveniji je približno okoli 107, 108.000 brezposelnih oseb. Trenutno bi morali pogledati skrito evidenco, pa regularne evidence in bi prišli do točne evidence brezposelnih. Brezposelnost rahlo narašča. Ni tako, kot pravi premier Rop, da upada, treba je šteti tudi to evidenco, ker imajo status brezposelnega. Aliso na trgu sprejemljivi ali ne oziroma kako jih opredeljuje administrativna služba, to ni pomembno. Pomembno je, da so se oni registrirali, da nimajo zaposlitve in so sposobni za delo. To je bistveno. To je registrirana brezposelnost. In zato tudi vse primerjave, ki jih sedaj delate, kjer ne upoštevate te skrite evidence, v primerjavi s preteklimi obdobju so nične, res so nične. Gospod minister, vi imate doktorat in poznate, kako se statistično meri, vi bi morali to meriti skupaj. Ali pa dati potem še eno varianto, ki upošteva oziroma ki ne upošteva teh evidenc. To je pošteno, to je strokovno pošteno, vse ostalo pa je politično zamegljevanje. Točno tako. Pri principu enakih možnosti, kar je pravzaprav iztožljivo v Kanadi, da se zagotovi zaposlitev - na osnovi tega osnovnega diskriminacijskega načela oziroma načela enakih možnosti. In zato je postavljena država, da regulira, da postavlja takšne zakone, prek katerih se lahko invalidi enakovredno zaposlujejo. In drugo, kar je, da zagotavlja tudi takšen princip, kot je sedaj s predlogom, da se postavi kvota. In za javni sektor je lažje postaviti višjo kvoto. Saj, ko bomo potem pa dejansko prišli do uresničitve te določbe, se bo pokazalo, koliko pravzaprav invalidov zaposlenih, vam povem, zagotovo je tri do štiri procente že sedaj zaposlenih oseb, ki spadajo v kategorijo, ki se upošteva v kvoto. Boste videli, kako se bodo naenkrat pokazali! Osebe z duševno prizadetostjo, tiste, ki so hodile v posebne zavode za slepe, gluhe in tako naprej. Boste videli, kar naenkrat bo nastalo ogromno invalidov že zaposlenih v tem sektorju javnem. In novih zaposlitev praktično bo zelo malo. Tudi če se postavi kvota 5%, to je 1% nižje, kot smo pa mi predlagali na odboru. Skratka, ta predlog bi bilo treba kar podpreti. In če pogledamo primerjavo v drugih državah, kot je to Belgija, pa še ostale Avstrija, pa tudi Češka, vidimo, da imajo različne kvote za zasebni in za javni sektor.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda Brenčiča, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Če izhajamo iz ocene stanja oziroma povzamemo primerjavo, kako je v zaposlovanju invalidov, potem ugotovimo, da praktično javni sektor, sploh pa državna in pa lokalna uprava, ne zaposluje dobesedno nič. Potem je ob sprejemanju zakona, s katerim dajemo kvotno zavezo, sicer samo za, recimo, realni sektor, priložnost, da se krepko ustavimo na tem podatku in tu spremenimo trend. Morda je upravičenje za tako nezaposlovanje v javnem sektorju to, da se velik del nastajanja invalidnosti ali invalidov nastaja v realnem sektorju. Res je, da so tudi delovna mesta v realnem sektorju takšna, da ob vsej zagotovitvi varnosti, je pri delu še vedno dovolj visoka možnost, da nekdo izgubi zdravje ali dobi poškodbo na tem delovnem mestu. Z druge strani je pa tudi res, da so pa delovna mesta v javnem sektorju delovna mesta na katere se veliko lažje zaposli invalida, ki se ga predhodno seveda tudi za to delo izšola oziroma se mu omogoči poklicno rehabilitacijo. In glede na to, da je trend takšen in da je vlada že toliko let vlada in tega trenda ni spremenila, je težko zaupati kar bianco menico, da bo pa ona zdaj določala, medtem ko za realni sektor jo pa zabetoniramo. Ali boste zaposlovali ali boste v fond, v sklad prispevali denar? In zato je treba, po mojem, z zakonom tudi javni sektor zavezati v kvotni sistem, ne dati vladi bianco menice. Ne! Morda je pričakovati, ker je izhodišče praktično nič ali zelo malo, da je ta procent velik. Tudi jaz mislim, da ga bo težko doseči. Vem pa, da ga lažje dosežemo v javnem sektorju, kot ga dosežemo v realnem sektorju. Poleg tega pa moramo vedeti, da je na letni ravni promet in cesta tista, ki producira množico, množico invalidov, množico parapregikov in niso za to kriva delovna mesta in javni sektor je tukaj z vso tehnologijo, ki je danes, od informacijske do drugih tehnologij, na razpolago, tisti, ki prav gotovo lažje opremi neko delovno mesto za zaposlitev tega invalida. Jaz predlagam, v imenu poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bomo ta amandma podprli. Tudi zato, da ostane člen odprt. Presoditi pa je treba realno zmožnost, realno možno, da se v zakonu ta člen v javnem sektorju tudi realizira v višini tega limita. Če je 5% prehudo, je smiselno v tretji obravnavi potem tudi ta procent zmanjšali vendar pa mislim, da če mislimo resno na tem področju narediti premik, moramo to zakonsko zavezo za javni sektor akceptirati v tem predlogu zakona. Hvala lepa.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda ministra, gospod Dimovski, izvolite.
Hvala lepa. Rad bi se oglasil na to, kar je gospod poslanec Drobnič govoril, okoli številk. Ker je že večkrat okoli vprašanja statistike brezposelnosti itn., govoril. Mislim, da je treba, da se tukaj na tem mestu oglasim, zaradi tega, ker je operiral s številkami, ki ne držijo. Preprosto vprašanje je sedaj, katere številke in kakšne številke v bistvu uporabljamo. Mednarodne primerljive - to sem že večkrat rekel - je številka, ki govori o brezposelnosti po definiciji mednarodne organizacije dela - pa če vi to želite ali ne. To se pravi, edina številka, ki jo lahko mednarodno primerjamo, je ta številka. In ta številka pravi, da je v Sloveniji nekaj več kot 60 tisoč brezposelnih. O tem se lahko pogovarjamo. Kar se pa tiče registrirane brezposelnosti, ima pa vsaka država glede na svoje potrebe in svoje opredelitve neko svojo zakonsko opredelitev in to opredelitev smo mi skupaj sprejeli. Mislim, da ste vi za zakon glasovali za leta 2002, kjer se je vzpostavila bolj pregledna, transparenta evidenca, da je evidenca in ki smo jo sedaj postopoma vzpostavljali. Poglejte, Velika Britanija - Združeno kraljestvo ima po definiciji registrirane brezposelne samo tiste, ki prejemajo nadomestilo, in teh je 2 do 3%. To se pravi, glede na praktično uzakonjeno definicijo registrirane brezposelnosti, ima vsaka država na nek način svojo registrirano brezposelnostjo tako, kot je definira, zato da bi vodila uspešno, da tako rečem, zaposlitvene in druge politike. Sedaj pa naprej. Če bi želeli vse, da tako rečem, agregate primerjati čez neko večletno obdobje, potem bi tudi tiste spremembe, ki pa povečujejo število brezposelnih zaradi zakonskih sprememb, bi morali tukaj upoštevati, da bi dobili po vaše na nek način časovno primerljivo distanco. Recimo, zakon o socialnem varstvu je prinesel povečanje števila brezposelnosti zaradi vključitve novih kategorij za več kot 5 tisoč ljudi. Ali naj po vašem tudi te na nek način vključujemo zraven? Verjetno ne. Namreč, priporočilo Sveta Evrope je, da zmanjšujemo razliko med tako imenovano registrirano brezposelnostjo in brezposelnostjo po definiciji mednarodne organizacije dela; mi imamo največjo razliko med tem. In še nekaj. Upam, da boste veseli podatka, da je zadnji podatek o številu brezposelnih v Sloveniji za 30.4.2004 93.500, kar je najmanj v samostojni Sloveniji. In to je tudi rezultat učinkovite politike, ne glede na to, da se pa zadnjih nekaj let srečujemo z izjemno slabo politiko, izjemno slabo situacijo na gospodarskem področju. Namreč, naši največji izvozni partnerji, to je Nemčija in tako naprej, imajo praktično ničelno stopnjo, in to najbolj vpliva na zmanjšanje aktivnosti tudi na domačem trgu. Kar se pa tiče številk in vprašanj, ki zadevajo brezposelne invalide, bi pa prosil državno podsekretarko, da o tem spregovori.
Hvala lepa. Gospa Tutta, izvolite.
Hvala lepa. Analiza razpoložljivih podatkov o zaposlenosti invalidov pri delodajalcih, ki zaposlujejo več kot 20 zaposlenih, v vseh dejavnostih v Sloveniji kaže, da je povprečni delež invalidov med vsemi zaposlenimi 5,2%. Najnižji delež invalidov med vsemi zaposlenimi je v javni upravi, obrambi in obveznem socialnem zavarovanju, in sicer 2,2%. Sledi pa dejavnost finančnega posredništva z 2,7% in izobraževanja z 2,9%. Medtem ko je zaposlenost invalidov v zdravstvu in socialnem varstvu, torej tudi v javnih službah, 4,9%, v drugih javnih skupnih in osebnih storitvenih dejavnostih pa 3%. Takšno je trenutno stanje po razpoložljivih podatkih. Če bi bila z zakonom predpisana obvezna kvota 5% v državne in lokalne organe ter javne zavode, kar je predlagano z amandmajem, bi morali s 1.1.2005 po oceni v teh dejavnostih na novo zaposliti 2.662 invalidov, od tega 1.245 invalidov v javni upravi, obrambi in obveznem socialnem zavarovanju ter 1.104 v izobraževanju, med drugim, to sta pač največja. Oziroma bi morali delodajalci samo v teh dejavnostih vplačati v sklad, ob upoštevanju višine prispevka za neizpolnjevanje kvote, 205 milijonov. Glede na to, da takšnega števila novih delovnih mest v teh dejavnostih v tako kratkem času ni mogoče ustvariti, na drugi strani pa tudi ni takšnega števila ustrezno usposobljenih invalidov, ker jih je treba za taka delovna mesta še veliko usposobiti, predlagamo, da vloženega amandmaja k 61. členu ne podprete, ker bomo s tem imeli ureditev, po kateri bo omogočeno postopno povečevanje zaposlovanja invalidov tudi v državnih in lokalnih organih ter javnih zavodih. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Drobnič, izvolite, nato gospod Vizjak.
Gospod minister, treba je replicirati, glede na to, da ste navajali podatke in ste me tudi omenjali. Brezposelnost po kriterijih mednarodne organizacije dela je mednarodno primerljiva. In jaz vam nisem tega nič oporekal, niti ministrstvu, niti zavodu za zaposlovanje. Kriteriji so enaki, postopki merjenja so identični in podatki so primerljivi. Vendar pa je treba poudariti, da registrirana brezposelnost pa ni povsem primerljiva med državami. Jo je pa smiselno in dobro primerjati v okviru države, longitudinalno, skozi časovno obdobje. Ko pa jo tako primerjate, jo pa morate strokovno pošteno, in sicer tako, da morate tisto drugo kategorijo vključiti, ali jo pa pogojno opredeljujete, da imate dva tipa prikazovanja podatkov, tako kot sem vam povedal. Kaj je potem tistih 14.000 oseb? Ali so brezposelni ali niso? Če boste rekli, da to niso brezposelni, potem ne izpolnjujejo pogojev za vpis v evidenco in ne izpolnjujejo pogojev za pridobitev pravic iz naslova brezposelnosti. To pa je denarno nadomestilo, denarna pomoč in nadomestilo na zavodu za pokojninsko in invalidsko zavarovanje, če to niso brezposelni. Če pa so, potem jih vključite v statistiko. Zato gre! Torej, vi ste jih s tihim pristankom, verjetno tudi njih, ker so uživalci pravic, postavili na mrtvi tek, kjer ni treba izkazovati volje do zaposlitve, kar je temelj za izpolnjevanje pogoja do brezposelnosti. Po drugi strani pa je tudi ta volja izkazovanja do zaposlitve potrebna za to, da prejemajo nadomestilo, katerokoli že. In tukaj tiči zajec. Zato je pravilno, da registrirano brezposelnost prikazujete z vsemi - lahko ločeno na ta način, zato da imamo čiste primerjalne podatke. Ali mislite, da takšnih oseb pred 10 leti ni bilo v Sloveniji, ni bilo v registrih? Ravno tako. In zato te primerjave strokovno ne vzdržijo. Če bi takrat po enakih kriterijih ravno tako opredelili osebe, tudi za nazaj bi jih lahko opredelili, tisti, ki bi po teh principih spadali v kategorijo posebne evidence, potem bi vam to razlago priznal in bi rekel, da je strokovno korektna. V tem primeru vam pa ne morem tega reči. In to vam bodo vsi tisti, ki se resno ukvarjate s statistiko, to tudi povedali. Lahko se pa pogovarjava o teh 107.000 brezposelnih, koliko je lažje zaposljivih, težje zaposljivih, z izkazano voljo ali pa pomanjkljivo voljo do zaposlitve. To pa se da tudi izkazati, ampak na ta način, to je strokovno pošteno, pa ne bova nič stala na nasprotnih bregovih, ampak moramo biti dosledni, kar se tega tiče. Dejansko tista razpoložljiva delovna sila, ki pa je v pravem pomenu besede, je pa skozi kriterije mednarodne organizacije za delo. S tem se pa povsem strinjam. Ta je najbolj tista, ki jo lahko zagrabi delodajalec takoj in je razpoložljiva. Morali se bomo srečati tudi s problemom študentskega zaposlovanja, kjer, če iztransformiramo v delovna mesta, pomeni približno 25.000 delovnih mest, na katerih pa dvomim, da delajo vsi študentje. Če dela 50% študentov bom vesel. To pa bomo v okviru, ko smo v EU, na to še polagati verjetno račune; ampak mi sami, v naši državi. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Vizjak, potem gospod minister. Gospod Vizjak, izvolite.
Zanimivo je bilo poslušati statistiko in dobro je, da vemo številke, kako je v javnem sektorju glede zaposlenosti invalidov. In če sem prav razumel, državna sekretarka je povedala, da bi predlagani amandma, bi rekel, nekako povzročil 2.600 novih zaposlitev v javnem sektorju. To je pri dobrih 11.000 brezposelnih invalidov, to so podatki iz uvoda tega zakona, niti ne tako velik dosežek. Pravzaprav je iz podatkov, ki so na začetku zakona in so razvidni iz ocene stanja, razvidno, da imamo, še enkrat poudarjam, prej ste govorili, pa me niste slišali, zato mi tudi niste nasprotovali - cca 28-odstotno stopnjo brezposelnosti pri invalidih, saj imamo okoli 40.000 invalidov na trgu dela, zaposlenih in brezposelnih, od tega jih je dobrih 11.000 brezposelnih. In to je to. Mislim, da je predlog na mestu, tudi odstotek je na mestu. Seveda, tu državna sekretarka pravi, da bo to nekaj stalo in da bo to treba vplačati v sklad. Normalno, za to tudi sklad je - da tisti, ki tega ne izvajajo, vplačujejo tja, od koder se bo črpalo, da se bodo tudi invalidi lažje zaposlovali. Mislim, da je na nek način lepotrebno našo državo zavezati, da k temu odgovorneje pristopi. Če pa bo vlada sama sebi določala kvoto in dinamiko, se bojim, da učinek tega zakona ne bo dober, ker bo cela kopica objektivnosti - da ni na trgu delovne sile pri šolnikih ustreznih invalidovin ne moremo povečevati tam kvote, da je v tem javnem sektorju tako, v tem javnem sektorju drugače. Ta debata me spominja na temo profesionalizacije slovenske vojske, ko je opozicija predlagala neko dinamiko, vlada je govorila, "ma, kje pa, saj ne moremo, saj nismo sposobni, saj nismo v stanju" in tako naprej. Na koncu je pa le potem popustila in je bila neka kompromisna dinamika uvedbe profesionalizacije slovenske vojske tudi sprejeta. In to podobno, malo bolj ambiciozno, vladi predlagamo na temo zaposlovanja invalidov, pa verjetno ne bo žal nobenemu, tudi morebiti ne za tistih dobrih 200 milijonov vplačanih sredstev v ta sklad.
Hvala lepa. Gospa Tutta, izvolite.
Hvala lepa. Morda še enkrat samo pojasnilo, da bi bilo treba s sprejetjem tega amandmaja zagotoviti 2.660 delovnih mest v državni in javni upravi s 1.1.2005. To pomeni, da toliko teh delovnih mest v teh dejavnostih ni, in tudi ni toliko usposobljenih invalidov za zaposlitev s 1.1.2005. Glede na to, da zakon govori o razponu med 2 in 6%, pa je seveda možno postopno povečevanje. V skladu s tem, kakor se bodo kreirala ustrezna delovna mesta in usposabljali invalidi, se bodo na ustreznih delovnih mestih tudi zaposlovali. Predlagani amandma želi, da se vse to zgodi s 1.1.2005. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Vizjak, izvolite.
Saj, tudi sam se strinjam in verjamem, da 2.600 delovnih mest ni moč zagotoviti. Vendar jih bo moč zagotoviti čez pol leta, čez eno leto, čez dve leti - tudi s tem, ko bo država vplačevala v sklad, ki je za to namenjen. Saj vemo, da je sklad namenjen prav spodbujanju razvoja zaposlovanja invalidov. To se pravi, bo denar, ki ga bo država dala zaradi tega, ker kvote ne boizpolnila, namenjen prav temu, da bo jutri lahko zaposlila. In to je namen zakona. In zdaj tarnamo nad tem, da pač ne moremo zaposliti. Zato pa imamo sklad, da bomo lahko zaposlili. In če seveda ni na nek način prisile državi, da to stori, tega tudi ne bostorila in bo ta dinamika pet let, ne pa dve leti. Jaz pa verjamem, da s 1.1.2005 ni moč zagotoviti, da bo ves javni sektor izpolnjeval to kvoto; saj je tudi nikoli ne bo, ne zasebni ne javni sektor, vendar bo za to tudi malo kaznovan ali, bi rekel, plačati bo moral določena sredstva v sklad.
Hvala lepa. Gospod Drobnič, izvolite.
Podpiram ta predlog, če vlada meni, na osnovi res dobrih podatkov, za katere pa dvomim, da so resnično dobri podatki, ker je težko ugotoviti dejansko stanje na trgu dela glede invalidnosti, ker nekateri se ne želijo opredeliti kot invalidi in morda so tudi že pozabili, da imajo odločbe kje doma - kakšnekoli, tudi v zvezi z drugimi predpisi. Boste videli, da se bo to zagotovo zgodilo, lahko bi v predhodnih določbah pa navedli, da sicer zakon velja toliko 5%, da pa je prehodno obdobje v letu 2005, kjer je štiri ali pa tri in imamo postopnost. Gre za to, da se ta implikacija oziroma ta imperativ, da se postavi bolj smelo, pa podobno kot v drugih državah, če je leto 2005 preveč tvegano. Ampak, vam povem, ko se bo začelo ugotavljati oziroma ko bodo delodajalci začeli izpolnjevati to kvoto, bodo najprej pogledali, kaj je z njihovimi osebami, in bodo pobarali, kje imajo kakšne dokumente, morda ali iz kategorizacije, ali iz invalidnosti, ali priznavanja telesna okvare ali ne vem kaj še vse. In bodo prinesli odločbe in se bo takoj povečalo število zaposlenih invalidov, ne da bi se kdo karkoli zaposlil. Mislim, da tam okrog 3% zagotovo, do 4%. Torej, če bi dali vmesno obdobje do leta 2005, da je štiri, bi pa že bilo v redu. Tako tudi vlada ne bi bila v zagati oziroma tudi za vladne službe, ministrstva ne bi to pretrd oreh. V luči potrebnega zaposlovanja bi novega uredili. Verjetno mislite, saj bo vlada sama sebi določala vnaprej, v okviru tistega člena, ki je notri, ampak menim, da je prav, da se z zakonom določi za javni sektor zato, ker vlada sama sebi bo nerada postavljala kakšne takšne zahteve. Boljše, da jih parlament.
Hvala lepa. Želi še kdo besedo? Ne. Potem zaključujem razpravo. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj ob 18.40 uri. S tem prekinjam to točko dnevnega reda in tudi sejo, ker bomo ob 11.55 uri nadaljevali z obravnavo 4. točke dnevnega reda, to je s prvo obravnavo predloga zakona o javni rabi slovenščine. Predstavnicam vlade in gospodu ministru se za sodelovanje prav lepo zahvaljujem. Torej ob 11.55 nadaljujemo.
Nadaljujemo delo. Prehajamo na 4. TOČKO DNEVNEGA REDA, to je na PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O JAVNI RABI SLOVENŠČINE. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina poslancev s prvopodpisano mag. Majdo Potrata. V zvezi s tem zakonom je skupina 10 poslancev s prvopodpisanim Rudolfom Mogetom zahtevala, da državni zbor opravi splošno razpravo. Besedo dajem predstavniku predlagateljev. To bo mag. Majda Potrata
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane poslanke in poslanci! Veliko navdušenje nas je v začetku maja navdajalo, pa se to ne more meriti s tistim, ki me je prevevalo, ko sem včeraj uzrla prvo zgodovinsko pričevanje o slovenščini. Zato dovolite, da citiram iz mnenja najboljšega poznavalca brižinskih spomenikov ta čas, dr. Igorja Grdine: "Jezik se mora razvijati, ne pa ohranjati. Pri vseh sedanjih debatah o jeziku je narobe prav to, saj končne stopnje - tega ni. Gre za življenje jezika." Predlog zakona o javni rabi slovenščine natančneje določa splošni 11. člen ustave o slovenščini kot uradnem jeziku. Okvirno ureja rabo uradnega jezika v najširšem smislu, kakor je to običajno za uradne jezike drugih narodov, s tem pa mu tudi zagotavlja z ustavo določen status in nakazuje uveljavljene vzorce jezikovne rabe. S tako zasnovo je neke vrste osnovna pravna informacija o položaju slovenščine in oblikah sporazumevanja v njej kot o prvem jeziku velike večine prebivalstva Republike Slovenije ter o pomembnosti tega jezika tudi za kulturo javnega sporazumevanja. Predlog zakona je nastal na podlagi predloga zakona o rabi slovenščine kot uradnega jezika, ki ga je v imenu državnega sveta vložil v zakonodajni postopek dr. Zoltan Jan oktobra 2000. Ob prvi obravnavi predloga zakona na odboru za kulturo, šolstvo, mladino, znanost in šport v juniju 2002 je bil na predlog predlagatelja sprejet sklep o prekinitvi obravnave, hkrati pa se je tudi obvezal, da bo, navajam: "do 1. septembra pripravil zakon tako, da bo primeren za nadaljnje obravnave v odboru." 25. septembra 2002 je predlagatelj napovedal umik zakona zaradi napovedane vložitve novega besedila predloga zakona skupine poslancev in prevzem prenovljenega besedila od delovne skupine za pripravo nadomestnega besedila, ki jo je vodil dr. Janez Dular. Predsednik državnega sveta je v napovedi umika opozoril, da je treba nekatere rešitve v predlogu zakona še preveriti in uskladiti s pristojnimi ministrstvi, zato je bil novembra 2002 poslan dopis ministrstvom, vladni službi za zakonodajo in za evropske zadeve, uradu za informiranje in gospodarski zbornici. Njihovi odgovori so prispeli med 12. novembrom 2002 in 3. marcem 2003. Predlagatelji smo posamezne rešitve o zakonu oblikovali tudi iz teh pripomb in po posvetu z ministrstvom za notranje zadeve in v sodelovanju z ministrstvom za kulturo. V aprilu 2002 je raziskovalni sektor državnega zbora pripravil primerjalni pregled zakonske ureditve rabe uradnega oziroma državnega jezika v 15-ih evropskih državah. Iz njega smo izbrali štiri primere, in sicer Finske, Francije, Italije in Švedske. V sklepu primerjalne analize je mogoče prebrati ugotovitev, navajam: "Da se v zadnjem obdobju povečuje zavzetost večine držav za zaščito svojih jezikov, kar gre nedvomno pripisati globalizaciji in z njo povezanim strahovom pred prevlado angleškega jezika." [[Konec navedka.]] Pri tem kaže poudariti, da so primerjave sicer koristne, vendar je v jezikoslovju utrjeno spoznanje, da mora svoje jezikovne probleme reševati vsaka skupnost sama, ker je vsaka situacija enkratna, splet različnih dejavnikov in neponovljiva. Nekatere dileme ob zakonu. Če odmislimo temeljno dilemo o potrebnosti oziroma nepotrebnosti zakona, ki se je v javnosti pogosto oglašala ob različnih časih in v različni intenzivnosti, zaradi ustavnega določila in nekaj desetin področnih zakonov, ki govorijo o jeziku, je bila za predlagatelje temeljna naloga določitev koncepta zakona. Že ob prvem branju na odboru za kulturo, šolstvo, mladino, znanost in šport, še prej pa na delovni skupini za področje jezikovne politike in jezikovnega načrtovanja, se je namreč pokazala prav razlika v pogledih na koncept zakona, pri čemer so eni poudarjali ogroženost slovenščine, drugi pa so poudarjali boljši položaj slovenščine, ki ga ima kot kadarkoli prej, in nove priložnosti za razvoj, ki se ji ponujajo v prihodnosti. Predlagatelji smo se odločili za popravek izhodiščnega besedila in ne za pisanje novega besedila, domislili koncept splošnega, krovnega ali strešnega zakona o javni rabi jezika, oprtega na določilo ustave, ki slovenščini zagotavlja status uradnega jezika ob obeh jezikih narodnih skupnosti na jezikovno mešanih ozemljih, in v središče postavili rabo jezika kot predmet jezikovnega načrtovanja in jezikovne politike. Izhajali smo torej iz prejšnje različice zakona, vendar smo spremenili naslov, napisali nov uvod, opravili pravno-tehnične posege v člene, dodali novo obrazložitev členov in kot prilogo uporabili seznam zakonov, ki vsebujejo jezikovne določbe iz prejšnjega predloga zakona. Najmanjši poseg smo napravili v kazenskih določbah in inšpekcijskem nadzoru, največja sprememba pa je zagotovo izpust določb o uradu za slovenski jezik. Največja sprememba je zato poglavje Naloge in odgovornosti državnih organov, v katerem smo kot nosilno ministrstvo določili ministrstvo za kulturo, vendar nismo posegali v vprašanja notranje organizacije na ministrstvu za kulturo. Samo naložili smo mu spremljanje, uresničevanje tega zakona, oblikovanje jezikovne politike in zagotavljanje možnosti za njeno izvajanje. S tem smo samo pripravili zakonsko podlago za že v nacionalnem programu za kulturo napovedan cilj, ki govori o rabi in spodbujanju razvoja slovenščine. Torej je cilj pospeševanje razvoja slovenskega jezika v javnem življenju slovenske družbe. Za izpolnitev tega cilja je potrebna dejavna jezikovna politika. To je usklajena skrbza kulturno, politično, ekonomsko in sporazumevalno razsežnost jezikovne rabe, ki v celoti izvira iz slovenske jezikovne tradicije in se ohranja tudi v novih razmerah. Evropsko unijo sooblikujemo tako tudi kot država z lastnim jezikom za vsa področja javnega življenja, ki ima svoja pravila, besedišče in druge podlage in lastno slogovno izoblikovanost. Svojo jezikovno samobitnost bomo lahko razvijali tudi v novih razmerah, ker Evropska unija sprejema idejo večjezikovnosti, spoštovanja in razvijanja jezikovne raznolikosti, in čeprav prihaja pri stiku različno govorečih v posameznih govornih položajih do posebnosti v izbiri jezika in njegove rabe, bo to uravnavala primerna jezikovna politika - ne z omejevanjem, temveč ozaveščanjem in spodbujanjem. Pomembna naloga jezikovne politike je v povezovanju vseh virov jezikovnega razvoja in njegovih nosilcev ter v pospeševanju njihove dejavnosti. Zato ima osrednji pomen člen, ki nalaga oblikovanje nacionalnega programa za jezikovno politiko. Za njegovo uresničevanje je odgovornost na celotni vladi, pa tudi državni zbor Republike Slovenije dobiva naloge tako v zvezi z zagotavljanjem proračunskih sredstev za njegovo uresničevanje in s spremljanjem učinkovitosti predvidenih ukrepov jezikovne politike. Zakon naj pritegne pozornost na jezik pri vseh državljankah in državljanih, posebej pri vseh, ki so kakorkoli dejavni v javnosti. Njegov sprejem bi zagotovil urejanje področja, ki je bilo doslej prevečkrat prepuščeno posameznikovemu poznavanju izročila, sporazumevalnih vzorcevin njegovemu trenutnemu odnosu. Za razvoj Republike Slovenije v Evropski uniji in jezikovne navade govorcev slovenščine, bo dober smernik. Ob tem, ko spodbujamo učenje tujih jezikov, dajmo v novih povezavah in razmerah priložnost tudi slovenščini. Hvala.
Hvala vam. Z nami je državni sekretar v ministrstvu za kulturo, Ciril Baškovič, ki ga lepo pozdravljam. Sledila pa bo predstavitev stališč poslanskih skupin. Dajem besedo Vojku Čeligoju za stališče poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev - DeSUS.
Hvala lepa za besedo. Gospod sekretar, pozdravljeni! Pozdrav tudi kolegicam in kolegom! Slovenščina je bistveni in temeljni razlog za obstoj slovenske države. Brez nje bi bila naša državna samostojnost nesmiselna. Slovensko državo smo izbojevali prav zato, da zaščitimo in razvijamo našo individualnost, ki jo bistveno zaznamuje slovenski jezik. Res da je slovenščina danes vsestransko razvit moderni jezik, ki prvič v zgodovini obvladuje tudi vse govornepoložaje vseh različnih družbenih dejavnosti, pa je bil za to potreben dolgotrajen boj pred kakšnimi 150 leti, na primer, za pravico do rabe slovenščine v šolah in uradih, za uveljavitev slovenščine v vojski pa še pred nekaj leti in desetletij. Oboje je bilo osamosvojitveno prizadevanje, izgubljanje jezika na posameznih področjih pa bi pomenilo samoodpovedovanje izbojevanje nacionalne samostojnosti. Ni res, da tako vsestransko razvita in uveljavljena slovenščina danes ni v ničemer ogrožena. Cankarjeva misel o njenem izkoreninjanju, ki da je že tisoč let stara zgodba, za 21. stoletje in naslednja gotovo ne velja več. Slovenščina je res vzdržala tisočletni pritisk sosednjih jezikov, a vzdržala je v okoliščinah, ki v ničemer niso primerljive z današnjimi in jutrišnjimi. Slovenščina ni majhen jezik, saj je po izrazni moči povsem primerljiva z velikimi evropskimi jeziki, je pa jezik, ki ga govori le majhno število govorcev. A še v tem ni med najmanjšimi; po tem kriteriju je v sredini lestvice med 60 evropskimi jeziki. Vseeno pa se prav zaradi majhnega števila govorcev in samo zaradi tega težko zoperstavlja italijanščini, nemščini in angleščini. Rekli bi lahko, da je majhna njena kritična masa, ki jo še nevarno zmanjšujejo vse prej kot ugodna demografska gibanja.Ta majhna slovenska jezikovna skupnost pa je ogrožena toliko bolj, ker ni postavljena v kakšno evropsko zakotje, marveč v eno najbolj frekventnih in zato kar se da izpostavljenih evropskih križpotij. Pri vsem tem pa je prav očitno res, da je usoda slovenščine in s tem slovenstva predvsem v naših rokah. Prej in bolj kot tujci jo ogrožamo mi sami, s svojo poniglavostjo in šibko ali celo nikakršno samozavestjo, za kar je eden od razlogov tudi desetletja in še zmeraj zanemarjena domovinska vzgoja. Pa smo po doseženi stopnji kulturnega razvoja nedvomno vsem drugim povsem enakopraven in enakovreden evropski narod. Slovenci smo zaradi maloštevilnosti in majhnosti našega etničnega prostora s sosedi morali od nekdaj govoriti njihove jezike. Star pregovor, kolikor jezikov znaš, toliko veljaš, drži danes bolj kot kdajkoli prej. Velja tudi skoraj dobesedno; znanje tujih jezikov dejansko povečuje našo nacionalno moč, ki jo je mogoče uveljavljati marsikje kot komparativno prednost tudi v ekonomiji. In res je, da se tujih jezikov učimo z lahkoto, vendar pa z enako lahkoto ali celo lahkotno brezbrižnostjo vsepovsod zanemarjamo materinščino. Tako tudi v javni rabi, ki je domačinom in tujcem najbolj očitna. In prav tu, v tem segmentu jo je mogoče in jo je treba nemudoma zakonsko zaščiti. Res je namreč, da je moč vse svoje misli, občutja, iskanja in spoznanja kar se da popolno izraziti le v materinem jeziku, v katerem in s katerim smo rasli od zgodnjega otroštva dalje, tako da smo postali njegov del, on pa del našega bistva. Tega ne moremo storiti v tujem jeziku, pa če ga obvladamo še tako dobro. Prav zato je pri njem vztrajal Prešeren, ki bi bil lahko postal tudi pomemben nemški pesnik. Tega so se zavedali tudi Trubar in njegovi, zato so poskrbeli, da smo že pred 450 leti dobili celotno sveto pismo v svojem jeziku. In tudi v Evropi smo že več kot tisoč let, saj so brižinski spomeniki kot prvi zapis slovenščine, hkrati pa prvi zapis kakega slovanskega jezika v latinici. Pravočasen sprejem predlaganega zakona, se pravi zdaj, ko smo prestopili prag Evropske zveze, bo pomenil ključno zgodovinsko, nemara celo usodno politično dejanje. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo dobi mag. Andrej Vizjak za stališče poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani podpredsednik. Uvodoma bi se zahvalil poslanski kolegici gospe Majdi Potrata, da je tudi Slovensko demokratsko stranko privabila k temu, da smo sopodpisali ta zakon, za katerega mislim, da je koristen in dobra osnova, da končno uredimo to pomembno vprašanje tudi v naši državi in za nas jezik. Mislim, da je na mestu poudarek, da v težnji po zbliževanju, po povezovanju različnih držav Evrope in sveta in seveda tudi zaradi tega po širši uporabi nekih jezikov, ki so splošno uporabljeni, tako imenovanih svetovnih jezikov, je neka dolgoročna težava z nacionalnimi jeziki in z našimi materinščinami, ne samo v Sloveniji tudi drugje. Zato so seveda države pristopile k ustreznem tretmaju svojega materinega jezika, da mu zagotovijo pravo mesto v svoji državi in med svojimi ljudmi, tako v javni rabi in v šolstvu kot tudi na vsakem koraku našega vsakdanjika. Prepričan sem, da je zakonski predlog, ki smo ga v Slovenski demokratski stranki sopodpisali, dobra osnova za ureditev tega vprašanja. Prav je, da je ta zakonski predlog izzval tudi celo kopico polemik v strokovnih krogih, pa ne samo v strokovnih krogih, predvsem pa v določenih interesnih krogih. Predvsem v tistih interesnih krogih, kjer so si nasprotujoči interesi glede uporabe domačega jezika in nekaterih internacionalno uveljavljenih imen in nazivov, zlasti firm in multinacionalnk. Mislim, da je tudi to moč rešiti na tak način, kot je tudi zakon nastal z določenim konsezom znotraj politike, kar je za slovenski jezik koristno in kar je ne nazadnje koristno tudi za naše gospodarstvo. Podobno mislim, da je ta zakon dober okvir in podlaga za ukrepe pospeševanja razvoja in rabe slovenščine. In je nujen, ker je tudi nujna zaščita našega jezika kot jezika, ki ga govori približno dva milijona prebivalcev na tem svetu. Globalizacija in ne nazadnje tudi naša majhnost sta ključni razlog, da je tukaj treba nekaj storiti. Sam seveda upam, da bo ta zakon doživel podporo na tem zasedanju, to se pravi, v prvi obravnavi, da je dobra podlaga in primerna podlaga za nadaljnjo obravnavo in da bomo seveda poiskali tudi odgovore na nekatere ključne dileme. Poudaril bi še pomembnost 4. člena, ki govori o jezikovni politiki in na nek način tlakuje prihodnost in s tem tudi razvoj in obstoj slovenščine v naši državi. Skratka, tak pristop, ki ga je poslanka ubrala pri sprejemanju tega zakona, ki je nacionalno pomemben, je hvale vreden in seveda ga zaradi tega velja večkrat uporabiti, kadar govorimo o temah, ki morajo doživeti širši politični konsenz; in javna raba slovenščine je prav gotovo tema in področje, kjer se politika prav polemizra, vendar mora na koncu doseči skupno točko in s tem tudi ustrezne konsenzualne rešitve. Seveda bomo v Slovenski demokratski stranki podprli sklep, da je zakon primerna podlaga za nadaljnjo obravnavo in s tem tudi končno odprli piljenje posameznih določb zakona in seveda s tem tudi zagotovo prišli do sprejetja zakona še v tem mandatu državnega zbora. Hvala.
Hvala lepa. Samo Bevk dobi besedo, predstavil bo stališče Združene liste socialnih demokratov.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani zbor! Poslanska skupina Združene liste socialnih demokratov bo podprla zakon o javni rabi slovenščine, ki ga je v parlamentarno proceduro v letošnjem kulturnem prazniku vložila skupina osmih poslank in poslancev iz vseh poslanskih skupin zastopanih v državnem zboru s prvopodpisano poslanko mag. Majdo Potrato. Slovenski jezik oziroma slovenščina je z 11. členom naše ustave določen kot uradni jezik v Republiki Sloveniji. Slovenščina je torej ustavna kategorija, poleg tega pa položaj slovenskega jezika urejajo tudi številni drugi zakoni. 68 jih je naštetihv prilogi predloga zakona. Zato se vsaj od leta 1996, ko se pojavi prvi predlog zakona o slovenskem jeziku, v strokovni kot tudi sicerjšnji javnosti postavlja vprašanje ali je tak zakon potreben ali ne. Glede na moje poznavanje te problematike lahko rečem da so prevladali strokovni argumenti, ki govorijo v prid zakonu o javni rabi slovenščine. Toda kljub temu je prav, da se zakonu posvetimo v polni meri brez kakršnekoli bližnjice, zato sem bil tudi eden izmed predlagateljev splošne razprave. V resolucijo o nacionalnem programu za kulturo, ki smo ga letos sprejeli v državnem zboru, smo zapisali, da je za vlogo kulture v življenju slovenske narodne skupnosti pomembno dejstvo, da je prav preko nekaterih poglavitnih dejavnikov slovenskega kulturnega razvoja prišlo do vzpostavitve politične zavesti o pravicah narodne skupnosti, najprej do lastnega jezika in ob tem do vseh drugih svoboščin. Nazadnje tudi do državne samostojnosti. Čeprav se je morala slovenska kultura razvijati v razmerah, ki slovenskemu razvoju niso bile zmeraj naklonjene in se je bilo treba bojevati za obstoj, je postala pomembno gibalo slovenskega zgodovinskega razvoja, ob tem pa tudi prostor svobodnega izražanja ustvarjalne raznolikosti. V vsej slovenski zgodovini je bila kultura tisto, kar s tem pojmom opredeljujejo sodobni teoretiki. Bila je povezovalna, samostojna sila v družbi, ustvarjalna in dinamična, raznolika, izzivalna in kritična. Za slovensko kulturo je tudi poglavitno, da se v njej razvija slovenski jezik, najpomembnejši razločevalni znak Slovencev kot naroda, ki se po njem razlikuje od drugače govorečih sosedov. Raba in razvoj slovenskega jezika sta v nacionalnem programu za kulturo podana kot prva splošna prioriteta kulturne politike. To je utemeljeno tako z vidika zgodovine in prihodnosti slovenščine, saj je skrb za nacionalni jezik prva naloga vsake države. Skrb za jezik presega zgolj kulturno dimenzijo tega vprašanja, saj sega na številna druga področja, tako na področja šolstva in znanosti, kot tudi na področje gospodarstva inše na številna druga. Vendar je v vsakem primeru nujno, da država vodi usklajeno in dejavno jezikovno politiko, ki bo upoštevala vse segmente jezika v vseh sferah družbenega življenja. Po mojem mnenju je vstop Slovenije v EU, ko smo postali polonopravna članica skupnosti, ki šteje skoraj pol milijarde ljudi, 25 različnih držav, in ko je slovenski jezik postal eden izmed uradnih in enakopravnih jezikov nove združene Evrope, dodaten argument v prid sprejetju tega zakona. Ob sprva zelo naklonjenemu odnosu do predloga zakona o javni rabi slovenščine pa so me presenetile izjave nekaterih pomembnih gospodarstvenikov ter številni novinarski prispevki, ki so bili v marsičem enostranski, saj so zakonu očitali retroakvitnost. Zaradi določb v zakonu bi se, sodeč po prispevkih v medijih, takšno pa je bilo tudi v javnosti ustvarjeno mnenje, morala največja slovenska naftna družba Petrol preimenovati v Gorivo. Naj ob tem povem, da svojih sedem delnic Petrola ne bom nikdar zamenjal za 7 delnic Goriva. Uveljavljene blagovne znamke in imena podjetij so že postala del jezikovne prakse in so sestavni del javne rabe slovenskega jezika. V poslanski skupini Združene liste socialdemokratov bomo skrbno proučili vse pripombe, vključno s pomisleki gospodarske zbornice Slovenije in drugih gospodarskih subjektov, ter do druge obravnave skupaj z ostalimi predlagatelji zakona pripravili dopolnila, s katerimi bomo lahko razrešili večino dilem, ki so se pojavile v prvi obravnavi predloga zakona. Poslanska skupina Združene liste socialdemokratov bo predlog zakona o javni rabi slovenščine podprla. Hvala lepa.
