Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, ja vam se izvinjavam zbog malog zakašnjenja, bila sam zamoljena od članova Odbora za pravosuđe, pošto su oni izvestioci po sledećim tačkama dnevnog reda, da ih sačekamo, da završe sednicu Odbora. Nastavljamo rad sednice Petog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije, sazvane za 9. juli 2002. godini. Obaveštavam vas da, prema službenoj evidenciji, današnjoj sednici prisustvuje 137 narodnih poslanika i molim vas da, radi utvrđivanja kvoruma, ubacite svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema utvrđeno da imamo kvorum i da možemo nastaviti rad. Obaveštavam vas da su sprečeni da prisustvuju sledeći narodni poslanici: Zaharije Trnavčević, Jelena Milenković-Orlić, Miloš Radivojčević, Predrag Stojanović, Kermeci Karolj, Juhas Atila, Aleksandar Stefanović i Dragiša Marinković (pre podne). Obaveštavam Narodnu skupštinu da su pozvani da sednici prisustvuju predsednik, potpredsednici, ministri i sekretar Vlade Republike Srbije, kao i sekretar Republičkog sekretarijata za zakonodavstvo. Takođe, saglasno članovima 83. i 84. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, obaveštavam vas da sam na ovu sednicu pozvala predstavnike Centra za slobodne izbore i demokratiju, Narodnog pokreta "Otpor", Nacionalnog demokratskog instituta, Udruženja univerzitetskih profesora i nastavnika Srbije - Sekcija "Kolubara" i predstavnike USAID-a . Pozdravljam prisutne goste. Ima reč narodni poslanik Čedomir Jovanović, predsednik Poslaničke grupe DOS, po Poslovniku.
Gospođo Mićić, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, u skladu sa članom 158. stav 2. predložio bih poslanicima Republičkog parlamenta dopunu dnevnog reda tekućeg vanrednog zasedanja. Ta dopuna je, a verujem da ste obavešteni putem sredstava informisanja, u jednom svom delu proistekla iz nesposobnosti Veća građana Savezne Skupštine da odgovori svojim obavezama i formiranjem anketne komisije preispita sve one okolnosti i utvrdi činjenice u vezi sa događajima koji su javno komentarisali, sa jedne strane, predsednik SRJ, gospodin Vojislav Koštunica i članovi njegovog kabineta, a sa druge strane, bivši načelnik Generalštaba Vojske Jugoslavije, general Pavković i njegovi najbliži saradnici. Zbog nefunkcionisanja Veća građana Savezne skupštine povodom ovog pitanja, Republički parlament je dužan da ponudi odgovore na tako važne teme i javnost upozna sa svim činjenicama, bez prejudiciranja konačnih odgovora. Mislim da su to krupna pitanja i da bi mi, distanciranjem od takve svoje obaveze, zapravo poslali više nego lošu poruku našoj javnosti, da naša Skupština kao institucija nije spremna da se suoči sa svim onim bolnim temama, otvorenim u nastupu tako važnih i visokih državnih funkcionera. Mislim da u skladu sa tim i sa članovima 131. i 156. Poslovnika o radu Republičke skupštine, kao i sa svim onim što je zapravo proisteklo iz našeg jednoipogodišnjeg rada, imamo puno pravo da o toj temi razgovaramo, da formiramo anketnu komisiju, da u toj anketnoj komisiji efikasno i odgovorno uradimo posao, koji naše kolege iz Savezne skupštine nisu uradile, i da potom javnosti saopštimo istinu, bez obzira kakva ona bila. U skladu sa tim, očekujem od vas da podržite ovaj predlog o izmeni dnevnog reda i da uvažite moj zahtev, kako bismo već po završetku rasprave o zakonima iz oblasti pravosuđa, raspravljali o formiranju anketne komisije. Upoznati ste sa Predlogom odluke o obrazovanju anketne komisije Narodne skupštine Republike Srbije, radi sagledavanja stanja i utvrđivanja činjenice postojanja ili nepostojanja zloupotrebe službenog položaja najviših državnih funkcionera i neovlašćenog postupanja lica u njihovoj službi. Predložio sam sastav anketne komisije, ali naravno to ostaje otvoreno pitanje i predlažem da po usvajanju izmene dnevnog reda održimo konsultacije sa predsednicima poslaničkih grupa, kako bi se u potpunosti upoznali i oni sa tom inicijativom i imenovali svoje predstavnike anketne komisije. Naravno, ukoliko poslaničke grupe smatraju da zaslužuju više predstavnika, o tome možemo razgovarati, ali ovo ne bi trebalo da bude rasprava o anketnoj komisiji, već zapravo samo glasanje o tome da li će anketna komisija moći da se formira ili ne, odnosno da li ćemo o tome raspravljati ovde u parlamentu. Dakle, predlažem prvu izmenu dnevnog reda, koja bi zapravo nama omogućila da već po završetku objedinjene rasprave o zakonima iz pravosuđa, očekujem sutrašnjeg dana, raspravljamo o formiranju anketne komisije. Do tada bismo se dogovorili oko sastava anketne komisije, tako da bi ta rasprava bila celovita. Drugu izmenu dnevnog reda predlažem takođe u skladu sa članom 158. i ona se zapravo tiče izmene i dopune Zakona o lokalnim izborima. Vi znate da smo mi pre mesec dana raspravljali o Zakonu o lokalnim izborima i tokom te rasprave uočili smo jedan ozbiljan propust, koji bi mogao proizvesti velike komplikacije tokom izbornog procesa u tri opštine na jugu Srbije. Zapravo, zakonom nisu precizirane one izborne radnje do kojih mora doći, ukoliko dođe do drugog kruga izbora. Dobili smo od Izborne komisije primedbu i zbog toga predlažem da po okonačanju rasprave o 8. tački dnevnog reda izvršimo dopunu dnevnog reda i raspravljamo o Zakonu o lokalnoj samoupravi, odnosno o izmenama i dopunama tog zakona, kako bismo utvrdili izbornu proceduru u slučaju održavanja drugog kruga izbora. To je jedan propust. Nije verovatno da će doći do drugog kruga izbora, međutim, ukoliko dođe, to mora biti zakonom definisano. I konačno, predlažem treću izmenu, odnosno dopunu dnevnog reda takođe u vezi sa članom 158. - reč je o Predlogu zakona o bezbednosno-informativnoj agenciji. Taj zakon je u skupštinsku proceduru stigao krajem prošle nedelje i moj predlog narodnim poslanicima je da u objedinjenoj raspravi parlament razmatra Predlog zakona o organizaciji i nadležnosti državnih organa u suzbijanju organizovanog kriminala i Predlog zakona o bezbednosno-informativnoj agenciji. Možemo se dogovoriti u konsultacijama da li ćemo za neko vreme produžiti raspravu u načelu o ta dva zakona, ali mislim da bi bilo dobro da u toku ovog vanrednog zasedanja raspravljamo i na takav način, u meri u kojoj je to moguće, reformišemo oblast unutrašnjih poslova kroz usvajanje zakona o organizaciji i nadležnosti državnih organa u suzbijanju organizovanog kriminala i zakona o bezbednosno-informativnoj agenciji, kojom se reformiše postojeći resor državne bezbednosti. To su ozbiljne i važne inicijative, ali mislim da će naići na razumevanje i da će sasvim sigurno parlament biti spreman da, uz dodatni napor, raspravlja o ovim temama. Hvala lepo.
Znači, imamo tri predloga za dopunu dnevnog reda i jedan predlog za spajanje rasprave. Stavljam na glasanje predlog predsednika poslaničke grupe DOS, gospodina Čedomira Jovanovića, da se na osnovu člana 131, 156. i 158. Poslovnika, kao osma tačka dnevnog reda uvrsti u dnevni red Predlog odluke o obrazovanju anketne komisije Narodne skupštine Republike Srbije radi sagledavanja stanja i utvrđivanja činjenica postojanja ili nepostojanja zloupotrebe službenog položaja najviših državnih funkcionera i neovlašćenog postupanja lica u njihovoj službi. Za 111, protiv 10, uzdržanih nema, nije glasalo 32, od ukupno 153 narodna poslanika. Konstatujem da je prihvaćen predlog predsednika poslaničke grupe DOS da se kao osma tačka uvrsti u dnevni red Predlog odluke o obrazovanju anketne komisije Narodne skupštine. Stavljam na glasanje drugi predlog da se u dnevni red, kao deveta tačka, uvrsti Predlog zakona o dopunama Zakona o lokalnim izborima. Za 110, protiv 10, uzdržanih nema, nije glasao 31, od ukupno 151 narodnog poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila predlog predsednika poslaničke grupe DOS da se, kao deveta tačka, u dnevni reduvrsti Predlog zakona o dopunama Zakona o lokalnim izborima. Stavljam na glasanje treći predlog, da se u skladu sa članovima 156. i 158. Poslovnika, u dnevni red, kao deseta tačka dnevnog reda, uvrstiPredlog zakona o bezbednosno-informativnoj agenciji. Za 108, protiv 37, uzdržanih nema, nije glasalo 7, od ukupno 152 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština donela odluku kojom je prihvatila predlog predsednika poslaničke grupe DOS za uvršćivanje u dnevni red Predloga zakona o bezbednosno-informativnoj agenciji. I na kraju, stavljam na glasanje predlog da se izvrši spajanje 10. i 11. tačke dnevnog reda, a to je Predlog zakona o bezbednosno-informativnoj agenciji i Predloga zakona o organizaciji i nadležnosti državnih organa u suzbijanju organizovanog kriminala. Za 109, protiv 33, uzdržana dva, nije glasalo osam, od ukupno 152 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština donela odluku o spajanju rasprave o desetoj i jednaestoj tački dnevnog reda - Predlog zakona o bezbednosno-informativnoj agenciji i Predlog zakona o organizaciji i nadležnosti državnih organa o suzbijanju organizovanog kriminala. Nastavljamo rad po dnevnom redu. Prelazimo na 2. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O UREĐENjU SUDOVA (zajednički načelni pretres sa 3, 4, 5, 6. i 7. tačkom dnevnog reda) Saglasno odluci Narodne skupštine da se spoji rasprava o predlozima akata za koje je to predložio narodni poslanik Čedomir Jovanović, a pre otvaranja zajedničkog pretresa, podsećam vas da, shodno članu 90. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da predaju liste sa prijavljenim govornicima. Javljanje povodom Poslovnika, predsednik poslaničke grupe SPS-a narodni poslanik Žarko Obradović.
Poštovano predsedništvo, kolege narodni poslanici, u skladu sa članom 90. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, predlažem da ukupno vreme za raspravu po ovoj tački dnevnog reda bude 10 sati. Naime, reč je o izmenama i dopunama pet zakona. To su Zakon o uređenju sudova, Zakon o sudijama, Zakon o sedištima i područjima sudova i javnih tužilaštava, Zakon o Visokom savetu pravosuđa, Zakon o javnom tužilaštvu; mislim da u ovim izmenama i dopunama predloženih zakona ima puno toga što ima nesumnjivog značaja i za rad pravosuđa, a imaće značaja i za društvo u celini i mislim da ova tema zbog svog značaja zahteva da o njoj raspravljamo dva puta duže u odnosu na predviđeno vreme.
Stavljam na glasanje predlog predsednika poslaničke grupe SPS-a da se ukupno vreme rasprave po ovim tačakama dnevnog reda produži na 10 časova. Za 37, protiv 98, uzdržana dva, nije glasalo 13, od ukupno 150 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila predlog predsednika poslaničke grupe SPS-a za produženje vremena za raspravu. Otvaram zajednički načelni pretres o: - Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o uređenju sudova, - Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o sudijama, - Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o sedištima i područjima sudova i javnih tužilaštava, - Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o Visokom savetu pravosuđa, - Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o javnom tužilaštvu; i jedinstveni pretres o predlozima odluka o prestanku funkcija i izboru nosilaca pravosudnih funkcija i to: - Predlogu odluke o prestanku sudijske dužnosti sudijama sudova opšte nadležnosti i posebnih sudova, sa dopunom Predloga odluke od 8. jula 2002. godine i 15. jula 2002. godine, - Predlogu odluke o prestanku dužnosti javnim tužiocima, - Predlogu odluke o izboru sudija i predsednika sudova opšte nadležnosti, Višeg trgovinskog suda i trgovinskih sudova, sa dopunom i izmenom od 8. jula 2002. godine i dopunom od 12. jula 2002. godine, - Predlogu odluke o izboru javnih tužilaca. Pitam da li želi reč predstavnik predlagača ministar pravde gospodin Vladan Batić? (Da.)
Uvaženo predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, Vlada Republike Srbije pripremila je predlog zakona o izmenama i dopunama seta pravosudnih zakona koji su stupili na snagu početkom ove godine. Koji su razlozi motivisali Vladu da pristupi podnošenju predloga za izmene i dopune pravosudnih zakona? U predlaganju seta pravosudnih zakona koji su usvojeni nije učestvovala stručna javnost u vreme kada su ti zakoni podneti Narodnoj skupštini. Nažalost, usvojeni zakoni predstavljaju rezultat političke nagodbe i zbog toga su oni na štetu pravosuđa. Ti zakoni su predloženi bez finansijske konstrukcije, bez finansijske analize, tako da s obzirom na materijalne nemogućnosti nisu u jednom delu sprovodljivi. Upravo predlog izmena i dopuna ovih zakona potiče iz Društva sudija, kao i iz Udruženja tužilaca, znači od samih pravosudnih organa; oni su uočili slabosti i nedostatke predloženih zakona i zato su inicirali njihovu izmenu. Dakle, ideja je da predloženi zakoni budu u duhu i po meri pravosuđa Srbije. Ukazao bih samo na nekoliko osnovnih i krucijalnih izmena i dopuna: predviđena je odredba koja nosi naslov - posebni razlozi za razrešenje - dakle, reč je o regulisanju i normiranju onoga što se u javnosti u poslednje vreme naziva lustracijom. Dakle, o eliminisanju iz pravosuđa jednog broja sudija, odnosno nosilaca pravosudnih funkcija, sudija i tužilaca, a pre svega sudija koji su vršeći sudsku dužnost obavljali one poslove koji nisu dostojni nosilaca pravosudnih funkcija, što ukazuje na njihov nesavestan rad: učestvovali su u prekrajanju izbornevolje građana, u falsifikovanju izborne volje građana Srbije na izborima 1996. godine i 2000. godine; učestvovali su u montiranim političkim procesima, upotrebili su razne koruptivne afere; ima tu puno nepotizma i svega onoga što ukazuje da nedostaje onaj esencijalni kvalifikatorni element da bi neko obavljao sudijsku dužnost, a to je savesnost. U ovom slučaju radi se o nesavesnosti. Dalje, formiraju se četiri apelaciona suda, umesto jednog, sa odeljenjima, kao što je predviđeno u postojećem zakonskom tekstu, čime će se obezbediti veća efikasnost i racionalnost sudijske funkcije. Odlaže se početak rada apelacionog i upravnog suda za narednu budžetsku godinu, pošto je izostala finansijska konstrukcija predloženog seta zakona kada su oni donošeni, nije se vodilo računa o tome da li postoje ili ne finansijske mogućnosti da se ovi sudovi ustroje i počnu normalno da rade. To podrazumeva velika finansijska sredstva, to podrazumeva oko 20 hiljada kvadrata poslovnog prostora, a o tome nije vođeno računa i zbog toga je ovo odlaganje. Proširuje se sastav posebnih članova javnih tužilaca sa dva na četiri, čime se otklanja prigovor javnotužilačke funkcije da je Visoki savet pravosuđa više sudsko nego pravosudno telo. Ministar pravde i republički i javni tužilac postaju članovi proširenog sastava Visokog saveta pravosuđa, jer mi smo već članovi užeg sastava koji objektivno ima veće ingerencije. Ko može više, može i manje, a poenta cele priče je da se na taj način stiče mogućnost da se odlučuje o budžetskim stvarima, poput predlaganja povećanja plata sudijama, sudijskog dodatka i slično što smatramo neophodnim. Vrši se konverzija statusa zamenika javnih tužilaca, koji se trenutno imenuju od strane Visokog saveta pravosuđa na mandat od 8 godina. Ovim izmenama njihov položaj biće stalan i biraće ih, kao javne tužioce,Narodna skupština Republike Srbije. Još jednom želim da kažem da su sve izmene i dopune predložene isključivo na inicijativu ljudi iz pravosuđa. Vlada ni na koji način nije htela da utiče, samo je formalni predlagač, jer to ne može biti Visoki savet pravosuđa ili neko drugi.
Da li želi reč predsednik Odbora za pravosuđe i upravu? (Ne.) Da li želi reč predstavnik predlagača, gospođa Leposava Karamarković, u ime predsedavajućeg Visokog saveta pravosuđa? Nije prisutna. Da li predstavnik predlagača Siniša Simić, predsedavajući Visokog saveta pravosuđa želi reč? Nije prisutan. Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč, Odbora za pravosuđe i upravu i Zakonodavnog odbora? (Ne.) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Reč ima narodni poslanik Žarko Obradović, predsednik poslaničke grupe SPS.
Poštovano predsedništvo, kolege poslanici, gospodo ministri, pošto je reč o zajedničkoj raspravi o predlogu za izmenu i dopunu pet zakona: o sudijama, javnom tužilaštvu, uređenju sudova, Visokom savetu pravosuđa, sedištima i područjima sudova i javnih tužilaštava, dozvolite mi da u ime poslaničke grupe Socijalističke partije Srbije iznesem tri osnovne karakteristike ovih predloga zakona. Prvo, izmene i dopune predloženih zakona, koje se čine svega sedam meseci nakon što su ti zakoni usvojeni, znače priznanje Vlade Republike Srbije i poslaničke grupe DOS da ti zakoni nisu bili dobri, odnosno da je bilo grešaka prilikom njihovog usvajanja. To u isto vreme znači i naknadno, posredno priznanje argumenata i jednog broja amandmana, koje su predložili poslanici Socijalističke partije Srbije. Da podsetim: mi smo tada dali više amandmana na predloge zakona; ti amandmani su bili odbijeni da bi se sada, sedam meseci kasnije, pojavili kao predlozi DOS-a za izmenu i dopunu predloženih zakona; tu pre svega mislim na član 9. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o sudijama, kojim se briše član 65, o onemogućavanju razrešenog sudije da po razrešenju podnese prijavu za izbor u sud ili javno tužilaštvo. Isti amandman je bio predložen 18. oktobra 2001. godine od strane poslaničke grupe Socijalističke partije Srbije i bio odbijen od strane skupštinske većine. Zatim, članovi Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o javnom tužilaštvu kojim se izjednačava položaj javnih tužilaca i zamenika javnih tužilaca - to rešenje je bilo predloženo od strane poslaničke grupe SPS, takođe u oktobru prošle godine, ali je naš amandman, zbog nerazumevanja suštine, bio odbijen od strane DOS-a. Moram da pomenem i jedan broj rešenja iz članova 10-18. istog predlogazakona, koji su već bili podneta od strane poslanika Socijalističke partije Srbije, ali takođe nisu bili prihvaćena. Drugo, predlažu se promene koje su kozmetičkog karaktera, koje mogu, ali i ne moraju da budu, a njihovim prihvatanjem zakoni neće dobiti na težini, niti će se zbog eventualnog neusvajanja nešto bitno desiti, tj. promeniti. Tu mislim na rešenja uvođenja savetnika Vrhovnog suda, člana 9. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o uređenju sudova, redukovanje teksta kod određivanja nadležnosti Vrhovnog suda ili uređivanje plaćanja, načina plaćanja nosiocima pravosudnih i upravnih funkcija u pravosuđu. Te promene neće same po sebi dovesti do sređivanja materijalnog i ekonomskog stanja u pravosuđu, ni u smislu obezbeđenja boljih uslova rada u sudovima, ni poboljšanja ekonomskog stanja zaposlenih u pravosuđu; obećanih hiljadu maraka plate nikako da stignu, a u javnosti je već stvoreno mišljenje da sudije i ostali zaposleni ne rade ništa, a primaju velike novce, što nije tačno i što potvrđuju svakodnevni protesti zaposlenih u pravosuđu. Treća karakteristika, ona glavna, koja u stvari i obeležava ceo ovaj set zakona i označava suštinu zalaganja DOS-a i suštinu Predloga zakona o sudijama, odnosi se na član 11. koji sadrži tzv. posebne razloge za razrešenje sudija, što je u stvari drugo ime za lustraciju, za disciplinovanje sudija, uvođenje kriterijuma moralno-političke podobnosti izabranih sudija i način da se sudije, koje nisu po volji DOS-a, njihovog načina razmišljanja i rada, udalje iz suda tj. razreše sudske funkcije. Po mišljenju poslaničke grupe SPS ovaj član zakona je direktno suprotan odredbama Ustava Republike Srbije koje govore o sadržaju sudijske funkcije, o stalnosti mandata sudija i o slučajevima u kojima sudija može biti razrešen. Predlogom zakona se uvode novi kriterijumi na osnovu kojih predlagač, izvršna vlast, pokazuje kako u stvari shvata proklamovane principe podele vlasti, nezavisnost i samostalnost sudstva. Član 11. Predloga zakona kao razloge za razrešenje sudija predviđa: učestvovanje u predmetima prekrajanja izborne volje građana, u političkim i montiranim suđenjima, u kršenju ljudskih prava. Sva tri navedena uslova su neprihvatljiva, neutemeljena, neargumentovana i ne mogu izdržati ozbiljniju pravnu raspravu. Ovim uslovima od strane predlagača nedostaje još jedino spisak sudija na koje se navedeni uslovi odnose i koji će biti razrešeni primenom zakona. Pošto spiska nema, bar ne još uvek, ja ću u ime poslaničke grupe Socijalističke partije Srbije povodom prvog uslova - prekrajanja izborne volje građana, postaviti nekoliko pitanja. Da li se ovaj uslov odnosi na sudije koji su, shodno zakonskim odredbama i na osnovu konstatacija iznetih u zapisnicima biračkih odbora i podnetih dokaza od strane ovlašćenih lica, konstatovali nepravilnosti u izbornom procesu i naložili ponavljanje izbora na jednom broju biračkih mesta, na lokalnim izborima jeseni 1996. godine? Kao što se zna, u priči o izbornim sporovima iz 1996. godine bio je angažovan specijalni predstavnik OEBS-a gospodin Felipe Gonzales, koji u svom izveštaju nije doveo u pitanje rad sudija, već potrebu izmene pojedinih članova Zakona o izborima, koji su po njegovom mišljenju bili ekstenzivnog karaktera! Da li se možda ovaj uslov odnosi na sudije koji su u lokalnim izborima jeseni 2000. godine, posle puča od 5. oktobra i pod uticajem tog puča, naprasno, mimo zakonskih odredaba i bez konstatacije iznete u zapisnicima, mimo činjenica, najpre produžili izborne radnje, a potom i doneli odluke o ponavljanju izbora u preko 120 izbornih jedinica u desetak opština, u kojima su tada pobedili kandidati SPS-a, da bi u ponovljenim izborima rezultati bili drugačiji - DOS je zahvaljujući tome formirao lokalnu vlast u tim opštinama?! Da li se ovaj uslov odnosi na sudiju Opštinskog suda u Pirotu, koji je pre nekoliko nedelja doneo odluku da se ponove izbori za odbornika Opštine na jednom biračkom mestu i time doveo u pitanje izbornu volju građana, zato što je jedan birač uz saglasnost biračkog odbora glasao bez identifikacionog dokumenta; Izborna komisija je priznala to glasanje, ali ne i sud koji je poništio glasanje; rezultati izbora su uprkos ponovljenom glasanju bili isti i pobedio je kandidat SPS-a?! Da li se ovaj uslov odnosi na sudije koje su poništile biračku volju građana na Kosovu i Metohiji septembra 2000. godine ili one koji su učestvovali u donošenju odluke da Srbi na Kosovu i Metohiji ne mogu da učestvuju na izborima decembra 2000. godine? Sve se to može direktno ili indirektno podvesti pod učestvovanje u prekrajanju izborne volje građana i biti predmet selektivnog tumačenja, što predlagač zakona očigledno i hoće! Druga dva uslova za razrešenje sudija su takođe podložna selektivnom tumačenju. Bilo bi dobro da čujemo koja su to politička i montirana suđenja u našoj zemlji, da čujemo imena političkih osuđenika! Pogotovo se treći uslov može široko tumačiti, što može dovesti do razrešenja velikog broja sudija pod apsolutno sumnjivim okolnostima. Da ovi uslovi pored razrešenja nepodobnih sudija imaju za cilj i disciplinovanje neposlušnih sudija, potvrđuju odredbe istog člana 11. Predloga zakona, koje predviđaju da se predlozi za razrešenje sudija mogu podnositi do 1. jula naredne godine i još šest meseci duže od strane predsednika neposredno višeg suda. Ovde postoji i direktan pritisak na predsednike sudova, jer ako oni ne pronađu unutar suda jednog ili više sudija za odstrel, onda predsednik višeg suda utvrđuje nepodobnost sudija, pokreće postupak za razrešenje dužnosti ne samo sudija, već i predsednika suda. Znači, predsednik suda, kao neposredni starešina, može da oceni da nema razloga za pokretanje postupka za razrešenje sudija, već da su sve sudije sudile u skladu sa zakonom, ali neko drugi, predsednik višeg suda tako ne misli i, primenjuje kaznene mere. Suština ove odredbe, dakle, jeste - kazni druge da ne bi bio kažnjen sam! Dakle, navedeni primeri najbolje potvrđuju dekadentnost i isključivost ovog predloga zakona: jedne sudije treba kazniti, druge uplašiti, a sudstvo u svakom slučaju derogirati i podrediti volji izvršne vlasti. Poslanička grupa SPS neće podržati predložena rešenja predloga zakona, a pogotovo ona o lustraciji sudija, jer usvajanjem ovih predloga zakona sigurno nećemo dobiti nezavisno, samostalno, kompetentno sudstvo koje će raditi na osnovu Ustava, zakona i drugih opštih akata, a što je cilj kome kao društvo svi težimo. Usvajanjem ovakvih predloga zakona dobićemo u stvari uplašeno, politički obojeno sudstvo, potčinjeno voljiizvršne vlasti i skupštinske većine DOS-a,što je za nas, a verujem i za građane Srbije, neprihvatljivo. Hvala.
Za reč se javio narodni poslanik Vojislav Šešelj, predsednik poslaničke grupe SRS.
Dame i gospodo narodni poslanici, u prilici smo da čujemo priznanje ministra pravde da je paket sudskih zakona koji je donešen, pre nekih osam ili devet meseci, bio stvar političke nagodbe. Ne znam da li je i ovaj paket izmena i dopuna sudskih zakona stvar neke nove političke nagodbe, ali ako postoji i jedna sfera državnog i društvenog života koja ne sme biti stvar nikakve političke nagodbe, onda je to pravosudna sfera. Mora se do kraja dosledno, konzistentno, sprovesti princip podele vlasti, posebno princip nezavisnosti sudstva i javnog tužilaštva. Taj princip po našem pravnom poretku još nije sproveden, iako ga Ustav predviđa. Kada pogledate ustavneodredbe o sudijama, o sudstvu, javnom tužilaštvu, videćete da Ustav ne ostavlja mogućnost nikakve veze između izvršne vlasti i sudova i javnog tužilaštva. Dakle, oni su apsolutno nezavisni u odnosu na izvršnu vlast. Oni mogu biti samo podređeni Narodnoj skupštini, i to podređeni po pitanju izbora njenih najviših nosilaca, a ne po pitanju eventualnog mešanja u ono što je striktna nadležnost sudova. Žao mi je što Ministarstvo pravde i Vlada nisu ovih osam meseci iskoristili da nam predlože mnogo temeljitije izmene i dopune sudskih zakona, koje bi dosledno sprovele taj princip nezavisnosti sudstva i javnog tužilaštva. Vlada i Ministarstvo pravde se povode za svojim sopstvenim političkim interesima. Njima očigledno smeta određeni broj sudija i javnih tužilaca, oni bi hteli da ih se otarase. Ovde se odmah nameće pitanje, a o tome ću govoriti kada sledeći put budem imao priliku ilustrujući to sa nekim konkretnim pojedinostima, ovde se govori o kompromitovanosti nosilaca sudijske funkcije: političkim procesima iz prošlosti, korupcijom, nepotizmom,kao i prekrajanjem izborne volje građana! Sve ovo što je ovde ministar pravde nabrojao, podložno je krivičnom gonjenju! Odmah se postavlja pitanje, zašto još nijedan sudski proces nije vođen na osnovu toga? Neki su početi, ali nisu završeni! Zbog čega? U čemu je problem? Da li to pokazuje da je pravosuđe nesposobno da samostalno izađe sa tim na kraj ili to koči neko u sferi izvršne vlasti? Kod nas postoji mnogo, previše mešanja izvršne vlasti u sferu pravosuđa! Navešću vam nekoliko primera: 1) Kada je pokrenut krivični postupak protiv rukovodilaca firme "Jumko" u Vranju, zbognavodne prodaje vojnih uniformi albanskim teroristima, sud je pustio osumnjičene da se brane sa slobode - mnogi lideri DOS-a, a među njima i potpredsednik Vlade, Nebojša Čović, javno su reagovali i napali sudove; sud pod pritiskom opoziva svoju odluku i ponovo ih stavlja u pritvor! To je nedopustivo! To je nezamislivou jednom slobodnom i demokratskom pravnom poretku! 2) Imamo slučaj da je sud osudio čoveka koji me je branio pred Saveznom skupštinom ispalivši jedan metak u vazduh kada me je rulja napala, u vreme kada u državi nije bilo nikakve policije; samo su kriminalci sprovodili red na ulicama, a policije uopšte nije bilo - organizovao sam Službu bezbednosti u Vladi Srbije kao potpredsednik Vlade. On je, jednim metkom uvis, odbio rulju; dobio je šest meseci zatvora, uslovno na dve godine i još mu presuda nije ni dostavljena, iako je izrečena pre dva meseca! Ljudi koji su spalili Saveznu skupštinu, upali sa oružjem u Saveznu upravu carina, Narodnu banku Jugoslavije, itd. uopšte nisu tretirani pred sudovima. Šta to onda znači?! Oni nisu opasnost po društvo, da li je tako? Da li Skupština može da gori svaki put kad neko poželi da se zagreje?! Verovatno je to razlog. 3) Imamo primer kazne Dragoljubu Milanoviću: deset godina zatvora! Kao da je on bombardovao! A da je on naredio bombardovanje državne televizije, pitanje je da li bi dobio deset godina! Pitanje je! Onaj ko je naredio, Havijer Solana, dolazi ovde kao rado viđen gost, a čovek koji je bio u funkciji direktora ... uopšte ga ne branim po pitanju njegove uloge u državnoj televiziji, njegova programska politika bila je katastrofalna, odvratna, užasna, samo je Bojana Lekić u tom pogledu gora od njega. Međutim, znate, ogroman je bio pritisak u javnosti na pravosuđe u vreme tog sudskog procesa; demonstracije što je pušten da se brani sa slobode; svako veče kampanja na svim televizijskim programima!To ne sme, vi ste i ovde u ovim zakonima predvideli da ne sme da se vrši takav pritisak na sudove dok traje postupak. Naravno, sudska presuda može biti predmet javne ocene, ali kada se izrekne, a ne dok traje postupak - ako je pušten da se brani sa slobode što se brani sa slobode, ako ovo, ako ono.... Pod takvom presijom nijedan sud ne može da radi. 4) Imam slučaj zgrade Magistrata u Zemunu, koju je SRS zakupila na 30 godina. Toliki je bio pritisak na sudiju Četvrtog opštinskog suda,da je odvedena negde u nepoznatom pravcu da piše presudu i deset dana je nije bilo u sudu - a da bi presudila apsolutno kontra svim zakonskim normama. Šta se desilo sada: ne može sebi da dođe, jer je Okružni sud ukinuo i vratio na ponovni postupak...
Gospodine Šešelj, upozoravam vas da se vratite na temu dnevnog reda. Ovo vam je peti pojedinačni slučaj iz oblasti pravosuđa, imate konkretne predloge zakona, nije slobodna tema o pravosuđu.
Pazite, govorim o nedostacima ovih pet, šest, koliko je podnešeno, pet zakonskih projekata, o njihovim nedostacima i obrazlažem svoje zalaganje da se temeljitijim promenama pravosudnih zakona obezbedi nezavisnost sudske vlasti. Bez nezavisnosti sudske vlasti nemoguće je ostvariti demokratsko društvo i zaštititi slobode i prava čoveka i građanina. Da bi se ta sudska vlast zaštitila, ne sme izvršna vlast da se meša u njene poslove: ne sme ministar pravde da proglašava dan pravosuđa,to je mogao Visoki savet pravosuđa, Vrhovni sud, Ustavni sud ili Narodna skupština, zakonom, ali tone sme ministar pravde; ne sme ministar pravde da ulazi sa kamerama i kontroliše sudije, da li je neko došao na posao ili ne. To ovlašćenje on nema nigde u Zakonu o uređenju sudova, ni u Zakonu o sudijama, tog ovlašćenja ministra pravde nema. Međutim, postoji jasna disproprocija, kontradikcija, kolizija između Zakona o ministarstvima, Zakona o uređenju sudova i Zakona o sudijama. Vi ste morali o tome da vodite računa. U Zakonu se Ministarstvo pravde postavlja kao neko ko je iznad sudske vlasti. U članu 5. Zakona o ministarstvima stoji: "Ministarstvo pravde obavlja poslove državne uprave koji se odnose na: organizaciju i rad pravosudnih organa". To ne može Ministarstvo pravde, po Ustavu. Znam, vi niste nasledili dobru situaciju, pa ste krivi za njeno pogoršanje što se tiče nezavisnosti sudske vlasti! I ranije je bilo loše. Bilo je pokušaja u prošlom mandatu da se donese novi zakon o sudovima - nije uspelo. Dragoslav Janković, tadašnji ministar pravde, podneo je tekst, taj tekst smo odbili u konsultacijama koje su prethodile sednici Vlade. Do sednice Vlade nije ni stigao, jer nije obezbedio princip nezavisnosti sudstva. Pretpostavljam da je ministar Batić zatekao taj nacrt u fiokama, kad je došao tamo, pa može da potvrdi da je to rađeno, ali neuspešno. Ministarstvo pravde je nadležno za organe za prekršaje. Ti organi za prekršaje nisu sudovi u pravom smislu reči.
Da li koristite narednih 10 minuta?
