Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo Deveto vanredno zasedanje Narodne skupštine Republike Srbije u 2003. godini. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema utvrđeno da imamo kvorum za rad. Obaveštavam vas da su sprečeni da prisustvuju sledeći narodni poslanici:Marko Jakšić, Jelena Milenković - Orlić, Nenad Lemajić, Ratimir Svirčević, Miloš Radivojčević i Branimir Trajković;zakasniće Miloš Lučić. Prelazimo na 2. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA ZAKONA O ORGANIZACIJI I NADLEŽNOSTI DRŽAVNIH ORGANA U SUZBIJANjU ORGANIZOVANOG KRIMINALA (nastavak zajedničkog načelnog pretresa sa 3. i 4. tačkom dnevnog reda) Nastavljamo rad prema dnevnom redu zajedničkim načelnim pretresom Predloga zakona o izmenama Zakona o organizaciji i nadležnosti državnih organa u suzbijanju organizovanog kriminala, Predloga zakona o dopunama Krivičnog zakona Republike Srbije i Predloga zakona o sprečavanju nasilja i nedoličnog ponašanja na sportskim priredbama, prema prijavama za reč. Reč ima narodni poslanik Milovan Radovanović, a sledeći prijavljeni za reč je narodni poslanik Golub Rajić.
Dame i gospodo narodni poslanici, odredbe Zakona o organizaciji i nadležnosti državnih organa u suzbijanju organizovanog kriminala, koje ste predložili da se na Skupštini menjaju, suprotne su Ustavnoj povelji, Ustavu Republike Srbije, kao i Međunarodnoj konvenciji i Povelji o zaštiti ljudskih i manjinskih prava i građanskih i političkih sloboda. U nekoliko meseci, tačnije u vremenu od dva meseca, vi ste u nekoliko slučajeva protivzakonitim i neosnovanim hapšenjima prekršili ljudska prava koja su proklamovana ovim aktima koja sam naveo. Zadnji slučaj kršenja ljudskih prava je hapšenje na osnovu, kako kaže ministar Vladan Batić, izjava Zorana Vukojevića Vuka, jednog od zatvorenika ili pritvorenika, slučaj kada je uhapšen izvesni gospodin Slavomir Banđur zbog davanja izjava na konferenciji za štampu. Hapsili ste ih navodno iz jednih razloga, a kasnije, kako ste podizali krivične prijave i optužne predloge i optužnice, naveli ste da se to radi iz sasvim drugih razloga. U našem pravnom sistemu ne postoji institut preventivnog hapšenja i zbog toga će morati verovatno neko da odgovara. Ljudska prava koja su prekršena postojećim odredbama koje se menjaju su pravo na slobodu, pravo na branioca i pravo na sudsku zaštitu. U ova dva meseca od kada je zakon stupio na snagu 11. aprila 2003. godine zbog kršenja ljudskih prava određenom broju lica trebalo bi neko da snosi odgovornost zbog toga, ali i kada se radi o neodređenom broju lica zbog zaprećenih mera prekršili ste osnovne odredbe o ljudskim pravima. Šta to dalje znači? Znači da predlagač tog zakona - Vlada, a i poslanici koji su glasali za ovajzakon treba dobro da razmisle da li će doći pod udar zakona o odgovornosti za kršenje ljudskih prava ili Zakona o lustraciji zbog svega ovoga što ste uradili. Vi ste ostavili ovim predlogom zakona u članu 15đ da prvi stav ostaje na važnosti, da iz naročito opravdanih razloga, po predlogu javnog tužioca, a sada je to Jovan Prijić, Vrhovni sud može odrediti pritvor u trajanju od tri meseca. Da li je to onaj čovek za koga postoji osnovana sumnja, zbog izjava određenih ljudi, da vrši iznude iskaza? Što se tiče ovog zakona o sprečavanju nasilja i nedoličnog ponašanja na sportskim priredbama, ispada, po onome kako vi raditeu poslednje vreme, da je najrazvijenija privredna grana izručenje građana Srbije, odnosno Srba Haškom tribunalu. I sami pojedini zvaničnici izjavljuju, navešću primer Gorana Svilanovića, da kod svakog izručenja očekujete određeni iznos donacija, a u poslednjem slučaju kada ste izručili Veselina Šljivančanina, on je izjavio da će Srbija i Crna Gora dobiti iznos od 110.000.000 dolara od SAD-a. Pored ovoga, vi stalno svojim represivnim merama, pa i Predlogom zakona, a i ovo je jedan od slučajeva, kršite ljudska prava i slobode, uvećavate poreze, donosite mere, kaznene odredbe, pritvore i slično. I ovim predlogom zakona o sprečavanju nasilja i nedoličnog ponašanja na sportskim priredbama pokazujete da uvećavate značaj MUP-a i dajete mu mnogo veća prava nego što to treba da ima po Ustavu. Šta je to, po ovom predlogu zakona, izazivanje mržnje, za koje je predviđena kazna zatvora od 60 dana? Šta je to nedolično ponašanje ili neovlašćeni ulazak na deo sportskog objekta, uzvikivanje slogana nepristojne sadržine? Šta je to kolovođa, za koga je predviđeno da će dobiti kaznu zatvora od jedne do pet godina? Vi ste se, izgleda, tu poslužili modelom anglosaksonskog prava i prava Engleske, ali vam to ne daje za pravo da u sastavu Ministarstva unutrašnjih poslova angažujete strana uniformisana lica, verovatno i na sportskim objektima. Da li je član 6. u Predlogu zakona dovoljno jasan kada kažete da nadzor nad primenom ovog zakona ima nadležno Ministarstvo unutrašnjih poslova(u daljem tekstu: Ministarstvo)? Ministarstvo može na osnovu zakona da ima određena ovlašćenja i odgovornosti, ali ne može MUP da ima nadležnost da se stara o primeni određenog zakona. Zaista ovo treba, gospodine ministre, ako ima neki amandman, nije važno, vi ste ministar pravde, bez obzira da li ste predstavnik Vlade po ovom pitanju. Prebijanje šezdesetak studenata u noći između 9. i 10. maja, u vezi prebijanja određenog broja građana, pa i prebijanja građana za koje ste rekli u izveštaju Ministarstva unutrašnjih poslova da su to pijani huligani, a do 5. oktobra ste ih zvali mladošću Srbije; dalje, sam način hapšenja Veselina Šljivančanina i drugi primeri, a posebno u vreme vanrednog stanja, pokazuju da stvarate u državi policijsku državu. Zaista je svakim danom sve više primera na osnovu kojih pokazujete da radite u tom smislu i u tom cilju. Zbog vremena, toliko.
Za reč se javio ministar pravde, gospodin Vladan Batić.