Hvala lepa. Ana Marija Tisovic ima besedo za stališče poslanske skupine Nove Slovenije.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani predstavnik vlade, spoštovane kolegice in kolegi! V naši poslanski skupini smo prepričani, da je zakon potreben in da je že zadnji čas, da je prišel na poslanske klopi. Sedaj, ko smo pridruženi člani Evrope, je postala tudi slovenščina eden izmed uradnih jezikov v EU. Slovenci smo ponosni na svoj jezik, ki se je skozi stoletja ohranjal in razvijal v danes sodoben jezik. Zato je naša dolžnost, da naš jezik, našo kulturno dediščino, pa tudi našo prepoznavnost zakonsko zaščitimo in mu omogočimo nadaljnji razvoj. Samo ustavna določba o slovenščini kot uradnem jeziku je presplošna, določbe nekaterih področnih zakonov pa nepopolne in nepregledne. V poslanski skupini Nove Slovenije podpiramo predlog zakona. Prav tako pa smo veseli, da gre zakonski predlog skozi parlamentarno proceduro s splošno razpravo. Prepričani smo, da bomo tako lahko v razpravi prišli do predlogov, ki bodo zakon izboljšali in ga dorekli. V naši poslanski skupini se zavzemamo tudi, da bo slovenščina državni jezik. Uradna jezika v Republiki Sloveniji sta poleg slovenščine tudi madžarščina in italijanščina. Pri reorganizaciji vladnih služb je bilo veliko vladnih uradov ukinjenih. Tako je bil ukinjen tudi urad za slovenski jezik, njegovo delovanje pa je preneseno na ministrstvo za kulturo. S tem se je njegovo delovanje zožilo na eno izmed resorskih nalog. V 29. členu je sicer predvideno vladno koordinacijsko telo, vendar se sprašujemo, ali bo dovolj učinkovito, tako na načelni kot tudi na operativni ravni. Vprašanje, ki se mu bo v splošni razpravi verjetno posvetilo kar nekaj časa, je retroaktivna zahteva po spreminjanju neslovenskih imen gospodarskih družb in drugih pravnih oseb. Glede tega je treba postaviti jasna merila in jih upoštevati od dne uveljavitve zakona naprej, za tista podjetja, ki so že vpisana v sodni register, pa je spreminjanje imen dopustno določiti samo kot priporočilo. Postavlja se tudi vprašanje slovenščine v šolstvu. Tu gre predvsem za predavanja na višje- in visokošolskih ustanovah. Seveda se bodo predavanja vršila tudi v tujih jezikih, vendar morajo biti tudi našim študentom zagotovljena predavanja tem v slovenščini. Pri današnji informacijski in drugi tehniki to ne bi smelo biti vprašanje. Prav gotovo se bo razvnela tudi debata pri 19. členu. Med najpomembnejšimi dejavniki odrivanja slovenščine je predvsem kapitalska logika. Ta se bo z vstopom Slovenije v Evropsko zvezo po načelu prostega pretoka kapitala še stopnjevala in pritiskala na že tako šibko jezikovno samozavest Slovencev. Pripravljeni moramo biti na uro resnice o morda neprijetnem razmerju med glasnim razglašanjem ljubezni do materinščine ter pogosto na majhno pripravljenost posameznikov in organizacij za dejanja, s katerimi bi veljavnost takih izjav množično potrjevala brez ugovorov in izgovorov ter zustreznimi materialnimi vložki. Poslanska skupina Nove Slovenije bo predlog zakona podprla, ker menimo, da je dobra podlaga za sprejetje zakona o javni rabi slovenščine.
Hvala. Janez Podobnik ima besedo za predstavitev stališča poslanske skupine Slovenske ljudske stranke.
Hvala, podpredsednik. Kolegice in kolegi, gospod državni sekretar! Zakon o javni rabi slovenščine si zasluži in je prav, da smo ga formalno vložili v proceduro s podpisi, predstavniki vseh poslanskih skupin. Tudi v poslanski skupini Slovenske ljudske stranke smo bili pri tem aktivni. Res pa je, da je veliko energije pri tem pokazala prvopodpisana poslanska kolegica, mag. Majda Potrata. Naj bo uvod v naše stališče nekoliko evropski. Zapisal sem si misel portugalskega pesnika, Pessoa. Tako je rekel: "Naš jezik je naš prvi dom." Prav tako pa smo, ko smo se v poslanski skupini pogovarjali, kako bi jim dali uvod v to razpravo, odkrili misel, ki jo je v eni zadnjih številk Nove revije povedal Jože Snoj: "Jezik, ki o njem mislimo in čustvujemo svet in katerega, ugotavlja znanost, se začnemo učiti že v materinem trebuhu in mu zato sedaj tudi znanost že na racionalno ugotovljivem robu naše skrivnostne narojenosti vanj, upravičeno rečemo materinščina, je največja in najizvornejša posebnost in dragocenost vsake osebnosti in po njej vsake narodnostne in nacionalne skupnosti kot skupka takih sebe zavedajočih se oseb. Ni dovolj, da ohranimo in razvijamo slovenščino kot jezik strok in pogovorni jezik, ampak moramo ohraniti in širiti tudi prostor njene umetniške besede, kot duše njegove organične živosti." Konec citata. Slovenski jezik predstavlja temelj naše osebne, narodnostne in državne identitete in je najpomembnejši del slovenske kulturne dediščine. Gre torej za materijo, do katere je potrebno pokazati veliko odgovornost. Republika Slovenije je nacionalna država. Je država vseh državljank in državljanov, predvsem pa je po ustavi država slovenskega naroda. Jezik slovenskega naroda je naš materni jezik, slovenščina. 11. člen Ustave Republike Slovenije določa slovenščino kot uradni jezik v Sloveniji. V obstoječi zakonodaji je to ustavno določilo upoštevano v številnih zakonih, ki urejajo javno komunikacijo. V poslanski skupini Slovenske ljudske stranke ocenjujemo, da je potrebno rabo slovenskega jezika v javnem življenju sistemsko, in to zakonsko urediti. Smiselno je, da se ta tematika strne in uredi v enem samem zakonu. Njegov cilj je tudi v tem, da se pritegne pozornost javnosti na vsebino in obliko javnega sporazumevanja ter posledično doprinese k izboljšanju kulturne ravni le tega. Kot je bilo danes že povedano, je gradivo za ta zakon v proceduri že skoraj 8 let. Prvi osnutek je pripravil dr. Janez Dular. Sama priprava takega zakona je vezana na več strok. Eden od ključnih argumentov za sprejem zakona pa je, da se bo z zakonom država zavezala, da bo aktivno sodelovala pri razvoju slovenskega jezika. Predlagatelji smo želeli opozoriti tudi na omaloževajoč in včasih kar mačehovski odnos do slovenskega jezika. V času globalne informacijske povezanosti ter vedno večjega vpliva le-te na vsakodnevno rabo slovenskega jezika je toliko bolj pomembno, da ustrezno poskrbimo za ohranitev in rabo slovenskega jezika. Zato v naši poslanski skupini ocenjujemo, da predstavlja sprejem predloga zakona korak v pravo smer. V Slovenski ljudski stranki tudi podpiramo določbo predloga zakona, ki predvideva sprejem nacionalnega programa za jezikovno politiko. Ocenjujemo, da je tovrsten dokument potreben predvsem z vidika dodeljevanja nalog in spremljanja stanja ter napredka pri uresničevanju spodbujevalnih ukrepov jezikovne politike. Na 32. redni seji v državnem zboru smo obravnavali predlog zakona o prenosu nalog nekaterih vladnih služb na resorje, na ministrstva. Takrat smo v poslanski skupini Slovenske ljudske stranke poudarjali, da je ukinitev urada za slovenski jezik dopustna le ob jasni zavezi za ureditev tega področja na zakonski ravni. Prav tako smo tudi izpostavili, da gre za področje, ki ga nikakor ne smemo potisniti v ozadje. S pristopom Slovenije k Evropski zvezi smo med drugim vstopili tudi v večjezikovno skupnost narodov. V času pred pristopom je bilo moč slišati pomisleke glede ohranjanja narodove istovetnosti, še posebej upoštevajoč našo majhnost oziroma maloštevilčnost v primerjavi z velikostjo in številčnostjo večine drugih. V Slovenski ljudski strani ocenjujemo, da so pomisleki odveč. Škarje in platno imamo namreč v rokah mi sami. Od nas je odvisno, kako se bomo znali umestiti v Evropski prostor. Slovenski jezikje eden od uradnih jezikov v Evropski zvezi in kot tak povsem enakopraven z ostalimi. Morda celo bolj kot kdajkoli doslej se kaže priložnost, da se slovenski jezik razvija ter dokazuje kot jezik, ki je v vseh pogledih enakovreden z vsemi drugimi. Ocenjujemo, da bo naša prepoznavnost in mesto, ki ga bomo zasedali v mednarodni skupnosti, vedno odraz našega notranjega odnosa do lastnih prvin samobitnosti. Slovenski jezik s svojo specifično dvojino je lep in nanj smo lahko upravičeno ponosni. Mislimo, da je čas, da se začnemo tako tudi obnašati. Poslanska skupina bo predlog zakona podprla. Hvala lepa.
Hvala. Besedo dobi Anton Partljič za stališče poslanskega kluba LDS.
Gospod predsedujoči, hvala lepa. Gospod predstavnik vlade lepo pozdravljen, dragi kolegi in kolegice. Že te uvodne diskusije me nekako navdajajo z zadovoljstvom, tudi zaradi tega, ker mislim, da ta zakon še malo ne bi bil primeren za kakšno predvolilno kazanje mišic in mislim, da se to ne dogaja, zato tudi rečem, da je Liberalna demokracija Slovenije ves čas stala ob zakonu, bil sem eden izmed tistih, ki smo ga pripravljali, ob spoštovani gospe Ani Tisovic in zdi se mi res prav, da poudarimo, da je bila agens in tudi strokovna avtoriteta tega delovanja kolegica Majda Potrata in da to nima nobenih drugih konotacij kot te, ki sem jih povedal v skladu z resnico. Mislim, da je slovenstvo in slovenščina kategorija, ki je tako pomembna, da ob njej ne bi kazalo lobirati tudi za kakšne druge posamezne segmente družbe, ker mislim, da ni stvari, ki bi bila pomembnejša od tega. Sam sem nekoliko ne bom rekel neverodostojen, ampak v nelagodnem položaju, ker moram seveda reči, da zlasti v liberalni demokraciji ne morem tako enovito nastopiti z mnenjem liberalne demokracije, ker so tudi znotraj nas mnenja izrazito različna, kar se mi sicer za stranko, ki ima ime liberalna, zdi povsem O.K. Vsi, ki so se name obračali, so mi izražali simpatijo do mene, ki sem tu zraven, in do slovenščine, nekateri so mi pa kljub temu povedali, da bodo zakon razsuli, naj to ne vzamem osebno, ali pa do bodo glasovali proti. To se mi zdi legitimno in mislim, da bo to razprava pokazala. Te razlike, ki so v naši poslanski skupini, izhajajo predvsem mogoče iz tega, da niso v celoti jasne konsekvence, ki bodo prišle iz tega zakona, kar me je nekdo opozoril, potem seveda je diskusija o tistih členih, ki govorijo o pravnih osebah zasebnega prava oziroma gospodarskih družbah in še o čem. Vseeno pa upam, da bom strnil en skupen konsenz tudi naše poslanske skupine, ko bom povedal nekatera načela, za katera pa mislim, da smo se dogovorili. Prvič je potrebno vedeti, da smo sprejeli že veliko zakonov kjer določamo položaj slovenskega jezika. Spomnite se diskusije o zdravstvu, o znanju slovenščine zdravnikov in tako dalje. Te zakone smo že sprejeli, izglasovali in upam, da se ne bomo v tej diskusiji vračali slučajno še na te zadeve. Rad bi opozoril, da smo nazadnje predlog zakona podpisali predstavniki prav vseh parlamentarnih poslanskih skupin. Jaz domnevam, da smo jih podpisovali pri zavesti, da so ljudje, ki so to podpisali, prebrali predlog zakona in bi me torej čudilo, čeprav seveda v imenu liberalne demokracije sem sopodpisnik jaz in tu zdaj seveda lahko pridedo razprave, drugače pa mislim, da je cel parlament nekako prek poslanskih skupin stopil za zakon. Katere so po mojem tiste osnovne stvari, ki pa vendarle niso sporne, in nas pri tem zakonu družijo? Trdno sem prepričan, da bi bilo prav, da damo Slovenci vteh razpravah prednost slovenskemu jeziku pred, recimo, denarjem. Četudi je Prešeren že nekoč napisal: "Kranjc, ti le dobička iščeš." Tudi v tem primeru se mi zdi, da ko bomo govorili o konsekvencah, upam, da smo si edini, da bomo dali prednost slovenskemu jeziku pred denarjem oziroma kapitalom. Mislim, da bi bilo preveliko umikanje, neke vrste klečeplazenje pred drugimi jeziki, ki imajo torej, recimo, možno neko magično, tržno moč pred našim jezikom. Jaz bi vas spomnil, da si Slovenci v prejšnji skupni državi nismo pridobili ugleda, ko smo vedno tolkli v srbohrvaščini, če smo le koga od njih srečali. Tudi recimo eden izmed pomembnih naših predstavnikov, recimo, če je Kardelj govoril v Rimu, pa so ga itak morali prevajati, ker ni obvladal jezika, je vedno govoril v srbščini oziroma srbohrvaščini četudi so bili trije uradni jeziki slovenščina, srbohrvaščina in makedonščina. Mi smo vajeni, da se nekako umikamo, jaz temu rečem, klečeplazenje. Mislim in upam, da v tej diskusiji ne bom zasledil tega momenta pred klečeplazenjem pred kakšnim drugim globalnim jezikom, ki prevladuje v Evropi. Dalje. Mislim, da bomo dajali prednost slovenščini vsaj doma pred ostalimi jeziki Evropske unije. Je že res, da je po vsem samoumevno, katerikoli član Evropske unije govori v našem parlamentu v svojem materinem jeziku, ki je eden izmed uradnih jezikov, ampak da ne bi poskrbeli za prevod ali pa, da ne bi mi izrabili tega, da bi poskušali pa morda slovenščino kje plasirati v Evropi, bi se mi zdelo v neskladju z evropsko ustavo. Jazsem zelo vesel, ko grem po Parizu in piše Gorenje in Francozi mi kažejo Gorenje Slovenija, oni izgovarjajo Goranž, mi je vseeno, kako izgovarjajo, ampak mislim, da firma ne prodaja svojih proizvodov nič manj, kot tiste, ki imajo kakšna tuja imena. Jaz mislim, da se tu strinjamo, da, smo tudi Slovenci proti jezikovni globalizaciji. Jaz mislim, da bomo dolgoročno belo pogledali, kaj se bo zgodilo s slovenskim jezikom, če se ne bomo nevarnosti globalizacije zavedali. Jaz samo opazujem, kot sem že omenil francoščino, kako ob pomembnosti zakona ali nepomembnosti zakona zelo velike nacije, med drugim Francija ima zakon o zaščiti svojega jezika in vi sami, saj ste bili v Parizu, veste, kako težko recimo z angleščino pride skozi. Nimam občutka, da bi francoski turizem ali francosko gospodarstvo zaradi tega trpelo. Torej mislim, da se strinjamo, vsaj s tem, da smo proti jezikovni globalizaciji. Na neki način pa mislim, da bomo tudi poslanci radi poslušali volivce, ne samo del volilnega telesa, ki nas zasipavajo s temi pritožbami zoper tujke v slovenščini. Jezik bo itak šel svojo pot, ne glede na naš zakon. Jaz samo mislim, da s to [[...]] [[Nerazumljivo.]] voljo. To sem nekako poskušal povedati v imenu poslanske skupine. V svojem imenu, če bom imel priložnost, pa se bom še oglasil, ampak takrat bom pa upošteval Levstikov rek, ki ste ga tudi videli napisanega najbrž v vseh šolah, kjer ste hodili - "Trd bodi, neizprosen, mož jeklen, kadar braniti je časti narodu in jeziku svojemu."
Hvala. Sašo Peče, ima besedo. Stališče poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke.
Spoštovani prisotni, jaz bom imel dosti lažjo nalogo, kot jo je imel kolega pred menoj, ker smo glede tega zakona, zakona o javni rabi slovenščine, v poslanski skupini enotni. Na začetku moram izraziti vso pohvalo kolegici prvopodpisani gospe Potrata in povedati, da je osnovno izhodišče to, kar je v osnovi tudi sama povedala, premalo je, da jezik samo ohranjamo, morali bi ga predvsem razvijati. Argumentov za sprejem zakona je po naši oceni veliko, od samobitnosti, presežnosti rabe, predvsem pa, kar se tiče argumenta prihodnosti naše države, Republike Slovenije. Posebej v momentu vstopanja v okviru EU, kjer so nam sicer velikodušno rekli, da je slovenščina tudi eden izmed uradnih jezikov EU, bojimo pa se, da bo to zgolj ostalo neke vrste administrativno dejstvo oziroma adiministrativni zapis. Hočem povedati, da je razvoj ohranitev in nadaljnja raba slovenskega jezika odvisna predvsem od nas, torej Slovencev samih. Ali bomo svoj jezik spoštovali ali svojega jezika ne bomo spoštovali. Premalo je, da ga spoštujemo zgolj v okviru naše države, ampak če bomo hoteli k njegovi uveljavitvi tudi na mednarodnem področju politiki nekaj storiti, ga bomo morali uporabljati povsod in kadarkoli bomo opravljali tako svoje službene dolžnosti in ga poskušali opravljati tudi povsod tam, kjer bomo opravljali svoje individualna opravila. Zaradi tega in pa predvsem ljubezni do slovenskega jezika bomo v nacionalni stranki predlog zakona podprli. Rad pa bi oziroma v poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke pa bi radi, da bi ta zakon bil čim boljši. Zato dovolite, da v teh uvodnih minutah izpostavim nekaj tistih členov, za katere v okviru nacionalnestranke ocenjujemo, da bi jih bilo možno malenkostno izboljšati. Ne bom se dotikal ostalih členov, kajti povedal sem že, da ocenjujemo, da so ostali členi dobri, da predstavljajo neko varovalko in da predstavljajo pogoj za nadaljnji razvoj slovenskega jezika. V 3. členu v okviru poslanske skupine, da ne bo pomote, govoril bom samo o tistih členih, za katere ocenjujemo, da bi jih bilo smiselno delno nadgraditi. V 3. členu ocenjujemo, da bi bilo smiselno posebne predpise določiti oziroma jih opredeliti. To so posebni predpisi, v katerih je določena javna raba italijanskega oziroma madžarskega jezika. V nadaljevanju vidimo pomanjkljivost v 11. členu, pogoj za dostop do javnih sredstev, in sicer ne v tisti opazki, ki so jo podali v okviru gospodarske zbornice, ampak predvsem v opazko "javnopravne osebe lahko izdajajo ali podaljšujejo koncesije". Bojimo se, da bi tovrstna dikcija 11. člena bila v nasprotju z zakonom, ki ga vlada Republike Slovenije pripravlja že kar nekaj let oziroma desetletje, to je krovnim zakonom o koncesijah. Koncesije imajo v okviru Republike Slovenije pravico podeljevati izključno občine ali pa vlada Republike Slovenije. Vse ostalo je primešan pojem, ki ga vse prepogostokrat uporabljamo. Po naši oceni bi zato moralo biti v 11. členu oziroma močneje, natančneje določeno vprašanje koncesij, ki so v povezavi z jezikom. V 19. členu je opredeljena dilema, ki se jo je pred menoj dotaknil tudi predstavnik Združene liste socialnih demokratov. V Nacionalni stranki prav tako izpostavljamo to dilemo, predvsem glede na to, da je danes prva obravnava in da bomo imeli časa za sprejem kvalitetnega zakona še dosti, pa bi radi, da tudi vlada Republike Slovenije se konkretneje opredeli do te izpostavljene dileme v 19. členu. No, in za zaključek naštevanja,pod narekovaji, "negativnih" členov - poudarek je na "pod narekovaji" - še 21. člen, za katerega v Nacionalni stranki prav tako ocenjujemo, da je preohlapen. Če sem začel s tem, da je premalo ohranjati jezik, dovolite, da povem, da je pričakovati, da bo samo ta zakon izpeljal vse cilje oziroma tudi v resnici zasledoval vse cilje, ki so navedeni, bi bilo nerealno. Po naši oceni je zakon sicer dobra osnova, predstavlja pa izključno samo enega izmed elementov za slovenski jezik. Na nas, vseh ostalih, najsi bo politikih ali vseh drugih, ki v tej naši državi živimo, pa je, da ta jezik ohranimo tudi za vse tiste, ki bodo še mnogo, mnogo let prihajali za nami. Iskreno upam, da bodo prišli za nami ljudje, ki bodo s ponosom rekli, da so Slovenci. Hvala.
Hvala lepa. Še stališče poslanske skupine Stranke mladih Slovenije, ki ga bo podal Marko Diaci.
Hvala za besedo. Gospod državni sekretar in vsi prisotni! Danes je pred nami zakon o javni rabi slovenščine, ki po našem mnenju sodi med tiste zakone, ki bodo pripomogli k ohranjanju identitete našega naroda. Zato menim, da je potreben, in sem z veseljem primaknil podpis k podpisu mag. Potrata. Nisem purist, vendar pa se ob nekritičnem sprejemanju vsega, kar se pojavi v našem jeziku, velikokrat vprašam, zakaj je Trubar pred skoraj 500 leti postavil slovenski knjižni jezik, zakaj so Bohorič, Pohlin in Miklošič pisali slovensko slovnico. Zakaj so, na primer, Prešeren, Cankar in Župančič lahko dosegli svetovni izrazni vrh s slovenščino. Nas pa v tem času globalizacije tako hitro zanese, da nimamo niti osnovnega občutka za lastno identiteto in kulturo, saj velikokrat še misliti ne znamo več v slovenščini, kaj šele, da bi imeli "feeling" za materin jezik. S tem hočem ponazoriti, kako se brez potrebe poslužujemo angleških besed, velikokrat celo stavkov, kot tudi raba "kao", sploh ne znamo povedati slovensko, čudno se nam sliši "kot", ali raba "the best of". Ali pa ko včasih v šali pravimo "pišemo lonec, izgovarjamo pisker". Ne gre za to, da slovenščina ne bi zmogla izrazov na vseh področjih življenja in strok. Spomnimo se samo na dejstvo, da imamo v slovenščino prevedeno vso veliko temeljno svetovno literaturo, tako leposlovje kot strokovno literaturo, kar pomeni, da Slovenci spoštujemo svoj jezik in ga hkrati razvijamo na vseh področjih. Gre za to, da s takim zakonom ohranimo in zaščitimo izrazno moč slovenščine, dokler je popolnoma ne prekrije izrazna moč velikih evropskih oziroma svetovnih jezikov. Gre za to, da nas zakon nenehno opozarja na to, da ne prenehamo uporabljati in razvijati slovenščine na vseh stopnjah in zvrsteh. Upam tudi, da bo ta zakon usmeril uporabnike slovenščine znotraj strok k dovolj samokritičnemu razmišljanju o možnostih slovenjenja strokovnih izrazov. Z nekaj posluha za jezik, znanja strok in pravega občutka lahko za vsako novo besedo najdemo ustrezno slovensko sopomenko, sprejemljivo za govorce. Primer zelo uspešno uveljavljene poslovenjene besede je zgoščenka. Pred desetimi leti si nismo pod to besedo ničesar predstavljali, sedaj pa skoraj ni nikogar, ki zanjo ne bi vedel. Čeprav kot poslanec in državljan Slovenije podpiram predlog zakona, menim, da je v njem treba še kaj domisliti. Na primer, nadzor nad spoštovanjem tega zakona naj se ne vrši samo v podjetjih, medijih, izobraževalnih ustanovah, temveč naj eksplicitno vključuje vso javno upravo, saj je količina dokumentov, ki v javnih službah nastajajo, velika in tudi predstavlja našo državo na obrazcih, razpisih, vsej korespondenci doma in v tujini. Zato ne moremo tega segmenta kar spregledati. Začnimo najprej vsak pri sebi, kot poslanci slovenskega ljudstva dajmo zgled, da ne bodo tudi v organih za nadzor nad izvajanjem tega zakona imeli težav najprej z nami. Prav tako bi bilo po našem mnenju potrebno domisliti oziroma poiskati najboljšo možno rešitev 19. člena zakona, ki je marsikomu problematičen. Končna misel. Kako lepo bi bilo, če bi tudi stroka, slovenistika, uspela, da bi bil pouk slovenščine bolj priljubljen med učenci in dijaki in tako tudi bolj učinkovit. Da bi tudi slovenistika prispevala svoj delež k boljši funkcionalni pismenosti Slovencev. Zakon sam po sebi ne normira jezika, ampak določa le njegovo rabo. Zato si želimo, da bi naši jezikoslovci uspeli izdelati bolj zanesljiv, bolj dosledenin bolj načelen knjižno-jezikovni standard. Ravno tako bi bilo lepo, če bi Slovenci v sedanjem času imeli obsežnejše leksikografske in slovarsko delo. Pogrešamo frazeološki izraz in posamezne strokovne slovarje. Navsezadnje pa verjetno srednjeročno ne bi bilo napak imeti institucije, ki bi skrbela za načrtno slovenjenje tistih pojmov, ki jih v materinščino v času globalne komunikacije velikokrat asimiliramo prelahkotno, kljub temu da je obstoječa rešitev, predvidena v zakonu, za sedaj primerna. Vse to bi bilo dobro, vendar pa brez pomena, če vsak posameznik ne uporablja svoje materinščine, v svojem jeziku ne živi dejavno in na lastnem, strokovnem in kulturnem področje ne razvija svoje jezikovne možnosti v vseh razsežnosti, ki mu jih materin jezik nudi. Bodimo realni. Sam zakon ne bo neposredno spremenil stvari, da se bodo spoštovala njegova določila, še posebej pri tem dokaj visoke kazni. Če si mi sami ne bomo odpovedali trenutni jezikovni labilnosti in v sebi ne bomo prebudili tiste jezikovne zavesti, ki sojo premogli naši predniki v avstrijski monarhiji in različnih oblikah jugoslovanske federacije, potem nam bo ta jezikovni samomor uspel z zakonom ali brez njega. Hvala.
Hvala lepa. Slišali smo stališča poslanskih skupin do predloga zakona. Sledi splošna razprava poslank in poslancev. Besedo bom dal Cveti Zalokar Oražem. Prosim.
Hvala lepa za besedo. Spoštovane kolegice in kolegi, predsedujoči! Pričakovano in napovedano je bilo, da bo ob obravnavi zakona, ki naj bi normativno urejal ter zaščitil slovenski jezik in tudi sankcioniral kršitelje, razklanost, ki je prisotna v stroki, to je v slovenistiki prenesena tudi v politični, še posebej predvolilno obremenjeni prostor. Toda predlagatelji so ga vložili ob predpostavki, da v tem občutljivem času nihče ne bo upal izreči do njega kritične besede in se izkazati kot že v naprej obsojeni nasprotnik slovenščine. In to kljub temu, da so pri tem sledili represivnemu modelu urejanja jezikovne politike, ki obenem izhaja iz dejstva in bojazni, da je slovenščina ogrožena, da ji grozi potujčenje, morda celo izumrtje. Verjetno resnične ogroženosti tako v zgodovinskem kontekstu kot tudi upoštevajoč razvoj znanosti, tehnologije, informacijskih ved, vse do svetovnih globalizacijskih procesov, ni tako preprosto ugotoviti in potrditi, kot izhaja iz predloga zakona, kajti slovenščine se še nikoli ni učilo toliko tujcev kot v zadnjem času in nikoli v zgodovini ni bila slišana iz ust tolikih eminentnih ljudi, funkcionarjev in tujih državnikov. Analiza problema o resnični ogroženosti, žal ni bila narejena, zato so tudi ukrepi, ki so načrtovani po zakonu, po mojem mnenju nedomišljeni in neučinkoviti. Po 1000-letni zgodovini, polni asimilacijskih in drugih pritiskov, brez lastne države, je težko v popolnosti pritrditi, da je v tem trenutku, ko je slovenščina vendarle državni jezik, in obenem tudi eden od uradnih jezikov Evropske unije, situacija takšna, da zahteva represivne in mestoma celo populitanstvu dišeče ukrepe. Pri tem so predlagatelji v zakonsko materijo uvrstili celo vrsto področij, od delovnih razmerij, varstva potrošnika, oglaševanja, poimenovanja gospodarskih družb, izobraževanja, spletnih strani, medijev, javnih prireditev, blagovnih znamk. Vse to naj bi z jezikovnega vidika uredilo 45 členov zakona, od katerih jih je 11 izrazito represivnih, kazenskih in omejujočih. Vsebina ostalih je vsaj za mene veliko razočaranje. Zakaj? Zato, ker že sicer ob neenotni slovenistični stroki predlagatelji niso uspeli, hoteli ali želeli sodelovati z drugimi strokami in pri pripravi zakona upoštevati tudi njihovih mnenj, opozoril in predlogov, in to za zakon s tovrstno vsebino, ki posega v tako živo materijo, kot je jezik, ni dobro. Kajti slovenščine ne bodo ohranili in zaščitili le jezikovni strokovnjaki, kot je tudi niso v preteklosti, pač pa je to stvar našega splošnega odnosa do jezika, našega zavedanja in samozavesti, iskanja poti, dogovarjanja in metod, ki bi morale biti blizu sodobnim procesom in še posebej blizu mladi generaciji ki je tista, ki bo slovenščino uporabljala, razvijala in jo prenašala v prihodnost. Kajti ni ga zakona, ki bi preprečil ali morda celo sankcioniral razmah vsakdanje "full cool" govorice med mladimi ali pa do onemoglosti popačen jezik SMS sporočil in pogovorov po elektronski pošti. Je stroka iskala odgovore na te probleme? V tem smislu se mi zdi, da je zakon popolnoma ponesrečen, celo škodljiv in zastavljen na zastarelih in preživelih konceptih. Zato ocenjujem, da ne potrebujemo posebnega in samostojnega zakona, ki površno in počez ureja status slovenskega jezika na vseh področjih, ki so se jih pripravljalci spomnili, pač pa menim, da je potrebno skrb za jezik in določanje zahteve vgraditi v posamezne zakone na različnih področjih in pri tem doseči javni dialog razgibano, živ proces, pogovor, v katerega je vključeno in se s tem ukvarja in o tem razmišlja celotna strokovna javnost z vseh področij, od prava, šolstva, informatike, novinarstva, oglaševanja, gospodarstva in tako dalje. Samo tako bomo lahko vzbudili skrb za jezikovno in nacionalno samobitnost vseh, ne pa vzbujali odpora, posmeha, omalovaževanja do tako resne teme, kot je slovenski jezik in njegov nadaljnji obstoj. Največ javne polemike je bilo usmerjene na vprašanje poimenovanja gospodarskih družb. Dejstvo je, da v 19. členu predloga piše, da je ime oziroma firma pravnih in fizičnih oseb zasebnega prava, ki se vpiše v sodni register oziroma drugo uradno evidenco v slovenščini. Prav tako v skladu z 20. členom tudi podružnice firm, obratov, prodajaln, gostinski in drugi lokali in poslovni prostori ter da glede na 21. člen mnenje o skladnosti imena izda minister oziroma ministrica za kulturo. S tem v zvezi se poraja cela vrsta dilem, vprašanj in nejasnosti. Predlog zakona posega v firmsko, registrsko, tržno pravo in pravo intelektualne lastnine, kar že ureja bistveno bolj celovito in pravno korektno zakon o gospodarskih družbah ter drugi zakoni s teh področji, usklajeni tudi z direktivami EU. Ime gospodarske družbe ima ne le razpoznavno vlogo, pač patudi svojo vrednost ter pomen za vpetost v mednarodne gospodarske tokove. Zato so dopuščene tudi določene izjeme,vendar naj bi se te s črtanjem 20. člena zakona o gospodarskih družbah ukinile. Očitno registracijsko sodišče ob razmahu in razrastu novodobnih butikov, hair fasion salonov, kafe barov, biznis ekspresov in podobno, tega očitno ni upoštevalo in bilo premalo natančno in jezikovno pazljivo. Toda to še ne pomeni, da je potrebno z radikalnimi ukrepi spremeniti imena vseh firm. Predlog drugega odstavka 36. člena namreč določa, da se morajo tudi že delujoče firme uskladiti z določili zakona, torej v primeru neslovenskega imena, v roku dveh let, kar pomeni zapoved za nazaj, ki je popolnoma nesprejemljiva. Firme, ki so gradili svoj ugled in ime, položajna trgu in prepoznavnost v mednarodnih odnosih več let, cela desetletja se bodo morale odpovedati njemu, in to kljub temu, da so predlagatelji zapisali v uvodu, da poimenovanja nimajo večjega vpliva na naravo jezika. S tem bi torej brez utemeljenega, stvarnega razloga drastično posegli v pravni položaj gospodarskega subjekta, ki je zakonito nastal v času vsakokratne veljavne zakonske ureditve. Nihče tudi ni razmislil o finančnih posledicah tega določila. Bo slovenščina manj ogrožena, če bodo morali svoja imena spremeniti Petrol, Mercator, Istra benz, Adriatic, Union, Komet, Interevropa, Fructal. Pri tem je sporna tudi tako imenovana neprava retroaktivnost, kar pomeni, da bi zakonodajalec posegel v pravna razmerja in položaje, ki so nastali v času prvotne veljavnosti. Gre za povratno veljavo predpisa, ki mora imeti stvarne in močno utemeljene razloge. Predlagatelji pa pravijo, še enkrat poudarjam, da ta imena nimajo večjega vpliva na naravo jezika. Odprto ostaja tudi vprašanje na čigav predlog bo podal mnenja o skladnosti imena s slovenščino minister za kulturo, v kakšnem postopku. Ali bo mogoča pritožba in kakšna je vezanost sodnega registra na to mnenje? Kaj sploh je ime v slovenskem jeziku? Kaj je s fantazijskimi imeni, z imeni iz mrtvih jezikov in podobno? Tu torej ni zadoščeno načelu pravne varnosti in nedvoumnosti, ki smo ju dolžni kot zakonodajalci zagotoviti. V okviru 20. člena ostaja popolnoma odprto in nedorečeno tudi vprašanje blagovnih in storitvenih znamk z neslovenskim poimenovanjem, saj je cela vrsta hotelov, prenočišč, gostinskih lokalov označenih s storitveno znamko in ne s firmo oziroma imenom in priimkom fizične osebe, zato bi to pomenilo, da jih je treba poimenovati v slovenščini. S tem pa bi lahko posegli v pravice imetnika storitvene znamke in v določila zakona o industrijski lastnini ter kršili mednarodne pogodbe s tega področja. Skratka, prav določila v zvezi s poimenovanjem firm in blagovnih oziroma storitvenih znamk, ki naj bi veljala za nazaj in za naprej, brez jasne opredelitve, kajsploh je ime v slovenščini, je nekaj popolnoma neživljenjskega v tem času in v tem prostoru. Od predlagateljev pričakujem tudi odgovor, ali bo glede na določila 24. člena prek kabelskih televizij še mogoče spremljati in prevzemati sočasno in neposredno tujejezične radijske in televizijske programe, če ti ne bodo prevedeni v slovenščino. Bomo poročila na CNN in Sky News ter podobno lahko spremljali le ob sinhronizaciji ali pa z nekajurnim zamikom? Za konec pa še tale zanimivost. Se bo morala preimenovati tudi pijača, ki je vsaj zame simbol moje mladosti, pijača, ki kljubuje kot slovenska največji in najbolj propagirani svetovni pijači in je prav gotovo naša Cockta, pijača naše in vaše mladosti?
Hvala. Roberto Battelli ima besedo za svojo razpravo. Prosim.
Hvala lepa za besedo. Zahvaljujem se predhodnici zaradi tega, ker je s svojim pristopom z zdravo pametjo k temu zakonu povedala nekaj pametnih stvari. Predvsem pa zaradi tega, ker olajša moj položaj izdajalca nacionalnih interesov po definiciji, čeprav sem to državo pomagal delati, pa sem hvaležen objekt sicer hinavske promocije Slovenije na mednarodnem prizorišču. Kakorkoli, tega predloga zakona ne bom podprl iz preprostega dejstva, da so posledice njegovega izvajanja absolutno nepredvidljive v negativnem smislu. Predvsem pa kljub temu, da sam že od leta 1993 zahtevam, da se izdela zakon o uporabi italijanščine in madžarščine kot uradnih jezikov poleg slovenščine, seveda, na narodnostno mešanih območjih Nimamo še takega zakona. Tudi predlagatelji tega zakona dajejo tri primere. Francoski je poseben, kot ve cel svet, ampak ostali primeri - lahko bi jih bilo še dosti več - obravnavajo pravzaprav odnose v neki državi, kjer je več uradnih jezikov. 3. člen tega zakona je popolna katastrofa, ker predpisi, kako bi rekel, niso opredeljeni, sploh pa, kdo ve, kakšni predpisi bi lahko nastali, če bi bil tak zakon sprejet. Naj dodam še, da eden od teh predpisov, ki je pa najbolj pomemben pravzaprav, in to so tisti predpisi, ki izhajajo iz 4. člena zakona o državni upravi, kjer država ne spoštuje ustave Republike Slovenije. Ti predpisi se nahajajo ta trenutek pred ustavno presojo. Skratka, sopodpišem vse, kar je rekla kolegica prej. Tudi iz teh razlogov tega zakona nebom podprl. To pa seveda ne pomeni, da imam karkoli proti slovenščini, kar je verjetno dokazljivo skozi celotno moje življenje. Hvala.
Hvala lepa. Jožef Jerovšek ima besedo.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Spoštovane kolegice in kolegi! Zakon o javni rabi slovenščine je po mojem mnenju potreben in upam, da bo tudi nekoč sprejet, primerno dodelan, tako da ne bo povzročal ne škode gospodarskim subjektom, kar danes nekateri opozarjajo, ampak da bo hkrati pomenil gradnjo slovenske identitete. V obrazložitvi tega zakona piše in dejstvo je, da je materin jezik prvi steber nacionalne identitete. Če bi se na tej identiteti v zadnjih 50-ih letih gradilo in delalo, potem ta zakon vsekakor ne bi bil potreben. Potem bi bilo zavedanje o slovenstvu in slovenskem jeziku dovolj visoko med našimi ljudmi, državljani, med tistimi nosilci gospodarskih dejavnosti, tako da bi vsi ti strahovi, ki pa danes realno obstojajo, da se bi slovenščina utopila v drugih jezikih oziroma,da bi se tujejezični vplivi tako razbohotili, da bi postala slovenščina ogrožena, bi ti strahovi bili odveč. Vendar odnosa do izgradnje nacionalne identitete, do nacionalnega ponosa, patriotizma ni in še danes ni primernega. Celo nekateri zagovorniki tegazakona se na področju, ko bi bilo potrebno z drugimi sredstvi, na drugih področjih izgrajevati ta odnos, to identiteto, nad tem zgražajo in temu nasprotujejo iz ideoloških razlogov. Danes je situacija gotovo popolnoma drugačna, kot je bila v preteklih stoletjih ali pa tisočletju, ko se je slovenski jezik ohranjal na podeželju, ko ga je ohranjal slovenski kmet. Vendar danes slovenski kmet ne more več zagotavljati zaradi številčnosti, tistega potrebnega bazena, ki bi bil garancija za bodočnost. Ta družbeni sloj se je tako zmanjšal in bil tudi deležen izrazitega šikaniranja v preteklih 60-ih letih, tako da te vloge zaradi spremenjenih zgodovinskih razmer ne bo mogel več opravljati. Kljub temu pa je žalostno in tragično, da je bil ravno ta sloj v preteklih šestdesetih letih deležen izrazitega poniževanja. Vemo, da so v začetku šestdesetih let tedanje oblasti lansirale psovko, ki se je ohranila do današnjih dni, psovko, ki se ji reče "kmet", kot primer nazadnjaškega razmišljanja. Ti isti idejni krogi danes pravzaprav lansirajo, da vsakršnjo razmišljanje, recimo, o domoljubni državljanski vzgoji opremijo s pridevnikom "zagovedeno" in tako naprej iz istih razlogov. Odnos do izgradnje identitete je, kot sem že omenil, še danes mizern. Ali je možno kaj drugega reči otej mizernosti glede, recimo, kakšen je bil odnos države do Rudolfa Maistra v letošnjem letu, ko obhajamo njegove štiri pomembne jubileje. Država ni želela proglasiti Maistrovega leta. Z veliko muko je priredila državno proslavo s skoraj mesecem zamika zanjegovim rojstnim dnevom in nekaj dni pred proslavo, kljub temu, da je na njej govoril predsednik države, imel je lep govor, je RTV umaknila neposredni prenos te proslave. Izrazito omalovaževanje do človeka, ki je klasičen nacionalni junak, brez katerega danes se na teh tleh verjetno ne bi več govorila slovenščina kot uradni jezik. Jaz sem vesel, da je bila 14 dni pred tem Kosovelova proslava, tudi velikana slovenske besede, ki je bila neposredno prenašana. Vendar ne more me pa nihče prepričati, da si Maistrova proslava in Maister ni zaslužil neposrednega televizijskega prenosa. Tu je odgovornost ministrstva za kulturo, pri katerem ostaja komisija za te proslave, in vseh drugih akterjev v tej državi za tako omalovažejoč odnos do tega. In Rudolf Majster je bil tudi mojster slovenske besede, ne tak kot Prešeren, vendar tudi s tega stališča, iz odnosa do slovenske besede do slovenskega jezika bi morala ta proslava primeren odnos doživeti in primerno spoštovanje. Trdim, da je ta zakon bistvo reševanje, rešilna bilka, na katero se rešujejo nekateri, ki drugače nimajo primernega odnosa do krepitve slovenske identitete, čeprav jaz ta zakon podpiram in mislim, da ga bomo dodelali do končnega sprejema tako, da bo tudi tem gospodarskim subjektom zadoščeno. Glejte, jaz mislim, da za slovenski jezik ni problem žargon in narečja, iz katerih se nekateri tako norčujejo. In ni problem tudi ne mladostniški sleng, sleng mladih ljudi, ki je normalen, ki je vedno prisoten in vedno bo prisoten, kajti mladi prej ko ne dozorijo in iz mladostniškega slenga ostane sem ter tja kakšna posrečena sintagma, ki se uporablja kot metafora ali kot instrument besedne igre. In to je pozitivno. In to vse skupaj pravzaprav ne žargon in ne sleng ne slabita slovenskega jezika, ampak pomagata k njegovemu razvoju in k njegovi barvitosti. Nekatere stvari se slovenizirajo in postanejo del, sestavina slovenskega jezika. Važen je, še enkrat poudarjam, ta odnos do slovenstva kot takšnega in skozi to do slovenskega jezika. Tu pa mislim, da je možno narediti mnogo, nekaj s tem zakonom, nekaj z drugimi inštrumenti. Poglejte Slomšek je tedanje množice učil: "Materni jezik bodi vam luč." In mislim, da je to še stalno aktualno geslo, aktualni rek, da se ga ne bi smeli sramovati, ne glede na to, kdo ga je pač izrekel. Ni pa več materni jezik na vseh področjih, na vseh delih Slovenije tista luč ali pa tisti ključ, ki bi vsem bil imperativ. Jaz se ne strinjam s kolegico pred menoj, ki je v 24. členu videla, ne vem kakšne strahove. Jaz mislim, da ne bomo ukinili nobenega tujega programa, da je ta člen, ki govori o tujih jezičnih radijskih, televizijskih programih, ki se pa emitirajo, po moje, skozi slovenske frekvence. Tu pa sem jaz za neko doslednost. Poglejte, pred leti je bil mislim, da na frekvencah nacionalnega radia, tako imenovani radio MM zwei. Jaz trdim še danes, da je bil to podaljšana roka germanizacijskih vplivov na Štajerskem in Slovenskem, ker ni bilo nobene potrebe, da bi izključno v tujem jeziku oddajal in hkrati se je razširjalo, da je samo na tistem programu takšna glasba, ki zanima mlade ljudi. In dejansko je bila tam drugačna glasba. Ampak naj mi nekdo odgovori, zakaj ni možno na slovenskih frekvencah, kjer se oddaja tudi v slovenščini ali pa predvsem v slovenščini imeti enak izbor glasbe. Zakaj je samo tujejezični radio lahko komercialen, ki gre v uho mladim ljudem. To je bila zavestna indoktrinacija mlade generacije. In mislim, da se nekaj podobnega dogaja tudi na Primorskem. Jaz tam ne najdem frekvence, kjer bi lahko poslušal slovenski radio. Tam so izrazito favorizirani tujejezični govorni sporedi. Ne rečem tisti, ki so manjšinski, vsaka čast, da jim gre po ustavni vlogi. Ampak mislim, da tisti, ki bi morali krepiti slovensko besedo, da se zatekajo tujejezičnemu oddajanju in da je ta zavest o slovenski identiteti ponekod strašno opešala. Opešala je tudi skozi to, da pravzaprav na nacionalni televiziji se polovico oddaj, sploh za mlajšo generacijo, se pozdravlja s tujejezičnimi pozdravi, in ti na nacionalni televiziji, na nacionalnem radiju. Jaz mislim, da bi tu uredniki morali, ne glede na to, kaj radi mladi poslušajo, opozoriti napovedovalce in moderatorje, da naj pozdravljajo v slovenskem jeziku. In še in še je primerov slabe zavesti na jezikovnem področju. To ni enako, če kdo govori ali pa samo vbesedi, kot recimo jaz, se pojavlja žargon ali narečje, ta človek imam lahko izostren čut do slovenstva in slovenske identitete in slovenskega jezika, nima pa posluha, da bi lahko čez noč menjal žargon. Drugo pa je pomanjkanje zavesti. Pomanjkanje zavesti je izrazito prisotno. Jaz zaradi tega menim, da moramo imeti tudi zakonsko osnovo, da bomo tiste, ki se izogibajo slovenske besede, v slovenskem jeziku, prisilili v to, da bodo imeli na slovenskih tleh danes, ko je Slovenija v Evropi, ko je to v Evropski uniji priznan enakopraven jezik, primeren odnos. Samo to, da je uradni jezik Evropske unije, nam naše identitete ne bo izboljšalo samo po sebi, potrebna je primerna vzgoja, potreben je primeren odnos in upam, da je ta zakon v tej smeri. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo dobi Jerica Mrzel.