Imam posle još 27. Zbog toga moram malo ovo da razredim, da ne bi slučajno ostao neki minut neiskorišćen. Sudovi za prekršaje nisu sudovi u pravom smislu reči. To su organi izvršne vlasti. Zbog toga su u striktnoj nadležnosti Ministarstva pravde, osim po pitanju konkretnog postupka. Ni njima se ministar pravde ne može mešati u konkretan postupak. Tamo je sudija takođe slobodan; on procenjuje da li će se pravna norma primeniti, na koji način, kolika će se sankcija izreći i sve ostalo. Dalje, tamo stoji da se nadležnost Ministarstva pravde odnosi na krivično zakonodavstvo. Uopšte nije razrađeno na koji način. Nema Ministarstvo pravde veze sa krivičnim zakonodavstvom. Zakone donosi Skupština. Zakona se moraju pridržavati svi, pa i Ministarstvo pravde. Šta drugo može biti nadležnost ministra pravde? Prekršajni postupak, u redu. Međunarodna pravna pomoć, u redu, ako to nije nadležnost Saveznog ministarstva pravde, nego direktno Republičkog. Nasleđivanje, veštačenje, izvršenje sankcija, sve je to u redu. Dakle, izvršenje sankcija je direktna nadležnost Ministarstva pravde, jer se izvršenje sankcija u svim pravnim sistemima poverava izvršnoj vlasti, a ima sistema gde se to poverava i privatnicima. Postoje privatni zakoni, potpisuje se ugovor sa državom, privatnik je dužan da poštuje odredbe ugovora i on formira zakon. Veštačenje, takođe. Stvar veštačenja, kvalifikacije za veštačenje, registar sudskih veštaka, odnosno veštaka u pravnom sistemu uopšte,sve to može da radi Ministarstvo pravde. Stručno usavršavanje zaposlenih u pravosudnim organima i organima za prekršaje - šta znači to zaposlenih, da li su to sudije ili administrativci? Ne može se ministar pravde baviti stručnim usavršavanjem sudija, to mora biti striktna nadležnost sudske vlasti, ali organa za prekršaje može. Što je najgore, izbor i statusna pitanja nosilaca pravosudnih funkcija, to je ostalo u Zakonu o ministarstvima, ali je delimično promenjeno Zakonom o uređenju sudova, Zakonom o sudijama i Zakonom o Visokom savetu pravosuđa. Ta dva zakona su u direktnoj koliziji. Ne mogu opstati oba u pravnom prometu. Koji ćemo princip primenjivati onda? Oba su sistemska zakona; jedan je sistemski zakon koji se tiče izvršne vlasti, možda najviši zakon koji se tiče izvršne vlasti. Postoji Zakon o Vladi i Zakon o ministarstvima, ali je to sad jedan zakon, i postoji paket sudskih zakona. Njihov rang u pravnom sistemu je identičan. Ova kolizija je apsolutno nepodnošljiva. Dakle, ne može uopšte da se meša ministar pravde u izbor sudija i u status sudija. Ne može ni da vodi registar sudija, njihovu personalnu listu, kako je to ovde definisano. To može da vodi Vrhovni sud, a ne ministar pravde. Šta će personalni list nekog sudije kod ministra pravde? Zatim, priprema propisa o postupku pred Ustavnim sudom i pravnom dejstvu njegovih odluka, takođe, ne bi smelo da bude vezano za Ministarstvo pravde. Ne sme Ministarstvo pravde da priprema Ustavnom sudu. Ustavni sud mora sam da priprema, a zakonskom odredbom da se stavi da mu svi državni organi moraju udovoljiti kad od njih zatraži: stručnu,pravnu, personalnu pomoć itd. Dakle, to je osnovni nedostatak. Ti nedostaci postoje u svim ovim zakonima. Navešću vam samo nekoliko. U Zakonu o uređenju sudova govori se o sudskoj upravi i pravosudnoj upravi. To nije moglo da uđe u ovaj zakon. Ovaj zakon može da govori samo o sudskoj upravi. Sudska uprava je podložna isključivo sudskoj vlasti. Sudska uprava ne sme biti podređena izvšrnoj vlasti. Pravosudna uprava je uprava izvršne vlasti. To su: pravosudne inspekcije, uprave zatvora itd, sve su to organi pravosudne uprave. To je izvršna vlast. Ovde su navedena ovlašćenja, odnosno nadležnosti, poslovi koji čine pravosudnu upravu, što je nespojivo s principom nezavisnosti sudstva. Nabrojaću neke: "Pravosudna uprava obuhvata sprovođenje zakona i drugih propisa u vezi sa uređenjem i radom sudova" - to ne može biti stvar Ministarstva pravde, ni pravosudne uprave - "pre svega: staranje o personalnim, materijalnim, prostornim i drugim uslovima za rad sudova";ovo može, ali mu nije mesto u ovom zakonu, nego u Zakonu o Vladi, u Zakonu u ministarstvima, tamo gde je reč o regulisanju nadležnosti Ministarstva pravde, a ne o uređenju sudova. Kakve to veze ima? Država je preko državne vlasti dužna sudovima da obezbedi prostor za rad, materijalna sredstva i sve ono što čini tehničko opremanje sudova. Dalje - "uređenje i razvoj pravosudnog informacionog sistema", to može da ostane nadležnost Ministarstva pravde, ali šta će u ovom zakonu o uređenju sudova! Apsolutno nema potrebe! Ali, kad gledamo Zakon o ministarstvima, onda mu nema ove nadležnosti! Zatim - "prikupljanje statističkih i drugih podataka i praćenje rada sudova"; to može biti nadležnost Ministarstva pravde, ali gde je to u Zakonu o ministarstvima?! Zašto tamo nije uneseno? Zašto opterećuje Zakon o uređenju sudova? Zašto se posebnim zakonima definitivno ne razdeli sudstvo od Ministarstva pravde, nego se Ministarstvo pravde zapravo nedosledno uvodi kao organ pravosuđa i govori se o pravosudnoj upravi. Dalje, ovde se kaže da među poslove te vrste spada i "nadzor nad postupanjem u predmetima u propisanim rokovima i postupanjem po pritužbama i predstavkama. Ovo može biti vid međusobne kontrole, gde izvršna vlast kontroliše sudove, ali striktno po pitanju poštovanja rokova. Nažalost, mi nekim drugim zakonima nismo striktno sudove vezali za rokove, pogotovo u pogledu rešavanja u drugom stepenu, itd. Tu su veliki nedostaci, a onda bi ministar pravde reagovao na pritužbe, obaveštavao javnost, pokretao inicijative za izricanje sankcija - zašto drugostepena presuda nije doneta u tom i tom roku, zašto je od izricanja presude do dostavljanja proteklo toliko i toliko vremena itd.!Ima, dakle, čitav niz pitanja gde izvršna vlast može da obavlja izvesnu vrstu kontrole. Ali, samo u ovom pogledu - van personalizacije i van ulaženja u predmet sporova ili sudskog postupka. Dalje, govori se o postavljenju i razrešenju stalnih sudskih tumača. Čista upravna nadležnost. Šta to ima veze sa sudom? Sudu se dostavlja spisak ovlašćenih sudskih tumača. Traži ih izvršna vlast. Što bi se sud opterećivao? Što bi to sud ispitivao kada izvršna vlast raspolaže mnogo većim mogućnostima, uostalom u sferi izvršne vlasti su svi naši univerziteti u državnoj svojini, visoke škole, više škole, srednje itd. "Davanje saglasnosti na pravilnik o unutrašnjoj organizaciji i sistematizaciji radnih mesta u sudu" - ovo takođe može biti način učešća izvršne vlasti u kontroli sudova, jer koliko god da su sve tri grane vlasti nezavisne one jedna drugu kontrolišu na adekvatan način, ali samo po pitanju sistematizacije; Okružni sud u Beogradu može da ima toliko i toliko sudija i ništa više. "Vođenje ličnih listova sudija" - to ne može biti stvar nadležnosti Ministarstva pravde! To ne sme biti stvar njegove nadležnosti! On ne sme voditi personalne kartone sudija! On vodi zapravo njihov dosije! Kako ih može efikasnije kontrolisati nego vođenjem personalnog dosijea. Nema efikasnije kontrole... (Predsednik: Upozoravam vas na prekoračenje vremena.) ... evo, završavam, nastaviću sledeći put... "sudija porotnika i sudskog osoblja" - to takođe ne bi smelo da radi Ministarstvo pravde. A, što se tiče nadzora nad finansijskim i materijalnim poslovanjem - znate, postoji budžetska inspekcija. To mora biti stvar Ministarstva finansija. Ministar finansija mora da kontroliše ispravno finansijsko poslovanje svakog korisnika novčanih sredstava. To nema veze sa ministrom pravde. On u to ne sme da se meša! I, bolje je da se ne meša, da se ne meša u rad sudova u sferi dozvoljene kontrole, uvek samo ministar pravde - nego, kad je reč o finansijskim pitanjima da za to bude nadležno Ministarstvo finansija preko organa finansijske kontrole koji taj posao rutinski obavljaju.
Da li se još neko od predsednika, odnosno predstavnika poslaničkih grupa javlja za reč? (Ne) Nastavljamo zajednički načelni pretres prema prijavama za reč. Reč ima narodni poslanik Đuro Popović, poslanička grupa SSJ.
Dame i gospodo, poštovani narodni poslanici, poštovani gospodine ministre Vladane Batiću, pre ikakvog razgovora o izmenama Zakona o sudijama treba oceniti zašto do sada nije primenjen važeći zakon. Članom 52. u stavu 1. je predviđeno da: "Sudiji prestaje radni vek kada navrši 65 godina života ili 40 godina staža osiguranja"; ustavu2. istog člana je predviđena obaveza predsednika suda da obavesti predsednika Vrhovnog suda koje sudije navršavaju radni vek i kada. Članom 53. u stavu 1. je predviđeno da: "Radni vek sudiji ne može biti produžen" - zbog starosti veliki broj sudija Vrhovnog suda Srbije, preciznije sedam sudija, među kojima je i Zoran Ivošević, zamenik predsednika Vrhovnog suda, morali su da budu penzionisani 1. januara 2002. godine na dan stupanja na snagu Zakona. S obzirom da prelazne odredbe Zakona o sudijama ne predviđaju nikakve izuzetke, postavlja se pitanje zbog čega predsednik Vrhovnog suda nije podnela zahtev našoj skupštini za njihovo razrešenje. Razlog je jednostavan - polovina članova Velikog personalnog većaodlučuje o razrešenju sudija u Srbiji. To su svi ovi koji ispunjavaju uslove za penziju, a oni su tu da bi verovatno završili poslove razrešenja pojedinih, naravno za aktuelnu vlast nepodobnih sudija. Uz sve to pada u oči da je predsednik Vrhovnog suda zasnovala radni odnos sa bivšim sudijom i to u svojstvu savetnika koji je glavni konsultant; čovek je na platnom spisku suda a ima više od 80 godina života. Takođe se jednom broju sudija isplaćuje naknada za odvojen život a oni žive u svojim mestima. Za dalji normalan rad Vrhovnog suda Srbije pod hitno treba razrešiti navedene sudije i da predsednik Vrhovnog suda odmah podnese ostavku, jer odlaže zakoniti rad suda. Uvažene kolege poslanici, svi zakoni o pravosuđu u ovoj skupštini su do sada usvojeni na predlog DSS. Pri tome nije prošao nacrt zakona koji je pripremilo Ministarstvo pravde, a, kako se vidi, sadašnje izmene, koje se smatraju reformskim, predlaže Vlada Srbije preko svog Saveta za reformu pravosuđa. Kako može izvršna vlast da reformiše sudsku vlast i da kroz izmene progura raniji nakaradni nacrt?! Njime se drastično narušava ustavni princip podele vlasti! U članu 3. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o sudijama treba brisati da sudija uz naknadu može da obavlja naučnu delatnost; ne može da bude istovremeno i profesor, a pitanje obavljanja stručne delatnosti, učešće na seminarima, stručnim savetovanjima, pisanje članaka, regulisano je odredbom člana 27. stav 3. Zakona o sudijama i donetim Pravilnikom Vrhovnog suda. Ako ovaj član ostaje treba brisati reči "uz saglasnost predsednika suda" i umesto toga može da stoji "uz obaveštenje predsednika suda". Naravno da predloženo rešenje omogućava predsedniku proizvoljnost u odnosu na podobne i nepodobne sudije! U članu 11. izmena naslova: Posebni razlozi za razrešenje - u članu 79a data rešenja su u potpunoj suprotnosti sa osnovnim tekstom zakona. U osnovnom tekstu zakona ispred člana 54. stoji naslov - svi razlozi za razrešenje. Van toga razloga, koji u jezičkom i ciljnom tumačenju zakona ne mogu da se unesu neki posebni razlozi. Kada je u pitanju funkcija suđenja - razlozi za razrešenje u nesavesnosti i nezakonitosti - osnovni tekst zakona utvrđuje šta je nesavesnost a šta je nestručnost. Ne može se novim članom 79a nesavesnim obavljanjem sudijske dužnosti, sa pozivom na osnovni tekst, smatrati i - vršenje sudske vlasti prekrajanjem izborne volje građana i kršenje ljudskih prava građana. Takva ponašanja, ako se utvrde, nisu nesavesna u smislu osnovnog teksta zakona, gde je nesavesnost odugovlačenje rešenja predmeta, istupanje u rokovima, već takva ponašanja predstavljaju teška krivična dela; kršenje zakona od strane sudije iz KZ Srbije; mora se utvrditi namera sudije da nekom učini korist ili štetu - ako nema nameru onda smo na terenu davanja glasa sudije u vršenju sudijske dužnosti, za šta se, po Ustavu, ne može odgovarati. Navedenu odredbu treba brisati iz ovog zakona zato što štrči, a ako se htela lustracija onda nju treba sprovesti po posebnom zakonu na opsežan način, gde bi se utvrdilo ko je služio bivšem režimu, počev od čelnika Vrhovnog suda Srbije. Ukoliko navedena odredba ostane u ovom zakonu, mora da sadrži nameru sudije da kroz presudu učini korist ili štetu. U suprotnom,to bi bio sunovrat i kraj sudijske dužnosti, što valjda nije svrha ovih izmena. Cilj donošenja izmena je da se progura upravo član 79a i time postigne osveta izvršne vlasti u liku Vlade i Ministarstva pravde za sva poništena rešenja Vlade, kao nezakonita, o razrešenju sudija za prekršaje i tri rešenja Ministarstva pravde u vezi sa Socijaldemokratijom. Dana 10. juna 2002. godine, u Skupštini Srbije, pod okriljem predsednika ove skupštine, premijera i ministra pravde, izvršen je drugi po redu državni udar. Ovaj put na udaru nije bila parlamentarna vlast, nego sudska. Na skupu sa čelnicima pravosuđa Srbije i predstavnicima sudova, na delu zatvorenom za novinare i ostalu javnost, izdali su naredbu da treba da bude razrešeno od 50 do 100 sudija u Srbiji, kroz formu člana 79a. Rekli su da ih ne interesuju odluke opšte sednice Vrhovnog suda Srbije, na kojoj su neke sudije dobile ogromnu većinu glasova svojih kolega. Zaprećeno je predsednicima sudova da moraju da podnesu predloge za razrešenje protiv svojih sudija, inače će njih razrešiti prema ozloglašenom članu 79a. Ovako beskrupulozan atak na sudsku vlast je nezabeležen u novijoj istoriji. Dokle će da traje i koji su dalji potezi? Iz pomenutih i drugih razloga, poslanička grupa SSJ jeprotiv usvajanja predloženog akta u ponuđenom obliku. Hvala na pažnji.
Sledeći prijavljeni za reč je narodni poslanik Vojislav Šešelj, koji je u stvari jedini prijavljeni iz poslaničke grupe SRS, pa bih samo podsetila na član 91. stav 3. Poslovnika: "Poslanička grupa ne mora da koristi vreme koje ima na raspolaganju, odnosno ne mora da ga u potpunosti iskoristi".
Dame i gospodo narodni poslanici, postoje posebni razlozi zašto naširoko objašnjavam kako bi trebalo da izgleda nezavisnost sudstva u našem pravnom poretku. Ja ću taj deo sada da okončam sa još tri primedbe na postojeći Zakon o uređenju sudova, a vidimo da o tome niko nije vodio računa. Sada je bila prilika da se i to menja. Prvo, reč je o sudskom poslovniku. Propisano je da sudski poslovnik donosi ministar pravde, odnosno pravosuđa, uz saglasnost sa predsednikom Vrhovnog suda Srbije. Nisu ministar pravde i predsednikVrhovnog suda kolege, da oni sada sarađuju i saglašavaju se po sasvim određenom pitanju. Predsednik Vrhovnog suda je mnogo viši rang od ministra pravde u sistemu podele vlasti. Predsednik Vrhovnog suda mogao bi da propisuje poslovnik o radu sudova ili za svaki sud predsednik suda pojedinačno. Dalje, propisano je članom 71. da primenu sudskog poslovnika nadzire ministarstvo nadležno za pravosuđe. Mi smo sada imali situaciju da poslovnik nije ni donešen, a ministar je išao sa kamerama u sud. A, i kad se donese poslovnik, to ne može tako da se radi, jer su predviđeni posebni nadzornici koji će to raditi. Ministar nije nadzornik; pogrešno je da te nadzornike postavlja Ministarstvo pravde. Ti nadzornici moraju biti unutar sistema sudske vlasti. Ovo je već nepodnošljivo mešanje izvršne vlasti u sudsku. I treća primedba - uređenje pravosudne straže, ostavljeno je u nadležnost ministru pravde: da propiše uniformu njenih pripadnika, naoružanje, službenu legitimaciju itd, da to detaljno propiše. To ne sme da radi ministar pravde. Mi smo u onom komunističkom režimu imali situaciju u kojoj je policija sve obavljala: i klasičnu policijsku funkciju, i sudsku stražu, i zatvorsku stražu, pa je bio mukotrpan proces razdvajanja, jer to ne sme da bude ista društvena služba represije, državna služba represije zapravo, pa je odvojena policija. Ali, više godina smo imali jedinstvenu sudsku i zatvorsku stražu, pa je i to počelo da se odvaja donošenjem novog ustava Srbije 1990. godine, ali još nije dovoljno. Ministar pravde ima zatvorsku stražu i može još da ima službu obezbeđenja u svom ministarstvu; te dve službe mogu biti u njegovoj nadležnosti. Sudska straža mora biti u nadležnosti predsednika suda, sudska straža uopšte u nadležnosti predsednika Vrhovnog suda, a sudski stražari u svakom sudu pojedinačno u nadležnosti predsednika togodređenog suda. Predsednik Vrhovnog suda može propisivati opšte uslove, do detalja, a naređenja sudskoj straži može izdavati samo predsednik suda. To mora da se menja što pre u Zakonu o uređenju sudova. Morali bi svi ovi zakoni: o uređenju sudova, o sudijama, o javnom tužilaštvu, o Visokom savetu pravosuđa, plus Zakon o advokaturi, da budu ugrađeni u jedan jedinstveni zakonski tekst koji će regulisati sudsku granu vlasti u celini. I taj zakon bi morao da insistira na jedinstvu sudskih institucija, da izbegne specijalizaciju sudova, da ima jedinstven sudski sistem pred sobom: opštinskih, okružnih, Vrhovnog suda ili osnovnog, višeg, Vrhovnog suda. Tamo gde dolazi do ovakve disperzije institucija sudske vlasti smanjuje se otpornost sudske vlasti u odnosu na mešanje izvršne vlasti; a, iz iskustva znamo, to najbolje možda znaju i advokati, da je mnogo teže do pravde doći u privrednim, sadašnjim trgovinskim sudovima, zatim, ranije u sudovima udruženog rada, verovatno sada u upravnim sudovima itd. U svim tim posebnim sudovima, u odnosu na redovne sudove, autoritet sudijske funkcije je neuporedivo viši u redovnim sudovima. Narod je navikao redovne sudove i sudije redovnih sudova da tretira kao sudije u pravom smislu reči; suviše dugo vremena su sudovi, posebni sudovi i sudije posebnih sudova bili u podređenom položaju, diskriminisani na određeni način, zanemarivani, a neretko ismejavani, ako se setimo nekadašnjih samoupravnih sudova. Iskustvo upravnih sudova imala je Bosna i Hercegovina još u komunističko vreme, pa se od toga odustajalo. Mnogo bolje se sve ovo rešava kroz jedinstveni sistem redovnih sudova, s tim što bi ti redovni sudovi imali posebna odeljenja: krivično, za građanske parnice, privredne sporove, upravne sporove itd. Sve to može da se reši kroz jedinstveni pravosudni sistem redovnih sudova. Čak vojni sudovi - demokratske zemlje odavno su počele sa ukidanjem posebnih vojnih sudova; vojni sudovi tamo postoje samo u ratnim uslovima. Zašto bi u mirnodopskim uslovima pripadnici oružanih snaga bili diskriminisani na bilo koji način, a mi znamo da je slobodu prava čoveka i građanina po prirodi stvari teže čuvati pred sudovima gde su sudije i tužioci i advokati redovno uniformisani, možda kod advokata postoji izuzetak, nekada su i oni morali da budu oficiri, nego tamo gde se sudska vlast poštuje po prirodi stvari! Može se desiti pred vojnim sudom da je tužilac viši po činu od sudije, da je tužilac general, sudija pukovnik itd. - odmah problem. To je veoma ozbiljno pitanje. To pitanje se može rešiti samo formiranjem jedinstvenog pravosudnog sistema, jedinstvenog sistema redovnih sudova. Ovo što ste uvodili apelacioni sud samo dovodi do zbrke, smanjili ste nadležnosti Vrhovnog suda, smanjili ste pre svega njegove drugostepene nadležnosti. Po redovnim pravnim lekovima, on se u drugostepenom postupku pojavljuje praktično samo kod upravnih sporova. Kod svih drugih slučajeva, on nema u redovnom postupku drugostepenu nadležnost. Odlučuje o vanrednim pravnim lekovima i to je pogrešeno. Srozavanjem nadležnosti Vrhovnog suda smanjuje se njegov ugled u pravosudnom sistemu. Kako će vam funkcionisati apelacioni sudovi, neka vam je Bog na pomoći, stalno izbegavate primenu tih zakonskih odredaba, a ja vam kažem da još nije kasno, bolje je da se vratimo na jedinstveni pravosudni sistem; osnovni, viši, vrhovni ili opštinski, okružni, vrhovni sud, i ništa van toga, a da se onda tu vodi računa o dobroj kadrovskoj politici, kod postavljanja sudija. Zašto se niko nije setio da sudija ne može da bude neko ko ima prosek ispod osam na pravnom fakultetu ili ko je studirao više od pet godina. To je najbolji način da se obezbedi kvalitet u sudovima. Nemojte mi reći da neko ko studira 10 godina može biti dobar sudija ili neko ko je imao prosek ispod osam, ne može, ne vredi. Pazite, godinama se srozava i kvalitet studija, ali ta prosečna ocena ipak nešto znači. Onaj ko je navikao od šestice do šestice godinama da završava pravni fakultet, tako će i presude da donosi, tako će i sudske procese da vodi. To ne može. Kako sam ja prošao, ti će tek videti, Mile. Poseban problem se postavlja kod vrha sudske grane vlasti: mi imamo praksu u poslednje vreme da predsednik Republičke vlade poziva predsednika Vrhovnog suda. Ne može to nikada, ni u snu ne sme to da sanja. Ko je istog ranga sa predsednikom Vrhovnog suda? Samo predsednik Republike i predsednik Narodne skupštine. Predsednik Republike može da pozove na konsultacije predsednika Ustavnog suda, predsednika Vrhovnog suda, predsednika Narodne skupštine, ali mora biti spreman da ode i na noge predsedniku Narodne skupštine u Narodnu skupštinu i mora biti spreman da ode na noge predsedniku Ustavnog ili predsedniku Vrhovnog suda. Oni su najviši u rangu u tri grane vlasti. Predsednik Vlade je ispod predsednika Republike, ispod predsednika Narodne skupštine, ispod predsednika Vrhovnog suda i predsednika Ustavnog suda. On ne sme da im sedi al pari, a pogotovu se ne sme nikada desiti da im on daje naloge šta treba da rade, kako da rade, da ih ubrzava i instrumentalizuje, usmerava i slično, šta sve radi! To je, jednostavno, nedopustivo! Poseban problem takođe postoji u odnosu između Vrhovnog i Ustavnog suda. Za ovo što ću sada reći potrebna bi bila promena Ustava i formiranje jedinstvenog Vrhovnog suda - Ustavni sud ne postoji u svim sistemima. U Americi ga nema, a u čemu je kod nas problem sa Ustavnim sudom? Pojavljuje se najčešće u praksi kadrovski problem. Nismo navikli da za Ustavni sud biramo najbolje pravnike sa ogromnim sudskim iskustvom. Kod nas su uvek u Ustavni sud išli isluženi političari, počevši od Blaže Jovanovića sa kojim Tito bukvalno nije znao šta da radi, pa ga je postavio da bude deceniju i više predsednik Ustavnog suda Jugoslavije,kada je uvedena institucija ustavnog sudstva. Ustavni sud ne mora da postoji: po prirodi stvari ono što je nadležnost Ustavnog suda može biti nadležnost Vrhovnog suda, s tim što bi postojalo odeljenje Vrhovnog suda za ustavna pitanja, za osporavanje opštih pravnih akata sa aspekta njihove saglasnosti sa Ustavom; ili podzakonskih opštih pravnih akata sa aspekta njihove saglasnosti sa zakonima. To sve može da radi odeljenje Vrhovnog suda. Šta bi se time postiglo? Postiglo bi se da kvalitet sudija u odeljenju za ustavna pitanja Vrhovnog suda odgovara kvalitetu svih drugih odeljenja Vrhovnog suda, da vam se ne desi, neko propadne na izborima, pa ajde u Ustavni sud. Neko i nema pravni fakultet, ajde za sudiju Ustavnog suda. Kada pogledate kadrovsku strukturu Vrhovnog suda i Ustavnog suda, iako su to dva al pari organa vrhovne sudske vlasti, ogromna razlika u kadrovskom potencijalu, u stručnoj osposobljenosti, odmah pada u oči. Jedan Vrhovni sud koji bi imao i nadležnosti procene usklađenosti opštih pravnih akata sa Ustavom taj posao bi mnogo pogodnije ostvario. Mene zaprepašćuje što se niko u sadašnjoj vlasti nije setio da se striktno podele sudije i sudovi u odnosu na javne tužioce i tužilaštva. Nepodnošljivo je da sedišta javnih tužilaca budu u zgradama suda, to je nepodnošljivo. Kao što je nepodnošljivo što ste vi ovde predvideli zakonom da i predstavnik javnog tužioca, i predstavnik Advokatske komore bude član Visokog saveta pravosuđa; i to je nepodnošljivo. Prvo, članovi tog Visokog saveta pravosuđa bi mogli da budu samo sudije Vrhovnog suda. Dakle, pošto bi Vrhovni sud imao veće nadležnosti, bilo bi mnogo više sudija Vrhovnog suda i najpametnije rešenje bi bilo da se na opštoj sednici svih sudija Vrhovnog suda tajnim glasanjem bira to telo koje se zove Visoki savet pravosuđa; i tu, bi bile izabrane sudije Vrhovnog suda koje uživaju najviše poštovanje i najveće poverenje svojih kolega. Niko van toga nema nikakvog osnova u sistemu striktne podele vlasti da bude u Visokom savetu pravosuđa: ni Republički javni tužilac, ni predstavnik Advokatske komore i ministar pravde. Onda se pravi galimatijas. Zašto bi javni tužilac učestvovao u izboru sudija, zašto bi ministar pravde učestvovao u izboru sudija i predlaganju izbora sudija Narodnoj skupštini, zašto bi u tome učestvovao predstavnik Advokatske komore? Kakav treba da bude status javnih tužilaca i njihovih zamenika u palatama pravde, odnosno u sudovima? Isti kao i kod advokata. Ako advokati imaju neku svoju prostoriju gde dođu i skinu kaput, ostave tašnu, sednu za sto, pripremaju se, tako isto i javni tužioci. Mi u sudovima imamo praksu da tužilac ulazi na ista vrata sa sudijom, a advokat ulazi saoptuženim, publikom, sa novinarima itd. Ne sme to. Morali ste razmišljati o tome da se ukida optuženička klupa. U krivičnom postupku moraju se u značajnijoj meri primenjivati parnična načela - dok se ne izrekne presuda mora i optuženi biti ravnopravan sa javnim tužiocem! To vam govorim kao čovek sa ogromnim nagomilanim iskustvom iz prakse. Meni nije teško, nikada, da u praksi postignem da mi tužilac bude podređen, pošto je takva kadrovska politika izgleda vođena u sferi tužilaštva, da tužiocu svaki put očitam lekciju i nikada se ne usuđuje da uđe sa mnom u polemiku. Međutim, u čemu sam dao veliki doprinos i objavio debele knjige - ti, Batiću, najviše voliš da čitaš debele knjige, ti se na zamajavaš tankim knjigama. To je nešto što je nepodnošljivo. Vidite, u pravnoj teoriji bilo je nedoumica u dosta slučajeva, rasprava, studija, u dosta monografija da li javni tužilac po prirodi stvari uopšte pripada sudskoj vlasti ili pripada izvršnoj vlasti! Mnogo je češće stanovište da pripada sudskoj vlasti, ali mora biti strogo odvojen od sudova i sudija, mora biti samostalan u odnosu na izvršnu vlast i možda bi neke kontrole tu mogle biti strožije od strane Ministarstva pravde, ali niko mu se ne sme mešati u ono što je njegova nadležnost. Imamo slučajeva kod nas da javni tužilac nema nikakve samostalnosti. Javni tužilac čeka samo da mu policija nešto donese! Gde je ovlašćenje, čvrsto ovlašćenje? To što ovde postoji nedovoljno je javnom tužiocu da naloži policiji i da policija snosi sankciju ako ne izvrši! Svaki put kod nas kada javni tužilac nešto naloži, šef policije razmišlja hoće li mu udovoljiti ili neće. To vi advokati bolje znate i u takvim slučajevima. Kod nas je, zapravo, sva istraga pala na pleća policije. Javni tužilac ne vodi istragu u pravom smislu reči. Samo kada dobije podatke od policije; a onda to prepisuje, obično bukvalno prepiše i izlazi na sud. Vidite šta se još desilo. Saveznim Zakonom o krivičnom postupku liberalizovan je status osumnjičenog i smanjen rok u kome ga policija može zadržati. Policija ima mnogo manje mogućnosti da obavi neke istražne radnje u pretkrivičnom postupku. Sve mora da se obavlja u sferi zvanične istrage, ali tada nema mogućnosti - tada policija skine sa sebe teret i neretko uopšte više nije zainteresovana za ishod, ali se posle čudi kada to propadne na sudu, jer nije bilo dovoljno dokaza. Dešavale su nam se još neke stvari, koje su veoma loše. Promenjen je savezni Zakon o krivičnom postupku. Po tom zakonu je ograničen rok trajanja pritvora i kada počne, a do sada smo imali ograničavanje pritvora ukoliko ne počne glavni proces, ukoliko se ne podigne optužnica, bilo je na šest meseci, a izuzetno je moglo još šest meseci. Međutim, kada se podigne optužnica i počne glavna rasprava mogao je čovek u zatvoru da ostane i 10 godina. To je sada ograničeno na dve godine. Izglasali ste taj zakon u Saveznoj skupštini, na vašu inicijativu je donet, a kada su sudovi počeli da ga primenjuju napali ste sudove. Sudovi su morali da primene i da puste i najgore kriminalce iz zatvora, najgore ubice, ako u zakonu tako piše. Što ste onda napadali sudove? Što o tome niste razmišljali kada ste zakon donosili? Možda je trebao malo veći rok. Imamo slučajeva nespojivosti sudijske funkcije sa obavljanjem nekih drugih društvenih delatnosti. Na primer: raspolažem sa reklamnim prospektom za Fakultet za poslovno pravo, koji još nije ispunio sve uslove za registraciju i formalno-pravno ne postoji, gde se među imenima profesora nalazi ime Zorana Ivoševića, sudije Vrhovnog suda. Ne može sudija Vrhovnog suda ni pod kakvim uslovima biti profesor, ni na državnom univerzitetu, a kamoli na privatnom. Ne postavlja se pitanje da li on prima honorar ili ne prima, uopšte me to ne interesuje, ne može. Tamo se među profesorima pojavilo ime ministra prosvete Gaša Kneževića - ni to ne može; kako može ministar prosvete da bude angažovan da drži nastavu na privatnom fakultetu. (Nebojša Miletić: Još nije zvanično.) Jeste zvanično, prospekt je već u prometu i mogu vam ga popodne doneti, da vidite to; to je zvanični prospekt tog fakulteta. Nije on ispunio sve zakonske uslove za početak rada, a već je počeo da radi i u novinama objavljuje oglase za upis studenata, što je takođe problem svoje vrste. To ne bi smelo da se toleriše. Imali smo slučajeve da se javni tužioci mešaju u političku sferu, postupaju po nalozima organa izvršne vlasti, mnogo više pažnje posvećuju zaštiti časti i ugleda nosilaca visokih državnih funkcija nego zaštiti temeljnih društvenih vrednosti, a onda se zapletu kao pile u kučinu. Imam iskustva sa nizom takvih postupaka, misle da će me uplašiti, a ja jedva čekam da se uključim - onda se po godinu - dve dana to odugovlači, niko ne reaguje, vodi se istraga, pa se podigne optužni predlog; pa se vrati na dopunsku istragu, pa to traje i traje itd! To je ponižavanja statusa javnog tužioca. Javni tužilac mora biti neprikosnoven u proceni da li nešto treba goniti krivično ili ne, da li su ispunjeni uslovi ili ne. Što se tiče advokature, u advokaturi takođe imamo nedozvoljenog mešanja izvršne vlasti i politike; mnogo više politike nego izvršne vlasti. Ranije je komunistička advokatura bila krajnje politizovana. Čak su advokatske komore imale svoje partijske organizacije, svoje partijske sekretare, isključenje iz Saveza komunista često je značilo onemogućavanje rada u advokaturi. Proglašavani su ljudi idejno-politički nepodobnim; sećam se slučaja Vojkana Lukića, bivšeg ministra unutrašnjih poslova, koji je smenjen u nekoj od Titovih čistki, a onda ga je progonio Rajko Danilović, sprečavao da se upiše u Advokatsku komoru i da se bavi advokaturom. Danas imamo takve slučajeve: bio je takav i takav kao sudija, nije nam se sviđao i sada ne može biti advokat ili ne može u tom roku. To nije nikakav kriterijum. Tu moraju postojati samo objektivni kriterijumi, da li je osuđivan ili ne, a pretpostavljena krivica u jednom modernom pravnom poretku ne sme ništa da znači. Drugo, čak je pogodno kada vam politički protivnici odu u advokaturu. Izoštriće vam celi pravosudni sistem. Pored svoje stručnosti uneće i žestinu, pa će im ta žestina pomoći da razotkrivaju mnogo više nepravilnosti u pravnom sistemu, mnogo više kršenja zakona itd. Zainatiće se mnogo češće da stvari isteraju do kraja. U komunističkom sistemu najbolji advokati su bili disidenti, jer unesu celog sebe u krivični postupak, a pogotovo je u ono vreme bilo mnogo političkih postupaka. Sada ima nešto manje, ali vidimo da se i to obnavlja. Advokatura bi morala da bude lišena ovakvog oblika državnog mešanja, kao što je propisivanje obaveznosti članstva u Advokatskoj komori. Ne sme advokat biti obavezan na članstvo u jednoj jedinoj advokatskoj komori. Mora i tu postojati konkurencija - neće u jednu komoru, hoće u drugu. Advokatske komore treba da budu pred zakonom samostalne, a ako postoji obaveznost organizovanja u advokatske komore onda da čovek optira između nekoliko mogućnosti, da se sam opredeljuje - a ne da dođe u situaciju kada postoji samo jedna advokatska komora i onda postoje često u praksi elementi mafijaškog organizovanja unutar nje: formira se jedan klan koji sve drži pod kontrolom i mnogo ozbiljnih advokata, jednostavno, formalni su članovi i ne pada im ni na kraj pameti da se odazivaju na pozive, jer znaju kakav je tamo odnos snaga i znaju kako se advokatska komora instrumentalizuje za određene svrhe koje nemaju nikakve veze sa suštinom advokature. Mi smo to često imali u praksi i ti klanovi su pokušali da se nametnu i kod zastupanja kod Haškog tribunala. Čitav niz advokata napada optuženog što hoće sam da se brani. Zašto? Zato što su tamo ogromni honorari za advokate. To je krajnje neprofesionalno, to je nešto što je nepodnošljivo! Mi ovde imamo pred sobom i vašu želju da se lišite političkih protivnikaiz sudova. To je veoma loš presedan. Naravno, nijedan čovek nije savršen, svi smo od krvi i mesa, svaki čovek može da greši. Postavlja se samo pitanje: kako razlikovati greške koje se u principu mogu tolerisati uz izvesnu kritiku, od grešaka koje se nikako ne mogu tolerisati i moraju biti sankcionisane - jedino po tome je li greška krivično delo ili nije; ako je greška krivično delo ona mora biti sankcionisana kao krivično delo i posledica krivične osude mora biti onemogućavanje rada u pravosuđu; ako greška nije krivično delo ona može biti stvar tumačenja, može biti stvar disciplinskih sankcija, ali unutar sfere sudske vlasti, a ne državnih organa van te sfere. Ako sudska vlast treba nekome da bude podređena, onda to može biti isključivo parlament, a nikako izvršna vlast, što ne znači da izvršnu vlast treba onemogućiti u potpunosti od bilo kakvog upliva... (Ppredsednik: Upozoravam vas na prekoračenje vremena.) ... mora biti sveden samo na materijalno tehničko obezbeđenje, a ni u kom slučaju na vođenje sudske politike, kaznene politike ili sličnih oblika politike, jer i sudovi vode politiku, ali politiku koja mora biti lišena i uticaja izvršne vlasti na isti način na koji jelišena uticaja političkih partija.
Reč ima narodni poslanik Toma Bušetić, a sledeći prijavljeni za reč je narodni poslanik Miloš Lukić. Jedno kratko obaveštenje: nastavak sednice Odbora za pravosuđe i upravu je u 12,30 časova. Sednicu Skupštine će nastaviti da vodi potpredsednica Gordana Čomić. Pozivam presednike poslaničkih grupa u 14,30 časova u moj kabinet na sastanak. Izvolite.
