Ingen har bedt om ordet.[[Votering, se side 278]]
Etter ønske fra helse- og omsorgskomiteen vil presidenten foreslå at taletiden blir begrenset til 5 minutter til hvert parti og 5 minutter til statsråden. Videre vil presidenten foreslå at det blir gitt anledning til replikkordskifte på inntil tre replikker med svar etter innlegg fra medlemmer av Regjeringen innenfor den fordelte taletid. Presidenten vil videre foreslå at de som måtte tegne seg på talerlisten utover den fordelte taletid, får en taletid på inntil 3 minutter. – Dette anses vedtatt. Første taler er Sonja Irene Sjøli – for saksordføreren, Inge Lønning, som er medlem av Lagtinget.
Norsk pasientregister har siden 1997 vært etablert som et avidentifisert register med konsesjon fra Datatilsynet. Registeret har som formål å gi grunnlag for administrasjon, styring og finansiering av spesialisthelsetjenesten. I Ot.prp. nr. 49 for 2005-2006 foreslår Regjeringen at Norsk pasientregister gjøres personidentifiserbart. Formålene med registeret foreslås utvidet slik at registeret kan benyttes til medisinsk og helsefaglig forskning. I tillegg skal det danne grunnlag for sykdoms- og kvalitetsregistre. Det framholdes fra Regjeringens side at dagens register ikke kan ivareta disse formålene på en tilfredsstillende måte, fordi det ikke er mulig å følge den enkelte pasient gjennom behandlingsforløpet, idet registreringsenheten ikke er «pasient», men «hendelse» i spesialisthelsetjenesten. En samlet komite stiller seg bak Regjeringens vurdering – at det er hensiktsmessig å kunne følge pasientforløp, for å legge bedre til rette for forskning og kvalitetssikring av helsetjenestene. Dette vil gi grunnlag for utvikling av et bedre pasienttilbud. Det foreliggende forslaget reiser imidlertid også prinsipielle spørsmål om hvordan vi skal balansere hensynet til personvernet opp mot hensynet til å fremme forskning og utvikling i helsesektoren. Det går en klar skillelinje mellom regjeringspartiene og opposisjonen om hvor strenge krav vi skal stille til vern av sensitive personvernopplysninger i det nye helseregisteret. Utgangspunktet for komiteens flertall er at helseopplysninger i sin natur er sensitive, og at dette innebærer at personvernet må tillegges særlig vekt i sammenheng med behandling av slike opplysninger. Regjeringens forslag om et personidentifiserbart register uten samtykke innebærer at store mengder sensitiv informasjon samles på ett sted, uten at pasientene har anledning til å reservere seg mot denne registreringen. Slik flertallet ser det, innebærer departementets forslag til registerform en betydelig svekkelse av personvernet for enkeltpasienter og samtidig en kollektiv risiko for misbruk av svært sensitiv informasjon. Komiteens flertall mener at det faktum at flere personer vil få tilgang til sensitive helseopplysninger, i seg selv innebærer en dårligere ivaretakelse av pasientenes behov for diskresjon, uavhengig av regler om taushetsplikt. Dette mener vi er problematisk, særlig sett i lys av at pasientene ikke gis anledning til å reservere seg mot registrering. Selv om de samfunnsmessige fordelene ved et personentydig register er åpenbare, mener flertallet med andre ord at de personmessige ulempene er betydelige. Høyre har fått støtte fra de øvrige opposisjonspartiene i kravet om ekstern kryptering av pasientenes identitet i det nye helseregisteret, og det er vi glade for. Dette vil innebære at ingen vil få adgang til kryptert identitet og pasientenes faktiske identitet. En slik løsning mener vi bedre vil sikre vern av den enkeltes krav på vern av sensitive opplysninger og samtidig redusere risikoen for kollektivt misbruk av opplysningene. Både Datatilsynet, Kompetansesenter for IT i helsesektoren, Den norske lægeforening, Nasjonalt senter for telemedisin, Landsforeningen for hjerte- og lungesyke og Funksjonshemmedes fellesorganisasjon tar til orde for en ekstern kryptering av personvernet og støtter også komiteens flertall. Kravet om ekstern kryptering kommer i tillegg til de øvrige sikkerhetstiltak som Regjeringen foreslår. Komiteens flertall har lagt til grunn at det er mulig å følge et pasientforløp også ved ekstern kryptering, men at dette er noe mer arbeidskrevende og innebærer at bare helseinstitusjonene kan ta kontakt med pasienten. De ulempene dette medfører for forskerne, vil klart oppveies av et bedre personvern. Regjeringspartiene anfører i innstillingen at flertallets forslag innebærer at det må etableres en ny registerform. Dette kan neppe være et argument mot en ordning med ekstern kryptering. Det er politikken som må legge premissene for lovgivningen, og ikke omvendt. Regjeringspartiene har flere ganger, senest i debatten i Stortinget før i dag, påpekt at foregående regjering sendte ut et høringsutkast i tråd med det de nå foreslår. Og det er riktig. Men i motsetning til nåværende regjeringspartier har opposisjonen vært villig til å lytte og til å justere loven i forhold til de alvorlige innvendingene som er reist av hensyn til personvernet, bl.a. fra de instanser som jeg nevnte tidligere i mitt innlegg. Når Regjeringen nå foreslår å samle store mengder sensitiv informasjon i personidentifiserbar form, uten at pasienten har anledning til å reservere seg mot dette, mener vi det er oppsiktsvekkende at en ikke er villig til å sikre en best mulig ivaretakelse av personvernet.