Hvala. Spoštovani predsedujoči, pozdravljen gospod predstavnik vlade, spoštovane poslanke in poslanci, ljubi ljudje. Vesela sem današnjega pogovora tukaj v parlamentu z ene in druge strani. Sinoči smo z veličastnim občutkov v hladni in temni sobi gledali, tako so rekli "krstni list" slovenskega naroda, najstarejše rokopise. Sloveniji sedaj ogledni članici Evropske unije, nam ga je naklonjeno posodil tuj muzej. Krstni list za narod, ki mu je materinsko ljubezen, mleko in prvo hrano pa tudi prvo ime, ljubi Slovenci, dal seveda Primož Trubar s svojimi sodelavci in s svojimi knjigami, ki so bile, kot vemo, uničene in kdo ve kje je tista knjiga, ki je ostala in kdaj jo bomo videli. Valvazorjeva knjižnica je v Zagrebu, kot vemo, druge dragocenosti so tudi še drugje, danes pa govorimo o prvi obravnavi zakona o javni rabi slovenščine. Velikokrat razmišljam, vam moram povedati, zakaj neki je recimo angleščina najbolj znan jezik na svetu. Kaj pa, če zato, ker so v tistem času, ko so pri nas, žal, seveda gorele knjige, je tam njihova domača vlada, kraljica s svojim bratom, hodila v gledališče in podpirala kulturo in narod. Te stvari so bolj globoke in bolje široke, kot zdajle lahko seveda govorimo. Jaz mislim, da je v jeziku spravljen značaj, karakter in misel naroda. Zato je današnje odločanje še posebej pomembno. Jaz se zahvaljujem Partljiču, kar je povedal, vendar so tudi Levstiku, tako kot je govoril, kot si ti povedal Tone, Levstiku so rekli še: "Pogine naj pes." Lahko bi govorili o 248 letnem molku med Trubarjem in prvo slovensko poezijo. Slovenstvo je, zemlje je zdrava, in potem veličastnem Prešernu in kaj se je dogajalo z njegovo poezijo in še vemo, kaj se je dogajalo s Cankarjem. Vendar je ta narod nekako vzdržal. Tudi med NOB-jem so bile tiskarne, se je jezik izjemno negoval, izdajale so se knjige in tako naprej, bilo je celo gledališče. Ves čas jaz vidim to politiko globalno tako, neprestano je konflikt bil v tem času ta preplava kapitalizma seveda, ki ima popolnoma drugačne poglede na predvsem mali narod in na osvajanje področij zaradi denarja. Jaz sem prepričana, da je ta zakon dober, da je današnji razmislek resen in da je zakon več kot primerna podlaga za nadaljnjo obravnavo. Da je konflikt seveda v tem, moram še to reči, ker pač ta kapital, katerega so pač nekateri celo močni zagovorniki, ni prijazen niti do delavcev, niti do kulturnikov, niti do žensk, niti do otrok in invalidov, ker ti ljudje pač ne hodijo po svetu z ostrino kapitala pač pa z delom, besedo, z barvo, z glasom in z mislijo. Jaz sem prepričana, da se bodo vse te ostrine, ki se danes tukaj slišijo, da se bodo nekako omehčale, da bomo našli skupni jezik inskupno pot. Jaz sem prepričana, da se bo to zgodilo in da bo ta zakon šel v nadaljnjo obravnavo in da se bomo dogovorili tudi s tistimi, ki imajo nekatere pomisleke. Ta odločitev je za nas vse zelo, zelo pomembna in celo morda se niti ne zavedamo, kako zelo odločujoča. Hvala lepa.
Hvala. Magister Janez Drobnič ima besedo.
Sam smatram, da je ta zakon potreben. Potrebnost zakona je pa oziroma utemeljena s tem, da obstajajo neke grožnje, neke nevarnosti, da bi najpomembnejšo identiteto slovenskega naroda lahko izgubili. Morda je prehuda beseda izgubili, lahko bi se pa zgodilo, da bi pač slovenski jezik postal invaliden ali kaj podobnega. Glejte, v zgodovini različnih narodov so se dogajale tudi takšne tragične stvari, da je jezik dobesedno izginil. In to ni potrebno iti gledat daleč od nas. Irska je ima svoj jezik, pa ga je izgubila. Zdaj je v okviru Evropske unije in je bil neke vrste razlog, da je začela iskati identiteto, lastno identiteto tudi kar se tiče jezika. In se spet uvaja jezik kot temeljno orodje za sporazumevanje, za identiteto, za čutenje, za občutenje, za izražanje občutij in še marsikaj. Seveda ni samo jezik tisti, poleg tega je zagotovo še, kako pojmujemo, kako razmišljamo, kako uporabljamo zastavo, kako kulturno dediščino in še tisto ostalo, kar nas dela Slovence. Mlatili so po nas Slovencih ali po naših prednikih, ga zaničevali, obtoževali, ampak obdržal se je z vsemi temi komponentami, ki ga delajo v celoti. Naši predniki so obdržali.Jaz moram reči, da je pred nami tudi obveznost, pred vsako generacijo, da to vsaj tako zadržimo in seveda tudi razvijamo, to, kar nam je bilo podarjeno, dodeljeno. Naša obveznost je, da nadaljujemo tudi razvoj slovenskega jezika, ne samo, da ohranimo. V preteklosti so imeli zagotovo zaslugo nekateri ključni, če začnemo pri Trubarju, pa potem ostalih, ki so se uveljavljali, vključno s Prešernom, pa sodobnih ljudi konec 19. stoletja, v 20. stoletju, kot so Slomšak, Maister pa prej še, kot že rečeno, Prešeren. Ne, da so dajali poudarek slovenskemu jeziku, ampak so tudi na upravnem področju, tudi na drugih segmentih uveljavljali to, kar nas Slovence dela. Val nevarnosti je bil vse skozi. Ali je bil germanizem ali pa tudi notranja šibkost, malomarnost, popuščanje in kar še zraven sodi. Prej je kolegica naštevala nek molk 250 let, ampak ko sem bil v Jalnovi domačiji na Gorenjskem, sem prišel do seznama prepovedanih knjig po letu 1945 in na tem seznamu sem našel tudi Janez Jalen, Bobri, in še vrsto drugih umetnij slovenskih piscev in sem se spraševal, kaj tako bogokletnega in protirevolucionarnega pa je v Bobrih, ker gre za vendarle za zgodovinski roman, ki posega v genezo Slovencev v to pokrajino Barje, ki je sedaj izsušena. Ne bi rad obtoževal, ker se je v zgodovini marsikaj dogajalo, z različnih strani. Ampak treba se je zavedati vseh teh nevarnosti, da jih ne bi še kdaj počenjali. Ampak kakor sedajle gledam situacijo ob vključitvi v Evropsko unijo, nam ne grozi od zunaj, da bi nas nekdo prisiljeval, nam nekdozažigal knjige, nam prepovedoval uporabo slovenščine ali pa drugih mehanizmov, drugih identitet slovenskega jezika. Nevarnost grozi od notri, od nas samih, zaradi verjetno malomarnosti, servilnosti nečemu, kar seveda ni potrebno. Druga nevarnost pa je, kako bomo servirali kapitalu. Zakon o gospodarskih družbah, zakon o varstvu potrošnikov. Predvsem zakon o varstvu potrošnikov je pokazal eno skrito past. Skozi načelo neke odprtosti, sprejemljivosti se je vtihotapil člen in določilo, da je treba v regijah,kjer obstaja neka dvojezičnost, regija, kjer ni definirano, imamo občine, kjer je dvojezičnost, da morajo producenti, da morajo podjetniki oziroma distributerji, trgovci oglaševati blago tudi v teh jezikih manjšin. Tudi v tistih občinah, kjer ni dvojezičnosti. Vtihotapil se nam je člen, ki ni dober, ki je nepotreben, ki ne govori nič za zaščito italijanske ali madžarske manjšine. Nalaga tržnemu segmentu, da mora dvojezično poslovati. Če je dvojezičnost, potem velja to za javne službe, ki so obvezne, in to v tistih krajih, kjer je uradno to določeno. Zaradi tega nas bo še bolela glava oziroma tiste, ki so to podprli. Mi smo jasno povedali, da na tak način se ne da urejati stvari. In če bo prišlo do kakšne ogroženosti, potem bo zaradi takšnih stvar ali če ne bomo govorili v evropskem parlamentu slovensko. Nobeden nas ne prisiljuje, da govorimo o angleškem jeziku. Noben nas ne prisiljuje, da govorimo "full cool", in ne vem še kaj, vsak dan in v vsakem trenutku. Od nas samih, naše zavesti je odvisno. Slovenski jezik je bogat, je zelo izrazno bogat. Včasih so nam rekli, je morda v slovarju 30, 50 ali pa 25 tisoč besed, v primerjavi z angleškim, da jih ima 150 tisoč. Ni res. Slovenski jezik je ravno bogat, če ne še bolj. Je pač nastajal pod določenimi vplivi in ohranil neke izvirnosti, ki jih drugi jeziki nimajo. To sami vemo. Torej treba je imeti še naprej izostren občutek za to, pri katerem koli zakonu, pri katerem koli postopku in da se ne bomo uklanjali kapitalu kar tako. To je sporočilo in to mora biti sporočilo. In ta predlog zakona na tej bazi graditi, zato ga podpiram, je dodatno orodje, da se ohrani slovenščina in slovenski jezik in polnost slovenske kulture. Tudi naša identiteta v Evropski uniji.
Hvala. Jože Avšič ima besedo za razpravo.
Hvala lepa. Seveda se lahko tudi sam pridružim vsem tistim, ki ugotavljate, da je dobro, da imamo ta zakon pred seboj. Seveda pa se pridružujem tudi tistim, ki imajo vrsto pomislekov na tak zakon, ki je tako napisan, kot je pred menoj. To predvsem mislim tudi na tisti del razprave kolegice Oražmove, ki je nanizala celo vrsto problemov, ki jih lahko tak zakon, tako napisan in če bo tudi tako sprejet, povzroči. Mene skrbi to, da če bi tak zakon, tako napisan, sprejeli, me skrbi njegovo izvajanje. Mi bomo dobronamerno tu pojasnili, kako bo s pravnimi osebami, kako bo s poimenovanjem poslovnih enot, pravnih oseb in podobno, vendar o tem bodo odločali birokrati. Kakšne imamo mi v Sloveniji birokrate, potem si lahko samo zamislimo, kako bodo tolmačili nekatera zakonska določila. Za mene bi pravzaprav bilo zelo enostavno, če bi imeli samo prvi uvodni del zakona, 1., 2., člen, 4. člen in 30. člen. Mislim, da nacionalni program in če bo ta zakon dal podlago za sprejem nacionalnega programa o rabi slovenščine, razvoju slovenščine, uveljavljanju slovenščine, potem bo ta nacionalni program lahko tisti temelj, ki bo poskrbel za to, da bi bili cilji zakona doseženi. Sam zakon je ali preozek ali pa preširok. Kakorkoli že v 30-ih, 32-ih členih tako številna področja samo omeniti, kako se je potrebno obnašati, mislim, da je premalo in da bi bilo potrebno potem veliko več pojasnjevalnih členov, kako se recimo bo slovenščina uporabljala v javni rabi, tudi odnos do tujk, ki so na nek način že udomačene. Pa vendar, predhodnik je rekel, da je slovenščina dovolj bogata in tudi teh tujk ni nujno, da bi uporabljali, tudi v tem zakonu ne. Denimo, ko se govori o promociji učenja slovenščine, bi lahko lepo slovensko zapisali. Ko se govori o subvencijah, bi lahko tudi to v slovenščini zapisali. Za vse to obstajajo lepi slovenski izrazi in bi pričakoval celo, da jih bo zakon o javni rabi slovenščine tudi uporabil. Vemo pa, da si nekako pod promocijo predstavljamo nekaj več, kot je javna predstavitev ali pa predstavitev nečesa. Subvencija je finančna pomoč. Če dve besedi namesto ene uporabimo tudi v tem zakonu, ne bo nič hudega. Za koncesije je že nekaj več besed potrebnih. Mediji so sredstva javnega obveščanja, ampak to imamo zapisano v tem zakonu o javni rabi. Torej, imamo tuje besede, ki smo jih udomačili in na njih vsi dobro slišimo. Imamo pa tiste, ki se šele po malem uveljavljajo in jih bodo strogi jezikoslovci in birokrati na podlagi tega zakona črtali, metali ven, zavračali registracije na registrskih sodiščih in podobno. Jaz bom zakon podprl, ampak pričakujem, da bo na podlagi današnje razprave temeljito dodelan do druge obravnave. Da ne bomo povzročali tudi milijadne škode tistim firmam, gospodarskim družbam, ki bi morale zamenjati samo table. Da ne govorim o tem, kaj pomeni blagovna znamka, ki jo je zelo težko ovrednotiti in obstajajo cele metode in metodologije vrednotenja blagovnih znamk vpliva na prihodek in dobiček podjetij in podobno. Ostal bom še pri konkretnosti. Omenil sem že 15. člen in promocijo učenja. Vesel sem, da se ta zakon dotika tudi skrbi za znanje slovenščine pri Slovencih, ki živijo zunaj naših meja. Prepričan pa sem, da ta skrb ne sodi v člen, ki govori o promociji slovenščine. Skrb za znanje slovenščine Slovencev, ki živijo zunaj naših meja, res ne sodi v promocijski del tega zakona. Je čisto nekaj drugega po vsebini in po pomenu, je pa lepo, da je zapisana. Kakorkoli že, od predlagateljev resnično pričakujem, da bodo zelo pozorno prisluhnili današnjim razpravam in da bodo tudi vse tiste upravičene pripombe znali upoštevati pri končnem oblikovanju zakona za drugo obravnavo. Hvala.
Hvala Jože Avšič. Miran Potrč dobi besedo, za njim pa Ivan Mamić. Prosim.
Hvala lepa. Spoštovane kolegice in kolegi! Ko govorimo o predlagateljih tega zakona, bi rad poudaril, da so formalno predstavniki predlagatelja poslanke in poslanci iz osmih poslanskih skupin državnega zbora, pri čemer, kar zadeva kolegico mag. Majdo Potrata, moram povedati, da nas je večkrat obveščala o pripravi tega zakona v poslanski skupini in da težko rečem, da ni poslanska skupina Združene liste socialnih demokratov v globalu, ne v vsaki posamezni rešitvi, sodelovala pri postopku, ki je bil dolgotrajen in mukotrpen, da je do priprave tega predloga zakona prišlo in zaradi tega tudi vsebino in potrebnost sprejema takšnega zakona v celoti podpiram. To poudarjam iz razloga, ne da bi hotel zmanjšati odgovornost, pa tudi ne zasluge, ki jih ima 8 podpisnikov tega zakona, temveč zato, da ne bi želel eventualno krivde za kakšno slabo rešitev prepisati nekim zlem namenom, ki bi ga eventualno ti podpisniki imeli. Drugo pa to poudarjam iz razloga, ker se mi zdi na tej točki, če gre res za sodelovanje poslanskih skupin, je težko komurkoli medsebojno očitati, da gre za predvolilno propagando, ker potem jo delamo vsi, vsak zase. Jaz bi pa rekel, da jo tokrat delamo za slovenski jezik. In verjetno v tem smislu je to dobro in ni nobenegarazloga, da si očitamo, kdo to dela bolj, kdo to dela manj, ker smo vsi ocenili, da je prav, da se pripravi poseben zakon. Konec koncev kolikor imam v spominu, smo vsi sprejeli tudi na kolegiju predsednika državnega zbora, tisti, ki smo bili prisotni, da se prva obravnava tega zakona še uvrsti na to sejo. Rad bi poudaril, da vidim smisel tega zakona v skupni skrbi in odgovornosti vseh dejavnikov v družbi in državi za javno rabo slovenščine. Ne gre le za državo in njene organe, ne gre le za javne institucije in javne zavode in podjetja, šolstvo, kulturo, ne gre samo za medije, gre tudi ta gospodarstvo in za vsakega posameznika in njegovo moralno odgovornost in skrb za rabo in uporabo in razvoj slovenskega jezika. Tako jaz razumem in v tem se mi zdi smisel tega zakona prav gotovo koristen in potreben. Ker vse drugo, kar se specifično ureja in daje neke dolžnosti, so namenjeni nekemu posameznemu namenu, ne pa tej celoti. Postavlja se večkrat vprašanje, ali je skrb vseh nas za javno rabo našega slovenskega jezika potrebna zato, ker je jezik ogrožen bolj ali manj. Ne bi rad poudarjal, ker tega nikoli nisem delal, formalno ogroženost slovenskega jezika, obratno, lahko bi rekel, da je morda sedaj v samostojni državi ob ustavnih garancijah in ob mnogih zakonih, ki jih imamo, formalno bolj uveljavljen in bolj varovan, kot je bil kadarkoli pred tem. Enako konec koncev velja za uradno priznanje slovenskega jezika v okviru Evropske unije. Bi pa rad povedal svoje mnenje, da pa hkrati v smislu odgovornosti slehernega posameznika za javno rabo slovenščine pa moram reči, da mislim, da je v času globalizacije na nek način tudi ogrožen. Ne v formalnem smislu ogrožen, ampak ogrožen v smislu manjšega pomena, ki ga zaradi praktičnih razlogov, da bi se sporazumeli, sporazumevali, zato da bi brali, da bi sodelovali kjerkoli doma ali pa v tujini radi ali preradi pozabljamo, da je prav poskušati tudi v teh kontaktih uveljavljati čim več tudi slovenski jezik, ne pa samo kateregakoli tujega, največ je to angleščina. In v tem delu ob, birekel, teh mednarodnih komunikacijah, ki so, mislim, predvsem pri mladih ljudeh, ki normalno največ želijo biti vpeti v celotna svetovna družbena dogajanja, je ta nevarnost prisotna. Jaz mislim, da je tudi to razlog, zaradi katerega je prav, da ga varujemo in štejemo kot vrednega naše posebne pozornosti in tudi sprejema posebnega zakona. Gre torej za to, da bi vsi mi sprejemali ta zakon v smislu prepričanja in zavestne aktivnosti za javno rabo slovenskega jezika, ne pa kot neko breme, ki si ga kakorkoli nalagamo. Če bi to sprejeli v zadnjem smislu ne bo dobro in potem tudi zakon svojega pozitivnega učinka ne bo dal. Moram reči, ta slednja ugotovitev velja kar mene zadeva, tudi za opozorila, ki so prišla s strani gospodarstva glede eventualnih posledic zakona. Na žalost sem jih razumel predvsem v tem smislu, da so razen v osebnih razgovorih, ki smo jih kasneje imeli, bolj poudarjali breme, ki ga zakon njim nalaga, ne dovolj in premalo pa tudi s svojo lastno odgovornost za rabo slovenskega jezika. Jaz bi rad vsvojem imenu zagotovil, da prav gotovo, in to je bilo danes nekajkrat povedano, ni nikogar v državnem zboru, ki bi zavestno želel gospodarstvu povzročati škodo, ali v komunikacijah doma s tujci ali v konkurenčnem smislu v [[...]] [[Nerazumljivo.]] [[...]]okolju. Bi si pa najbrž želeli, da ima tudi to gospodarstvo skrb in odgovornost, da ob tem, ko poskuša v mednarodnem okolju čim bolj konkurenčno in čim manj stroške delovati, skrbi tudi za ustrezno rabo slovenščine. In to po mojem naj bo naše skupno izhodišče enega in drugega, ko bomo še enkrat v pripravah za drugo obravnavo skrbno pregledovali formulacije, ki lahko povzročajo nerazumevanja in jih popravljali tudi tako, da bi bilo tega nerazumevanja čim manj. Hvala.
Hvala lepa. Ivan Mamić ima besedo.
Hvala lepa. Pozdravljam vse prisotne. Javna raba. Na nas vseh je, kolikor je v naših močeh, da bi javna raba slovenskega lepega jezika res bila uporabna in uporabljena. In to je odgovornost za nas, ki živimo v Sloveniji, to moramo tudi sprejeti kot odgovornost. Jaz ne bi govoril o tem, kar so že pred mano drugi govorili, če bi bil prvi na vrsti, bi govoril mogoče 15 minut. Bi se pa dotaknil ene zadeve, ki ni bila omenjena danes. Svoj jezik je treba tudi prezentirati navzven, ampak v tem primeru mislim na tiste Slovence, ki živijo izven Slovenije, bodisi da so to zamejci ali pa Slovenci po svetu. V mislih imam Benečijo. Oni imajo časopis, ki izhaja dvakrat na mesec, imenuje se Dom. Polovica je napisana v italijanščini ali furlanščini, ne vem, se ne spoznam toliko, polovica pa v stari slovenščini. Zelo simpatično za brati, ampak ta časopis komaj živi. Mislim, da je že dvakrat ugasnil in so ga potem obnovili, intuziasti ga plačujejo sami, tako da imajo neko slovenščino, bi rekel, po svoje narejeno. Jaz mislim, da bi tukaj država Slovenija morala pomagati tem ljudem, da bi ta časopis vsaj mogoče tedensko izhajal, in ne samo s štirimi listi, da bi imel več strani, ampak ne pričakujem odgovora, da to stane toliko in toliko. Če je možno financirati Primorski dnevnik, ki ga dobimo vsi poslanci vsak dan na mizo, mislim, da je v privilegiranem položaju v primerajavi z Domom iz Benečije. In če se Primorski dnevnik lahko financira, če ne drugega, samo da pride v državni zbor toliko in toliko izvodov, oni že dobijo toliko denarja. Ta ubogi Dom, ne vem, mi ga recimo v poslanski skupini dobimo, ne vem kako ostali, ampak to ni nič praktično. In prek tega časopisa bi se tudi prezentirala slovenščina, še zlasti sedaj, ko je Slovenija že v EU, jevečja možnost, da se slovenščina na Benečijo prenese v taki obliki, kakršna v resnici je, torej uradni jezik, ki ga uporabljamo v Sloveniji. Pri tej stvari bi se pravzaprav tudi ustavil. Naj povem samo to, lepo je, da človek zna čim več jezikov, jasno, ampak tiste tujke, ki se jih da prav lepo v slovenščini povedati, mi gredo enostavno na živce. Zakaj se ne znebimo tujk. Tiste besede, ki so mednarodne, so itak v rabi in dejansko ni dobesednega prevoda, se nimamo kaj tukaj boriti, ampak tujk, ko je bilo toliko govora o njih danes, bi bil skrajni čas, da nekaj naredimo ali pa da jih vsaj sami ne uporabljamo, jih pa vsak dan tukaj slišimo na naših sejah. To je sramota. Hvala.
Blaž Kavčič ima besedo.
Hvala. Spoštovani! Z veliko simpatijo in spoštovanjem gledam na kolege in kolegice poslance, ki so povzeli in podpisali ta predlog zakona. Ampak ti moji pozitivni občutki ne veljajo k predlogu zakona samemu, se pravi predlogu zakona o javni rabi slovenščine.Če bi bilo v moji moči, bi botrom tega predloga zakona izrekel ukor. Želim si, da bi tudi oni spoznali, da je zatiranje slovenskega gospodarstva posledično tudi ogrožanje interesov slovenstva. Brez vsakega sprenevedanja želim poudariti, da je povsem nesprejemljivo vsakršno poseganje v odločitve gospodarskih subjektov, glede njihovega poimenovanja, glede oblikovanja imen proizvodov in storitev, glede poimenovanja sloganov in kampanj. Samo čudaška mešanica poniglavosti in akademske odtujenosti je morda lahkoosnova za stališče, da mi smo, ne vem, vsemogočni bog ali kaj, imamo pravico vsiljevati gospodarskim subjektom sestavine njihovega bitja in delovanja. Lepo, kdor hoče na Finskem ali Portugalskem poslovati s slovenskim podjetjem, naj se pač navadi, kaj je to ščetkarstvo, vrvarna, slaščičarstvo. Ta ljuba slovenska poimenovanja bodo ob našem umnem delovanju lahko še v nedogled uspešno opravljala svojo nalogo na lokalnem slovenskem trgu. A bolje bodo opravljali svojo nalogo, če bo slavistična stroka sestopila svojega akademskega slonokoščenega stolpa in bolje poskrbela za funkcionalno pismenost Slovencev. Na tujih trgih pa, najprej se moramo uveljaviti preko naših gospodarskih subjektov ob spoštovanju pravil igre in s krepitvijo konkurenčnosti. Doma pa, ali je potrebno, da sicer ljubke in bistre prodorne napovedovalke na vizualnih in govornih elektronskih medijih vlečejo vse bolj po ljubljansko in se vse bolj spominjajo na scrkljane mucke in da v enem od dosežkov popularne glasbene zakladnice slišimo "dobrodošli v Novo Gorico na pizzo". Skratka, napadov na slovenski jezik je veliko in prihajajo iz različnih smeri. Verjetno je potrebno in možno veliko postoriti s pomočjo prijaznega svetovanja. Blizu mi je stališče doktor Stabeja, ki pravi: "Zakon, ki bi na kakršenkoli način predpisoval podobo jezika, je lahko nevaren. Osebno se mi zdi, da so posegi v posamezne zakone lahko veliko bolj učinkoviti kot velik jezikovni zakon. Jezikovni problemi so drugje, ljudje bi morali biti jezikovno opremljeni, da bi znali komunicirati tudi v drugih jezikih." Vstopili smo v Evropsko unijo, sprejeli smo načela prostega pretoka ljudi in kapitala. Slovenija je majhno mednarodno odprto gospodarstvo. Ne sme nam uiti izpred oči dejstvo, da v situaciji, ko izvoz predstavlja 60% bruto družbenega proizvoda, je to posebna situacija, ki je različna od, recimo, ameriške situacije, v kateri predstavlja izvoz samo nekaj odstotkov družbenega proizvoda, ampak tam niti ne pomišljajo o tem, da bi se na tak drakonski način vtikali v poimenovanje podjetij na svojem prostoru, kot si prizadeva predlog tega zakona. Najpomembnejša posledica našega vstopa v Evropsko unijo je ta, da bodo naša podjetja lahko uspešna le ob uspešnem nastopu na zunanjem trgu, in to zaradi specifike, zaradi majhnosti slovenskega trga. Temu prilagojeno komuniciranje in celostna podoba podjetij, celostna podoba proizvodov, sloganov in kampanj je eden izmed pogojev za uspeh. Bojim se, da je bolj poniglava kot pa naivna tista teza, ko pravijo: "Kje pa je dokaz, da mednarodno sprejemljivo poimenovanje zagotavlja uspeh? " Mednarodno sprejemljivo poimenovanje namreč ni zadostni, ampak zgolj potrebni pogoj za tržno uspešnost. Ampak neizogibno potrebno. Poleg tega je ime podjetja zelo pogosto blagovna znamka. To pomeni, da veliko bolj, kot zgolj ime pravne osebe je prepoznaven pojem med potrošniki v najširši javnosti. Gradnja blagovne znamke traja zelo dolgo, spremljajo jo obsežna vlaganje, katerih cilj je ustvariti položaj na trgu, zato spreminjanje imena podjetja pomeni ukinitev blagovne znamke, pomeni uničenje dolgoletnih vlaganj v blagovno znamko. Gospodarsko gledano seveda bi bila s tem povzročena ogromna škoda. Kar zadeva uveljavljanje korporativne znamke si je razsežnosti teh sprememb skoraj nemogoče predstavljati, saj se blagovne znamke v glavah ljudi gradijo na dolgi rok. Ta predlog zakona je do navedenih slovenskih podjetij tudi diskriminatoren. Že navedeni Petrol, Mercator, Fructal, Avtocommerce, Metal, Acroni, Adria Airways, itd., bi torej morali v dveh letih spremeniti svoja imena, ne glede na ceno, medtem, ko bi Interspar, Leclerc, Generali, Volksbank, ki imajo večinske tuje družbenike, svoja imena lahko obdržali. Ali je to res zastopanje slovenskih nacionalnih interesov? Bojim se, da ne. Podobnega drakonskega zakona seveda ne zasledimo v nobeni tuji praksi. Odklonilno mnenje glede zgoraj navedene problematike oziroma prej navedene problematike je podala tudi Gospodarska zbornica Slovenije, ki meni, če bo ta predlog sprejet v nadaljnjo obravnavo, ga je potrebno temeljito ponovno proučiti z vidika ustavnosti in skladnosti rešitev s predpisi Evropske unije. Osebno menim, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo, bil bi škodljiv, saj so predlagane rešitve preveč restriktivne. Tak predlog je po mojem mnenju nekonsistenten tako z vsebinskega kot s tehničnega vidika in bi pomenil grob poseg v podjetniško svobodo in odraža ne dovolj pretehtano razmišljanje o vseh potencialnih posledicah delovanja tega zakona. Hvala.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda Gračnerja. Izvolite.
Zakon, ki je pred nami, je v bistvu, da ga obravnavamo na današnji dan sigurno zelo primeren, saj na eni strani poteka tako eksterno preverjanje slovenščine, potem imamo tudi razstavo Brižinskih spomenikov, ne nazadnje pa smo se pred kratkim tudi vključili v Evropsko unijo. Vendar kljub vsemu sem osebno prepričan, da je slovenščina zelo trdno zasidrana pri nas, da tudi ni ogrožena, da tako spoštovana in tako, bom rekel, močna in priznana, kot je sedaj, v zgodovini ni bilo nikoli. Ne nazadnje, če se spominjamo samo nekaj dobrih 10 let nazaj, v prejšnji skupščini SFRJ tudi slovenski poslanci niso govorili v slovenskem jeziku, ampak v srbohrvaškem jeziku, danes oziroma čez dober mesec pa bodo evro poslanci naši prvi evro poslanci v evropskem parlamentu govorili v uradnem jeziku Evropske skupnosti v slovenščini. S tega vidika menim, da ima zakon bolj simbolni pomen, kot zelo uporaben. Vendar je problem pri pregledu tega zakona se mi je porajal predvsem v tem 19. členu, v 11. in 24. členu, predvsem pri poimenovanju pravnih oseb zasebnega prava. Če se bomo danes odločili, da bo ta zakon šel naprej v parlamentarno proceduro, potem je na teh področjih sigurno potrebno spremeniti rešitve, ki so zapisane v teh členih. Kolega Blaž je že prej govoril o problemu blagovnih znamk, ki so jih naša podjetja ustvarjala preko več desetletij svojega obstoja. Če samo pogledamo na tečajnico ljubljanske borze, potem ugotovimo, da je približno 10 podjetij v bistvu takšnih, ki bi se morala preimenovati. Blagovna znamka ni kar tako. To niso besede. To je v bilanci stanja podjetja zajeto pod blagovno znamko kot neopredmeteno osnovno sredstvo in seveda s spremembo imena takšnega podjetja, na primer aerodrom bi se moral preimenovati v letališče, Comet oziroma v Komet, Etol, Intereuropa, Istrabenz, Mercator, Petrol, bi se zelo težko verjetno tudi mi sami navadili, da bi bila to Goriva Ljubljana, da ne naštejem še kopico drugih problemov. Pri tem je treba upoštevati še en problem, četudi bi bilo, da bi rekli: "Saj bodo te rešitve veljale samo za novoustanovljeno podjetja." Verjetno takšna zakonska rešitev ne bo v redu zaradi tega, ker verjetno se bo kdo našel, ki bo dal v presojo na ustavno sodišče. Imamo pa že nekaj izkušenj s tem, kako je z določenimi rešitvami. Naj omenim tukaj mogoče samo neprofitne najemnine, ko smo prav tako določen datum, termin določili, potem sta bili pa dve kategorije teh, pa je tudi to rešitev ustavno sodišče zavrnilo. Tako že tukaj menim, da bodo nastali problemi. Če bi se podjetja v resnici preimenovala, bi se morala tudi prevrednotiti vse te postavke. To bi bila ena kopica finančno-računovodskih problemov, ki bi jih povzročala ta podjetja. Poleg tega bi ta podjetja sigurno težje nastopala na skupnem evropskem trgu. Ne nazadnje smo s 1. majem vstopili in tudi mi smo vstopili v bistvu v Evropsko unijo zaradi tega procesa globalizacije, zaradi gospodarskih in ekonomskih interesov, ki jih imajo naša podjetja, da bodo lažje nastopala na tujem trgu, sedaj pa jim bomo v bistvu vsilili spet neko novo oviro. Podjetja se pri vstopu v Evropsko unijo sigurno niso pripravljala na to, da bodo sedaj spreminjala imena. To govorim o tako imenovanem 19 členu, kjer piše, da mora biti ime oziroma firma pravnih ali fizičnih oseb, ki se vpiše v sodni register, v slovenščini. Potem recimo 21. člen govori: o mnenju o skladnosti imena. Mnenje o skladnosti imena izda minister oziroma ministrica, pristojna za kulturo. Ministrica, pristojna za kulturo, sigurno ne mora odločati o imenih, recimo, gospodarskih družb. Vsaka gospodarska družba, ki se na trgu sooča s svojimi konkurenti, je tudi ime oziroma blagovna znamka, skrbno izbrana in točno ve, kaj naj pomeni. Tako tukaj sigurno v tem zakonu manjka postopek, najmanj, kar manjka, če je sploh to smiselna rešitev. Če se vrnemo na 11. člen. Ta govori o tem, da bi tisto podjetje, ki naj bi uskladilo ime, potem sploh ne bi moglo dobiti oziroma ne bi smelo podaljšati koncesije, ne bi dobilo finančnih poroštev s pokritjem v javnih sredstvih. Podjetjem bi povzročili, na eni strani smo jim odprli prost vstop v EU, zagovarjamo prost pretok kapitala, prost pretok oseb, sedaj bodo pa neke, brezpotrebne zapreke pri uporabi teh imen. Če pogledamo 24. člen, mediji, tuji jezični radijski in televizijski programi ali njihovi deli, ki jih prevzemajo izdajatelji, registrirani v Republiki Sloveniji, so prevedeni v slovenščino. To bo spet kopica enih problemov. Recimo, ne vem, Sky news bi morali se preimenovati v Nebesne novice. CNN, BBC to so mednarodno priznane, bom rekel, razne družbe radijske, televizijski programi in težko bi se navadili, da gre to za to stvar. Prišli bi do ene kopice hecnih poimenovanj. Resnično ne vem, kaj [[..]]Na eni strani podpiram to javno rabo slovenščine, čeprav sem prepričan, da ni ogrožena. Slovenščina je toliko ogrožena, kot jo bomo sami ogrozili. Vendar do sedaj je nismo ogrozili. Obdržali smo se, uveljavili smo jo in menim, da s takšnim zakonom jezikoslovci sami ne bodo rešili problema uporabe slovenščine. Slovenščino uporablja vsak, tako gospodarske družbe, kulturniki, v bistvu vsak uporablja ta naš jezik, in je to preveč občutljiva stvar, da bi se z enim zakonom reševala. Po moje je bolje, da bi vsakzakon, ki bi ga sprejeli v državnem zboru, govoril tudi o tem, kaj naj bo s slovenščino, v povezavi s tem področjem, ne pa en zakon, ki bi v nekaj členih uredil kompleten problem uporabe slovenskega jezika. Zaradi tega, če bi bil zakon sprejet v tej prvi obravnavi, da je primeren, potem ta zakon oziroma ta odbor čaka sigurno ogromno dela, z ogromnimi amandmaji in rešitvami. Dejstvo pa je, da v takšni obliki zakona sigurno ne bom podprl v nadaljevanju.
Hvala lepa. K besedi vabim gospo Širca.