Uvažene kolege narodni poslanici, samo pre osam meseci usvojili smo set zakona koji je najavljivan kao reformski, prosperitetni, koji smo mi u ono vreme osporavali, a evo danas, posle osam meseci i ostatak DOS-a priznaje da ti zakoni nisu bli ni reformski, ni progresivni, ni dobri. Oni su bili rezultat političkih nagodbi između DSS-a i ostatka DOS-a, a što je i sam ministar Batić priznao. Naravno, najgori su zakoni oni zakoni koji se usvajaju po tom principu, principu političkih nagodbi. Ovaj predlog zakona ili ovog seta zakona ima dosta manjkavosti i propusta. Samo ću navesti nekoliko, upravo po nekom redosledu. Kada je reč o Visokom savetu pravosuđa, veoma je diskutabilno prvo, samo obrazovanje Visokog saveta pravosuđa, a posebno je za nas neprihvatljivo što je zaobiđen Odbor za pravosuđe, kada je reč o predlozima za sudije, tužioce, predsednike sudova. Sadašnje rešenje, po kome Visoki savet pravosuđa predlaže zamenike javnih tužilaca, dobro je rešenje, to je rešenje koje smo i mi svojevremeno predlagali, ali u ono vreme to nije prihvaćeno. Predlog da ministar bude član proširenog sastava Visokog saveta pravosuđa jasan je signal i namera izvršne vlasti da kontroliše ili bar da utiče, u velikoj meri, na pravosudne organe. Kada govorimo o Predlogu zakona o sudijama, sporan je član 1. po kome se određuje status sudije u sudu, čija nadležnost u celini ili znatnim delom prelazi na drugi sud. Ovo je na neki način neustavna odredba, pre svega, u odnosu na status ustavnosti sudija. S druge strane, možemo da kažemo da je ova odredba i neprecizna. Na ovaj način, po nama, brzo će se izvršiti promene, pre svega u Vrhovnom sudu, jer će dobar deo sudija iz Vrhovnog suda preći u upravni sud, u apelacione sudove i na taj način doći će do pročišćenja Vrhovnog suda. Sporno je i to što Visoki savet pravosuđa može uvećavati do 20% osnovnu platu, ako se funkcija vrši po posebnim uslovima; tu, naravno, treba precizirati koji su to posebni uslovi. Neprihvatljive su odredbe iz člana 79a koji kaže: "Smatra se da je sudija iz člana 79. nesavesno vršio dužnost ako je..." iz nečasnih pobuda grubo kršio ljudska prava zajemčena Ustavom, zakonom i međunarodnim ugovorima." Znate, ovo su sama po sebi krivična dela i razlog za razrešenje sudija, tako da ove odredbe ne treba da stoje ovde. Za nas su posebno sporna pitanja koja se odnose na montirane političke procese ili bolje reći na lustraciju, o kojoj ministar Batić već više meseci govori. Podsetio bih da su se ovi zakoni o lustraciji donosili u zemljama Istočne Evrope, početkom 90-tih godina. Šta se htelo tim zaknom? Htelo se da se odstrane štetni strani uticaji, a naravno misli se na uticaj Sovjetskog Saveza koji je imao dominantan uticaj u svim tim lagerskim zemljama. To kod nas nije bilo, tako da je bilo kakvo poređenje na taj način nesuvisla stvar. Kada govorimo o uređenju sudova, suština ovih promena odnosi se na obrazovanje četiri apelaciona suda umesto jednog, sa četiri odeljenja kako je to do sada bilo. Lično mislim da su ova rešenja o kojima je govorio prof. dr Šešelj bolja rešenja. Znači: opštinski sudovi, okružni i Vrhovni sud, a ne ovi posebni sudovi gde je i apelacioni sud. Neprihvatljivo je i da Vlada Srbije traži odlaganje roka za početak rada apelacionih sudova i upravnog suda! Ministar je rekao da je reč pre svega o finansijskim sredstvima. Međutim, ne znam da li su samo u pitanju finansijska sredstva ili nešto drugo. U svakom slučaju, nema nekog većeg opravdanja ako govorim o finansijskim sredstvima, jer znamo da su takse povećane, koliko već, 400 ili 500%. Bilo je reči da će ta sredstva pre svega biti namenjena za početak rada ovih novih sudova. Kada govorimo o sedištima i područjima sudova i javnih tužilaštava, apsolutno smo protiv toga da se obrazuje ili formira trgovinski sud u Novom Pazaru. Smatramo da je to jedna čista politička nagodba, a pre svega sa članicama DOS-a koje su na tom području; radi se pre svega o partiji Rasima Ljajića. Videli ste malopre da ove političke nagodbe sa DSS-om ničemu ne vode; tako i ovo, mislim da je iznuđeno rešenje. Ako gledamo da je potreba da imamo više ovih trgovinskih sudova - mogli bismo takođe da formiramo trgovinski sud u Jagodini, jer svi uslovi i za Jagodinu postoje. Protiv smo proširenja nadležnosti pojedinih trgovinskih sudova, jer će se izgubiti u efikasnosti. Na primer, ako sud u Leskovcu ne može efikasno izvršiti sprovođenje postupka stečaja na svom području, kako će to učiniti sud u Nišu ili neka slična paralela između sudova u Kragujevcu ili Kraljevu. Kada govorimo o javnom tužilaštvu, odnosno zakonu, vođenje ovog ličnog lista svakog javnog tužioca, zamenika javnog tužioca i zaposlenog u javnom tužilaštvu protivno je Zakonu o radu u državnom organu i u isključivoj je nadležnosti MUP-a Srbije. S druge strane, ovo brisanje reči "nacionalnosti" ne znam čemu vodi, čega se mi to plašimo i bojimo, zašto ta reč ne ostane ako već idemo sa ovim ličnim listom. U članu 9. koji govori o mogućem nagrađivanju javnog tužioca i zamenika od strane Visokog saveta pravosuđa - mislim da je nepotrebna stvar, jer su plate uređene posebnim zakonom. Najbolje rešenje za izbor javnih tužilaca i zamenika bilo bi rešenje koje je doskora važilo, a to je da se ide preko Republičkog tužioca, da Republički tužilac predlaže i da Skupština bira ostale javne tužioce i zamenike javnog tužioca. Na kraju, sasvim, nećemo glasati za ovaj predlog zakona, jer nema ničeg reformskog u njemu. Imajući u vidu da je ovo vanredna sednica, smatramo da su bila mnogo važnija i bitnija neka druga pitanja, nego što je ovo pitanje koje je uvršteno danas na ovoj vanrednoj sednici Skupštine. Samo jedna rečenica, vezano za Predlog odluke o izboru sudija, ovde vidimo, a to sam letimično pogledao - predsednica Okružnog suda Vida Petrović - Škero očigledno napreduje posle ovih izjava vezano za ministra Batića, da se ministar Batić ne meša u svoj posao, baš tako to shvatam. Jednostavno, predsednik okružnog suda je suštinski značajnija funkcija nego sudija Vrhovnog suda, jer ih tamo ima 50, možda više, malo manje, tu negde. Jasno je posle svih ovih izjava, posle njene podrške protestu radnika u pravosuđu, da sledi i lustracija za nju. Naravno, na jedan fin način, da se građani ili stručna javnost ne seti.
Reč ima narodni poslanik Miloš Lukić, posle njega narodni poslanik Joca Arsić.
Uvaženo predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi gospodine ministre, SSJ komentarišući ovaj set zakona pre svega ukazuje na to da je dato vrlo malo vremena da se sve ovo prokomentariše, pa ćemo samo nekoliko tačaka iz ovih propisa komentarisati. Pre svega, kao jedan opšti osvrt, hteo bih da kažem da mi želimo da se konačno odnos između Ministarstva pravde i pravosuđa, kao baze, haromonizuje i da se dovede u red, jer smatramo da su u javnosti vrlo nepopularne i neproduktivne sve one svađe i sukobi koji bacaju ljagu i na Ministarstvo i na pravosuđe. Ipak, moramo biti svesni toga da je pravosuđe jedna ozbiljna oblast i jedan ozbiljan stub vlasti. U tom smislu i ova mala sugestija. Što se tiče izmena i dopuna Zakona o uređenju sudova, smatramo, posebno nakon ovoga što je ministar rekao, da je potrebno 20.000 kvadratnih metara prostora za apelacione sudove, naravno, potrebna je oprema, kadrovi itd, treba ozbiljno preispitati da li apelacioni sudovi u ovom obliku i na ovaj način treba da ostanu. Mislim da, sobzirom na odloženi momenat primene ovog propisa, ima mogućnosti da se to još jednom preispita. Kada je reč o Zakonu o sudijama, smatramo da je suvišno ovo u članu 2. - poveravanje predmeta i ova tehnika koja je uobičajena, da se predmeti formiraju po redosledu itd, i da se veća formiraju jedinstveno, znači, da nema nikakvih prekrajanja, niti preskakanja. Što se tiče naučne i stručne delatnosti sudija, tužilaca i zamenika tužilaca, smatramo da je to neophodno. Međutim, možda malo relativizuje ceo ovaj pojam to što se radi uz saglasnost predsednika suda. Naime, postoje sudije koje su vrlo iskusne, koje svoju dugogodišnju praksu i treba da pretoče u određene brošure, u određena uputstva itd. Bila bi šteta da se takvo jedno nagomilano znanje i iskustvo ne prezentuje javnosti. Prema tome, pitanje je da li, ukoliko takav sudija nije simpatičan ili nije po volji predsednika suda, to treba da bude smetnja da se ovako nešto i uradi. Pitanje da li se tu smatra i obavljanje profesorskog rada treba precizirati. Što se tiče plate predsednika Vrhovnog suda Srbije i ostalih visokih funkcionera u pravosuđu, koji se vezuju za platu predsednika Vlade, takođe je to možda jedna nevešta konstrukcija, s obzirom na činjenicu da je predsednik Vlade pojedinac i da on može svoju platu možda i iz nekih drugih razloga namerno da drži na nižem nivou, pa bi možda bilo uputnije da to bude vezano sa nekom prosečnom platom u Republici Srbiji ili slično. Kada je reč o članu 11. Predoga zakona o izmenama i dopunama Zakona o sudijama, pitanja prekrajanja izborne volje građana, politički montiranih suđenja itd. je jedno pitanje koje može biti vrlo zgodno za obračun sa pojednim sudijama. Sa druge strane, može izazvati takvo stanje u pravosuđu da se mnoge sudije osećaju nesigurno i ne znaju da li će biti pogođeni ovim propisom ili ne. Isto tako, rok za primenu ovog propisa je dosta dug, tako da unosimo jedan nemir, jednu nesigurnost u pravosuđe na ovaj način. Posebno bih se osvrnuo na Zakon o sedištima i područjima sudova i javnih tužilaštava. Što se tiče Trgovinskog suda u Kragujevcu, poslanička grupa SSJ smatra, nakon svih konsultacija koje je obavila, da Trgovinski sud u Kragujevcu treba da poseduje jedno odeljenje u Jagodini, iz više razloga: Jagodina je sedište okruga; privredni, kulturni, geografski centar, koji sigurno ima puno uslova, zapravo ispunjava sve uslove da bi bila sedište, bar u ovoj fazi, odeljenja ovog Trgovinskog suda. Smatramo da bi ovu praksu trebalo nastaviti, da bi trgovinske sudove trebalo još više decentralizovati, s obzirom na kvalitet kadrova koje imamo, na opremljenost itd. U Trgovinskom sudu u Kragujevcu oko 40% predmeta je sa područja Jagodinskog okruga, tako da svakodnevno imamo situaciju da tužioci, tuženi, njihovi zastupnici itd. prevaljuju po stotinak i više kilometara da bi obavili posao. Kažem još jednom, nema ni jednog jedinog razloga da se to ne obavi u Jagodini. Što se tiče člana 4. - Trgovinski sudovi sa proširenom nadležnošću, kod ovih trgovinskih sudova postoji jedna ideja, ranije sam bio obavešten da će predlagač povući ovaj predlog, a to je da se postupci stečajeva koncentrišu u četiri trgovinska suda: u Beogradu, Nišu, Kragujevcu i Novom Sadu. Posebno kod ovog člana zakona smatramo da je to izuzetno neracionalno, pre svega iz jednog razloga, što se u neravnopravan položaj stavljaju sudije u ostalim trgovinskim sudovima u odnosu na sudije u ova četiri suda. Naime, ne postoji ni jedan jedini razlog da tvrdimo da su sudije u Beogradu, Nišu, Kragujevcu i Novom Sadu pismenije, bolje obrazovane, korektnije i da će korektnije primenjivati važeće propise. To je posebno izazvalo reakciju i kod ostalih sudija i predsednika trgovinskih sudova u Srbiji. Primer Trgovinskog suda u Kragujevcu, koji treba da rešava predmete sa područja Kraljeva, Novog Pazara i Prištine. To znači da bi ovaj trgovinski sud, kao i ostali, morao da se opremi, opet dolazimo na istu temu kao kod apelacionih sudova, novim prostorijama, novim kadrovima i novom opremom, a to je sve neracionalno. Takođe, s obzirom na činjenicu da bi stečajevi trebalo da se obave u jednom razumnom roku od godinu, dve, tri dana, vezano za one rokove za privatizaciju, znači, nakon toga bismo imali i višak prostora i višak sudija i višak opreme koncentrisan na ovim mestima, a istovremeno bi trgovinski sudovi u drugim mestima bili za toliko osiromašeni; slabije opremljeni, kadrovski, tehnički itd. Prema tome, smatramo da su oba ova člana dosta neracionalna i da će dosta koštati ovu državu. Zbog toga apelujemo na ministra, kao predlagača, da povuče ovaj predlog u ovom delu ili da ga preinači ili da, na kraju krajeva, prihvati amandmane SSJ koji su u ovom smislu i dati. Što se tiče javnog tužilaštva, među javnim tužiocima je pozitivno prihvaćen ovaj predlog da se zamenici biraju trajno, jer se na neki način izjednačavaju sa ostalim nosiocima pravosudnih funkcija, tako da mogu svoj posao nesmetano da obavljaju. Takođe, jedna reakcija koja će verovatno biti tema kad dođe 10. ili 11. tačka dnevnog reda, a to je pitanje statusa javnih tužilaca, sudija i svih ostalih u odnosu na specijalne tužioce, specijalna veća, gde se već pojavljuje određeno nezadovoljstvo, jer ovi ljudi i ovako časno i korektno mogu da obavljaju svoj posao, pa će tu biti određenih diskusija, ali kad dođe to na dnevni red.
Reč ima narodni poslanik Joca Arsić, posle njega bi po prijavama reč imao narodni poslanik Miloš Todorović, ali je iskorišćeno vreme poslaničke grupe, tako da posle Joce Arsića reč ima narodni poslanik Jovan Todorović.
Poštovane koleginice i kolege poslanici, poštovana gospođo Čomić, predloženim setom zakona, ukupno pet, o kojima je odlukom većine doneto da rasprava bude jedinstvena u okviru svih pet zakonskih predloga, nema mnogo vremena da se diskutuje , iako su predlozi samo izmene i dopune već donetih zakona, kako je ovde već malopre rečeno, u novembru mesecu ili pre sedam - osam meseci, u čemu smo učestvovali i mi kao poslanička grupa, dajući određene amandmane koji tada nisu prihvaćeni. Kao što vidimo, neki od tih amandmana su danas postali sastavni deo ovih predloga izmena i dopuna, bar kad se tiče javnotužilačkih funkcija. Ono što mene ovde posebno brine, to je da je gospodin ministar u svom obrazloženju ovih predloga zakona napomenuo da je jedna od najznačajnijih u ovom delu predloženih izmena i takozvana lustracija i njegova izjava da će na takav način doći do eliminisanja onih koji su se ogrešili, kako je to rečeno, o ove principe navedene lustracije. Znači: prekrajanja izborne volje građana, montirani procesi i učestvovanje u kršenju ljudskih prava, odnosno, kako je to rečeno, iz nečasnih pobuda. Mislim da je izraz koji je upotrebio gospodin ministar prilično oštar: rečeno je da će onima koji su učinili određene propuste u radu, koji su učinili određena krivična dela u svom radu, prestati funkcija, neće moći da obavljaju svoju delatnost, ali ova kvalifikacija - da će biti eliminisani, ne znam da li je bila namerna ili slučajna, izaziva određeno podozrenje da se ovde ne radi o onome što bi trebalo da bude etimološka podloga ove reči - lustracija ili - pročišćenje ili - prosvetljenje. Ona treba da bude individualni čin. Ona mora da bude ono što će kroz shvatanje duha ili kako se to često u veri upotrebljava - da se primi duh Božiji ili prosvećenje, to je ipak individualni čin i ne može da bude kolektivni čin. Ako to postane kolektivni čin, po određenim principima nasilne primene, ili prinude, onda to liči na nešto drugo. Meni to više liči na određenu inkviziciju prema onima sa kojima ne delimo isto mišljenje i plašim se da tražeći izlaz iz jednoumlja, što je ovde vrlo često govoreno, ne krenemo u ono drugo što je vrlo opasno i gore, u pojedinačna bezumlja. Stoga mislim da treba da se uzdržimo od ovakvih preteranih kvalifikacija, odnosno da na korektan način rešavamo situacije kada je neko nešto učinio kao grešku za šta postoje određeni materijalni dokazi, a ne samo ako je veće u nekom sudu donelo odluku da tumačeći postojeći zakon - bilo je viša listića, bilo je određenih proceduralnih problema u toku glasanja i poništilo te izbore, pa su se oni ponovo zakazali, ponovo održali, onda to nije prekrajanje izborne volje već je to ponavljanje procesa. Meni nije poznato da je ijedno sudsko veće donelo rešenje da je pobedila ova ili ona stranka, već da se ponovo to procenjivalo. Ako je toga bilo, ako se procedura nije poštovala, onda se o tome vodi postupak; onda se to na odgovarajući način utvrđuje i tu nema zbora da je tu zloupotrebljen zakon, da je zloupotrebljena procedura i da nije ispoštovano ono što treba. Koliko znam, jedan od primera za ovako nešto je i ono proglašenje gde se izbrisalo vreme; prvo donelo jedno vreme, pa promenilo to - da ne važi do 16 nego da treba produžiti do 20; pa je tu skinut jedan broj glasača kod izbora predsednika i da je tu došlo do nekog, uslovno rečeno, prekrajanja volje, ili je prekrajanje volje birača to što se uvode privremena veća u pojedinim opštinama a da za to nema dovoljno razloga. Normalno, sigurno da je sve to podložno određenoj kritici. Kod ovih zakona, imam još primedbu na uređenje sudova. Molim vas, mi ovde predlažemo, a o tome je govorio moj kolega Toma Bušetić, da se vrši određena promena kod uređenja, odnosno teritorijalnog organizovanja sudova - predviđa se da se osnuje sud u Novom Pazaru. Znam da je jedna grupa poslanika zahtevala, kao i kolega Rajko Baralić, da se otvori trgovinski sud u Čačku za područje Čačka, Ivanjice, Gornjeg Milanovca i Lučana. Ovim predloženim izmenama predviđeno je da to bude Odeljenje Trgovinskog suda u Kraljevu, a da se osniva ne odeljenje nego trgovinski sud u Novom Pazaru, za područje ove tri opštine. Ne vidim nijedan razlog zbog koga to ne bi bilo odeljenje, ako već mora, ako ima logičnih potreba, ako je to efikasnije da se radi, a ovamo gde to traje već duže se ne osniva novi trgovinski sud, već samo odeljenje. Normalno, onda tih zahteva ima i prema Jagodini, verovatno bi tu bili i Smederevo, Požarevac itd, no meni je nelogično da obrazloženje bude da je tamo potrebno, a ovamo nije ako to nije potkrepljeno određenom političkom nagodbom. I na kraju, komentarisao bih da je ovaj set predloga zakona o izmenama i dopunama zakona dalo Udruženje pravnika, kako rekoste i vi, sudija, odnosno drugih asocijacija, a raniji predlog je dala jedna grupa poslanika; tu se pre svega misli na DSS. Ne razumem gde se ovde nalazi Ministarstvo pravde povodom pravljenja određenih projekata zakona i predlaganja u ovoj skupštini. Hvala lepo.
Reč ima narodni poslanik Jovan Todorović. Nije prisutan. Posle njega reč ima narodni poslanik Rajko Baralić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani novinari, kolega Joca Arsić je uveo u ovu priču, ali ja sam još u januaru mesecu podneo predlog izmena i dopuna zakona kojim je trebalo da se obezbedi da Čačak postane sedište trgovinskog suda za opštine Čačak, Gornji Milanovac, Ivanjica i Lučani. Jedan od dva nadležna skupštinska odbora je ovo prihvatio. Prihvatio je i gospodin Čedomir Jovanović, u ime poslaničkog kluba DOS, na sednici kada smo to pokušavali da uvrstimo u dnevni red. I još jednom, kada je moglo da dođe do proširenja dnevnog reda, ponovo je, voljom poslanika, ova tačka uvršćena u dnevni red i imali smo obećanje da će ta stvar biti regulisana. Ipak, želim da kažem nekoliko stvari, ne sporeći nikom pravo da proba da se izbori u određenom okružnom mestu za bolju poziciju privrede i pravosuđa; ne sporim pravo Novom Pazaru, uvažavam specifičnosti tog kraja; i ne sporim ni legitiman zahtev poslanika da to isto bude u Jagodini, ali ipak postoji razlika. U Čačku je od ukidanja Suda udruženog rada sve vreme funkcionisalo odeljenje Privrednog suda koje je imalo sedište u Kraljevu i Čačku. Tamo postoje tehnički i kadrovski uslovi, znači sve što je neophodno za nesmetan rad ovog suda, a postoji interes privrede. Postoji sve što Čačak ima i po platnom prometu i po privrednim subjektima, zaista spada u takve opštine u Srbiji, a važno je takođe i da Ivanjica, koja je deo okruga (Ivanjica je četvrta opština u Moravičkom okrugu), ne bude naslonjena na Privredni sud u Užicu, već da se formira trgovinski sud sa sedištem u Čačku. U vezi sa tim postoji i inicijativa Advokatske komore u Čačku, postoji inicijativa svih političkih stranaka, i moram da kažem - potpuna saglasnost, a evo sada čujem od gospodina ministra da će biti prihvaćeno i zahvaljujem se, pa ću završiti da ne oduzimam vreme drugim poslanicima.
Reč ima narodni poslanik Rade Bajić.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je danas tekst zakona koji smo samo pre nekoliko meseci imali na dnevnom redu. Ali, šta je tada bilo? Zarad nekih kompromisa, kada je bio u pitanju Zakon o radu, našli su se ovi zakoni i usvojeni su od strane ove skupštine, da bi se samo posle par meseci ponovo našli na dnevnom redu. Dakle, nešto je postignuto kod trgovinskog, međutim ubrzo se videlo da to ne štima i ponovo je pred nama danas set zakona koje ste ponudili. Mi socijalisti smo bili za taj set zakona, odnosno pojedine zakone, jer su davali određene mogućnosti da sudovi rade bez pritiska političara i da ne bude mešanja i retroaktivnog delovanja, pogotovo kada je u pitanju, što se sada hoće da postavi kao pitanje lustracije, smena sudija koje su radile ili su bile u izbornim komisijama. Dakle, prethodni zakoni su bili, ipak, i vrsta zaštite sudija i vrsta zaštite od političkog uticaja na sudove i njihovu nezavisnost. Sa ovim zakonima praktično se stavlja pod punu ingerenciju političara, jer, kako drugačije protumačiti da predsednik suda koji ne pokrene smenu sudije, ako mu je eventualno neko našao zamerku, i sam bude smenjen. Znači, onaj sudija koji bude postavljen za predsednika suda, moraće isključivo raditi onako kako mu naredi ministar za pravosuđe, ili neko iz ministarstva. Prema tome, neprihvatljivo je da se uvodi lustracija, a to je izgleda bila opsesija Vladana Batića i Ministarstva pravde otpočetka, da bi se osvetili za neke svoje promašaje sudijama koji su radili po zakonima koji su tada važili, da dođe do smene sudija samo zbog toga što su morali da potvrde npr. ako je bilo nekihizbornih promašaja ili povrede zakona u izborima, pa su morali da ponište to i da vrate ponovo na izbore. Uzmite primer: ako se u glasačkoj kutiji nađe jedan listić više nego što je upisano birača, bilo koja partija i bilo koji predstavnik političke partije stavi prigovor, taj se prigovor mora uvažiti, moraju se poništiti izbori na tom biračkom mestu. Dakle, ako je sudija to potvrdio i poništio izbore na biračkom mestu zbog toga što je bio jedan listić viška u kutiji, taj sudija treba da odgovara danas i da bude smenjen. Pa nijedan taj sudija nije mogao da utiče i da prekraja volju birača; jer, na svakom biračkom mestu, a verovatno ste bili svedoci, kao članovi biračkih komisija, bio je predstavnik svake političke partije i bez njegovog potpisa nije mogao otići materijal nigde na dalju obradu. Prema tome, ako je neko uložio prigovor, sudija je morao da uvaži taj prigovor, ako je bio osnovan i po zakonima koji su tada važili, da poništi izbore na pojedinim biračkim mestima, a danas treba da odgovara. Ili se kaže - zbog učestvovanja u političkom suđenju. Pa gde su to bili politički procesi u prethodnom periodu, gde su ti politički zatvorenici, da se danas pojave, jednostavno, da kažete imenom i prezimenom ko je taj koji je odgovarao zbog svog političkog delovanja? Naprotiv, ovih prethodnih deset godina, sve što je bilo bilo je upereno protiv tadašnje vlasti, odnosno SPS-a; i vaši mediji i političari, svim silama su se borili na svaki mogući način: i rušilački i demonstracijama i pištanjem, i upadanjem. Jednostavno, ko je zbog toga odgovarao - niko. Političari su se služili najuvredljivijim izrazima o vladajućem režimu, o predsedniku. I da li je neko odgovarao - niko. A danas neka to neko pokuša; prvo, neće novine da objave i, s druge strane, biće kažnjen automatski. I treće - učestvovanje u kršenju ljudskih prava. Vrlo je diskutabilno sa pravne tačke gledišta ko će to oceniti, ko je to odgovarao i kada su kršena ljudska prava? Dešava se, normalno, a da li je to bila praksa - pa zasigurno ne, niti je bio nalog sudijama da tako rade. Ministre, ja neću ići kod Slobe i žaliti se, verovatno će doći vreme da ćete se vi žaliti njemu, ali interesantno, kad se podnose amandmani od strane opozicionih partija, mi smo npr. podneli amandman (a sada ste vi to potvrdili naknadno, rekli ste - u članu 9. se briše stav gde se kaže da ne važi odredba prestanak radnog odnosa) pa mi smo to tada predložili, ali samo iz razloga što je to predložila SPS, odnosno poslanici opozicione partije, to se nije prihvatilo. Naknadno, kada ste videli da je to zaista bila greška, vi ste naknadno došli pameti i rekli - pa da, dobro je to bilo, ali nećemo prihvatiti zato što je SPS predložio, nego ćemo sada prihvatiti. Još nekoliko takvih stvari ima kad su u pitanju amandmani koje smo mi tada predložili, a koje niste prihvatili, a zasigurno ste sada našli da je to zaista prava odredba, i to ste uvažili. To je još jedan dokaz da poslanici SPS ne prilaze materijalima i ne prilaze izradi amandmana samo reda radi, već zaista u cilju da se poboljša bilo koji zakonski projekat, koji će biti u službi građana, a ne samo radi skupljanja političkih poena. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Slobodan Pavlović.
Poštovano predsedništvo, uvažene koleginice i kolege narodni poslanici, očigledno je da smo se zbog međustranačkih prepucavanja, sukoba, nesaglasnosti i mnogih drugih stvari, da te atribute ja ne dodajem, našli i došli u situaciju da kao Narodna skupština Republike Srbije, u periodu od jedne i to nepune godine dana, imamo dva puta na dnevnom redu zasedanja Parlamenta set zakona o pravosuđu. Izmene i dopune koje su sada predložene, po mom uverenju i uverenju poslaničke grupe koju predstavljam, SPS-a, pored onoga što je gospodin ministar Batić rekao u uvodnim napomenama, mislim da se radi i o određenom pritisku iz inostranstva da se izvrše izmene i dopune koje su predložene. I još nešto: mislim da je namera Vlade Republike Srbije, preko Ministarstva pravde, da se predloženim izmenama i dopunama zakona koje su na dnevnom redu, skrene pažnja javnosti i građana Republike Srbije; sa određenih neuspeha, koje trpi i podnosi Vlada Republike Srbije, da se skrene pažnja sa povećanja cena, sateškog života, padom standarda i mnogih drugih stvari. Kad je u pitanju izmena i dopuna Zakona o sudijama (reći ću nešto pojedinačno o nekoliko zakona), želim da vas podsetim da je u novembru 2001. godine, dakle, kada je usvojen ovaj zakon, tadašnji predlagač ovog zakona, ali i kompletnog seta zakona, DOS, odnosno Demokratska stranka Srbije, koju je ceo DOS prihvatio, dakle, tada su predlozi zakona bazirani na nečemu u čemu nije bilo mesta lustraciji, koja u poslednje vreme (da gospodin ministar ne zameri, već je to neko rekao), po mom mišljenju već postaje jedna opsesija dr Vladana Batića, ministra pravde. Naravno, razumem da je lustracija koju on zagovara, a inače se predlaže i ovim izmenama i dopunama, petooktobarska revolucionarna mera, koja je u članu 11. izmena i dopuna Zakona o sudijama predviđena samo za sudije, nije napravljena za tužioce, i to po tri osnova [[žagor u sali]] Nema tu krila, gospodine, to vi u DOS-u imate krila, pa ste se razbili na 18 krila, teško ćete se sastaviti.Mi imamo jedno krilo i to je pravo, ja sam u njemu, bez brige budite. (Poslanik Vojislav Šešelj, sa mesta: Što se ljubiš sa onim drugim krilom?) Gospođo predsedavajuća, zamolite gospodina Šešelja da ne dobacuje, jer kad bih pričao o tome sa kime se on ljubi, trebalo bi mnogo više vremena.
Molim narodne poslanike da ne ometaju govornika.
Dakle, u vezi sa lustracijom, predviđene su tri stvari: učestvovanje u predmetima prekrajanja izborne volje; učestvovanje u političkim i montiranim suđenjima; i, učestvovanje u kršenju ljudskih prava zagarantovanih Ustavom, zakonom, međunarodnim ugovorom, i to iz nečasnih pobuda. Sva ova tri navedena uslova su (ne tvrdim to samo ja, mnogi koji su pre mene govorili sada i ranije su tvrdili) neprihvatljiva za jednu ozbiljnu i pravnu raspravu, ako tako hoćete, jer je nemoguće prenebregnuti činjenicu da sudovi po odredbama tadašnjih zakona nisu mogli da menjaju niti da prekrajaju volju građana, već samo da po zakonskim odredbama, usled postojećih nepravilnosti u izbornom procesu, nalože ponavljanje izbora. Takođe, krajnje je diskutabilno da li je u našoj zemlji bilo političkih suđenja, a ako ih je i bilo, treba navesti koji su to politički osuđenici, navesti njihova imena da bi se podacima ilustrovale ove tvrdnje. U isto vreme, uslov za razrešavanje zbog kršenja ljudskih prava moguće je vrlo eksplicitno tumačiti, što može dovesti i do razrešenja velikog broja sudija pod krajnje sumnjivim okolnostima. Da bi stvar bila još crnja ili gora, predlog za razrešenje sudija po jednom od ovih osnova, od 1. jula 2003. godine, treba da podnese, kako je predloženo, predsednik suda u kome taj sudija radi a ako to ne učini - obavezno podnošenje predloga za razrešenje sudije i predsednika suda ima predsednik neposredno višeg suda. To je očigledno svojevrstan pritisak na vršioce upravnih funkcija u pravosuđu i to hipotetički može dovesti do razrešenja svih predsednika sudova u Srbiji, naravno ukoliko ministar Batić ne bude bio za to. Takođe, ovakvo rešenje je i neustavno ili, ako bude bio za njega, jer je retroaktivnost bez uvažavanja činjenica da se nesavesno vršenje sudijske funkcije na ovim osnovama eventualno može desiti i ubuduće... to je naravno dokaz da se ovde radi o političkom pritisku na pravosuđe, kao i o pokušaju, da se, pod znakom navoda kako kažu ovi iz DOSa, sudije upotrebe, upodobe volji DOS-ovskog režima. Član 3. daje mogućnost da se legalizuje rad sudija van sudijske funkcije, uz naknadu, što je potencijalno veoma opasno, s obzirom na ranija iskustva kada su pojedine tzv. nevladine organizacije, na primer, grupa 17 plus umnogome uticala, i sada utiče, na potiranje nezavisnog pravosuđa. Pri tom postojeće rešenje dovoljno je precizno i obezbeđuje zaštitu samostalnosti, nezavisnosti i ugleda sudija i suda. Članom 9. briše se član 65. o onemogućavanju razrešenog sudije da po razrešenju podnese prijavu za izbor u sud ili javno tužilaštvo, što je evidentan primer naknadne pameti predlagača ovog zakonskog teksta, obzirom da je isti amandman predložen 18. oktobra 2001. godine od strane poslaničke grupe SPS-a i, naravno, odbijen od strane DOS-ovske parlamentarne većine. Ministar Batić se interesuje koliko još vremena imam da govorim, pretpostavljam da će na to predsedavajuća da skrene pažnju. Kada je u pitanju izmena i dopuna Zakona o uređenju sudova, usled prevelike, rekao bih političke, trgovine predlagač iz DOS-a kod predloga teksta predvideo je da je bolje rešenje kojim se osnivaju apelacioni sudovi za područja Beograd, Kragujevac, Niš i Novi Sad, nego da se u tim gradovima otvaraju odeljenja apelacionog suda. Iz istih razloga su ostavljene i neke reči koje se sada ovim ispravkama menjaju i popravljaju. Naravno, moram da priznam da je prihvatljivo uvođenje savetnika Vrhovnog suda, članom 9, kao i brisanje neustavne odredbe o upisu nacionalne pripadnosti i privatnih podataka u sadržaj ličnog lista za porotnike itd. Kod izmena i dopuna Zakona o javnom tužilaštvu, mislim da je najbitnije napomenuti da se ovde tek sada izjednačava položaj javnih tužilaca i zamenika javnih tužilaca, iako je 18. oktobra 2001. godine podnet amandman od strane poslaničke grupe SPS-a, koji nažalost, zbog nerazumevanja suštine pravih problema ili zbog toga što smo to mi predlagali, nije prihvaćen. Javni tužilac svakako vrši svoju funkciju neposredno ili preko zamenika koji može da preduzima svaku radnju za koju je javni tužilac ovlašćen i bez ikakvog posebnog odobrenja, čime ima istu poziciju kao i on. Članom 8. uvodi se mogućnost rada javnog tužioca "uz naknadu".... "uz saglasnost Republičkog javnog tužioca", što je istovetno rešenje kao i kod Zakona o sudijama. Takva mogućnost, morate se složiti, otvara pitanje zloupotrebe i narušavanja ugleda javnotužilačke funkcije; jer, izuzetak od pravila da se javni tužilac ne može baviti drugim plaćenim poslovima, kao i sudije, može vrlo lako postati pravilo. Rešenja iz članova 10. i 18. su već bila podnesena od strane SPS i njene poslaničke grupe u oktobru 2001. godine. Članom 23. rešenje kao i kod Zakona o sudijama: jer, po Ustavu radna mesta i funkcije moraju biti dostupni svakome i pod jednakim uslovima, pa je nemoguće da razrešeni javni tužilac ne može konkurisati za rad u sudovima ili javnim tužilaštvima. Imajući u vidu sve što sam rekao, a možda i nisam rekao, rekli su drugi poslanici ili ćemo reći kroz amandmane, a pretpostavljam da će ministar Batić neki i prihvatiti, mi kao poslanička grupa ne možemo dati podršku, bar u načelnoj raspravi. Nadam se da vreme nisam prekoračio i hvala.
Reč ima narodni poslanik Ljubiša Maravić; on je poslednji prijavljeni govornik u zajedničkoj načelnoj raspravi o zakonima iz oblasti pravosuđa.