Jeg skal ikke holde noe debattinnlegg, for debatten gikk i Stortinget tidligere i dag i en tilsvarende sak. Jeg skal bare gjøre rede for at Arbeiderpartiet, Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet fremmer forslag om endring av lovteksten. Vi mener at lovteksten må gjenspeile det faktum at våre personidentifiserbare registre er internt krypterte, og foreslår derfor en alternativ lovformulering til proposisjonens forslag.
Representanten Rune J. Skjælaaen har tatt opp det forslaget han viste til.
Jeg skal heller ikke bidra til å gjøre dette lenger enn nødvendig, men bare si at slik Regjeringa og regjeringspartiene ser det, mener vi at det avidentifiserbare registeret vi har i dag, ikke kan ivareta det behovet vi har for å administrere og styre helsetjenesten på en god nok måte. Grunnen til det er, som det ble synliggjort også i debatten i Stortinget, at vi ikke kan følge den enkelte pasient gjennom behandlingsforløpet i et slikt register. Det er en overordnet oppgave for Regjeringa å sørge for at befolkningas helse ivaretas på en best mulig måte. Når det da er slik at det registeret vi i dag har, ikke gir tilstrekkelig informasjon om i hvilken grad helsetjenesten er i stand til å sikre hele befolkninga god tilgang til helsetjenester av høy kvalitet, mener vi at vi må gjøre noe med det. Vi mener i likhet med alle, tror jeg, at god kvalitet på behandlinga er svært viktig for at befolkninga skal ha tillit til helsetjenesten. Da er det et problem at vi mangler oversikt over sjukeligheten i befolkninga. Jeg skal bare nevne ett eksempel for å illustrere det: Hjerte- og karsjukdommer er, som vi kjenner til, den vanligste dødsårsaken i Norge. Men vi vet ikke hvor mange som får hjerteinfarkt hvert år, hvor mange som overlever, og om overlevelsesgraden er den samme for kvinner og menn f.eks. Mangel på slike data gjelder dessverre for svært mange sjukdommer. Ett viktig unntak er kreft, gjennom Kreftregisteret, som kjent. Dette er bakgrunnen for at vi foreslår Norsk pasientregister i den formen som vi gjør. Da får vi bedre data og muligheter til å forske mer, og balanserer det opp mot det andre viktige hensynet, nemlig personvern. Men hele formålet med dette er å kunne gi pasientene et bedre pasienttilbud.
Flere har ikke bedt om ordet til sak nr. 2.[[Votering, se side 280]]
Næringskomiteen har hatt til behandling Ot.prp. nr. 85 for 2005-2006, om endringer i sjømannsloven. Komiteen har merket seg at saken i hovedsak dreier seg om å innføre fastsatte regler om ikke-diskriminering på arbeidsplassen, som vi er forpliktet til gjennom EU-retten, og som også er gjennomført i annen norsk arbeidsrettslovgivning. Komiteen ser det som naturlig at disse endringene også blir tatt inn i sjømannsloven. Komiteen har for øvrig ikke hatt noen andre merknader til Regjeringens forslag.