Hvala lepa. Rada bi opozorila na neko dejstvo ob tem zakonu, ki mogoče ni imelo do sedaj še dovolj poudarka, ker se v zadnjih razpravah predvsem izpostavlja neka skrb za rabo slovenskega jezika v smislu, da danes do ta jezik sploh ni bil zaščiten oziroma dovolj zaščiten. V tem smislu bi rada povedala, da je mreža zakonov v slovenski zakonodaji, ki na nek način dovolj korektno oziroma dovolj natančno obravnava uporabo slovenskega jezika, ne samo zaradi tega, ker je tehzakonov več ko 68, ampak tudi zaradi tega, ker se je v zadnjem času skorajda vsak zakon, ki se je dotaknil vprašanja prostega pretoka storitev in blaga, dotaknil tudi vprašanja uporabe slovenskega jezika, od nacionalnega programa za kulturo, zakona o delovnih razmerjih in medijskega zakona, do številnih zakonov na področju zdravstva ali zakona, ki smo ga nedavno tega ob tej točki vzeli pod drobnogled, gre za evropski nalog za prijetje in izročanje oseb. Da ne govorim o podzakonskih aktih, ki se posebej še izpostavijo tam, ko se predpisujejo pogoji ob zaposlitvi. Zanimivo je, da pri številnih zakonikih iz tako imenovanega evropskega paketa smo prav v teh krogih tukaj reševali status slovenskega jezika, ki je prišel v naše klopi včasih, priznajmo, v prav nič spoštljivi obliki, kljub temu da je funkcioniral že kar nekaj let vladni urad za slovenski jezik. Zato je bilo nedvomno zelo težko loviti pravo razmerje med nediskriminatornim pristopom, še posebej pri zaposlovanju, kajti pri iskanju zaposlitve vemo, da obstaja direktiva, ki govori o tem, da ni razlikovanja glede na spol, raso in jezik. Včasih pa je pretirana zaščita slovenskega jezika na nek način omejevala življenje, na primer, če omenim zakon o visokem šolstvu, ki se te dni oblikuje in na nek način pokriva tudi s tem zakonom. Ampak kaj je to, kar hočem poudariti? Glede na to, da obstaja mogoče danes nekakšen občutek, da nam ni dovolj mar za jezik. Ta mreža zaščitne zakonodaje, ki je prisotna sedaj v našem pravnem sistemu, se bojim, da se bo, in tu me zanima seveda mnenje zakonodajno-pravne službe, lahko na nek način bila s predlogi, ki jih prinaša ta zakon. Slovenski jezik je razmeroma visoko zaščiten v drugi zakonodaji in na nek način se nekatere rešitve, ki jih tukaj imamo, pravzaprav podvajajo. Nič hudega, konec koncev, zakoni morajo biti med seboj skladni, toda nekje se tudi razhajajo. Številni primeri to pričajo. Danes večkrat omenjeno vprašanje preimenovanja gospodarskih družb, naj vendarle poudarim, da 20. člen zakona o gospodarskih družbah povsem jasno govori, da firma mora biti v slovenskem jeziku, povsem jasno govori, da prevod firme v tuji jezik se lahko uporablja samo skupaj s firmo v slovenskem jeziku. Seveda, res je, so nekatere izjeme, če gre za mrtvi jezik, za fantazijsko preimenovanje in tako naprej. Je pa tudi res, da ta člen nima kazenskih sankcij, ki pa jih ta ima. Ampak nasprotje, če grem naprej, zakon o medijih, če poudarim to, da 24. člen tega predloga zakona povsem jasno predlagajo nekatere rešitve v uporabi jezika v medijih, vendarle 5. člen, se pravi zelo visoko stacioniran člen zakona o medijih, povsem govori jasno, da izdajatelj, ki je ustanovljen oziroma registriran v Republiki Sloveniji, mora razširjati programske vsebine v slovenskem jeziku ali pa morajo biti na ustrezen način prevedene v slovenskem jeziku, razen, ko so v prvi vrsti namenjene bralcem, poslušalcem oziroma gledalcev iz druge jezikovne skupine, seveda s primernimi izjemami, ko gre za izobraževanje in za jezik narodnih skupnosti. Ampak tisti zakon ima sankcije, in to zelo visoke, 2 milijona oziroma najmanj 2 milijona tolarjev, če je kršen. Ta zakon, ki govori v 24. členu o medijih in pravzaprav podvaja na nek način vsebine, te sankcije nima. Seveda 24. člen, če smo že pri njem, odpira vprašanje, kaj pomeni razširjanje tistih programskih vsebin, ki se pretakajo po kabelskih in drugih komunikacijskih sredstvih in jih poznamo kot tuje programe, ki jih srečamo na vseh, ne samo slovenskih predvajalcih, ker po tem predlogu naj bi vendarle zapadle v restriktivno obravnavo oziroma v obvezno prevajanje, kar pomeni, da bi imeli neko svetovno rešitev, ko ne bi pravzaprav teh vsebin mogli slediti. Hočem reči, mogoče bomo imeli isto materijo zapisano dvakrat, ampak vendarle razmerja med sistemskimi in drugimi zakoni, ki že vsebujejo določbe v zvezi z rabo slovenskega jezika, prehodne določbe ne omenjajo, razen v enem primeru, ko gre za črtanje 20. člena zakona o gospodarskih družbah. Ob teh trkih ene in druge rešitve moram omeniti vsaj še nekaj zakonov, ki po vsej verjetnosti se bodo bili, recimo, gre za zakon o varstvu potrošnikov, ki predvideva, da se podjetjem lahko izjemoma omogoči uporaba besednih zvez v tujem jeziku, ko gre za besedne zveze, katerih potrošnik lahko zlahka razume, da jih ne bi prevajal v slovenski jezik. Samo ministrstvo za gospodarstvo, za katerega ne vem, koliko je bilo vpeto v pogajanje ob pripravi tega zakona, je opozarjalo na registre patentov, modelov, znamk, ki se vodijo v skladu z zakonom o industrijski lastnini. Če bi namreč stopili v veljavo členi tegapredloga zakona, bi moral urad za intelektualno lastnino pred vpisom podatka v register v vsakem postopku pridobiti podatek o lastniški strukturi prijavitelja ali pa tudi imetnika, kar bi bilo v nasprotju z veljavno zakonodajo, in to gre za več kot 26 oziroma 26 tisoč 300 veljavnih pravic. Vprašljiva je tudi rešitev, kjer so obrati, prodajalne, gostinski in drugi subjekti poimenovani drugače, kot je sama firma ali ime in priimek fizične osebe. Gre za poseganje, v tem primeru, v pravice imetnika storitvene znamke, kar je v nasprotju z zakonom o industrijski lastnini. Da o radiodifuzni retransmisiji niti ne govorim. Ampak to, kar bi mogoče veljalo razmišljati v drugem predlogu, ker do druge obravnave zagotovo bomo prišli, konec koncev ta poroka med skupnim konsenzom različnih opcij, različnih podpisnikov zakona je nedvoumna, bi bilo treba mogoče razmišljati o skupnem inšpekcijskem nadzoru. Če sedaj 68 zakonov, ki imajo, mogoče ne vsi, ampak vendarle neko dolžnost, da se spremlja izvajanje zakona, potem resornaministrstva znotraj svojih inšpekcijskih služb rešujejo po svoje, v nekaterih in spornih vprašanjih bi pač reševalo to ministrstvo za kulturo znotraj svojega inšpekcijskega nadzora. Skratka, veljalo bi razmisliti o poenotenju, kajti mislim, da bi sicer tukaj prišlo do različnih interpretacij, da ne govorim o abitraži, ki se bo zgodila ministrstvu za kulturo, ko se bo moralo v spornih primerih, kjer konsenza o poimenovanju firm ne bo, preleviti v nekakšno razsodišče, jezikovno razsodišče. Ampak vendarle so to rešitve, ki jih bo najbrž življenje obliko tako, da ne bodo obremenjevale preveč birokracije ali pa tudi stališč. Poudariti moram, da glede na raziskavo, ki jo je raziskovalni oddelek državnega zbora pripravil, pri pregledu nekaterih drugih rešitev v štirih državah, naj poudarim, da v nobeni od omenjenih rešitev se ne srečujemo z načini o poimenovanju gospodarskih družb. Tuja zakonodaja se natančno ukvarja z manjšinskimi in drugimi jeziki in z uporabo jezika v javni uporabi in v stikih z njo. Švedska, recimo, nima določb, ki bi za pridobitev državljanstva še posebej izpostavil pogoj znanje švedskega jezika. Govorijo o dvojezičnosti oziroma o tako imenovani funkcionalni dvojezičnosti, kjer prevod plus jezik, domači jezik pomeni za njih tudi neko nujno odpiranje v svet. Je tuja zakonodaja pa zelo precizna pri odnosih znotraj drugih manjšinskih jezikov in pri javni upravi in v stikih z njo, kjer obstajajo celo posebni zakoni. Kar bi hotela zaključiti, je zgolj samo to, da formalno pravno urejanje statusa slovenščine je potrebno, saj je jezikovna osveščenost zagotovo pomanjkljiva, pa tudi retorične zmožnosti so vse bolj ogrožene. To smo včasih sami mi dokaz za to. Ampak je to ena izmed poti, ki pa brez učinkovitega in kvalitetnega jezikovnega izobraževanja na dolgo pot, je mogoče neučinkovita. Mislim na izobraževanje v širšem smislu in tudi tisto osveščanje, ki pomeni, da se na množičnem polju kulture, recimo dam za primer, ne vem, duo Platin, ki je uporabljal angleški jezik, ko je zastopal slovensko državo, še z lepšim imenom, platinastim imenom, ko je šel na svojo poroko, vendarle ni zastopal nacionalnih slovenskih barv temveč nekaj drugega, kot menimo danes, da se to odpoveduje firmam. Hvala.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda Kremžarja. Izvolite. Gospod Kremžar? Izvolite. [[Ne želite.]] Gospa Majnik. Izvolite.
Hvala lepa. Ob tem zakonu danes se odločamo med omejenostjo in širino, med podporo zakonu ali njegovo zavrnitvijo. Sama seveda podpiram vso skrb in zaščito našega maternega jezika. Da enako misijo tudi naše parlamentarke in parlamentarci vseh sklicev, dokazujejo členi o uporabi slovenskega jezika v ustavi in v preko 70-ih že sprejetih zakonih. Zakon bom v prvi obravnavi sicer podprla. Pričakujem pa nekaj bistvenih popravkov v vseh poglavjih zakona. Ne bom govorila o členih, ki govorijo o gospodarskih subjektih, saj so o tem že govorile moje kolegice in kolegi in se z njimi v popolnosti strinjam. Opozorila bi rada le na pasti, ki niso dobro rešene alipa sploh ne prinašajo rešitev, v poglavjih, ki govorijo o izobraževanju in o medijih. Sprašujem se namreč, ali zakon ne prinaša preveč omejitev, glede na to, da že imamo mednarodne gimnazije, in da so pred kratkim vpeljali nove tako imenovane evropske razrede v splošne gimnazije. Ali naši študentje ne bodo omejeni, če jim ne bodo več mogli predavati gostujoči profesorji iz drugega jezikovnega področja. Sprašujem se tudi, ali z uveljavitvijo tega zakona ne bomo prepovedali izhajanje kar nekaj medijev. Sama namreč na primer 24. člen berem tako, da madžarska narodna skupnost ne bo imela več svojega glasila, če ta ne bo izhajal tudi v slovenskem jeziku. V zakonu pa pogrešam zaščito slovenskega jezika pred nami samim. Jezika pred jezikom. Res je, da je naš jezikbogat predvsem zato, ker ima veliko narečij, pa vendar, ko govorimo o javni rabi slovenščine, govorimo o rabi slovenskega knjižnega jezika, o njegovi zborni izreki, zato je to jezik, ki ga mora uporabljati tudi naša nacionalna Radiotelevizija. Risanke pa tudi domače lutkovne oddaje, ki so sinhronizirane, so namreč prevečkrat sinhronizirane v slengu, ki bi za celotni prostor Slovenije izven Ljubljane potreboval prevod, podnapise, saj otrok iz mojega konca res ne ve, kaj je škrat "tuki tu, tuki tam". Torej, če bodo nekateri členi črtani, drugi pa zapisani povem nedvoumno, brez možnosti za različno razlago, bo zakon mogoče sprejeti tudi v drugi obravnavi. Hvala lepa.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda Mogeta. Gospod Moge, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Na začetku bi rad povedal, da sem vesel, da je ta zakon le ugledal obravnavo v državnem zboru, glede na vse peripetije, ki so to zakonsko materijo spremljale skozi obdobje, odkar imamo svoj slovenski parlament. Hkrati bi rekel, da sem tudi izredno vesel in pa tudi pozdravljam vse, ki so dali svoj podpis pod ta zakon, pa obema vodjema poslanskih skupin, ki sta si vzela čas in tudi sodelujeta pri sprejemu tega zakona, medtem ko sem pa pričakoval, da nekatere stranke, ki imajo polna usta slovenskega naroda, pa nimajo tukaj sedaj v tej obravnavi niti enega člana. Moralo ali pa sodbo o tem naj si vsak sam ustvari. Rekel bi naslednje. Jezik je približno tak kot mati, imaš ga rad, spoštuješ ga, vendar mu vedno posvečaš premalo pozornosti in tudi lepo je, da jezik nekateri enačijo z materinščino. Moram povedati, da smo se mi pri tvorjenju te nove države dosti bolj osredotočili na najbolj nujne eksistenčne pogoje in da so bili pred nami vsi zakoni, kot je zakon o notranjih zadevah, zakon o zunanjih zadevah, zakon o teritorialni obrambi, kasneje o vojski in da smo popolnoma čisto na koncu v tem mandatu, za kar gre zahvala seveda vsem poslankam in poslancem tegamandata, sprejeli nacionalni program za kulturo in da se sedaj tudi ukvarjamo s predlogom zakona o javni rabi slovenščine. Reči moram, da ima zakon neke pasti, da zakon ni doživel javnega brusa, kar ga sedaj doživlja oziroma ga bo do druge obravnave še doživel, in da tukaj nekateri, ko razpravljajo o njih in jih poslušam, imam občutek, kot da so zakon zelo zelo površno brali, drugače ne bi govorili to, kar so tukaj govorili, in ta zakon obsojati za propad blagovnih znamk, za propad industrije, je milo povedano, neodgovorno. Poglejte, kdo pa je uničil blagovno znamko Tovarne avtomobilov Maribor, kdo je uničil znamko Primata ali pa še drugih firm? Ja verjetno trg in na trgu smo. Če bi takrat za te reči krivili samo slovenski jezik, ki bi ga morali kot dragulj čuvati, za to, da te blagovne znamke prodajajo, je to seveda odveč. Seveda je treba pogledati, da ljudje, ki delujejo v tržnem gospodarstvu, z veliko muko pridobivajo svoj, človek bi rekel, kapital, da na trgu bojujejo težke bitke in da je potrebno seveda z velikim posluhom tudi njim prisluhniti v tem boju, kako umestiti njihove interese in interese naroda za svoj jezik v tak zakonski predlog. Jaz mislim, da imamo do druge obravnave dovolj časa in da sedaj ni čas, da bi zakon že popljuvali in ga spravili z dnevnega reda. Dovolj časa, da to rešimo in imamo tudi dovolj časa, da si nekoliko povemo, da bo treba verjetno tudi tiste določbe, recimo, ki govorijo o medijih, nekoliko popraviti in jih narediti toliko življenjske, da bomo lahko živeli v tej toliko obljubljeni Evropi. Meni pa ta zakon daje še nekaj naslednjega. Jaz ta zakon pojmujem kot krovni zakon in od njega ne pričakujem vseh rešitev, ki pač ta trenutek trkajo na vrata, ampak nam ta zakon daje tudi možnosti, da sprejmemo za svoj nacionalni jezik nek nacionalni program, kot smo to delali za ceste, kot smo to delali za vojsko, kot smo to delali za kulturo in za vse ostale reči. Zdi se mi, da ko bo ta zakon dobil še svoje podzakonske akte, da bo tudi takrat šele ta zakon pravilno zaživel. Mislim pa,da bi se morali vsi v državnem zboru potruditi, kakršnekoli funkcije tukaj opravljamo, da bi ta zakon le spravili, če dosežemo konsenz, do konca tega mandata pod streho. Opozarjam namreč, da imamo samo še junijsko zasedanje, da je odbor kot matično telo že sklican in da imamo samo še julijsko zasedanje. Torej, če bi šel skozi dvofazen postopek, bi se ga morali lotiti že junija, če bo julija, se mi pa zdi, da je to skoraj že prepozno. Jaz bi temu zakonu želel to, da bi našli in zmogli skupne sile, da bi te interese uskladili, da bi zakon sprejeli, kajti ena resnica je pač ta, če je zakon dober ali ni, to naj presodi vsak s seboj. Vem le to, to česar ni, ni niti dobro niti slabo. Želel bi, jaz bom vsekakor za ta zakon glasoval. Dosti dela je bilo vloženega indajmo, če so ga podpisale vse politične stranke, doseči toliko konsenza, da bomo tudi potem, ko bomo šli na volitve, rekli, tudi vse stranke smo prispevale k temu, da imamo tudi jezik na nacionalni ravni urejen s krovnim zakonom.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda Partljiča. Izvolite.
Jaz bi se najprej zahvalil vsem, ki so diskutirali o predlogu zakona. Tisti, ki so bili kritični, čeprav me je tu malo motilo, ker je kdo hotel tudi osmešiti prav zakon in tudi te "budale", ki so ga sestavljali, ampak tega na srečo ni bilo veliko. Ampak so tudi te kritične pripombe se mi zdi zelo pomembne. Navsezadnje, redko smo toliko časa govorili o slovenščini kot danes. Sam bi pravzaprav najbolj pritegnil kolegici Majdi Širca. Jaz mislim, da so vse pripombe, ki jih je rekla, za nas, ki smo sestavljali zakon, relevantne in se bomo zagotovo z njimi srečali, prav tako pa seveda z nekaterimi drugimi. Jaz predlagam, da pač podprete, komur to ni v opreki, upam, da bo za to večina. Navsezadnje bomo tudi dobili mnenje naše pravne službe, kjer se bo diskutiralo in bo izognjeno poenostavitvam z ene in druge strani. Priznam tudi nekatere nedorečenosti, zlasti za nazaj in tako dalje. Ampak sem prepričan, da bo o tem kvalificirano spregovorila v imenu predlagateljev kolegica Majda Potrata, ki je bila vedno nekako tudi naš "glasogovornik". Meni pa za konec dovolite, mogoče se bo komu zdelo neresno, malo literarnega, da ne rečem "bajanja". Sedaj imamo tudi mi prevedeno knjigo, sigurno ste jo že brali, čeprav sem slišal že prej, ampak nisem mogel dobesedno videti, da je leta 1851 Victor Hugo v francoski skupščini rekel, zdaj je trenutek, da ustanovimo Združene države Evrope. In je trenutek, da uvedemo enotno valuto, 1851. leta Seveda so se mu vsi smejali, z galerije so klicali pesnik, pisatelj, budala, idi domov pisat in tako dalje. Hočem reči, da je mogoče kdaj za prisluhniti tudi takšnim, na nek način čudakom. Jaz bom zdaj tvegal brez vsakega napuha, da bi se s komerkoli primerjal, ampak tvegam eno drugo napoved. Če ne bodo, kakor je zapisano, spoštovani sleherni, ne bo spoštovan sleherni evropski jezik v Evropski uniji - če bo recimo angleščino prevzela sfera trgovine, propagiranja in tako dalje, vam povem, da bo Evropska unija razpadla. Vi ste se smejali, Jugoslavija je bila tudi večna, padla je, ko nam je Bulatović rekel tukaj, "kaj bi radi Slovenci, čez 50 let vašega jezika ne bo". Ko je Kosta Nagy v Novem Sadu rekel, vsi bomo govorili jugoslovanščino in ko smo dobili skupna jedra. Ko nekdo misli, da lahko jezik, ki je dogovorjen za razna sporazumevanja, prevzame tudi jezik identifikacije, napoveduje slabo Evropski uniji. Če bomo mi prepustili, da bo en del slovenskega jezika uporabljal en drugi jezik. Meni je jasno, da ne morem priti ne v parlament, ne vzeti v roke telefona, ne sesti v avto, če ne absorbiram vseh teh tujih besed, ki jih obenem proizvodi prinašajo v slovenski jezik. Da pa bi zaradi tega sami ponujali in si izmišljevali in sklenem s tem, vsi naši napori so seveda smešni in nepotrebni, če bosta sleherni Janez in Micka dala svojim otrokom ime Žaklin in Rene, odprla, kakor je kje na Štajerskem že, pekarno, ki bo imela "Brot und Semmel" napisano. Tega seveda ne more nihče preprečiti, ampak če mislite, da je tona nek način pot, ki jo dajmo tolerirati, saj gre nazadnje za blagovne znamke, se meni zdi preprosto, da je še neka druga vrednota, ki jo moramo čuvati. Sem zato, da ni privilegij, pa tehničnih besed, mislim, da je bilo tudi nekaj kritičnosti tudi s kolegico Cveto, ki je bila na nek način, kar sem bil tukaj, najbolj kritična. Se strinjam, v uvodu, Slovenija ni ogrožena na ta način, tudi jaz mislim, imamo univerze, imamo institute, imamo zakone, ni ogrožena na ta način. Ogrožena je, da v nekaterih firmah v Mariboru kar večji del inženirjev že zdaj govori nemško in se nemško sporazumeva, nemško telefonira, nemško piše, v tuji abecedi se pošilja "maile", zvečer doma pa nekaj časa gleda CNN, kar je odlično in nekaj malega spregovori v slovenščini v svoji družini. To se mi zdi, da si ne smemo pustiti, da bi en jezik, poslovni jezik bil nekaj drugega kot naša materinščina. Imamo šanso, da ustvarimo tudi svoj poslovni in tržni jezik. In nekaj tega je skritega v našem zakonu. Hvala.
Hvala lepa. Predstavnica predlagateljev mogoče želi še besedo? Izčrpali so se poslanke in poslanci. Gospa Potrata, izvolite.
Hvala lepa za to priložnost, da smem v imenu predlagateljic in predlagateljev zakona odgovoriti na nekatere dileme ali pomisleke, ki jih je bilo mogoče slišati. Najprej pa bi se rada zahvalila vsem, ki ste si vzeli čas in prebrali zakon, se do njega opredelili, pa tudi če se o nadrobnostih ali o generalnih stvareh s predlagatelji zakona ne strinjate. Dovolite pa, da vendarle za začetek se vrnem k Brižinskim spomenikom. Brižinskih spomenikov ne bi bilo, če ne bi obstajal interes za nastanek pisnega besedila. Pustimo zdaj, kakšni so bili razlogi za to, ali so bili to religiozni ali so bili za koga morda celo ideološki, ampak, če ne bi imeli zadaj interesa za širjenje krščanstva med Slovenci, Brižinskih spomenikov ne bi bilo in tudi tistega besedila, ki ga je po vsej verjetnosti škof govoril, "glagolite po nas redka slovesa", ne bi mogli brati danes. Drugič, če ne bi bilo slovenskega plemstva, torej plemstva in meščanstva na slovenskih nacionalnih tleh, tudi Trubar ne bi mogel izdati knjig. Kaj hočem za začetno tezo poudariti? Vedno mora biti zadaj neka trdna odločitev, vedno je zadaj interes. In različni interesi so se danes soočali tukaj. Govorili smo v različnem jeziku, ali bolj ali manj prijaznem, ampak vendarle to rabim za izhodišče za to, kar je bilo tudi v razpravi kolega Potrča povedano, da sleherni segment družbe nosi tudi v današnjem času odgovornost za to, da lahko slovenščina živi, tudi slovensko gospodarstvo. Če je slovensko gospodarstvo 19. člen zakona o javni rabi slovenščine občutilo kot napad nase in kot poskus uničenja gospodarstva, potem smo se predlagatelji pač slabo izrazili, ampak vsaj v uvodni napovedi smo povzeli 20. člen zakona o gospodarskih družbah. S kolikimi težavami smo se pa ob nedavni noveli zakona o gospodarskih družbah soočali, ko smo hoteli nekatere stvari podrobneje ali slabše določati, je pa tudi res. Poglejte, pri registraciji firm je mogoče bilo ugotoviti, da je ob Merkurju registrirana tudi firma pisana s c-jem, samo ta razlika je. Ker pri registraciji marsikdaj zanima registracijsko sodišče, ali se firma pojavlja z enakim ali ne z enakim imenom. Kako bo zdaj rešeno vprašanje, ali je c v tem primeru pismenka slovenske abecede ali ne, je pa tudi drugo vprašanje. Zahvaljujem se zlasti kolegici Širca, ki je opozorila na temeljni problem, s katerim smo se predlagatelji soočali, to pa je razmerje do področne zakonodaje. Vsakič znova smo morali pretehtati, kako se opredeljevati do področne zakonodaje, in pravniki so tudi svetovali, naj pustimo ali izpustimo iz zakona vse tiste določbe, ki so že upoštevane v področni zakonodaji in smo bili pri tem opozorjeni zlasti na zakon o varstvu potrošnikov, pa še na kakšnega drugega tudi, češ, da bo to tako ali tako urejala področna zakonodaja. Saj to je vse v redu in prav, ampak v področni zakonodaji je lahko kakšna stvar rešena tudi drugače ali pa se preprosto spregleda. Zdaj, drugo vprašanje pa je, ali je očitana restriktivnost tega zakona res večja v primerjavi s tem, kar je mogoče brati v posamičnih področnih zakonih. To pa je posebno vprašanje. In ali ni samo dejstvo, daje 24. člen bil tu napadan iz tega zakona in členi, ki se nanašajo na gospodarske družbe, to so 11., 19., potem 21., 36. in 41. člen - jaz upam, da sem si zapomnila vse, ki jih citira gospodarska zbornica - torej ti členi so bili posebej napadani. Jaz pa vidim, če dovolite, probleme še drugod. Šele kolegica Majnikova je opozorila na problem učnega jezika, ki je po zakonu pa po obstoječi zakonodaji v državi Sloveniji slovenski in je šele novela zakona o visokem šolstvu pokazala na različnost pogledov na to,kakšen je učni jezik in katere izjeme so tiste - oprostite, nisem prav rekla, ne kakšen je, ker tega se v predlogu zakona sploh ne lotevamo, o kakovosti jezika, o jezikovnem standardu, o tem, ali narečje da ali narečje ne ali kaj o slogu reči ali o čem tem, tega vprašanja se predlagatelji zakona sploh nismo lotevali, pač pa v katerem jeziku. In vprašanje rabe tujega jezika v zakonu o visokem šolstvu smo skušali, ravno seveda jaz ob pomoči in podpori delovne skupine za jezikovno politiko in jezikovno načrtovanje, rešiti pač na drugačen način, kot je bilo kasneje na odboru sprejeto. Mogoče za koga resda bolj restriktivno, ampak po našem mnenju je bila to edina ali trdnejša pot do tega, da bi o slovenski univerzi lahko v prihodnje še govorili. Ter rekli smo, da nismo ogroženi v svojem jeziku zato, ker imamo slovensko univerzo ali slovenske univerze, saj razumete, da ednino uporabljam v tem primeru za množino. In še bi bilo mogoče tu govoriti o teh stvareh, ampak prosim, predlagatelji zakona se nismo lotevali rabe zakona v zasebni ravni, zato vprašanje slenga, žargona, kjer ni to razmerje, ki ga v splošni definiciji javne rabe poznamo, tega nismo hoteli in se tega nismo dotikali, prav tako kot se nismo dotikali zakona, torej rabe jezika v umetnosti. Razmerje medzasebnim in javnim, razmerje med svobodo izbire in ukazom ali prepovedjo pa je v tem zakonu vendarle zajeto in upoštevano, ne sega in ne prepoveduje osebne opredelitve. Prav zaradi tega toliko težav z oblikovanjem 19. člena zakona in upam trditi, tudi 20.člena zakona. Ker če bi že sedaj bile spoštovane tiste določbe 20. člena zakona o gospodarskih družbah, ki govore o fantazijskem imenu in kjer je svoboda poimenovanja zagotovljena in ne bi v območje fantazijskega imena bilo zrinjeno tudi vse tisto, kar podefiniciji fantazijskega imena v to ime ne sodi, namreč označba dejavnosti in še kaj drugega, potem takšne situacije v kakršni smo, sploh ne bi bilo. Opozorim naj namreč na nekaj, da je prvo besedilo, ki ga je pripravil dr. Janez Dular, izhajajo vendarle iz razmer, v kakršnih smo se znašli na začetku svobodne države Slovenije, ko se je javnost zganila zaradi številnih tujih poimenovanj in je javnost pričakovala, da bo z zakonom mogoče rešiti nekaj, kar se po mojem prepričanju rešiti ne da. Zato sem tudi prvotnemu besedilu oporekala v tem delu. Ne more pa zakon rešiti tega ali preprečiti objav imen tujih firm, ker nihče nima pravice prepovedati tujega poimenovanja. Gospod Blaž Kavčič, ne more zakon o javni rabi slovenščine rešiti tistega, kar terja gospodarstvo, ki se je začutilo ogroženo in je reklo, preprečite raje Baumax, preprečite raje tujo konkurenco. Tega ta zakon ne more in ne želi, moram tudi reči, reševati na tak način. So pa, seveda je konflikt interesov takrat, kadar neka skupnost na začetku svojega nastajanja postavi gospodarske interese. Ob gospodarskih interesih je pa počasi Evropska unija postavila tudi kulturne interese in se postavila v bran kulturni raznolikosti in večjezičnosti. In edina postavka -vsaj tako mi pravijo - za katero tudi v prihodnje ni pričakovati, da bi se zmanjšala, je postavka za prevajanje v Evropski uniji. So posebni programi za spodbujanje prevajanja. Tako, da bi vendarle rada rekla, da če v tujih zakonih o jeziku ne najdemo določil, kakršna so naša, je vzrok tudi v tistem, o čemer sem govorila, da je specifika situacije, vsakršne, takšna, da ne prenese tudi avtomatičnega prenosa nekih določil iz drugih izkušenj v neko novo ali specifično jezikovno okolje. Švedska, ki je znana po svojem zelo liberalnem odnosu do rabe jezika, se sooča s problemom, da na posameznih področjih strokovnega jezika izgublja švedščino kot jezik, ker jo je popolnoma izrinila in nadomestila angleščina. Ne bi rada doživela situacije, ko bi morali pravzaprav z zakonom in s posebnimi spodbudami mrtev jezik oživljati v rabo. Mislim si, da je dosti bolj smiselno poskrbeti za to, da jezik živi, ima priložnosti za rabo, se razvija in ga ni treba z umetnimi spodbudami na novo oživljati. Koliko je sedaj teh represivnih določb, mislim, da sama številka ne pove veliko o naravnanosti predlagateljev in o njihovi splošni želji. Res pa je, da nam bi delal krivico tisti, ki bi nam očital puritanstvo, ki bi nam pripisoval zaprtost v slonokoščeni stolp. Mislim pa, da morajo pripravljavci zakona o jeziku vendarle v prvi vrsti upoštevati dognanja jezikovne stroke. In tu mislim, da smo pa predlagatelji vendarle poskrbeli za to, da smo imeli ob sebi jezikovne strokovnjake, ki so nam pomagali zadeve razreševati, res da v prvi fazi ob prvem Dularjevem zakonu en del stroke, ki je gledal na probleme malo drugače, in potem v drugem delu smo dodali še tisti del stroke, ki nam je pomagal uzreti probleme sociolingvistično. In tu bi pa vendarle morala reči, da je interpretacija spoštovanega kolega dr. Marka Stabeja, ki je rekel, da ne moremo [[samo trenutek, da se med temi listi znajdem]] , da zakon, ki bi predpisoval podobo jezika, je nesprejemljiv. Da je seveda tu Marko Stabej, upam si trditi, mislil na podobo jezika, se pravi na jezikovni standard. Na njegovo knjižno jezikovno normo.Nekateri očitajo zakonu o javni rabi slovenščine ravno to, da nismo predpisali jezikovnega standarda. Ampak kdor je bral obrazložitve, je tudi videl, da smo v obrazložitvah poimenovali inštitucije, ki so v državi Sloveniji zadolžene za oblikovanje oziromazapisovanje, postavljanje jezikovnih standardov. Prva za kodifikacijo jezikovnega standarda je zagotovo šolska raba in je cela izobraževalna veriga z najvišjimi inštitucijami, kot so Inštitut Frana Ramovša za slovenski jezik, Slovenska akademija znanosti in umetnosti, pa ne nazadnje tudi center za tuj jezik, ki opravlja izredno pomembno nalogo. Obžalujem, da je poslanec Battelli razumel določilo 3. člena zakona kot nezadostno določilo. Naj povem, da nekateri menijo, da v zakonu o rabi slovenščine določilo o obeh manjšinskih jezikih oziroma obeh jezikih narodnih skupnostih sploh ni potrebno. Povzeli smo ga po dikciji iz ustave in razumeli, da je raba jezikov narodnih skupnosti, tako kot je zapisana v nekaj zakonskih določbah, specifičnih za izobraževanje narodnih skupnosti, potem pa tudi za posebne določbe v zakonu o javni upravi, v zdravstvu in še kod gre, da je to tisto splošno določilo, ki vendarle kaže na pozornost predlagateljev tega zakona, da razumemo, da v tej državi poleg tistih, ki jim je slovenščina materinščina, živita tudi dve avtohtoni narodni skupnosti, ki imata za materinščino dva druga jezika. Jaz se vam zahvaljujem, da mi je bilo dano govoriti v imenu predlagateljev. Rada bi samo zagotovila v imenu vseh, da bomo vse, kar je bilo danes mogoče slišati, natančno prebrali, se sestali in pred obravnavo na matičnem delovnem telesu skušali se kar najbolj približati konsenzu različnih interesov, ki jih je bilo danes mogoče slišati. Hvala.
Hvala lepa. K besedi vabim še predstavnika vlade, gospoda Baškoviča. Ker pa bo ostalo še časa, bomo potem naredili še en krog, vendarle vas bom potem prosila, potem. Gospod Baškovič, izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovane gospe poslanke, gospodje poslanci in gospa podpredsednica! Dovolil si bom iz sicer kratkega mnenja vlade Republike Slovenije k predlogu zakona o javni rabi slovenščine najprej citirati tri stavke, nato podati dve izjavi in en predlog. Prvi citat: "Vlada Republike Slovenije meni, da je predlog zakona o javni rabi slovenščine primerna podlaga za nadaljnjo obravnavo v državnem zboru." Drugi citat: "Vlada Republike Slovenije meni, da naj zakon o javni rabi slovenščine pomeni predvsem normativni okvir in podlago za ukrepe pospeševanja razvoja in rabe slovenščine, v nujni meri pa tudi ukrepe zaščite javne rabe slovenščine v Sloveniji in v mednarodnem nastopanju subjektov iz Slovenije." Tretji citat: "Vlada Republike Slovenije meni, da je pri dokončnem oblikovanju besedila zakona potrebno najti najbolj primerne strokovne rešitve in sožitje nasprotujočih si interesov, zlasti pri vprašanjih gospodarskega in drugega javnega poslovanja, učnega jezika v šolstvu in pri vprašanjih, ki se tičejo razmerja do evropskih načel prostih pretokov oseb kapitala, blaga in storitev." Prva izjava: "Vlada Republike Slovenije bo v sodelovanju z delovnimi skupinami spoštovanega državnega zbora sodelovala pri pripravljanju amandmajev, s katerimi bi te nasprotujoče si interese v vsesplošno zadovoljstvo uredili tako, da bi bilo zakon mogoče sprejeti čimprej." Druga izjava: "Identiteta skupnosti ljudi in socialna kohezija skupnosti ljudi, to je tisto dvoje, kar sploh povzroči, da neka množica individumov s svojimi družinami vred živi v širši skupnosti in znotraj nje najdejo smisel, varnost in pravzaprav okolje za svoje normalno človeško delovanje", v oklepaj dodajam [[kadarkoli se na svetu zgodi, da se take skupnosti rušijo, povzroči za ljudi to več nesreče kot sreče]] . "V zgodovini, tudi najnovejši, je predvsem odvisna od dveh faktorjev, uspešnega gospodarstva in ustvarjalne kulture. Uspešno gospodarstvo je temelj in ustvarjalna kultura vsebina. Brez tega dvojega ne more, v zgodovini se je to dokazalo, obstajati uspešna skupnost. Gospodarstvo je uspešno, kadar je, berite, da se govori o našem, inovativno, podjetniško, sposobno in zato tudi konkurenčno. Hkrati pa v veliki meri v domačih rokah. Sicer je lahko tudi predmet uničevanja druge temeljne komponente skupnosti kot razpoznavne entitete ljudi. Kultura je smiselna, kadar je ustvarjalna, odprta in dostopna vsemu, taki naciji." Iz tega ven bi potegnil droben nasvetič, morda je beseda prehuda, jo potegnem nazaj, misel, gospodarstvo zasluži polno podporo v svojih ravnanjih in delovanjih v vsakem pogledu, vsakih ozirih, ker od njega živimo, a gospodarstvenikom naslednje. Kadar se soočate s težkimi razvojnimi, podjetniškimi in drugimi problemi, in to je v gospodarstvu nenehno pričujoče, ker gre za živo stvar, ki se sooča z drugimi podobnimi živimi na svetu, ne za te težave kriviti predvsem jezika. Drugi problemi so resnejši in pomembnejši, kadar se tiste reši, boste videli, bo mogoče zagotoviti produktivno sožitje gospodarstva, kulture in življenja skupnosti. Na koncu droben predlog. Prepričan sem, v imenu predlagatelja izražam prepričanje, da bo vaš spoštovani zbor danes izglasoval podporo temu predlogu zakona kot primerni podlagi, jutri pa bo to dogradil v vseh potrebnih kritičnih točkah, tako da bo zakon celokupno sprejemljiv za Slovenijo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Ker torej določen čas za razpravo še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena poslovnika še kdo razpravljati. Prosim, da dvignete roke. Upam, da nisem koga spustila, zato bom tudi po vrstnem redu prebrala. Gospa Črnugelj, gospod Bernik, gospod Battelli, gospod Kontič, gospod Kavčič, gospod Sok, gospa Širca. Vsi, vsak po pet minut. K besedi vabim gospo Črnugelj. Izvolite.
Hvala lepa. Jezik je živ, živahen, poskočen, naš je preživel do danes. In danes imamo to možnost ravno zaradi tega, ker smo skozi zgodovino ga ohranili na različne načine, z različnimi mukami in z različnimi težavami. Danes obravnavamo en zakon, ki pač poskuša urejati samo en segment, pač ureja slovenščino v javni rabi. Jasno in razumljivo in meni čisto imanentno, da se je ena najmočnejših skupin, to je sicer gospodarska zbornica, s tako silovitostjo odzvala. To je ena od skupin, ki je močna, ki je organizirana, ki ima za sabo velik korpus oziroma telo, ki funkcionira tako ali drugače. V tem spektru je ogromno drugih subjektov, ki o tem sigurno da imajo kaj za povedati, ampak glede na to, da niso tako močno organizirani, niso imeli možnosti oziroma bodo verjetno v tem obdobju do naslednjega branja se še oglašali skozi medije, ampak že do sedaj je dosti tega povedanega. Jaz sem samo hotela povedati dvoje, da je gospa maja Širca zelo jasno povedal, kako in na kakšen način področna zakonodaja vse te zadeve ureja. Ogromno tega smo tudi mi poslanci tukaj od področne zakonodaje sprejeli. Zaščitili smo celo zakon narodnostnih skupnosti, to se pravi manjšin. To se pravi, da smo bili toliko skoncentrirani in imeli toliko volje in interesa. Tole je pač korak, da zaščitimo naš jezik v javni rabi. Ampak v tem spektru je še dosti interesov in želja, ki se pač ne morejo tako ali drugače oglašati, ker tudi nimajo možnosti. Jaz bi ob tej priliki zelo rada povedala, da je stalnost oziroma permanentnost oziroma trajnost zelo pomembna, če bomo konstantno znali delati, sobivati na vseh nivojih, od učnega procesa v predšolskih institucijah in ustanovah, razvojno-varstvenih zavodih, osnovnih šolah, srednjih in visokih šolah, če bomo znali to na en način ohranjati, stimulirati in nenehno delati za to, da se zadeva okrepi, da jezik dejansko je tudi v vlogi in vsi ostali arbitri, ki so pomembni v tem segmentu, da aktivno sodelujejo. Država seveda ogromno lahko prispeva. Prispeva s tem, da že tvori ogromno mrežo javnih knjižnic, da so te javne knjižnice seveda redno financirane in da imajo dovolj sredstev, da nakupijo vso potrebno literaturo. Ne samo literaturo, ki je učna literatura, ampak tudi ostalo literaturo, ki je nujno potrebna za ohranitev in za dvigovanje bralne kulture vseh v Sloveniji. S tem koliko bo država temu namenila denarja, bo tudi pokazala, koliko ima volje in želje tajezik ohraniti v tem, da je toliko bolj živ, kot sicer je. In ne nazadnje, v tem spektru različnih interesov je sigurno včerajšnji dogodek, ko smo imeli možnost si ogledati odprtje krasne razstave Brižinskih spomenikov in na en način obeležitev direktorja Narodne in univerzitetne knjižnice, ko je na zelo nazoren način povedal, kako Narodna in univerzitetna knjižnica že vrsto let domuje v zelo pretesnih prostorih, da kar poka po šivih. Država in vsi mi bomo pokazali, koliko smo pripravljeni in na kakšen način ohraniti kompletno dediščino tudi, ko bomo imeli možnost razpravljati o zakonu o poroštvu za gradnjo narodne in univerzitetne knjižnice. Ker kot vam je znano, v štirih letih v tem parlamentu nismo uspeli dograditi že obstoječega zakona. Seveda tudi parlament, parlamentarci in državnozborski poslanci smo tisti, ki lahko vpliva na to. Brez vlade, brez vseh institucij, urada in agencij, ki delajo na tem, težko da bomo lahko udejanili vse tisto, kar tukaj sprejemamo. Hvala lepa.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda Bernika. Izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Gospod državni sekretar, kolegice in kolegi! Z zanimanjem sem poslušal to diskusijo, tako stvari, ki so bile zelo ostro rečene proti temu predlogu, druge pa, ki so bile razmeroma zelo dobre in so nekako vzbujale optimizem glede naše prihodnosti. Namreč, jezik in teritorij sta dva elementa, kot vemo iz naše zgodovine, prek katerih so mnogi hoteli priti na naše ozemlje in seveda najprej so začeli z jezikom. K sreči se to ni zgodilo in sedaj imamo pa vprašanje, ali se bo to sedaj zgodilo kdaj v prihodnosti. Upamo, da ne, če bomo ta zakon, kot je bilo predlagano, dobro predelali, še pregledali in ga končno tudi sprejeli. Nekatere stvari, ki so bile rečene proti zakonu, kot recimo, da so nekateri členi represivni, me je to razmeroma presenetilo, kajti za vsak zakon bi skoraj lahko rekel, da je represiven, tako zakon, ki je ureja prehrano, ki ureja promet, ki ureja to in ono. In zakaj ne bi bil nekoliko represiven, čeprav oporekam tej besedi v tem zakonu, tudi pri tem predlogu, kajti ta predlog je nekaj bistvenega za našo državnost, za našo prihodnost. Omenjena je bila tudi škoda, ki bi jo ta zakon lahko naredil gospodarskim družbam oziroma slovenski ekonomiji. Veste kaj, prihajam iz gospodarstva pravzaprav in bom rekel tole. Če je bila tukaj gospodarska zbornica ali katerokoli drugo društvo, ki je tako vehementno govorilo o škodi, ki jim bo narejena, bom povedal, da gospodarstvo ima zadosti možganov in pa ljudi, ki znajo te stari dobro reševati in dejansko, jasno, da moramo tudi njihov interes upoštevati, ampak ta interes ni primaren. Od vsega začetka so lahko vedeli, da bo do tega prišlo in bi morali biti na to pripravljeni. Ne more sedaj država jim vse te stvari reševati, ker je pač to njihova odgovornost. Poleg tega bi pa rekel, da je še drug, recimo finančni efekt morda tega predloga oziroma, ne bom rekel predloga, ampak v opoziciji proti temu predlogu. Če opustimo zaščito našemu jeziku, potem lahko pozabimo na Slovence po svetu, lahko pozabimo na Slovence v zamejstvu in pa sploh celotni slovenski prostor. Jasno, finančno bi bilo to koristno za državo, za vlado, ki ima finančne težave, kajti lahko bi nehala podpirati naše rojake na Primorskem, Koroškem in tudi na Madžarskem in pa tudi vse Slovence po svetu. Kot bivši izseljenec dolgih let vem, s kakšno muko smo se trudili, da smo obdržali slovenski jezik in ga še vedno ljudje podpirajo in se mučijo za to, da svoje otroke učijo slovensko, zato neke vrste zaščita mora biti. Naj pa še na koncu povem to, da dobra poteza za ohranitev slovenskega jezika bi bil tudi način učenja slovenskega jezika v naših šolah, kajti ko gledamo s kakšnim nekako, bi rekel, ne sovraštvom ampak odporom se mnogi študentje učijo slovenskega jezika zato, ker je sama gramatika in tako naprej in tako naprej [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]potrebna reforma, ki bi slovenskemu jeziku dobro koristila. Hvala.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda Battellija. Izvolite.