Poštovane kolege poslanici, poštovano predsedništvo, gospodine ministre, pred nama je danas paket zakonskih tekstova koji se tiču uređenja prava i obaveza u našem pravosuđu. Neka od predloženih rešenja, po onome što smo čuli, imaju za cilj da poboljšaju rad pravosudnih organa u praksi, a neka da isprave uočene nedostatke na terenu nakon primene nedavno donetih zakona. Uvažavajući opravdanost, sa stanovišta struke, nekih iznetih rešenja u ovom setu zakonskih tekstova, ja ću morati i ovom prilikom, kao Srbin sa Kosova, da ukažem na alarmantno stanje u našoj južnoj pokrajini Kosovu i Metohiji, koje je prouzrokovano delovanjem šiptarskih separatista, nepoštovanjem Rezolucije 1244 Saveta bezbednosti i blagonaklonim stavom UNMIK-ove administracije prema svemu, a vidi se i u aktuelnom stanju u pravosuđu na Kosovu i Metohiji. Naime, svakim danom sve više smo svedoci potpunog ignorisanja prava srpskog naroda na Kosovu i Metohiji; krše se i osnovna prava Srba: pravo na slobodu kretanja, pravo na pošteno suđenje, pravo na učenje sopstvene istorije. Sa druge strane, imamo konstantno zalaganje raznovrsnih odbora za zaštitu prava, širom naše zemlje, koji nikoše u poslednje vreme kao pečurke posle kiše, svi horski pričaju o svim mogućim pravima, od etničkih do seksualnih, samo nijedan od njih nije progovorio o pravima Srba na jezik, na pismo, rad i postojanje u sopstvenoj državi, tj. na delu sopstvene teritorije, na Kosovu i Metohiji. U ovu tematiku mora sigurno da spada i katastrofalno stanje i neljudski status desetine Srba u UNMIK-ovim kazamatima na Kosovu i Metohiji, koji tamo čame, već treću godinu, bez suđenja i podizanja optužnice, uprkos činjenici da su naše vlasti vrlo temeljito i ekspeditivno oslobodile iz jugoslovenskih zatvora šiptarske separatiste, ubice i teroriste, protivno svim međunarodnim priznatim pravima i normama, a pogotovu protivno svakoj logici zdravog razuma; o tome najbolje svedoči i tragična sudbina Anđelka Kolašinca, nekadašnjeg predsednika opštine Orahovac koji, iako bolestan, i dalje leži u UNMIK-ovoj tamnici, uprkos tome da protiv njega ne postoji ni jedan dokaz. Najnovija činjenica je i vrhunac svega - formalna zabrana upotrebe imena Metohija u tzv. kosovskom parlamentu, kao dela punog srpskog naziva južne srpske pokrajine. Ovaj set zakona je već bio tema rasprave pre par meseci, a evo ga i opet na dnevnom redu. Bojim se da u aktuelnim političkim prepucavanjima vladajućih stranaka, koje sve više dobijaju neuobičajene razgovore u političkoj praksi, sve više počinju da stradaju i one strukture u državnoj upravi koje, po prirodi svog posla, treba da budu daleko od aktuelnih političkih dešavanja, dakle ljudi iz pravosuđa. Mislim da neka od predloženih rešenja direktno udaraju na ta profesionalna prava zaposlenih u našem pravosuđu i time ih čine sve više monetom u potkusurivanju političkih obračuna moćnika. Zaista je neverovatno da se na početku trećeg milenijuma u zakonske tekstove ponovo uvodi pojam moralno-političke podobnosti, zakamufliran u kriterijum dostojanstvenosti, kao i poziv na odgovornost i primenu sankcija prema onim sudijama koje su samo pošteno sudile prema tada važećim propisima. U tom smislu, neshvatljivo je da se sudije pozivaju na odgovornost i prema njima primenjuju sankcije u postupku procesuiranja. S druge strane, u predloženim zakonskim rešenjima nema ni reči o zaštiti ljudi koji rade u pravosuđu na Kosovu i Metohiji, statusu i uređenju sudova sa Kosova i Metohije, ako ne računamo fragmentarno pominjanje Prištine, i to više kao brige u aktiviranju sudova, a ne o faktičkoj funkciji. Umesto toga vrši se direktan pritisak na naše sudije da se zaposle u tzv. kosovskom pravosuđu, koje pokušava da ustoliči UNMIK. Interesantno je vremensko poklapanje kampanje za hapšenje naših kosovsko-mitrovačkih čuvara mostova sa kampanjom dau tzv. kosovsko pravosuđe uđu sudije Srbi, i time se de facto daje njima legitimitet. Pitam se, ne znači li to da je opet na delu scenario - šalji Srbe da udare na Srbe, tj. da sude Srbima?! Predviđa se da se u sudove širom Kosova i Metohije primi 37 sudija i dvoje u Vrhovni sud Kosova. Sumnjam da će oni to prihvatiti, a to proizilazi iz činjenice da na prostoru Kosova i Metohije naša država veoma uslužno prihvata sva moguća rešenja kojima se ukidaju ne faktički, već i pravno nadležnosti Republike Srbije, koje ima po Ustavu i po važećim zakonima.
Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja zajedničkog pretresa pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio pravo iz člana 89. Poslovnika? Reč ima narodni poslanik Dragan Todorović, ovlašćeni predstavnik Socijalističke partije Srbije.
Dame i gospodo, sama činjenica da smo pre sedam meseci razmatrali i usvojili predloge seta zakona iz pravosuđa govori dovoljno o tome da se ova Narodna skupština nedovoljno ozbiljno bavi rešavanjem problema, životnih problema u ovoj zemlji, za razliku od prethodnog perioda kada je mnogo više pažnje usmeravano na rešavanje tih problema. Danas imamo situaciju da se ova Narodna skupština u roku od osam meseci dva puta bavi prekrajanjem seta zakona iz oblasti pravosuđa. Da bi stvar bila još grđa, tada, dakle pre osam meseci, veliki broj amandmana podnela je Socijalistička partija Srbije (ako se sećate, nadam se da se neki od vas sećaju) i veliki broj tih amandmana bio je odbačen od strane poslaničke većine sa indignacijom, sa omalovažavanjem, sa pričom da su to amandmani koji neće doprineti boljem uređenju sistema pravosuđa u našoj zemlji, ali, ne lezi vraže - danas imamo situaciju da predlagač, a ja vidim da je to Vlada Republike Srbije, predlaže neka rešenja koja su bukvalno prepisana iz amandmana koje je podnela Socijalistička partija Srbije pre nekoliko meseci, tačnije pre osam meseci. Morao bih da vas podsetim i da dokumentujem tu moju tvrdnju: 18. oktobra, pod brojem 72335/01 moja malenkost je podnela amandman na član 27.stav 2. kojim se kaže da se uz reči "službe" dodaje izraz "članstvo u upravnim odborima". Nažalost, taj amandman niste usvojili, ali ste za malo odbili amandman na član 66. gde se stav2. briše; od 184 prisutna 86 za, a 76 protiv. To je to. Danas imamo u Predlogu izmena i dopuna Zakona isto to rešenje, koje sada predlaže Vlada. Da li je Vlada u međuvremenu postala malo pametnija ili je dobila malo više razumevanja, ili je neko iz Saveta Evrope ili iz evropskih struktura uticao na to da shvati realnije stvari, u onakvom obliku kakve one jesu?! Bilo kako bilo, danas na dnevnom redu imamo izmene i dopune seta zakona iz pravosuđa, upravo u onim elementima koje su predlagali predstavnici Socijalističke partije Srbije. Nažalost, da su samo ti predlozi usvojeni sve bi bilo u redu, možda bismo i podržali takav zakon. Logično je da bi takav zakon bio upravljen ka popravljanju stanja u pravosuđu. Međutim, negativne stvari predviđene ovim izmenama i dopunama seta pravosudnih zakona onemogućavaju nas da iole pomislimo na to da podržimo ovake predloge izmena i dopuna zakona. Kada to kažem mislim najpre na lustraciju! Ministre, zaista imate priliku da izađete posle mene ili kada hoćete pa da kažete ono što verujete ili ne verujete! Imate priliku da kažete sve ono što mislite, a moram da konstatujem da je nakon ove rašomonijade, koja je stvorena oko pravosuđa u zadnje vreme, sada kao šlag na tortu došao predlog izmena i dopuna zakona za uvođenje lustracije u oblast pravosuđa! Naravno, lustracija se uvodi samo za sudije, ne i za javne tužioce, pošto ste njih očigledno stavili u neku drugu kategoriju. Da li ste osmislili mehanizme za uticanje na rad javnih tužilaštava ili ne, na vama je da kažete, ali činjenica je da lustracija nije predviđena za nosioce javnotužilačkih funkcija. Prilikom predlaganja načina izvršenja ove lustracije, koja je najnakaradniji oblik Predloga za izmenu Zakona o sudijama, prenebregnuta je činjenica da je načelo imuniteta sudije zaštićeno članom 5. ovog istog zakona;takođe odredbe iz člana 11, kojima se predviđaju odredbe o lustraciji, neustavne su, jer direktno krše odredbe člana 96. Ustava Republike Srbije koje upravo govore o zaštiti samostalnosti i nezavisnosti sudstva. To će svakako dovesti do direktnog potčinjavanja sudske vlasti izvršnoj vlasti koja je u ovoj zemlji posle 5. oktobra, od dolaska DOS-a na vlast, postala svemoguća; pa, eto, kao što smo malopre čuli nekoliko primera o direktnom uticaju izvršne vlasti na pravosuđe, ovo će biti još jedan od argumenata izvršne vlasti da bi se ostvarila kontrola nad pravosuđem. Dakle, samom analizom člana 11. Predloga o izmenama i dopunama Zakona o sudijama uviđamo da se predviđaju tri načina za okarakterisanje "da je sudija iz člana 79. nesavesno vršio dužnost, ako je, vršeći sudsku vlast ili obavljajući poslove po osnovu te vlasti učestvovao u predmetima prekrajanja izborne volje građana". Tu bih morao da zastanem i da malo objasnimo detaljnije na koji način su to sudije mogle da učestvuju u prekrajanju izborne volje građana. Pri tome, moram da vas podsetim da naše sudije nisu imale mogućnost kao predstavnici ili članovi Vrhovnog suda Sjedinjenih Američkih Država u slučaju izbornog spora oko predsedničkih izbora u SAD-u; ako se sećate, Vrhovni sud Amerike je doneo odluku o obustavljanju daljeg brojanja glasova. Na svu sreću, naši sudovi nisu, niti imaju, niti bi trebalo da imaju takvu mogućnost, jer je to upravo zalaženje u suštinu, zalaženje u prekrajanje, utvrđivanje materijalne istine. Naše sudije i naši sudovi su po izbornim zakonima imali samo ovlašćenja da ponište izbore tamo gde su se uslovi za poništenje izbora stekli. Ni na koji način nisu mogli da prekroje izbornu volju građana, koja se utvrđuje samo i jedino glasanjem. Dakle, nesporno je da sudovima, tačnije sudijama nije bila data mogućnost da prekrajaju izbornu volju građana. Ako prihvatimo takvu tezu, na koje se sudije to odnosi: da li na one iz 1996. godine; ove iz 2000; ili na ove najnovije primere, kakav je nedavno bio na ponovljenim izborima u Pirotu, kada je pobedila oba puta Socijalistička partija Srbije, ali kada je sudija iz njemu poznatih razloga, jer mi to rešenje dan-danas nismo dobili, doneo odluku o poništavanju izbora?! Drugi uslov za suspenziju sudija je: učestvovanje u političkim i montiranim suđenjima! Sada bih sa ovog mesta kao običan pravnik, koji je, eto, stigao da napiše nekoliko amandmana koji su sada posle osam meseci doprli do svesti predstavnika Vlade, apelovao da uvažena gospoda iz Vlade kažu ime jednog političkog osuđenika u Srbiji, pre 5.oktobra. Voleo bih da čujem takva imena, ne samo sebe radi, već i radi stručne javnosti koja se obično pita o čemu je tu reč. U ovom slučaju, ne bismo mogli da prihvatimo ni ovaj drugi uslov za razrešenje sudija. Treći uslov je grubo kršenje, eventualno grubo kršenje ljudskih prava zajemčenih Ustavom, zakonom i međunarodnim ugovorom. Takođe je proširen uslov koji omogućava razrešenje bilo kojih sudija ili sudova koji nisu po volji DOS-ovskoj vlasti,što zaista nije prihvatljivo! Takođe, nijeprihvatljiv ni pritisak na predsednike sudova; po odredbama ovog člana predsednik suda u kome sudija obavlja dužnost mora najkasnije do 1. jula 2003. godine Velikom personalnom veću da podnese predlog za utvrđivanje razloga za razrešenje sudija. Ako to ne uradi, onda se pokreće postupak od strane predsednika neposredno višeg suda i za njegovo razrešenje. To je svojevrstan pritisak na predsednike sudova i to hipotetički može dovesti do razrešenja svih predsednika sudova, naravno do predsednika Vrhovnog suda. Zbog svegatoga, odredbe navedenog Zakona i navedenog seta pravosudnih zakona ne mogu da naiđu na odobravanje SPS-a, jer smatramo da su na ovaj način povređene i odredbe Ustava i odredbe samog Zakona o sudijama. Zbog toga ne možemo da podržimo ovakve zakone. Samo mogu da poželim nosiocima pravosudnih funkcija ostvarenje lepih obećanja od 5. oktobra pa naovamo, jer iako su im mnogo obećavali da će im plata biti 1.000 maraka dan-danas nisu svi zadovoljni, svako malo štrajkuju pred Vladom.
Da li se još neko od ovlašćenih predstavnika ili predsednika poslaničkih grupa javlja za reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Mujo Muković, zamenik predsednika poslaničke grupe Reformisti Vojvodine i Sandžačka demokratska partija.
Uvaženi predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, nisam imao nameru da govorim po ovoj tački dnevnog reda, iz prostog razloga, što poslanička grupa Reformista Vojvodine i Sandžačka demokratska partija podržava ove predloge izmena i dopuna zakona. Međutim, od nekoliko poslanika čulo se osporavanje osnivanja privrednog suda u Novom Pazaru, tj. trgovinskog suda u Novom Pazaru. Želim da kažem da se tu naprosto radi o jednom novom pristupu Vlade Republike Srbije prema takvim pitanjima, rekao bih, jednom potpuno normalnom i korektnom pristupu, jednakom prema svim delovima Republike Srbije, pa tako i prema Novom Pazaru. Nema tu nikakvih političkih nagodbi, a pogotovo ne nagodbi sa negativnim predznakom. Ukoliko ima političkih kompromisa, onda je to na dobrobit svih građana i zainteresovanih privrednika u ovoj oblasti. Želim da podržim ovaj predlog i ukolikoSandžačka demokratska partija ima tu nekih zasluga, a ima, na to sam ponosan. Hvala.
Za reč se javio ministar u Vladi Republike Srbije, gospodin Vladan Batić.
Dame i gospodo narodni poslanici, odgovoriću na nekoliko primedaba koje su pomenute tokom današnje rasprave. Pre svega želim da podsetim one koji su to zaboravili, da je predlagač seta pravosudnih zakona koji su usvojeni novembra meseca prošle godine, bila ne Vlada, nego DSS. Želim da vas podsetim takođe, a to sam rekao, da je predlagač ovih izmena i dopuna tog seta pravosudnih zakona Vlada Republike Srbije, ali uz saglasnost i na inicijativu: Društva sudija, Udruženja tužilaca, Vrhovnog suda Srbije, Visokog saveta pravosuđa, koji je sve ove predloge analizirao; dakle, upravo u želji da tim izmenama i dopunama dođemo do zakona koji će biti po meri pravosuđa Srbije i u interesu građana Srbije. Takođe, pošto je u uvodnom izlaganju predsednika poslaničke grupe SPS-a bilo reči o nekakvim lažnim obećanjima u pogledu ličnih dohodaka, moram da vam kažem da to jednostavno nije tačno. Kada smo obećali, rekli smo da će to biti od početka druge polovine godine, a što znači od 1. jula. Upravo je tako. Dakle, julska plata za nosice pravosudnih funkcija biće u proseku 500 evra. Vlada je o tome donela zaključak još pre mesec dana: to je povećanje od oko 80 i nekoliko posto; plate sudija za prekršaje povećane su za 60 i nekoliko procenata; za stručne saradnika i pripravnike za 32%; za administrativno osoblje 22%. Tražim da se plate administrativnog i pomoćnog osoblja povećaju još više, da bi se napravio neki balans i neka ravnoteža. Bilo je primedaba na lustraciju. Nema nikakve moralno - političke podobnosti. Da ima bilo kakvehajke, da ima bilo kakve inkvizicijeza ovih godinu i po dana od kako nova Vlada vrši izvršnu vlast, ne bi bilo razrešeno samo dvoje ili troje sudija; nema nikakvog pogroma, nema ničega i moram da vas podsetim još nešto: raniji set zakona koji je bio na snazi pre promene vlasti predviđao je razrešenja za slučaj nesavesnosti. Sada neki od vas misle da smo tako brzo postali zaboravni, da se ne sećamo šta se događalo u pravosuđu u vremenu pre ove vlasti. Pravosuđe je obrukano, iskompromitovano, svedeno na najniže grane, jer je prethodna vlast to tako htela. Najveći stepen nepoverenja građana Srbije postoji u pravosuđe. Ljudi u Srbiji žele da iz pravosuđa odu svi oni koji su ga iskompromitovali, žele da se na optuženičkim klupama nađu oni koji su opljačkali državu i narod. Žele da njihovi postupci, svakodnevni i uobičajeni, budu brži, efikasniji, solidniji, itd. To je zahtev građana Srbije. Njihov moto je preveden u ono rimsko - panem et circenses panem, et justitia- hleba i pravde. Biće pravde u Srbiji, ali zato moraju da odu iskompromitovane sudije. Kažete, šta je bilo sa falsifikovanjem izborne volje?! Kao da je nastupila amnezija kod građana Srbije. Krali ste na izborima. Te sudije su učestvovale u izbornim krađama. Učestvovale su u izbornim krađama. Postoji Gonzalesov izveštaj, ponaosob su pobrojani oni koji su učestvovali u izbornim krađama. Taj Gonzalesov izveštaj bio je osnova za ledž specialis, gde je priznata i verifikovana izborna krađa. U pravu je poslanik Šešelj, ti ljudi su morali krivično da odgovaraju! Propušten je rok za njihovu krivičnu odgovornost, ali nije propušten rok za njihovu nesavesnost, za njihovo falsifikovanje političke volje građana, jer savesnost je moralna kategorija. Ona ne može biti krivično - pravno, ne mora biti krivično - pravno sankcionisana, ali ostaje kao jedna mrlja, kao jedan pečat, kao jedana bruka i sramota srpskog pravosuđa. Ta bruka i sramota moraju da se isprave. Pitate za montirane političke procese! Bilo ih je koliko god hoćete. Pauk, Osa, Ibarska magistrala, suđenje svim liderima Saveza za promene, Bapsi, Vladimir Nikolić, Vojislav Šešelj je bio žrtva političkih progonapolitičkih suđenja i političkih procesa! Dakle, da ne govorim o besmislenim i karikaturalnim procesima, kao što je suđenje Klintonu,kao što je suđenje pojedinim Albancima. Teroristima treba da se sudi, treba da odgovaraju na strašnom sudu, ali bilo je i onih koji nikakve veze ni sa kakvim krivičnim delima nisu imali. Dakle, bilo je montiranih političkih procesa koliko hoćete! Šta je sa Ćuruvijom?! Pa, on je bio žrtva tog montiranog političkog procesa! Šta je sa mnogim novinarima, urednicima, vlasnicima nezavisnih medija? Svima je suđeno. Gospodo, to su montirani politički procesi. Oni ljudi koji su vodili te postupke, oni nema šta da traže u pravosuđu. Trebalo je da budu krivično gonjeni. Nije to urađeno, ali neće nikom da padne kruna sa glave. Zašto bi morali da budu sudije, a ceo svet zna kako su se ponašali. Ljudi u Srbiji, kad vide te sudije, kažu - šta se, u stvari, promenilo u pravosuđu? Neće njih biti u pravosuđu, hteli vi to ili ne, jer oni koji su se iskompromitovali, ne samo u pravosuđu, ja sam zagovornik jedne opšte lustracije, svuda: u diplomatiji, u vojsci i u policiji, oni koji su svoju profesiju i čast i ugled službe iskompromitovali, moraju odatle da odu! To nije urađeno na vreme, ali će biti urađeno, bar u pravosuđu, naknadno, odnosno vrlo brzo. Uostalom, o svemu tome odlučuje Veliko personalno veće. Moram da vam kažem da ono za ovih 8-9 meseci nije dalo ni jedan predlog za razrešenje. Vrlo se pažljivo, vrlo brižljivo razmatraju predmeti, da se vidi ima li opravdanog osnova za razrešenje ili nema. Još jednom moram da kažem da su ove izmene koje se tiču lustracije predlog pravosuđa Srbije, jer i časnim i poštenim ljudima, a njih je većina u pravosuđu Srbije, smeta što još uvek moraju da sede zajedno sa onima koji su to pravosuđe iskompromitovali. Oni žele kao maligno tkivo da ih odstrane. To je upravo zahtev najviših pravosudnih organa u Srbiji, da ovakva forma lustracije bude ispoštovana i realizovana. Pomenuta je nezavisnost pravosuđa. Nezavisnost pravosuđa podrazumeva nezavisnost u odlučivanju, da izvršna vlast ili zakonodavna vlast tera pravosudne organe na pokretanje postupaka ili na izricanje ovakvih ili onakvih osuda. Mi smo čuli od nekih poslanika pominjanje pojedinih slučajeva, gde je odlučeno da se sudi ili da se ne sudi. I to je mešanje u pravosuđe, to je mešanje u odlučivanje. Nije mešanje kada vi hoćete da vidite da li neko radi ili ne radi! Rad, red i disciplina moraju da postoje svuda, pa i u pravosuđu! To nije nikakvo mešanje u rad pravosuđa. Moram da vam kažem povodom toga nešto: postoji Zakon o uređenju sudova, postoji Zakon o ministarstvima, postoji sudski Poslovnik koji je još uvek na snazi, postoji Služba sudskog nadzora u Ministarstvu pravde i njen je zadatak da kontroliše da li se radi ili se ne radi. Ako neko hoće platu od 500 evra, onda mora da mu se nametne princip odgovornosti, mora da se radi! Zašto kamere? Zašto ne?! Svako ko obavlja javnu funkciju podložan je oceni javnog mnjenja! Zašto bi neko prikrivao svoj rad? Sve smo rekli da bude otvoreno, da bude transparentno. Prema tome, nema tu nikakvog mešanja u pravosuđe. Pomenuto je čak i kako ministar može da proglasi "dan pravosuđa". Kojim je to propisom sankconisano da to ne može, pogotovo kad iza toga stoji i Visoki savet pravosuđa i Savez za reformu pravosuđa? Mislim da je to nešto sasvim pozitivno, da to podseća na našu pravosudnu tradiciju, na nešto što može da bude ponos srpskog pravosuđa i toj tradiciji, na neki način, treba da se vratimo. Što se tiče sastava Velikog personalnog veća, moram da vam kažem kao ministar pravde koji nije na to uticao, takođe sam nezadovoljan.Činjenica je da se u Velikom personalnom veću nalaze ljudi koji imaju preko 65 godina, i činjenica je da treba da odu u penziju svi koji imaju 65 godina, jer to je ustavna kategorija i to je regulisano, uostalom, i Zakonom o radu. Pored toga, u Velikom personalnom veću, da paradoks bude veći, nalazi se čovek koji je bio član Republičke izborne komisije, čije je razrešenje traženo i to razrešenje nije realizovano, jer nije postojala većina na Opštoj sednici Vrhovnog suda Srbije; jer, znamo kakav je, nažalost, sastav Vrhovnog suda Srbije, iz kog vremena su te sudije i koje su zasluge morali da imaju, sem časnih izuzetaka, da bi bile izabrane za sudije Vrhovnog suda Srbije. Tu nema nikave fame, svima je sve jasno, svi u Srbiji znaju da su to postojali posebni kriterijumi i upravo ovo na šta vi aludirate, moralno-politička podobnost. Nema danas nikave moralno-političke podobnosti, samo ima nametanja principa odgovornosti kao vrhovnog aksioma,bar u pravosuđu. Nije postojala nikava naredba da bude razrešeno od 50 do 100 sudija. Do sada postoji oko 70 i nekoliko predloga predsednika sudova za razrešenje, upućenih Velikom personalnom veću. Da ne bih dužio, mislim da su opravdani zahtevi za formiranje trgovinskog suda u Novom Pazaru, za formiranje trgovinskog suda u Čačku i odeljenja trgovinskog suda u Jagodini. Ja ću, kao ministar pravde, da prihvatim u ime Vlade te amandmane, jer život, okolnosti, promet, jednostavno, privredna ekspanzija u tim gradovima, sasvim opravdavaju formiranje ovih sudova, odnosno odeljenja. Još nešto: pomenut je status sudija sa Kosova i Metohije i, navodno, pritisak da te sudije budu inkorporirane ili implementirane u UNMIK-ovo multietničko pravosuđe. Bio sam na sastanku sa tim sudijama u Zvečanu: oni su tražili dodatne uslove; učinili smo ogroman napor da se ti dodatni uslovi obezbede; mi smo ih ponovo pozvali, predsednik Vrhovnog suda, ministar pravde, moja malenkost, i ponovo razgovarali sa njima i rekli im je da je na njima da o tome odluče. Mi smo obezbedili besplatan smeštaj, prioritet u vraćanju njihove imovine, zaposlenje za članove njihovih porodica, zapošljavanje administrativnog i tehničkog osoblja, pored nosilaca pravosudnih funkcija, maksimalno zagarantovanu bezbednost. Naravno, svako mora da odluči, mada je to po prvi put mogućnost, za ove tri godine, da se neko zvanično vrati i radi na Kosovu i Metohiji, a odluka je, u svakom slučaju, na tim ljudima. Niko ne želi da vrši bilo kakav pritisak na njih. Mi smo rekli da se eventualno prijave, prijava ne obavezuje, a onda će se kroz proces videti ima li objektivnih mogućnosti za njihovo vraćanje na Kosovo i Metohiju.
Da li se još neko javlja za reč? Reč ima narodni poslanik Dragan Todorović, replika; osnov za repliku je pominjanje SPS-a.
Dame i gospodo, podsetio bih samo sve nas ovde da je jasno da su postojali razlozi za razrešenje sudija i sudija porotnika koji su onda, u tadašnjem setu pravosudnih zakona, imali isti tretman, za razliku od sadašnjeg, kada ga opet nemaju. Mi smo pokušali da amandmanima ispravimo tu grešku, ali nadam se da ćete imati razumevanja. Videćemo kako ćete reagovati na to. Dakle, članom 46. Zakona o sudovima bilo je predviđeno da sudija porotnik budu razrešeni od sudijske dužnosti protiv svoje volje, ne lustracijom, u sledećim slučajevima: ako budu osuđeni za krivično delo na bezuslovnu kaznu zatvora u trajanju od najmanje šest meseci ili ako budu osuđeni za kažnjivo delo koje ga čini nepodobnim za vršenje sudijske funkcije; ako se na osnovu nalaza i mišljenja nadležne zdravstvene ustanove ne nalaze u sposobnosti da vrše funkciju, ako se utvrdi da su nestručno i nesavesno obavljali sudijsku funkciju i ako se utvrdi da obavljaju funkciju suprotno članu 5. ovog zakona. To je razlog da Vrhovni sud pokreće postupak za razrešenje sudija, a nikako da se navode tri razloga i tri osnova, učešće u montiranim sudskim postupcima itd. Tu nema nijednog od ovog što vi predviđate i nema oročenja ovih uslova za razrešenje sudija do izvesnog roka kada bi predsednici sudova morali da pokrenu postupak. Još frapantnija je jedna stvar koju smo čuli maločas od ministra, a to je upozorenje da će biti razrešeni svi oni nosioci pravosudnih funkcija koji su sudili Havijeru Solani, Bilu Klintonu i svima onima koji su rušili našu zemlju, koji su ubijali našu decu 78 dana.
Molim narodnog poslanika da tačno citira ministra. Ministar je rekao da je suđenje Klintonu besmisleno. Nije spominjao nosioce pravosudnih funkcija koji su učestvovali u tom suđenju.
Ja sam čuo da je ministar rekao da će biti razrešene one sudije koje su učestvovale u besmislenim postupcima vođenim protiv Bila Klintona, Havijera Solane ili slično. Dakle, to je sramota. Da li lažem ja ili laže neko drugi, možete da se uverite u zapisniku.
Da li se još neko javlja za reč? (Niko.) Zaključujem zajednički načelni pretres o: Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o uređenju sudova, Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o sudijama, Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o sedištima i područjima sudova i javnih tužilaštava, Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o Visokom savetu pravosuđa, Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o javnom tužilaštvu i jedinstveni pretres o predlozima odluka o prestanku funkcija i izboru nosilaca pravosudnih funkcija i to: Predlogu odluke o prestanku sudijske dužnosti sudijama sudova opšte nadležnosti i posebnih sudova, sa dopunom predloga te odluke od 8. jula 2002. godine i 15. jula 2002. godine, Predlogu odluke o prestanku dužnosti javnim tužiocima, Predlogu odluke o izboru sudija i predsednika sudova opšte nadležnosti Višeg trgovinskog suda i trgovinskih sudova sa dopunom i izmenom od 8. jula 2002. godine i dopunom od 12. jula 2002. godine i Predlogu odluke o izboru javnih tužilaca. Nastavljamo rad po dnevnom redu. Prelazimo na 2. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O UREĐENjU SUDOVA Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada Republike Srbije. Primili ste amandmane koje su podneli narodni poslanici: Leila Ruždić-Trifunović, Išpanovič Ištvan, Siniša Mitrović, Vojislav Šešelj, Žarko Obradović, Ljubiša Maravić, Toma Bušetić i Rajko Baralić; Hranislav Perić, Joca Arsić, Milan Janković i Toma Bušetić; i, Jovan Todorović, Joca Arsić, Milan Janković i Toma Bušetić. Primili ste mišljenje Vlade o pojedinim amandmanima. Primili ste izveštaje Odbora za pravosuđe i upravu i Zakonodavnog odbora;na sednici Zakonodavnog odbora narodni poslanik Leila Ruždić-Trifunović povukla je amandman na član 9. Pošto je Narodna skupština obavila zajednički načelni pretres, u okviru koga je razmotren i Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o uređenju sudova, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Izvolite reč, po Poslovniku, ima zamenik predsednika poslaničke grupe DOS, narodni poslanik Siniša Mitrović.
Na osnovu člana 137. Poslovnika, predlažem da vreme za raspravu u pojedinostima traje tri minuta.
Stavljam na glasanje predlog narodnog poslanika Siniše Mitrovića da vreme rasprave o amandmanima traje tri minuta. Izvolite. Za 83, protiv 24, uzdržanih nema, nije glasao 31, od ukupno 138 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština donela odluku da rasprava u pojedinostima traje tri minuta. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Da li se podnosilac amandmana javlja za reč? Izvolite, reč ima narodni poslanik Vojislav Šešelj.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 1. kojim se menja član 10. postojećeg zakona, u kome se precizno nabrajaju sudovi opšte nadležnosti i posebni sudovi. Članom 1. ovog predloga zakona se umesto jednog apelacionog suda uvodi nekoliko apelacionih sudova, pa je množina u tekstu - "apelacioni sudovi", a ja mojim amandmanom plediram da se u potpunosti brišu apelacioni sudovi, da ostanu sudovi opšte nadležnosti, opštinski, okružni i vrhovni. Naravno, to podrazumeva i brisanje stava 3. kako sam naveo u amandmanu, da se brišu - posebni sudovi, Viši trgovinski sud i Upravni sud. Vidite kako je u ovom zakonu nezgrapno formulisano pitanje drugostepenog sudskog postupka. Postoje opštinski sudovi sa preciziranim nadležnostima, okružni sudovi sa preciziranim nadležnostima i apelacioni sud koji presuđuje u drugom stepenu na osnovu žalbi na prvostepene presude i opštinskih i okružnih sudova. Što znači sa aspekta tretmana žalbi kao redovnih pravnih lekova u drugostepenom postupku opštinski i okružni sudovi su potpuno izjednačeni. Nigde ne stoji da će biti posebna veća u apelacionom sudu koji će se baviti isključivo rešavanjem u drugom stepenu povodom prvostepenih presuda opštinskih sudova i posebna veća koja će se baviti u drugom stepenu presudama okružnih sudova. To je potpuno izjednačeno. Nikavog stepenovanja nema. Zašto onda uopšte postoje opštinski i okružni sudovi kao posebni sudovi?! U čemu je onda njihova razlika?! Okružni sud je ranije imao dodatni autoritet, jer je ispravljao ili ukidao presude prvostepenih sudova. Imao je pravo da ih preinači. Sada to pravo ima apelacioni sud u odnosu i na opštinske i na okružne. Po čemu se onda razlikuju opštinski i okružni sudovi, osim što ste im vi sporove i krivična dela razvrstali po određenom kriterijumu koji je takođe problematične prirode?! Nema nikakve razlike. Potpuno je onda besmisleno. Mora se okružnom sudu vratiti nadležnost u drugom stepenu povodom presuda opštinskog suda, a, kao i do sada, to se može rešavati putem posebnih sudskih veća, odeljenja itd. Dalje, posebni trgovinski i upravni sudovi su se u svetu pokazali kao loše rešenje. Znate, i obični ljudi, građani su u stanju da nipodaštavaju sve sudove koji nisu redovni sudovi, koji nisu u sistemu sudova opšte nadležnosti. Mi smo i do sada imali praksu, u ranijem periodu, da su privredni sudovi mnogo teže izvršavali u izvršnom postupku svoje presude nego sudovi opšte nadležnosti, upravo zbog takvog tretmana. Izvršni postupak se ovim strašno komplikuje. Izvršni postupak je do sada bio najproblematičniji u celom sudskom sistemu - dobijete presudu, nemate mogućnosti da je izvršite; ako su to pred sudovima opšte nadležnosti nekako je i moglo, pred drugim sudovima je išlo veoma teško, sada će ići još teže. Na stranu to što se pravi zbrka, što se ljudi koji su laici za pravnu teoriju i praksu mnogo teže snalaze, što će se i ovde pojaviti onajParkinsonov zakon o geometrijskom uvećanju birokratije. Birokratija ima naviku da sama izmišlja delokrug svog rada i da se širi na sve strane. Vi sa ovim jačate sudsku administraciju, povećavate broj sudskih sedišta, materijalne troškove sudova povećavate! A kvalitet, po prirodi stvari, smanjujete. Neće presude biti kvalitetnije. Kada imate samo sudove opšte nadležnosti onda je i konkurencija među sudijama mnogo veća. Drugo, postoji mnogo viši stepen međusobnog poznavanja u pogledu kvaliteta, stručnosti, savesnosti, marljivosti, principijelnosti itd. Mnogo će se bolja selekcija vršiti po pitanju izbora u više sudove, posebno Vrhovni sud. Vidim, vi ste danas predložili nekoliko sudija Višeg trgovinskog suda za sudiju Vrhovnog suda. Pretpostavljam da su oni poznati samo u krugu dosadašnjih privrednih sudova. Odmah se nameće pitanje - da li su isti kriterijumi zastupljeni, kada sudije sudova opšte nadležnosti postaju sudije vrhovnih sudova i kada sudije ovih drugih sudova to isto postaju itd. Čitav niz pitanja i komplikacija koje bi se mogle izbeći jednom suštinskom promenom člana 10.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi javlja za reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Da.) Da li ćete koristiti ukupno vreme od šest minuta?(Poslanik Vojislav Šešelj, sa mesta: Da.) Ima reč narodni poslanik Vojislav Šešelj.