Det foreliggende lovforslaget er egentlig en oppfølging av EUs direktiv om likebehandling i arbeidslivet og om informasjon til og konsultasjon med arbeidstakerne. I norsk rett er disse direktivene tidligere felt ned i arbeidsmiljøloven, og nå står altså sjømannsloven for tur. Sjømannsloven har i dag ikke bestemmelser som gir et eksplisitt forbud mot diskriminering i arbeidslivet. Regjeringen foreslår at to nye kapitler innføres i loven. De omhandler likebehandling i arbeidslivet og forbud mot diskriminering og informasjon til og konsultasjon med virksomhetenes tillitsvalgte. Lovforslaget inneholder altså et forbud mot direkte og indirekte diskriminering på grunn av politisk syn, medlemskap i arbeidstakerorganisasjon, seksuell orientering, funksjonshemning eller alder. Det gis dessuten regler om informasjon og konsultasjon til anvendelse på skip registrert i Norsk Ordinært Skipsregister. Loven omfatter alle sider av et arbeidsforhold til sjøs – fra utlysning av en stilling til stillingen opphører. Forbudet mot diskriminering vil følgelig også komme til anvendelse ved forhold som f.eks. forfremmelse og fastsettelse av lønns- og arbeidsvilkår. Loven kan imidlertid ikke anvendes ved forskjeller som oppstår mellom arbeidstakere på grunn av medlemskap i en arbeidstakerorganisasjon, altså som følge av tariffavtalte lønns- og arbeidsvilkår. I kampen mot sosiale forskjeller i norsk og for så vidt også i internasjonal skipsfart har de foreslåtte endringene i sjømannsloven derfor en relativt begrenset virkning. Her må det da åpenbart andre virkemiddel til. Sjøfolks lønns- og arbeidsvilkår er dessverre en konkurransefaktor i dagens skipsfart. Etter hvert som lønnskostnadenes betydning for drift av skip, i hvert fall på noen områder, blir mindre, og kravene til kunnskap og kompetanse kommer til å øke – og det faktum at flere og flere land slutter seg til ILOs regelverk på dette området – vil også sjøfolkenes sosiale vilkår forhåpentligvis utliknes etter hvert. I norsk skipsfart, norsk innenriksfart, står vi imidlertid overfor en ganske akutt situasjon der norske skip med norske lønns- og arbeidsbetingelser i økende grad møter konkurranse fra utenlandske skip med helt andre lønns- og arbeidsvilkår. Norsk Sjømannsforbund ser ingen annen løsning på dette enn at loven om allmenngjøring av tariffavtaler også må kunne gjøres gjeldende i norsk territorialfarvann. Med en økende trafikk mellom norske havner, og for så vidt på norsk sokkel, av utenlandske skip med utenlandsk mannskap er dette en trussel som vi er nødt til å ta alvorlig i tida som kommer.
Flere har ikke bedt om ordet til sak nr. 3.
Næringskomiteen har hatt til behandling Ot.prp. nr. 87 for 2005-2006 om lov om skipssikkerhet. Komiteen har merket seg at dette forslaget til lov er en opprydning i eksisterende lovverk som til dels er blitt foreldet, og man har foretatt en god og nødvendig opprydning i dette regelverket. Dette er en modell som Regjeringen også bør vurdere å benytte på annet lovverk som trenger revidering. Saken er enstemmig fra næringskomiteens side. Jeg vil imidlertid bemerke følgende: I lovforslaget legges det opp til et omfattende forskriftsverk. Jeg vil anmode Regjeringen om at man er forsiktig med å lage et for omfattende forskriftsverk, slik at regelverket ikke blir for komplisert for dem saken gjelder, og for de virksomheter som skal rette seg etter denne loven. I tillegg vil jeg bemerke at under behandlingen har komiteen mottatt en henvendelse fra Norsk Forening for Fartøyvern, NFF, som er bekymret for at flåten av verneverdige fartøy vil få problemer med å etterkomme et slikt modernisert lovverk på områder som f.eks. mannskapsopplæring og byggtekniske krav. Jeg vil be om at Regjeringen tar høyde for dette innspillet når man skal utarbeide forskriftene knyttet til loven, slik at de som driver med et godt og nødvendig fartøyvern, ikke blir lidende ved at vi har innført et nytt lovverk på området.