Hvala lepa. O dobri veri gospe Potrata seveda nimam nobenega dvoma, gospa Potrata tudi ve, da to ni samo kurtoazna fraza in prav tako nimam nič proti slovenščini in morebitnim ukrepom za to, da se slovenščina svobodno razvija naprej. Vendarle opozarjam na naslednje dejstvo, da 11. člen ustave pravi: Na območjih občin, v katerih živita italijanska ali madžarska narodna skupnost, je uradni jezik tudi italijanščina ali madžarščina. Zaradi tega je ne glede na to, kar si lahko kakšen jezikovni strokovnjak misli, in to je verjetno gospa Pogorelčeva, to ni koncesija, da se tu govori o nekih predpisih, po katerih naj bi se potem ta dva jezika uporabljala. Lahko se uporabljajo samo enaki predpisi, ker sta ta dva jezika na tistih območjih uradna tudi. V prejšnji ustavi, in na tej temelji temeljna ustavna listina o samostojnosti Republike Slovenije, je bila določba, po kateri na teh območjih so bili jeziki enakopravni. To enakopravnost smo potem pravno spremenili v 11. členu na ta način. Ta enakopravnost oziroma ta paralelnost uradnosti teh jezikov je zdaj spremenjena, kar zadeva državno upravo, v naslednje: nekdo mora biti pripadnik in uporabljati ta jezik zato, da država začne v postopku z njim komunicirati tudi v tem jeziku. 11. člen ustave ne govori o nobenem pogoju. Plemstva in meščanstva slovenskega v Kopru, Izoli in Piranu ni bilo nikoli, to je zgodovinsko dejstvo. In v Kopru, Izoli in Piranu je vseskozi bil doma ta najprej romanski in tako naprej in potem italijanski jezik od nekdaj, od zmeraj. V Kopru, Izoli in Piranu se je leta 2002 1840 ljudi upalo reči, da pripadajo italijanski narodnosti. Nikoli, odkar obstaja čas, ni bilo tako malo ljudi v teh treh mestih, ki bi reklo, jaz sem pač to, kar sem, nikoli.Sedaj je nekorektno, po moje, je nekorektno tudi iz pravnega vidika narediti en zakon o samo slovenskem jeziku, če paralelno ne teče tudi zakon o enakih uradnih jezikih za tista območja, ki so italijanščina za Obalo in madžarščina za Prekmurje, to je korektno. Hvala lepa.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda Kontiča. Izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Spoštovane kolegice in kolegi! Prepričan sem, da ta zakon ne sme poseči v ustavne pravice obeh narodnih manjšin in tudi ne more, ker bi to pomenilo ustavno sporno početje in tudi ni imel namena. Prepričan sem, da bo zakon pred sprejemom odpravil dvome, ki jih ima cenjeni kolega Battelli. Vedno tako, kot v zgodovini, bo tudi v prihodnje potrebno nameniti posebno skrb našemu jeziku in njegovi rabi. Zanimiva je ugotovitev enega izmed mojih znancev, ki se uči tujega jezika pa pravi, težko se učim tujega jezika, ker sem čustveno tako zelo navezan na svoj jezik. Se pravi, ko govorimo o jeziku, so vedno prisotna tudi čustva. Glede na razpravo, ki sem jo poslušal danes, ugotavljam, da je zakon potreben. Prepričan sem o dobronamernosti predlagateljev, vključno z mojo kolegico mag. Majdo Potrata. Poznana mi je namreč njena skrb in občutljivost za slovenski jezik. Slišal sem tudi trditve o gospodarski škodi, ki jo bo povzročil ta zakon. Vsi vemo, kako težko je pridobiti ali narediti dobro blagovno znamko. Te znamke so ustvarjali ljudje, uspešni posamezniki in skupine. Prepričan sem, da bo tako tudi v prihodnje. Strah pa me je, da bo vedno manj tistih, ki bodo pri tem razmišljali in govorili v slovenskem jeziku. Potrebno bo torej poiskati kompromisne rešitve do druge obravnave oziroma do sprejema tega zakona. Prepričan sem, da ne gre za tehtanje med uspešnostjo podjetij na eni strani in našim jezikom na drugi strani. Ti dve zadevi sta namreč povsem povezani in gresta z roko v roki. Zakon je potreben. Potreben je zato, da uredi in določi rabo slovenščine v javnem življenju v Republiki Sloveniji. Hvala.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda Kavčiča. Izvolite.
Hvala. Sistematični napori za nadaljnji obstoj in razvoj slovenskega jezika so skupni imenovalec tistega, kar nas verjetno povezuje v naših pogledih in v tej diskusiji, od tod naprej so pogledi morda nekoliko različni. Dilema je, ali razreševati to vprašanje s pomočjo enega velikega zakona ali ga razreševati s pomočjo sistematičnega poseganja v področne zakone. Sam sem se v svoji diskusiji z argumenti bolj ogrel za to drugo smer. In tudi diskusija me je okrepila o prepričanju, da se je pretihotapilo, kljub nesporni dobronamernosti in pozitivnosti nosilcev tukaj prisotnih tega zakona, nekaj oholosti v sami dikciji,je pa tudi sam duh tega zakona, tako kot je predlagan, recimo 17. člen, nekonsistenten. V enem odstavku se uporablja izraz "mora imeti" V prvem odstavku se uporablja "so", v slovenščini "bodi", se pravi neko diktiranje obstoječega stanja, čeprav bi edino logično bilo "mora biti", ker morda pa v realnem življenju ni in zato obstajajo določene sankcije. Strinjamo se tudi v tem, da napori za nadaljnji razvoj in obstoj slovenščine bodo boleli. Nekaj bodo boleli morda tudi nas same poslance, če bomo želeli malo bolj podrobno popaziti na to, kako uporabljamo zanikani rodilnik pri svojih nastopih, kako uporabljamo dvojino, kako naslavljamo prvo osebo množine, kako sploh uporabljamo zborni jezik in kako ločimo recimo, to kar slovenščina loči, vzrok in posledico. Mislim, da tisti, ki je sistematično poslušal naše diskusije, ni mogel biti pretirano zadovoljen. Se pravi, tudi sami poslanci bomo pri sebi morali vložiti določene napore za podporo slovenskemu jeziku. Tisto, kar se meni zdi pomembno, je, da bi morali doseči soglasje, da v ničemer ne smemo ovirati mednarodnega uveljavljanja slovenskih podjetij, v ničemer. To je tista zadeva, ki terja seveda veliko, morda razprav. Jaz nisem mogel zelo dobronamerno doživeti recimo primerov, kot sta TAM in Primat. Veliko podjetij je propadlo, veliko podjetij bo propadlo. Jaz sem v svoji diskusiji izpostavil razliko med potrebnim in zadostnim pogojem. Seveda se strinjam, če bi recimo dali enemu propadajočemu podjetju ime "Microsoft", da ga to še ne bi rešilo sicer slabega poslovnega razvoja. Ampak potrebni pogoj pa to je, če neko, recimo ščetkarstvo želi nastopati na italijanskem trgu, se verjetno ne bo moglo imenovati ščetkarstvo, do nadaljnjega pač ne. Imamo pa v Sloveniji podjetja, ki so recimo uspela z zapiralno tehniko ali po domače "štofeljci", so postali svetovni akterji in seveda se morajo v svojem poslovanju prilagajati pravilom igre na svetovnem tržišču. In to moramo v parlamentu razumeti in podpirati. Ne sme biti ogroženo, če se nekdo piše Frülich ali sme biti samostojni podjetnik v Sloveniji ali ne, ker ima pač tuje ime in ne sme biti postavljen pod vprašaj, ali lahko nek gospod Frülich registrira svojo obratovalnico v Sloveniji ali ne. Če vas zdaj vprašam, boste rekli, seveda ja. Samo ne bi pa rad prispeval k nekemu nespretnemu zakonu, ki ni dovolj celovito razmislil o tudi takih možnih posledicah. Zato, seveda pod dve, ali se podpre in temeljito dodela obstoječi predlog zakona, sam sem se v svoji diskusiji bolj ogrel za tisto možnost, da bi zaradi načelnih zgrešenih pristopov, oholosti in premalo spoštovanja interesov gospodarstva kot temelja naše družbe poskušali tiste dobre rešitve, ki v tem zakonu so, vzeti in jih uporabiti na drug, bolj kreativen način. Možno pa je seveda iti tudi po tisti poti, ki ste jo mnogi podprli, da se ta zakon v tej fazi podpre in da se v zadevah, kjer smo se v glavnem strinjali, ne pa čisto, poskuša dograditi. Jaz osebno bom še vedno ostal na stališču in bi si želel nov predlog tega zakona oziroma bolje projektni pristop, ki bi interese slovenskega jezika kvalitetno zaščitil v področnih zakonih.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda Soka. Izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovana predsedujoča, kolegice poslanke in poslanci! Ta zakon, ki ga imamo pred seboj, je seveda dovolj kratek in pa tudi dovolj jasen, da ga je vsak, ki sedaj že tukaj več kot tri ure sledi tej razpravi, lahko temeljito prebral in ga pregledal. Tako kot ga sam razumem, ta zakon zasleduje dva cilja. Eden je javna raba slovenščine in pa drugi, o tistem, ki pa se je manj razpravljalo, pa je, kako slovenščino ohraniti. Kar se tiče prvega cilja, o javni rabi slovenščine, zakon seveda lahko predpiše, ne vem, to, o čemer ste nekateri, predvsem iz LDS-a največ, govorili o tem, kako se bodo imenovala podjetja, da se morajo imenovati v slovenskem jeziku in podobno, čeprav se mi zdi, da bi pri teh zakonskih normativih težko uspeli. Namreč prej je kolega Partljič citiral Prešerna, ki je v elegiji svojim rojakom zapisal: "Kranjc, ti le dobička iščeš," v drugi kitici je potem Prešeren že pred več kot 150-imi leti tudi zapisal "kar ni tuje, zaničuješ, starih šeg se izgublja sled, za dežele čast si led," itn. Se pravi, že takrat so se srečevali oziroma se je srečeval s tem, da slovenski narod ni zadosti varoval tistega, kar je slovensko, ampak se je raje spogledoval po tistem, kar je tuje. Seveda so to bili čisto drugačni časi in zdi se mi, da bi tudi danes težko uveljavili v tem globaliziranem svetu neko načelo, ki iz tega zakona izhaja, da se morajo vsa podjetja preimenovati v slovenski jezik. To bi pravzaprav pomenilo velike težave in mislim, da predlagatelji tudi na takšen način, vsaj zadev za nazaj, niso imeli v mislih urejati. Torej za bodoče, za naprej pa se seveda lahko z nekim pozitivnim pristopom tudi stvari na tem področju spremenijo. Seveda nekatere druge zadeve, kot je, ne vem, uporaba jezika v šolstvu, potem v javnih prostorih, deklariranje izdelkov in podobno, to je že tako urejeno v drugih jezikih in prav je, da ostane in da se te zadeve tudi primerno izražajo v slovenskem jeziku. Torej tisto, kar se mi zdi v tem zakonu še pomembnejše, pa je seveda nekako skozi ta zakon izražena skrb za ohranitev slovenskega jezika. Tu pa sem seveda mnenja, da se to s samim zakonom ne bo dalo storiti. Torej, tisti, ki si to domišlja, verjetno nima v mislih vseh dimenzij tega pojava. Meni se zdi, da je jezik toliko živ, kolikor je živ nek narod in tukaj na tem področju se bo morala Slovenija zavesti te negativne demografske politike in narediti nekaj v smeri večje natalitete slovenskega naroda. Kajti, več ko bo Slovencev, več bo tudi slovenskega naroda in več slovenskega jezika. In to velja prav gotovo za vsak narod. Namreč, če bomo ta manjko v narodnem prirastku nadoknadili s priseljenci, bodo ti s seboj prinesli svoj jezik, svoje kulturne navade. In če je resnično želja, potem bi temu poglavju, ki govori o aktivni jezikovni politiki in pa o nacionalnem programu, kako pospeševati - za promocijo je prej nekdo rekel, da je tujka, da ni slovenska beseda -pa recimo pospeševanje slovenskega jezika, kako urediti pospeševanje slovenskega jezika skozi mehanizme financiranja. Torej, skozi denarne podpore. In to je pravzaprav tisti največji problem, s katerim se kot narod srečujemo, kako širiti to slovenščino med našimi zamejci, med državljani slovenskega rodu. Zadnjič sem poslušal na radiu Ognjišče zadnjo oddajo Glas Amerike. Enostavno je ta oddaja čez noč, in to po 50 letih, ugasnila. 50 let so lahko Slovenci poslušali to oddajo, naenkrat pa je ni več. Ali je še lahko kaj večje reklamiranje slovenskega jezika kot glas Amerike, ki se praktično sliši po celem svetu? Ampak ker ni finančnih sredstev [[...]] [[Opozorilni znak za konec.]] [[...]]- samo, da končam misel - in očitno je tudi slovenski državi, slovenski vladi in pa najbrž tudi temu parlamentu za to čisto malo mar, je pač ta glas Amerike iz tega razloga ukinjen. Meni se je nekako krivo zdelo, da je po 50 letih bila na sporedu zadnja oddaja in da se je ta novinarka Alenka Adamič Richardson dejansko poslovila in je rekla, od sedaj naprej pa se več ne bomo slišali. Torej, če hočemo slovenščino dejansko zavarovati, potem, spoštovani, bo treba predvsem to rešitev, ki jo prinaša ta zakon, to je nacionalni program za slovenščino, temeljiteje obdelati, predvsem pa nameniti za to področje ustrezna denarna sredstva, da bomo dejansko tudi uspeli. Hvala lepa.
Hvala lepa. In še gospa Širca, izvolite.
Podobno vprašanje - če nadaljujem to, kar sem prej pravzaprav začela -, kako reševati materijo, ko se prepleta v drugih zakonih, se je pojavilo tudi v vprašanju o romski problematiki. Mi imamo številne rešitve znotraj vprašanj romske problematike, hkrati pa prav zaradi njih nikoli ne nastane en zakon, ki bi povzemal vse te. In ta, ki bi povzemal, bi mogoče celo delal nasilje ali pa ustvarjal nesoglasja med enimi in drugimi rešitvami. Zato mislim, da je problem tega zakona diferenciacija različnih odgovorov v drugih zakonih in potem mogoče celo zaostritev, ki se je zgodila pri nekaterih vprašanjihv tem zakonu, recimo: do danes nismo potrebovali podnapisov v opernih hišah tudi takrat, ko so teksti bili posredovani v latinskem ali pa, običajno, italijanskem jeziku. Uveljavitev tega zakona bo to predvidevala. Tudi novinarske konference imajo precej življenja v sebi včasih in se lahko kakšen medklic ali pa odgovori, posebej pa tujih predstavnikov ali pa tistih, ki se izražajo v tujih jezikih v slovenskem prostoru in posredujejo v svojem jeziku tudi s prevodi, sedaj zakona prinaša samo rešitev, da samo novinarji so lahko deležni prevodov in tako naprej. Hočem reči, kar nekaj takšnih življenjskih dilem bo sprožil zakon, ampak očitno se te poti lahko rešujejo še v drugi obravnavi. Tisto, kar pa je temeljno, vendar bo razlikovanje ostalo, naj bi ostalo, v kolikor bi se tako krčevito držali rešitev, kot so. In to za tisto razlikovanje, ki daje po mojem vedenju prednost zaradi prostih pretokov storitev, ki daje prednost in priviligiran položaj tistim podjetjem, kjer so tujci v večinski lasti, to nedvomno je. Sama bi spomnila na zakon, ki je bil tolikokrat pravzaprav tudi zavrnjen v naših krogih in ki ga je pripravljal pred leti nekdanji minister Dular, ki tega vprašanja vendar ni tako restriktivno in tako zavezujoče in trdno reševal. Govorim o tem zgolj zaraditega, ker pri odgovorih danes je bilo večkrat sluten pravzaprav očitek, da gre za branjenje dveh interesov. Jaz vidim, da gre tukaj za branjenje samo enega interesa, in ne bi dovolila ali pa želela, da bi se pripisoval kakšen pomen več, kot je bil danes tukaj izražen, ko je šlo pravzaprav za poskus razčiščevanja ne samo življenjskih ampak nekaterih logičnih odgovorov. Predlog, ki ga je takrat podpisal minister Dular, ni toliko kompliciral, ko govorimo o poimenovanju pravnih oseb zasebnega prava, pa nismo bili z njim takrat zadovoljni in celo tudi ni zahteval tega retrogardnega oziroma spreminjanja rešitev za nazaj, ker je dajal neke fleksibilne variante. Recimo, jaso, postavil je kategorično kot ta zakon in prav je imel, ko je zahteval, da ime oziroma firma pravnih oseb zasebnega prava mora biti v slovenskem jeziku in enako je veljalo to tudi za fizične osebe - isto pravilno, kot prinaša ta predlog, ampak je dal nekoliko možnost dihanja. Recimo, eden od pogojev kot izjema, kar naj bi se to ne zgodilo, je bil tudi to, če predstavljajo te firme varovano blagovno ali storitveno znamko, ki je na slovenskem trgu javno navzoča zdržema najmanj 20 let pred uveljavitvijo tega zakona. To je ena izmed, potem so še druge, če za to besedo ni mogoče najti ustreznega prevoda v slovenski jezik ali pa delati primerne nove slovenske besede in če gre za citate iz mrtvega jezika in tako naprej in tako naprej. Ampak mislim, da bo treba iskati poti naprej v tej smeri, poiskati več alinej, več možnosti izjem tam, kjer bi se lahko tako imenovani skupni interesi - podčrtam, skupni interesi - ne našli kot tisti, ki bi "križali" slovenski jezik. Hvala.
Hvala lepa. Spoštovani, spoštovane, zaključujem splošno razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj ob 18.40 uri. Prekinjam torej to točko dnevnega reda. Ob 16.15 uri bomo prešli na obravnavo 6. točke dnevnega reda - to je na prvo obravnavo predloga zakona o spodbujanju tujih neposrednih investicij in internacionalizacije podjetij. Predstavniku vlade Republike Slovenije se za sodelovanje prav lepo zahvaljujem. Mi pa nadaljujemo torej ob 16.15 uri. Hvala lepa.
Prehajamo na 6. TOČKO DNEVNEGA REDA - TO JE NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPODBUJANJ U TUJIH NEPOSREDNIH INVESTICIJ IN INTERNACIONALIZACIJI PODJETIJ. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. V zvezi s tem zakonom je skupina desetih poslancev s prvopodpisanim Janezom Janšo zahtevala, da državni zbor opravi splošno razpravo. Pozdravljam predstavnika vlade ministra za gospodarstvo, dr. Mateja Lahovnika, državno sekretarko ministrstva za gospodarstvo, gospo Renato Vitez in Mateja Kovača, direktorja agencije Republike Slovenije za gospodarsko promocijo Slovenije in tuje investicije. Besedo dajem predstavniku vlade za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. To bo dr. Matej Lahovnik, minister za gospodarstvo. Prosim.
Hvala lepa za besedo. Predlog zakona o spodbujanju tujih neposrednih investicij in internacionalizaciji podjetij - njegov namen je vzpostavitev mednarodno primerljive institucionalne podlage za učinkovito spodbujanje tujih neposrednih investicij v Sloveniji in pospeševanju internacionalizacije slovenskih podjetij. Zakon bo omogočil večjo prepoznavnost Slovenije kot lokacije za tuje neposredne investicije. Bistveno je, da bo zakonska ureditev spodbujanja tujih neposrednih investicij signal za proaktivno politiko države na tem področju. Ureditev, ki jo predvideva zakona, in sicer govorimo tudi o izvozu in izhodnih tujih neposrednih investicijah, se pravi, o spodbujanju internacionalizacije, bo omogočila, da se izboljša poslovno okolje za slovenska podjetja, pospešuje njihova globalizacija in na ta način poveča njihova mednarodna konkurenčnost. Razlogi za sprejem zakona so naslednji. V strategiji gospodarskega razvoja Slovenije za obdobje 2001 do 2006 je predvideno izvajanje aktivne politike, pridobivanja tujih neposrednih investicij in spodbujanje internacionalizacije poslovanja podjetij. Zelo pomembno dejstvo, ki ga je treba upoštevati, je to, da je Slovenija z vstopom v Evropsko unijo prevzela zunanjetrgovinski režim Evropske unije z vstopom v sistem evropskih menjalnih tečajev in kasnejšim prevzemom evra bomo izgubili tudi samostojno sprevodenje monetarne politike in v tem smislu postaja aktivno izvajanje razvojnih politik še toliko bolj pomembno. V tem smislu je aktivna politika spodbujanja tujih neposrednih investicij in internacionalizacije poslovanja podjetij ključnega pomena. Kot sem že omenil, gre za pozitivni signal potencialnim tujim investitorjem o obstoju nacionalnega soglasja za pridobivanje tujih investicij in v nameri, da se izvaja aktivna politika na tem področju. Zakonsko urejanja posameznih razvojnih politik je nekako tudi slovenski standard. Sprejem zakona v tem legislativnem obdobju bo nenazadnje omogočil boljše izvajanje razvojnih politik s področij, ki jih ureja zakon, in sicer že v proračunskem letu 2005. Potrebe gospodarstva je zaznal že odbor za gospodarstvo na svoji redni seji 11. junija 2003 v zvezi s tem zakonom, kjer je sprejel sklep oziroma je naložil, da čim prej pripravi vlada normativni okvir za delovanje institucij za pospeševanje internacionalizacije podjetij in čezmejnih investicij. Pri tem je bilo navedeno, da je treba upoštevati ureditve primerljivih držav članic EU in značilnosti slovenskega poslovnega in institucionalnega okolja. Zakon smiselno povzema nekatere ključne značilnosti, ki jih uporabljajo oziroma upoštevajo tudi druge države s področja EU. Posledice, ki se nam zdijo bistvene oziroma če zakon ne bi bil sprejet, mislimo predvsem, da je treba na nek način vseeno izoblikovati pravno osnovo za dodeljevanje spodbud večjim investicijskim projektom. Do sedaj je bilo pač potrebno nekako sprotno presojanje strateškega interesa do posameznih tujih vlagateljev. Tisto, kar je pomembno, je, da bi v primeru nesprejetja prišlo tudi do zamude pri oblikovanju ustrezne infrastrukture za spodbujanje slovenskega izvoza in izhodnih investicij. Se pravi, bistvo zakona je, da tako po eni strani poskuša postaviti nek institucionalni okvir za spodbujanje tistih neposrednih tujih investicij, ki so v našem strateškem interesu. Tukaj gre za "Greenfield investicije", se pravi investicije od začetka, in na drugi strani, da omogoči tudi ustrezen institucionalni okvir za pospeševanje internacionalizacije poslovanja slovenskih podjetij v smislu globalizacije. Mednarodne primerjave pri pripravi zakona so bile upoštevana priporočila iz študij, ki jih je pripravila za Slovenijo v letu 1998 in 2000 svetovalno podjetje svetovne banke. Kot zgled so bile upoštevane dobro delujoče in učinkovite institucionalne rešitve za tuje neposredne investicije s področja Češke, Irske, Avstrije, Madžarske, Švedske, Slovaške in pa za internacionalizacijo Češke, Finske, Norveške, Švedske, Velike Britanije in pa Madžarske. Kar se tiče finančnih posledic, bi želel poudariti, da v proračunskih letih 2004 in 2005 za izvajanje zakona zadoščajo načrtovana proračunska sredstva na proračunskih postavkah ministrstva za gospodarstvo oziroma agencije za gospodarsko promocijo in tuje investicije in pa gospodarska predstavništva. Zakon ne določa nobenih dodatnih finančnih obveznosti države, omogoča pa, dase proračunska sredstva namenjajo za spodbujanje tujih neposrednih investicij in za internacionalizacije poslovanja podjetij, kar je skladno z razvojnimi prioritetami. Kot sem omenil in nekako to se mi zdi dejansko zelo bistveno -, je ta zakon skladen z oblikovano strategijo gospodarskega razvoja Republike Slovenije. Ocenjujemo, da je Slovenija prišla nekako do točke, kjer je za hitrejši tehnološki razvoj in za dolgoročno strategijo tehnološkega prestrukturiranja potreben institucionalni okvir za spodbujanje tovrstnih naložb na eni stran in na drugi strani, da je treba predvsem malim in srednjim podjetjem pomagati pri prodoru na tuje trge. Tako ocenjujemo, da je zakon zelo primeren okvir za to področje in upam in računam tukaj na vašo podporo. Hvala lepa.
Hvala, gospod minister. Sledila bo predstavitev stališč poslanskih skupin. Branko Kelemina bo dobil prvi besedo za stališče Slovenske demokratske stranke. Prosim.
Hvala lepa. Spoštovani vsi skupaj. Naša poslanska skupina Slovenske demokratske stranke predlaganemu predlogu ne bo najhuje nasprotovala, ne bo ga pa ravno z ne vem kakšno evforijo podpirala - ta predloga zakona, torej predlog zakona o spodbujanju tujih neposrednih investicij in internacionalizacija podjetij. Sicer ocenjujemo ta predlog kot poskus, da se na tem področju stori premik naprej, poskus vlade, vladajoče opcije, da se naredi premik vsaj nekoliko na tem področju v smislu zagotovitve boljših pogojev poslovanja naših podjetij v tujini oziroma ustvarjanje pogojev za njihovo nastopanje, tudi mogoče spodbujanje, tako spodbujanje tujih neposrednih investicij kot tudi internacionalizacije naših podjetij. Vendar že, če samo ugotavljamo vse te obrazložitve, ki so sicer korektne, poštene, pravične - vsaj tako ocenjujemo, končno enkrat jih lahko pohvalimo, to se zgodi malokdaj, ko ugotavljamo, kdo je sploh dal idejo za nastanek tega predloga, ugotavljamo, da bi to naj bil odbor za gospodarstvo. Ta vpliv pa prav gotovo ni prišel kar tako od sebe, ampak je dejansko prišel od nekod zadaj, od nekih interesnih skupin, interesov od zunaj, ki bi si radi prek tega zakona zagotovili določene bonitete, določena sofinanciranja in tako naprej. Saj to je vse prav. Skratka, tistim, ki že izvajajo nekatere funkcije na tem področju, je prav, da se jim nekoliko bolj pomaga, ampak vidi pa se ta povezava, brez skrbi, smo jo mi opazili. No, vse te ugotovitve, priznanja predlagatelja o tem, kako slabo smo imeli te stvari do danes urejene, so resnično vredne nekako tudi naše pozornosti in tudi tega, da si je sploh predlagatelj sam priznal, da stvari niso bile do zdaj najboljše urejene. To je lepa čednost in prav gotovo bi bilo lepo, da bi se to dogajalo tudi na vseh drugih področjih, kajti - tako vsaj se govori - nikoli ni prepozno, čeprav je lahko zelo pozno, ampak nikoli pa ni prepozno za kakršnokoli stvar urediti boljše. Zakaj nismo imeli teh stvari že do sedaj bolj urejenih, tako kot imajo, recimo, druge države itd [[..]]Te primerjave, ki so podane, so zelo nadzorne in pričajo o tem, da nekatere države, tudi članice petnajsterice in pa tudi nove članice, imajo te stvari bistveno boljše urejene, kot smo imeli urejeno mi. Zakaj se je to dogajalo, je seveda drugo vprašanje. Prav gotovo ni bilo potrebe, kajti na domačem prostoru, v slovenskem gospodarskem prostoru, je bilo dovolj prostora za vse mahinacije, ki so se dogajale z lastninjenjem itd., in ni bilo potrebe in tudi ne časa in potem tudi nazadnje ne finančnih sredstev, da bi se usmerili na zunanji trg oziroma privabljali druge investicije in da bi s tem seveda še bistveno bolj povečali, kot temu pravite, blaginjo naroda. Skratka, naša ocena je, da ni bilo potrebe, ker je bilo na domačem prizorišču dovolj prostora za vse tiste, ki so želeli na tem področju tržiti oziroma izkoristiti to prestrukturiranje in so ga seveda tudi ustrezno izkoristili. Sedaj navajate tudi, recimo, da nismo imeli določenih resursov na razpolago, da nismo imeli dovolj kadrovskih resursov na razpolago. Jaz bi temu oziroma tudi naša poslanska skupina temu odločno nasprotuje. Mi mislimo, da kadar na vseh področjih je prav gotovo dovolj, enostavno ni bilo volje, da se te stvari uredijo drugače. Govorite tudi o tem, da ni bilo finančnih virov oziroma da so bili ti viri nezadostni. Tudi tukaj se ne morete izgovarjati, imeli ste v rokah popolnoma vse proračune vseh zadnjih štirih, osmih, dvanajstih let, če hočete; torej bi lahko za te namene tudi namenili več sredstev, če bi želeli te stvari spodbujati. Potem, navajate tudi, da nismo imeli ustrezne infrastrukture v tujini. Zakaj je nismo imeli, tudi ne morete sedaj te krivde - upam, da ne valiti na opozicijo, kar radi seveda v vsakem trenutku storite in da je za vse kriva opozicija. Mislim, da tukaj pri nobenem tem resursu ne morete govoriti o tem. Vse je bilo v vaših korak. Zakaj tega niste storili, boste morali pojasniti sami. Učinki so pa seveda razvidni.Če bi se mi angažirali na teh področjih bi prav gotovo lahko dosegli bistveno boljše uspehe, vidne uspehe na tem področju, tako pa teh uspehov ni - v redu. Tudi navajate, da v zadnjih dve, treh letih so se te stvari bistveno spremenile itd. - no, hvala bogu, vsaj nekaj gre z nekimi trendi, pozitivnimi, naprej. Temu, da nimamo ustrezne infrastrukture v tujini, se jaz niti ne čudim, kajti, naša država, predvsem naša zunanja politika, povezana seveda z notranjo politiko itd., se s temi vprašanji ni ukvarjala, ker ni bilo potrebe. Mi se raje ukvarjamo z neko visoko politiko, z banketi, itd. V drugih državah, namesto da bi se ukvarjali z gospodarstvom in da bi naša diplomacija v bistvu bila usposobljena s strokovnjaki, z gospodarskimi predstavništvi itd. in da bi bila Slovenija v tujini prepoznavna prav s tega vidika, tako kot tudi nekatere druge države so. O tem sem velikokrat govoril, tudi že v državnem zboru in na raznih odborih, komisijah. Če bi mi bili prepoznavni na tem področju, na gospodarskih predstavništvih, na zagotavljanju pogojev, enih, drugih, vstopnih, izstopnih v državah, kjer imamo diplomatske mreže in tako naprej oziroma diplomatska predstavništva, bi bili mogoče prepoznavni s tega vidika, bi bili tudi uspešni in potem bi nas na podlagi tega cenili. Ampak mi se seveda gremo neko visoko politiko in vse drugo, samo to ne, kar je za državo Slovenijo kot neko majhno državo prav gotovo vitalnega življenjskega pomena, če hočemo obstati. Samo zaradi gospodarskega razvoja, našega lastnega dela, naše lastne iznajdljivosti - vse sloni samo na nas samih. Torej, to bi morali spodbujati, ne pa neke visoke politike, nekaj imaginarnega, ker od tega državljani potem v končni fazi nimamo nobene koristi. Kakorkoli že, te rešitve, ki ste jih podali, moram povedati, da se mi z njimi načeloma ne strinjamo. Kajti, ponovno se bo dogajalo to, da bomo ustanovili neko mrežo oziroma vzpostavili neko državno birokracijo, sicer na podlagi obstoječih inštitucij, ki jih bomo seveda preoblikovali in tako naprej. Nekega hudega povezovanja v vseh teh inštitucijah medsebojnih pa iz tega predloga ni začutiti. Naša ocena je, da bi bilo treba vse te subjekte, ki se že danes ukvarjajo na različne načine s temi promocijami, notranjimi, zunanjimi in tako naprej, da bi jih bilo treba nekoliko bolj združiti, nekoliko bolj povezati in delovati, se pravi, bolj organizirano, bolj centralistično. Iz tega ni videti, da bo to, čeprav agencija, ki bo na novo nastala, bo imela neke pristojnosti. Po drugi strani pa vidimo, da se podeljujejo javna pooblastila za opravljanje teh dejavnosti in koliko bo teh pooblastil, je pa sedaj drugo vprašanje. Verjetno vse tiste inštitucije, ki se že danes s temi zadevami ukvarjajo, bodo dobila javna pooblastila in vsak bo na svojem področju pač gospodaril in lomastil, tako kot je bil do sedaj. Kako bo pa to organizirano in povezano, je pa seveda drugo vprašanje. Ocenjujemo tudi, da bo s tem samo ponovno poraba proračunskih sredstev šla v glavnem za neko promocijo, za spodbujanje investicij kot spodbujanju internacionalizacije podjetij, za birokratizacijo, za zaposlitev novih birokratov, kako se bodo pa te stvari dejansko odzivale potem v praksi, na terenu, je pa drugo vprašanje. Mi izredno pogrešamo, definitivno in resnično, tako kot ste sami zapisali in na kar smo mi že velikokrat opozarjali in o čemer govorili, kar ste zapisali tudi na strani 23, točki 1.2.2. v prvem odstavku, kjer pravite: "V zadnjem času se vse bolj sodeluje z regionalnimi razvojnimi agencijami in občinami pri zagotovitvi pogojev za izvedbo konkretnih tujih investicij." Ja, seveda spoštovani moji, kako drugače pa. Kolikokrat smo opozorili in povedali, da lahko vi na državnem nivoju ustanovite tisoč institucij, postavite tisoč birokratov, konkretno stvari se lahko uresničijo samo v lokalnih skupnostih, v regijah, v občinah in pri tem bi morala imeti odločilno vlogo prav gotovo začasne institucije, vse je regionalnega značaja, kot so agencije za regionalni razvoj in tako naprej. O teh je veliko govora kako bodo sodelovale v tem procesu in v tem sistemu, ni veliko govora. Mi smo velikokrat povedali: politika države se lahko uresničuje samo neposredno v okolju, na terenu. Tukaj so pretežno občine, in občine so tiste, ki najbolje vedo, kaj na svojem področju imajo, kakšni so resursi, kakšne so možnostiod delovne sile, kadrov, kot pravimo, prostorski resursi, vse ostalo, vse, kar je pač na razpolago. Tudi same se najlažje lahko vključijo v iskanje nekih perspektivnih naložb, tujih investitorjev in pa tudi mogoče pomoči - pomoči mogoče malo manj - že obstoječim podjetjem za nastopanje na tujih trgih, tisto je že mogoče večja pristojnost nekje na neki državni ravni. Ampak, pridobivanje, se pravi investicije, tuje investicije na samem terenu, so pa prav gotovo občine tiste institucije, ki bi morale, tudi imeti mogoče, pridobivati več finančnih sredstev, boljši način financiranja bi se moral zgoditi v občinah, da bi lahko zagotavljale vse pogoje za to, da bi potem ob prostoru in komunalni opremljenosti in tako naprej -, da ne govorim, kaj vse, saj vemo, kaj je potrebno na tem področju pripraviti in urediti -, da bi občine lahko uspešno potem vabile in tudi nastopale kot pozitivni akterji, kot eden izmed pomembnih členov pri zagotavljanju spodbujanja investicije na našem prostoru. Skratka, tega v tem predlogu zakona ni, upamo, da boste upoštevali te naše pripombe, da boste poskušali v nadaljevanju pri pripravi predloga tega zakona vključiti v ta predlog čim več pristojnosti in pa tudi aktivnosti in pa vloge občin, regij in regionalnih razvojnih agencij. Mi vam to toplo priporočamo na vašo dušo - če se tako reče. In upamo, da boste to upoštevali, potem bomo prav gotovo z veseljem tudi sodelovali pri nadaljevanju sprejetja tega zakona. In tudi seveda bo rezultat in učinek vseh teh pričakovanj, ki ste jih s tem predlogom zakona podali, prav gotovo učinkovit in uspešen. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Združene liste socialnih demokratov bo predstavil Janko Veber. Imate besedo, prosim.
Hvala za besedo in lep pozdrav vsem. Predlog zakona o spodbujanju tujih neposrednih investicij in internacionalizacije podjetij v poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov podpiramo, saj menimo, da je predlagani zakon potreben in seveda podpiramo njegove cilje in temeljne rešitve zaradi doseganja učinkovitejše organiziranosti na tem področju. Predlog zakona tudi sledi strategiji gospodarskega razvoja Slovenije, ki daje poudarek neposrednim tujim naložbam in povečanju izvoza kot dejavniku povečanja gospodarske rasti. Zakon je še posebej potreben po vstopu Slovenije v Evropsko unijo, saj se vendar nekatere odgovornosti prenašajo tudi na Bruselj, gre tukaj predvsem za trgovinsko politiko in seveda tudi nekatero omejevanje sklepanja sporazumov s tretjimi državami. Torej se bo treba temu še posebej posvetiti in prilagoditi tem novim dejstvom in zato je nujno potrebno iskati nove oblike spodbujanja izvoza, kakovostnih tujih naložb in seveda voditi aktivnejšo obliko mednarodnega gospodarskega sodelovanja. Vse to, ugotavljamo, je treba zaradi tega, ker če analiziramo dosedanje stanje lahko tudi kritično ugotovimo, da Slovenija doslej v primerjavi z drugimi državami ni vlagala dovolj sredstev, niti ni imela dovolj učinkovite in usklajene organiziranosti na vladni in sploh na državi ravni za krepitev ekonomskih odnosov s tujino. To je ne nazadnje razvidno tudi iz obrazložitve zakona predlagatelja in seveda smo zadovoljni, da se tega zaveda tako ministrstvo kot tudi sama vlada. Pri tem ugotavljamo, da so bila predvsem uspešna posamezna podjetja, ki so bila že tradicionalno usmerjena na tuja tržišča, seveda smo pa lahko nezadovoljni s tem, da so ne dovolj učinkoviti ukrepi bili za spodbujanje zlasti malega gospodarstva in srednje velikih podjetij, da bi bila bolj udeležena v izvozu in ravno tukaj je prišla do izraza nekako neučinkovitost vlade, da se srednja in mala podjetja niso bolj vključevala v mednarodno gospodarstvo. Zato seveda podpiramo rešitve, ki naj pripomorejo k dotoku večjega obsega tujih naložb ne le za prevzeme uspešnih podjetjih, ampak tudi zaradi tega, da prispevajo h gospodarski rasti, predvsem novim zaposlitvam, skladnejšemu regionalnemu razvoju, izvozu in seveda k večji dodani vrednosti in konkurenčnosti. Zato bo na področju spodbujanja izvoza in internacionalizacije podjetij nujno treba zagotoviti znatno bolj usklajeno in učinkovito delo ministrstev in vladnih ustavno ter seveda tudi njihovo boljše sodelovanje z gospodarskimi združenji oziroma zbornicami, podjetji in seveda drugimi. Namreč, ugotavljamo, da se z nekako zunanjo politiko, gospodarsko politiko, ukvarjajo zelo številni resorji tako ministrstvo za gospodarstvo, znotraj njega agencija za gospodarsko promocijo Slovenije in tuje investicije, seveda ministrstvo za zunanje zadeve, ministrstvo za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano s svojimi uradi znotraj ministrstva na tem področju, slovenska izvozna družba, slovenska turistična organizacija, pa tudi sama gospodarska zbornica se pojavlja v teh prizadevanjih. In koordinacija med vsemi temi ustanovami in resorji seveda ni bila do sedaj dovolj učinkovita. Poleg seveda boljše organizacijske povezanosti in skupnega dela bo glede na omejena sredstva treba bolje povezovati tudi finančne vire proračuna in zasebnega sektorja. Nujno bo tudi po vzoru primerljivih držav okrepiti gospodarsko predstavniško mrežo v tujini, v ta namen bo ne le deklarativno, ampak tudi dejansko morala gospodarske interese bolj učinkovito zastopati tudi diplomatsko konzularno predstavništvo oziroma mreža teh predstavništev v tujini. Ob zavedanju vseh teh zahtevnih nalog in tudi vsebini zakona, ki, menimo, daje primerno podlago za učinkovitejšo organiziranost na tem področju, bomo seveda v poslanski skupini ta zakon podprli. Še posebejpa smo zadovolji, da je to nekako tudi odgovor na naša dolgoletna prizadevanja in ne nazadnje tudi odgovor na obravnavo odbora državnega zbora za gospodarstvo, ki je tudi že velikokrat opozarjal na pomanjkljivosti na tem področju. Hvala.