Uvažena gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, samo nekoliko reči o izmenama i dopunama Zakona o organizaciji i nadležnosti državnih organa u suzbijanju organizovanog kriminala, donetog 11. aprila 2003. godine, u kome je predviđeno da će se preispitati odredbe o pritvoru, koje se tiču posebnih ovlašćenja koja su data službi za suzbijanje organizovanog kriminala, ministru unutrašnjih poslova i specijalnom tužiocu, a što je na neki način rezultiralo uvođenjem i uslovima vanrednog stanja, koje je postojalo u Srbiji, sa ciljem da doprinese efikasnijoj borbi protiv ovoga što se raširilo u Srbiji i što je rezultiralo tragičnim ubistvom prvog demokratskog premijera Srbije nakon 60 godina, gospodina Zorana Đinđića. Dakle, niko u Vladi Republike Srbije niti ima namere da krši građanska, odnosno ljudska prava, niti ima namere da Evropi prkosi, da bude protiv evropskih standarda, ali jednostavno nakon te zavere, pokušaja državnog udara, puča, atentata i vanrednog stanja, nakon otkrivanja jedne enormne doze kriminala u Srbiji, enormne ekspanzije ili eskalacije kriminala, dakle, okolnosti jedne nužne odbrane ili krajnje nužde u kojoj se Srbija nalazila, motivisale su i navele da se donese ovakav zakon. Jer, bilo je potpuno nerealno očekivati da će se u uslovima koji su postojali u Zakonu o krivičnom postupku i za 48 sati moći utvrditi neke relevantne okolnosti, stati na put i preseći konci organizovanom kriminalu u Srbiji. Uzgred budi rečeno, želim da vas obavestim da su svi zvaničnici najvažnijih evropskih institucija bili obavešteni o ovakvom projektu zakona. Kod mene su bili šef Misije evropske komisije kod nas, gospodin Džefri Baret, šef misije OEBS-a, gospodin Mauricio Masari i šef misije Saveta Evrope, gospođa Tejlor. Dakle, nijednu reč prigovora ili primedbi nismo imali. Morali smo da biramo između dva zla, između privremene suspenzije nekih ovlašćenja i prava okrivljenih u krivičnom postupku ili da dozvolimo da se Srbija pretvori u anarhiju ili haos. Odlučili smo se za prvu varijantu. Evropa je prećutno to prihvatila. Situacija se u međuvremenu konsolidovala, ušla u neke normalne okvire. Niti i veze organizovanog kriminala su u najvećem broju slučajeva presečene. Dakle, pošto se situacija konsolidovala i mi se vraćamo na evropske standarde i na one odredbe koje u vezi sa pritvorom postoje u Zakonu o krivičnom postupku. Dakle, to su bili argumenti, razlozi i motivi da se sada ponovo ove odredbe menjaju. Što se tiče izmena i dopuna Krivičnog zakona Republike Srbije, jednostavno jedno novo vreme visoke tehnologije nosi neke nove vidove društvene opasnosti i neke nove vrste krivičnih dela neovlašćenog korišćenja autorskih prava u oblasti izdavaštva, filmske industrije, muzičke produkcije, kompjuterskog softvera; i bojazan da sudski postupak može dugo trajati, da epilog tog postupka može da bude da ne dođe do oduzimanja predmeta upotrebljenih za izvršenje krivičnih dela ili nastalih izvršenjem krivičnih dela, iziskuje da u zakon unesemo odredbu obaveznog oduzimanja tih predmeta, upotrebljenih za izvršenje krivičnih dela ove vrste ili nastalih izvršenjem samog krivičnog dela. Prema tome, treba da stvorimo jednu zakonsku obavezu, zakonsku prezumpciju oduzimanja tih predmeta, da ne ostavimo na arbitrarnost sudovima, odnosno pravosudnim organima. Ponavljam, možda se na izgled ne čini da je to ozbiljan stepen društvene opasnosti, ali vas uveravam da to podriva neke temeljne vrednosti savremenog društva, kome Srbija stremi u Evropi u 21. veku. Konačno, pošto sam dobio ovlašćenje da zamenim kolegu Dušana Mihajlovića, čije je ministarstvo nominalni predlagač zakona u vezi sa sprečavanjem nasilja i nedoličnog ponašanja na sportskim priredbama, mislim da smo svi svedoci jedne eksalacije takvog nedoličnog ponašanja koje prevazilazi sve normalne okvire i sve sportske motive, sve uobičajene reakcije. Nije to, naravno, samo karakteristika Srbije. To je karakteristika svih država sa prostora bivše Jugoslavije. Videli smo šta se dogodilo na vaterpolo utakmici u Kranju u Sloveniji, šta se događa na nekim drugim mestima na bivšim jugoslovenskim prostorima, tako da je to neminovno uslovilo da se donese jedan poseban zakon koji će definisati obaveze i odgovornosti organizatora sportskih priredbi, budući da su te obaveze do sada samo površno bile regulisane Zakonom o okupljanju građana. To nasilničko, huligansko, nedolično ponašanje, pogotovo na fudbalskim i košarkaškim, a videli smo i na nekim drugim utakmicama, koje su očito samo povod i na neki način motiv za jednu širu ekspanziju nasilničkog ponašanja i nasilja, uslovilo je donošenje ovog zakona, koji treba da bude preduslov za sprečavanje takvih pojava i takvog ponašanja. Uz to želim da vas podsetim da je naša zemlja ratifikovala Evropsku konvenciju o nasilju i nedoličnom ponašanju gledalaca na sportskim priredbama. Na taj način to postaje sastavni deo pravnog poretka države Srbije i na neki način je veza između te evropske konvencije i našeg pravnog poretka, sa ciljem da se ovim zakonom normiraju upravo takve pojave i da se na adekvatan način sankcionišu, imajući u vidu i preventivno i represivno dejstvo krivičnih sankcija.
Zahvaljujem gospodinu ministru. Reč ima narodni poslanik Golub Rajić, poslanička grupa Socijalističke partije Srbije. Sledeći prijavljeni za reč je narodni poslanik Vukosav Tomašević, poslanička grupa Demokratske stranke Srbije. Izvolite.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, na dnevnom redu Devetog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije, sazvanog na zahtev Vlade, nalaze se tri predloga zakona o kojima je rasprava spojena i ograničena, tako da imamo vrlo malo vremena da svoje stavove o njima iznesemo. Pitanje je koliko Predlog zakona o izmenama Zakona o organizaciji i nadležnosti državnih organa u suzbijanju organizovanog kriminala, Predlog zakona o dopunama Krivičnog zakona Republike Srbije i Predlog zakona o sprečavanju nasilja i nedoličnog ponašanja na sportskim priredbama imaju sličnosti i da li se može voditi objedinjena rasprava, ali pod ovom transparentnom i demokratskom vladom sve je moguće. Zakon o izmenama i dopunama Zakona o organizaciji i nadležnosti državnih organa u suzbijanju organizovanog kriminala, ova skupština je usvojila 11. aprila 2003. godine, u vreme vanrednog stanja, kada su doneti neki novi paragrafi koji propisuju da se, i bez odluke suda, osumnjičeni za pripadnost nekoj kriminalnoj grupi mogu zadržati 30 dana, a iz naročito opravdanih razloga takvo lišavanje slobode ministar policije može produžiti za još 30 dana. Socijalisti, a i drugi opozicioni poslanici su to osporavali kao neustavno, kao kršenje ljudskih prava, suprotno svim međunarodnim konvencijama, jer se ovakav policijski pritvor može zloupotrebiti zbog prevelikih ovlašćenja državnih organa, što je verovatno i činjeno, i puno ljudi je pritvarano bez ikakvih dokaza, pre svega iz političkih razloga. Istina je da je prilikom usvajanja ovog zakona bilo predviđeno da će Narodna skupština u roku od 90 dana preispitati ove odredbe, i to se sada navodi kao razlog za donošenje ovog predloga zakona, mada 90 dana nije isteklo, a ne spominje se rešenje Ustavnog suda o neustavnosti ovih odredbi. Postavlja se pitanje zašto je Ustavni sud doneo rešenje, pa Skupština vrši izmene ovih neustavnih odredbi, a nije doneo odluku kojom bi stavio van snage ovaj zakon. Da je tako, država bi svim nevino pritvorenim trebalo da nadoknadi štetu, ovako ne. Da li se Ustavni sud ponaša kao organ Vlade? Ovim predloženim izmenama Zakona o organizaciji i nadležnosti državnih organa u suzbijanju organizovanog kriminala postiže se njegovo usaglašavanje sa odredbama o pritvoru Zakonika o krivičnom postupku i sa međunarodnim konvencijama, kaže se u obrazloženju, mada član 2. to demantuje i treba ga brisati, jer zadržavanje pritvora u trajanju od dve godine nije u skladu sa međunarodnim konvencijama o ljudskim pravima. Takođe je neprihvatljivo da ostane odredba kojom se omogućava da iz opravdanih razloga, na obrazloženi predlog specijalnog tužioca ili predsednika posebnog odeljenja okružnog suda, Vrhovni sud Srbije može produžiti pritvor za još tri meseca, jer se naročito opravdani razlozi mogu vrlo arbitrarno tumačiti od strane tužioca ili predsednika posebnog odeljenja okružnog suda, i socijalisti ovo ne mogu prihvatiti. Predlog zakona o dopunama Krivičnog zakona Republike Srbije, kojim se