Alvorlige skipsulykker i Middelhavet, Den engelske kanal og faktisk også utenfor vår egen kyst understreker betydningen av at vi får et bedre internasjonalt regelverk for sjøsikkerhet. I likhet med ulykken med lasteskipet «Server» utenfor Fedje den 12. januar har flere andre forlis den siste tida vært årsak til alvorlige skader på marint liv og på miljø. Ulykkene er påminnelser om at arbeidet med sikkerhet til sjøs krever kontinuerlig innsats både nasjonalt og internasjonalt. Skjerpede krav til teknologi, utrustning, sikkerhet, miljø, kunnskap og kompetanse er nødvendig i en globalisert næring der krav til høy sjøsikkerhet og miljø altfor lenge har fått lov til å vike for det jeg vil kalle for rene profitthensyn. Jeg er glad for at norske myndigheter gjennom den internasjonale sjøfartsorganisasjonen IMO har gått i bresjen for økte krav til sikkerhet og miljø, og at dette møysommelige arbeidet etter hvert også gir resultat. Da skulle det bare mangle om vi ikke selv skikker vårt eget bo. Jeg er derfor glad for at vi nå får en moderne og framtidsrettet lov om skipssikkerhet. Den vil være et veldig godt redskap for bedre sjøsikkerhet. Lov om skipssikkerhet er faktisk den mest omfattende lovreformen som vi har hatt i maritim sektor på mange år. Skipssikkerhetsloven er ikke bare en oppdatering av et hundreårig lovverk. Målet har da vært å utforme en lov som reduserer risikoen ved å ferdes til sjøs til et minimum, og at skip framstår som sikre arbeidsplasser. Forslaget til lov som Regjeringen fremmer, og som vi behandler nå, vil komme til å gjelde fra et skip prosjekteres til det hogges opp. Men den viktigste endringen i det foreliggende lovforslaget er at hovedansvaret for sikkerhet og miljø flyttes fra skipsføreren til rederiet. Hovedansvaret for å oppfylle lovens krav plasseres altså hos rederiet. Enkeltpersoner i rederiet og rederiet som foretak vil være de som primært kan straffes ved overtredelse av loven. Tidligere har dette ansvaret ligget hos skipsføreren, og det har vist seg vanskelig å stille rederier til ansvar for ulykker og forlis. Lovendringen bidrar derfor til et effektivt sanksjonssystem, med tvangsmulkt og tilbaketrekking av sertifikat som nye reaksjonsformer. På samme tid blir det nå stilt krav til et kvalitetssikringssystem for alle rederier og skip. Rederier skal, som andre bedrifter på landjorda, etablere planer, instrukser og sjekklister for viktige operasjoner om bord – fra beredskap, vedlikehold, bemanning og opplæring til miljøvern. Arbeidet med et kvalitetssikringssystem skal forankres i rederienes øverste ledelse. Hensikten er at rederiene skal utvikle en god og systematisk sikkerhetskultur i alle ledd, både på land og på skip. Dette er viktig for å styrke sjøsikkerheten. La meg til sist understreke at et nytt lovverk krever oppfølging. Jeg forutsetter at kontrollinstansene tilføres ressurser nok til å følge opp loven og dens intensjoner. Sjøfartsdirektoratet er forvaltnings- og myndighetsorgan for arbeidet med sikkerheten til sjøs. Direktoratet skal utføre både direkte og overordnet kontroll. De siste årene er virksomheten vridd i retning av den overordnede kontrollen. En stor del av arbeidet med tilsyn med skip er for øvrig overlatt til klassifikasjonsselskapene. Utviklingen innenfor skipsfarten understreker behovet for utvidet havnestatskontroll. Ikke minst sjømannsorganisasjonene har vært opptatt av dette. Skip som ikke tilfredsstiller internasjonale krav til sikkerhet, bør simpelthen lukes ut og sanksjoneres mot. Jeg viser spesielt til ILOs konvensjoner om arbeidsforholdene for sjøfolk. Vi har dessverre sett nok av eksempler på at rederier og skip bryter ILOs konvensjoner, og at utenlandske sjøfolk tilbys lønns- og arbeidsvilkår som ligger langt utenfor det akseptable. Jeg minner om at sjøfolks arbeidsmiljø er gjenstand for havnestatskontroll, på samme måte som tekniske krav til skipet og dets sertifikat. Det er viktig at dette nå følges opp.