Hvala lepa. Dr. Andrej Bajuk ima besedo, predstavil bo stališče poslanske skupine Nove Slovenije.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Spoštovani gospod minister, predstavniki vlade, kolegice in kolegi! Prav lep pozdrav! Zakon o spodbujanju tujih neposrednih investicij in internacionalizacije podjetij - lepo ime, zanimiva tema. Gospod minister nas je opozoril v svoji predstavitvi, da gre predvsem za to, da bomo institucionalno uredili pri nas, na Slovenskem to področje, da bo primerljivo z drugimi državami, predvsem Evropske skupnosti, ki pač so silno aktivne na tem področju. Seveda ni pa gospod minister omenil, da vse te države, ki so aktivne, niso potrebovale nikakršnega zakona o spodbujanju tujih neposrednih investicij. Dejansko takega zakona ne poznajo. Imajo pa sistem. Kaj pa bomo mi imeli? Mi pa bomo imeli zakon, sistema pa še vedno ne. To je bistvena ocena s stališča, z zornega kota Nove Slovenije. Gospod minister nas je tudi opozoril - in pravilno in za to se mu tudi zahvaljujem - nas je opozoril, da je to spodbujanje tujih neposrednih investicij del strategije za gospodarski razvoj Republike Slovenije. Hvaležen sem mu zaradi tega, ker dejansko v uvodu in pa celoten zakon ni zelo obširen, obrazložitve tudi ne, a vendar nas pa le povabijo, da si preberemo, kako je slovenska država si zastavila svojo strategijo za gospodarski razvoj in to sicer že pred daljnimi šestimi leti. Gotovo se spominjate, da je pred šestimi leti slovenska vlada dejansko mobilizirala strokovno javnost na Slovenskem in tudi z njo oblikovala ta pomemben dokument, strategijo gospodarskega razvoja Slovenije. Izredno zanimiv dokument, ki ga je država sprejela kot svojega. Takrat je res izgledalo, da je le prišlo do nekega bistvenega konsenza glede določenih ključnih vprašanj, povezanih, med drugim, tudi z našim gospodarskim razvojem. Eno od takih ključnih vprašanj, glede katerih je slovenska javnost legitimno pričakovala, da je bil dosežen političen konsenz, je vse, kar se tiče pričakovane vloge tujih investicij v naši skupni prihodnosti. Strategija je poudarila - in menim, da pravilno tako - pozitivno vlogo vhodnih tujih neposrednih investicij in jih tudi izpostavila kot eno temeljnih komponent razvojnega napredka Slovenije. Kot sem rekel, mislim, da se je pravilno odločila ta strategija, ker končno empirične analize in strokovne raziskave, tako slovenske kot tudi tiste v tujini, so pokazale, da tuje neposredne investicije skozi povečanja lokacijske in industrijske učinkovitosti pomembno prispevajo k prestrukturiranju, razvoju, konkurenčnosti in izvozne intenzivnosti slovenskega gospodarstva. Tukaj sicer citiram sam uvod vlade. Podjetja s tujim kapitalom, v katerih ima posamezen tuj investitor najmanj 10% lastniški delež, v povprečju izkazujejo višji dobiček od poslovanja na kapital in višjo dodano vrednost na zaposlenega kot domača podjetja. V primerjavi z domačimi podjetji so ta podjetja s tujim kapitalom precej večja, kapitalno intenzivnejša podjetja, imajo boljšo strukturo sredstev in so bistveno bolj izvozno usmerjena. Med spremembami v podjetjih, v kateri so investirali tuji investitorji, velja omeniti dvig kakovosti proizvodov zaradi sprememb v proizvodnji in tehnološkem procesu, izboljšanje proizvodnih programov, ki so se zožili in osredotočili na osrednjo dejavnost podjetja, spremembe organizacijske strukture podjetja, izboljšanje informacijskega sistema, bistveno izboljšanje kvalitete marketinga in tako dalje. Torej, strategija, ki je dejansko določala neposrednim tujim investicijam neko ključno vlogo za naš gospodarski razvoj, je bila pravilno zastavljena in tudi strokovno podkovana z empiričnimi analizami tako v Sloveniji kot v tujini. V tej strategiji je slovenska vlada zapisala, da bo ta odnos Slovenije do tujih neposrednih investicij dejansko odigraval potem to ključno nalogo in so to zapisali "v prihodnjih letih". Seveda zanimivo je, človek se vpraša, kaj so pa mislili o tem "v prihodnjih letih". Na katera leta so pa dejansko mislili takrat, ko so to zapisali? Zanimivo je, mislim, da je prav, da imamo pred očmi, da naj bi se ta dokument, strategija za razvoj slovenskega gospodarstva uresničil v obdobju 2001/2006. Torej, ko je vlada zapisala v to strategijo, da naj bi tuje neposredne investicije bile eno od temeljnihkomponent našega razvojnega napredka, bi normalno bilo, v normalnih razmerah in normalni državi pričakovati, da bi se le nekaj zgodilo ali bi se vsaj nekaj začelo dogajati. Kaj pa se je zgodilo? In da ne bom ponovno označen kot le glas opozicije, ki negativno gleda in pa negativno predstavlja določene situacije, bom pa kar direktno bral iz uvoda v ta predlog, ki ga je v državni zbor poslala slovenska vlada. Stanje v Sloveniji na področju tujih neposrednih investicij, citiram: "Do leta 2000 so letni prilivi tujih neposrednih investicij v Sloveniji znašali le okoli 1% bruto domačega produkta. V letu 2001 je Slovenija zabeležila opazno povečanje prelivov tujih investicij, ki so znašali 442 milijonov ameriških dolarjev, leta 2002 pa so se povzpeli na rekordnih2 milijarde ameriških dolarjev in s tem malone dosegli skupno vrednost prelivov iz vseh predhodnih let po osamosvojitvi. Velikemu skoku tujih neposrednih investicij glede na prejšnja leta so pretežno botrovali privatizacijski prevzemi, to so podjetja kot Sava, Tayers in Lek, in privatizacija državnega premoženja, Nova Ljubljanska banka, delno pa tudi širitve obstoječih podjetij v tuji lasti. Spodbudno je, pravi vlada, tudi izboljševanje stanja na področju začetnih takoimenovanih "greenfield investicij", ki pa so kljub vsemu še vedno zelo redke, še vedno zelo redke. Ali veste, koliko so redke? Ja tako so redke, da v zadnjih 12-ih mesecih smo zabeležili samo eno, in to je mali hotelček tukaj okrog Ljubljane, dejansko pa skoraj nič. Torej, po eni strani imamo strategijo, po drugi strani pa imamo dejstva. Kaj pa so ta dejstva? Ta dejstva so takšna, kakor sem jih že omenil in jih vlada sama omenja: da je na tem področju Slovenija še vedno na najnižjem mestu, kar se tiče tujih neposrednih investicij. Seveda, topa niso samo moje besede. Na takšne razlike so že strokovnjaki sami opozarjali. V tej strategiji, ki je bila zapisana leta 1999, debatirana v celi Sloveniji v letu 2000 in končno sprejeta za 2001 in to je takoimenovani "implementacijski deficit" - krasna beseda. To citiram iz strategije stran 16., če hoče kdo preveriti: "Med zaključkom tranzicije po formalni in funkcionalni plati prehaja do implementacijskega deficita, ki predstavlja razliko med formalno sprejetim in dejansko uresničevanjem sprejetega, mednormirano in dejansko vplivnostjo različnih družbenih akterjev. Ta neskladnost vodi v podoptimalno delovanje družbenoekonomskega sistema in razhajajoče učinkovanje razvojnih pobud. Če je pravni red v različnih delih družbe ekonomskega sistema različno uspešno uveljavljenj, se rešitve oblikujejo parcialno. Posledice so, prvo: nižja uravnovešenost razvoja, ki povečuje pritisk na inferiorne resurse. Drugič, razvoj se preveč prilagaja le interesu manjšega števila akterjev. Tretjič, vsebinsko siromašenje razvoja in prevlada finančnih nad razvojnimi argumenti. Implementacijski deficit je sinonim za primanjkljaj učinkovitosti državne uprave, vlade in ekonomskih politik ter opredeljuje čas, ki je potreben do zaključka tranzicije. Njegovo zmanjševanje je ena glavnihpoti za izboljšanje nacionalne konkurenčnosti in uveljavljenost trajnostnega razvoja." Konec citata, iz dokumenta slovenske vlade iz leta 2001. Torej, "implementacijski deficit", za tiste, ki take besede ne razumejo, to je to, kar mi v Novi Sloveniji vedno opozarjamo; in to je razkorak med besedami in dejanji; velik razkorak med besedami in dejanjem. Sedaj smo pa sredi leta 2004. Torej, izteklo se je že skoraj dve tretjini obdobja, za katerega smo to strategijo pisali; dve tretjini tega obdobja. In ta državni zbor ima sedaj pred seboj ta predlog zakona, ki naj bi spodbudil in dejansko uresničil to, kar je vlada zapisala v strategijo leta 2000. Torej, spodbudil tuje neposredne investicije ter internacionalizacijo naših podjetij. Zanimivo pa je tudi, če gremo in še enkrat pogledamo, kako si pa je vlada predstavljala, da bo treba to narediti, kaj so slovenski strokovnjaki rekli vladi in vlada je sprejela leta 2000, kako bi to uresničili. In gremo pač na strategijo - nič več o implementacijskem deficitu in moram priznati, da strategija je izredno dober dokument, ki se ga resnično splača prebrati. Ne samo zato, ker iz političnega vidika jasno dokazuje ta razkorak med besedami in dejanji, ki ga lahko opozicija z veseljem bere, ampak zato ker je pravilno zastavila. Tukaj imamo pametne stebre postavljene, kako naj bi se določene stvari dosegle, in krepitev konkurenčnosti gospodarstva je ena od temeljnih stebrov te strategije. In v tem je prestrukturiranje podjetij in povečevanje konkurenčnosti podjetniškega sektorja, razvoj učinkovitega finančnega sistema, ter razvoj učinkovite gospodarske infrastrukture. To so te tri komponente tega stebra "krepitev konkurenčnosti". In znotraj prestrukturiranja podjetij imamo pa dokončanje tranzicijskega defenzivnega prestrukturiranja in po drugi strani pa povečanje konkurenčnosti. Z "ofenzivnim prestrukturiranjem" - to so lepe besede, kaj pa to pomeni? Pomeni, da so zelo dobro definirani v tej strategiji, razni mehanizmi za povečevanja konkurenčnosti podjetniškega sektorja ter - in tukaj pridemo do ključnega dela - internacionalizacija podjetniškega sektorja. Torej, to je del te strategije, internacionalizacija tega sektorja. "Internacionalizacija" - in tukaj citiram iz same strategije - "je vse pomembnejša za razvoj in povečevanja konkurenčnosti podjetniškega sektorja. Slovenska politika internacionalizacije bo temeljila na naslednjih opredelitvah ..." In tukaj imamo določene opredelitve, in sicer jih je pet. "Odpraviti ovire z internacionalizacijo. Najpomembnejša in časovno prva naloga je odpraviti administrativne in druge ovire za internacionalizacijo, brez tega je kakršnokoli spodbujanje internacionalizacije nesmiselno" - slovenski strokovnjaki. "Drugič, izhajati iz dejanskih potreb podjetij in se osredotočiti na pomočmanjšim in srednjim podjetjem. Tretjič, fleksibilnost, transparentnost in dolgoročna usmerjenost. Politika bo fleksibilna, da lahko hitro reagira na spreminjajoče se potrebe podjetij in da omogočala merjenje dejanskih stroškov in dosežkov posameznih ukrepov. Politika bo dolgoročna in transparentna, da utrdi svoje osnovne značilnosti in kontinuiteto. Četrtič, prilagodljivost in definiranje politike. Politika se prilagaja stalnim in hitrim spremembam v zunanjem okolju podjetij." In končno, "Izhajati iz holističnega koncepta internacionalizacije. Ker je uspeh izhodne internacionalizacije močno odvisen od uspešnosti prejšnjih ali istočasnih vhodnih mednarodnih aktivnosti in ker se pomen globalnih mrež in strateških povezav hitro povečuje, se bo politika preusmerjala od pospeševanje izvoza na pospeševanje drugih oblik izhodne in vhodne internacionalizacije." In to je okvir za internacionalizacijo podjetništva. In v tem okviru se z vidika ekonomske politike kažejo kot pomembna predvsem naslednja tri področja. To pa so: vhodne in izhodne neposredne tuje investicije ter financiranje zavarovanja mednarodnih gospodarskih poslov. Kako si je pa vlada predstavljala, da bo dosegla to ali kaj bo naredila na področju pospeševanja tujih investicij? Prednostni ukrepi za realizacijo usmeritev, ki so prva, da bodo spodbudili - vsaj to -, "bo prilagoditev obstoječih sistemskih gospodarskih spodbud tako, da bodo dostopne novim tujim investitorjem in primerljive Sloveniji konkurenčnim državam. Ustanoviti podjetje za upravljanje z industrijskimi conami in zadolžiti podjetja v lasti države, ki imajo ustrezne prostorske potenciale, da vzpostavijo mednarodno konkurenčno ponudbo zemljišč za domače in tuje investitorje." Ali kdo kaj ve, če se je kaj takšnega zgodilo? "Pomoč lokalnim skupnostim pri spodbujanju neposrednih tujih investicij." In končno, četrto: "Vzpostaviti institucijo za spodbujanje neposrednih tujih investicij z jasnim zakonskim mandatom, strokovnim nadzorom delovanje ter ustreznimi kadrovskimi proračunskimi viri." In tu šele pride predlog vlade. To je bil koncept, kaj bomo delali. Sedaj bi pa rad še primerjal, in mislim, da je bil pravilen koncept, pametno zastavljen. Mislim pa, da nekoliko čistega vina bi bilo pa dobro, da si ga nalijemo. Ker končno, kaj pa so tisti dejavniki, ki vplivajo na vse te stvari? In ponovno bom moral uporabiti te mednarodne primerjave, ki nam dajejo, vsaj ustvarijo, neko podobo, kaj je pomembno in kaj ne. Potem si pa sami lahko ustvarimo neko oceno, ali je ta predlog relevanten ali pa morda ne. V tem je problem. In ponovno grem na te mednarodne primerjave tega švicarskega inštituta - mednarodni inštitut za razvoj menedžmenta. In tukaj sem uporabil samo podatke iz leta 2001, enostavno zato, ker za 2003 še v celoti niso razpoložljive vsem normalnim smrtnikom, kot sem jaz. Dejansko bo to šele prišlo čez nekaj dni. Zanimivo pa je, da kar se tiče stvari, ki vplivajo na to, da se nekdo odloči, da bo investiral v tej ali oni državi, so pa sledeč stvari in bom same nekaj jih citiral. Na vprašanje, ali so vladni ukrepi učinkovito uresničeni? Slovenija je na 34 mestu. Ali je podjetniška aktivnost ovirana zaradi birokracije - 40. mesto za Slovenijo. Ali protekcionizem vpliva na podjetniško delovanje negativno - Slovenija - na 43. mestu. Odprtost za tuje dobavitelje na področju javnih naročil - 37. mesto. Učinkovitost zakonodaje, ki ureja konkurenčnost - 44. mesto. Nadzor nad cenami, to se pravi, ali nadzorovane cene vplivajo na cenovno politiko večino podjetij - 47. mesto, to je od 49-ih, da vemo, skoraj predzadnji. Ali siva ekonomija ovira gospodarski razvoj - 49. mesto od 49-ih. Diskriminacija tujih podjetij v zakonodaji - 46. mesto. Možnost ustvarjanja novih podjetij - 41. mesto. Fleksibilnost delovne zakonodaje - 43. mesto. Zaupnost finančnih transakcij - 48. mesto, za nami je še Rusija. Čezmejne investicije, ali ima svobodo za pogajanja nek podjetnik, če se pogaja z nekim tujcem - 45. mesto. Ali imajo tuji investitorji možnost za nakup deleža v domačih podjetjih - 40. mesto. Ali obstaja odprt dostop do tujih finančnih institucij s strani tujih investitorjev - 48. mesto. To morda samo pomeni, ne da ni odprto, ampak da pogoji - naše finančne institucije niso zanimive. Ker niso zanimive za tujce, pa seveda, zakaj bi bile pa za domače. Omejen dostop tujih podjetnikov na domači kapitalski trg - 48. mesto. Dostop domačih podjetij na tuje finančne trge, to se pravi, kako naši lahko gredo drugam - 46. mesto. Spodbujanje tujih investicij - 47. mesto. Pa še nekaj, kar je silno zanimivo in zelo pomembno za odločitev. Koliko imamo pa razpoložljivih inženirjev, če nekdo pride? Koliko inženirjev, po številu? Tam smo pa na 45. mestu od 49-ih. In končno silno zaskrbljujoče - pretok znanosti med univerzo in podjetji 42. mesto. No, gotovo s strani obrazov kolegov pozicije vidim, češ, spet o tej stvari govorim. Ampak nisem samo jaz, veste, o teh zadevah je dejansko tudi govorila vlada v tej strategiji, ko je zapisala pred šestimi leti in tudi citiram, silno jih je že skrbelo takrat, kaj pa naj to pomeni. Uvrstitev Slovenije med 47. državami na IMD-jevi lestvici kompleksne konkurenčnosti se je v razdobju 98/2000 sicer izboljšala s 40. na 35. mesto, to je bilo takrat, zdaj smo na 45. padli, tako da se razumemo. Ko je vlada, tudi če se je izboljšalo, je vlada imela nek pameten pristop k temu. Poglejte, kaj so zapisali: "Vendar to v sebi skriva stagnacijo na nizki ravni ali celo poslabšanje nekaterih dejavnikov. Prav tu je nedvomno največ prostora za izboljšanje kompleksne konkurenčnosti Slovenije. Slabosti Slovenije se kažejo zlasti v sklopih vlada,internacionalizacija, finančni trg, znanost in tehnologija. Če iščemo skupni imenovalec slabosti tistih kazalcev, pri katerih se je Slovenija uvrstila slabše, je to pomanjkanje sinergije in družbenega soglasja za razvoj, nezadostno prilagajanje globalizaciji, nezadostno usmerjenost na kupca, orientiranost na kratkoročne rezultate na škodo trajnostnega razvoja, neučinkovita državna uprava in pretiran nacionalni protekcionizem. Po zadnjem poročilu je sklop je znanost in tehnologija med vsemi sklopi, ki je največ nazadoval, in to kar za štiri mesta, kar je posledica nezadostne razvojne funkcije podjetij in nepovezanosti z raziskovalnimi instituti." Konec citata dokumenta Vlade Republike Slovenije, strategije za razvoj pred šestimi leti, ko je gledala te iste indikatorje, ki pa so danes še slabši. In človek se vpraša, kako pa bi zdaj reagirali. Jaz upam, da boljše, kot pa se je odločil v prvem trenutku gospod predsednik vlade, ko je to izvedel, ko je hitel na eno sejo gospodarske zbornice in tam slovenskim podjetnikom in direktorjem rekel: "Bodite malo bolj optimistični, nikar ne prodajajte takšne podobe." V moji interpretaciji tega dejstva, ki sem ga bral v slovenskih medijih, nek, bi rekel, namen friziranja podatkov, češ, če ne bomo govorili, potem bo pa stvar šla stran. Spoštovane kolegice in kolegi, nič se ne bo zgodilo, če se ne bomo z našo stvarnostjo soočili, s takšno, kakršna je. In takšna, kakršna je, pa ne vzbuja največjega optimizma. Torej kaj pa je vlada zdaj napravila? Ko imamo to strategijo, imamo indikatorje te stvarnosti, naj še omenim, da ti indikatorji so dejansko produkt mnenja slovenskih podjetnikov. Obstaja neko število ljudi, ki so izbrani poleg formalnih institutov, kot je institut za ekonomski razvoj in pa ekonomski institut ljubljanske univerze, to so partnerji te analize, ki sem jo zdaj citiral, poleg tega so pa še podjetniki, domači in tuji, katerim so vprašanja zastavljena in na njih odgovarjajo. Iz tega oblikujete indikatorje v vseh teh državah, potem pa imamo ta vrstni red, ki ga imamo, torej ocena lastnih ljudi. Kaj nam pa vlada zdaj predlaga? Vlada nam predlaga ta zakon.Kaj pa ta zakon ureja? Ta zakon ureja dve stvari. To je problem, kako bomo imeli neko agencijo, ki bo bolj učinkovita, kot pa je bila do sedaj, kako se bomo zavzemali in kaj bomo napravili, da bomo tudi pomagali in spodbujali internacionalizacijo naših podjetnikov, da jim bodo pomagali, da bodo šli tudi in se udejstvovali in bili uspešni tudi v tujini. Ta zakon, če ga pogledate je kratek, ima 22 členov, nekaj čez 20 členov. Izgleda kot zakon, ima vse značilnosti zakona. Ima člene, je v obravnavi v tej slovesni dvorani, prav gotovo bo izglasovan. A kaj pa ureja? Zelo malo. Dejansko to je samo neka inventura, kaj bi bilo treba narediti in obljuba, kdo bo to naredil. Nič ne bomo tu rešili. Bistvene stvari se bodo prepustile vladi, da bo sama odločila. Na primer, ministrstvo za gospodarstvo bo predlagalo vladi, vlada bo sprejela petletni program. Kakšen bo ta petletni program, ne vemo. Državni zbor ali vsaj večina, ki bo ta zakon sprejela, si bo roke umila in bomo mislili, da smo spet nekaj naredili. Dejansko pa ne bomo naredili skoraj nič, med drugim tudi zato, kar je sam gospod minister tukaj povedal v svoji prestavitvi, ko smo začeli obravnavati to točko. Gospod minister je povedal, da ne bo nobenih finančnih posledic, ker proračun za leto 2004 in 2005 za to agencijo bo prav takšen, kot je bil do sedaj. Torej, kaj je ta zakon? Ta zakon lahko sprejmemo. Jaz bi bil še pripravljen ga podpreti, če bi vsaj spremenili nekatere stvari. Jaz bi rad videl, da bi državni zbor sploh odigral kakšno vlogo, da si ne bomo spet roke umili, pa naj vlada naredi za pet let program ali dva programa, potem bomo pa že videli. Naj naredijo svoj program, minister ga bo napisal. Gospod minister, to ni ocena o vašem delu. Dejansko vi ste sedaj pred kratkim prišli in se pridružili tej vladi in ne morete biti odgovoren za vse te stvari. Odgovornost je drugje. A vendar za prihodnost pa je odgovornost. Mi smo pripravljeni tudi ta zakon podpreti, a vendar vam pa moramo priznati, da ne bomo s tem dosegli nič, ker ključnih stvari, ki dejansko določajo in vplivajo na to, da bo Slovenija resnično prišla do večjega deleža neposrednih tujih investicij, ta zakon ne bo rešil. In nismo samo izgubili dve tretjini časa ali tega obdobja, v katerem bi se ta strategija morala uresničevati, dejansko, spoštovane kolegice in kolegi koalicije, velike koalicije, izgubili smo že sedem osmin časa, ki ste ga imeli, da bi to uredili. Ker končno štiriletni mandat [[Opozorilni znak za konec razprave.]] ostaja samo še šest mesecev. Škoda, ponovno izguba časa, ampak na to je Slovenija že navajena. Hvala lepa.
Hvala. Ivan Božič ima besedo, stališče poslanske skupine Slovenske ljudske stranke.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Gospod minister, sekretarka in sekretar lepo pozdravljeni! Kolegice in kolegi! Vsem dober dan. Predlog zakona o spodbujanju tujin neposrednih investicij internacionalizacij podjetij, EPA 1153-III , ki je bil v državni zbor vložen 12. februarja, danes obravnavamo. Slovenija ne potrebuje nove samostojne agencije na tem področju. Obstoječa dejavnost in predvsem obstoječa proračunska sredstva, ki so namenjena spodbujanju neposrednih tujih investicij in internacionalizacije srednjih in malih podjetij, lahko razdeljuje preko ministrstva za regionalni razvoj. Glede na dejstvo, da so razvojne politike države vedno povezane z regionalnim razvojem, bi kazalo organizacijsko prilagoditi njeno delo tudi na tem področju. Med naštetimi razlogi za sprejem zakona je tudi dejstvo, da je država slabo organizirana na področju spodbujanja tujih neposrednih investicij in da se s to dejavnostjo ukvarja kar precej ustanov, zato so rezultati sorazmerno slabi. Kazalo bi slediti zgledom nekaterih drugih držav, še posebno, Avstrije, ki je pooblastila svojo gospodarsko zbornico, da pri veleposlaništvih in konzulatih odpre gospodarske oddelke, ki so hkrati tudi njena predstavništva. Glede na dejstvo, da je Gospodarska zbornica Slovenije že odprla nekatera svoja predstavništva v tujini, vendar ji njeni omejeni finančni viri ne omogoča nadaljevanje tega procesa, bi kazalo proučiti možnost tovrstne rešitve v vzpostavitev tuje mreže za spodbujanje neposrednih tujih investicij. Zagotovo je preoblikovanje že obstoječe agencije za spodbujanje tujih neposrednih investicij iz organa v sestavi ministrstva za gospodarstvo v samostojno osebo javnega prava na podlagi zakona o javnih agencijah predvsem dodatni strošek in še dodatno zmanjšuje skupno prizadevanje države k spodbujanju te dejavnosti. Ob tej priložnosti pa je potrebno spomniti, da bi poleg neposrednih ukrepov države na področju spodbujanja tujih neposrednih investicij kazalo spodbuditi k večjim mednarodni prepoznavnosti Slovenije v mednarodnih gospodarskih institucijah. Višji ravni tujih neposrednih investicij v Sloveniji bi zagotovo koristilo tudi članstvo v OECD -mednarodne organizacije za ekonomsko sodelovanje, katere člani še vedno nismo. Pri tem gre poudariti, da gre za posledico predvsem neusklajenega delovanja ministrstva za gospodarstvo, ministrstva za zunanje zadeve in gospodarstva,Gospodarskega zbornice Slovenije, ki bi morali z usklajenim delovanjem pospešiti našo vključitev. Naša članstvo v OECD bi zagotovo približalo Slovenijo tujim investicijam in investitorjem, ker gre za kljub gospodarsko najmočnejših in najpomembnejših državv svetu. Slovenska zunanja politika pa je zadnje čase svojega delovanja slonela predvsem na uresničevanju ciljev vstopanja v Evropsko unijo in Nato, preveč pa je zanemarjalo gospodarsko plat svojega poslanstva. Poslanska skupina Slovenske ljudske stranke meni, da gre za povsem nepotreben zakon, predvsem pa za poskus ustanovitve neke nove ustanove, katere cilj so predvsem bolj stabilna in bolje plačana delovna mesta, ki bi bila po volitvah lahko tudi ogrožena. Rad bi komentiral malo tudi material vlade, ki ga je predložila v Poročevalcu, števila 19. Na strani 22 pod točko 1.2.1 - stanje v Sloveniji na področju tujih neposrednih investicij. Bila so že našteta, da je dolgo časa veljalo, da je teh investicij le okoli 1% bruto domačega proizvoda, v letu 2001442 milijonov dolarjev, leta 2002 pa dve milijardi dolarjev. Ocenjujemo, da je res to samo denar od prevzema Save, Teresa, Leka in Nove Ljubljanske banke, pa še koga. Nikjer pa ni podatka, ali je bil en človek več zaposlen za to dve milijardi dolarjev. V poglavju 1.2.2 - Nacionalne institucije za spodbujanje tujih neposrednih investicij, na strani 23, zadnji odstavek, pa pravi, da je bilo v letih 2000 in 2003 22 investicijskih projektov v skupni vrednosti preko 170 milijonov evrov, ki bodo v pogodbeno dogovorjenem roku prinesli nekaj več kot 1900 novih delovnih mest. Torej tu za 170 milijonov evrov 1900 novih delovnih mest, za dve milijardi dolarjev ni podatka. Mislim, da bi bilo dobro, da bo dobili podatek tudi za to, kar sem naštel pod 1.2.1. V poslanski skupini za zakon še nismo ogreti, boste nas pač morali prepričati. Menimo, da je bolje narediti tako, kot je naredila Avstrija, in narediti hitro in ne z zakoni ustanavljati nove agencije, ki jih imamo verjetno v naši državi že preveč. Hvala lepa.
Hvala. In še stališče poslanskega kluba LDS, ki ga bo predstavil magister Blaž Kavčič, ki ima besedo.
Spoštovani gospod podpredsednik! Spoštovani gospod minister in sodelavci! Za Slovenijo je mednarodna menjava izredno pomembno področje. Slovensko gospodarstvo je razmeroma majhno in mednarodno zelo odprto. Z izvozom dosegamo okrog 60% bruto družbenega proizvoda. To je specifična okoliščina, ki jo je potrebno upoštevati pri vseh razmislekih o gospodarstvu,tudi blagovni uvoz, ki nekoliko presega obseg izvoza je seveda pomemben, ob tem pa je tekoči račun zaradi storitvene realizacije pozitiven. Naložbeni tokovi so skromnejši, a še vedno pomembni, potrebno pa jih je okrepiti. Ko govorimo o naložbenih uvoznih tokovih, včasih dobimo občutek, da dejstvo, da ni bilo neke razprodaje slovenskega gospodarstva, da v Sloveniji ni prišlo do tako imenovane razprodaje družinske srebrnine, morda koga moti. V poslanski skupini LDS menimo, da je predlog zakona o spodbujanju tujih neposrednih investicij in internacionalizacije podjetij dobra osnova za krepitev konkurenčnosti gospodarstva, se ponuja dober in sodoben institucionalni okvir za spodbujanje internacionalizacije slovenskih podjetij in privabljanje kakovostnih tujih investicij. S tem zakonom bomo omogočili večjo prepoznavnost Slovenije kot potencialne in zanimive lokacije za tuje, neposredne investicije, ker bo zakonska ureditev spodbujanja le teh signal za proaktivno politiko države na tem področju. To pomeni, da ne bomo toliko čakali, da se za posamezne investicije ogrejejo tuji investitorji, ampak bomo na tem področju prevzeli aktivno vlogo in tržili naše potenciale. Ureditev, ki jo predvideva zakon za področje spodbujanja internacionalizacije podjetij, bo omogočila izboljšanje poslovnega okolja za slovenska podjetja in povečanje njihove izvozne konkurenčnosti. V predlogu zakona je določena pravna podlaga za nepovratne finančne spodbude za tuje neposredne investicije, ki bo omogočila nadgraditev sedanjega sistema dodeljevanja [[...]] [[Nerazumljivo.]] [[...]]spodbud na tak način, da bo Slovenija imela neko pregledno konkurenčno ponudbo tudi za velike kapitalsko intenzivne investicijske projekte, ki se načrtujejo dalj časa in pri katerih tudi črpanje spodbud poteka več let. Predvidena je ustanovitev javne agencije, ki bo izvajala, dejavnosti spodbujanja tujih neposrednih investicij in internacionalizacije podjetij. Agencija Republike Slovenije za gospodarsko promocijo in tuje investicije kot organ v sestavi ministrstva za gospodarstvo pa bi prenehala delovati. Nova agencija, kot predvideva predlog, prevzema vse zaposlene in premoženje. Predlog zakona tudi predvideva možnost, da se na osnovi analize ekonomske upravičenost in ob soglasju vlade javna agencija močneje angažira tudi pri odpiranju predstavniške mreže v tujini. Za opravljanje dejavnosti spodbujanja internacionalizacije podjetij se lahko podeli tudi javno pooblastilo. To predvideva zakon. To bi omogočalo nadaljnjo racionalizacijo delovanja na tem področju, kar jim bi omogočilo, da se bolje izkoristi že obstoječa infrastruktura, na primer, infrastruktura, s katero razpolaga Gospodarska zbornica Slovenije. Rešitve predloga zakona omogočajo, da se mreža ekonomskim svetnikov na diplomatskih in konzularnih predstavništvih ter predstavništva agencije dopolnjujejo v svojem delovanju in da podvajanje dejavnosti ne bi predstavljalo pomembnega problema. V poslanskem klubu LDS menimo, da je predlog zakona zelo dobro pripravljen, predstavlja normativni okvir za delovanje institucij za pospeševanja internacionalizacije podjetij in čezmejnih investicij in hkrati vzpostavlja mednarodno primerljive institucionalne podlage za učinkovito spodbujanje tujih neposrednih investicij v Slovenijo in pospeševanje internacionalizacije slovenskih podjetij, se pravi njihovega izvoznega in naložbenega delovanja v tujini. Prepričan sem, da vsi tisti poslanci različnih poslanskih skupin in poslanke, ki bodo želeli podpreti izvozno naravnanost slovenskega gospodarstva, ne bodo odrekli svoje podpore temu predlogu zakona. Hvala lepa.
Hvala lepa. Slišali smo stališča poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev. Besedo bo dobil Janko Veber. Želi še enkrat razpravljati. Prosim.
Se opravičujem, nisem slišal. Še enkrat hvala za besedo. Pri tem zakonu, mislim, da res Slovenija lahko uveljavi z vsem tudi svojo strateško lego in dejstvo, da skozi Slovenijo poteka pomemben evropski prometni koridor in to je ena od prednosti, ki jo, mislim, da moramo izkoristiti. Ne smemo pa seveda pri tem pozabiti tudi na naše nekatere prednosti in možnosti znotraj same države oziroma tudi nekoliko ali pa predvsem izven prometnih koridorjev, ki pa so ravno tako zanimiva za tuje vlagatelje, saj to ne nazadnje dokazujejo tudi že nekatera vlaganja, ki so v dosedanjem obdobju bila izvedena in so seveda pripomogla k temu, da so predvsem območja, ki so se srečala z izredno visoko stopnjo brezposelnosti zaradi izgube nekdanjih trgov, reševala ta problem ravno skozi tuja vlaganja oziroma investitorje, ki so prihajali iz drugih predvsem razvitih držav. Gre za potrditev dejstva, da ni nujno, da so vsa vlaganja ravno ob teh pomembnih koridorjih, ampak tudi izven tega. Seveda je pa za to potrebno vendarle postoriti še nekaj več, da ne bodo to posamezni in osamljeni primeri, zato menim, da bo potrebno intenzivneje razmišljati tudi pri ukrepih, ki so sicer predvideni v členih tega zakona, in sicer v 4. in 5., ko se govori o tem, da se ponujajo brezplačne ponudbe informacijskih, svetovalnih in drugih storitev tujim investitorjem, da bo potrebno tukaj tudi dobro sodelovanje predvsem s pospeševalnimi centri za razvoj malega gospodarstva na tistih področjih, ki se srečujejo še danes z nadpovprečno brezposelnostjo in kjer nekako tudi sicer prevladujejo delovno intenzivne panoge. Tudi te ustanove, ki so jih ustanovili bodi podjetniki ali pa tudi lokalne skupnosti, ravno tako želijo nuditi brezplačne informacije, da bi investitorji prišli v to okolje, in so lahko dodatna podpora tudi agenciji, ki naj bi sicer bila nosilna na tem področju in usklajevala prenekatere aktivnosti, da investitorji prihajajo v Slovenijo. Ob tem bi vendarle želel opozoriti tudi na znano dejstvo, da se še danes srečujemo s kar nekaj, če lahko temu tako rečem, mrtvega kapitala v obliki objektov. Gre predvsem za objekte, ki so bili namenjeni predvsem vojaškim aktivnostim pa danes samevajo. Ministrstvo za obrambo ima še vedno kar nekaj kapacitet, ki bi se jih lahko po zelo enostavni in ne, dragi poti za državni proračun, ponudilo kot dodatno ugodnost, da se zagotovi prostor za tudi tuja vlaganja. Teh nepremičnin se je, vsaj na območju Kočevske premalo ponudilo v teh procesih v pomoč, v spodbudo razvoja in omogočanja tujih vlaganj. Še posebej bi pa nekako opozoril tudi na to, da bo treba najbrž opraviti tudi analizo potrebnih objektov tudi pri zavodu za blagovne rezerve, ki ima včasih objekte na zelo atraktivnih lokacijah, pa te niso ravno nujno potrebne za obstoj in razvoj blagovnih rezerv, še posebej, ob novih razmerah, ki vladajo sicer ob vstopu Slovenije v Evropsko unijo. To je ravno tako eden od pomembnih, bom rekel, kapitalov, ki jih nekako ne vključujemo dovolj aktivno v reševanje vlaganj na področju gospodarstva, so pa, kot sem povedal, na izredno atraktivnih lokacijah, ki so običajno tudi komunalno opremljene in ni potreba nekih dodatnih vlaganj za to, da neka gospodarstva dejavnost na teh lokacijah zaživi. Kot pomemben dejavnik, ki mislim, da bi vsaj po tem, ko smo se v Sloveniji odločili za tako obsežen korak na tem področju, bil lahko dobra promocija Slovenije tudi za tuja vlaganja, je dejstvo, da smo z Naturo 2000 35% države ozemlja Republike Slovenije namenili aktivnemu varovanju ptic in habitatov. Seveda pa naj bi to predstavljalo tudi neke vrste blagovno znamko, predstavljanje Slovenije v Evropski unije in tudi zunaj njenih meja. Da pa ne bi postala to ovira za razvoj teh območij, bo potrebno pa postoriti še marsikaj. Predvsem pa vidim tukaj možnost, dase skozi dodeljevanje finančnih spodbud za investicije, ki so sicer predvidene v 4. členu tega zakona, razmišlja tudi o Naturi 2000 in o vlaganjih v ta območja, na način, da se predvidijo v teh finančnih spodbudah tudi davčne olajšave za investitorje in za omogočanje izobraževanja predvsem odraslih. Velikokrat se srečujemo z dejstvom, da imamo veliko stopnjo brezposelnosti pa vendarle ta struktura ne dosega ustrezne izobrazbe, ki bi bila primerna predvsem za vlagatelje, ki imajo recimo okolju prijazne dejavnosti. Zato mislim, da bi ena od usmeritev, če smo se odločili da 35% Slovenije namenimo Naturi 2000, da spodbujamo predvsem okolju prijazne investicije, in to prioritetno na teh območjih. To mislim, da bi moralo biti vključeno v program, ki ga sprejeme vlada in je predvideno v 5. členu, kot eden od zelo konkretnih ukrepov pri tem, kako želimo razvijati tudi ta območja v Sloveniji. S temi usmeritvami se mi zdi, da bomo dosegli to, da bo Slovenija dosegla tisto svojo prednost, ki jo očitno imamo, kot sem že omenil, skozi pomembne prometne evropske koridorje, skozi ohranjeno naravo in seveda skozi zavedanje, da želimo ohraniti poseljenost podeželja in ga seveda ohranjati predvsem skozi okolju prijazne investicije. Vendar to bo možno, če bomo imeli za to primerne tudi finančne spodbude za investitorje. Upam, da bo vlada pri pripravi programov to dejstvo tudi upoštevala. Hvala.
Hvala. K razpravi vabim Irmo Pavlinič Krebs.
Hvala lepa. Spoštovani, sama vidim ta zakon kot enega izmed mnogih v tem štiriletnem obdobju, ki prispevajo k uresničevanju strategije gospodarskega razvoja, ki si ga je zastavila država ne samo v luči vstopanja v Evropsko unijo, ampak tudi v luči skladnega regionalnega razvoja. In ni res, če celovito pogledamo zakonodajo, proračune od 2000 do danes, in še kaj drugega, lahko ugotovimo, da se strategija gospodarskega razvoja uresničuje in da je torej implementacijski deficit zaradi tega vedno manjši, nikoli se mu pa ni moč v nobeni družbi izogniti. Vedno običajno radi več zapišemo, kot potem se nam uspe uresničiti. Ampak reči, da se strategija ne uresničuje, da teh ukrepov do danes ni bilo videti, je resnično čisto sprenevedanje. Samo če omenim dva dokaza, da temu ni tako: zakon o podpornem okolju za podjetništvo, ki smo ga pred kratkim sprejemali, je eden izmed pomembnih ukrepov, ki bo našim družbam omogočil pridobivanj rizičnega kapitala in tako naprej, da ne naštevam. Debata o tem se je vršila v tem državnem zboru. In ne nazadnje, pogled v proračun. Gospod Kelemina, jaz se z vami strinjam. Izjemno pomembna je vloga lokalnih skupnosti, ni pa to izvirna pristojnost lokalnih skupnosti ustvarjanje novih delovnih mest. Imajo pa nekaj orodij v svojih rokah, s katerimi lahko pomagajo. Ta orodja so priprava ustreznega prostorskega plana, to je v pristojnosti lokalne skupnosti. In ne nazadnje izjemno stimulativno, je tudi finančno okolje, ki ga ustvarja ministrstvo za gospodarske dejavnosti, ko razpisuje pomoč za ustvarjanje ustreznih poslovnih con v nekem občinskem ali regionalnem okolju. In točno veste, da je za proračunsko obdobje 2004 do 2006 za poslovne cone namenjenih 7,7 milijard tolarjev. Gre za kombinacijo sredstev strukturnih skladov Evropske unije in slovenskega državnega proračuna. Seveda se pa pričakuje 25% sofinancerskega deleža lokalne skupnosti. Gospod Kelemina, lokalne skupnosti, ki se zavedajo te priložnosti, v svojih občinskih proračunih ta sredstva rezervirajo za to pomembno vlaganje v svojem lokalnem okolju in ta sredstva oplemenitijo trikrat, štirikrat z državnimi sredstvi, s sredstvi Evropske unije. Če pa ne, gospod Kelemina, jih pa v to nihče ne more prisiliti. Gre za pomembno občinsko politiko in jaz upam, da se lokalne skupnosti te svoje pomembne vloge v tem delu zavedajo, in, skupaj z državno politiko, ki je stimulativna, ne moremo reči, da ni, soustvarjajo delovna mesta v posameznem lokalnem okolju. Je pa seveda predrzno pričakovati od lokalnih skupnosti to,kar nam danes ponuja s tem predpisom, kot pomoč države tudi za spodbujanje skladnega regionalnega razvoja, za privabljanje tujih investicij tudi v lokalna regionalna okolja. Treba je vedeti, da te tuje investicije bodo prišle tja, kjer bo prijazno okolje,v lokalne skupnosti. Jaz si želim, da prihajajo v tista regionalna okolja, ki so najbolj neprivilegirana in so zaradi pravzaprav procesov prestrukturiranja gospodarstva starih industrijskih panog bila v preteklosti, preteklih trinajstih letih skoraj prepoloviti število delovnih mest. To se je nam v Mežiški dolini zgodilo, zaradi zapiranja rudnika in prestrukturiranja naše železarne na Ravnah. In, če kaj, si želimo pomoč države v tem delu, na eni strani lokalne skupnosti, ki naj v okviru teh pomembnih spodbud opravi svoj posel. Seveda ne moremo pričakovati, da bo lokalna skupnost naredila tudi to, za kar se zavezuje država z javnimi sredstvi narediti. In to je: spodbujati investicije z brezplačno ponudbo informacijskih, svetovalnih ali drugih storitev tujim investitorjem; trženje Slovenije in njenih regij kot lokacije za investicije. Jaz si predstavljam nek katalog regionalnih ponudb, ne samo lokacij, tudi usposobljene delovne sile v tem okolju. To bomo morali pravzaprav vsi, tako ljudje na lokacijah kot tudidržava s skupnimi močmi pripraviti tovrstne dokumente. Promocije podobe Slovenije in njenih regij kot lokacije za investicije in najbolj pomembno dodeljevanje finančnih spodbud tujim investitorjem za investicije. Menim, da seveda tak petletni program, ki je izjemno pomemben, naj ga pripravi vlada, sama je najbolj gibka pri obnašanju v tem podjetniškem okolju in spremljati pa je tudi treba način financiranja in kako učinkovite bodo te investicije v nekem okolju, ali bodo vendar rezultirale v večji zaposlenosti in vnosu novih tehnologij v neko okolje in s tem k zvečanju tudi prispevka v državno blagajno. To pač je potem zaprt krog. In resnično se mi zdi tovrstni pristop odločilen. Zavedati se pa moramo, da prevaliti breme na lokalno skupnost in pričakovati,da sama išče tujega investitorja, da sama uredi prostor, da sama uredi vse to, kar ste spoštovani gospod Kelemina, vi povedali, da naj bi bila odločilna vloga lokalnih skupnosti. Prepričana, da občine želijo tovrstno pomoč, da se plača iz državne blagajne Mislim, da imajo same nemalokrat težavo že pri planiranju tega 25% sodeleža pri vlaganju v oblikovanje poslovne cone na njenem območju. In vsi ti ukrepi, ki jih z roko v roki graditi lokalna skupnost in država, lahko pripeljejo do večje zaposlenosti. Samo osebno res upam, da bo, ko se bodo iskale lokacije za tovrstne investicije, da se bo pri pripravi ustreznih lokacij upoštevalo vse to, kar sem prej navedla: ustrezno usposobljen kader, potem ponudba poslovnih con za tuje investitorje in ne nazadnje, mislim, da je treba upoštevati tudi okolja, ki si jih zaradi preteklih procesov prestrukturiranja v večini do danes še niso opomogla in ne uspejo zagotoviti novih, svežih delovnih mest v takšnem obsegu, kot bi jih ta skoraj prepolovitev zaposlenih v takšnem okolju potrebovalo. Tako mislim da bo ta pogled tudi potreben vse v smeri spodbujanja skladnega regionalnega razvoja in res mislim, da ni korektna ocena spoštovanih opozicijskih poslancev, da ni bilo v teh letih ukrepa, ki bi tudi v smislu večjega spodbujanja skladnega regionalnega razvoja tudi v predpisih ministrstva za gospodarstvo, da bi jih ne bilo najti. Treba je pa vedeti, gospod Kelemina, da prevelikih bremen na občine ne smemo nalagati; pričakovati, da se bodo na mednarodnem parketu vrtele tako vešče kot se lahko pričakuje od institucij države, ki so se dolga leta kalila na tem podiju, seveda ne gre. Tudi sama javna agencija - kot očitek - po mojem ni na mestu. Treba bo pa, seveda, zelo budno spremljati, da bomo javna proračunska sredstva, ki jih bomo vložili v delo te nacionalne agencije za spodbujanje tujih neposrednih investicij in pospeševanja internacionalizacije, da se bodo utemeljila z narodnogospodarskimi koristmi. Na drugi strani pričakujemo večjo zaposlenost in prenos novih tehnologij, ne nazadnje, da bodo naša mikro in makropodjetja bolj usposobljena za nastopanje na tujih trgih. Tu bomo vendar imeli priložnost spremljati te učinke in na enem mestu je stvar bistveno bolj skoordinirana, kot pa je razdrobljena. To se nam pravzaprav na vseh področjih to pokaže kot pametna investicija. Hvala.