predviđa obavezno izricanje mere oduzimanja predmeta upotrebljenih za izvršenje krivičnog dela ili nastalih izvršenjem krivičnog dela, takođe smo razmatrali i usvojili u aprilu ove godine, i poslanička grupa Socijalističke partije Srbije ovo ne može prihvatiti i za ovo neće glasati. Izricanje mera oduzimanja predmeta upotrebljenih za izvršenje krivičnog dela ili nastalih izvršenjem krivičnog dela već je regulisano odredbama osnovnog Krivičnog zakona, i to članovima 69, 84. i 87. kojima je data mogućnost pravosudnim organima da, u zavisnosti od težine krivičnog dela i ugroženosti državnog interesa, izreknu mere oduzimanja predmeta upotrebljenih za izvršenje krivičnog dela ili predmeta nastalih izvršenjem krivičnog dela. Uvođenje odredbi o obaveznom oduzimanju kod svakog krivičnog dela, pojedinačnog, kako se predlaže ovim dopunama Krivičnog zakona Republike Srbije, nije dobro jer se tako izjednačava stepen opasnosti raznih krivičnih dela. Imajući u vidu sva dešavanja poslednjih godina u Republici Srbiji, sve prisutnije je ispoljavanje nasilničkog i nedoličnog ponašanja gledalaca na sportskim priredbama, a i ovih dana prilikom slavlja, pa se ukazuje potreba da ova materija bude uređena na bolji način. Pitanje je da li to treba da bude na ovakav način, posebnim zakonom, ili je možda bilo bolje da to bude u okviru zakona o sportu, ili nekog drugog zakona. Ovaj predlog zakona o sprečavanju nasilja i nedoličnog ponašanja na sportskim priredbama, koji dugo čeka u proceduri, treba svakako amandmanski popraviti da bi zakon dao rezultate, i nasilje i nedolično ponašanje se predupredilo. U članu 2. stav 3.interval od jednog časa pre početka treba povećati, jer na velikim sportskim takmičenjima i priredbama posetioci dolaze i po nekoliko sati ranije. Takođe treba povećati interval posle završetka, gde bi organizator bio objektivno odgovoran za neke događaje. Takođe, u članu 3, organizator mora da uspostavi saradnju sa MUP-om, a to je u skladu sa Evropskom konvencijom o nasilju i nedoličnom ponašanju gledalaca na sportskim priredbama, koju je naša zemlja ratifikovala 1990. godine, gde su državni organi u obavezi da obezbede organe javnog reda na stadionu, a i u bližem okruženju. Isto tako, u članu 8. stav 3. treba preformulisati da bi preciznijom formulacijom efikasnije sprečili neželjene posledice. Treba brisati članove 13. i 14. koji regulišu odredbe o načinu, vremenu i mestu prodaje ulaznica, jer nije dovoljno ograničenje da jedno lice može kupiti pet ulaznica, a prodaja ulaznica na blagajni sportskog objekta smanjuje rizik i nema potrebe da se prodaja, uz saglasnost Ministarstva, na dan održavanja utakmice vrši van objekta. Takođe, u članu 15. treba brisati tačke 2), 9), 11) i 12), jer u zatvorenim sportskim halama nema ograda između gledalaca i terena, a i na otvorenim stadionima, a trend je u svetu da se ograde uklanjaju. Rigorozna je odredba kod tačke 9) jer nije dovoljno precizna. U tački 11) predviđen je sistem javnog razglasa, a mnogi stadioni u unutrašnjosti nemaju takvu opremu, kao ni opremu za neprekidno i kontinuirano napajanje električnom energijom. Član 18. treba brisati, jer skoro svaki stadion ili hala u svom sastavu imaju ugostiteljski objekat, koji klubovi iz finansijskih razloga izdaju u zakup, a obezbeđenje može lako da utvrdi ko zbog alkoholisanog stanja izaziva nered. Na kraju, u članu 21. su predložene novčane kazne, kao i zaštitne mere, kojima se ne definiše rok trajanja. Mislim da to ipak treba definisati prihvatanjem amandmana i tako otkloniti propust predlagača. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Vukosav Tomašević, poslanička grupa Demokratske stranke Srbije. Sledeći prijavljeni za reč je narodni poslanik Petar Jojić, poslanička grupa Srpske radikalne stranke.
Poštovane kolege, nakon zaista nerazumne odluke da se spoji rasprava o tri zakona, teško je govoriti pojedinačno o bilo kom od ovih zakona u ovim uslovima. Ja ću pokušati nešto da kažem o Predlogu zakona o sprečavanju nasilja i nedoličnog ponašanja na sportskim terenima, mada je o ovom zakonu u ovom trenutku posebno teško govoriti. Mi do ovog trenutka nismo dobili mišljenje nadležnog odbora o ovom zakonu, nismo dobili mišljenje niti Vlade niti bilo kog odbora o podnetim amandmanima. Dakle, u ovom trenutku objektivno nema uslova za raspravu o ovom zakonu i vi bi, gospođo Mićić, kao predsednik Skupštine trebalo da prekinete raspravu o ovom zakonu, dok se ne steknu po Poslovniku predviđeni uslovi za nastavak rasprave. Teško je govoriti o zakonu kada ne znate kakav je stav predlagača zakona o vašim amandmanima, a to može suštinski i ključno da opredeli vaš stav prema ovom zakonu. (Predsednik: Dobićete izveštaj do rasprave o amandmanima.) Rasprava je u ovom trenutku. (Predsednik: Do rasprave u pojedinostima, ovo je zajednički načelni pretres.) Ne očekujem da ćete vi postupiti po mom predlogu. Dužan sam da skrenem pažnju na još jednu stvar, na još jedno kršenje Poslovnika sa vaše strane kada je ovaj zakon u pitanju. Ovaj zakon je ušao u proceduru 22. marta prošle godine i od tada je sasvim sigurno prošlo ne jednom nego tri puta po 90 radnih dana, koliko je po Poslovniku predviđeno da bi se bilo koji akt mogao staviti u proceduru. Dakle, ovaj zakon na ovaj način nije mogao da se nađe pred poslanicima, vi ste prekršili Poslovnik, a mogli ste jednostavno da zamolite predlagača da formalno ponovo podnese ovaj zakon i ne bi ništa bilo sporno. Uprkos tome, hajde da pređemo i preko toga, da pređemo i preko te činjenice, nismo imali ni uvodno izlaganje predlagača zakona o ovoj temi. Ono što je malopre rekao gospodin ministar pravde, koga nema ovde, zaista je više nego skromno da bi se zauzeo stav o ovom zakonu. Dakle, sve su to uslovi koji otežavaju raspravu, ali svesni smo potrebe da se ovaj zakon donese. Nadam se da ćemo usaglasiti stavove oko ovog zakona i da će ovaj zakon biti donet u ovoj skupštini i da će biti predmet konsenzusa svih poslaničkih grupa, jer smo svesni da je zakon potreban. Demokratska stranka Srbije je u postupku tretiranja ovog zakona obavila niz konsultacija sa stručnjacima za ovu oblast, sa pravnim ekspertima i sa predstavnicima navijača, dakle, sa onima na koje se ovaj zakon neposredno odnosi. Rezultat tih naših razgovora i konsultacija je da je ovo prihvatljiv način da se reguliše ova oblast. Zakon kao model, kao koncept, moguće je i na drugi način usvojiti, ali ovo je jedan prihvatljiv način. Dakle, zakon može da se podrži i evidentno je da je rađen po uzoru na neke zapadnoevropske zakone iz ove oblasti, pre svega po uzoru na Englesku i Italiju. I, ako se zakon bude primenjivao u praksi kao što se primenjuje u tim zemljama, on može biti dobra osnova u sprečavanju ovih devijantnih pojava na sportskim terenima. Naravno, pri tom ne možemo gajiti iluzije i ne treba zakonodavac da gaji iluzije da će isključivo usvajanje ovog zakona otkloniti sve posledice devijantnih ponašanja na sportskim borilištima; ne smemo zaboraviti nikada da svi moramo raditi kao društvo, i sve institucije ovog društva, na otklanjanju onih društvnih uzroka koji dovode do ovakvog devijantnog ponašnja navijača, dakle te naše omladine i na ulicama i na drugim mestima, pa i na sportskim terenima. Mislim da treba naglasiti da ovo nije zakon protiv huligana, kako se to ovih dana tretira u delu javnosti, već zakon koji treba da zaštiti većinu onih normalnih građana ove zemlje, dakle ljudi koji odlaze sa najboljim namerama na sportske terene. Ovo je zakon koji treba da omogući svima koji hoće da prisustvuju tim sportskim priredbama da tamo povedu svoju decu, a da pri tom ne misle i da ne rizikuju da će se vratiti sa sportskih terena razbijene glave, slomljene ruke itd, a to je sve zbog jedne male grupe huligana koji se tamo ponašaju izvan društvenih normi. Nekoliko sugestija ću dati u smislu, pre svega, primene ovog zakona, a zatim ću ukazati na par stavova koje u zakonu treba po mišljenju DSS-a promeniti. Dakle, dobro je što ovaj zakon prenosi ovlašćenja i odgovornost na sportske klubove i sportske organizacije, na organizatore sportskih takmičenja. To je prva dobra stvar. Druga stvar u primeni zakona, na to bi trebalo obratiti pažnju: ovo ne bi trebalo da bude zakon za "Zvezdu" i "Partizan". Ovo je zakon za velike klubove i za neke derbi utakmice, utakmice velikog rizika. Dakle, ovaj zakon treba primenjivati dosledno i jednako na sve sportske priredbe u zemlji, od onih