Dame i gospodo, amandman na član 2. Predloga zakona o izmenama i dopunama zapravo se odnosi na član 12. dosadašnjeg zakona, koji govori o ostalim sudovima republičkog ranga, pored Vrhovnog suda Srbije. Vidite, apelacioni sud ne može da bude sud republičkog ranga, ako je Vrhovni sud sud republičkog ranga. Apelacioni sud je ovde zamišljen kao sud paralelan Vrhovnom sudu sa jedne strane, ali sa druge strane, Vrhovni sud rešava po vanrednim pravnim lekovima presude apelacionih sudova. Vrhovni sud je onda u sudskoj hijerarhiji iznad apelacionog suda. Ono što ovde vama nedostaje je određenje hijerarhije među sudovima. Sudovi republičkog ranga su do sada bili Vrhovni i Ustavni stud. Između Vrhovnog i Ustavnog suda ima podela nadležnosti, ali nema mogućnosti da Ustavni sud rešava po vanrednom pravnom leku u odnosu na presude Vrhovnog suda. To je nemoguće. Presude Vrhovnog suda su konačne, na njih se, eventualno, još vanredni pravni lek može podnositi takođe istom tom Vrhovnom sudu, i u nekim slučajevima Saveznom sudu. Ustavni sud nema drugostepene nadležnosti u odnosu na vrhovne sudove ni po vanrednim pravnim lekovima, a ovde Vrhovni sud ima drugostepenu nadležnost u odnosu na apelacioni sud, bar u vanrednim pravnim lekovima. Govorite ovde o sudovima republičkog ranga. Sud republičkog ranga podrazumeva najvišu sudsku instancu, posle koje više nema priziva na nivou Republike kod neke druge sudske instance. To vam objašnjavam, kao što nema priziva kod Ustavnog suda na presudu Vrhovnog suda. Apelacioni sud, po prirodi stvari, ne može biti sud republičkog ranga, pogotovu sada kada ih vi udvostručujete, utrostručujete, učetvorostručujete; koliko ste predvideli, četiri apelaciona suda! Kako onda mogu ta četiri apelaciona suda da budu sudovi republičkog ranga? Oni nisu sudovi republičkog ranga. Vi uopšte niste predvideli ni promenu naslova ovog odeljka u zakonu, je li tako? Vi sada planirate četiri apelaciona suda, sva četiri nazivate republičkim sudovima, odnosno sudovima republičkog ranga. Ne može! Da ste bar uveli neki regionalni rang, ili nešto drugo da ste smislili, neke bi logike bilo, ali očigledno je da niste mnogo razmišljali ni kada ste donosili ovaj zakon, ni sada kada ga menjate. Prvo, ništa vama ne vredi što ćete postojeći zakon dezavuisati činjenicom da je on donesen na predlog DSS.Kakve to veze ima? Svi iz vladajućih partija ste za njega glasali. On je vaš zajednički zakon. Kako ste vi međusobno tu inicijativnu nadležnost podelili, to nas ne interesuje, ni nas iz opozicije, ni širu društvenu javnost. Vi ste doneli jedan zakon, koji očigledno nije dobar, sami priznajete da nije dobar, već morate da ga menjate. Ja opravdavam vašu želju da ga menjate, ali vas kritikujem što ga ne menjate temeljito. Očigledno ga ne menjate temeljito. Odgovorite sada na ovo pitanje - kako apelacioni sudovi mogu biti sudovi republičkog ranga? To apelacioni sud nije mogao da bude ni ranije, kad je zamišljen samo jedan u strukturi sudske vlasti, pogotovu sada kad ih ima četiri. To nije sud republičkog ranga. Sud republičkog ranga je poslednja sudska instanca u Republici, najviša sudska instancija u Republici, bilo da je reč o redovnim, bilo da je reč o vanrednim pravnim lekovima po kojima će rešavati. Zato predlažem, prvo, da brišete ovaj naslov iznad člana 12, a onda i sam član 12. i da se zadrži sistem koji je postojao. Jer, treba tražiti savršenstvo u jednostavnosti. Što jednostavniji sistem sudske vlasti, to efikasniji, i to je veća javna kontrola rada sudova. Ono što je malopre objašnjavao ministar Batić, da je javna kontrola kada on upadne sa kamerama, to nije tačno! Sudija ne trpi takvu kontrolu. Možda je on izašao u park da razmišlja o presudi koju treba da donese. Kod kreativnog posla takva kontrola ne postoji, a pogotovu ne može kontrola izvršne vlasti. Onajko ne može da odredi sankciju, besmisleno je i da kontroliše. Ovde je ministar svestan da ne može da odredi sankciju, ali zato uvodi kameru, pa uvodi parasankciju u pravni sistem, a parasankcija je da neka televizija... (je li ovo bila televizija akademika Bogoljuba Karića, koja je bila, kao televizija neke akademije nauka?)... da oni sada prikazuju javnosti šta je ministar zatekao, i to je veoma problematično i sa pravnog i sa moralnog aspekta, ministre.
Ovim završavamo prepodnevni deo; rad sednice nastavljamo u 15,00 časova, raspravom u pojedinostima i amandmanom na član 3. koji je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj.
Poštovane dame i gospodo, molim vas da, radi utvrđivanja kvoruma, ubacite identifikacione kartice u vaše poslaničke jedinice. Konstatujem da imamo kvorum i možemo nastaviti rad raspravom Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o uređenju sudova, u pojedinostima. Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Odbor za pravosuđe i upravu i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Da.)
Dame i gospodo, svojim amandmanom na član 3. sledim ovu ideju ukidanja apelacionih sudova. Vidite, član 3. govori o neposredno višim sudovima i kaže da je Vrhovni sud Srbije neposredno viši sud za: apelacioni sud, Viši trgovinski sud i Upravni sud. Pogledajte sada šta se tu dešava! Mi imamo prvo određenje sudova republičkog ranga. Ako su sve ovo bili sudovi republičkog ranga, Vrhovni, apelacioni i Upravni sud, Viši trgovinski i Upravni, onda kako Apelacioni, Viši trgovinski i Upravni mogu biti podređeni Vrhovnom sudu? Sudovi republičkog ranga to je odrednica, što znači da su svi istog ranga. Tamo gde je svima isti rang, nema podređenosti. Ona tu nije moguća. Dalje, ovde stoji da je Viši trgovinski sud neposredno viši u odnosu na trgovinski a Apelacioni neposredno viši za okružni i opštinski. Zašto onda po istom kriterijumu apelacioni nije neposredno viši sud za trgovinski? Po istom tom kriterijumu da, dakle, opštinski, okružni, trgovinski donose presude u prvom stepenu, a apelacioni za sve njih u drugom stepenu i onda je apelacioni za sve vrste ovih sporova. Vidite, još jednu stvar: u stavu 3. u odnosu na pitanja unutrašnjeg uređenja sudova i primene Zakona o sudijama, neposredno viši sud za opštinski sud jeste okružni sud. On je viši samo u pogledu unutrašnje strukture sudova, njihovog uređenja i po pitanju primene Zakona o sudijama, a nije viši u pogledu presuda koje se donose, odnosno u drugostepenom rešavanju redovnih pravnih lekova. Nema tu elementarne logike. Kada bi se ovo pitanje drugačije tretiralo kao što je do sada, ne bi bilo pravnih nedoumica. Kada pogledate razliku između opštinskog i okružnog suda, ona je taksativno nabrojana u članovima 21. i 22. U krivičnim predmetima opštinski sud sudi one slučajeve gde se izriče kazna do 10 godina zatvora, a okružni iznad 10 godina zatvora. Kakva je tu razlika? Tu nema nikakve principijelne razlike. Hoće li biti devet ili jedanaest godina? Postoji li neka razlika u pogledu kvalifikacije sudija? Ne. Po kom onda kriterijumu da okružni sud bude viši sud u odnosu na opštinski po pitanju unutrašnjeg uređenja sudova i primene Zakona o sudijama? Zašto onda i tu da bude nadređen? Zašto tu onda apelacioni sud ne bi svima njima bio nadređen? Ovde se deli nadređenost. Umesto da postoji jedinstven sistem koji je koherentan, u kome bi nadređeni bili nadređeni svima, dakle, okružnom sudu opštinski, svi okružni Vrhovnom bez ikakvih izuzetaka - ovde se dešava situacija u kojoj se isključuje jedna vrsta nadređenosti, a uspostavlja druga vrsta nadređenosti. Tamo gde je reč o suštinskoj nadređenosti, a suštinska nadređenost je u rešavanju pravnih predmeta, sporova, krivičnih procesa itd, ona ne postoji, a postoji po čisto administrativnim pitanjima, po pitanjima funkcionisanja sudske uprave itd. To je ono što u ovom slučaju nije logično, što je neko pomodarstvo. Znate, onaj koji je pisao projekat ovog zakona u vreme kada je zakon donošen, imao je u vidu da su kod nas nekada postojali apelacioni sudova, pa misli treba opet. U Kraljevini Jugoslaviji su bili upravni sudovi, ali im drugi stepen nije bio Vrhovni sud ili Kasacioni sud, ovaj sud sedmorice, čije je sedište bilo u Zagrebu - njima je drugostepeni organ bio državni savet, pa je cela nadležnost Upravnog sudstva bila van redovnog sudstva, upravni sud, državni savet, a državni savet je rešavao u drugom stepenu upravne sporove i rešavao je ustavne sporove. Državni savet je tada bio zadužen da presuđuje u slučaju nesaglasnosti opštih pravnih akata sa Ustavom.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Narodna poslanica Leila Ruždić-Trifunović podnela je amandman kojim predlaže da se posle člana 3. doda novi član 3a. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, Odbor za pravosuđe i upravu je prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodna poslanica Leila Ruždić-Trifunović.
Poštovano predsedništvo, poštovane koleginice i kolege, moj amandman glasi - posle člana 3. dodaje se novi član 3a koji glasi: U članu 22. stav 1. tačka 2. reči "saveznim zakonom i zakonom Republike Srbije" zamenjuju se rečima "Krivičnim zakonom SR Jugoslavije", a reč "silovanje" se briše. Smatram da ne treba i da je nepotrebno da se optereti nadležnost okružnog suda krivičnim delima koja po svojoj društvenoj opasnosti i zaprećenoj kazni predstavljaju manje opasna krivična dela. U nadležnosti okružnog suda treba staviti samo krivična dela protiv privrede i jedinstvenog jugoslovenskog tržišta, a ne i sva krivična dela protiv privrede i jedinstvenog jugoslovenskog tržišta, koja su već propisana u nekim zakonima; u nekim saveznim i u nekim zakonima Republike Srbije. Molim vas da ovaj amandman podržite iz prostog razloga što mislim da je ovako preciziranje neophodno, a napominjem da je amandman podržao i Odbor za pravosuđe.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Narodni poslanik Siniša Mitrović podneo je amandman kojim predlaže da se posle člana 3. doda novi član 3a. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Ne.) Da li neko drugi želi reč? (Ne.) Narodni poslanici Hranislav Perić, Joca Arsić, Milan Janković i Toma Bušetić zajedno su podneli amandman kojim predlažu da se posle člana 3. doda novi član 3a. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman. Da li predstavnik podnosilaca amandmana želi reč? Reč ima narodni poslanik Hranislav Perić, predstavnik podnosilaca amandmana na član 3.
Dame i gospodo narodni poslanici, sa kolegama Jocom Arsićem, Milanom Janković-Žiretom i Tomom Bušetićem podneo sam amandman na član 3. ispred Socijalističke partije Srbije. Predložili smo da se posle člana 3. doda novi član 3a koji glasi "U članu 22. stav 1. tačka 3. briše se". U tački 3. predlažete da okružni sud vodi krivični postupak prema maloletnicima. Do sada je tu nadležnost imao opštinski sud, što je i sadašnji naš predlog. Osim toga, bitno promenjena stvarna nadležnost dovela bi do toga da u trenutku kada stupaju u život odredbe o nadležnostima, veliki broj predmeta će biti ustupljen okružnim sudovima, koji će morati iznova da započnu glavni pretres i izvedu dokaze. Drugim rečima, sve to bi dovelo do odugovlačenja postupka. Kada je u pitanju vođenje postupka prema maloletnicima, usvajanjem amandmana sprečilo bi se nepotrebno komplikovanje pristupa sudu od strane maloletnika i njihovih roditelja, do čega bi, izvesno, došlo kada bi celokupna materija maloletničkog kriminala bila u nadležnosti okružnih sudova. Proširen obim nadležnosti okružnih sudova u krivičnoj materiji proizveo bi i niz organizacionih problema, kao što je: potreba za novim sudijama i dodatnim osobljem u okružnim sudovima, potreba da se poveća broj sudnica i kabineta u zgradama gde su smešteni okružni sudovi, višak sudija u opštinskim sudovima, što je sve razlog više da se prihvati predlog za izmenu člana 22. Zakona o uređenju sudova, a to znači da krivični postupak prema maloletnicima vodi opštinski sud.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? Reč ima narodni poslanik Dragan Todorović, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS po ovoj tački dnevnog reda.
Dame i gospodo, mislim da je suština ovog amandmana veoma jasna, mislim da je nameru za vraćanje, tačnije za utvrđivanje nadležnosti opštinskih sudova u krivičnim postupcima prema maloletnicima, dobro objasnio poslanik Perić. Apelujem na vas, zbog činjenice da se u praksi može javiti situacija da se u onim gradovima u kojima ne postoje okružni sudovi, dakle u onim gradovima koji nisu domaćini sedišta okružnih sudova može javiti veliki broj krivičnih postupaka prema maloletnicima i da se u cilju omogućavanja boljeg pristupa, kako roditeljima tako i samim maloletnicima, učesnicima u tim sudskim sporovima, dozvoli mogućnost da ostane rešenje da opštinski sudovi imaju mogućnost da vode krivične sporove protiv maloletnika. Mislim da je ovakvo rešenje u interesu samih građana i nadam se da ćete imati razumevanja za našu argumentaciju.
Nema više prijavljenih za reč o ovom amandmanu. Narodni poslanik Išpanovič Ištvan podneo je amandman kojim predlaže da se posle člana 3. doda novi član 3a. Vlada, Odbor za pravosuđe i upravu i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Podnosilac amandmana ne želi reč. Nema prijavljenih za reč, drugih učesnika. Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Odbor za pravosuđe i upravu i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman.
Dame i gospodo, član 23. Zakona govori o nadležnosti apelacionog suda, a novim zakonom o izmenama i dopunama tu se samo pro forme menja apelacioni sud, koji je ovde u jednini i pretvara se u množinu na taj način što više nema velikog slova A na početku reči, pa se misli na nekoliko apelacionih sudova. Međutim, suština je ovde u sukobu nadležnosti. Sukob nadležnosti se odmah pojavljuje između opštinskog i okružnog suda, čim opštinski sud više nije podređen okružnom. Moželi biti sukoba nadležnosti između opštinskog i okružnog suda u dosadašnjem sistemu? Teorijski može, ali veoma teško, jer sve što se reši, presudi u opštinskom sudu podložno je preispitivanju okružog suda u redovnom žalebnom postupku. Pošto sada nema tog redovnog žalbenog postupka, pošto okružni sud ne rešava u drugom stepenu presude opštinskog suda, pojavljuje se sukob nadležnosti. Tek će se pojavljivati sukob nadležnosti između opštinskog ili okružnog i trgovačkog suda. A čemu sada ta opasnost od učestalog pojavljivanja sukoba nadležnosti, kada se sve jednostavno može rešiti?! Ako su u pitanju samo tehnički problemi da Vlada ne može, na primer, u Beogradu u jednoj zgradi da smesti sva odeljenja Okružnog suda, ona može naći rešenje: tužilaštvo da preseli u zgradu bivšeg Privrednog suda, još uvek Privrednog suda, a odeljenje Okružnog suda, koje bi činile sudije bivšeg Privrednog suda, u Palatu pravde. To su veoma jednostavna rešenja. Umesto da se traga za tako jednostavnim rešenjima, ovde se sve namerno komplikuje. Koja je svrha komplikovanja normi u pravnom poretku? Ona ne može biti sračunata da se bolje zaštite slobode i prava čoveka i građanina. To komplikovanje vodi suprotnosti onome što je ustavotvorac hteo da postigne modernim pravnim poretkom. Zato još jednom apelujem da prihvatite ove promene zakona i da se... (Iz sale:Koji je to amandman?)... reč je o amandmanu na član 4. Predloga zakona o izmenama i dopunama, a odnosi se na član 23. Zakona, pa da se dosledno kroz celi tekst zakona izbace apelacioni sudovi ili da okružni sudovi budu drugostepeni sudovi u sistemu redovnog sudstva, kao sudovi opšte nadležnosti. S druge strane, da prihvatite ukidanje koncepta trgovinskih i upravnih sudova i da svi sudovi budu sudovi opšte nadležnosti.
Hvala. Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Išpanovič Ištvan. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Ne.) Da li neko drugi želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Odbor za pravosuđe i upravu i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Da.) Izvolite.
Dame i gospodo, amandman na član 6. tiče se člana 33. Zakona o uređenju sudova. On tretira pitanje iz delokruga, pa se u njemu kaže: "Na sednici sudskog odeljenja razmatraju se rad odeljenja, pravna pitanja, način i poboljšanja rada i stručnosti sudija, sudijskih pomoćnika i sudijskih pripravnika i sve drugo što je značajno za odeljenje." "Odeljenja okružnog suda, Apelacionog suda i Višeg trgovinskog suda razmatraju i pitanja važna za rad područnih sudova." Jednostavno, tražim da se brišu Apelacioni sud i Viši trgovinski sud, dok su samo pro forme ispravke Predloga zakona o izmenama i dopunama. Vidite, u ovom slučaju kod delokruga, ako će sednice sudskog odeljenja razmatrati čitav niz pitanja koja se tiču njihovog rada, njegovog pobošljanja, stručnosti sudija itd, to ima smisla, ako je reč o sudu opšte nadležnosti, pa postoji mnogo veća disperzija odeljenja, krivično odeljenje, građanske parnice, nastavno pravo, porodično pravo, itd. Čemu tu izdvajanje trgovinskog prava na primer? Upravno pravo ne bi išlo na nivo osnovnog ili opštinskog suda, ali okružni sudovi po prirodi stvari su sposobni da se bave upravnim pravom. Zašto onda taj princip dvostepenosti kod upravno - pravnih sporova, ne bi bio zadovoljen na nivou okružnog i Vrhovnog suda ili kao do sada da to bude isključiva nadležnost Vrhovnog suda, s tim što se pred istim Vrhovnim sudom odvija onda i drugi stepen, rešavanje po žalbi kao redovnom pravnom leku.
Zahvaljujem. Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Odbor za pravosuđe i upravu i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Da.) Izvolite.
Slušajate, pa nisam ja ovoliko amandmana spremio da bih od njih odustajao. Ovde je reč o amandmanu na član 7. Predloga zakona o izmenama i dopunama, a on se zapravo odnosi na član 36. Zakona, koji govori o posebnim odeljenjima u okružnim sudovima i u Apelacionom sudu. Vidite sada, kaže se: "U Apelacionom sudu postoji odeljenje za hitno postupanje u stvarima u kojima zakon određuje da je postupak po žalbi hitan." Zašto nije zakonodavac kod apelacionih sudova sada predvideo odeljenje za rešavanje u drugom stepenu po presudama opštinskih sudova,odeljenje za rešavanje u drugom stepenu po redovnim pravnim lekovima po presudama okružnih sudova?! To ima mnogo više smisla nego postojanje posebnog odeljenja koje će se baviti pitanjem hitnosti postupka, hitnim postupanjem u čitavom nizu slučajeva. Znam da ovo vas ne zanima mnogo, ali je veoma bitno, pokazuje nedoslednost zakonskog teksta. Ako imate u okružnim i opštinskim sudovima podelu na odeljenja, ako imate u okružnim sudovima posebna odeljenja za krivična dela protiv privrede i jedinstva jugoslovenskog tržišta i odeljenja za radne sporove na primer - koji je tu problem, da se okružnom sudu u nadležnost dajusve sadašnje nadležnosti trgovinskog suda?! Ako će već okružni sud da se bavi krivičnim delima protiv privrede i jedinstva jugoslovenskog tržišta, teško je kod čitavog niza privrednih sporova ili trgovinskih sporova, kako sada to nazivate, proceniti ima li elemenata krivičnog dela ove vrste ili ne. Ako se vodi parnica pred trgovinskim sudom, ona ne isključuje ovo krivično delo, zapravo, nekada ga i podrazumeva u nekim slučajevima sporenja oko visokih iznosa, itd. Nekada samo sporovi iz sfere trgovinskih sudova mogu da prevaziđu vrednost, jedan taj spor može da prevaziđe ukupnu vrednost sporenja pred okružnim sudom za čitavu godinu dana, na kraju krajeva. Zašto je to onda poseban sud, zašto je izvan sistema sudova opšte nadležnosti, ako se osnovni kriteriji tamo remete po pitanju izbora sudija. Mnogo je privlačnije biti sudija okružnog suda, nego sudija trgovinskog suda. U to nema nikakve sumnje. Predlažem vam da i u ovom slučaju prihvatite amandman. Dakle, da prihvatite redom sve ove amandmane koje sam podneo, jer samo njihovo prihvatanje u seriji postiže i cilj i svrhu. Prihvatanje jednog, neprihvatanje drugog, ništa ne rešava.
Da li se o ovom amandmanu još neko prijavljuje za reč? (Ne.) Podsetila bih samo narodnog poslanika da to što je podneo amandmane i ako ne izađe da ih obrazloži ne mora da znači da odustaje; vaši amandmani ostaju u proceduri, ne morate uvek da ih obrazložite. (Poslanik Šešelj sa mesta: Zar vam je malo što ne izlazim po drugim amandmanima?) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Odbor za pravosuđe i upravu i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Da.) Izvolite.
Dame i gospodo, i ovaj amandman se odnosi na član 37. gde se govori ... da li je ovo amandman na član 8?
Da, na član 8. koji se odnosi na član 46.
Na član 46. (uvek mi neko istumba ove papire, ali lako se ja snađem), član 46. govori o sekretaru suda i kaže se: "Sekretarijatom rukovodi sekretar suda, koga na predlog predsednika suda postavlja Opšta sednica. Sekretar Vrhovnog suda Srbije može biti samo onaj ko ispunjava uslove za sudiju Apelacionog suda". A zašto baš Apelacionog? Što ne trgovinskog, što ne upravnog suda, što ne sudiju Vrhovnog suda? Znači li to da sekretar Vrhovnog suda mora imati iskustvo u praksi kao sudija? Ne mora da znači i zašto bi?! Zašto uopšte da ispunjava uslove za sudiju Apelacionog suda? Prvo, sekretar nema sudijske nadležnosti. Sekretar je čisti administrativac. Što niste uporedili sekretara Vrhovnog suda sa generalnim sekretarom Vlade Srbije ili sekretarom Narodne skupštine? To ima smisla. Nigde ne stoji da sekretar Narodne skupštine mora da ispunjava uslove koji su potrebni za sudiju okružnog ili sudiju Apelacionog suda? Traži se stručnost, traži se radno iskustvo i sposobnost. Gde to stoji god generalnog sekretara Vlade?! Kao što Vlada ima svoju upravu, svoju administraciju, kao što postoji parlamentarna uprava i administracija, na isti način postoji i sudska. Ne možete postavljati za sekretara Vrhovnog suda uslove koji nisu predviđeni za sekretara Vlade ili za sekretara Narodne skupštine! To im je jedini pandan ovde. Pazite još jednu stvar: po ovlašćenjima koja ima, sekretar Vlade je na neuporedivo odgovornijoj dužnosti, zaista ima ogromna ovlašćenja i ogromne mogućnosti. Kod sekretara suda nije takav slučaj, ni kod sekretara Vrhovnog suda. Čemu onda taj uslov? Nekom je palo na pamet i misli da sve što mu padne na pamet mora pretočiti u pravnu normu! Svaka pravna norma mora imati smisao i svrhu, mora imati svoj cilj.Šta se postiže ovom pravnom normom, koji je cilj - da se sudije apelacionih sudova javljaju na konkurs za sekretara Vrhovnog suda. Besmisleno.
Da li se neko drugi javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Narodna poslanica Leila Ruždić-Trifunović podnela je amandman kojim predlaže da se posle člana 8. doda novi član 8a. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Izvolite.
Mojim amandmanom pokušavam da ispravim jednu nepravdu. Zakon predviđa da sud koji ima 20 i više od 20 sudija ima i sekretara suda. Predlažem da i sud koji ima 10 i više sudija ima sekretara suda. Mislim da je sekretar čovek koji pomaže predsedniku suda u vršenju administrativnih poslova. Da li je 10 ili 20 sudija, vrlo je mala razlika u obimu posla, a inače je veliki obim posla za samog predsednika suda, pa predlažem da i sudovi sa 10 sudija imaju sekretara. Drugi moj predlog u tom amandmanu je da se sekretar suda ne bira iz redova sudijskih pomoćnika, nego i iz redova zaposlenih lica. Ja, koja sam provela 35 godina u pravosuđu, mislim da je velika šteta da mi decu koja dođu u sud za sudijske pomoćnike u sud i koja se spremaju za karijeru sudije ili advokata udaljavamo od njihove struke i upućujemo na to da se bave administrativnim stvarima. Mislim da im upućivanje u administraciju potpuno karijeru okreće na neku drugu stranu, pa zbog toga apelujem da zaposleni u sudu, koji imaju odgovarajuće kvalifikacije, takođe mogu biti sekretari suda, a ne samo sudijski pomoćnici!
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Vojislav Šešelj.
Dame i gospodo, za razliku od Vlade koja predlaže izvesne izmene člana 69, taj član se odnosi na sadržinu ličnog lista sudije porotnika i zaposlenog, Vlada to menja i kaže da je reč o ličnom listu sudije. Dakle, jedna krupna razlika, iako na prvi put to tako ne izgleda. Prva formulacija je bila lični list sudije porotnika i zaposlenog. Valjda se misli na zaposlenog sudiju, ali to je tako nespretno i neverovatno formulisano, da je i objavljeno bez ikakve stručne redakcije u "Službenom glasniku". Sadrži: ime i prezime, podatke o rođenju, nacionalnosti, prebivalištu itd. Vlada je ovde izbacila neke od tih podataka, poput nacionalnosti i još neke. Nije uopšte bitno. Mislim da uopšte ovakvo vođenje ličnog lista nije primereno demokratskom pravosudnom sistemu. Sudije su ljudi u radnom odnosu i njima kadrovska služba vodi personalni dosije radi regulisanja svih prava iz radnog odnosa, kao i svim drugim zaposlenim u državi, i u državnoj službi i u privatnom sektoru. Zašto onda kod sudije da se vodi ovakav poseban dosije, a mi smo posle videli da je taj posao u ingerencijama ministra pravosuđa! To nikave svrhe nema. Predsednik suda vodi evidenciju o angažovanju svih sudova. Sud po službenoj dužnosti prati sve postupke u kojima je određeni sudija posutpao ili presuđivao. Čemu onda poseban njegov dosije? Vi ste se u predizbornoj kampanji zalagali za smanjivanje broja dosijea, za otvaranje dosijea, zalagali ste se za mnogo veći stepen slobode i demokratije nego što ste u praksi spremni da ostvarite. Zapravo, u praksi negirate sve ono što ste obećavali. Ovde ima čitav niz stvari koje su katastrofalno loše određene u zakonskom tekstu, a Predlog zakona o izmena i dopunama to unekoliko popravlja, ali ne dovoljno. Popravlja na taj način što izbacuje ono najgore: podatke, spisak krvnih srodnika u pravoj liniji ili pobočnoj liniji do četvrtog stepena srodstva i tazbinskih srodnika u pravoj liniji koji rade u pravosuđu itd. To je besmisleno. Može se desiti da srodnici rade u različitim sudovima, jedan u Subotici, drugi u Nišu. To nije nikakav problem. To može da znači da su, nezavisno jedan od drugoga, izabrani na sudijske funkcije. Ali, ovo što je sad ovde ostalo, postavlja se pitanje čemu uopšte, kakva je svrha da taj list sadrži: ime i prezime, ime oca, mesto, dan, mesec i godinu rođenja, podatke o prebivalištu, završenom pravnom fakultetu, uspehu na studijama, pripravničkoj praksi, pravosudnom ispitu, kretanju u službi, datumu navršenja radnog veka, ispunjavanju sudijske norme, upućivanju na rad u drugi sud, udaljavanju sa dužnosti, disciplinskim merama, vođenim krivičnim postupcima, prestanku dužnosti, objavljenim stručnim i naučnim radovima, znanju stranih jezika, imovinskom stanju i stambenim prilikama?! Ovo se sve vodi u personalnom dosijeu koji je potreban za regulisanje radno-pravnog statusa svih zaposlenih, pa i sudija. U tom smislu sudije ne treba da predstavljaju nikakav izuzetak. Kad je sudiji potrebno da pribavi sve ove podatke? Onda kad konkuriše za izbor. Za prvu stepenicu treba da se traži i prosek na studiju i znanje stranih jezika i sve ono što je ovde navedeno, a posle se podrazumeva, kad konkuriše na više zvanje, da je sve to ispunio jednom. Čemu onda to? Ili, može da se postavi pitanje - ako nije ispunio, kako je mogao da bude izabran?! Ali, voditi personalni dosije i voditi ga u Ministarstvu pravde, direktno negira princip nezavisnosti sudstva.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu. (Ne.) Na član 10. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Žarko Obradović, Ljubiša Maravić, Toma Bušetić i Rajko Baralić. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li predstavnik podnosilaca amandmana želi reč? Izvolite, reč ima narodni poslanik Rajko Baralić.
Gospođo Mićić, koleginice i kolege narodni poslanici, poštovani novinari, obrazloženje koje ću dati razlikovaće se od onoga koje smo upravo čuli. Sa kolegama Žarkom Obradovićem, Ljubišom Maravićem i Tomom Bušetićem u ime SPS podneo sam amandman na član 10. Lični list sudije sadrži: ime, prezime, ime oca, mesto, dan, mesec i godinu rođenja, podatke o prebivalištu, o završenom pravnom fakultetu itd. (Imate svi amandman). S obzirom da su podaci koje sadrži lični list sudije članom 68. ovog zakona zaštićeni kao službena tajna, smatramo da se ovim odredbama ne narušavaju prava na privatnost zagarantovana članom 18. i članom 20. Ustava Republike Srbije. Sudija ipak nije običan radnik, bez obzira što on radeći, obavljajući sudijsku dužnost, za to prima platu, sudija je u svakom pogledu i u svakom društvenom uređenju čovek o čijem angažovanju i radu svi brinu na ovaj ili onaj način. Za neke je on interesantan zato što im sudi, a za druge zato što su u nekom drugom smislu zainteresovani kako sud i sudstvo uopšte funkcionišu. Naravno da nije ovo izjednačavanje ličnog lista i dosijea. Ako tako postavimo stvar, onda ovaj amandman ne bi imao smisla. Dosije je nešto drugo. Ovo je način da se ustroji evidencija o uslovima, kretanju u službi, rezultatima, o posebnim znanjima sudije, i mislim da ovaj amandman može da ostane kako je predložen, da ima smisla i da zavređuje vašu podršku. Ovde bi, naravno, bilo interesantno da se posebno regulišu odnosi u porodicama koje, ako je moguće, po svim ovim pravim i bočnim linijama imaju srodnike među advokatima. Ta stvar je dosta problematična. Ona je i inače problematična, i danas u Srbiji ne može da se to izmeri na način koji bi obezbedio da se može kontrolisati apsolutno, ali advokatska komora i svi drugi koji su zainteresovani treba da učine sve što je u njihovoj moći da učine da obezbede da se bliski srodnici ne nalaze u pojedinim predmetima u sudovima, na jednoj strani kao sudije, a drugi kao advokati. Zahvaljujem.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu. Izvolite, reč ima narodni poslanik Dragan Tododorović.
Dame i gospodo, suština našeg amandmana je u zadržavanju odredaba važećeg Zakona o uređenju sudova, kojima se predviđa da u ličnom listu zaposlenih u pravosuđu, porotnika i sudija, ostanu odredbe koje predviđaju popunjavanje, odnosno davanje podataka o krvnim srodnicima u pravoj liniji i pobočnoj liniji do četvrtog stepena srodstva i tazbinskih srodnika u pravoj liniji koji rade u pravosuđu, državnoj upravi ili advokaturi, kao i podatke o kretanju supružnika u službi, podatke o ozbiljnijim promenama zdravstvenog stanja, kao i podatke o članovima porodičnog domaćinstva. Naročito bih ovde istakao da je značajno da se kaže da je i po odredbama starog Zakona o sudovima bilo jasno da će biti potrebni podaci, posebno o zdravstvenom stanju, vršilaca pravosudnih funkcija i stoga smo mi na stanovištu da ove odredbe treba da ostanu, a naročito ne možemo da se složimo sa činjenicom i tvrdnjom iz ovog predloga zakona, ... Molim vas da, u skladu sa članom 100. Poslovnika Narodne skupštine opomenete poslanike koji su nestrpljivi i očigledno im se žuri da negde idu, da skrenete pažnju i da omogućite poslanicima SPS da obrazlažu svoje amandmane, a da u skladu sa odredbama Poslovnika izreknete opomenu poslanicima koji ne žele da omoguće nama poslaničko pravo. Dakle, ne slažemo se sa činjenicama navedenim u obrazloženju izmena i dopuna ovog predloga zakona koje kažu da se podaci o ličnom i porodičnom statusu, a koji se unose u lični list porotnika, zaposlenih i sudija, odnose na član 18. i 20. Ustava Republike Srbije i da se njima krše prava na zaštitu privatnosti koja su zagarantovana ovim stavovima ili članovima Ustava. Naveo bih da je, po članu 18. Ustava, ljudsko dostojanstvo i pravo na privatni život čoveka nepovredivo; a članom 20. je zajemčena zaštita tajnosti podataka o ličnosti, a prikupljanje, obrada i korišćenje podataka o ličnosti uređuju se zakonom; dakle, postoje ustavne mogućnosti za prikupljanje ovakvih podataka i za vođenje evidencije o ovakvim podacima u ličnom listu sudije i porotnika, pa stoga nema ustavnih prepreka za vršenje i unošenje ovakvih podataka u lični list. Međutim, što se tiče odredbe koja predviđa upisivanje podataka o nacionalnosti, ona jeste u suprotnosti sa članom 49. stav 2. Ustava Republike Srbije i zbog toga smo predložili da se ovi podaci i ova obaveza upisivanja podataka o nacionalnosti brišu iz Predloga zakona. Zahvaljujem.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 12. amandman je podneo narodni poslanikVojislav Šešelj. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč? Izvolite, reč ima narodni poslanik Vojislav Šešelj.
Da vas obradujem, odjednom ću dati obrazloženje za amandman na član 12, 13, 14. i 15. Vidite, svi ti amandmani se odnose na članove Zakona koji propisuju rok stupanja na snagu onog dela koji se odnosi na apelacioni i upravni sud. Zakon o uređenju sudova je donet pre nepunih godinu dana. Donet je u oktobru prošle godine i ostavljen je rok do 1. oktobra 2002. godine da stupe na snagu odredbe koje se odnose na apelacioni i upravni sud. Očigledno je da ni sudovi ni Ministarstvo pravde nisu u stanju da obezbede uslove da se to zaista desi 1. oktobra. Zato Vlada predlaže da se taj rok pomeri za još pet meseci, do 1. marta. Ubeđujem vas da ni to nije dovoljan rok, da bez potrebe pravite ovolike probleme. Ni do 1. marta neće biti spremni uslovi za početak rada apelacionih i upravnih sudova. Imamo mi slučaj i Savezne skupštine kada su mnogi zakoni donošeni sa odloženim rokom važenja i onda automatski, svake godine, taj rok je pomeran za godinu dana. Setite se Zakona o platnom prometu koji je odredio da platni promet i službe za platni promet, odnosno bivše SDK, pređu u poslovne banke. Četiri-pet godina, možda i duže, iz godine u godinu, donošen je, to u decembru mesecu, 31. decembra, novi zakon kojim se to prolongira još za godinu dana. Ovde ćemo biti u situaciji da svakih pet meseci menjamo ovaj zakon, jer neće biti moguće, pošto nije u pitanju tu samo novac, ogroman novac je potreban, potrebne su zgrade, nova administracija, privikavanje ljudi da sve to rade, umesto da se ono što je do sada funkcionisalo kao uhodan sistem, uz određena poboljšanja i obezbeđenje istinske nezavisnosti sudstva, osposobi da mnogo bolje ostvaruje svoju društvenu i državnu ulogu.
Nema više prijavljenih za reč o ovom amandmanu. Na član 12. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Jovan Todorović, Joca Arsić, Milan Janković i Toma Bušetić. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman. Da li predstavnik podnosilaca amandmana želi reč? Ima reč narodni poslanik Jovan Todorović.