Hvala lepa. Branko Kelemina, imate besedo.
Hvala za besedo še enkrat. No, jaz upam, da ta predlog zakona res ni neka predvolilna LDS evforija o superlativih, tako kot ste tudi zdaj o teh stvareh govorili. Namreč, dejstvo pa je in to morate priznati, da so bile vse odprte možnosti do sedaj, da bi lahko to, se pravi tuje investicije in pa tudi spodbujanje internacionalizacije podjetij, v sedanjih okvirih, s sedanjimi pooblastili, s sedanjimi možnostmi resursi, ki jih imamo na razpolago, lahko uresničili v bistveno višjem obsegu, kot smo do danes. To ste tudi priznali v sami obrazložitvi, to je definitivno in je bila prav gotovo tudi zaradi tega, ker teh ukrepov nismo tako daleč uresničevali, je povzročena Sloveniji tudi neka škoda. Prav gotovo, definitivno. Jaz mislim, da bi to mogli priznati. Zdaj pač vi pravite, da nekatere nas morda moti, da ni prišlo do razprodaje slovenskega premoženja in do razprodaje srebrnine, pa ne vem, kakšne neumnosti klatite tukaj. Dobro, lahko tudi to govorite, saj ni problema! Tega interesa nikoli nihče ni imel, tudi v naši Slovenski demokratski stranki ne. Da se je pa ogromno nezakonito lastninilo, lahko rečemo, celo mogoče polovico državnega premoženja pokradlo, to pa je definitivno res. Tako je, srebrnina sedaj v privatnih žepih, tista, ki smo jo imeli prej kot nacionalno bogastvo. Gre pa za nek drug efekt. Mi ne trdimo oziroma sploh se ne zavzemamo za to, da bi mi razprodali slovenska podjetja in to vašo srebrnino, kot pravite, da je vse to vaše. Kajti na ogromnih področjih je bilo možnosti milijon ali pa nešteto - še vedno jih je - , kjer mogoče Slovenija ne prosperira, kjer imajo druge družbe imajo boljše tehnologije, boljše izdelke, boljše možnosti, tudi trženja itd. - saj poznamo te stvari. Se pravi, lahko bi vabili na tistih področjih predvsem, kjer nas ni, saj, kdo pravi sedaj, da oni tukaj sedaj odpirajo tekstilno industrijo pa obutveno industrijo itd [[..]]Saj vemo, da to nima smisla, ker je to na Kitajskem bistveno ceneje itd., že mi selimo našo proizvodnjo drugam in zapirajo to proizvodnjo, ker se ne splača - saj vemo, zakaj. Nima smisla, da o tem govorimo. Ampak možnosti na drugih področjih so prav gotovo bile in jih tudi nismo izkoristili. Torej bi lahko te stvari kombinirali s tistimi stvarmi, ki jih imamo oziroma ki jih nimamo, in bi lahko dosegli bistveno višje učinke, kot smo jih dosegli. Govorite o strategiji gospodarskega razvoja, kako se uresničuje. Saj, dobro, vsi ti ukrepi, ki ste jih sedaj naredili s prejšnjim zakonom, pa sedaj s tem, bo mogoče - upam vsaj - , da bo prišlo do kakšnih premikov, ampak mi imamo leta in leta sto tisoč registriranih nezaposlenih - nekaj gor ali dol - kakorkoli. Ampak trdim, da jihje še več sto tisoč pa neregistriranih, definitivno, ki bi radi delali, pa ne morejo delati, ker nimajo dela, ker so že zdavnaj delo zgubili in so sedaj v fazi, ko nimajo nobenih pravic in se tudi sploh se ne prijavijo na zavode itd [[..]]To je moja ocena, zagotovo še sto tisoč oseb, ki so neregistrirane kot brezposelne. Sedaj ste pa seveda ugotovili z vsemi temi strategijami, z vsemi politikami, ki jih imate, te nezaposlenosti sami ne boste mogli zmanjšati, o kateri vedno govorite, da jo boste zmanjšali, in gospod Rop je ravno govoril, da se bo še zmanjšala. Prav. Prav gotovo podpiramo te ukrepe, da se bo zmanjšalo, ampak prav gotovo ste tudi ugotovili, da sami tega ne boste mogli s tem, kar imate v svojih rokah. To vam ne bo uspelo, zato je potrebno pa sedaj res nekaj vložiti več v to - če še bo kdo sploh hotel priti k nam. Kajti, mi vemo, da z vsemi podatki, s katerimi smo razpolagali, z raznimi dokumenti, tudi iz Evropske skupnosti in tako naprej, kjer je točno bilo povedano, da je cena delovne sile v Sloveniji predraga, predvsem v tistih panogah, kjer gre za bolj delovno intenzivne zadeve. Dobro, visokih tehnologij pa znanja verjetno toliko tudi nimamo še na razpolago. Tisti, ki so pametni, gredo ven ali pa jih zaposlite v birokraciji. In da v Sloveniji obstajajo tudi velike birokratske ovire za odpiranje novih dejavnosti, novih podjetij - vemo, kaj vse je v zvezi s tem povezano, od dovoljenj, prostora in tako naprej. Skratka, cela vrsta ovir, upam, da boste te stvari - zdaj pravite, tukaj tudi v teh ukrepih, da boste te stvari naredili. Ampak samo, če pogledate te ukrepe, ki jih poskušate uresničiti: dobro, brezplačna ponudba informacij, nekdo tu mora zbrati, tega je že veliko zbranega, upam, da boste izkoristili vse te vire in potenciale, tako da ne vem koliko tukaj ne bo. Ampak to bodo zopet služili, se ve, kdo bo služil na ta račun, če boste to plačali. Trženje Slovenije in njenih regij kot lokacija za investicije in potem naprej promocije in tako naprej - v redu. Tudi na tem področju bo potrebno, če teh podatkov ni - jaz upam, da nekaj podatkov že je, ampak spet se bo moral nekdo potruditi in zbrati, napraviti banko podatkov. Ne vem, kakšna bo, upam, da bo res pregledana in učinkovita. In spet - kdo bo to? To ne bodo delali, tudi neka dodana vrednost nova ne bo. To je v bistvu samo trošenje proračunskega denarja za ustvarjanje nekih baz in tako naprej; skratka, birokracija bo nekaj delala. Hvala bogu, vsaj ne bodo sedeli brez zveze. In potem cela vrsta dodeljenih finančnih spodbud za investicije, sicer ne vem, koliko veliko denarja za to ni, verjetno boste že neke razpise na tem področju delali, upam, da v pravo smer, v katero smer - dobro, strategija nekaj pove. Upamo, da bo učinkovito. Skratka, cela vrsta razno raznih nalog, ki se bodo izvajale tako na enem kot na drugem sektorju predlaganega zakona. Gre bolj kot ne za birokratske zadeve. Poglejmo samo pri dejavnosti za spodbujanje internacionalizacije podjetij - spet zbiranje informacij, teh podatkov imamo pri gospodarski zbornici, vsepovsod, milijon. Zdaj, če boste to dodatno jim plačali, da bodo oni to še lahko naprej delali, ker zdaj že malo, baje, slabo finančno stojijo zaradi teh aktivnosti in tako naprej. Prav, saj naj se jim pomaga, če ni druge rešitve. Potem poslovne delegacije, sejemske prireditve, seminarji, konference, izobraževanje in tako naprej. Tu bo spet en sektor služil, ker pri nas bi samo nekaj izobraževali. Samo poglejte časopise, samo poglejte razne oglase, dokumente! Pa mi bi morali že tako pametni biti, razumete, da bi bili najpametnejši narod na svetu, kolikor se mi izobražujemo. Sami seminarji! Vsi ti naši profesorji, doktorji znanosti ali kaj vse so, razumete, oni bi samo izobraževali. In seveda ena ura takega izobraževalnega postopka pride - tak profesor zasluži na uro menda 50, 60, 70 tisoč ali koliko, ne vem, to so ogromne cifre. Vem, da se jim izplača. Ampak, saj pravim, mi bi samo - pa vidim tudi na lokalnem nivoju, tam te razno razne delavnice in tako naprej; samo neko izobraževanje različnih ukrepov, takih, drugačnih smeri, ne vem kaj vse, potem se pa nazadnje ne zaposli nihče iz tega. To ogromno stane, plačuje se iz državnega proračuna, glede samega zaposlovanja je pa minimalni efekt. Skratka, veliko boljše bi bilo,če bi ta denar naložili na neke druge projekte, pa bi več učinka bilo. Kar se pa tiče, recimo, lokalnih skupnosti in te moje ocene [[...]]No, še prej, recimo, tu ste tudi navedli, da leta 2004 pa 2005 veliko nekih dodatnih sredstev ne bo oziroma je že vse razporejeno s proračunom, tako da nekih groznih učinkov na tem področju - zdaj, če je potrebno, jaz sploh ne vem, kakšne so finančne potrebe, kakšen obseg bo za posamezno postavko treba zagotoviti sredstev, koliko mislite dati za te spodbude za investicije in tako naprej; saj tega projekta nimamo, tega programa ni tako da ne vemo. Ampak brez denarja, še nekega dodatnega, verjetno nekih posebnih groznih učinkov ne bo, ker smo približno enako vsoto denarja imeli tudi zdaj in vidimo, kakšni rezultati so. No, kar se pa tiče lokalnih skupnosti in tako naprej. Poglejte, zakon poznate seveda, prav gotovo, sem prepričan, piše v eni alinei tam, da naj občina skrbi tudi za spodbujanje gospodarskega razvoja; kar tako, pamflet, vržen v zakon o lokalni samoupravi. Vsaj tako je bilo do zdaj, upam, da je tako še ostalo notri. Ampak za to občina ne dobi niti enega tolarja nekih dodatnih sredstev, po nekem izračunu na prebivalca, glavarino ali karkoli hočete, ne dobi nič. Dobro, ustvarjati pogoje iz že znanega, kar je glavna dejavnost občine, razpolaganje s prostorom in tako naprej, dobro. Ampak dobro bi bilo, ko bi občine le dobile nekaj več denarja mogoče za neke aktivnosti, da bi same in občinski sveti ter vsi tisti, ki so tam prisotni, ker na občinskem nivoju je ogromno znanja, različnih resursov in tako naprej: od podjetništva tudi gospodarske območne zbornice, obrtne zbornice, kdo bi vedel, kaj vse imamo, tudi razvojne agencija, take in drugačne, da bi vse te resurse združili in da bi potem z nekimi finančnimi spodbudami, ki bi že bile nekje dane, lažje ustvarjali določene pogoje za podjetništvo in za obrtništvo. Samo en primer vam bom povedal. Recimo, v lokalni skupnosti, iz katere prihajam, razmeroma velika občina, še ne razdeljena, Sevnica, ko smo imeli nove županske volitve, sem - čisto mimogrede vam bom povedal, pa me nične moti, če bo tudi kdo zaradi tega užaljen - ko smo dobili novega podžupana, ki je bil zadolžen za gospodarski razvoj, sem mu takoj napisal kot poslanec pismo, v katerem sem mu čestital za izvolitev na tako pomembno funkcijo oziroma da ga je občinski svet potrdil. In sem mu predlagal več ukrepov, na kakšen način bi se poskušalo organizirati, ker prej tega v občini še nismo imeli, podžupana za gospodarstvo, in da bi, recimo, najprej malo združili, najprej ustanovili neko institucijo, ki bi zbrala vse kadrena razpolago, razne resurse, od obrtne zbornice in tako naprej, vse zainteresirane, tudi javnost povabili zraven, posamezne strokovnjake, tudi sam sem se bil pripravljen vključiti v to, najprej skupino, ki bi delala na tem področju, potem bi naredili, recimo, neko banko podatkov, kjer bi zbrali vse informacije v občini o obstoječih objektih, kjer so še možne kakršnekoli dejavnosti, pa so zapuščeni ali pa so predvideni, resursi prostih kapacitet v podjetjih, razne gradbene parcele oziroma zemljišča, ki so na razpolago, in tako naprej. Pa še cela vrsta drugih ukrepov potem, kako bi si vsi skupaj prizadevali v tem svetu - ali kakor bi se že imenoval -, da bi poskušali spodbujati tuje investicije, gospodarstvo in tako naprej, vsak po svoji liniji. Do danes se ni zgodilo še nič. Saj nekaj delajo pa brcajo, ampak, dobro, te moje pobude niso hoteli sprejeti, recimo. Pa sem načrtno, lepo zastavil oziroma predlagal, kako bi te stvari bilo treba urediti. Skratka, ni bilo. Ampak ne glede na to, vseeno mislim, da bi res poskušali tudi s tem predlogom zakona nekako regionalne razvojne agencije in te statistične regije, ki jih zdaj imamo, pa tudi občine, ker nekatere so zelo velike, ki so sposobne, ki imajo resurse, da bi lahko se bolj intenzivno vključile v te procese, da bi se jim nekaj več pozornosti mogoče v tem zakonu namenilo in da bi jih s tem spodbudilo še bolj k temu, da bi bile zavezane k temu, da morajo ustvarjati. Pa tudi mogoče z bolj konkretnimi spodbudami, že prek zakona o financiranju občin in drugimi ukrepi, da bi se občine našle v teh zakonih in da bi se potem na najnižjem nivoju ta politika, ki jo ima državni zbor oziroma vlada prek strategij in vseh ostalih dokumentov, uresničevala tam, kjer se dejansko mora uresničevati, to je neposredno na terenu v lokalnih skupnostih. Skratka, lahko je veliko pripomb, lahko so koristne, lahko tudi ne: Kakorkoli že, jaz upam, da boste vzeli vse za dobro in bomo res iz tega mogoče dobili kaj pozitivnega. To si bomo tudi prizadevali v nadaljevanju postopka. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mag. Blaž Kavčič, slaba minuta je še časa za vašo razpravo.
Zelo na kratko. Zakon v svojem naslovu in vsebini odraža, da je njegov namen spodbujati, ne pa ustvarjati, to je zelo pomembno. Tega se je treba zavedati tudi v negativnem kontekstu. Kdor nima ideje o tem, kaj bi želel, kako bi želel, govorim o pravnih in o fizičnih osebah, le ta od tega zakona ne bo mogel imeti veliko. [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]Se pravi, ta zakon lahko samo spodbuja. Drugič, treba je harmonizirati institucionalno okolje, samo tako bo ta zakon lahko dobil tudi svoj učinek v življenju, to pomeni, da bo treba tudi drugo, predvsem davčno zakonodajno, harmonizirati v smislu ustvarjanja prijaznejšega, kreativnejšega okolja za podjetništvo. V tej smeri velja tudi razumeti raziskavo IMD-ja, ki je kvalitativnega značaja [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]na to je treba gledati nekolikobolj relativno v povezavi s kvantitavnimi podatki, ampak uporabiti njena kritična izhodišča za nadaljnjo izboljševanje našega podjetniškega okolja.
Hvala. Jožef Jerovšek imate besedo
Hvala lepa.
Ste prej proceduralno želeli?
Ne.
Ne.
Tokrat ne. Glejte, jaz bi želel samo na en moment opozoriti. Namreč, na nekatere stvari je že poglobljeno opozoril kolega Kelemina, vendar moramo ugotoviti, po vsem tem, kar se je dogajalo na odboru za gospodarstvo in tudi danes, menim, da je ta zakon predvsem predvolilno naravnan v tem volilnem letu. In da je odličen propagandni v politični blef. Namreč, mi predvsem zakonodajo, tega področja že imamo, in bi se lahko uresničevala in bi se lahko tudi dopolnjevala. Zakaj pa menim tako? Pa poglejte, v tej obrazložitvi ste napisali, da zakon gradi na naslednjih načelih, pa pravite: enak dostop usmerjenost na manjše gospodarske subjekte in kot tretje načelo skladen regionalni razvoj. Na tej seji se je videlo, kakšna je skrb za skladen regionalni razvoj s strani te vlade. Umaknili ste zakon - potem ko štiri leta, pet let zakon oziroma niti ministrstvo nič ne deluje na tem področju. Ta zakon bi moral biti zakon dvojček s tem zakonom o skladnem regionalnem razvoju in jaz sem trdno prepričan, da v tem mandatu zakona o skladnem regionalnem razvoju ne bomo sprejeli in ne bomo sprejemali. Tu je podobna strategija LDS-a, kot je bila v prejšnjem mandatu glede sprejemanja končnih poročil preiskovalnih komisij, ko se je prelagalo s seje na sejo, samo da se ni obravnavalo, da ne bi tisti zoprni podatki prišli v javnost. Tu je enako! Ta zakon o skladnem regionalnem razvoju, poln načel enako kot ta zakon je bil pripravljen, napisan z enim samcatim namenom - zavajati javnost pred volitvami: kako drugo leto boljše bo, kako v naslednjem obdobju bo vse v redu, kako bomo skrbeli za podjetništvo, ustvariti okolje, ki bo prijazno do podjetništva, celo v zakon napišete o prijaznem okolju. Jaz mislim, da je to sicer potreben cilj, vendar ga ne pričakujem in ne verjamem v njega, imam preveč izkušenj, kako izgledajo zakoni v obdobju pred volitvami in kaj se s temi zakoni zgodi. V prejšnjem mandatu smo pred volitvam sprejeli zakon o skladnem regionalnem razvoju. Ker zdaj na isti blef ni mogoče več igrati, se ga samo pripravlja in sen pa ne bo sprejelo. In ta zakon, žal, jaz v ta načela verjamem, ali ne verjamem, da tisti, ki so imeli politično nalogo, to tako pripraviti, imajo politično moč, da lahko to stvar v življenje spravijo. Zaradi tega se mi zdi, da je vprašanje, če se splača pri takšnem projektu, ki ima zgolj politične cilje, nima pa dejansko tistih stvarnih ciljev, ki bi malo gospodarstvo, podjetnike, ki od nas pričakujejo, da jim bo omogočil neko dejansko prijazno okolje, tega s pomočjo tega zakona in s takšno politično voljo - dvomim, da bomo uresničili. Hvala lepa.
Hvala. Ivan Božič želi še enkrat razpravljati? Prosim.
Hvala lepa. Res se bom oglasil še enkrat, ker se mi zdi prav, da se pri takšnem zakonu, kadar govorimo o spodbujanju tujih neposrednih investicij, le še enkrat oglasim. Rekel bom tako: tuji investitor bo prišel takrat, kadar bo imel boljše ugodnosti kot drugod. Poprej, ko sem poslušal gospoda in je govoril o 35% zemljišč Slovenije, ki smo jih vključili v varstveno območje. Zemljišča danes za malo večje firme, če ste to videli mogoče prejšnji teden na primeru Slovaške, ko so kazali pri Bratislavi, kako velike površine so za nove tovarne, takih površin pri nas v Sloveniji ne moremo ponuditi, ker bi ekologi malo ali pa veliko skočili v zrak. Drugič: registracija podjetij pri nas. Zelo vesel sem bil, ko sem slišal, da minister za gospodarstvo pravi, da bo skrajšal roke registracij. Hvala bogu, če se bo to res zgodilo. Davki. Tisti, ki kdaj potujete na zahod, pojdite mimo Čedada in proti Butriju in poglejte okrog sebe, kaj se je v Butriju zgodilo s pametno politiko, cenejšo prodajo zemljišč in manjšimi davki - velika trgovska podjetja so prišla, zgradila hale in veliko ljudi se je zaposlilo. Mi pa o tem samo govorimo. Drugič, mislim pa, da zadnjič govorim v tej dvorani o cenah govoriva v Italiji. Od Trsta do Trevisa so italijanske pokrajine zaradi političnih razlogov, ker smo imeli v Sloveniji cenejše gorivo kot oni, dobili od Evropske unije dovoljenje za osem let cenejše gorivo oziroma manjše obdavčitve goriva. Mi nismo hoteli Italijanom pred desetimi leti prisluhniti popolnoma nič, da bi uredili cene goriv med Italijo in Slovenijo. Rad bi odgovoril tudi na nekaj, ko se govori o lokalnih skupnostih. V Tolminu smo imeli pred osmimi leti igralnico. Smo jo zaprli za novo leto 1995/1996, čez noč. In sedaj podelili dve manjši koncesiji in gradita se dve novi igralnici, ena na Kobariškem, ena v Tolminu. Zakaj osem let prekinitve? Tuji denar se je moral umakniti, ker mu nismo pustili delovati in tudi rekli, da ne bo deloval. Taka je naša politika do tujih neposrednih investicij. Upam, da bo nas nekoč srečala malo pamet, samo bojim se, da bomo drago plačevali, tako kot pri nas osem let brez igralništva, sedaj pa dve koncesiji, ker je to sedaj dobro, takrat pa ni bilo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Še zadnji razpravljavec, Franc Čebulj. Ne. Potem dam besedo ministru za gospodarstvo, gospodu Lahovniku, prosim.
Hvala lepa za besedo. Glede nekaj pripomb bi rad odgovoril. Najprej, kar se tiče javnih pooblastil. Gre za to, da se dopušča možnost podelitve javnih pooblastil in tudi možnost odvzema javnih pooblastil. Dopušča se možnost povezovanja, se pravi, se ga ne zapoveduje, pač pa skladno z načelom fleksibilnosti se pač tukaj dopušča možnost, se je pa nikakor ne izključuje. Kar se tiče splošne razprave, v kateri je bilo omenjeno, kako v preteklosti Slovenija ni bila privlačna. Jaz se strinjam, da je tukaj pomemben dejavnik cena delovne sile, o čemer ste nekateri govorili. Slovenija je pač na višji stopnji razvitosti kot ostale tranzicijske države. In iz tega vidika investitorji, ki se odločajo samo na podlagi cene delovne sile, za njih pač nismo atraktivni in mislim, da tudi oni niso za nas zanimivi, ker pač želimo pritegniti dejavnosti z višjo dodano vrednostjo. Kar se tiče vsebinskih pripomb, gospod Božič je omenjal, zakaj v začetku, tam ko se omenja celoten pritok tujih neposrednih investicij, ni omenjeno število delovnih mest. Tam gre tudi za prevzeme, namen tega zakona ni spodbujati prevzeme domačih podjetij s strani tujcev, kar bi bilo seveda absurdno, da bi zdaj nekomu podelili subvencije zato, da prevzame Mercator ali pa Krko, ker bo tako ali tako zanimanje za ta podjetja dovolj veliko. Gre za neposredne tuje investicije v smislu predvsem "greefield investment". In tukaj imamo, potem v nadaljevanju podatek o številu delovnih mest, ki se na novo odpirajo iz tega naslova. Kar se tiče avstrijskega modela, ekipa na ministrstvo in kolega Kovač iz agencije za gospodarsko promocijo tujih neposrednih investicij so nekako preštudirali ta primer. Treba je izpostaviti, da je znan ta model Avstrija iz leta 1994, gre pa za to, da ni primeren, ker je nastal z neko oziroma bazira na posebni davščini, ki je seveda v sedanjih razmerah našega vstopa v EU in delovanja znotraj EU povsem nemogoče in ni izvedljiv. Kar se tiče splošne pripombe glede regij. Tu je treba poudariti, da ne drži, da se ne bi regijam že sedaj, tistim manj razvitim regijam, dajala večja prioriteta. V okviru agencije so seveda pobude za subvencijo ustrezno rangirane oziroma velja, da investitorji, ki investirajo v manj razvite regije, imajo možnost dobiti večji delež subvencije na delovno mesto, kot pa tisti, ki, recimo, investirajo v Ljubljano. Se pravi, ponderji obstajajo in jasno, že iz tega izhaja neka logika skladnejšega oziroma skladnega regionalnega razvoja. Sicer bilo je omenjeno tudi organizacija OECD Slovenija pač ni članica OECD, članica je v bistvu Evropska unija, Slovenija ni članica ne po svoji krivdi, pač pa, sama organizacija tukaj ni dorekla strategije glede nadaljnje širitve in to je tisti dejanski razlog. Govorilo se je o malih in srednjih podjetjih. Namen tega zakona je ravno omogočiti malim in srednjim podjetjem oziroma lažjo internacionalizacijo, za to gre. Velika podjetja, kot so, če hočete, Gorenje, ki so že zelo dobro internacionalizirana, imajo tukaj svojo mrežo tudi gospodarskih predstavništev in imajo pri tem manj težav. Problematična so tukaj mala in srednja podjetja, ki v izhodišču težko oziroma težje pridobivajo informacije in je za njih ta vstopni strošek pridobivanja informacije je za njih ta vstopni strošek prodora na tuje trge bistveno višji, včasih previsok. Kar se tiče sedaj same teze, te evforije, nekdo je govoril o LDS o evforiji, o predvolilnem namenu tega zakona. Ekipa iz ministrstva vam lahko potrdi, da se ta zakon pripravlja že dlje časa, to vam lahko potrdijo tudi na gospodarski zbornici; skratka, ta diskusija je že potekala dlje časa. Dejstvo, da zakona pada nekako v ta čas, ni del nikakršne načrtovane strategije. Jaz si samo močno želim, da bi bil čimprej sprejet - ne zaradi volitev, ki se bližajo, pač pa, ker mislim, da je enostavno dober zakon. Ob koncu bi se seveda rad vsem, ki ste diskutirali želel zahvaliti za konstruktiven prispevek. Moram reči, da sem diskusijo razumel v tem smislu, da večjih vsebinskih pripomb na zakon niste imeli, da ste ga nekako podprli in da ga v osnovi podpirate. Skratka, za to se vam zahvaljujem in računam, da boste to materializirali tudi pri glasovanju. Hvala lepa.
Hvala, gospod minister. Ostalo je še nekaj časa in sprašujem, ali želi še kdo v skladu s 1. odstavkom 71. člena poslovnika razpravljati? Kolega Sok. Prosim za prijave; Sok, Irma Pavlinič Krebs in Jožef Jerovšek. Po 5 minut. Kolega Alojz Sok. Pa Feri Horvat. Prosim.
Hvala lepa. Torej, pravite, več poslancev tukaj je povedalo, da ni res, da se razvojne razlike v Sloveniji ne povečujejo. Ravnokar je gospod minister rekel, da so manj razvite regije deležne večje prioritete, da so vlagatelji tam upravičeni do več subvencij. Poglejte, samo na kratko, ker nimam dosti časa. Podatek je bil včeraj objavljen. Sicer pa je veliko brezposelnih mladih, starih do 26. let, tudi pri nas. Konec lanskega leta jih je bilo 25.860 oziroma za 2% več kot v primerjavi z letom prej. 2% več je bilo brezposelnih, starih do 26. let. Med njimi je bilo kar 24.460 iskalcev prve zaposlitve. To pa je 12,2% več kot pred enim letom. 12,2% več kot pred enim letom. Največji delež mladih brezposelnih je bil konec lanskega leta v Velenju, 31,4%, in v Trbovljah, 31,2. Tukaj smo govorili o razvojnih spodbudah za Trbovlje, ki naj bi bile pod to vlado tako dobro zastavljene, v resnici podatki kažejo nekaj drugega. Najnižji pa v Sevnici - 21,9. Najbolj se je brezposelnost mladih povečala v Novem mestu, kjer je v letu dni deležporasel za 4,5 odstotne točke in sicer na 27,6%. Zaskrbljujoč pa je delež iskalcev prve zaposlitve v Murski Soboti, kjer je bil konec decembra lani skoraj 30% ali če hočete, natančno 29,4%. In v Novem mestu 29,3. In tako naprej, da teh podatkov ne berem. Ampak to seveda kaže točno na to, kar je naš poslanski kolega, doktor Bajuk, ugotovil, da se že sprejeta strategija, ki je bila dobra, ne uresničuje. In da vlada sama govori o implementacijskem deficitu. Mi smo prevedli to besedo, ta čudoviti izraz v razkol med besedami in pa med dejanji. Se pravi, s tem zakonom danes pač uzakonjamo neko novo petletno obdobje. Nihče ni odločno, vsaj kolikor sem jaz sledil predstavitvam poslanskih skupin in pa poslancev, temu nasprotoval. Ampak vsi pa izražamo nek določendvom, glede na to, da tistega, kar smo si že zastavili, nismo izvršili. Kako bomo pa sedaj? Jasno, se pravi, sprejeti je treba zakon, da pa bo od sedaj naprej drugače. Ne morem drugače kot opozicijski poslanec zaključiti, da gre za neko obliko predvolilnega delovanja. Kar zagotovo je v tem zakonu to, da bomo dobili novo agencijo, ki bo imela direktorja ali direktorico, kot to se po novem zapiše v obeh spolih, in ki bo seveda sigurno delovala. Vse drugo pa je seveda veliko vprašanje. Torej rad bi pa še eno zadevo, ker sem že večkrat tukaj v tem državnem zboru s strani poslancev iz LDS-a poslušal, da nismo - že kolega Kelemina je prej načel to - , da nismo v Sloveniji razprodali "srebrnine". To se pravi, sploh ne vem, kaj naj bi to pomenilo, saj smo svojo "srebrnino" spravili v tako imenovano KAD in SOD, in kdo to tam vodi ter kako to poteka, želimo poslanci tudi govoriti, če nam boste dali možnost. Rad pa bi, konec koncev, odgovoril, da je ob vsem tem, da nismo razprodali svoje "srebrnine" - ne vem sicer, kje je ostala -, milijon Slovencev vložilo svoje certifikate in še danes, po več kot desetih letih, iz tega naslova pravzaprav niso dobili ničesar in nismo ničesar ustvarili. Tudi na to bo treba slovenskim državljanom verjetno v kratkem odgovoriti in jim povedati, kaj pravzaprav država načrtuje narediti na tem področju. Zdelo se mi je primerno, da na te podatke opozorim. Sam doživljam to, da se te razvojne razlike med regijami povečujejo. In bi seveda glasoval za kakršnokoli rešitev na tem področju, ki bi vendar v končni fazi pomenila, da bi dobili - ne vem, tako radi govorimo o Evropi dveh hitrosti, nam pa, ki prihajamo s podeželskih območij, se vse bolj dozdeva in prepričani smo, da dobivamo Slovenijo dveh hitrosti: centralno razvit del Slovenije in tisto obrobje, periferijo, ki se pač sooča z vsemi temi tranzicijskimi težavami. Hvala lepa.
Hvala. Jožef Jerovšek ima besedo.
Hvala lepa. Moram polemizirati z ministrovim mnenjem, da v tem zakonu ni nič predvolilnega. Res je, da se zakon pripravlja že zelo dolgo in da na to napeljuje stvarnost, katere podatke je navajal kolega Sok pred mano. Pešajoča gospodarska rast v Sloveniji je zaskrbljujoča, glede na baltske in druge države, ki so pred nedavnim vstopile vEvropsko unijo. Mi smo povsem na repu glede teh makroekonomskih kazalcev, glede ekonomske rasti. In takšno stanje je narekovalo ukrepanje, ažurno ukrepanje vlade. Nekje po predalih pa se je pripravljal zakon - jaz ne bi imel nič proti, če bi bil prišel nasvetlo pred dvema, tremi leti in bi se na podlagi takšnega zakona spremenila politika na tem področju, vendar se to ni zgodilo. Prišel pa je sedaj in hkrati je bil umaknjen zakon o spodbujanju skladnega regionalnega razvoja. To pa je okoliščina, ki pokaže vse - kakšna je trenutna strategija znotraj vlade, kako resno ste pripravljeni na karkoli. S tem se bo mahalo. Morda se bo celo šlo v sprejemanje na zadnji seji pred razpustom zakona o skladnem regionalnem razvoju. Vendar, kdo bo še verjel, da to ni zgolj propaganda? Je zgolj propaganda! In ta razkorak med besedami in stvarnostjo se iz dneva v dan povečuje. Celo bi rekel, da je tu zapisan ideal, stvarnost je pa žal v naši državi precej drugačna. In ta razkorak med idealom in stvarnostjo, ki je sicer bolj prisoten v pesniškem svetu in je to klasičen razkorak, toda v vsakdanjem življenju na terenu je stvarnost za malega človeka vsak dan bolj resna, bolj kritična, bolj zaskrbljujoča. Mladi ljudje imajo vsak dan dejansko nekoliko manjše možnosti, sedaj bodo plačevali šolnine za normalno izobraževanje in tako naprej, dočim pa se ustvarja neka kasta ljudi, ki pa imajo denar, namesto da bi se na malo gospodarstvo, na ta mikropodjetja začelo pravočasno gledati, da bi bila ta mikropodjetja nosilci ekonomske rasti, to se pa ni zgodilo. In zaradi tega, še enkrat poudarjam, je v taki obliki to predvolilen dokument. Hvala lepa.
Hvala. Irma Pavlinič Krebs ima besedo za razpravo.
Hvala lepa. Saj sem vse povedala, kar sem menila vendarle kot poslanka tega državnega zbora ne morem in ne želim poslušati diskvalifikacij svojih poslanskih kolegov iz opozicije, da je dokument, ki je danes pred nami, politični blef. Če je politični blef razpravljanje o korupciji in klientalizmu par ur kar tako, je ta konkreten predpis ne samo pomemben, potreben, sodoben, ampak prispeva k skladnemu regionalnemu razvoju, gospod Jervošek. Če bi ga prebrali, če bi ga odprli, bi videli, da bo država na en način promovirala regije kot lokacije za investicije, ne samo to, ampak tudi dodeljevala finančne spodbude za te investicije. To ni in ne more biti političen blef, kot ni nikoli bil političen blef strategija gospodarskega razvoja, katere rezultat so sprejeti proračuni; bili ste seveda proti, ampak delež sredstev za vlaganje v gospodarstvo se je povečal, gospod Jerovšek. In delež sredstev, namenjen za spodbujanje izgradnje poslovnih con - vas ni bilo tu - , je v letih 2004, 2006 7,7 milijarde tolarjev. To ni političen blef! To enostavno so dejstva, številke, ki govorijo same po sebi. Seveda nihče danes tu ni rekel, da ni razlik v razvoju med regijami, zato jaz vidim vse te predpise, vse te zakone, ki jih imamo pred sabo, kot instrumente, da jih še zmanjšamo oziroma tistim regijam, ki so v preteklosti se soočale z večjimi težavami kot druge, da jim pomagamo s tovrstnimi ukrepi. In resnično gre za čisto sprenevedanja in jaz, ki se poleg vsega zelo natančno s temi predpisi ukvarjam, v njih gledam tudi lokalne pridobitve, seveda se ne morem strinjati,še manj pa s politiko stranke, ki oblikuje tovrstne predpise in katere pripadnica sem, da hočemo blefirati pred volitvami. To so pomembni prispevki, gospod Jerovšek, in vsi predpisi, ki jih sprejemamo v zadnjem času, gredo v smeri skladnega regionalnega razvoja. Zakaj, gospod Jerovšek? Zaradi tega, ker vaša politična stranka pri ustavnih spremembah, ki smo jih pod zelo, bi rekla, budnim strokovnim očesom strokovne komisije, ki nam je pomagala, poskušali vgraditi v sistem Republike Slovenije, niste sodelovali, ampak ste ta proces intenzivno zavirali in seveda danes nam boste vi očitali, da ne želimo decentralizacije te naše države. To je takšno sprenevedanje in zmerjanje nas, ki delamo politiko, da se ukvarjamo s političnim blefom, da pač ne morem mirno tega prenašati. Gospod Jerovšek in prosim bodite v svojih diskreditacijah vsaj mogoče bolj diskretni, ker ne štejem se za jezljivega človeka - to pa me prizadene. Mislim, da prizadene tudi vse, ki se s tovrstnimi ukrepi skušamo na strokovni ravni ukvarjati. In zakon o spodbujanju skladnega regionalnega razvoja seveda bo zagledal luč sveta, če spet ne boste imeli toliko neumestnih pripomb, da ga boste zavrli. Hvala lepa.
Nič, nobene replike. Ne, ne bom priznal. [[...]] [[Oglašanje iz dvorane.]] [[...]]nobene replike tukaj. Imenovan je gospod Jerovšek - še vedno ni razlog za repliko. Povsem pravilno vas je razumela in [[...]] [[Oglašanje iz dvorane.]] [[...]]Kolega, prosim ne motite seje! Dr. Bernik. Imate besedo.
Hvala lepa, gospod podpredsednik, gospod minister in spremstvo. Zdaj smo ravnokar videli nedemokracijo v akciji, ampak jaz ne bom o tem govoril, bom govoril raje o tem predlogu zakona, ki je pravzaprav razmeroma prazen. Kaj naj rečem o njem? Sicer ima precej veliko besed, tako kot vaša draga kolegica poslanka ima tudi veliko lepih besed, ima mehko srce za vlado, trdo pa za opozicijo, česar ji nič ne zamerim, to je njena pravica. Vendar bom pa rekel to, da ta zakon je nekako neko ogrodje, ki je bilo pripravljeno zato, da dobi dušo, o duši pa nič ne govori, tako kot človek brez duše. Namreč, ta zakon se ne bo resnično uveljavil še precej časa, kajti en člen pripoveduje, da morajo biti sprejeti podzakoni, po enem letu in v tem času bo, izgleda, vlada pripravila novo strategijo gospodarstva ali karkoli to že bo, kajti predlog zakona in pa obrazložitev ne govori ta o strategiji, o kateri je govoril naš kolega dr. Bajuk in sedaj, ne vem, ali bo to nova strategija ali bo stara popravljena in tako dalje. Sem pa šel pogledati v proračun za leto 2004 in tam sem našel razmeroma kar dobro obrazložite, kaj naj bi ta urad delal za pospeševanje investicij in kaj naj bi delal za internacionalizacijo naših podjetij. In čudno se mi zdi, da tega ni tukaj notri, ker bi nam prihranilo precej časa, ko človek gleda to besedilo in pa tudi človek bi si lahko malo bolj zamislil, kam tak zakon, osnutek zakona "paše". Druga stvar, ki me je nekoliko zmotila, da ustanavljamo novo agencijo, ker teh imamo že tako ali tako dovolj, mislim, da se vsi s tem strinjamo. Strinjam se pa tudi v tem, da gospodarska zbornica ni primeren organ, ki bi to delal, saj je to paradržavna civilna organizacija, ima svoje cilje, poleg teh, kaj je dobro za državo. Vsekakor pa se mi zdi, da bi lahko malo bolj natančno pogledali, kaj se godi v državah okoli nas. Osebno sem zelo dobro seznanjen z irsko situacijo in tam so naredili nekaj fantastičnega, kajti agencija, ki so jo ustanovili, je bila izredno dinamična in je Irsko tako rekoč spremenila iz dežele revščine v neko prospariteto. Mislim, da je to vse, kar sem dejansko hotel povedati. In še to naj omenim, da v proračunu, če sem pravilno bral, ni bila nikoder predvidevana ta agencija, tudi niso bili predvidevani nobeni stroški. Ne vem, kako to gre, ampak izgleda, da se to da vse urediti, če je človek v vladi. Dobro, želim veliko uspeha tej agenciji ali karkoli že bo, ampak mi bomo precej kritični do cele stvari in bomo gledali kaj in kdaj bo ta stvar zaživela. Dobro srečo, bodisi če je to volilna propaganda ali ne. Bomo pa kljub temu pazili, da bomo videli, da to ni bila volilna propaganda, pa kaj drugega. Hvala.
Hvala. In še Franc Feri Horvat. Nato pa še besedo vladi.