utakmica školskog ranga, od utakmica najniže lige, od seoskih liga, pa sve do velikih derbija i velikih utakmica. Samo u tom slučaju ćemo imati njegovo tačno i potpuno dejstvo. Još jedna dobra stvar, nešto što je novina u našem zakonodavstvu, dobro je što zakon tretira svojim odredbama i neposredne aktere u sportskim događajima, a tretira ih krivično. Dobro je što su i sami sportisti koji su na terenu, treneri, uprave, druga službena lica i svi oni koji su na terenu, a nisu u gledalištu, obuhvaćeni ovim zakonom. Do sada nismo imali takvu praksu, a ubuduće će strukovni savezi sportskih organizacija sankcionisati prekršaje na samim igralištima, ali ovim zakonom se otvara mogućnost da i sportisti, dakle oni koji se nedolično ponašaju i koji uzrokuju ovakve pojave, mogu da odgovaraju prekršajno i krivično. Naravno, ono što ne bi bilo dobro, to je da policija shvati da ovim zakonom, da tako kažem, dobija još jedan pendrek. Dakle, ne sme se shvatiti ovaj zakon kao represivna mera u rukama policije. Policija mora takođe svoje ponašanje na sportskim terenima uskladiti sa ovim zakonom i sa drugim važećim zakonima u ovoj zemlji, ne sme ona biti ta koja će da iritira navijače. Nažalost, do sada smo bili svedoci toga da i policija na pojedinim sportskim manifestacijama svojim ponašanjem, nepotrebnim prekoračenjem ovlašćenja, uzrokuje loše ponašanje navijača. Na kraju, juče je to neko od prethodnika u diskusiji govorio, problem je što se ovaj zakon primenjuje samo u Srbiji; Crna Gora u ovom trenutku nema sličan zakon. Takmičenja najviših rangova su zajednička na nivou državne zajednice i to će da stvara veliki problem, biće diskriminacije u odnosu na klubove i navijače u Srbiji, ali mislimo da je bolje i tako nego nikako, s tim što treba raditi sa Crnogorcima da i oni ovakav ili sličan zakon donesu dok se situacija ne usaglasi i izjednači. Primedbe DSS-a na ovaj zakon, što smo pokušali da damo kroz šest amandmana na zakon, tiču se, pre svega, ovlašćenja policije i redarske službe na stadionima. Dakle, nismo hteli da dajemo amandmane koji će biti suprotni duhu i koncepciji ovog zakona. Oni se tiču, pre svega, preciziranja ovlašćenja redarske službe, u članu 8, i policije, u članu 17. stav 3. ovog zakona. Smatramo da nije dobro kako je to ovde zakonodavac predložio da se daje jedno široko diskreciono ovlašćenje i redarskoj službi i policajcu da maltene po slobodnom nahođenju može da zabrani ulazak na sportski objekat bilo kome ako mu se u tom trenutku učini nesimpatičnim. Nadamo se da će ovi amandmani biti prihvaćeni i da će biti prihvaćen naš amandman na član 23. stav 1. gde predlažemo brisanje ovog stava. Smatramo da bi ova formulacija kako je data u zakonu na neki način bila ponovo povratak verbalnog delikta, i to kolektivnog; iz tog razloga predlažemo da se ovako formulisani stav zakona briše, a da se analogno primenjuju odredbe Krivičnog zakona koje inače regulišu ovu materiju, dakle, vređanje po verskom, nacionalnom itd. osnovu. Dakle, to bi trebalo da se primenjuje u ovoj varijanti. Demokratska stranka Srbije će u svakom slučaju podržati ovaj zakon, a nadamo se da će se prihvatanjem naših amandmana stvoriti uslovi da ovaj zakon podržimo u celini.
Reč ima narodni poslanik Petar Jojić, poslanička grupa SRS, a sledeći prijavljeni za reč je narodni poslanik Branko Ružić, poslanička grupa SPS.
Dame i gospodo narodni poslanici, mi iz SRS smo ukazivali da donošenje ovakvih zakona može samo da šteti, ne da koristi. Zašto? Mi smo u poslednje dve godine imali donošenje brojnih zakona i time smo doveli do inflacije propisa koja uopšte nije bila potrebna, jer je ovo što se propisuje već propisano. U odnosu na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o organizaciji i nadležnosti državnih organa u suzbijanju organizovanog kriminala videli ste da u praksi nije naišao na primenu, a pogotovu odredbe koje se predlažu da se izmene i dopune. Šta će ovde izmena i dopuna, kada je u odredbama Zakonika o krivičnom postupku (i to u članu 144. i članu 146.) predviđeno, normirano u kojim slučajevima se određuje pritvor u istrazi, a u kojim slučajevima se određuje pritvor nakon podizanja optužnice. U istrazi, istražni sudija određuje pritvor, o tome je govorio dosta narodni poslanik Zoran Krasić juče, i tu imate da istražni sudija određuje pritvor u trajanju od 30 dana, da veće krivično, vanraspravno, može odrediti dva meseca, i da Vrhovni sud može odrediti još tri meseca trajanja pritvora. To je u postupku istrage. Međutim, u postupku nakon podizanja optužnice, Zakonik o krivičnom postupku je sasvim dovoljno, precizno i sveobuhvatno normirao koliko može trajati pritvor; drugo, do kog vremenskog perioda i u kom roku je krivično veće dužno da donese presudu i nakon toga u kom roku je dužno da izradi presudu i da se po presudi odluči po vanrednim pravnim lekovima. Dame i gospodo narodni poslanici, pošto je to predviđeno i propisano u Zakoniku o krivičnom postupku, mišljenja sam da je bilo nužno i potrebno, celishodno da se odredbe ovog zakona stave van snage. Mislim da je trebalo staviti van snage ceo zakon, jer sve što se ovim zakonom predviđa, to je predviđeno u našem krivičnom zakonodavstvu. U odnosu na izmene i dopune Krivičnog zakona Republike Srbije - pa i sada imamo u kaznenom zakonodavstvu kakav je postupak sa predmetima izvršenja krivičnog dela, sa predmetima koji su pribavljeni izvršenjem krivičnog dela i sa predmetima, kako ovde kažu sredstvima, sa kojima je izvršeno krivično delo. U svim slučajevima izriče se mera bezbednosti i ti se predmeti oduzimaju. Oni se mogu prodati i novac usmeriti u budžet, kao što je i do sada bila sudska praksa, a oni predmeti koji su opasni, kao što je droga, kao što je vatreno oružje, eksploziv, u tim slučajevima se predmeti krivičnog dela oduzimaju i uništavaju. Ništa novo ovde niko nije izmislio. Mi imamo samo inflaciju. To vam je pravljenje i donošenje zakona po porudžbini, isto kao što bismo poručili odelo kod šnajdera, ali šnajderu moramo dobro i da platimo. Prema tome, nema potrebe za donošenjem nekih propisa koji su već propisani. Evo šta smo izmislili: izmislili smo sada propise po kojima je za 15 dana lišeno slobode 12.000 ljudi, privedeno u prostorije organa unutrašnjih poslova i drugih državnih organa. Dakle, policija i državni organi imaju u Zakoniku o krivičnom postupku određena prava i njima su regulisana ovlašćenja, i sasvim je normalno da ti organi treba da rade, i oni rade svoj posao na miru. Ne treba na njih vršiti nikakav pritisak na političkoj ili partijskoj osnovi. I do sada su ti ljudi časno i pošteno radili, i treba im omogućiti da oni obavljaju svoje dužnosti časno i pošteno, bez pritiska i bez pretnji, kao što su i do sada radili. To se isto tako odnosi i na sud i na tužilaštva. Dakle, bez presije, bez pritisaka, bez političkih uticaja bilo koje političke stranke u našoj zemlji; ne bi trebalo dozvoliti da nam se u pravosuđu ili u drugim državnim organima, koji preduzimaju odgovarajuće mere koje zadiru u ljudska prava, da se u tom slučaju ne poštuju Ustav Republike Srbije, Ustavna povelja državne zajednice Srbija i Crna Gora, kao i krivično zakonodavstvo, tj. Zakonik o krivičnom postupku koji je detaljno razradio sva ovlašćenja svih organa. Ne može se dopustiti da se u jednom predmetu čovek liši slobode, i da se predloži da se 72 čoveka saslušaju, i da se u tom predmetu čak predlažu i svedoci koji su umrli. Zamislite kada će tom čoveku biti ukinut pritvor. Možda se neograničeno pritvor drži, i održi na snazi, zbog toga što će predlog uslediti i reći će se: "Nisu saslušani svi predloženi svedoci".To je sasvim neprihvatljivo i Srpska radikalna stranka smatra da i ovaj predlog zakona treba, i odredbe koje su bile predložene i donete treba brisati, pošto imamo kazneno zakonodavstvo detaljno uređeno i usklađeno sa Evropskom zajednicom i Paktom o ljudskim pravima, i drugim međunarodnim pravnim aktima. Osim toga, najoštrije u Evropi, možete misliti da se do sada izricala kazna zatvora tri meseca, a sada se izriče 15 godina. Ili, recimo za jedno delo izrečena je kazna 40 godina zatvora, a za jedno delo silovanja u pokušaju 27 godina. Molim vas, to u praksi nažalost sada imamo, moramo se rukovoditi time da se čuvamo takvih krajnosti. Išli smo u jednu krajnost sa blagim kaznama i sa uslovnim osudama, ali sada ne treba dozvoliti da idemo u krajnost da se primenjuju određene kazne koje su neprihvatljive.