Poštovana gospođo Mićić, dame i gospodo narodni poslanici, suština ovog amandmana koji je podnela grupa poslanika SPS je upravo u tome da se izrazi neslaganje sa odlaganjem rokova za osnivanje apelacionog i upravnog suda. Mislimo da je Ministarstvo pravde i da je Vlada u celini imala dovoljno vremena, skoro čitavih sedam meseci u ovoj godini i još dva i po meseca do 1. oktobra, da stvori finansijske, materijalne i kadrovske uslove, da se osnuje i apelacioni i upravni sud, pogotovo što smo nedavno, odnosno pre dva i po meseca otprilike, usvojili Zakon o povećanju sudskih taksi i tada smo imali obrazloženje predlagača da će se deo tako ubranih sredstava upotrebiti i za novo organizovanje pravosuđa u Republici Srbiji. Ne možemo da se otmemo utisku da postoji i jedan animozitet postojeće Vlade ili Ministarstva, prema čitavom setu zakona iz oblasti pravosuđa, jer je, kao što je poznato, predlagač tih zakona bila DSS, i tada je jednom trgovinom i jednim dogovorom, ovde u ovom parlamentu - vi ćete glasati za Zakon o radu, a mi za set zakona o pravosuđu - donet taj set zakona i on se sada očigledno teško ili nikako ne primenjuje. Drugi razlog koji je, po meni, takođe bitan jeste tačka dnevnog reda koju ćemo imati u nastavku rada ove sednice, kada budemo razmatrali Predlog zakon o suzbijanju organizovanog kriminala. Podsećam vas, dame i gospodo, da je u tom zakonu predviđeno da su drugostepeni sudovi u postupcima za suzbijanje organizovanog kriminala, upravo apelacioni sudovi. I, kako ćemo mi voditi organizovanu borbu protiv kriminala ukoliko ne budemo imali drugostepene sudove ili ukoliko u nedogled budemo odlagali njihovo konstituisanje i dovođenje u funkciju. Ovde se očigledno može postaviti i pitanje odgovornosti zbog toga što mi je u odnosu na obrazloženje neshvatljivo da Vlada u proteklih sedam meseci nije mogla da obezbedi 22 miliona dinara, koliko je rečeno da je potrebno da se obezbede dodatna sredstva u budžetu Srbije, da bi se ovi zakoni mogli primenjivati. Dame i gospodo, to je nešto oko 350.000 evra, pa ako mi neko u ovoj sali kaže da je to takav finansijski problem, da ga Vlada nije mogla rešiti, onda se postavlja pitanje - ko, šta i zašta radi u toj Vladi, pogotovu u nadležnom Ministarstvu?!
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? Ima reč narodni poslanik Dragan Todorović, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS po ovoj tački dnevnog reda.
Samo da dodam da je ovo jedan eklatantan primer kako se jednim neozbiljnim pristupom prilikom izrade zakona može doći u situaciju da se za period od osam-devet meseci menjaju odredbe jednog zakonskog predloga, donose odredbe o produžavanju rokova, što zaista nije bilo dobro i, ako sagledamo realno situaciju, da je DSS predlagač ovih zakona, pa sada gospodin ministar, uvaženi gospodin Batić, kaže da, eto, nije on predlagač, on nije upoznat sa tim stvarima, ne zna kako je došlo do toga da se predlože takvi rokovi, šta može da se desi hipotetički u budućnosti, ako još neka od stranaka DOS-a istupi iz DOS-a, npr. Socijaldemokratija, koja posle presude Saveznog ustavnog suda treba natrag da dobije svoje mandate, šta će se desiti sa svim zakonima koji su u međuvremenu doneti, sam Bog zna. Ali, mislimo da je planirano produženje rokova neprihvatljivo upravo zbog neodgovornog ponašanja predlagača ovih zakona i zbog toga što ne možemo da dopustimo da se čas donose zakoni oročeni za jedan period, za neko vreme, pa se donose drugi zakoni koji taj period produžavaju. Imajući u vidu i činjenicuda se u svojstvu apelacionih sudova sada uređuje to na malo drugačiji način, da ne postoji samo jedan apelacioni sud, sa odeljenjima u Beogradu, Nišu, Kragujevcu i u Novom Sadu, već da se u svim tim mestima formiraju posebni apelacioni sudovi, ipak ne možemo da prihvatimo produženje ovih rokova, kako je planirano u predlozima za izmenu i dopunu Zakona o uređenju sudova. Zbog toga predlažemo da rokovi ostanu isti, a da sama izvršna vlast, u skladu sa svojim ovlašćenjima i sa odgovornošću koju nosi, kao vlast koja je dužna da poštuje odredbe zakona koje je sama usvojila, bez obzira da li je neka stranka bila u okviru DOS-a, a sada nije bila (nije više u okviru DOS-a), da stvori materijalne uslove naročito s obzirom na to da su sudske takse u međuvremenu podignute za preko 100% posto, da je vlast u međuvremenu obezbedila mnoge strane donacije i to na jedan vrlo diskutabilan i vrlo problematičan način, jer je nekoliko stranih država, koje ja znam, dalo direktne donacije sudovima u našoj zemlji, što je apsolutno negacija nezavisnosti sudstva i nedopustiva stvar, ukoliko želimo da očuvamo svoju državnost i nezavisnost našeg državnog sudstva. Dakle, donacija za sređivanje pravosuđa može da ide od strane države donatora prema našoj državi, ali nikako ne sme da se desi stvar ili činjenica da donacija strane države ide direktno našem sudu. Zbog toga neka sama vlast i Ministarstvo obezbede sredstva, kako bi ispoštovali rokove koje su sami propisali Zakonom o uređenju sudova, od novembra 2001. godine. Hvala.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 13. amandman su u istovetnom tekstu podneli narodni poslanik Vojislav Šešelj, i zajedno narodni poslanici Jovan Todorović, Joca Arsić, Milan Janković i Toma Bušetić. Da li se predstavnik podnosilaca amandmana javlja za reč? (Ne.) Na član 14. amandman u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanik Vojislav Šešelj i zajedno narodni poslanici Hranislav Perić, Joca Arsić, Milan Janković i Toma Bušetić. Da li se o ovom amandmanu neko javlja za reč? Ima reč narodni poslanik Hranislav Perić.
Dame i gospodo narodni poslanici, grupa poslanika SPS-a podnela je amandman na član 14. U članu 14. predviđeno je da apelacioni i upravni sud počnu sa radom 1. marta 2003. godine, umesto 1. oktobra 2002. godine. Zašto je to tako, da li ima još zadataka koje treba da vam završe sudovi po starom Zakonu, zašto odlaganje roka za početak ovih sudova, zašto vlast tj. DOS nije na vreme obezbedio finansijska sredstva za rad ovih sudova ako je već planirao da ih uvede?! Stoji obećanje, kada su povećane takse od 10 do 50 puta, da će biti i za ove namene. Zbog toga smo kolege Arsić, Janković, Bušetić i ja predložili da se član 14. briše i da apelacioni i upravni sud počnu sa radom 1. oktobra 2002. godine. Znači, da sudovima objasnite gde su pare od visoke sudske takse koju plaćaju građani. Hvala vam.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Da.) Reč ima ministar pravde, gospodin Vladan Batić.
Dame i gospodo narodni poslanici, takse nisu povećane od 10 do 50 puta, nego oko četiri puta. To je jedno. Drugo, nikada nije rečeno, niti to u Zakonu o sudskim taksama, ni u rebalansu budžeta piše, da će se izgradnja objekata, sudskih zgrada i dalje finansirati iz sudskih taksi. Prvo je bilo za poboljšanje materijalnog položaja nosilaca pravosudnih funkcija, a rebalansom budžeta predviđeno je da to bude i za materijalne troškove i posebne namene, ali ne za infrastrukturu.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 15. amandman u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanik Vojislav Šešelj i zajedno narodni poslanici Hranislav Perić, Joca Arsić, Milan Janković i Toma Bušetić. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li se po ovom amandmanu neko prijavljuje za reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača želi da da završnu reč po ovoj tački dnevnog reda? (Ne.) Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Prelazimo na 3. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O SUDIJAMA Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada Republike Srbije. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Milan Marković, Leila Ruždić-Trifunović, Išpanovič Ištvan, Vojislav Šešelj, Đuro Popović, Dušan Cvetković, Toma Bušetić, Dragan Todorović i Rade Bajić; Jovan Todorović, Joca Arsić, Branko Ružić i Rade Bajić; Rajko Baralić, Joca Arsić, Branko Ružić i Slobodan Tomović; Rajko Baralić, Joca Arsić, Branko Ružić, Slobodan Tomović, Toma Bušetić, Dragan Todorović i Jovan Todorović, kao i Odbor za pravosuđe i upravu. Narodni poslanik Milan Marković obavestio je, pisanim putem, da povlači amandmane kojima je predložio dodavanje člana 4a i člana 6a, a na sednici Odbora za pravosuđe i upravu povukao je amandman na član 9. Narodni poslanik Vojislav Šešelj obavestio je, pisanim putem, da povlači amandman na član 6. Primili ste izveštaje Odbora za pravosuđe i upravu i Zakonodavnog odbora, kao i mišljenje Vlade Republike Srbije o pojedinim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila zajednički načelni preteres u okviru koga je razmotren i Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o sudijama, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podnela narodna poslanica Leila Ruždić-Trifunović. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Narodna poslanica povlači amandman na član 1. Predloga zakona. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Podnosilac amandmana želi reč, izvolite.
Dame i gospodo, moj amandman se odnosi na član 2. Predloga zakona o izmenama i dopunama, zapravo na član 21. samog Zakona. Dosadašnji član 21. tretirao je raspodelu predmeta slučaja u sudovima, pa se u njemu kaže: "Sudija predmete prima prema redosledu nezavisnom od ličnosti stranaka i okolnosti pravne stvari. Način raspodele predmeta uređuje Sudski poslovnik." Vlada sada komplikuje ovaj član, pa kaže: Sudiji se predmeti poveravaju na osnovu rasporeda poslova u sudu, u skladu sa Sudskim poslovnikom, prema redosledu unapred utvrđenom za svaku kalendarsku godinu, isključivo na osnovu oznake i broja predmeta." Posle stava 2. dodaju stav 3. koji glasi: "Niko nema prava da sudska veća obrazuje i predmete dodeljuje mimo rasporeda poslova i redosleda prijema predmeta." Ja mislim da je ovo primer bezrazložnog prenatrpavanja i komplikovanja pravne norme. Predlažem da član 2. - član 21. ovako glasi: "Sudija predmete prima u rad prema redosledu prijema i zavođenja u delovodnik". To je zakonska odredba. Sve ove druge pojedinosti neka određuje Sudski poslovnik, a Sudskim poslovnikom ne sme da se naruši ova zakonska odredba koja je krajnje jednostavna i jasna. Sve drugo, nećete valjda u zakon da unosite i način vođenja tog sudskog delovodnika, delovodnog protokola, zašto bi? Zakonske norme treba da budu jasne, precizne, pregledne. Što se tiče ovog drugog stava, on se podrazumeva, ovde se naglašava nešto što već postoji, možda ne bih imao ništa protiv i da ostane taj drugi stav ukolikko biste usvojili moj amandman koji se odnosi na prethodni stav, ukoliko bi ga prihvatili!
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 2. amandman je podnela narodna poslanica Leila Ruždić-Trifunović. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Izvolite.
Moj amandman upravo proširuje ovu priču koju smo dobili u Predlogu izmena i dopuna zakona i predviđa da se iza tačke stavi zapeta i doda - "koji se određuju prema vremenu prijema predmeta u sud ili na drugi pogodan način, kojim se obezbeđuje poštovanje prava na slučajnog sudiju". "Stav 2. se briše." Upravo mislim da je na ovaj način zaštićenije pravo slučajnog sudije; a stav 2. njega treba brisati zato što je on onda nepotreban, odnosno on propisuje zabranu kršenja zakona što se već samo po sebi podrazumeva.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Narodna poslanica Leila Ruždić-Trifunović podnela je amandman kojim predlaže da se posle člana 2. doda novi član 2a. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Izvolite.
Ja sam zaboravila da kažem da amandmane 3, 4. i 5. koje sam podnela, sva tri, povlačim.
A ovaj na član 2. da se doda novi član 2a za koji ste sada dobili reč, ja se izvinjavam.
Ne, ovaj na član 2. ne povlačim, nego ...
Na član 2a?
Povlačim sve posle ovog amandmana koji sam obrazložila. Povlačim svoj amandman 3, 4. i 5. i posle imam amandman 6. na član 7, odnosno posle člana 7. dodajem novi član.
Dobro. Znači, konstatujem da je narodna poslanica Leila Ruždić-Trifunović povukla amandman na član 2a Predloga zakona. Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Ne.)
Mogu li ja još samo da povučem ovaj šesti amandman?
Povući ćete, možete sa mesta da mi kažete kada budemo stigli do šestog. Na član 3. amandman u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanik Milan Marković i zajedno narodni poslanici Dušan Cvetković, Toma Bušetić, Dragan Todorović i Rade Bajić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li predstavnik podnosilaca amandmana želi reč? Izvolite, narodni poslanik Toma Bušetić.
Uvažene kolege, narodni poslanici, u ime poslaničke grupe SPS-a predložili smo amandman na član 3. koji se odnosi na član 27. Zakona i tražimo da se ovaj član briše. Da podsetim o čemu se radi - član 3. Predloga zakona kaže: "Izuzetno, sudija može uz naknadu obavljati naučnu i stručnu delatnost, uz saglasnost predsednika suda." Mi smatramo da sudija ne treba da se bavi dodatnim poslovima, pa bilo da se radi o nekim naučnim ili stručnim poslovima. Jednostavno, to je preduslov za nezavisnost sudske funkcije. Uostalom, sudije sada imaju solidne plate od hiljadu maraka i to je značajno veća suma u odnosu na lekare i profesore. Mislim da je ovaj amandman celishodan i dobar.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? Reč ima narodni poslanik Dragan Todorović, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS po ovoj tački dnevnog reda.
Suština ovog našeg amandmana jeste u tome da se član 3. briše. Naime, smatramo da je zaista nedopustivo da se nosioci pravosudnih funkcija u svom profesionalnom životu bave još nekim poslovima uz naknadu. Dakle, niko njima ne može zabraniti da se bave naučnim radom, da objavljuju svoje stručne tekstove ili nekakve druge, ali mislimo da je izuzetno opasno legalizovati mogućnost da sudija može uz naknadu obavljati naučnu i stručnu delatnost i jedna zaista vrlo diskutabilna odredba, uz saglasnost predsednika suda, što se predviđa članom 3. Dakle, do čega to može da dovede? Recimo, uzmimo za primer da jedan sudija koji sudi u nekom predmetu ima određene radove koje treba da objavi; i, za štampanje te knjige, za te radove treba mu određeni nivo finansijskih sredstava, koja može na ovakav ili onakav način ili posredstvom nekih prijateljskih veza sa pojedincima koji ta finansijska sredstva imaju, u iznosu koji je njemu potreban, da objavi i da se na takav način dozvoli mogućnost da se posredno ili neposredno, direktno ili indirektno utiče na rad pravosuđa i na poništavanje nezavisnosti sudstva i nosilaca pravosudnih funkcija. Suština našeg amandmana jeste da se ovakva mogućnost ne dozvoli, da sudije u skladu sa obećanjima aktuelne vlasti o obezbeđivanju dovoljnih materijalnih sredstava koja mogu da garantuju sudijama bezbedan i lagodan život, dakle budu sudije obezbeđene, u toj meri da ne moraju da razmišljaju o svojoj finansijskoj ili ekonomskoj egzistenciji ili o svom stanju i da se ovakav član, ovakva mogućnost predviđena članom 3. sudijama ili u Zakonu o sudijama, ne dozvoli. Dakle, smatramo da bi na taj način bile ugrožene sve odredbe i Ustavom predviđene, o zaštiti nezavisnosti sudija, a i odredbe koje predviđa sam Zakon o sudijama, koje govore u tom smislu.
Nema više prijavljenih za reč o ovom amandmanu. Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Odbor za pravosuđe i upravu je prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč?
Dame i gospodo narodni poslanici, član 3. menja član 27. Zakona. Taj član 27. je propisao da: "Sudija ne može biti na dužnostima u organima koji donose ili izvršavaju propise, biti član političke stranke, baviti se bilo kojim javnim ili privatnim plaćenim poslom, niti pružati pravne usluge ili savete uz naknadu. Sa njegovom dužnošću nespojive su i druge službe, poslovi i postupci koji su oprečni dostojanstvu i nezavisnosti sudije ili štete ugledu suda. Koji su postupci oprečni dostojanstvu i nezavisnosti sudije i štetni po ugled suda propisuje Vrhovni sud Srbije." Vlada traži da se doda novi stav 2. koji bi glasio: "Izuzetno, sudija može uz naknadu obavljatu naučnu i stručnu delatnost, uz saglasnost predsednika suda". Prvo mislim da ova formulacija nije dobra i da je treba precizirati, da sudija može uz naknadu objavljivati sopstvene naučne i stručne radove u naučnim časopisima. Dakle, isključivo sopstvene radove. Šta znači da ne bi mogao da učestvuje u naučno-istraživačkim projektima?! To je već suviše opasno. Naučno-istraživački projekat na određenom institutu, univerzitetu, ko zna kakvoj sve instituciji, sa većim brojem ljudi i sudija jednog od sudova kao ravnopravni član istraživačkog tima. To ne bi bilo podnošljivo sa aspekta principa nezavisnosti sudstva. Šta još tu ne bi mogalo? Sudija ne bi mogao da izvodi redovnu nastavu na fakultetima, višim školama, srednjim školama itd, ali bi mogao da održi predavanje na Kolarčevom narodnom univerzitetu, na sličnim institucijama. Dakle, ad hoc predavanje o svom viđenju izvesnog stručnog problema ili naučnog problema, za koji se smatra da je kompetentan. To je ono što bi moglo doći u obzir i naravno to je nekada uz naknadu, nekada nije uz naknadu, nije naročito problematično, čak je i poželjno. Poželjno je da svaki sudija piše stručne i naučne radove kojima se obrađuje i njihova praksa, praksa sudova itd. i to svakako nikakav problem ne bi u praksi proizvodilo. Ukoliko učestvuje u naučno-istraživačkom projektu to je već mnogo teži slučaj. Ovde se postavlja pitanje i na tome posebno insistiram u svom amandmanu, pitanje članstva sudija u političkim strankama! Zakon zabranjuje sudijama da budu članovi političke stranke. Šta to sada znači?! Da članovi parlamenta ne samo mogu, nego se gotovo podrazumeva da su članovi političkih stranaka. U zakonodavnoj vlasti nema te ograde. Pripadnici izvršne vlasti sasvim slobodno mogu biti članovi političkih stranaka. Nisam siguran da je ovo pitanje, dobro promišljeno od strane inicijatora donošenja ovakvog zakona. Da li se zabranom učlanjenja negiraju ustavna prava i slobode svakog građanina, pa i sudije ili bi mnogo bolja bila zabrana, kako ja to tražim u svom amandmanu, da sudija ne može biti funkcioner i istaknuti aktivista političke stranke. To ima mnogo više smisla. Nekada su sudije skoro morale biti članovi vladajuće partije. Taj period je, naravno, ostavio krajnje loše posledice. Dakle, može biti član političke stranke, ali ne može funkcioner unutar stranke, jer sudstvo je jedna grana vlasti. Političke partije su način borbe za vlast i one pridobijaju pristalice, simpatizere i članove u svim društvenim strukturama. Nijedna tu ne sme biti izuzeta. Ako je već neophodna negde zabrana, onda je to vojska i policija, tamo gde je oružana sila, a ne tamo gde su ljudi toliko kvalifikovani i stručni kao što su sudije, da bi i to moglo dovesti u situaciju da krše zakon, da budu pristrasni i slično. Pošto je ministar prihvatio ovaj amandman nema potrebe da ga dalje ubeđujem.
Konstatujem da je predstavnik predlagača, ministar pravde, prihvatio ovaj amandman. Na član 3. amandman je podneo Odbor za pravosuđe i upravu. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li se neko od ovlašćenih učesnika u raspravi prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 3. amandman je podnela narodna poslanica Leila Ruždić - Trifunović. Ona je ovaj amandman povukla. Konstatujem da je taj amandman povučen. Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Odbor za pravosuđe i upravu je prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč?
Kako da mi dosadi da ustajem, sada kada je ministar krenuo da mi prihvata amandmane? Sada ću tek sa velikim žarom da izlazim za govornicu. Ja tražim dame i gospodo da se briše član 5. Predloga zakona. Plate sudija moraju biti regulisane Zakonom o platama u državnim organima i sada su regulisane. Zato je besmisleno da se ponovo regulišu Zakonom o sudijama. Ovde je reč o članu 32. koji kaže: "Osnovna plata predsednika Vrhovnog suda Srbije jednaka je osnovnoj plati predsednika Vlade." Naravno, o ovome možemo razgovarati sa dva aspekta. Prvo, gde ovo treba regulisati? Po mommišljenju, isključivo Zakonom o platama u državnim organima, da tim zakonom budu obuhvaćene plate u sve tri grane vlasti, u zakonodavnoj, izvršnoj i sudskoj i da se nađu odgovarajući kriteriji, odgovarajući nivoi na kojima bi seusklađivale profesije i funkcije unutar sve tri grane vlasti. Ovde Vlada traži da osnovna plata predsednika Vrhovnog suda Srbije ne može biti niža od osnovne plate predsednika Vlade. Po mom mišljenju, predsednik Vrhovnog suda ne može da se izjednačava sa predsednikom Vlade. Predsednik Vlade - ne po mom, nego po mišljenju teorije koja je već odavno postala standard opšteprihvaćen u teoriji, predsednik Vrhovnog suda mora biti izjednačen sa predsednikom Republike i sa predsednikom Narodne skupštine. Njemu je pandan predsednik Republike u izvršnoj vlasti i predsednik Narodne skupštine uzakonodavnoj vlasti. Šta je bilo? Ustavni i Vrhovni sud nisu sudovi koji su jedan drugome nadređeni ili podređeni. Ustavni i Vrhovni sud su al pari. Oni su zajedno vrh sudske vlasti, jer im je podeljena nadležnost. Pogrešno je, po mom mišljenju, deliti tu nadležnost u američkom sistemu ona nije podeljena. Tamo vrhovni sud obavlja i ustavno - sudske nadležnosti. Dakle, utvrđuje i postupa po utvrđenju neusklađenosti opštih pravnih akata sa ustavom, niti se možete ustavnom sudu žaliti na presudu vrhovnog suda, niti vrhovnom sudu na presudu ustavnog suda. Njihove presude su konačne. Zato bi trebalo na ovaj način to pitanje postaviti: da predsednik Vrhovnog suda ima platu identičnu plati predsednika Republikei predsednikaNarodne skupštine, a predsednik Vlade bar nešto manju od toga. Naravno, u parlamentarnom sistemu, funkcija predsednika Vlade je značajnija od funkcije predsednika Republike. Predsednik Vlade ima mnogo veću moć, uticaj, nego predsednik Republike. Predsednik Republike, iako nema nekih velikih nadležnosti i ovlašćenja, simbol je države i postavlja se kao jedna od grana suviše velikim zloupotrebama izvršne vlasti. U francuskom sistemu predsednik republike može da predsedava sednicama vlade, kada prisustvuje sednicama vlade i predsedava im. Tako nešto smo imali i kod nas u komunističkom sistemu. Kada bi predsednik republike prisustvovao sednici saveznog izvršnog veća, ujedno mu je i predsedavao. To se nije često dešavalo, ali u nekoliko navrata, bar je u praksi potvrđeno ono što je bilo normama regulisano. To je suština ovog amandmana. Dakle, da se osnovna plata predsednika Vrhovnog suda izjednači sa platom predsednika Republike i predsednika Narodne skupštine, odnosno te tri, kada im se doda i plata predsednika Ustavnog suda četiri, da se te četiri plate izjednače Zakonom o platama u državnim organima, a da se tim pitanjem ne bavi Zakon o sudijama. To bi izjednačavalo sudije Vrhovnog suda po prirodi stvari sa ministrima u Vladi, itd.
Nema više prijavljenih za reč o ovom amandmanu. Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Da.) Izvolite. Imate šest minuta kao podnosilac amandmana i šef poslaničke grupe.
Vidite da ne iskoristim skoro nikad punih šest minuta. Ovde je reč - a pošto su takve intervencije na sam zakonski tekst suviše kratke i uglavnom negde stilske prirode ili kozmetičke - članom 6. Predloga zakona dato je pravo Visokom savetu pravosuđa da može uvećati do 20% i osnovnu platu drugih sudija, ako sudijsku funkciju vrše pod posebnim uslovima! Koji su to posebni uslovi? Šta znače ti posebni uslovi? Sudijska funkcija mora svuda i na svakom mestu da se odvija po redovnim uslovima, osim u ratnom stanju. Za ratno stanje i inače važe neke druge norme i nema nikakvog razloga da se ovakva nadležnost ostavlja Visokom savetu pravosuđa! Niti, po mom mišljenju, Visoki savet pravosuđa uopšte treba da se bavi ovim pitanjem. U članu 34. Zakona stoji da: "Istražnom sudiji i sudiji koji isključivo ili pretežno postupa u krivičnim stvarima u okružnom sudu osnovna plata se uvećava do 20%, u visini koju odredi Visoki savet pravosuđa."Zbog čega? Zašto bi istražni sudija bio izuzetak? Ako pogledamo način rada naših sudova, videćete da je posao istražnog sudije u principu njinteresantniji, najlakši. Istražni sudija uopšte ne piše presude. To je tačno. Ako mislite da prete neke spoljne opasnosti, onda treba policija i država da ih zaštiti. Ne može na osnovu tih spoljnih opasnosti da dobija 20% plate, zato što ima jedan konkretan slučaj. Nije svaki istražni sudija u opasnosti. Retko je koji u opasnosti. Ima ih koji su. Gledajte dalje koja je struktura njegovog posla: istražni sudija vrši istragu na osnovu predloga javnog tužioca; saslušava svedoke; donosi rešenja o opozivanju svedoka, ne piše optužnicu, ne piše presudu. Najosetljiviji deo sudijskog posla je pisanje presude. To je najteži deo. Tu sudija može da položi ispit ili da padne na ispitu kao sudija. Kod istražnog sudije to ne postoji. On uopšte nije zainteresovan za konačni rezultat istrage, osim što bi po prirodi stvari trebalo da mu bude cilj da se sazna istina, potpuna istina. Ta istina više zavisi od javnog tužioca, najviše od policije, nego od samog istražnog sudije?! Zašto onda praviti ovakvu razliku među sudijama. To je moje pitanje. Ovde stoji da: "Visoki savet pravosuđa može odlučiti da se osnovna plata u sudu u kome se ne mogu popuniti sudijska mesta uveća do 75%". Prvo, da vidimo, koji je to sud u kome se ne mogu popuniti sudijska mesta. Postoji li takav sud? Ako vi emancipujete sudijsku profesiju uopšte, ako ta profesija bude adekvatno plaćena, u Srbiji neće biti nijednog suda gde se sva sudijska mesta ne mogu popuniti. Struktura sudova se prilagođava realnom stanju na terenu. Znate, nećete u opštini koja ima 2.000 stanovnika formirati opštinski sud, na primer, uCrnoj Travi gde ima 2.500 stanovnika, nego ćete formirati opštinski sud uVlasotincu ili u Leskovcu, pa će on obuhvatati nekoliko opština. Ne vidim koje je to mesto u Srbiji gde neko ne bi hteo da bude sudija, a inače želi da obavlja tu profesiju i ukaže mu se prilika da tamo bude izabran! Ako vi imate problema sa nalaženjem sudija u nekim delovima Srbije, ponudite nešto drugo, službene stanove na primer, a ne 70% od plate! Zašto bi oni bili privilegovani tamo?! Sudijska plata za isti posao treba da bude svuda ista. Potpuno ista. Imali smo ranije slučajeve, pogrešno naravno, ali u obrnutom pravcu - nekada su plate u Beogradu bile veće u odnosu na plate u unutrašnjosti, u državnoj službi, sa obrazloženjem da su troškovi života u Beogradu veći, tako su se svi jagmili da dođu da žive i rade u Beogradu, a ne negde uunutrašnjosti. Ovde je jedino ispravno da svuda plate sudija istog nivoa budu identične.
Nema više prijavljenih za reč o ovom amandmanu. Na član 6. amandman je podnela narodna poslanica Leila Ruždić-Trifunović. Konstatujem da je narodna poslanica povukla amandman na član 6. Narodni poslanik Milan Marković podneo je amandman kojim predlaže da se posle člana 6. dodaju novi članovi 6a i 6b. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili ovaj amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Milan Marković. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč? Reč ima narodni poslanik Milan Marković.
Poštovano predsedništvo, poštovane koleginice i kolege, radi se o amandmanu kojim sam hteo da ukažem na problem koji postoji u našem pravosuđu već duže vreme, a radi se o upisu lica u imenik advokata, koji može dovesti do toga da se nezavisnost sudstva dovede u pitanje. Naime, imamo situaciju da veliki broj sudija za bliske rođake ima advokate, što dovodi do sumnje u donošenju odluka od strane tih sudija. Činjenica je da ovo možda i nije materija ovog zakona, ali je sigurno dobro da se pozabavimo ovom temom, jer ona je na tragu jednog drugog problema koji postoji u našem pravosuđu, a to je da se u imenik advokata upisuju ljudi koji su do juče bili sudije ili tužioci ili pak policajci. U mnogim drugim državama ovo pitanje se rešava na taj način što se ne dozvoljava upis u imenik advokata ljudima koji zbog svoje funkcije ili stepena srodstva sa nosiocima pravosudnih funkcija mogu na neki način da utiču na donošenje odluka i time krše pravo onih koji su došli u sud popravdu. Stoga ostajem i dalje pri ovom amandmanu i pri ovoj ideji da se i drugim zakonima, pre svega Zakonom o advokaturi, uredi ovo pitanje.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Narodni poslanik Milan Marković podneo je amandman kojim predlaže da se posle člana 7. doda novi član 7a. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč?
Poštovane koleginice i kolege, mislim da je ovo vrlo važan amandman. Naime, mojim amandmanom je predloženo sledeće: "Sudiju bira Narodna skupština na predlog Visokog saveta pravosuđa. Ako predloženi kandidat ne bude izabran, Odbor za pravosuđe predlaže Narodnoj skupštini drugog kandidata. Ako ni taj kandidat ne bude izabran, Visoki savet pravosuđa ponovo će oglasiti izbor." Naime, radi se o tome da mi možemo doći u vrlo neprijatnu situaciju, da Visoki savet pravosuđa predloži određen broj kandidata za nosioce pravosudnih funkcija, a da Narodna skupština ta ista lica ne izabere da budu nosioci tih funkcija. Jednostavno, to je jedna blokada u koju možemo zapasti i koja može trajati četiri pune godine. Dakle, Visoki savet non-stop predlaže iste kandidate, Narodna skupština non-stop odbija. Sada je tu pitanje odgovornosti, da li je odgovornost na Visokom savetu pravosuđa ili je odgovornost na Narodnoj skupštini. Odgovornost će verovatno poneti zakonodavna vlast, ali zakonodavna vlast mora imati i hrabrosti da takvu jednu blokadu preseče. Stoga je vrlo važno da mi, kao Narodna skupština, sebi pribavimo pravo koje nam pripada po samoj prirodi stvari, jer ko može više, može i manje. Dakle, kad možemo da biramo, možemo i da predlažemo u situaciji kada je blokiran regularan način predlaganja, dakle, kada dođe do te blokade. Molim vas da obratite pažnju kada bude glasanje o ovom amandmanu, jer se zaista radi o vrlo praktičnim stvarima, a istovremeno se ni na jedan način ne dira u prava koja smo već dali zakonom - da Visoki savet pravosuđa ima prvenstveno pravo, ekskluzivu u predlaganju sudija. Dakle, radi se samo o tome da moramo omogućiti sebi da, ukoliko dođe do blokade, tu blokadu na neki način sprečimo i za to ponesemo odgovornost. Mislim da je mnogo veća odgovornost ukoliko ne otvorimo sebi mogućnost da sutrašnju blokadu pravosuđa na neki način sprečimo.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? Reč ima narodni poslanik Dragan Todorović, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS.
Dame i gospodo, prihvatanjem novog načina predlaganja nosilaca pravosudnih funkcija, prihvatili smo jedan koncept kojim se ustanovljava mogućnost Visokog saveta pravosuđa da, za razliku od dosadašnjeg sistema kada je praktično Ministarstvo pravde preko Odbora za pravosuđe Narodnoj skupštini Republike Srbije predlagalo nosioce pravosudnih funkcija, smatramo da je ovakav način, kojim se, gledajući u budućnost, stvara nekakva činjenica ili nekakva slika da će eventualno doći do blokade prilikom izbora nosioca pravosudnih funkcija zbog nesklada između predloga Visokog saveta pravosuđa i ocene Narodne skupštine, da li takvi predloženi kandidati zaslužuju da budu nosioci pravosudnih funkcija, dakle, odustaje se od tog koncepta i ponovo se otvara mogućnost da Odbor za pravosuđe, čitaj ministar za pravosuđe, predloži nosioca pravosudne funkcije. Dakle, najbolje je opredeliti se za jednu ili drugu koncepciju. Stvaranje nekakvih hibrida nije dobro. Stoga mislimo da, ukoliko smo već prihvatili ovakvu koncepciju da Visoki savet pravosuđa predlaže Narodnoj skupštini kandidate za nosioce pravosudne funkcije, od toga ne treba odstupati, a da se, u saradnji Visokog saveta pravosuđa i Narodne skupštine, traže optimalna rešenja i prilikom predlaganja i prilikom izbora kandidata za sudiju.
Nema više prijavljenih za reč o ovom amandmanu. Odbor za pravosuđe i upravu podneo je amandman kojim predlaže da se posle člana 7. doda novi član 7a. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li se neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Narodni poslanik Išpanovič Ištvan podneo je amandman kojim predlaže da se posle člana 7. doda novi član 7a. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Narodni poslanik Ištvan Išpanovič ne želi reč. Da li neko drugi želi reč? (Ne.) Narodna poslanica Leila Ruždić-Trifunović podnela je amandman kojim predlaže da se posle člana 7. doda novi član 7a. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Narodna poslanica nije prisutna. Da li neko drugi želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Ne želi.) Narodni poslanik Milan Marković podneo je amandman kojim predlaže da se posle člana 8. doda novi član 8a. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili ovaj amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 9. amandman je podneo Odbor za pravosuđe i upravu. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li se neko od ovlašćenih učesnika u raspravi javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 9. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Jovan Todorović, Joca Arsić, Branko Ružić i Rade Bajić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li se o ovom amandmanu neko prijavljuje za reč? Reč ima narodni poslanik Branko Ružić, predstavnik podnosilaca amandmana na član 9. Predloga zakona.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, moje kolege i ja predložili smo da se član 9. menja i da se jasnija formulacija da. Dakle, da se ne kaže da "prestaje radni odnos", već samo da "prestaju prava iz radnog odnosa", obzirom da se sudije biraju i ne može se prihvatiti da su oni u radnom odnosu klasičnog oblika i da im razrešenjem praktično prestaje radni odnos. Dakle, logično je da razrešenjem prestaju samo prava iz radnog odnosa. Takođe, stav 2. je glasio - razrešeni sudija ne može podneti prijavu za izbor u sud ili javno tužilaštvo niti prijavu za imenovanje za zamenika javnog tužioca ili sudiju za prekršaje. Predložili smo da se ovaj stav briše, s obzirom da se krši Ustavom zagarantovano pravo na rad. Naravno, mi smo zbog javnosti dužni da kažemo da smo još 18. oktobra 2001. godine, kao poslanička grupa SPS, predložili amandman koji je, kasnije ćemo videti, u jednom delu prihvaćen, što dovoljno govori o naknadnoj pameti predlagača, ali siguran sam da će se naknadna pamet predlagača videti i kroz određeni vremenski period u vezi sa članom 11. ovog zakonskog predloga i zakonskih odredaba koje predviđaju lustraciju moralno-politički nepodobnih sudija, s obzirom da član 96. Ustava Republike Srbije i član 5. Zakona o sudijama jasno utvrđuju imunitet sudija za mišljenje dato prilikom donošenja presude. Ono što mi smatramo je da lustracija praktično predstavlja frustraciju, i predlagača i onih koji predlažu ovakve zakonske odredbe. Hvala.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi javlja za reč; izvolite, reč ima Dragan Todorović, narodni poslanik iz poslaničke grupe SPS.