Også jeg, som forrige taler, vil understreke den store endringen her. Det som nå er den viktigste endringen i loven, er at hovedansvaret for å oppfylle lovens krav plasseres hos rederiet. I stor grad flyttes da en del av ansvaret fra skipsfører til rederi. Det tror jeg er en veldig viktig presisering og avklaring i lovverket. Rederier må utarbeide planer, instrukser og sjekklister for all aktivitet som skal drives om bord i en båt, og det er viktig at det ansvaret plasseres på rett sted i et selskap eller i et rederi, og at arbeidet med kvalitetssikring er forankret i rederiets øverste ledelse. Jeg synes det er en veldig viktig presisering i lovverket. Etter avgivelsen av denne innstillingen har det kommet opp en diskusjon omkring forskrifter som styrker sikkerhet og tilsyn for arrestanter om bord i skip. Det foreligger ikke i dag slike forskrifter. Lov om skipssikkerhet er hjemmelsgrunnlaget for eventuelle forskrifter. Diskusjonen har kommet opp etter en tragisk hendelse om bord i en av Color Lines ferger, der en ungdom ble tatt i forvaring, satt i arrest. I den perioden han ikke var under tilsyn, greide han å ta sitt eget liv. Det er en veldig alvorlig situasjon, når vi vet at slike regler for tilsyn ikke finnes, og at det offentlige ikke har lagt på plass slike regler. Så det jeg har lyst til å understreke i forbindelse med denne saken, er at Nærings- og handelsdepartementet nå må ta initiativ til at et slikt regelverk blir vurdert, at det blir utarbeidet regelverk som sikrer tilsyn, slik at vi unngår slike tragiske hendelser. Jeg har i den sammenhengen lyst til å vise til at en har gjennomført de samme innstrammingene når det gjelder arrest og forvaring på land. Det er nye og strengere sikkerhetsrutiner for innbringelse av personer i politiarrest. Et utvalg som har jobbet med politiarrestprosjektet, påpeker at det innskjerpede regelverket har bidratt til å hindre at liv har gått tapt. Så en kan da antakelig lære veldig mye av det arbeidet som er gjort i forbindelse med det prosjektet, og ta i bruk den erfaringen også for situasjoner om bord i båtene. For det er ikke til å legge skjul på at på passasjerferger og cruisebåter, der det må være en arrest – jeg vil understreke at det er viktig at det er muligheter til å ta personer i forvaring med tanke på sikkerheten til dem som er om bord, både mannskap og passasjerer – må det også være regler, for det er ofte slik at de personene som tas i forvaring eller settes i arrest, er ruspåvirket. Da er det viktig at det finnes et regelverk for alle rederier som driver slik virksomhet, som ivaretar akkurat det behovet. Det bør utarbeides en slik forskrift. Jeg vil be om at det følges opp av departementet, og at en selvsagt tar hensyn til de innspill som jeg tror vi må få fra andre områder i samfunnet der en har tilsvarende regelverk.
Fleire har ikkje bedt om ordet til sak nr. 4.[[Votering, sjå side 283]]
Finanskomiteen fremmer i denne saken en enstemmig innstilling. Finansdepartementet legger i proposisjonen fram flere forslag, bl.a. forslag til enkelte endringer i gjeldende regler om forvalterregistrering av aksjer i norske selskapernye regler om obligasjoner med fortrinnsrett som skal erstatte reglene i finansieringsvirksomhetsloven kapittel 2 om obligasjonslån med pantesikkerhet i utlånsporteføljeen begrenset endring i lov om eiendomsmegling om gjensidig godkjenning av yrkeskvalifikasjonerhjemmel i sentralbankloven for å innhente politiattest for ansatte i og andre med tjeneste for Norges Bankendringer i sparebankloven og forretningsbankloven som innebærer forbud mot at administrerende direktør er medlem av bankens styre, og opphevelse av reglene om fellesmøte mellom styre og henholdsvis forstanderskap og representantskapregler om fradragsberettiget pensjonssparing for frilansere I proposisjonen drøftes også enkelte spørsmål knyttet til sparebankstruktur. Finanskomiteen mener departementet på en god måte har drøftet de endringene som nå foreslås, og alle foreslåtte endringer støttes av komiteen. La meg kort få omtale de foreslåtte lovendringer og presisere de merknader som komiteen har i sin innstilling. Forslagene som er fremmet i proposisjonen vedrørende forvalterregistrering, tar hensyn til den tilrådning som ble fremmet av et offentlig utvalg i NOU 2005:13. Utvalget tilrådde i store trekk at gjeldende rett, med forbud mot forvalterregistrering for innlendinger og adgang til forvalterregistrering for utlendinger, videreføres. Det er bl.a. lagt vekt på hensynet til