Reč ima narodni poslanik Branko Ružić, poslanička grupa Socijalističke partije Srbije, a zatim narodni poslanik Dragan Šormaz, poslanička grupa Demokratske stranke Srbije.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, ono što je vrlo indikativno, to je da su ova tri predloga zakona stavljena praktično u status objedinjene rasprave, mada praktično nemaju neku korelaciju, ali to je predlog onoga ko je to predlagao ili želja predlagača da što pre završi, u jednom limitiranom vremenu, raspravu o ovim zakonima. Što se tiče Predloga zakona o izmenama Zakona o organizaciji i nadležnosti državnih organa u suzbijanju organizovanog kriminala, mi znamo da je 11. aprila donet ovaj zakon, da su praktično tim zakonom legalizovani postupci koji su se vršili nakon odluke v.d. predsednika Republike Srbije o uvođenju vanrednog stanja. Tada smo, kao poslanici Socijalističke partije Srbije, ukazivali da ovakve odredbe, o produžavanju pritvora jednostavno vode kršenju ljudskih prava i nisu upodobljene sa međunarodnim konvencijama. Ovaj predlog zakona vodi upodobljavanju sa tim konvencijama, ali mi smo očekivali od resornog ministra da nam ukaže na rezultate primene ovih spornih odredbi s obzirom da znamo da smo medijski bili bombardovani informacijama o hapšenju više od 10.000 članova nekih mafijaških klanova. Takođe, verovatno su svi roditelji u Srbiji zainteresovani zašto je mreža dilovanja droge u Srbiji stavljena na noge, ako se borba sa organizovanim kriminalom uspešno završila. Jedan od razloga da se ovakav predlog zakona nađe danas na dnevnom redu je i Odluka Ustavnog suda, i to je naravno resorni ministar mogao da kaže u svom obraćanju, barem danas, s obzirom da juče nije želeo da udostoji poslanike svojim izlaganjem. Naravno, u praksi se, bez obzira da li je ovo u skladu sa međunarodnim konvencijama, i dalje krše ljudska prava. Ono što smo želeli da čujemo, kao socijalisti, to je obrazloženje iz kog razloga je, bez ikakvog osnova, potpredsednik SPS-a Milorad Vučelić bio u pritvoru, zašto se i dan-danas članovi Izvršnog odbora SPS-a drže u pritvoru, Aleksandar Vulin i Vesna Gojković, međutim, ministar verovatno o tome ne želi da govori. Što se tiče Predloga zakona o dopunama Krivičnog zakona Republike Srbije, jednostavno, u Krivičnom zakonu je već predviđena mogućnost da pravosudni organi mogu doneti odluke čiji je sadržaj identičan predloženim izmenama i dopunama, tako da je ovaj zakon izmišljanje tople vode i ništa novo neće doneti, što nije regulisano već postojećim Krivičnim zakonom. Što se tiče trećeg predloga zakona koji se razmatra u objedinjenoj raspravi, SPS smatra da zaista ova problematika mora biti rešena zakonom, ali je čudno da ovaj zakon koji je ušao u proceduru 22. marta prošle godine nije došao na dnevni red Skupštine; da je došao, verovatno bi mnogo više incidenata bilo predupređeno. Naravno, ne primenom ovakvog zakona, obzirom da ovaj zakon ima neke odredbe koje nisu sprovodive, a navešću samo neke. U članu 2. se pominje da je interval od jednog časa pre početka i interval od jednog časa posle kraja sportske priredbe dovoljan za efikasno organizovanje obezbeđenja sportske priredbe; jednostavno, to nije moguće učiniti u praksi, ako znamo da su za mnoge npr. fudbalske utakmice Kupa šampiona koje su se održavale u Beogradu i kapije stadiona bile otvarane tri sata pre početka utakmice; onda imamo jedan vremenski vakuum u kome ne znamo ko je odgovoran za neka eventualna dešavanja na tim sportskim priredbama. Takođe, ministar koji je ovde delegiran i u ime ministra unutrašnjih poslova prezentuje ovaj zakon, a vrlo ga je skromno obrazložio, pozvao se na Evropsku konvenciju o nasilju i nedoličnom ponašanju gledalaca na sportskim priredbama, koju je naša zemlja ratifikovala još 1990. godine. Međutim, ovim zakonom nije jasno precizirano da organizator sportske priredbe treba, u saradnji sa resornim Ministarstvom unutrašnjih poslova, da preduzme sve mere kojima se predupređuje i onemogućava izbijanje nasilja i nedoličnog ponašanja gledalaca. Verovatno je intencija kod donošenja ovog zakona da se samo puni budžet od strane organizatora sportske priredbe na račun MUP-a, što nije rešenje problema. Jedna od odredbi koja je nesprovodiva, to je da navijačke grupe organizuju svoje redarske službe. Obzirom da znamo da svaki tim ili fudbalski klub, na primer, ima više navijačkih grupa, kako je moguće da se dogovore da organizuju obezbeđenje nekog sportskog takmičenja? Naravno, socijalisti uvažavaju potrebu da se jedan ovakav zakon, koji će rešiti ovu problematiku, donese, pa smo, shodno tome, i u želji da popravimo ovaj predlog zakona, predložili niz amandmana. Naravno, u zavisnosti od toga kako će se predlagač poneti prema našim amandmanima, mi ćemo i odlučiti o glasanju za ili protiv ovog zakona. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Dragan Šormaz, poslanička grupa DSS, a zatim narodni poslanik Dragan Čolić, poslanička grupa SRS.