Hvala za besedo. Spoštovane kolegice in kolegi, minister, državna sekretarka! Najprej opazka, ki bo lahko izzvenela kot neskromna, vendar glede na to, da bom letos dosegel 43 let delovne dobe, naj rečem, vsa ta leta sem se ukvarjal s trženjem in izvozom, mednarodnimi ekonomskimi odnosi na podjetniški, na državni ravni, v vladi, v zbornici in pa zadnjih 12 let tudi tukaj v parlamentu. In vsa leta tukaj, teh 12 zadnjih let - tisti, kiste skupaj bili, kolegice in kolegi, bodisi predvsem v odboru za gospodarstvo ali pa tudi drugače, predvsem o proračunih, sem opozarjal in tudi kolegice in kolegi iz poslanske skupine, da je država Slovenija, predvsem vlada, premalo ofenzivna na področju mednarodnega trženja. In govoriti sedaj, da je to predvolilna poteza, gre, kolegice in kolegi, ali za popolno nepoznavanje stvari - oprostite, ampak to je dejstvo - , ali pa pri vas gre za politikanstvo, ko očitate sedaj ministru, ki je komaj začel delati,in pohvaliti ga je treba, da si je dal to v tem kratkem obdobju za eno od prioritetnih nalog, da je prišel s tem predlogom zakona v državni zbor. Zato bom seveda zakon podprl. Govorite to, da se strategija ne uresničuje, da je to razlog, da se tega zakona ne sprejme. Mešamo jabolka in hruške oziroma vzroke in posledice. Strategija je postavljena dobro, cilje je v redu postavlja, ampak sredstva v proračunu in pa organiziranost in delo vlade oziroma posameznih resorjev - pa ne bi rad komu delal krivico - niso v celoti temu sledili, da bi lahko bili ti cilji uresničeni. Naslednje. Izjemno pomemben argument, ki ga tudi obrazložitev navaja, je vstop v Evropsko unijo. Mi pozabljamo, da ne bomo več vplivali na trgovinsko politiko, da ukinjamo celo tiste prostotrgovinske sporazume, ki smo jih imeli z državami in kjer se je potem povečal na osnovi tega izvoz in tako dalje. Trg bo večji v Evropski uniji, 450 milijonov prebivalcev, ampak tudi konkurenca bo dosti večja, ker bodo vsi štartali na ta trg: in države novečlanice in tudi tretje države. Naslednje. Sredstva v naslednjih dveh proračunih, letošnjem in prihodnjem, so res določena in jih ni možno povečati. Prepričan sem, da v naslednjih letih bo sredstva za te namene potrebno povečati. In pa predvsem to, kar je bila doslej pomanjkljivost, izboljšati mejno organiziranost: in med resorji v vladi, med raznimi agencijami in institucijami v vladi in pa tudi z ustanovami gospodarstva, zbornicami in pa drugimi organizacijami. Glede na to, da smo majhni imamo malo sredstev, malo kadrov, je povezanost toliko bolj potrebnejša. In v tem vidim prednost in glavni namen tega zakona. Okoli same agencije in njene organiziranosti in podobnih zadev se bomo lahko pogovarjali potem naprej, v naslednjem koraku, v drugi obravnavi, ni pa to po mojem danes glavni problem, ko se pogovarjamo o ciljih in konceptu zakona. Govorite o srednjem in malem gospodarstvu, prav to je razlog tudi, da je treba povečati aktivnost vlade in države na tem področju, kajti dokazano je, poglejte si podatke, da je pri nas malo gospodarstvo, obrtnik in tako dalje, se kljub kvalitetni proizvodnji nesorazmerno vključeni v izvoz in pa v mednarodne ekonomske odnose, kar je normalno, ker so sami razdrobljeni, se ne morajo aktivno udeležiti v mednarodnem trženju. Še vprašanje regionalnega razvoja. Prepričan sem, da bodo kvalitetne večje tuje naložbe - ne samo prevzemi dobrih podjetij, ampak predvsem prave tuje naložbe, ker je tudi intenca tega zakona - učinkovitejše trženje tudi na državni ravni in podpora podjetjem, da bo to pomagalo tudi pri skladnem regionalnem razvoju. Dejstvo je danes, da večina manj razvitih regij, da je tudi izvozno šibka, razen izjem - tam, kjer je nekaj močnih izvoznikov. In če hočemo stvari tudi na tem področju izboljšati, se bo skozi tazakon dalo izboljšati, v to sem prepričan. Na koncu, poglejte si, kolegice in kolegi, primerjave, ki so lepo podane tukaj nekatere v gradivu, poznamo tudi druge, kako in kaj počnejo druge države. Kolega Bernik je omenil primer Irske, poglejmo si primer Avstrije, Finske in pa tudi vrste drugih držav. Hvala.
Hvala. Besedo dajem še ministru za gospodarstvo, dr. Lahovnik. Če ne želi, zaključujem splošno razpravo. Prej sem pozval, kdo je tu, kdo želi razpravljati, ste se javili, sem zapisal, sem dal vsem besedo. Proceduralno. Prvi je imel [[...]]
Gospod predsedujoči, v skladu s poslovnikom predlagam, da glede na zanimivost razprave in aktualnost, da podaljšate razpravo za eno uro. Imate to možnost, da naredite, sedaj pa - odločitev je vaša. Hvala.
Takšen predlog lahko da v skladu s poslovnikom predsedujoči. Ugotavljam pa, da vas skoraj polovice ni bilo v času razprave tukaj v dvorani in je sedaj le še, samo trenutek, sedem minut časa za razpravo, nato pa prehajamo na glasovanje. Še proceduralno, kolega Kelemina.
Spoštovani podpredsednik. Prvi sem predlagal proceduralno, roko dvignil, ste dali besedo drugemu poslancu - ste že kršili poslovnik. Drugič. Prej sem točno opazil pri prijavah. Najprej se je prijavil gospod kolega Sok, potem pa gospa Irma, potem drugi naprej, pa ste dali prej besedo Jerovšku, ko je bil omenjen, mu niste hoteli odobriti replike. V skladu, s katerim členom poslovnika mu niste hoteli odobriti replike? Ne! Ima pravico, niti še svojega časa ni izkoristil, pet minut, ki ste mu ga dali. Enostavno se poslužujete enakih metod kot gospa Krebsova in poskušate na vsak način zapreti oziroma kršiti poslovnik, s tem, da poskušate zapreti usta opoziciji in ne pustite, da bi lahko v skladu s poslovnikom repliciral, če ima to pravico. To je nekorektno vodenje in protestiram proti takšnemu in zahtevam, da tudi daste besedo gospodu Jerovšku.
Sprejmem sicer na znanje to, kar ste podali. Ne upoštevam pa, da sem kršil poslovnik. Kolega Jerovšek je želel polemizirati, ni pa imel razloga za repliko. Kolega Petan, niste imeli razloga za repliko, tako da mislim, da nisem kršil poslovnika. Lahko pa to vprašate tudi poslovniško komisijo. Proceduralno, kolega Petan.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Poglejte, vse tole, kar se zdaj dogaja, je popolnoma nepotrebno. Ko smo začeli, je bilo še sedem minut pa še nekaj sekund. Če bi bili razdelili, ko sva se dva javila k besedi, bi lepo vi končali, pa ne bi bilo nobenega problema, nobenih prepirov, nobene slabe volje, ničesar. Samo tegabi se vi držali, predvidenega časa. Enkrat ste že dali, kar je v redu, sedaj je pa še ostalo, pa bi še vprašali, ali še želi kdo besedo, ker je še čas, pa bi zadevo lepo zaključili. Zdaj smo pa vsi slabe volje, z vaše strani na nas čudno gledate, mi vas čudno gledamo. Zakaj? Če pa ni potrebno, če smo pa še imeli čas. In to je moj proceduralni predlog. Dovolite, da tisti čas, ki je bil predviden, ki je bil najavljen, da ga izkoristimo. Zdaj bom pa še nekaj povedal, ker imam besedo, v zvezi s tem najavljenim časom. Vi nas silite, da vzamemo tudi kakšno minuto rezerve, ker nikoli ne vemo, če se bomo lahko na kakšno repliko tudi odzvali, tisto normalno, ki jo vi seveda dovolite ali pa tudi ne, ker to pač gre v ta čas. In zdaj je sedem minut in lahko s kakšno repliko enostavno zaključili ali pa nama dvema bi dali besedo. Jaz bi rabil eno minuto, da bi povedal tisto, kar sem hotel, ker gospa Pavliničeva je navedla napačne trditve, pa bi bili lepo izkoristili čas, pa bi bili zadevo zaključili normalno. Tako je pa nismo, zato je nastala slaba volja, ker ker nam pač, da ne bom prehudo rekel, da ne boste vi užaljeni, čeravno bi tudi lahko rekel, ker vi nam besedo jemljete, slabo voljo povzročate s takim vodenjem, ko ni potrebe, čas je pa bil na razpolago. Hvala lepa
Hvala lepa za vaše pripombe in vaše navedbe. Vendar v vsej dosedanji praksi smo vodili oziroma razdelili tisti dodatni čas po prvem odstavku 71. člena, da smo pozvali, kdo še želi razpravljati, smo zabeležili imena in dali besedo, najprej po pet minut in nihče se drug ni prijavil k razpravi. Če nekoga takrat ni v dvorani, pa potem pride in bi še želel razpravljati, mi je pač žal. Proceduralni predlog kolega Janeza Drobniča bom dal na glasovanje. Ali se državni zbor strinja, da podaljšamo razpravo za 30 minut? Prosim za pozornost, ta proceduralni predlog bom dal na glasovanje. Poglejmo vaše glasovalne naprave. Glasujemo o tem proceduralnem predlogu. Navzočih nas je 49, za je glasovalo 13, proti 35. [[Za je glasovalo 13.]] [[Proti 35.]] Proceduralni predlog ni bil sprejet. S tem zaključujem splošno razpravo o tem predlogu zakona. Na to pa res ne bo replike. Hvala lepa. Ob 18.40 preidemo na naslednjo točko, to so glasovanja.
Spoštovane poslanke in poslanci! Prehajamo na glasovanja zbora o predlogih odločitev. Najprej prehajamo na prekinjeno 1. TOČKO DNEVNEGA REDA - VPRAŠANJA POSLANK IN POSLANCEV. V skladu s predlogom Bogomirja Zamernika bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: "Državni zbor bo na naslednji redni seji opravil razpravo o odgovoru predsednika vlade mag. Antona Ropa na poslansko vprašanje Bogomirja Zamernika, ki se glasi: Kako bo vlada Republike Slovenije v odmevnih primerih, ki so se v zadnjem času pojavili v javnosti [[afera Zbiljski gaj]] , zagotovila enakost pred zakonom za vse državljane?" O tem predlogu sklepa bomo glasovali. Glasujemo. Navzočih nas je 61, za je glasovalo 18 poslank in poslancev, proti 42. [[Za je glasovalo 18.]] [[Proti 42.]] Ugotavljam, da predlagani sklep ni bil sprejet. V skladu s predlogom dr. Andreja Bajuka bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: "Državni zbor bo na naslednji redni seji opravil razpravo o odgovoru predsednika vlade mag. Antona Ropa na poslansko vprašanje dr. Andreja Bajuka o izvedbi zahtev računskega sodišča v zvezi z Durs in centrom za informatiko." Obrazložitev glasu, gospod Bajuk, izvolite.
Hvala lepa, gospa predsedujoča. Vprašanje, ki sem ga zastavil gospodu predsedniku vlade, je zelo enostavno. Odločbe ustavnega sodišča po naši zakonodaji so pač dokončne. Odgovarjal je o nekih revizijah za leto 2002, dejansko je vse bilo povezano z zaključnim računom za leto 2001. Odgovarjal je tudi in pri tem dobil dopolnilno mnenje gospoda generalnega sekretarja,ki pa je izjavil - in to je na magnetogramu in ste vsi slišali -, da je predstojnik centra vlade za informatiko nedolžen. Potem si je pa gospod predsednik vlade dovolil, da je mene obtožil, da sem jaz sodnik. Dejansko je pa sodbo ali obtožbo in tudi dokončno mnenje dalo računsko sodišče, ki pa je sodišče, in vlada nima drugega, kot samo ta zakon spoštovati. Mislim, da je ne samo predmet za razpravo, to bi moral biti predmet za interpelacijo gospodu predsedniku, ker ima dejansko zakon samo eno možnost - mora se ga spoštovati. In te obtožbe, da smo mi sodniki, samo zato, ker vprašamo, zakaj gospod predsednik vlade ne spoštuje zakona, ko pa si istočasno njegov generalni sekretar v njegovi prisotnosti dovoli in reče, da je nekdo nedolžen, ali ni to zavajanje, ali ni to sprenevedanje prve vrste? Zahtevamo to razpravo, ker mislim, da enkrat mora priti do nekega dokončnega razumevanja, za kaj pravzaprav gre, in da bomo napravili konec takšnemu sprenevedanju. Hvala.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu gospod Kelemina. Izvolite.
Hvala lepa. Mojega poslanskega kolega prav gotovo v tej nameri odločno podpiram. Sam sem se veliko ukvarjal, tudi preko komisije za nadzor proračuna in javnih financ, katere član sem, pa tudi po drugih linijah s temi aferami v CVI-ju in jih poznam in vem, kaj se je vse zgodilo, milijarde denarja so se izgubile tam, tudi po nepotrebnem, marsikatera verjetno in nikdar se ni ugotovilo dejansko stanje, tudi poročilo računskega sodišča ni doživelo svojega končnega predloga, tudi na zahtevo, ko se vedno tako radi sklicujete na ugotovitve računskega sodišča, kot je bil tukaj primer pri moji preiskovalni komisiji. Ampak jaz bom to dopolnil in bo poročilo slabše, kot je bilo v predlagani obliki za vas. Bom upošteval mnenje računskega sodišča. Tokrat ga pa ne upoštevate. In računsko sodišče je lepo oziroma sam predsednik je predlagal vladi, naj direktorja CVI-ja razreši funkcije, zaradi vseh kršitev, ki jih je storil kot pooblaščena oseba, vendar očitno, očitno je oblast toliko samozavarovana vase, tako arogantna, poniževalna in tudi se spreneveda, čuti moč, da o takih stvareh enostavno ni potrebno razpravljati. Jaz pričakujem, da boste podprli ta predlog, da se ta zadeva razčisti, ker sami navajate, da ste za to, da ste zainteresirani, da se vse afere, ki izvirajo iz korupcije in ostalih zadev, razčistijo, jaz pričakujem, da se bodo, sicer ste zdaj zavrnili predlog, da bi se razčistile zadeve in afere v zvezi z Zbiljskim gajem. Zakaj nočete, te razprave, je seveda drugo vprašanje. Ali, ker ste sami nekateri kolegi LDS-a tukaj vpleteni ali zakaj? Jaz predlagam oziroma podpiram ta predlog, da se ta zadeva razčisti. Hvala.
Hvala lepa. Slišali smo obrazložitve glasov. Prehajamo na odločanje. Glasujemo. Navzočih nas je 67, za je glasovalo 21 poslank in poslancev, proti 46. [[Za je glasovalo 21.]] [[Proti 46.]] Ugotavljam, da predlagani sklep ni bil sprejet. V skladu s predlogom Jožeta Tanka bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji redni seji opravil razpravo o odgovoru ministrice brez resorja, odgovorne za regionalni razvoj, mag. Zdenke Kovač na poslansko vprašanje Jožeta Tanka, ki se glasi: "Kako se bodo uporabljala sredstva za skladni regionalni razvoj med posameznimi regijami". Gospod Tanko obrazložitev glasu.
Hvala lepa za besedo. Dejstvo je, da imamo takrat, kadar je govora o regionalnem razvoju, vsi polna usta velikih besed, da smo v stanju vse podučevati, na kakšen način naj se te stvari dogajajo. Vendar se nam je zgodilo, da smo na prejšnji seji en zakon o regionalnem razvoju zavrnili, danes oziroma na tej seji smo drugega umaknili. Posledica neizvajanja obstoječega zakona pa je v tem, da regionalne razlike med posameznimi regijami in področji in tudi znotraj področij na teh regionalnih območjih, ki so narejena, naraščajo, kar kaže, da politika,ki jo vodi država na področju regionalnega razvoja, ne ustreza. Dejstvo je, da so vsi zakoni, ki smo jih do zdaj sprejeli, to se pravi zadnji, ki je bil sprejet in ta ki ga predlagam, usmerjen predvsem v tem, da je to politika, kako se bodo sredstva razdelila skladno po prebivalcih in tako naprej ne pa po nekaterih drugih kriterijih. Dejstvo je, da je potrebno na tem področju opraviti neko razpravo, ki bi pripeljala do oblikovanja določenih kriterijev in pa tudi drugih zadev. Mislim, da je pravi čas, da se o tem opravi tudi razprava na naslednji seji.
Hvala lepa. Gospod Anderlič izvolite.
Mislim, da o tem predlogu ne bi smeli glasovati. Da pa ne bo izgledalo, da opozicija nekaj predlaga, mi pa zavračamo, je treba zelo jasno povedati, kaj je gospod Tanko zares rekel. Hvala za besedo. Ne bom rekel, da nisem zadovoljen z odgovorom, samo kadar poslanec ni zadovoljen z odgovorom, po členu, ki govori o tem, da se opravi razprava, se da na glasovanje njegova pobuda. On pravi, da ni nezadovoljen z odgovorom, ampak kljub temu predlaga, da opravimo, prosim lepo, to je neka slaba praksa, nek način, ki ne more biti produktiven za državni zbor, da se kar tako opravi razprava o neki temi, kljub temu da je odgovor bilpodan na seji in da je poslanec z njim zadovoljen. Tako piše tukaj in to je verodostojna listina ali dokument ali kakorkoli že, ki sem jo dobil iz Lotus Notesa, ko sem sprintal. Zato, predsedujoča, predlagam, da vendarle nesporno ugotovimo, da za točko, ki jo pa gospod Tanko predlaga, kar je tudi danes utemeljeval, je potrebno pripraviti gradivo in o tej temi razpravljati, kot predvideva poslovnik, če bo uvrščeno na dnevni red. Ne pa o tem, kar ste pod poslanskimi vprašanji spraševali ministrico brez denarnice. Zato predlagam, predsedujoča, da ugotovite, ali ta predlog sploh izpolnjuje zahteve za glasovanje o tem. Sem pa želel na splošno reči, da preden gremo na glasovanje o takšnih vprašanjih, da se prej to pripravi, ker se nam na vsaki seji ponavlja isto.
Hvala lepa. Gospod Podobnik, samo da poskušam proceduralno pojasniti, da ne bo očitkov, da ne dajemo na glasovanje v skladu s poslovnikom teh predlogov sklepa. 246. člen govori o tem in pravi: "Če poslanec ni zadovoljen z odgovorom, ki ga je dobil na seji, lahko zahteva dopolnitev odgovora. Obrazložitev zahteve poslanca za dopolnitev odgovora ne sme trajati več kot dve minuti, dopolnitev odgovora predsednika vlade ali ministra ali generalnega sekretarja vlade pa ne več kot tri minute." In potem drugi odstavek: "Na predlog poslanca, ki je postavil vprašanje, lahko državni zbor sklene, da bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru vlade ali ministra ali generalnega sekretarja vlade. O tem odloči državni zbor brez razprave." Če drugi odstavek govori o tem oziroma govori o zadovoljstvu ali nezadovoljstvu poslanca z vprašanjem, ampak na predlog poslanca, ki je postavil vprašanje, lahko državni zbor sklene, da bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru vlade ali ministra. Mislim da bomo opravili odločanje o predlogu tega sklepa. Obrazložitev glasu, gospod Podobnik.
Hvala, podpredsednica. Jaz sem bil takrat v dvorani, nas ni bilo veliko, ko je kolega Tanko se dvakrat oglasil pri tej temi. Morda je res začel svoj drugi nastop, tretji nastop, da, ko je pač utemeljeval argumentacijo, da se opravi splošna razprava, ampak iz njegovega drugega nastopa je bilo jasno razvidno, da ni bil zadovoljen z odgovorom gospe ministrice. Jaz bom pa podprl predlog sklepa kolega Tanka. Zakaj? Delitev sredstev na področju regionalnega razvoja bo po mojem mnenju postala zelo občutljiva politična tema v Sloveniji. Imam zelo konkretno izkušnjo. Eden od elementov regionalnega razvoja je tudi tisti razpis, ki bo dal v naslednjih letih veliko denarja turističnim destinacijam po Sloveniji. Eden od razpisov je v proceduri. Doktor Lahovnik mi je včeraj odgovarjal na to vprašanje. Preprosto se je zgodilo, da se je izkoristila arbitrarna odločitev in se je kot enega pomembnih argumentov sprejelo dejstvo, da se nekaterim občinam omogoči, da kandidirajo, drugim pa ne, oziroma firmam, ki so pač locirane na teh območjih. Govorim o občini Cerkno, Idrija, Železniki, Cerklje na Gorenjskem, Kamnik, Škofja Loka pa tudi Semič ali pa morda Mozirje. Jaz sem se danes pozanimal. Ta odgovor, ki sem ga včeraj dobil, žal ne drži. Nekatere firme, ki so vrhunske firme na področju turizma, se žal ne bodo mogle prijaviti na vaš razpis. In razprava, ki jo je predlagal kolega Tanko, je še kako utemeljena, in bom podprl, njegov predlog. Hvala lepa.
Hvala lepa. Res je malo nekorektno, gospod minister seveda bi želel z vami polemizirati, ker ste ga nagovarjali in ogovarjali, in mu očitali, da ni bilo res, kar je včeraj trdil. Žal v tej točki sploh ne more razpravljati, tako da prosim res obrazložite svoj glas. Ni vezano po moji oceni odločanje o tem sklepu na zadovoljstvo ali nezadovoljstvo poslanca ali poslanke z odgovorom. Službe tako ne razlagajo tega člena in če bo spor za v naprej, mislim da je prav, da poslovniška komisija o tem odloči. V drugem odstavku tega člena je dikcija jasna in ne pogojuje na en način zadovoljstva ali nezadovoljstva z odgovorom na podano vprašanje. Tako jaz razumem. Lahko damo na poslovniško komisijo, da to tolmači. Še kdo? Gospod Jerovšek bi želel obrazložiti svoj glas. Izvolite.
Hvala lepa. Glede tega inštituta poslovnika bi bil čas, da bi Tončki odrasli v Tonete in ne bi tako osporavali tega inštituta. Namreč, treba je razbrati iz vsebine razprave postavljavca vprašanja, ali je bil zadovoljen ali ni bil zadovoljen z odgovorom. Ministrica je govorila o vsem drugem, samo o delitvi sredstev za skladni regionalni razvoj ne. Ker je to izredno boleča tema za vladno koalicijo, ker se na tem področju ni premaknilo nič, regionalne razlike se povečujejo. Namesto da bi bili zainteresirani, da prisilimo vlado v to, da se začne na tem področju nekaj premikati, da se začnemo iti politiko enakomernega regionalnega razvoja in spodbujanja tega razvoja, ste proti. Tudi ne dvomim, da boste pri tem glasovanju enako pokazali, da ste proti, v smislu tega, kar je pri predhodni točki gospod podpredsednik, ko se je protestiralo zaradi kršenja poslovnika, rekel, "jemljem na znanje, vendar bomo poslovnik kršili naprej." Tako boste tudi tu - vi jemljete na znanje, da na tem področju morda ni vse v redu, vendar ste pa proti temu, da se o tem v tukajšnjem državnem zboru razpravlja. Umaknili ste zakon o spodbujanju skladnega regionalnega razvoja, ker ga v tem trenutku ne morete več tržiti kot predvolilno propagando, ker pet let ni bilo na tem področju storjenega praktično ničesar. Mi smo postavili vprašanje ravno zaradi tega, ker je na tem področju tako silovit zastoj, ker se razlike povečujejo, ker je stanje vsak dan slabše, pa tiščite glavo v pesek in pravite, da boste glasovali proti. Predlagam, da se tokrat zresnimo. Večina poslancev prihaja iz takšnih regij, tudi gospa podpredsednica, ki je prej tako oponirala, s Koroške, ki je mogoče najbolj prizadeto območje. Zato predlagam, da izglasujemo to točko, da opravimo temeljito razpravo na naslednji seji. Hvala lepa.
Hvala lepa. Tretjič lepo prosim, spoštovani poslanci opozicije, gospod Kelemina in gospod Jerovšek, zdaj ponovno očitate eklatantno kršitev poslovnika nam, ki predsedujemo. Gospod Kelemina je prej jasno rekel, da gospod Pohorec tako krši poslovnik, kot ga jaz vedno kršim Prosim, da ne žalite! To so žalitve, jaz to jemljem kot žalitev in hudo obsodbo. Ne kršim poslovnika, poudarjam, tudi gospod Pohorec ga ne krši. Ko smo o tem razpravljali, ali je poslovniško v redu ali ne, sem tolmačila poslovnik tako, da bomo o sklepu glasovali. To ni kršitev poslovnika. Če kdo s tem ni zadovoljen, lahko po poslovniku zahteva odločitev poslovniške komisije o tem vprašanju. Moja ocena je, da je sklep v skladu s poslovnikom predlagan in o njem bomo odločali. Gospod Butolen, obrazložitev glasu, izvolite.
Hvala za besedo. Omenjenega predloga ne bom podprl iz preprostega razloga. Včeraj smo glasovali o dnevnem redu. Na dnevnem redu te seje je najprej bila tudi točka o skladnem regionalnem razvoju oziroma zakonu. Glasovanje je bilo [[...]] [[Oglašanje iz ozadja.]] Prosim, gospod Jerovšek, jaz sem bil tiho, ko ste vi govorili, in bi prosil, da se tudi vi enkrat vzdržite. Glasovanje je bilo 35 proti 27. 8 poslancev vladajoče koalicije je glasovalo za to, da je točka na dnevnem redu. Če bi gospodje iz opozicije, ki imate 40 glasov v tem parlamentu [[negodovanje v dvorani]] , hodili [[...]]41, sem se zmotil! Če bi torej hodili v službo in bi včeraj glasovali, bi jutri razpravljali 8 ur o regionalnem razvoju, in to o konkretnem zakonu, torej zakonu v prvem branju, in bi bil zakon še v letošnjem letu sprejet. Zdaj pa predlagajo, da en dan razpravljamo o nečem, pri čemer ne bo nobenega sklepa na koncu. Takšno glasovanje je seveda nesmiselno. In res pozivam, da pridete v službo tudi takrat, ko se govori o konkretnih zadevah, ne samo takrat, ko se nabija [[...]] [[Nerazumljivo.]] [[....]]Hvala lepa.
Lepo prosim za mir v dvorani. Tudi obrazložitve glasov so namenjene temu, da obrazložimo svoj glas, prosim, da ne polimiziramo drug z drugim, te pravice nimamo in res prosim v podporo ali za ali proti temu predlogu sklepa. Gospod Petan obrazložitev glasu. Lepo prosim za mir v dvorani.
Hvala za besedo. Jaz bom seveda podprl ta predlog. Kar se pa tiče tega, kdaj bomo lahko razpravljali ali bi lahko razpravljali, o teh stvareh, pa dovolite, da vas spomnim, da tudi na zadnji seji ustavne komisije smo vam mi iz opozicije morali držati sklepčnost, da ste sploh lahko kaj izglasovali, ker je vas polovico manjkalo spoštovani kolegi.
Gospod Petan opozarjam vas, da prosim govorite o [[...]]
Ja, hvala za pripombo. Kar se pa tiče tega glasovanja, da je sploh omogočeno, zato bomo tudi glasoval za njega, bi pa želel koga spomniti pa tudi obrazložiti zakaj mislim, da je prav, da glasujemo, ker če je gospod Tanko rekel: "Ne bom rekel, da nisem zadovoljen", to pomeni, da je dvakrat zanikal. To je isto kot v matematiki minus ena na minus ena, minus ena na minus ena je pa še vedno minus ena, se pravi, še vedno ni bil zadovoljen. Tako da se razumemo. Odločitev, gospa podpredsednica, da ste dovolili, da bomo odločali, je bila popolnoma pravilna in jaz bom glasoval za takšen predlog. Hvala lepa.
Še enkrat prosim, da se res omejimo pri obrazložitvi glasu na to, o čemer bomo glasovali. Gospod Sok ima obrazložitev glasu. Lepo prosim za mir v dvorani.
Hvala lepa za besedo. Saj sploh se ne bi odzval, oglasil o tej razpravi, ampak ta razprava poslanskega kolega Butolena je pa sila zanimiva. On je po profesiji matematik in je izračunal, da ima opozicija večino v tem parlamentu in da je opozicija kriva, da nek zakon ni bil uveden na dnevni red. Kar je pa preveč, je pa preveč. Torej, če je kdo včeraj odločil, da zakon o skladnem regionalnem razvoju ni na dnevnem redu, potem ste seveda k temu prispevali tisti, ki imate večino in ki imate torej oblast v tem državnem zboru. Kar se pa tiče, gospod Butolen, jaz mislim, da bi bilo dobro o tem predlogu razpravljati in da bo vodovod v Halozah prej, če bomo o tem razpravljali, kot pa če ne bomo razpravljali. Hvala lepa.
Saj nič ne zaleže, če opozarjam, da ni ta točka namenjena polemikam, lepo prosim. Gospod Drobnič ima besedo za obrazložitev glasu.
Jaz bom predlog podprl. Glejte, dogajajo se čudne reči tudi na ministrstvu za gospodarstvo, da podpira oziroma podpre za razvoj za te projekte financiranja iz Evropske unije samo tiste, ki so, gre za turistične destinacije, samo tiste, ki so razviti. Že sedaj ugotavljamo povečevanje razlik med posameznimi regijami in zdaj se je ministrstvo za gospodarstvo odločilo, da bo financiralo brez kakršnihkoli kriterijev v naprej samo štiri ali pet projektov. Med temi dobite samo tiste, ki pospešujejo razvoj v že zelo razvitih regijah. Da bi se izognili takšnim pobudam in takšnim rešitvam, je dobro, da bi prisluhnila cela vlada, da ne bi delali takšnih napak. Zato podpiram tako razpravo, ne samo zaradi projekta regionalizacije kot splošno, ampak tudi zaradi posledic sprejemanja na drugih zakonih. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Avšič obrazložitev glasu. Izvolite.
Hvala lepa. Bom glasoval proti iz razlogov, ki jih je že gospod Butolen obrazložil. Nič taka razprava ne pomeni. Obrazlagam pa svoj glas zato, da vprašam gospoda Drobniča, ali misli, da so Lendava, kjer bodo Terme lendavske kandidirale, ali Posavje, kjer bodo Čateške kandidirale, ali so Atomske toplice, najbolj razvite regije v Sloveniji. Treba je prebrati, zakaj so ti razpisi, pa je potem jasno, kdo lahko kandidira, kdo pa ne. Hvala lepa.
Hvala lepa. Slišali smo obrazložitve glasov. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa. Glasujemo. Navzočih nas je 68, za je glasovalo 22 poslank in poslancev, proti 45. [[Za je glasovalo 22.]] [[Proti 45.]] Ugotavljam, da zbor predlaganega sklepa ni sprejel. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Jaz nimam težav, če se vi pogovarjate. Bojim se, da bomo v nadaljevanju glasovali o amandmajih in bo mogoče potrebno nekaj več pozornosti. Zaradi vas prosim, da ste malo bolj pozorni. Nadaljujemo s prekinjeno 2. točko dnevnega reda - to je z drugo obravnavo predloga zakona o zaposlitveni rehabilitaciji in zaposlovanju invalidov. Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih. Najprej bomo glasovali o amandmaju poslanske skupine Združene liste socialnih demokratov k 10a. členu. Glasujemo 10a. člen. Navzočih nas je 67, za je glasovalo 41 poslank in poslancev, proti 17. [[Za je glasovalo 41.]] [[Proti 17.]] Ugotavljam, da je bil amandma sprejet. Prehajamo na glasovanje o amandmaju istih predlagateljev k 12. členu. Glasujemo. Navzočih nas je 64, za je glasovalo 51 poslank in poslancev, proti 3. [[Za je glasovalo 51.]] [[Proti 3.]] Ugotavljam, da je tudi ta amandma sprejet. Glasujemo še o amandmaju poslanca mag. Andreja Vizjaka k 61. členu. Prekinjam glasovanje, obrazložitev glasu, gospod Drobnič, izvolite.
Jaz bom ta amandma podprl. Ta amandma je nekako identičen, kot smo ga vložili tudi v Novi Sloveniji in odpira povečanje zaposlovanja v javnem sektorju. Če pogledamo primerjalno študijo, kako je kvotni sistem uveljavljen v večini evropskih držav, potem lahko ugotovimo, da se večina držav odloča za to, da v večjih procentih se dodeljuje za javni sektor in je bolj obligatoren. So večje obremenitve. Manj ali pa nič za tržni sektor. Zato je ta pobuda logična in tudi bolj skladna z nekakšno splošno usmeritvijo v okviru Evropske unije. Ravno podatki, ki jih je pokazala vlada, glede zastopanosti, glede zaposlenosti invalidov v javnem in pa privatnem sektorju, kažejo, da je javni sektor, kar se tega tiče, podhranjen, in kar se tiče tržnega sektorja pravzaprav obremenjen bolj kot javni sektor. Zato je logično, smiselno in potrebno, da se določi ta višja kvota za javni sektor. S tem se bo vsaj malo odprla možnost za zaposlitev tistih dvajset tisoč brezposelnih invalidov, vsaj malo to zagotovo ne bo, bo pa pripomoglo k lajšanju stisk. Če hočemo biti država, ki tudi v praksi zagovarja enakost dostopa zaposlitev, potem je potrebno ta amandma sprejeti.
Hvala lepa. Prehajamo na glasovanje o amandmaju kolega Vizjaka. Glasujemo. Navzočih nas je 66, za je glasovalo 18, proti 43. [[Za je glasovalo 18.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da amandma ni bil sprejet. K besedi vabim državno podsekretarko, gospo Tutta, izvolite.
Hvala lepa. V skladu s prvim odstavkom 138. člena poslovnika vlada predlaga, da se tretja obravnava zakona opravi na tej seji. Hvala lepa.
Hvala lepa. Ker so bili v drugi obravnavi sprejeti amandmaji k manj kot desetini členov dopolnjenega predloga zakona, predlagatelj zakona predlaga, da zbor na podlagi prvega odstavka 138. člena poslovnika še na tej seji obravnava tretjo obravnavo. Prehajamo na odločanje o navedenem predlogu. Sklep ne bo sprejet, če mi bo nasprotovala več kot tretjina navzočih poslancev. Glasujemo. Navzočih nas je 65, za je glasovalo 53 poslank in poslancev, proti 11. [[Za je glasovalo 53.]] [[Proti 11.]] Ugotavljam, da je predlagani sklep sprejet. Državni zbor bo tretjo obravnavo predloga zakona opravil v petek, 21.05.2004, po končani zadnji točki dnevnega reda te seje. Službe zbora bodo pripravile pregled, v katerega bodo vključeni sprejeti amandmaji in členi, h katerim so bili predlagani amandmaji sprejeti. Amandmaje k tem členom lahko kvalificirani predlagatelji vložijo do začetka tretje obravnave predloga zakona na seji zbora. Prekinjam to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 4. točko dnevnega reda - s prvo obravnavo predloga zakona o javni rabi slovenščine. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: "Predlog zakona o javni rabi slovenščine - prva obravnava je primeren za nadaljnjo obravnavo." Predlog zakona o javni rabi slovenščine - prva obravnava je primeren za nadaljnjo obravnavo. Obrazložitev glasu. Gospod Jelinčič Plemeniti, izvolite.
Hvala lepa, gospa predsedujoča. V Slovenski nacionalni stranki bomo podprli ta zakon, ker sodimo, da je potreben in pomemben. Navkljub temu, da bodo potrebni neki popravki, kajti v mnogo segmentih so se jezikoslovci nasploh poigravali s slovenskim jezikom tako, da smo dobili kar marsikatere izraze, ki nekako ne govorijo o dejanskih zadevah, ampak nekako opisno opravljajo stvar, ko na primer, oljčno olje, ker pač jezikoslovci ne vedo, da se ne prešajo oljke, ampak olive in zaradi tega bi moralo biti olivno olje. Pričakujemo v kratek, da bomo imeli tudi jablanin kis namesto jabolčnega kisa, pa še kaj podobnega. Sodim, da bi bilo dobro, če bi tudi takšne zadeve uvedli notri v zakon, da bi določenim jezikoslovcem prepovedali krotovičiti slovenski jezik, kot ga krotovičijo nekateri. Drugače pa še enkrat. Slovenska nacionalna stranka bo podprla ta zakon, zagotovo bodo potrebni še posamezni amandmaji. Hvala lepa.
Hvala lepa. Nihče več ne želi razpravljati. Prehajamo torej na odločanje o predlogu sklepa, da je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo. Glasujemo. Navzočih nas je 66, za je glasovalo 54 poslank in poslancev, proti 8. [[Za je glasovalo 54.]] [[Proti 8.]] Ugotavljam, da je zbor predlagani sklep sprejel, zato bo zakon dodeljen v obravnavo matičnemu delovnemu telesu. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo danes z zadnjo prekinjeno 6. točko dnevnega reda, to je s prvo obravnavo predloga zakona o spodbujanju tujih neposrednih investicij in internacionalizacije podjetij prva obravnava. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o spodbujanju tujih neposrednih investicij in internacionalizacije podjetij, prva obravnava, je primeren za nadaljnjo obravnavo. Obrazložitev glasu, dr. Bajuk.
V imenu poslanske skupine, hvala lepa, gospa predsedujoča. V svoji razpravi mislim, da sem jasno obrazložil, kako je ta zakon v svojem bistvu v nasprotju s strategijo, ki jo je sprejela ta ista vlada za razvoj gospodarstva Republike Slovenije. Da se dejansko loti samo ene obrobne točke, o ključnih stvareh pa molči. Kot celotna vlada pa molči o resničnih problemih, s katerim se sooča naše gospodarstvo. Dejstvo pa je, da zakonu, ne bomo nasprotovali, in to v upanju in v popolnem prepričanju, da bo prišla možnost, da bomo lahko spremenili določene bistvene napake. Bistvena napaka tega zakona pa je, da dejansko ne ureja nič, ampak samo pravi, kako in kdaj bo minister morda uredil to z nekim petletnimi programi v prihodnosti Da se popolnoma izbriše iz procedure za reševanje problemov, skupnih problemov Slovenije, ta državni zbor, je to pozicija, s katero se v Novi Sloveniji ne bomo nikoli sprijaznili. Ta državni zbor ne sme nikoli več dovoliti, da bo izvršilna oblast sama delala stvari in sama sebi odgovarjala in da ne bo prišla v ta državni zbor, da bo tukaj dobila tista navodila, ki jih mora v parlamentarni demokraciji dobiti. Ta zakon ima to bistveno napako in upam, da jo bomo tudi lahko rešili. Sicer pa je odveč, ker končno ne bo rešil nobenega problema, tistih bistvenih, s katerimi se sooča naše gospodarstvo. To, kar ta vlada dela, da taji in zanika vse probleme, ki so vsakemu v Sloveniji, ki hoče malo razmisliti o njih, jasni, je sicer žalostno, a vendar, kot sem rekel na to smo navajeni. Ta vlada je pač takšna, kakršna je. Saj bo kmalu konec. Hvala.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu, gospod Kavčič. Izvolite.
Podprl bom predlog zakona, zato ker daje nadaljevanje, predstavlja nadaljevanje tistega, kar je omogočilo Sloveniji, da se je po osamosvojitvi tudi postavila na svoje ekonomske temelje. Vpetost slovenske ekonomije v mednarodne tokove je bila tista, ki je omogočila, da smo se Slovenci po osamosvojitvi tudi hitro lahko preorientirali, kar zadeva ekonomske tokove s tujino. Seveda pa je to ukvarjanje z gospodarstvom v sodobnih pogojih slovenskega članstva v Evropski uniji omejeno. Mora biti podvrženo določenim standardom. In to urejenost sodobnega ukvarjanja z mednarodno usmerjenim gospodarstvom prinaša ta predlog zakona, zato ga velja podpreti.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu, gospod Sok. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovane kolegice in kolegi! Enkrat sem se že danes pri tem zakonu oglasil. Bral sem ene podatke o nezaposlenosti, ki je zelo akuten problem v Republiki Sloveniji, in ta se, iz teh podatkov izhaja, celo povečuje. Ta zakon, tako kot je napisan, dejansko v tem trenutku ne rešuje ničesar. Poglejte, v 21. členu piše, da bo vlada šele podzakonske akte iz 5. in 10. člena sprejela šele eno leto po uveljavitvi tega zakona. Se pravi, to, kar nalaga vladi, da sprejme program investicij, in da sprejme program spodbujanja internacionalizacije podjetij, bo šele čez eno leto. Se pravi nekaj sprejemamo in dejansko se tukaj pojavi dvom, da ne sprejemamo nekaj zaradi volitev. Takšen način je sigurno napačen pristop k razreševanju temu, kar vlada sama priznava, ko govori, da gre pri izpolnjevanju njene strategije za implementacijski deficit. To je napačen pristop. Mi temu v Novi Sloveniji pravimo, da gre za razkorak med besedami in med dejanji. Kot je že predsednik, doktor Bajuk, povedal, zakonu ne bomo nasprotovali, bomo pa spremljali, kaj se bo na tem področju dogajalo, in kot opozicija seveda tudi na to opozarjali. Hvala lepa.
Hvala lepa. obrazložitev glasu, gospod Pohorec, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Naša poslanska skupina bo predlog zakona podprla oziroma predlog sklepa, kakršen je predlagan, iz razloga, da bolje sedaj kot nikoli. Tudi mi menimo, da bi že tak zakon rabili prej, ampak sedaj je prišel na poslanske klopi in ga bomo danes podprli, da bi bil čimprej nared. Jaz se strinjam, da je predvolilni zakon, ker so v jeseni volitve. In vse, kar bomo odslej naprej sprejemali, je predvolilni zakon. Tudi vaših osem zadnjič na izredni seji, pa tisti, ki so še pripravljeni za izredno sejo, vsi so predvolilna propaganda! Zdaj pa sprejmimo še tega! Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Drobnič, obrazložitev glasu.
Predvolilni zakon gor ali dol. Vse stvari, ki se dogajajo od prvega dne od volitev naprej, vse je predvolilno. In kaj kdo bolj reče, mislim, da to ni potrebno. Je pa treba ugotoviti nekaj: kakšni zakoni prihajajo. V zadnjem času so se pojavili trije ali štirje zakoni, ki imajo značaj neke resolucije, neke splošne razprave, ki niso nič oprijemljivega. Če bi želeli internacionalizirati naša podjetja ali pa povečati investicije, tako temeljne kot ne vem kakšne vse bi morali spremeniti zakonodajo na drugih področjih. To, kar smo pravzaprav že sprejemali. Zakon o delovnih razmerjih je bil priložnost, potem zakon o gospodarskih družbah pa zakon o vrednostnih papirjih, pa še marsikaj bi se našlo. Tam ostajajo stvari rigidne. In to pomeni prispevek k razvoju oziroma internacionalizaciji ali pa vlaganju tujine na naše področje. Glede na to, da vlada nima pravih odgovorov, ponuja takšne meglene. V temeljnih aktih bi morali, v temeljnih zakonih. Seveda, za ministra je tole malce smešno, se nasmiha, ampak dobro, to je za vas neka takšna vaba. V zvezi s podjetništvom je bilo enako. Kako se bo podjetništvo razvijalo pri nas - z nekimi parolami. To ne, absolutno ne na tak način. Ta zakon je nepotreben. Ni mu moč ne nasprotovati in ga ne podpreti. Pomembno je, ali vlada res to hoče in potem tudi to uresniči, ali s takim zakonom ali pa brez takega zakona. Zakona ne bom podprl.
Hvala lepa. Slišali smo obrazložitve glasov. Lahko preidemo na odločanje o predlogu sklepa? [[Da.]] Če kdo želi glasovati, prosim, da gre na svoje mesto, ker bomo glasovali o predlogu sklepa, da je predlog zakona primerna podlaga. Glasujemo. Navzočih nas je 61, za je glasovalo 46 poslank in poslancev, proti 5. [[Za je glasovalo 46.]] [[Proti 5.]] Ugotavljam, da je predlagani sklep sprejet, zato bo zakon dodeljen v obravnavo matičnemu delovnemu telesu. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Vsem se za sodelovanje lepo zahvaljujem! Prekinjam 36. sejo državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 10.00 uri. Hvala lepa.