åpenhet om eierskap, herunder de fordeler direkteregistrering medfører for kontrollmyndigheter og for selskapet selv. I innstillingen vedrørende obligasjoner med fortrinnsrett understreker finanskomiteen at disse lovendringene er av stor betydning for norske bankers konkurransekraft ved at de sikrer tilgang til billigere kapital i kapitalmarkedene. Prisen bankene må betale for denne kapitalen, er av meget stor betydning, fordi mer enn halvparten av bankenes utlån finansieres på denne måten. Innskudd fra kunder er ikke en tilstrekkelig finansieringskilde. Konkurransen bør kunne føre til at lavere innlånskostnader for boliglån vil kunne redusere boliglånsrenten for kundene. Obligasjoner med fortrinnsrett er et bidrag til å styrke den finansielle stabiliteten i Norge – dette bl.a. fordi obligasjoner med fortrinnsrett kan tjene som sikkerhet for likviditetslån i Norges Bank, og likviditetsrisikoen for norske banker med det reduseres betydelig. Bankenes likviditetsrisiko reduseres ytterligere ved at deres investorkrets gjennom lovendringen utvides til også å gjelde i større grad enn nå norske og utenlandske forsikringsselskaper, og de får med det tilgang til kapital som de tidligere bare i begrenset omfang hadde tilgang på. Komiteen har også valgt å understreke at det er meget viktig at lovendringene kan tre i kraft snarest mulig ved at tilhørende forskrifter ferdigstilles og vedtas av Finansdepartementet/Regjeringen i løpet av meget kort tid. Dette bes ivaretatt av departementet. Forslaget om gjensidig godkjenning av yrkeskvalifikasjoner skal sikre at Norge oppfyller gjeldende EØS-forpliktelser om godkjenning av yrkeskvalifikasjoner fra utlandet knyttet til eiendomsmegling. Forslaget har vært på høring, og ingen av høringsinstansene har stilt seg negative til at det foreslås endringer i regelverket for eiendomsmegling. Det er Norges Bank som ut fra sikkerhetsmessige hensyn har bedt om at det fremmes lovforslag som gir hjemmel for innhenting av politiattest for ansatte i Norges Bank og andre med tjeneste for banken. Formålet med hjemmel til å kunne innhente politiattest for personer som skal ansettes i Norges Bank, er først og fremst å hindre kriminalitet. Proposisjonen og innstillingen drøfter forholdet knyttet til Den europeiske menneskerettighetskonvensjonen, og viktige hensyn vedrørende retten til respekt for privatliv og familieliv er ivaretatt gjennom det forslaget som er fremmet. Det fremmes også forslag om forbud mot at administrerende direktør er medlem av bankens styre, og opphevelse av reglene om fellesmøte mellom styre og henholdsvis forstanderskap og representantskap. Det legges bl.a. stor vekt på å sikre styrets uavhengighet i forhold til den daglige ledelsen. Styret skal være i stand til å vurdere den daglige ledelse på uavhengig grunnlag. Dette skal bidra til klarere kompetanse- og ansvarsforhold mellom styret og daglig leder. Departementet og komiteen mener at regelverket for banker bør legge til rette for dette. Etter alminnelige prinsipper for god foretaksstyring bør kompetansen til å tilsette daglig leder ligge hos styret. Det foreslås derfor lovfestet at daglig leder skal tilsettes av styret. Videre foreslås det at de øvrige oppgavene som fellesmøtet i dag har, overføres til forstanderskapet i sparebanker og representantskapet i forretningsbanker. Regler om fradragsberettiget pensjonssparing for frilansere fremmes på bakgrunn av at frilansere uten ansettelsesforhold synes å falle utenfor gjeldende ordninger for skattefavorisert tjenestepensjon. Lovendringene som fremmes, er ment å rette opp dette forholdet. Proposisjonen drøfter også spørsmål knyttet til sparebankstruktur. Fra sammendraget kan refereres: «Sparebankene har tradisjonelt vært lokal- eller regionalbanker for privatkunder og SMB-kunder[[små- og mellomstore bedrifter]] Komiteen fremmer i den anledning følgende merknad i innstillingen: «Komiteen viser til at sparebankloven gir sparebankene andre rammevilkår enn forretningsbanker. Dette lovverket har vært med på å sikre sparebankenes eksistens og at de har forblitt på norske hender, noe som har vært viktig for næringslivet i hele landet, nyskaping og velfungerende konkurranse i næringslivet som helhet.Komiteen peker på at vi i Norge nå har tre sparebankmodeller[[tradisjonell sparebank, grunnfondsbevissparebank og aksjesparebank]] For øvrig vises til de merknader og forslag som er fremmet i proposisjonen, og finanskomiteens innstilling, og på vegne av en enstemmig komite anbefales innstillingen.