Samo podsećanja radi, onda je bilo reči o članu 66. stav 2. gde se moja malenkost pojavljuje kao potpisnik amandmana kojim se poništava stav 2. tog člana. Dakle, 18. oktobra 2001. godine podnet je amandman od strane SPS koji je predstavljao jedno logično rešenje da se ne može zabraniti podnošenje prijave za izbor u sud ili javno tužilaštvo, niti prijava za imenovanje za zamenika javnog tužioca, sudije za prekršaje i nosioca pravosudne funkcije, razrešenom sudiji, zbog toga što je to ugrožavanje njegovog Ustavom zagarantovanog prava na rad. Sama činjenica da je onda poslanička većina bila gluva na racionalno upozorenje i rešenje koje je predloženo tim amandmanom, a danas posle osam meseci se usvaja takvo rešenje, i to kao svoje ili kao predlog nekog eksperta ili stručnjaka, govori u prilog tome da je SPS sastavljena od eksperata i ako se podsetimo na vaše aktuelne TVreklame da reforma u pravosuđu znači brži put u Evropu, sledstveno toj činjenici - ko je usporio put u Evropu zbog reforme našeg pravosuđa?! Da li ste vi, zbog toga što pre godinu dana ili pre ostam meseci niste usvojili ovakvu odredbu ili mi, koji smo tada predlagali jedno ovako logično rešenje, a sada kada su vas iz Saveta Evrope, ili ko zna ko, pritisli da usvojite ovakav amandman, tačnije ovakvu izmenu i dopunu Zakona, vi je usvajate. Dakle, put u Evropu nije popločan samo predlozima DOS-a. Pogledajte malo i predloge koji dolaze iz drugih stranaka. Nemojte da budete sami sebi dovoljni, jer uvek iza naših predloga amandmana i predloga za izmenu i dopunu zakona stoji dobra volja da se na bolji način urede uslovi života u svim oblstima našeg društva, pa i u oblasti pravosuđa. I onda, kao i sada, želeli smo da stvorimo bolji ambijent u pravosuđu i mislim da ćete imati sluhaza ove naše predložene izmene. A što se tiče puta u Evropu, nadam se da neće biti tako spor, a da li će biti preko Haga ili preko nečeg drugog, videćemo. Ali, nemojte da smetnete s uma, pošto smo već upozoreni na to da pominjemo Hag, formiranje Stalnog krivičnog međunarodnog suda je jedan od velikih momenata za međunarodno pravo uopšte, tako da o Hagu kao o ad hoc tribunalu nemojte previše da pričate! Videćemo kako će pravda koja je stalna kategorija i koliko će biti dostupna kada počne da radi Stalni međunarodni krivični sud. A, Hag, to je samo privremeno i Hag je samo ad hoc tribunal. Bogami biće i vas (odgovara na komentare iz sale).
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Narodni poslanik Milan Marković podneo je amandman kojim predlaže da se posle člana 9. dodaju novi članovi 9a i 9b. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč? Izvolite, reč ima narodni poslanik Milan Marković.
Poštovane koleginice i kolege, podneo sam amandman kojim želim da funkciju predsednika suda ustanovimo kao upravno-sudsku funkciju u punom smislu te reči. Tako sam ovim amandmanom predvideo dve stvari. Jedna je da predsednika suda bira Narodna skupština na predlog Odbora za pravosuđe, dakle da ne ide na predlog Visokog saveta pravosuđa, ali da ne bismo uticali na nezavisno sudstvo predvideo sam i da taj čovek - predsednik suda, ne može da sudi... Možete li malo da ih umirite?
Molim narodne poslanike da sa uvažavanjem i pažnjom saslušaju govornike tokom sednice Narodne skupštine, jer, osim što ih na to obavezuje Poslovnik, to je i pitanje elementarnog uvažavanja kolega. Izvolite.
Dakle, radi se o potrebi da predsednik suda bude isključivo nosilac upravno-sudske funkcije i da ga bira na predlog Odbora za pravosuđe Narodna skupština, ali da zbog očuvanja nezavisnosti sudstva on nema pravo da sudi za vreme dok je predsednik suda, dok obavlja upravno-sudsku funkciju. Ono što me motivisalo da predložim ovakav amandman je stanje u pravosuđu, i to na osnovu uvida koji je izvršen i od strane kolega koji se bave advokaturom u Beogradu. Pored toga, sada ću vam izneti neke podatke iz zapisnika o izvršenoj kontroli Drugog opštinskog suda u Beogradu: u tom sudu, po sistematizaciji, ima 66 sudija; u momentu vršenja kontrole u tom sudu bilo je prisutno 17 sudija. Znači, od 66 sudija koji treba da su na svojim radnim mestima,za šta je pre svega odgovoran predsednik suda, prisutno je samo 17 sudija. To je ogledalo države i tu se postavlja pitanje odgovornosti. Ta odgovornost se danas bez ikakvog osnova svaljuje na one koje je narod izabrao, znači na predstavnike zakonodavne i izvršne vlasti koja iz nje proističe. A, setom zakona koje smo doneli pre izvesnog vremena to je u isključivoj nadležnosti same sudske vlasti, odnosno Visokog saveta pravosuđa. Ne može država, ne može niko, jer niko nema pravo da sa sebe skine teret odgovornosti za to što se dešava u sudovima. Mi bi kao zakonodavna, i izvršna vlast koja proističe iz zakonodavne vlasti, trebalo da nosimo tu odgovornost i ne smemo da bežimo od nje. Mi moramo sebi pribaviti to pravo, a istovremeno pristati na tu odgovornost da biramo predsednike sudova i odgovaramo za ono što se u tim sudovima dešava. Dakle, ukoliko bismo pristali i usvojili ovaj amandman predsednici sudova bi bili isključivo upravno-sudska funkcija. Oni bi bili odgovorni za poštovanje radnog vremena u sudu, za trošenje materijalnih sredstava u sudu, jer on postavlja i sekretara suda, za sve ono što je bitno u sudu, kada se pojavite kao građanin ili kao advokat ili kao bilo ko drugi ko nekim poslom dolazi u sud. Za sve su odgovorni predsednici sudova. Ako bismo prihvatili ovaj amandman ni na jedan način se ne bi mešali u nezavisno sudstvo, jer nezavisno sudstvo podrazumeva nezavisnost sudovanja, nezavisnost odlučivanja o pravima i obavezama građana. Nezavisnost sudstva ne podrazumeva nezavisnost od radnog vremena, nezavisnost od zakona, javašluk i tome sl. Molim vas, kada razmišljate o ovom amandmanu, setite se ovog podatka koji sam izneo ovde, da se od 66 ljudi u radno vreme u sudu nalazi 17. Pri tom, u Okružnom sudu, istog tog dana, u 12 kabineta Okružnog suda, zatečen je samo jedan stručni saradnik. To je stanje Okružnog suda u Beogradu i Drugog opštinskog suda u Beogradu. Stoga, molim vas da prihvatite ovaj amandman, učinićemo jednu dobru stvar, a ničim se ne remeti ono što smo uradili pre šest meseci, kada smo donosili Zakon o sudovima. Razmislite još jedanput kakvo je stanje u beogradskom pravosuđu, setite se štrajka, setite se mnogih drugih stvari! Moramo prihvatiti odgovornost, od nje ne vredi ni bežati. U krajnjem slučaju, zato smo i izabrani. Hvala.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? (Ne.) Prelazimo na član 10. na koji je amandman podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč? Ima reč narodni poslanik Vojislav Šešelj.
Dame i gospodo, član 10. odnosi se na član 67. Zakona koji ste zapravo usvojili u oktobru prošle godine. Vi ovde predlažete samo jednu kozmetičku promenu u stavu 2. Međutim, tražim da se ovo suštinski menja. U zakonu stoji: "Kad predsedniku suda prestane dužnost, predsednik neposredno višeg suda postavlja sudiju koji vrši dužnost predsednika dok novi predsednik suda ne stupi na dužnost, a najduže na godinu dana". Predlažem da taj stav glasi: "Kada predsedniku suda prestane dužnost, zamenjuje ga po godinama najstariji sudija dok novi predsednik suda ne stupi na dužnost, a najduže na godinu dana". Ovo imenovanje v.d. od strane višeg suda u praksi nije pametno, nije uputno, nije ni svrsishodno. Zašto?Često predsednik višeg suda ne zna sve sudije nižeg suda - u nekoj situaciji može se desiti da ne zna ni jednoga. Tek se izabere predsednik višeg suda, i dođe mu da reši pitanje v.d. u nekom nižem sudu. Zašto ga tome izlagati bez potrebe, kad je najefikasniji način u ovom intermecu da tu dužnost obavlja najstariji sudija koji se zatekne u tom sudu. Vidite još nešto - vaša izmena Zakona odnosi se na stav 2. U Zakonu stoji: "Vršioca dužnosti predsednika opštinskog suda postavlja predsednik Apelacionog suda", a vi tražite da se to menja,pa da stoji "apelacionog suda na čijem području je sedište opštinskog suda". E, tu sam vas čekao. A sada se vratimo na Zakon o uređenju sudova, u tom zakonu u članu 14. - neposredno viši sud, kaže se da je "Apelacioni sud je neposredno viši sud za okružni i za opštinski sud", ali u smislu ostvarivanja sudske funkcije. Međutim, u stavu 3: "U odnosu na pitanja untrašnjeg uređenja sudova i primene Zakona o sudijama neposredno viši sud za opštinski sud jeste okružni sud", pa bi onda u članu 67. moralo da stoji da v.d. predsednika opštinskog suda postavlja predsednik okružnog suda. Ovo je ovde krupna kolizija, ne može da opstane. U Zakonu o uređenju sudova neposredno viši sud, po pitanju unutrašnjeg uređenja sudova i primene Zakona o sudijama, za opštinski je okružni. Dakle, moralo bi i u članu 67. u stavu 2. da stoji - okružni sud, a ne apelacioni, jer, po pitanju sudske organizacije, okružni je viši sud u odnosu na opštinski. Naravno, sve bi ovo najjednostavnije uklonili, ukoliko biste prihvatili moj amandman prema kome najstariji zatečeni sudija obavlja taj posao do izbora novog predsednika. To je najjednostavnije, to je po automatizmu. (Poslanik Milka Marinković: To je glupo.) Nije glupo, Milka, a sada ću ti objasniti zašto nije glupo. Prvo, Ako prestane funkcija predsednika opštinskog suda, sada treba predsednik apelacionog suda, ili okružnog suda, ako ispravite ovu koliziju, a nadam se da ćete je ispraviti, da donese rešenje o imenovanju v.d. On tu može da kasni, može biti neblagovremeno obavešten, može namerno da kasni, prepoušta mu se to bez potrebe, a može da prođe mesec, dva, tri, dok on to obavi. Treće, Ako je reč o tek izabranom predsedniku višeg suda, njemu treba vremena da sazna sve o svim sudijama, valjda. Kako će on onako "s neba pa u rebra" da odredi predsednika suda, ako mu ništa nije poznato o tom sudu? Automatizam kod najstarijeg sudije u pogledu vršenja dužnosti predsednika, do izbora novog predsednika, jeste nešto na šta onda svi računaju, što se podrazumeva, a ako je baš najstariji, u takvoj situaciji da taj posao ne bi mogao obavljati, postoji mogućnost da se pre vremena bira novi predsednik, kada se predvidi da će prestati funkcija dotadašnjem predsedniku suda iz određenih razloga, ako nisu neki iznenadni razlozi, pa vam predlažem da usvojite moj amandman. Ako ga slučajno ne usvojite, ja ne znam kako ćete vi ovu koliziju onda rešiti! Je li vam kasno da Vlada podnosi amandman? Po mom mišljenju je kasno, ako se sada taj amandman ne predoči ovde, ne znam kada biste ga mogli prihvatiti? Zato bi najbolje bilo ministru da klimne glavom, da kaže - prihvatio je amandman, rešio je ovu koliziju. Da sam vam ja pisao ove zakonske projekte, ovakva kolizija ne bi mogla da se desi.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? (Ne.) Amandman na član 10. su zajedno podneli narodni poslanici Rajko Baralić, Joca Arsić, Branko Ružić i Slobodan Tomović. Da li u ime podnosilaca amandmana neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Rajko Baralić.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, kad zamenik šefa poslaničke grupe preporučuje da rasprava u pojedinostima traje tri minuta, onda mora da vodi računa o tome da poslanici DOS-a uvek troše šest minuta; danas gospodin Marković, pre neki dan gospodin Grubački. Znači, prosto vas molimo da budete kolegijalni. Postoje amandmani koji se ne mogu obrazložiti u tri minuta.
Narodni poslanik Milan Marković govorio je pet minuta i dve sekunde, a ne šest minuta, narodni poslanik Grubački pet minuta i 15 sekundi, i upozoreni su na svakih 30 sekundi, kao i drugi narodni poslanici, koji krše Poslovnik.
Nisam rekao da nisu upozoreni, ja prosto pričam o praksi koja ovde postoji. Znači, ako je nešto pet minuta, treba da bude pet minuta. U koncept seta zakona DSS je neko utrčao sa namerama koje razumem, ali zato dolazi do nekih problema u vezi sa tim, jer se nema predstava o celini problema. Zbog toga u članu 10. predlažem amandman koji je čisto tehničko-redakcijske prirode. Znači, došlo je do jedne greške, ona je više pravopisna. Zbog izbegavanja ponavljanja reči "suda" u članu 10, koji se odnosi na član 67, stav 2, postojećeg zakonskog teksta potrebno je izvršiti predloženu korekciju, a ona glasi: U članu 10, iza reči "apelacionog" dodaje se reč "suda". Ništa više, hvala lepo.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Narodni poslanik Milan Marković podneo je amandman kojim predlaže da se posle člana 10. doda novi član 10a. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Podnosilac amandmana želi reč, izvolite, narodni poslanik Milan Marković.
Ovaj amandman je na tragu, odnosno posledica onog prethodnog amandmana kojim sam predložio da funkciju predsednika suda definišemo kao upravno-sudsku funkciju. Ukoliko bismo usvojili taj prethodni i ovaj amandman mogli bismo da razgovaramo na sledeći način: dakle, nosimo odgovornost za funkcionisanje suda, a ne za sudovanje, pa u situaciji kada, kao što sam malopre naveo, u jednom sudu u 9,30 ili pred kraj radnog vremena od 66 sudija zateknete svega 10, kada suđenja počinju neka u sudu u 9,30 ili u 10,30 a kada pri tom država uloži u toku 2001. godine 78 miliona i 624 hiljade dinara samo u opremanje sudova, kada pri tom sudije imaju platu od 30 hiljada dinara, koliko je to sada, a sud ne funkcioniše u upravnom smislu, onda mi kao nosioci vlasti, kao oni koji su izabrani od građana ponesemo odgovornost, Odbor za pravosuđe sagleda sve te razloge i predloži Narodnoj skupštini razrešenje predsednika suda. Jednostavno, ovaj amandman se odnosi na to da mi možemo razrešiti predsednika suda, kao što se prethodni odnosi na to da možemo izabrati da bismo bili odgovorni za funkcionisanje suda. Ponavljam još jedanput: taj predsednik suda ne sudi, to pravo mu oduzimamo kako se ne bi uticalo na vršenje, odnosno na nezavisno sudstvo kao princip koga se uporno normalno držimo. Hvala lepo.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Narodni poslanici Rajko Baralić, Joca Arsić, Branko Ružić, Slobodan Tomović, Toma Bušetić, Dragan Todorović i Jovan Todorović zajedno su podneli amandman kojim predlažu da se posle člana 10. doda novi član 10a. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li predstavnik podnosilaca amandmana želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Toma Bušetić.
Grupa poslanika SPS-a predložila je da se posle člana 10. doda član 10a koji glasi: "Član 72. menja se i glasi: Sudiju porotnika bira Narodna skupština na predlog Visokog saveta pravosuđa". Pre predlaganja Visoki savet pravosuđa pribavlja mišljenje suda za koji se bira sudija porotnik. U našem pravnom sistemu uloga, položaj i značaj sudija porotnika izjednačena je sa ulogom, položajem i značajem sudija, pa stoga i postupak njihovog izbora mora biti isti jer se u suprotnom narušava ravnopravnost i jednak položaj članova sudskog veća. To je suština amandmana, to je neko rešenje koje je bilo ranije, a kasnije je promenjeno i mislimo da je ovo rešenje svrsishodnije.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Da.) Izvolite, narodni poslanik Dragan Todorović, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS-a o ovoj tački dnevnog reda.
Dame i gospodo, pošto se neke od bitnijih odredaba ovih predloga izmena i dopuna zakona o pravosudnom setu zakona vraćaju na rešenja po Zakonu o sudijama i o setu pravosudnih zakona iz 1992. godine, možda je umesno rešenje koje smo i pre osam meseci predložili, a to je da status sudija i sudija porotnika zaista ne bi trebalo razdvajati ni u pogledu samog učešća u postupku suđenja, kao ni u postupku imenovanja, tačnije izbora. Jer, smatramo da sudije porotnike ne treba birati, tačnije ne treba imenovati od strane Visokog saveta pravosuđa, već da treba obezbediti istovetni mehanizam prilikom izbora sudije porotnika, kao i prilikom izbora sudija, dakle da Visoki savet pravosuđa, po pribavljanju mišljenja suda za koji se bira sudija porotnik, predlaže Narodnoj skupštini Republike Srbije koja bi sledstveno svojim ovlašćenjima i u skupštinskoj proceduri birala i davala poverenje ili ne bi davala poverenje, ili oduzimala mogućnost da određeni kandidati za sudije porotnike, budu izabrani na tu funkciju. Mislimo da je to mnogo bolje rešenje od sadašnjeg koje stoji u ovom zakonu o sudijama koje kaže da - Visoki savet pravosuđa na predlog ministra nadležnog za pravosuđe imenuje sudije porotnike i, time stavlja sudije porotnike u totalno drugačiji položaj u odnosu na same sudije. Smatramo da je ovakvo rešenje mnogo celishodnije i apelujemo na vas da u cilju obezbeđenja normalnog postupka odvijanja sudskih radnji, imate razumevanja za ovakav predlog i da prihvatite naš predlog.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 11. amandman u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanik Đuro Popović i zajedno narodni poslanici: Rajko Baralić, Joca Arsić, Branko Ružić, Slobodan Tomović, Toma Bušetić, Dragan Todorović i Jovan Todorović. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Đuro Popović.
Dame i gospodo, poštovani poslanici, uvaženi gospodine minitre, u ime poslaničke grupe SSJ predložio sam da se član 11. briše. U novom članu 79a data rešenja su u potpunoj suprotnosti sa osnovnim tekstom Zakona o sudijama i zato ovaj član treba brisati. Ne može se nesavesnim vršenjem sudijske dužnosti, sa pozivom na važeće odredbe člana 79. Zakona, smatrati i vršenje sudske vlasti, prekrajanjem izborne volje građana i kršenje ljudskih prava građana. Takva ponašanja, ako se utvrde, nisu nesavesna u smislu osnovnog teksta zakona gde je nasavesnost odugovlačenje rešenja predmeta, nepostupanje u rokovima, već takva ponašanja predstavljaju teška krivična dela. Za kršenje zakona od strane sudije, prema Krivičnom zakonu Srbije, mora da se utvrdi namera da se nekome učini korist ili šteta. Ako nema namere, onda smo na terenu davanja glasa sudiji u vršenju sudijske dužnosti, a zato se po Ustavu ne može odgovarati. Iz pomenutog obrazloženja, predlažem narodnim poslanicima i Vladi Republike Srbije da usvoje predloženi amandman SSJ. Hvala.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Da.) Reč ima narodni poslanik Jovan Todorović, u svojstvu predstavnika podnosilaca amandmana na član 11. Predloga zakokna.
Gospođo Mićić, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, čak i mi ekonomisti razumemo da nešto nije u redu sa ovim predlogom člana 79a, odnosno sa ubacivanjem u tekst zakona "posebnih razloga za razrešenje sudija". Najpre, postavlja se jedno praktično pitanje, zašto predlagač zakona ovakvo rešenje nije predvideo krajem prošle godine kada je ovaj zakon takođe raspravljan na ovoj skupštini i kada je konačno i usvojen?! Drugo, ne razumem šta znače posebni razlozi za razrešenje? U članu 79. postoje razlozi, a sada kažemo da postoje "posebni" i naročita pažnja se obraća na tri razloga:prekrajanje izborne volje; učestvovanje u političkim i montiranim procesima; i, grubo kršenje ljudskih prava iz nečasnih pobuda. Sada se postavlja pitanje kako je to neki sudija učestvovao u prekrajanju izborne volje građana, ukoliko je zbog proceduralnih promašaja, tehničkih propusta izbornih komisija, biračkih odbora ili slično, donosio presude o ponavljanju glasanja na pojedinim biračkim mestima. Konačno, u bližoj prošlosti mogao bih vam navesti nekoliko primera iz svoje sredine, gde je upravo Opštinski sud u Loznici doneo odluku o ponavljanju glasanja na četiri odbornička mesta u Loznici, gde su bili pobednici kandidati Socijalističke partije Srbije, a u ponovljenom glasanju u oktobru mesecu pobedili su kandidati DOS-a. Bilo bi mi logično da je predlagač ovog zakona napravio spisak sudija koje su učestvovale u tzv. prekrajanju izborne volje, pa da samo za te sudije donesemo zakon i da ih odmah razrešimo. Koji je to politički montirani proces koji se u ovoj zemlji odvijao u proteklih 10, uzmite, ako hoćete, i 20 godina? Postoji li ime i prezime čoveka koji je u eventualnom političkom procesu osuđen od prethodne ili sadašnje vlasti? Postoji. Mogao bih da vam kažem jedno ime i to - Dragoljub Milanović, generalni direktor Radio-televizije Srbije u proteklih nekoliko godina, do dolaska DOS-a na vlast. To bi možda mogao da bude pravi primer politički montiranog procesa.
Upozoravam vas na prekoračenje dozvoljenog vremena.
Veliko personalno veće treba na predlog predsednika suda da donese odluku o razrešenju ... Vreme je bilo i za kolegu Markovića, ne protivim se ništa, ali dozvolite i meni nekoliko sekundi da završim bar ovu misao. Ovde se preti i sudijama i predsednicima sudova ukoliko ne utvrde predlog za razrešenje tih sudija koji su, navodno, učestvovali u čitavoj ovoj priči. Sve je to što zovete jednom rečju lustracija, koja zapravo to nije. To je čist revanšizam i čisto vraćanje problema u prošlost, umesto da gledamo u budućnost i da idemo napred. Problemi se u ovoj zemlji gomilaju, vi ih ne rešavate, ali narodu stalno bacamo prašinu u oči time što ćemo se uvek i iznova baviti prošlošću.
Jeste li završili misao, narodni poslaniče?
Hvala, završio sam.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? Reč ima narodni poslanik Dragan Todorović, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS o ovoj tački dnevnog reda.
Dame i gospodo, ovo je krucijalni momenat zbog čega Socijalistička partija Srbije ne može da prihvati ovaj predlog izmena i dopuna Zakona. Naime, kao što sam već rekao, lustracija u ovom trenutku i u ovom obliku koji je predložen članom 11. Predloga izmena i dopuna Zakona o sudijama nije prihvatljiva, prvenstveno zbog toga što nije saglasna Ustavu Republike Srbije i članu 96. koji govori o zaštiti imuniteta sudije i o nemogućnosti pozivanja sudije na odgovornost za izraženo mišljenje prilikom vršenja sudijske funkcije. Dakle, ukoliko je bilo koji nosilac pravosudne funkcije u bilo kom postupku, u bilo kom predmetu, vršio krivično delo kršenja zakona od strane sudija, trebalo je pokrenuti njegovu krivičnu odgovornost, za utvrđivanje njegove krivične odgovornosti i na taj način utvrditi da li je on kriv ili nije. U ovom slučaju navedena tri uslova za lustraciju, dakle: 1) učestvovanje u predmetima prekrajanja izborne volje građana, 2)učestvovanje u političkim i montiranim suđenjima, 3) ili ako iz nečasnih pobuda grubo krši ljudska prava zajemčena Ustavom, zakonom i međunarodnim ugovorom, zaista nisu prihvatljiva. Najpre, ne mogu sudije da prekrajaju izbornu volju građana. Kod nas u Srbiji i u Jugoslaviji sudije po zakonima o izborima nisu u mogućnosti da utiču na prekrajanje izborne volje. U Sjedinjenim Američkim Državama prilikom izbora, zadnjih predsedničkih, Vrhovni sud SAD utvrđivao je da li treba, i naredio da treba, zabraniti dalje brojanje glasova povodom izborne, da ne kažem problematike koja je bila već dobrih dva meseca prisutna; i, Vrhovni sud je zabranio dalje prebrajanje glasova. To je zalaženje u utvrđivanje materijalne istine i to je primer mešanja sudova u utvrđivanje izborne volje građana. U Srbiji, u Jugoslaviji sudovi to ne mogu da urade. Mogu samo da konstatuju da je postupak u izbornim radnjama narušen i da se poništavaju izbori i raspisuju novi izbori. To je jedino ovlašćenje sudova i sudija kod nas. Shodno tome, ovaj prvi uslov nije prihvatljiv. Takođe, učestvovanje u političkim i montiranim suđenjima, zaista nismo dobili adekvatnu informaciju ni od ministra, ni od bilo kog govornika od strane predlagača, za jednu ovakvu argumentaciju, a kao što sam rekao grubo kršenje ljudskih prava zajemčenih Ustavom i to iz nečasnih pobuda, (kao da ima časnih pobuda prilikom kršenja ljudskih prava), ali pojam ljudskih prava je toliko širok da ako zalazimo u samu definiciju ljudskih prava, pa ih delimo na ekonomska, socijalna, politička itd. nećemo daleko stići. Dakle, ovaj član kompletno narušava pravosudni sistem naše zemlje i naš amandman, da se član 11. Predloga zakona o sudijama briše, jeste upravljen ka tome da se spreči jedna velika nepravda koja može ovakvim članom biti nanesena pravosuđu i sudijama, koji su samo sudili po osnovu zakona, za šta su po svojoj etici i po svojoj vokaciji obavezni.
Nema više prijavljenih za reč o ovom amandmanu. Javljanje povodom Poslovnika, zamenik predsednika poslaničke grupe DOS, narodni poslanik Siniša Mitrović.
Uvažena gospođo Mićić, kolege poslanici, na osnovu člana 81. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije predlažem da raspravu nastavimo do završetka rasprave o pojedinostima. Uveren sam da ćete podržati odluku koja intenzivira rad Skupštine i najviše koristi našim porodicama, budžetu i građanima Srbije. Obzirom da smo danas doneli tu odluku pre podne, o produženju dnevnog reda, predlažem da se Skupština izjasni o ovom predlogu.
Stavljam na glasanje predlog narodnog poslanika Siniše Mitrovića da se današnji rad produži do završetka rasprave u pojedinostima, po 3, 4, 5, 6. i 7. tački dnevnog reda. Za 105, protiv 33, uzdržanih nema, nije glasalo 14, ukupno 152 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština donela odluku da produžimo radno vreme u raspravi u pojedinostima po 2, 3, 4, 5, 6. i 7. tački dnevnog reda. Na član 11. amandman je podneo Odbor za pravosuđe i upravu. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć i predlaže Narodnoj skupštini da ga prihvati. Da li se neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Odbor za pravosuđe i upravu je prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Podnosilac amandmana želi reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, zaista me čudi što sada, dve godina po dolasku na vlast, podnosite ovakav amandman na Zakon o sudijama. Do prošle godine ... reče mi Vladan Batić malopre, da posle pet godina zastarevaju krivična dela zloupotrebe članstva u izbornim komisijama, zloupotrebe sudijske funkcije u prekrajanju izbornih rezultata itd. Zašto prošle godine niste podneli krivične prijave i počeli sa krivičnim gonjenjem svih sudija za koje postoje dokazi da su prekrajali izborne rezultate? Takvih sudija je sigurno bilo i u nekoliko slučajevima mogao sam da budem i svedok. Umesto da vodite krivični postupak, pa da rezultat krivičnog postupka bude i njihovo razrešenje,u pogledu sudijske funkcije koju su obavljali, vi nam nudite novi član 79a Zakona. U prvom stavu se kaže: "Smatra se da je sudija iz člana 79, "a član 79. govori o sudijama koje su ranije izabrane po ranijim zakonima dodonošenja ovog zakona negde u oktobru prošle godine, "nesavesno vršio dužnost ako je, vršeći sudsku vlast ili obavljajući poslove po osnovu te vlasti učestvovao u predmetima prekrajanja izborne volje građana". Svi je trebalo krivično da odgovaraju, da još budu u zatvoru zbog toga! Podnosio sam i prijave za dosta tih sudija i žalio se i Ustavnom sudu, podnosio i što je najvažnije sve to objavio. Dakle, ništa nisam tajno radio. Čak, završna naša predstavka Saveznom ustavnom sudu je bila na više od 500 gusto složenih strana B5 formata sa taksativnonabrojanim kršenjima izbornog zakona iz 1997. i 2000. godine, u okviru naše ustavne žalbe koja je odbačena. Jednom smo kao stranka novčano kažnjeni od strane Ustavnog suda, jer smo izneli čitav niz detalja, a onda ih najoštrijim rečima kvalifikovali kako zaslužuju. Umesto da prihvate našu ustavnu žalbu, oni nas novčano kazne. Pošto nas i vi novčano kažnjavate, to je kod nas uobičajeno. Iznenadilo bi nas da prođemo neki mesec bez toga. Dalje, kaže se - političkih i montiranih suđenja. Pošto sam više puta politički suđen na montiranim suđenjima, veoma sam zainteresovan da sve sudije koje su učestvovale u montiranju političkih suđenja odgovaraju. Oni koji su sudili i oni koji su knjige zabranjivali. Ali da odgovaraju u skladu sa zakonom; da krivično odgovaraju. A ne sada da se prepušta predsedniku suda da on procenjuje da li takav slučaj postoji kod njega ili ne postoji. Na osnovu čega će procenjivati? Da ga pozove i kaže: jesi li prekrajao izborne rezultate! On kaže: nisam majke mi! Jesi li montirao političke procese?! Nisam majke mi! Dobro, nisi. Jesi, jesi! Šta će na to da mu odgovori predsednik suda? Mora se voditi istraga. Mora se voditi istraga po svim propisima! Moraju se pribaviti materijalni dokazi, saslušavati svedoke. To nije jednostavan posao, ali sam za to da se taj posao završi, na onaj način kako to zakon propisuje. "Ili ako je iz nečasnih pobuda grubo kršio ljudska prava." Svako kršenje ljudskih prava je iz nečasnih pobuda. Ne znam ni za jedan slučaj da je neko kršio ustavna prava, ljudska prava uopšte, iz časnih pobuda, da je neko ubijen iz časnih pobuda, da je uhapšen, zatvoren, itd. protivno Ustavu i zakonu, iz časnih pobuda. To ne postoji! Dalje, vi ovu odredbu vežete za vremenski period do izbora sudija po novom zakonu. Međutim, znam iz prakse čitav niz slučajeva iz ličnog iskustva, sudije koje ste vi izabrali, po novom zakonu, pa su kršili ljudska prava protivno Ustavu, protivno zakonskim normama, itd. Mislim da je neviđeni presedan u istoriji srpskog pravosuđa ovaj moj slučaj, gde je ministar prosvete poništio pripremni akt, kao kada bi vama Ustavni sud sada ukinuo nacrt zakona, poništio je pripremni akt o mom izboru za redovnog profesora i u dva navrata mu Vrhovni sud to potvrđivao. To je čista zloupotreba. To su vaši puleni uradili. Vaše sudije. Prema tome, principijelno se u sudovima nije nešto naročito promenilo. Promenilo se samo to što su neki od predsednika sudova počeli da vam otkazuju poslušnost. To je dobro. To će pretpostavljam ohrabriti i druge...
Upozoravam vas na prekoračenje dozvoljenog vremena
Završavam odmah. Mišljenja sam da vi ovu zakonsku odredbu ovde instališete u vidu pretnje za one koji bi vam se u budućnosti mogli suprotstavljati, a da nemate toliko baš u vidu da gonite one koji su se ranije ogrešili o Ustav i zakon, jer iz prakse vidimo da u mnogim slučajevima takvih ljudi ste i prigrlili sebi i koristite sada za druge stvari koje su takođe nezakonite.
Nema više prijavljenih za reč o ovom amandmanu. Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Milan Marković. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Ne.) Da li neko drugi želi reč? (Ne.) Pošto smozavršili pretres Predloga zakona u pojedinostima, predstavnik predlagača nije prisutan da da završnu reč. Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Prelazimo na 4. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O SEDIŠTIMA I PODRUČJIMA SUDOVA I JAVNIH TUŽILAŠTAVA Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada Republike Srbije. Primili ste amandmane koji su na Predlogzakona podneli narodni poslanici: zajedno Miroslav Markićević, Dragan Kovačević i Ljubodrag Grbić, Milan Marković, Leila Ruždić - Trifunović, Išpanovič Ištvan, Vojislav Šešelj, zajedno Dragan Marković, Petar Petrović, Miloš Lukić i Adam Urošević,Vladan Radovanović i zajedno Jovan Todorović, Toma Bušetić, Joca Arsić i Rade Bajić. Na sednici Odbora za pravosuđe i upravu amandman na član 4. Predloga zakona povukao je narodni poslanik Milan Marković. Primili ste izveštaje Odbora zapravosuđe i upravu i Zakonodavnog odbora, kao imišljenje Vlade Republike Srbije o pojedinim amandmanima. Poštoje Narodna skupština obavila zajednički načelni pretres, u okviru koga je razmotren i Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o sedištima i područjima sudova i javnih tužilaštava, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Odbor za pravosuđe i upravu i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Da.) Izvolite.
Želim samo da obavestim i Narodnu skupštinu i javnost da se veliki broj mojih amandmana tiče problematike o kojoj sam već govorio. Dakle: o sudovima, o nazivima sudova, o strukturi sudova, a posebno o apelacionim sudovima, itd. Neću se o ovim amandmanima na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o sedištima i područjima sudova i javnih tužilaštava javljati za svaki, nego samo za pojedine. Mislim da sam bio dužan da javnost obavestim da su to, dakle, kratke intervencije u zakonskom tekstu u skladu sa dosadašnjim zalaganjem ispred poslaničke grupe SRS, da se ukinu apelacioni i svi drugi posebni sudovi, pa da ostanu samo sudovi opšte nadležnosti.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Narodna poslanica Leila Ruždić - Trifunović, podnela je amandman kojim predlaže da se posle člana 1. doda novi član 1a. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Narodna poslanica Leila Ruždić - Trifunović povlači amandman na član 1. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Odbor za pravosuđe i upravu i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Ne.) Da li neko drugi želi reč? (Ne.) Na član 3. amandmane,u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanik Vojislav Šešelj i zajedno narodni poslanici Jovan Todorović, Toma Bušetić, Joca Arsić i Rade Bajić. Na osnovu člana 142. stav 4. Poslovnika, Zakonodavni odbor je odbacio amandman narodnog poslanika Vojislava Šešelja zbog uvredljive sadržine obrazloženja, zbog čega ovaj amandman ne može biti predmet rasprave na sednici Narodne skupštine. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio amandman narodnih poslanika Jovana Todorovića, Tome Bušetića, Joce Arsića i Radeta Bajića. Izvolite, reč ima narodni poslanik Toma Bušetić.
Uvažene kolege narodni poslanici, sa grupom poslanika SPS-a predložio sam da se član 3. briše. Radi se o obrazovanju trgovinskog suda u Novom Pazaru. Znači, po prvobitnom rešenju imali smo jedan trgovinski sud, kada je reč o ovom koje obuhvata i Kraljevo i Novi Pazar; sada je izvršena podela na dva trgovinska suda - sa sedištem u Kraljevu i ovaj drugi u Novom Pazaru. Smatram i poslanici SPS-a smatraju, da je ovo jedna politička pogodba, nagodba sa članicama DOS-a, pre svega sa strankama koje imaju sedište u Novom Pazaru. Ako bi se eventualno išlo sa obrazovanjem jednog ovakvog trgovinskog suda i u Novom Pazaru, onda bi svakako trebalo formirati trgovinski sud u Jagodini, Čačku, pa možda i u mnogim drugim gradovima Srbije.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Narodni poslanik Vojislav Šešelj se javlja za reč.) Na osnovu člana 142. Poslovnika stavovi 4. i 5. "Zakonodavni odbor će neblagovremene, nepotpune i amandmane sa uvredljivom sadržinom odbaciti, o čemu će Narodnoj skupštini podneti izveštaj". Stav 5. "Odbačeni amandmani ne mogu biti predmet rasprave na sednici Narodne skupštine". (Vojislav Šešelj: Javljam se po njegovom amandmanu, a ne po mom.) Kao predsednik poslaničke grupe? Izvolite. Rekli ste da se nećete javljati o sledećim amandmanima. Eto, koliko držite reč.