Dame i gospodo narodni poslanici, govoriću, u ovoj nelogično objedinjenoj raspravi o tri tačke dnevnog reda, koje nemaju mnogo veze jedna sa drugom, samo o Predlogu zakona o sprečavanju nasilja i nedoličnog ponašanja na sportskim priredbama. Kako ne bismo ispali mi iz DSS, kako nas predstavljaju stalno kao neke zloće koje stalno nešto rade protiv Vlade Republike Srbije, prave neke afere i ne znam ni ja šta smišljaju, a jadna Vlada je mnogo dobra i radi za dobrobit ovog naroda i države, ali eto, kako to ne može narod da shvati, sada ću vas iznenaditi, pa ću reći da mi kao DSS prihvatamo i podržavamo ovaj predlog zakona koji je dala Vlada Republike Srbije. Nažalost, opet moramo da konstatujemo da nešto nije bilo u redu i u vezi sa ovim zakonom. Naime, ovaj zakon je ušao u skupštinsku proceduru 21. marta 2002. godine i evo, čekali smo ga do sada, godinu i po dana maltene da uđe u proceduru. Za to može da bude odgovorna samo predsednica Narodne skupštine, gospođa Nataša Mićić. Godinu i po dana mi ovo čekamo i godinu i po dana nije ušlo u proceduru, a za godinu i po dana smo imali svašta po našim stadionima i sportskim halama, godinu i po dana smo izgubili zbog jednog nesavesnog rada u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Sve se to nastavilo i današnjim danom. Malopre sam morao da branim naše amandmane na Odboru za bezbednost, koji je zakazan u 11,00 časova, a nastavak sednice u 10,00 časova, a počela je rasprava o ovom zakonu. Sada moramo gospodin Tomašević i ja, koji smo potpisnici amandmana, da trčimo između sale gde se održava Odbor za bezbednost i ove sale, kako bismo branili naše amandmane na Odboru za bezbednost. Ne znamo ni kako, uostalom, da govorimo o ovom zakonu sada, pošto seispostavilo da nam Vlada prihvata amandmane gore, na Odboru za bezbednost i sad bi trebalo da imamo ovde neku koncepciju i da govorimo o zakonu, a ne znamo kako će se završiti rasprava na samom Odboru. To samo govori o situaciji u kojoj se mi kao parlament nalazimo, a mene sa te strane, kao narodnog poslanika, savest ne grize, jer nisam glasao za gospođu Natašu Mićić da bude predsednik Skupštine. Vi koji ste glasali trebalo bi da razmislite da li ovako i na ovaj način može Skupština da bude organizovana i na ovaj način da se radi. Mislim da ne može. Sa te strane, savest mi je potpuno čista. Ovaj zakon je i te kako potreban našoj zemlji, iz prostog razloga što je zaista povećan broj incidenata na sportskim priredbama u Srbiji i Crnoj Gori. Nekada su oni bili, može se reći, viđeni samo na fudbalskim utakmicama. Međutim, poslednjih nekoliko godina incidenti nam se dešavaju i na drugim sportskim priredbama i u sportskim halama, prilikom košarkaških ili rukometnih utakmica, a sve više se dešavaju i na onim utakmicama koje nisu tzv. (izraz koji se koristi u sportskom svetu) utakmice povećanog rizika, nego obične utakmice lokalnog karaktera u opštinskim ili regionalnim ligama. To govori mnogo više o stanju u društvu, nego što govori o stanju u sportu. Očigledno je da nam se to prenosi i na sport. Interesantno je - nekada smo na fudbalskim utakmicama naše lige imali po 50-60 hiljada gledalaca i nismo imali toliko problema, koliko imamo sada kada u glavnom gradu Beogradu prvoligaške fudbalske utakmice gleda po 300, 400, 500, 1.000 ljudi maksimum. Ovaj zakon je dosta savremen i dosta je u skladu sa evropskim zakonima slične sadržine. Recimo, znam od korica do korica engleski zakon, maltene napamet, on je sličnog karaktera, doduše, odnosi se samo na fudbal, a ne na sve sportske priredbe, kao ovaj naš. Mogu reći da je ovaj zakon dosta sličan tom zakonu, a taj engleski zakon je dao dobre rezultate. Sada kada gledate prenose na televizijama, bilo Lige šampiona, bilo utakmice, vidite da kod njih maltene nema nikakve ograde na stadionima, ljudi dolaze porodično na utakmice, stadioni su im puni. Naravno, imaju i dalje huligane, ali oni to što rade ne rade na stadionima, nego van a onda neki drugi zakoni, poput krivičnog ili zakona o javnom redu i miru, vode računa o takvim ljudima. Zbog toga smatram da nam je ovaj zakon potreban kako bismo ponovo vratili na naše sportske objekte publiku, naravno, kako bi ta publika platila karte i kako bi se ti sportski objekti obnovili. Jer, verovali ili ne, grad Beograd, kao glavni grad naše zemlje, nema nijedan stadion koji ispunjava evropski standard za održavanje utakmica Lige šampiona, a od 1. januara 2004. godine neće imati ni jedan stadion koji ispunjava uslove za igranje utakmica Kupa UEFA. Znači, oni su propali. Za stadione "Partizana" i "Crvene zvezde" čak se ni vlasnički još ne zna kome pripadaju, tj. ne zna se ko je gazda tih objekata, što nije tema ovog zakona, ali u toj smo situaciji. Evo, ja dolazim iz jednog grada koji je najbliže mogućnosti da se evropske utakmice igraju na njegovom stadionu, iz Smedereva; to je stadion "Sartida", ali to je samo zato što je najsavremenije do sada rađen, po svim pravilima UEFA, ali ni on nije završen za neku takvu mogućnost. Jednostavno, da bismo publiku vratili na stadione, da bismo novac zavrtelii u sportu, potreban je jedan ovakavzakon. Međutim, ima nekoliko stvari za koje se nadamo da će ih Vlada prihvatiti na ovom odboru, pozvaćemo i vas, kada budemo obrazlagali te amandmane, da glasate za njih; sporne su velike nadležnosti MUP-a ili policije, i neke nepreciznosti u ovom zakonu. Na primer, imamo član 20, gde se pri kraju kaže - kolovođa grupe koja izvrši krivično delo iz stava 1. ovog člana kazniće se zatvorom od jedne do pet godina. Naše pravo ne poznaje izraz kolovođa, šta je to kolovođa grupe? To čak nije ni kompletan narodni izraz; znate, ima nekih krajeva gde se kaže kec a ne kolovođa, za kolo, tako da jednostavno kolovođa nije izraz za pravni sistem nego je dobar izraz - podstrekač ili podstrekivač iz grupe. Mi smo to tražili da bi se preciziralo, kao i zabrana ulaska na sportsku priredbu onim licima iz čijeg se ponašanja možezaključiti da je sklono nasilničkom ili nedoličnom ponašanju. Mi smo našim amandmanom to precizirali, jer vi na ovaj način ostavljate policajcu koji se nalazi ispred sportskog objekta mogućnost da ako dođe neki mladi čovek sa irokez frizurom i minđušom u uhu kaže - znaš šta, ti meni ličiš na nekog nasilnika, ne možeš da uđeš na stadion, iako je dečko, recimo, miran, možda čak i dobar učenik. Tako smo mi našim amandmanima i takve stvari precizirali, jer se ostavlja suviše veliko diskreciono pravo policiji da sama odlučuje da li je neko sklon ili ne nasilničkom ponašanju, mada je to u našoj policiji u poslednje vreme tendencija, da bude ne samo onaj ko juri kriminalce, nego i onaj ko optužuje, presuđuje i osuđuje preko medija, pre nego što uopšte postupci dođu na sud. Najgore je rešenje člana 23. stava 1. Mi to zovemo, to ćemo braniti na Odboru za bezbednost, verbalnim deliktom, jer on bukvalno glasi - uzvikuje slogane, znači - kaznom zatvora do 60 dana kazniće se za prekršaj fizičko lice ako uzvikuje slogane i parole nepristojne i uvredljive sadržine,unosi ili ističe transparente i druga obeležja (a ranije je u zakonu regulisano ko kontroliše unošenje takvih transparenata, znači ne mora da bude dozvoljeno da budu uneti na stadion ili u sportsku halu) ili na drugi način podstiče mržnju i netrpeljivost koja može da dovede do fizičkog sukoba među učesnicima sportske priredbe. Ima drugih zakona koji regulišu kako se kažnjavaju osobe koje pozivaju na mržnju i netrpeljivost, na versku, nacionalnu i rasnu netrpeljivost i mržnju, tako da je potpuno nepotrebno da u ovom zakonu stoji jedno takvo rešenje. A "ovo uzvikuje parole i slogane nepristojne i uvredljive sadržine", to ipak može da neko iz MUP-a, ovakvom formulacijom, sebi uzme za pravo da ako počne da skandira jedna grupa navijača npr. "dole Vlada" da uleti policija i da ih sve istera napolje, jer je to, bože moj, uvredljivo za Vladu. Ali, mi smatramo da je tako nešto verbalni delikt i da jednostavno tako nešto ne bi trebalo da stoji u zakonu. Treba pustiti ljude da skandiraju šta žele da skandiraju, samo ako to ne izaziva rasnu, versku i drugu mržnju i netrpeljivost, ali to već imamo regulisano nekim drugim zakonima i nije potrebno ovde da stoji. Mi ćemo kao DSS u svakom slučaju podržati ovaj zakon, a nadamo se da će Odbor za bezbednost prihvatiti naše amandmane, a što se tiče onih koje ne prihvati, zamolićemo da ih u kasnijoj raspravi o amandmanima prihvatite. Hvala.