Jeg har innledningsvis lyst til å si at saksordføreren har redegjort for saken på en ryddig og grei måte i forhold til denne enstemmige komiteinnstillingen. Den inneholder vesentlige endringer, som er viktige innenfor områder som obligasjoner med fortrinnsrett, forvalterregistrering av aksjer, forbud mot at banksjef er medlem av bankstyre, og avvikling av fellesmøter mellom styre og forstanderskap i sparebanker og styre og representantskap i forretningsbanker. Det er også flere endringer som ved første øyekast kan se ut til å være av mindre betydning, men som etter min mening er viktige. Jeg har lyst til å berøre noen av endringene i proposisjonen – og innstillingen. Det ene gjelder endringene i sparebankloven og forretningsbankloven, at banksjefen ikke skal være medlem av bankens styre. Jeg har lenge stusset over ordningen som hittil har eksistert, der det har vært krav om at administrerende banksjef skulle sitte i bankens styre. Denne endringen er viktig for å skape integritet og uavhengighet i forholdet mellom styret og den daglige ledelsen. På de fleste andre områder i forhold til foretaksstyring har dette vært et godt innarbeidet prinsipp i lang tid. Det er også fornuftig at vi avvikler den gamle ordningen med fellesmøte som eget organ mellom henholdsvis styre og forstanderskap i sparebanker og styre og representantskap i forretningsbanker. Videre synes jeg det er rasjonelt og praktisk at det er styret som skal ansette og i verste fall avskjedige banksjefer. Den andre viktige endringen jeg vil berøre, er obligasjoner med fortrinnsrett. Endringen åpner for at kredittforetak kan utstede obligasjoner med fortrinnsrett. Fortrinnsretten gir obligasjonseiere og derivatmotparter en rett til dekning før andre kreditorer, f.eks. ved konkurs i kredittforetaket. Et slikt opplegg vil på den ene siden gi kredittforetaket mulighet for billige innlån og ikke minst åpne for billige utlån til kunden eller forbrukeren, som jeg vil kalle det. Endringen sikrer obligasjonseiernes interesser uten at man svekker forbrukervernet, og det er bra. Proposisjonen omtaler også spørsmål knyttet til sparebankstruktur og utfordringer som sparebanknæringen som sådan står overfor i framtiden. Proposisjonen omtaler også spesielt to konkrete konsesjonssaker som departementet har hatt til behandling, og som en skal avgjøre. Regjeringen har valgt å avvente Rammevilkårutvalgets arbeid, som har som mandat å gi en analyse av og foreslå eventuelle endringer i regelverket som gjelder for strukturtilpasninger i sparebanknæringen. Det synes jeg er fornuftig. Nå foreligger Rammevilkårutvalgets innstilling, som er oversendt departementet. Jeg har tillit til at departementet vil gjøre de nødvendige helhetsvurderingene ut fra hva som er tjenlig for en framtidsrettet struktur i banknæringen. Spørsmål i forhold til sparebankstrukturen har flere prinsipielle sider som det er viktig å ha en holdning til. Utfordringene er mange for sparebankene i forhold til både framtidig posisjon i markedet, struktur og rammebetingelser – for å nevne noen områder. Jeg er ganske sikker på at dagens sparebanklov har vært med på å sikre sparebankenes eksistens og ikke minst at de har blitt på norske hender. Det har vært viktig for konkurransen i næringslivet i hele landet. Eventuelle endringer framover må sikre at ingen kommer i en svekket stilling i forhold til oppkjøp fra andre aktører, dvs. at aktørene i bankvesenet behandles likt og gis likeverdige muligheter. Det er viktig at det er fleksibilitet i regelverket, som komiteens innstilling peker på, slik at bankene kan tilpasse seg markedssituasjonen og ikke minst tilpasse seg konkurransen fra utenlandske aktører.