Iznenadili ste me sada što ste mi odbacili amandman bez ikakvog razloga. Mojim amandmanom sam tražio da se potpuno briše član 3. i da se spreči ovaj galimatijas u rekonstrukciji sedišta trgovinskih sudova iz vaših političkih razloga i zbog odnosa snaga u vašoj koaliciji. Što se tiče mog amandmana, on glasi: "Član 3. Predloga zakona se briše". To je sve. Vi ste osporavali obrazloženje. U obrazloženju bukvalno stoji sve ono što sam već rekao obrazlažući tuđi i sličan amandman i ništa više, osim rečenice da građane skupo košta ta vaša kadrovska kombinatorika. Vi sada, da učinite svojim kadrovima sa terena, povećavate troškove države, a ne postižete osnovni cilj koji je sadržan, o efikasnosti sudova. Pogledajte sad Trgovinski sud u Kraljevu, kolika mu je nadležnost, na koliko gradova u Srbiji se proširuje njegova nadležnost: Aleksandrovac, Brus, Varvarin, Vrnjačka Banja, Gornji Milanovac, Kraljevo, Kruševac, Lučani, Raška, Trstenik, Ćićevac i Čačak, sa odeljenjem suda u Čačku za teritoriju opštine Gornji Milanovac, Lučani i Čačak, a u Novom Pazaru za Novi Pazar, Sjenicu i Tutin. Znate, možda je trebalo da u Novom Pazaru bude sedište tog suda, ali onda je trebalo prikopčati i Kraljevo, i Užice, i Čačak itd, pa nek bude tamo sedište, ako želite tamo sedište! Ali, jedan trgovinski sud da bude za tri opštine, a drugi za nekih 10 - 15 opština, to ne ide. Te kriterije koje ste vi primenili u pravosudnom sistemu ne važe, ne vrede. Nemate nikakvog razloga da formirate trgovinski sud koji će se odnositi samo na Novi Pazar, Sjenicu i Tutin. Pored toga, imate trgovinski sud koji obuhvata skoro celu Šumadiju, pa i više od toga. Proširen je na Šumadiju, Pomoravlje, na Rašku oblast itd, skoro do Hercegovine. Ako je Užice još uvek Hercegovina, onda do Hercegovine.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 3. amandman, sa ispravkom, podneli su zajedno narodni poslanici Dragan Marković, Petar Petrović, Miloš Lukić i Adam Urošević. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Miloš Lukić, predstavnik podnosilaca amandmana na član 3. Predloga zakona.
Poslanička grupa SSJ podnela je amandman na član 3. sa osnovnom idejom da se u Jagodini osnuje odeljenje trgovinskog suda i to Trgovinskog suda u Kragujevcu. Razloge za ovaj predlog sam već izneo u načelnoj diskusiji. Međutim, iskoristio bih priliku da ih još jednom ponovim. Jagodina je sedište Pomoravskog okruga. To je privredno, kulturno, geografski i na svaki drugi način skup povezanih opština koje međusobno privredno sarađuju i gde najveći broj privrednih subjekata zapravo i posluje između sebe, pa se samim tim i javlja potreba da se na teritoriji Jagodine i osnuje odeljenje Trgovinskog suda u Kragujevcu. Jagodina, kao sedište okruga, poseduje dovoljno prostorija, kadrova i drugih uslova da jedno ovakvo odeljenje osnuje. Zatim, oko 40% predmetaTrgovinskog suda u Kragujevcu otpada na sporove koji se vode između subjekata sa teritorije jagodinskog okruga. Smatramo da ima još niz drugih razloga zbog kojih treba ovaj amandman prihvatiti. Koliko se sećam, ministar je u svom obraćanju rekao da će prihvatiti ovaj amandman, a razlozi za to su naročito ekonomske prirode, jer su mnogi privredni subjekti, zapravo, izloženi ogromnim troškovima da putuju do Kragujevca, kako bi se ovi sporovi rešavali. U principu, trebalo bi da bude tendencija u organizaciji sudova takva da se što više približe korisnicima tih usluga. Mislim da nema nikakvih razloga da se ovaj amandman ne prihvati.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miroslav Markićević, Dragan Kovačević i Ljubodrag Grbić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je pravno moguć. Reč ima narodni poslanikDragan Kovačević.
Dame i gospodo narodni poslanici, naš amandman odnosi se na član 3. Pročitaću: "Posle tačke 16. dodaje se nova tačka 17. koja glasi: Trgovinski sud u Čačku, za teritoriju opština Gornji Milanovac, Ivanjica, Lučani i Čačak. Kratko obrazloženje ovog amandmana: pošto opštine Čačak, Gornji Milanovac, Lučani i Ivanjica čine jedinstvenu teritorijalnu celinu, Moravički okrug, mislim da je ovo krajnje logično. To je jedan vrlo bitan razlog. Drugi važan razlog je što u Opštini Čačak i okolini ima 4.830 privatnih firmi i preduzeća. Mislim da je vrlo opravdano i očekujem da Narodna skupština usvoji ovaj amandman. Prilikom boravka ministra Batića u Čačku, ministar je izrazio spremnost da prihvati ovaj naš stav i da se na delu pokaže da je Narodna skupština Srbije spremna da izvrši decentralizaciju vlasti. Trgovinski sud u Čačku ima sve uslove, kako kadrovske tako i prostorne i time bi bila zaokružena jedna celina, u tom sistemu. Još jedan od bitnih razloga za prihvatanje ovog amandmana je i sledeći - da grad kao što je Čačak nije dobio apelacioni sud, mislim da je ovo jedna mala kompenzacija. Očekujem da Narodna skupština prihvati ovaj amandman i da on postane sastavni deo zakona. Hvala.
Pošto se u prethodnoj raspravi predstavnik predlagača izjasnio da bi, u stvari, prihvatio ovaj amandman, mada se nije tačno izjasnio o ovom vašem, predlažem da sačekamo predstavnika predlagača koji je u zgradi. (Glasovi: Prihvatio je.) O ovom amandmanu se takođe mora glasati, pošto ga odbori nisu prihvatili. Da li se slažete da radimo dalje, pa ako dođe predstavnik predlagača samo da ga pitamo da li Vlada prihvata ovaj amandman. (Glasovi: Idemo dalje.) Narodni poslanik Vladan Radovanović podneo je amandman kojim predlaže da se posle člana 3. doda novi član 3a. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč? Izvolite, narodni poslanik Vladan Radovanović. Izvinjavam se (upravo ulazi ministar Batić.) Pošto je ministar došao, da vidimo da li prihvata amandman. (Prihvata amandman na član 3. Predloga zakona.) Izvolite.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi gospodine ministre, želim da intervenišem kod ovog predloga zakona o sedištima i područjima i to je ambicija rukovođena prethodnim predlogom vezanim za Čačak. Naime mišljenja sam da Trgovinski sud u Kragujevcu, pored Aranđelovca, Lapova, Rače i Topole i s obzirom da pokriva čitavu teritoriju Pomoravlja gde imamo jednu zaokruženu celinu, šest opština sa sedištem u Jagodini, koja je takođe i sedište okružnog suda i okružnog javnog tužilaštva, a imajući u vidu činjenicu da nekih 20-22% svih predmeta su upravo sa teritorije SO Jagodina, a gotovo polovina sa teritorije Pomoravlja, i imajući u vidu činjenicu da se radi o relativno udaljenom centru, u svetlu svih najnovijih događanja, tranzicije, restrukturiranja privrede, smatrao sam da je važno i na tu temu smo još pre šest meseci krenuli sa pripremama, odnosno očekivali smo da dođe na dnevni red ovaj predlog, odnosno da ponudimo i prostor i kadrove, a na kraju krajeva imamo i dovoljno privrednih subjekata, više od 34.000 što predstavlja dovoljan osnov da se izračuna da bi taj trgovinski sud u Jagodini, ili prvi korak, odnosno odeljenje trgovinskog suda u ovom momentu, bio dovoljan potencijal, odnosno opravdao svoje postojanje. Iskustva "Fabrike kablova" iz Jagodine, "Jagodinske pivare", "Juhora", zatim "Jugoprevoza" iz Jagodine, cementare "Popovac" i "Srpske fabrike stakla" iz Paraćina, kao i zadnje iskustvo u JKP "Standard" sa jedne strane i "Pomoravljeinženjering" s druge strane, o čemu je odlučivalo stečajno veće u Kragujevcu, upravo potvrđuju potrebu za donošenjem ovakvog predloga. Na kraju krajeva, interes poverilaca i dužnika sa teritorije SO Jagodina, i generalno sa teritorije Pomoravlja, jeste da sedište bude u Jagodini, odnosno u Pomoravlju. U vezi tehničkih detalja, na predlog kolege Boška Ristića, uputili smo predlog Ministarstvu pravdeu vezi tih tehničkih detalja - kada će se izvršiti raspodela predmeta, kada će biti izabrane sudije, na koji način će se formirati budžet za to odeljenje i izabrana sva ostala lica, ostavljamo na volju i nadamo se što pre, ali u svakom slučaju smatram da Ministarstvo pravde i uvaženi ministar Batić treba da daju konačnu reč na ovu temu; takođe i Odbor za pravosuđe i upravu nije odbacio ovaj amandman, već ga je uputio Ministarstvu, što za mene znači da podržava moj predlog. Danas smo čuli uvaženog ministra da i on lično smatra da je ovo realno i da na taj način, uvažavajući realnost, potvrđujemo da je Srbija na dobrom putu. Hvala.
Da li se o ovom amandmanu još neko javlja za reč? Znači, prihvatate amandman (obraća se ministru). Znači, na sve; prihvatate amandman narodnog poslanika Vladana Radovanovića da se posle člana 3. doda novi član 3a. Da li se još neko javlja za reč? Izvolite, reč ima narodni poslanik Vojislav Šešelj.
Ministar je prihvatio ovaj amandman, da interveniše, ali nisam siguran ni da sam zna zbog čega. Predviđeno je ovim zakonom 30 okružnih sudova, a 16 trgovinskih, što znači da bi to u proseku bilo - područje dva okružna suda kao područje jednog trgovinskog. Što nije vođeno računa u strukturi okružnih sudova i o njihovom teritorijalnom rasporedu kada je pravljen raspored privrednih sudova, odnosno trgovinskih sudova, kako ih sada zovete. To nema apsolutno nikakve logike. Sve bi te probleme opet rešili kada biste trgovinske sudove pretvorili u odeljenja okružnih sudova. Novi Pazar ima Okružni sud. Može da ima i odeljenje trgovinskog suda u tom okružnom sudu, ali tako svaki okružni sud u Srbiji, da ne dolazite do ove situacije da se licitira. Sada neko ima uticaja na ministra ili Vladu pa može da se izbori za sedište trgovinskog suda u svojoj opštini, neko nema pa ne može. Tako veliki grad kao što je Čačak nema sedište trgovinskog suda! Ima odeljenja, ali nema suda; kao što ni Kruševac nema! Kako to da objasnite? Najjednostavnije. Mislim da je raspored okružnih sudova dobro napravljen, da je ta struktura dobra, primerena realnim potrebama Srbije. Po toj strukturi okružnih sudova trebalo je da formirate trgovinske sudove ili što je još bolje, da ukinete trgovinske sudove i da, dosadašnji trgovinski sudovi budu odeljenja redovnih okružnih sudova.
Nema više prijavljenih za reč o ovom amandmanu. Na član 4. amandmane u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanici Leila Ruždić-Trifunović, Išpanovič Ištvan, Vojislav Šešelj i zajedno narodni poslanici Dragan Marković, Petar Petrović, Miloš Lukić i Adam Urošević. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Na osnovu člana 142. stav 4. Poslovnika, Zakonodavni odbor je odbacio amandman narodnog poslanika Vojislava Šešelja zbog uvredljive sadržine obrazloženja, zbog čega ovaj amandman ne može biti predmet rasprave. Ista je situacija i sa amandmanom na član 6. koji je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Amandman se takođe odbacuje na osnovu člana 142. stav 4. Poslovnika. Zakonodavni odbor je zbog uvredljive sadržine obrazloženja odbacio ovaj amandman, tako da ne može biti predmet rasprave. Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača, ministar pravde, dr Vladan Batić, želi da da završnu reč? (Ne.) Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Prelazimo na 5. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O VISOKOM SAVETU PRAVOSUĐA Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada Republike Srbije. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Milan Marković i Vojislav Šešelj, i zajedno Toma Bušetić, Rajko Baralić, Joca Arsić i Rade Bajić. Primili ste izveštaje Odbora za pravosuđe i upravu i Zakonodavnog odbora, kao i mišljenje Vlade Republike Srbije o pojedinim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila zajednički načelni pretres, u okviru koga je razmotren i Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o Visokom savetu pravosuđa, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Milan Marković. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Ne.) Da li neko drugi želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Toma Bušetić, Rajko Baralić, Joca Arsić i Rade Bajić. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman. Da li se o ovom amandmanu neko javlja za reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? Ima reč narodni poslanik Vojislav Šešelj.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovim amandmanom predlažem da se briše član 4. Član 4. se odnosi zapravo na član 10. Zakona. Reč je o položaju sudija i javnog tužioca u Visokom savetu pravosuđa, i kaže se: "Dok su u Visokom savetu pravosuđa, sudija i javni tužilac ne mogu biti predloženi u drugi sud ili javno tužilaštvo. Javni tužilac ne može biti upućen u drugo javno tužilaštvo, a sudija ni premešten u drugi sud". Zašto ukidate sad ovo? Ako ste već ustanovili Visoki savet pravosuđa, (mislim da ste ga na pogrešan način ustanovili i o tome je bilo reči i u načelnoj raspravi) onda treba da vodite računa da to bude relativno trajni organ, a ne organ podložan stalnoj fluktuaciji kadrova, članova. Onaj ko pristane da bude izabran, pa ne može sada, posle mesec, dva ili godinu dana da se predomisli i kaže - idem na drugo mesto. Mora biti trajna funkcija, trajno članstvo u tom relativno najvišem organu pravosuđa koji se odnosi na samu strukturu pravosuđa. Tu je zaista najviši organ. I drugo, neko može, kome smetaju u Visokom savetu pravosuđa, sudiju ili javnog tužioca jednostavno u skladu sa drugim zakonskim odredbama, da dislocira i na taj način ih dovede u situaciju da ne mogu više biti članovi Visokog saveta pravosuđa. Ako se ne ispune neki drugi uslovi za njihovorazrešenje, to ne bi trebalo da zavisi od volje onoga kome bi, eventualno, smetali. Znate, u nekim političkim partijama vodi se i takva kadrovska politika - kada neko smeta, kada treba da se ukloni, onda se formalno postavi na višu dužnost. Imamo takve slučajeve i na državnim funkcijama - kada neko mnogo smeta, kao ministar u jednom ministarstvu, često se nalazi elegantno rešenje, pa se unapredi u potpredsednika Vlade, a neko se drugi dovede na njegovo mesto u ministarstvo. Ovo me sada podseća na vašu želju. Brisanjem člana 10. vi zapravo stvarate uslove da se može na elegantniji način neko uklanjati, ko smeta Visokom savetu pravosuđa.
Da li se još neko javio za reč o ovom amandmanu? Ima reč narodni poslanik Dragan Todorović, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS-a po ovoj tački dnevnog reda.
Dame i gospodo, suština Visokog saveta pravosuđa i konstituisanje Visokog saveta pravosuđa jeste u njegovoj ustavnosti i mislim da ovaj amandman, kojim se predlaže brisanje člana 4. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o Visokom savetu pravosuđa, jeste apsolutno umesan, treba ga podržati zbog toga što je članom 10 regulisan položaj sudije i javnog tužioca dok su članovi Visokog saveta pravosuđa. Ako se brišu odredbe - "Dok su u Visokom savetu pravosuđa, sudija i javni tužilac ne mogu biti predloženi u drugi sud ili javno tužilaštvo", i da "javni tužilac ne može biti upućen u drugo javno tužilaštvo, a sudija ni premešten u drugi sud", otvaraju se mogućnosti za eventualne malverzacije ili eventualne pritiske na članove Visokog saveta pravosuđa i gubi se suština formiranja jednog takvog tela. Zbog toga smo apsolutno saglasni sa predlogom amandmana poslanika Vojislava Šešelja, koji kaže da ovaj član 10. o položaju sudije i javnog tužioca u Visokom savetu pravosuđa treba da ostane u obliku u kakvom jeste. A, pošto sam već počeo da pričam o samoj suštini Visokog saveta pravosuđa, mislimo da je bilo umesno da Visoki savet pravosuđa, u skladu sa idejom koju smo već izneli, predlaže Narodnoj skupštini i zamenike javnih tužilaca i sudije porotnike kako bi se izjednačio tretman i sudija porotnika i sudija, kao i zamenika javnih tužilaca i samih javnih tužilaca, s obzirom na ovlašćenja i nadležnosti koje imaju. To je bila suština amandmana za koji smo malopre bili uskraćeni da damo obrazloženje: a, s obzirom na to da smo ovoga trenutka stali na stanovište da Visoki savet pravosuđa, u obliku i formi koja je predložena inicijalnim predlogom Zakona o Visokom savetu pravosuđa, očigledno da neće biti podržana naša ideja da se izjednačavaju način izbora i sudija i sudija porotnika, mi apelujemo na vas da je to jedan loš način za rad i za izbor sudija porotnika i apelujemo na vas da ovaj predloženi član 10. koji je sada na snazi, treba da ostane na snazi zbog predupređenja eventualnih malverzacija, koje su potencijalno vezane za premeštanje sudija i javnih tužilaca, koji su članovi Visokog saveta pravosuđa. Hvala.
Nema više prijavljenih za reč o ovom amandmanu. Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? Ima reč narodni poslanik Vojislav Šešelj.
U izvornom zakonskom tekstu je bilo predviđeno - u proširenom sastavu Visokog saveta pravosuđa da ne budu ministar pravde i republički javni tužilac, a sada Vlada izmenama i dopunama traži da budu i u proširenom sastavu. E sada, šta je sve besmisleno u ovom zakonu - prvo, što postaje stalni i pozivni članovi Visokog saveta pravosuđa. Drugo, što su tužioci, advokati i ministar pravde, članovi tog Visokog saveta pravosuđa, ne bi trebalo i ne bi smelo da bude. Ali, koliko je sve to bilo nejasno kreatoru ovog zakona, govori činjenica da je on u užem sastavu. I zašto u jednom državnom organu uži i širi sastav? To je besmisleno da državni organ ima svoj uži i širi sastav i to ne bi smelo da se dešava nigde, ni u jednoj sferi vlasti. Koliko kreator ovog zakonskog teksta nije vodio računa o samom sadržaju, on je predvideo da ministar pravde i tužilac budu u užem sastavu, a da ne budu u širem sastavu. Sama logika kaže da onaj ko je u užem sastavu po prirodi stvari mora da bude u širem sastavu. Predlagač izmena i dopuna zakona doduše tu udovoljava logici po tom pitanju, ali očigledno ga je mrzelo da se dublje pozabavi suštinom Zakona o visokom savetu pravosuđa, da se otklone .. Ko je pisao - Malinovac? Kakve veze ima to ko je pisao, neko iz DOS-a, valjda, Malinovac je iz DOS-a, odakle je? Iz DSS-a? A, da li ste DSS izbacili iz DOS-a? Niste još, znači iz DOS-a je u širem smislu, a iz DSS-a u užem smislu. Tako vam je kao i ovaj visoki savet pravosuđa u užem i širem smislu. Svi ste vi ovo izglasali, samo ste tada bili u ljubavi, a sada više niste, ali to je vaša stvar. Od ljubavi do mržnje obično je potreban samo jedan korak. Mislim da i ovaj član pokazuje da ovo nije ozbiljno rađeno i da je najvažnije da se ovaj zakon o Visokom savetu pravosuđa što pre menja, da se podvrgne reviziji, možda potpuno da se ukine. Najbolja bi ideja bila da se Visoki savet pravosuđa bira iz reda sudija Vrhovnog suda, da sve sudije na zajedničkoj sednici učestvuju u njihovom izboru i to je jedini objektivan način.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, a predstavnik predlagača, ministar pravde nije prisutan, znači ne želi da da završnu reč, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Prelazimo na 6. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O JAVNOM TUŽILAŠTVU Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada Republike Srbije. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Milan Marković, Siniša Mitrović, Vojislav Šešelj; zajedno Zoran Anđeković, Toma Bušetić i Ljubiša Maravić; zajedno Zoran Anđelković, Toma Bušetić, Ljubiša Maravić i Rajko Baralić; zajedno Zoran Anđelković, Toma Bušetić, Hranislav Perić i Dušan Cvetković; zajedno Jovan Todorović, Toma Bušetić, Branko Ružić i Rade Bajić; i, zajedno Jovan Todorović, Miloš Nešović, Branko Ružić i Rade Bajić; kao i Odbor za pravosuđe i upravu. Primili ste izveštaje Odbora za pravosuđe i upravu, kao i mišljenje Vlade Republike Srbije o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila zajednički načelni pretres, u okviru koga je razmotren i Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o javnom tužilaštvu, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Da.)
Predlažem vam u ovih šest minuta da obrazložim nekoliko mojih amandmana da se ne bih ponovo javljao za reč jer su svi po sadržini veoma kratki, ako nemate ništa protiv, da se posle ne javljam.
Nemam ništa protiv, šest minuta.
Vidite, ja tražim da se u članu 20. briše stav koji kaže: "Okružni javni tužilac u sedištu trgovinskog suda postupa i pred trgovinskim sudom", zato što se, u principu, zalažem za ukidanje trgovinskih sudova. Ako bi sve bili sudovi opšte nadležnosti, onda bi se to podrazumevalo, a ovako tolika je zbrka napravljena da sve mora da se naglašava, nekada se nešto prenaglasi, a nekada se nešto potpuno i ispusti. Iz istog razloga iz koga sam protiv vođenja ličnog lista svakog sudije, iz istog tog razloga sam protiv vođenja ličnog lista, odnosno personalnog dosijea za javnog tužioca, zamenike javnih tužilaca i zaposlene u javnom tužilaštvu. To je protivno Zakonu o radu u državnim organima i jedna vrsta tih dosijea je u isključivoj nadležnosti Ministarstva unutrašnjih poslova, ali dosijea druge vrste. Ovde je, pre svega, moguće voditi samo personalne dosijee kao za sve druge zaposlene, inače moraćete da menjate čitav niz drugih zakona! Dalje, ja tražim da dužnost javnog tužioca, zamenika javnog tužioca bude stalna i da može prestati samo pod uslovima predviđenim zakonom; dakle, ne slažem se ovde sa intervencijama kreatora zakona o izmenama i dopunama Vlade. Zatim, tražim da se članovi političke stranke tretiraju kao kod sudova i sudija; ministar pravde je prihvatio da sudije mogu biti članovi političkih partija, ali ne mogu biti funkcioneri i istaknuti aktivnisti. Tako isto kod ove odredbe koja reguliše rad tužilaca. Sada je isključeno članstvo u političkoj stranci, ali ako može sudija po tom principu, može i tužilac, s tim što ne može biti funkcioner i ne može biti istaknuti aktivista. Dakle, ne bi smeo nastupati u ime političke stranke u javnosti, u novinama, na radiju i televiziji itd. Ako se učlani, znate, možda nije loša ni ideja da ne mogu biti članovi političkih stranaka, ali tu ideju treba sprovesti kroz izvesne institucije i zakonodavne i izvršne vlasti. Sa druge strane, ako ne može biti član političke stranke, kako može biti član nevladinih organizacija kao što je Udruženje sudija, Udruženje tužilaca, Društvo sudija itd! To se postavlja kao pitanje. Što se tiče plata javnog tužiioca i zamenika javnog tužioca, to na isti način tretiram kao i plate sudija o kojima je bilo reči gde sam detaljno obrazlagao svoje amandmane, s tim što na primer Republički javni tužilac ne bi mogao biti u istom statusu kao predsednik Vrhovnog suda, ali bi mogao nešto niži status da ima u pogledu plate, na primer da razlika bude kao između predsednika Republike i predsednika Vlade. Ne sme on, dakle, biti ravan predsedniku Vrhovnog suda, ali ne sme mnogo da bude ni ispod njegovog ranga; mora se naći neko rešenje da ima rang skoro kao predsednik Vrhovnog suda, ali ne u potpunosti. Tražim da javnog tužioca i zamenike javnih tužilaca imenuje Republički javni tužilac, a ne kako je to zakonom formulisano. Što se tiče uslova za izbor javnog tužioca i zamenika javnog tužioca, tražim da ispunjavaju opšte uslove za rad u državnim organima, završen pravni fakultet, položen pravosudni ispit i prosečna ocena na pravnom fakultetu iznad osam. Što se tiče objavljivanja oglasa o izboru, treba da objavljuje Republički javni tužilac, a ne kako je to ovde predviđeno. Već sam se zalagao da ne bude javni tužilac član Visokog saveta pravosuđa; po prirodi stvari ne bi smeo dase meša u te nadležnosti. Ovde tražim radi korekcije teksta da se briše nekoliko članova koji nemaju naročitog smisla. To bi bilo u suštini; to su u suštini svi moji amandmani i oni su, dakle, rađeni paralelno sa intervencijama na Zakon o uređenju sudova i na Zakon o sudijama. Oni principi za koje se SRS zalaže u sferi sudstva, odnosno sudova, identični su sa principima za koje se zalažemo u sferi tužilaštva. Tužilaštvo je organ unutar sudske grane vlasti, ali mora biti striktno odvojen od sudova i sve ove veštačke veze koje su pravljene raznim zakonima, posebno Zakonom o visokom svetu pravosuđa, morale bi što pre da se ukinu, kao i veza javnog tužioca, suviše čvrsta veza sa izvršnom vlašću, posebno Ministarstvom pravde. Vi možete te amandmane da prihvatite, a možete i da ne prihvatite, a ako mi prihvatite amandmane koji se odnose na uređenje sudova i Zakon o sudijama, onda po prirodi stvari ćete morati da prihvatite ove amandmane. Ako ne prihvatite one suštinske amandmane, koji se odnose na uređenje sudova i na Zakon o sudijama, onda verovatno ne bi imalo smisla da se prihvate ni ovi koji se odnose na javno tužilaštvo.
Da li se o ovom amandmanu još neko prijavljuje za reč od ovlašćenih učesnika u raspravi? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman. Podnosilac amandmana ga je već obrazložio. Da li neko drugi želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Anđelković, Toma Bušetić i Ljubiša Maravić. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman. Da li predstavnik podnosilaca amandmana želi reč? Reč ima narodni poslanik Zoran Anđelković.
Dame i gospodo, na član 4. samo nekoliko kratkih intervencija. Naravno, kada je reč o brisanju potrebe nacionalnosti, to se podrazumeva da opredeljenje nacionalne ili verske pripadnosti ne treba da stoji, jer je to lično izjašnjavanje. Ako se već vodi lični list, onda je neophodno da se zna tačno činjenica, polazeći naravno od toga da je taj dokument zaštićen, da je to službena tajna i da se time ne narušava privatnost zagarantovana članovima 18. i 20. Ustava Republike. Važno je da se znaju krvni srodnici u prvoj liniji, koji su vezani za pravosuđe, kako ne bi dolazilo do koncentracije odgovarajućih predmeta, a posebno do kolizije između činjenice da se neki predmeti, koji su s jedne strane vezani za one koji su tužioci, a sa druge strane u samom pravosuđu, kada je reč o sudijama ili advokatima. To je kada je reč o članu 4. i zato mislimo da treba i to da stoji, ako se već vodi lični list. Kada je reč o članu 6. vezano za pravo ministra pravosuđa da on faktički razreši tj. udalji republičkog javnog tužioca i pošalje ga na neku drugu lokaciju, time se faktički minstar, ne zbog ministra, nego zbog činjenice da se izvršna vlast na ovaj način direktno meša u poziciju pravosuđa, time se stvara mogućnost da faktički izvršna vlast može stalno da vrši pritisak na republičkog javnog tužioca, jer on zavisi od ministra, da li će iskoristiti svoju poziciju i pronaći razlog za njegovo razrešenje, tačnije rečeno udaljavanje republičkog javnog tužioca i iz tih razloga to takođe treba da ostane u nadležnosti Visokog saveta pravosuđa, a da na njegovo raspoređivanje ne može da utiče ministar pravosuđa, bez obzira kako se zvao, ko bio itd, jer se stvara jedna značajna kolizija između izvršne vlasti i sudske vlasti. Poslednji amandman je o članu 8. - da se briše; vezano za mogućnost da se javnim tužiocima i zamenicima omogućuje da obavljaju naučnu i stručnu delatnost, uz novčanu i drugu naknadu. Jedna je stvar ekonomska pozicija tužioca, država mora da obezbedi adekvatnu novčanu poziciju, ali druga je stvar da se može dogoditi da javni tužilac i zamenik javnog tužioca na nekom privatnom fakultetu ili privatnoj naučnoj ustanovi radi i time faktički zavisi od vlasnika te privatne ustanove i time dovodi sebe u jednu nezgodnu situaciju ili koliziju da, ukoliko slučajno dobije jedan takav predmet može da bude potpuno diskvalifikovan i da ga na pravi način vodi. Iz tih razloga mislimo da treba brisati taj član, a ekonomsku situaciju rešavati adekvatnim nagrađivanjem ljudi koji su angažovani na ovim mestima i poslovima.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman. Podnosilac amandmana nije prisutan. Da li neko drugi želi reč? (Ne.) Narodni poslanik Siniša Mitrović podneo je amandman kojim predlaže da se posle člana 6. doda novi član 6a. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Ne.) Da li neko drugi želi reč? (Ne.) Narodni poslanici Zoran Anđelković, Toma Bušetić, Ljubiša Maravić i Rajko Baralić zajedno su podneli amandman kojim predlažu da se posle člana 6. dodaju novi članovi 6a i 6b. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman. Da li se o ovom amandmanu neko prijavljuje za reč? (Ne.) Obrazložio ga je narodni poslanik Zoran Anđelković. Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman. Podnosilac amandmana nije prisutan. Da li neko drugi želi reč? (Ne.) Na član 8. amandmane u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanici Milan Marković i zajedno Zoran Anđelković, Toma Bušetić, Hranislav Perić i Dušan Cvetković. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman. Da li se o ovom amandmanu neko prijavljuje za reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo Odbor za pravosuđe i upravu. Da li se o ovom amandmanu neko od ovlašćenih učesnika javlja za reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman. Podnosilac amandmana nije prisutan. Da li neko drugi želi reč? (Ne.) Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman. Podnosilac amandmana nije prisutan. Da li neko drugi želi reč? (Ne.) Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman. Podnosilac amandmana nije prisutan. Da li neko drugi želi reč? (Ne.) Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman. Podnosilac amandmana nije prisutan. Da li neko drugi želi reč? (Ne.) Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Milan Marković. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman. Podnosilac amandmana nije prisutan. Da li neko drugi želi reč? (Ne.) Na član 12. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman. Podnosilac amandmana nije prisutan. Da li neko drugi želi reč? (Ne.) Na član 13. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman. Podnosilac amandmana nije prisutan. Da li neko drugi želi reč? (Ne.) Na član 14. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman. Podnosilac amandmana nije prisutan. Da li neko drugi želi reč? (Ne.) Na član 15. amandmane u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanici Vojislav Šešelj i zajedno Jovan Todorović, Toma Bušetić, Branko Ružić i Rade Bajić. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman. Da li se o ovom amandmanu neko prijavljuje za reč? Reč ima narodni poslanik Rade Bajić, predstavnik podnosilaca amandmana na član 15.
Poštovano predsedništvo, kolege poslanici, na član 15. sa grupom poslanika Socijalističke partije Srbije podneo sam amandman, i to da se brišu član 62. i naslov, inače, odnosi se na član 62. postojećeg Zakona. Obrzaloženje, vrlo kratko, imajući u vidu da je izbor javnih tužilaca i njihovih zamenika uređen članom 56. postojećeg Zakona i nema potrebe da član 62. postoji i ujedno napomena da je članom 10. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o javnom tužilaštvu predviđeno da se menja član 56, a mi smo to još u novembru prošle godine tražili - da se izjednači položaj javnog tužioca i njegovog zamenika, čime su indirektno prihvatili ovaj amandman i mislim da će ministar prihvatiti da se briše član 62.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi prijavljuje za reč? (Ne.) Na član 15. amandman je podneo poslanik Milan Marković. Vlada i Odbor za pravosuđe nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Ne.) Da li se neko drugi prijavljuje za reč? (Ne.) Na član 16. amandman je podneo poslanik Vojislav Šešelj. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman. Podnosilac amandmana nije prisutan. Da li neko drugi želi reč? (Ne.) Na član 20. amandman je podneo poslanik Vojislav Šešelj. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman. Podnosilac amandmana nije prisutan. Da li neko drugi želi reč? (Ne.) Na član 21. amandman je podneo poslanik Vojislav Šešelj. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman. Podnosilac amandmana nije prisutan. Da li neko drugi želi reč? (Ne.) Na član 22. amandman je podneo poslanik Vojislav Šešelj. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman. Podnosilac amandmana nije prisutan. Da li neko drugi želi reč? (Ne.) Na član 23. amandman je podneo poslanik Milan Marković. Vlada i Odbor za pravosuđe prihvatili su ovaj amandman. Nemamo izveštaj Zakonodavnog odbora; biće uskoro. Da li se o ovom amandmanu neko prijavljuje za reč, s obzirom da nije postao sastavni deo Predloga zakona, zato što nemamo izveštaj Zakonodavnog odbora? (Niko ne želi reč.) Na član 23. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Jovan Todorović, Miloš Nešović, Branko Ružić i Rade Bajić. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman. Da li neko od podnosilaca amandmana želi reč? (Želi.)
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, radi se o potrebi jasnijeg preciziranja stava 1. gde se kaže, da prestaje radni odnos razrešenjem javnog tužioca. U našem amandmanu smo predložili da se precizira da prestaju samo prava iz radnog odnosa, obzirom da izabrani javni tužilac ne može doći u poziciju da mu prestane radni odnos samim razrešenjem. Takođe, stav 2. koji se pominje u ranijim odredbama ovog zakona, pa smo predložili da se briše, obzirom da su njime ugrožena i Ustavom zagarantovana prava na rad. Hvala.
Da li se neko drugi javlja za reč? (Ne.) Na član 23. amandman je podneo poslanik Vojislav Šešelj. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman. Podnosilac amandmana nije prisutan. Da li se neko drugi rijavljuje za reč? (Ne.) Na član 25. amandman je podneo poslanik Vojislav Šešelj. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman. Podnosilac amandmana nije prisutan. Da li se neko drugi rijavljuje za reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača želi da da završnu reč? (Ne.) Zahvaljujem. Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona, u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Dame i gospodo, rad nastavljamo sutra. Samo kratko obaveštenje: 41. sednicaZakonodavnog odbora održaće se u utorak, 16. jula, u 9 časova u sali I u prizemlju. Prijatno, dame i gospodo. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo Peto vanredno zasedanje Narodne skupštine Republike Srbije u 2002. godini. Obaveštavam vas da, prema službenoj evidenciji, današnjoj sednici prisustvuje 137 narodnih poslanika i molim vas da, radi utvrđivanja kvoruma, ubacite svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema utvrđeno da imamo kvorum i možemo nastaviti rad. Obaveštavam vas da su sprečeni da prisustvuju sledeći narodni poslanici: Zaharije Trnavčević, Jelena Milenković-Orlić, Miloš Radivojčević, Aleksandar Stefanović, Juhas Atila i Dragan Kovačević; pre podne Dragiša Marinković. Obaveštavam Narodnu skupštinu da su pozvani da sednici prisustvuju predsednik, potpredsednici, ministri i sekretar Vlade Republike Srbije, kao i sekretar Republičkog sekretarijata za zakonodavstvo. Takođe, saglasno članovima 83. i 84. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, obaveštavam vas da sam na ovu sednicu pozvala predstavnike Centra za slobodne izbore i demokratiju, Narodnog pokreta "Otpor", Nacionalnog demokratskog instituta, Udruženja univerzitetskih profesora i nastavnika Srbije - Sekcija "Kolubara" i USAID-a . Pozdravljam prisutne goste. Prelazimo na 8. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ODLUKE O OBRAZOVANjU ANKETNE KOMISIJE NARODNE SKUPŠTINE REPUBLIKE SRBIJE RADI SAGLEDAVANjA STANjA I UTVRĐIVANjA ČINjENICA POSTOJANjA ILI NEPOSTOJANjA ZLOUPOTREBE SLUŽBENOG POLOŽAJA NAJVIŠIH DRŽAVNIH FUNKCIONERA I NEOVLAŠĆENOG POSTUPANjA LICA U NjIHOVOJ SLUŽBI Primili ste Predlog odluke koji je podneo narodni poslanik Čedomir Jovanović. Primili ste amandmane koje su na Predlog odluke podneli narodni poslanici: zajedno Rajko Baralić i Branko Ružić, zajedno Dragan Marković, Petar Petrović, Miloš Lukić i Adam Urošević, kao i Čedomir Jovanović, čiji su amandmani postali sastavni deo Predloga odluke. Podsećam vas, da prema članu 156. stav 3, a shodno članu 90. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi 5 časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju poslanika koju ta poslanička grupa ima. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnese prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika koji žele da govore o ovoj tački dnevnog reda. Saglasno članu 156. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram jedinstveni pretres o Predlogu odluke. Da li predlagač, narodni poslanik Čedomir Jovanović, želi reč? (Da.) Izvolite.