Najpre jedno kratko obaveštenje. Obaveštavam članove Odbora za pravosuđe i upravu da će se 52. sednica održati u 14,00 časova u sali u prizemlju, a drugo, što se tiče primedbi, pošto već nekoliko poslanika ističe primedbu da je prošlo više od 90 dana od podnošenja zakona u proceduru, htela bih da podsetim poslanike da smo za nepunih šest meseci pored redovnog zasedanja, u kome smo usvojili 39 zakona, imali i devet vanrednih sednica i da sada trenutno u proceduri ima još 37 zakona. Istina je da neki čekaju i duže od dve godine i ja ću, jer je to čista formalnost, isti je zakonski predlog, ukoliko stvarno mislite da je to neki suštinski problem, ali ja ne vidim da jeste osim možda formalni, uputiti dopis Vladi da ponovo dostavi iste predloge za zakone kojima je istekao rok od 90 dana. Reč ima narodni poslanik Dragan Čolić, a sledeći prijavljenije Rajko Baralić.
Dame i gospodo narodni poslanici, Vladu Republike Srbije veoma malo interesuje mišljenje nas narodnih poslanika. Očigledno je da se nekome žuri da se rasprava što pre završi i iz tih razloga se sve češće spajaju tačke dnevnog reda; na taj način se kvalitet rasprave smanjuje a i vreme potrebno za ozbiljnu raspravu o predloženim zakonima. Skupština Republike Srbije ne treba nikud da žuri. Mora racionalno da pristupa predloženim zakonima, ne da otaljava posaoi da aljkavo radi. Vlada je ta, kao izvršna vlast, koja treba brzo da radi u interesu građana Srbije. Ima li u Srbiji organizovanog kriminala ili nema? Po izjavi ministra pravde Vladana Batića i ministra unutrašnjih poslova Dušana Mihajlovića i ima i nema. Oni daju izjave kako im nalažu interesi dnevne politike. SRS vam je već dala mišljenje o Predlogu zakona o organizaciji i nadležnosti državnih organa u suzbijanju organizovanog kriminala. Više puta su poslanici SRS argumentovano dokazali da je neustavan. Mora da se poštuje Ustav Republike Srbije, dok se eventualno drugi ne izglasa. Ne može i nema opravdanja za kršenje Ustava, nikako, pa čak i kada je, kako ministar Batić kaže, država morala da reaguje u krajnjoj nuždi; i u krajnjoj nuždi država i Vlada mora da deluje samo na osnovu ovlašćenja datih Ustavom Republike Srbije. Ne trebaju nam česte dopune Krivičnog zakona.Malo me to podseća na one dopune za mobilne telefone 063 i 064. Prečesto se dopunjavaju zakoni. Dopunjava se nešto što jeprazno. Imate eksperte, neka sednu i urade ozbiljan predlog zakona, česte izmene i dopune nikome ne koriste. Što se tiče Predloga zakona o sprečavanju nasilja i nedoličnog ponašanja na sportskim priredbama, on neće doneti u sferi sporta pozitivne promene. Sportski klubovi će biti prinuđeni da sklapaju ugovore sa MUP-om a najveću korist će imati onaj koji to najbolje ume i zna, popularni čika Dule, Dušan Mihajlović, ministar unutrašnjih poslova. Nažalost, stradaju mladi ljudi koji su najčešće učesnici sportskih priredbi. Politika se, zahvaljujući vama, duboko umešala u sport. Evo primer a: Nebojša Leković je pronašao svoju interesnu sferu u Fudbalskom savezu Srbije i Crne Gore. Vi ste ovde, pre izvesnog vremena, aplaudirali delegaciji Slovenije, a videli smo kako su Slovenci sve učinili da lošom organizacijom prvenstva Evrope u vaterpolu omoguće divljanje hrvatskih navijača. Nacionalni ponos ne postoji, pa nismo u stanju ni Azerbejdžan da pobedimo u fudbalu, samo zbog mešetarenja i zloupotreba u Fudbalskom savezu Srbije i Crne Gore. Neredi na tribinama, nasilje i tuče ponekad se naručuju iz političkih centara moći. Srpska radikalna stranka smatra da političari ne treba da se mešaju u rad sportskih klubova i zato poslanika ili članova Srpske radikalne stranke nema u upravama sportskih klubova, zbog toga što mnogi od njih egzistiraju kršeći zakon. Srpski radikali u tome ne žele da učestvuju.
Reč ima narodni poslanik Milan Janković, a posle njega narodni poslanik Željko Tomić.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženo predsedništvo, socijalisti ne spore potrebu donošenja, kao ni razloge zbog kojih predlagač predlaže donošenje zakona o sprečavanju nasilja i nedoličnog ponašanja na sportskim priredbama. Za nas su sporne neke odredbe Predloga ovog zakona i uloga državnih organa koja se ovim predlogom zakona daje. Ne zabrinjavaju samo neredi i nasilje na velikim sportskim priredbama, kojima mediji daju posebnu pažnju, već i događaji koji se odvijaju na sportskim terenima i oko njih u tzv. malim ligama širom Srbije, u gotovo svim takmičarskim sportovima, a ne samo u fudbalu i košarci. I, velika je zabluda da je to proizvod našeg sporta i sportskih takmičenja. Tu zabludu deli predlagač zakona kada većinu obaveza utvrđuje za sportske organizacije, koje su i same postojanjem nereda i nasilja najviše ugrožene. Sportske organizacije svojim pravilima utvrdile su norme usaglašene sa međunarodnim asocijacijama u svim sportovima. Njima su predviđene sankcije za kršenje tih pravila, koje su veoma rigorozne u odnosu na aktere u sportskim takmičenjima. Ono što bi ovaj zakon trebalo da reguliše jeste kako zaštititi sport i takmičenje od onih ponašanja koja se u drugim sferama života kvalifikuju kao prekršaj i krivična dela, a odnose se na posmatrače, gledaoce, navijače, na ono što oni pojedinačno ili grupno urade. Primera radi, disciplinski organi sportskih asocijacija kazne organizatora sportskih takmičenja novčanom kaznom, zabranom prisustva gledalaca na tribinama objekta organizatora takmičenja, zabranom igranja na tom sportskom objektu, do izbacivanja kluba iz takmičenja. Iz ovog primera se vidi da je sport izgradio mehanizme neposredne zaštite interesa, ali da sam nije u mogućnosti da se bori protiv ovog zla koje preti da uništi samu bit sporta i takmičenja kao univerzalne ljudske vrednosti i potrebe. Zato se i očekuje od države da dodatnim merama učini taj napor efikasnijim u onome što jeste uloga države, a ne da mu država zakonom propisuje ono što je već usvojena praksa ponašanja, član 7. Predloga zakona. Mnoge države u Evropi su to regulisale i preuzele tu ulogu. Stiče se utisak da predlagač zakona u našem slučaju hoće malo da obogati budžet kada veliki deo obaveza prevaljuje na leđa ionako onemoćalog sporta, član 19. Predloga zakona, a ne da doprinese da se sport uspešnije odbrani od ove opasnosti. Ovim predlogom nije uspostavljena odgovarajuća veza sa zakonima koji regulišu oblast sporta, a posebno sa Zakonom o sportu. Ovo je važno, jer se ovim zakonom regulišu neki pojmovi i pitanja koja su relativna iz odredbe ovog predloga. Jedan broj klubova takmiči se u sportskim objektima koje održava i njima upravlja, a jedan broj zakupljuje termine u sportskim objektima kojima upravljaju preduzeća, ustanove, opštine ili gradovi, i nisu u stanju da bitnije utiču na sprovođenje zakonskih odredbi koje se na njih kao organizatore odnose.