Siden det er en enstemmig innstilling på alle punkter, vil jeg bare knytte noen merknader til sparebankstrukturen. Fra høsten 2004 til sommeren 2005 ble fem av seks sjølstendige norske forretningsbanker kjøpt opp. Fire ble kjøpt av utenlandske banker og én av en norsk bank. Dette viser at rammebetingelsene er helt avgjørende for hva som skjer i næringa. Kredittilsynet har i løpet av 2005 fått flere henvendelser om oppkjøp eller overtakelse av sparebanker. Senterpartiet er glad for Finansdepartementets vurdering, at rammevilkårene for sparebankene skal gi frihet til å foreta en samfunnsmessig ønsket strukturell tilpasning, samtidig som sparebankenes egenart skal bevares. Det viktigste ved sparebankenes egenart er eierformen. En sparebank er en sjøleiende institusjon, og den kan derfor ikke kjøpes opp. Kombinasjonen av dyktig ledelse, konkurrerende rammevilkår i forhold til forretningsbanker og eierformen er årsaken til at sparebankene hevder seg godt som gagnlige redskaper på finansområdet. Lovregulering og tilhørende forskrifter og praksis for sparebankene er et nasjonalt anliggende. Det er en allmenn politisk erkjennelse at land rundt oss ikke presser oss for å endre sparebankenes egenart. Sparebankenes lovregulering er altså en nasjonal debatt i Norge, som innenfor eksempelvis EU. Det er brei politisk støtte for at DnB NOR skal sikres som en norsk kontrollert bank med hovedsete i Norge og ikke i Stockholm – dette for å medvirke til å realisere samfunnsoppgaver på nasjonalt nivå som krever stor kapitalinnsats. Sparebankene skal fylle en annen rolle. Bankvesenet er nødvendig og viktig infrastruktur for privatpersoner og næringsliv. Privatkunder og SMB-bedrifter, små og mellomstore bedrifter, dekkes på en god måte av de mange sjølstendige sparebankene. Dette medvirker til en sunn konkurranse i de aller fleste delene av landet. Kredittilsynet har en sentral rolle i bankspørsmål, og i de to behandlede saker har Kredittilsynet påpekt at innvilgelse av søknadene kan medføre større og uforutsigbare endringer i sparebankstrukturen. I lys av de utfordringer sparebanknæringa står overfor, er det derfor behov for en klarere grenseoppgang mellom tillatte og ikke tillatte transaksjonsformer for sparebankene. En samlet komite sier at eventuelle endringer i lovverket må innebære at ingen sparebankmodell må bli diskriminert. Det må derfor tilrettelegges for at sparebanker uten grunnfondsbevis får rammebetingelser slik at de, som i dag, kan være konkurransedyktige i markedet. Derved blir endringer i sparebankstrukturen et resultat av egen dyktighet i ledelse og drift samt egne strategiske valg.
Fleire har ikke bedt om ordet til sak nr. 5.[[Votering, sjå side 296]]
Odelstinget skal da votere i sakene nr. 1–5.
Det blir votert over overskrifta til lova og lova i det heile.
Lovvedtaket vil bli sendt Lagtinget.
Under debatten har Rune J. Skjælaaen sett fram eit forslag på vegner av Arbeidarpartiet, Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet. Forslaget lyder: «I lov 18. mai 2001 nr. 24 om helseregistre og behandling av helseopplysninger[[helseregisterloven]] gjøres følgende endringer:§ 8 tredje ledd fram til og med kolon skal lyde:I følgende registre kan navn, fødselsnummer og andre direkte personidentifiserende kjennetegn behandles uten samtykke fra den registrerte i den utstrekning det er nødvendig for å nå formålet med registeret, og direkte personidentifiserende kjennetegn skal lagres kryptert i registeret:§ 8 tredje ledd nytt nr. 8 skal lyde:8. Norsk pasientregister» Det vil bli votert alternativt mellom dette forslaget og tilrådinga frå komiteen under I.
Det blir votert over overskrifta til lova og lova i det heile.
Lovvedtaket vil bli sendt Lagtinget.
Det blir votert over overskrifta til lova og lova i det heile.
Lovvedtaket vil bli sendt Lagtinget.
Det blir votert over overskrifta til lova og lova i det heile.
Lovvedtaket vil bli sendt Lagtinget.
Det blir votert over overskrifta til lova og lova i det heile.
Lovvedtaket vil bli sendt Lagtinget.