Reč ima narodni poslanik Željko Tomić. Nije prisutan. Posle njega reč ima narodni poslanik Lazar Marjanski, ali ni on nije prisutan. Narodni poslanik Đorđe Mamula - nije prisutan. Narodni poslanik Joca Arsić - nije prisutan. Reč ima narodni poslanik Dragoljub Vojinović. On je poslednji prijavljeni govornik u načelnom pretresu, tako da ako se neko od narodnih poslanika koji su na sednici Odbora ne pojavi nakon diskusije gospodina Vojinovića, prešli bismo na raspravu u pojedinostima.
Koleginice i kolege, gospođo Čomić, nema predstavnika Vlade, nema prenosa i možda je bolje da ovde napravimo jedan mini-seminar, zavisno od naših afiniteta i obrazovanja, o pojedinim zakonima. Hteo sam da kažem nešto sa aspekta mog obrazovanja o zakonu koji je naslovljen kao Predlog zakona o sprečavanju nasilja i nedoličnog ponašanja na sportskim priredbama. Čuli ste od mojih kolega iz Demokratske stranke Srbije da smatraju da je ovaj zakon potreban. Smatram da je potreban, kao i oni, ali ne sa obrazloženjem koje je dala Vlada, a to je - imajući u vidu da je poslednjih godina u Republici Srbiji sve prisutnije ispoljavanje nasilničkog i nedoličnog ponašanja gledalaca na sportskim priredbama, a posebno na fudbalskim i košarkaškim utakmicama, društvena opasnost ovakvih oblika ponašanja vezana za njegove razmere stvara potrebu za ovakvim zakonom. Ono što je vrhunac - to predstavlja osnovni preduslov da se spreči dalja eskalacija nasilničkog i nedoličnog ponašanja. Želim da kažem da ovo nije razlog i da ćemo sve više imati situaciju da ćemo imati manji broj gledalaca na našim sportskim priredbama, a sve više tzv. nasilničkog ponašanja. Ono što u samom zakonu meni smeta to je ovaj drugi razlog, Evropsku konvenciju ne uzimam u obzir, a to je da je sem nasilničkog ponašanja definisano i kao nedolično ponašanje. Pretpostavljam da je to prevedeno, međutim, definisati nedolično ponašanje u zakonu je veoma teško. Nažalost, vi sami znate, kolege, da i u našem Poslovniku nismo mogli da definišemo šta je to nedolično ponašanje. Šta je to nedolično ponašanje na fudbalskoj, a šta na vaterpolo utakmici? Ja ću postaviti pitanje da li je dolično ponašanje kada ministar inostranih poslova skoči u odelu u bazen? Da li je to nedolično ponašanje ili je to na neki način ono što je lepo? Prema tome, teško je to definisati. Ono o čemu želim da govorim i na čemu insistiram to je da ovaj zakon, po mom mišljenju, ne želi da disciplinuje sve gledaoce. Naprotiv, u poslu kojim sam se bavio postoje mentalno-higijenske mere, a i zakon je jedna mentalno-higijenska mera za određene populacione grupe, a to su grupe prema uzrastu, znači adolescenti, generativno doba i starije životno doba. Hteli mi ili ne, ovaj zakon se odnosi na onu ciljnu grupu koju nazivamo adolescentima. Međutim, ne možemo jednim zakonom sprečiti ponašanje koje smo nazvali nedoličnim. U ponašanju čoveka imamo tri faktora: faktor čovek, faktor spoljna sredina i faktor sredstvo u onom trenutku u kojem je on konzumirao. Čovek je onakav kakav je karakterološki određen, a spoljna sredina podrazumeva vaspitanje, ukupnu i društvenu organizaciju, ustrojstvo, školu, mogućnost da zadovolji svoje osnovne životne potrebe, a u uslovima kada mu u adolescenciji sledi identifikacija sa roditeljima (da ne bi bio neki esej iz psihijatrije), sa sportskim idolom, a on nije u mogućnosti da to uradi, onda će on na izvesnu provokaciju u grupi, kada se javlja fenomenologija, kako mi to zovemo čopora,pokušati da zadovolji svoje porive ne prepoznavajući to sada i ovde. Šta sam hteo time da kažem? Ne može se zakonom to sprečiti i zadatak je svih nas, i Vlade u prvom redu da pokuša da izvesne ekonomsko-sociološke potrebe tih mladih ljudi zadovolji, na način da izvesne vrednosti koje postoje, a to su porodične, tradicionalne, nacionalne, koje nisu u međuvremenu zamenjene nekim drugim vrednostima, podstakne, kako do ovog nasilničkog ponašanja ne bi došlo. To je ono što sam hteo da kažem. Drugo, smatram da se samom represijom, na način gde će se odlučivati od strane policije ko je taj ko je potencijalni izazivač nereda na sportskim priredbama, neće mnogo postići. Da završim, da ne govorim dugo, zadatak je svih nas da pokušamo da te mlade ljude usmerimo na način koji je primeren situaciji u kojoj živimo, da ponovim još jednom, tradicijama koje postoje, porodičnom, nacionalnom miljeu, a zakon treba da bude samo jedno od sredstava koje će moći u tome da nam pomogne. U tom smislu ovaj zakon je potreban i uz izvesne amandmanske korekcije, koje su predložile moje kolege, mi ćemo ga prihvatiti. Hvala lepo.
Reč ima narodni poslanik Rajko Baralić, kao član Odbora za bezbednost, koji je imao sastanak u toku sednice Skupštine i to je razlog zašto nije bio prisutan. Da li još neko od poslanika koji su članovi Odbora traži reč? (Ne.) Poslanička grupa Socijalističke partije Srbije 13 minuta.
Dame i gospodo narodni poslanici, incidenti na sportskim takmičenjima ne mogu se, nažalost, rešiti nikakvim zakonom. To je jedan sociološki problem. Ljudi koji prave ove izgrede ne čine to zbog toga što vole ili ne vole sport; na ovaj način ispoljavaju jednu emociju koja ima sasvim druge porive. I, ako mogu da kažem, a da ne budem protumačen kako ne treba, sa porastom demokratije u svim društvima u okruženju i inače raste broj incidenata na sportskim takmičenjima, jer se inače porast kriminala u svetu, nažalost, vezuje za demokratizaciju određenih društava. Ovaj problem bi mogao da bude rešen u zakonskom smislu zakonom o sportu, i rešen je već, ili bi trebalo da bude rešen Zakonom o javnom redu i miru. Zakon o sportu lobi "Crvene zvezde" i "Partizana" već dugo skida iz skupštinske procedure, jer nije rešeno pitanje imovine fudbalskih stadiona "Partizan" i "Crvena zvezda". Podsećam da je stadion "Partizan" vlasništvo Vojske Srbije i Crne Gore, a "Zvezdin" stadion je gradski stadion i da je nemoguće da mi prihvatimo da udruženje građana, kao grupnu svojinu, dobije na raspolaganje ova dva stadiona. Ali, ono što je za nas ovde važno jeste - da li je moguće da je taj lobi toliko jak da suspenduje iz skupštinske procedure zakon o sportu, kojim bi inače moglo ovo pitanje da se razreši na jedan potpun i korektan način. Ukoliko bismo ostali pri stavu da se incidenti na svim javnim dešavanjima rešavaju posebnim zakonima, dobili bismo onda zakon o sprečavanju nasilja na koncertima, na nekim drugim manifestacijama; to bi nas odvelo u prenormiranost. Još jedan element je veoma važan. Ljudi koji prave incidente na sportskim manifestacijama, nažalost, često su direktno podsticani od uprave klubova ili nekih drugih neformalnih centara moći, koji za njihov račun i za njihov interes prave nerede, manifestuju jedan neverovatan stepen nasilja, netolerancije, često dovodeći u pitanje bezbednost svih učesnika u sportskoj priredbi. Tako da, ako hoćemo da budemo iskreni, ne možemo se skoro setiti kada je jedan roditelj odveo maloletno dete na sportsku priredbu, jer već nekoliko godina, zbog bezbednosti svoje dece, nismo u stanju da ih vodimo na sportske priredbe koje bi rado želela da vide. Ranije smo imali priliku, nažalost, da slušamo da se među ovim izgrednicima nalazi cvet mladosti našeg društva. Ovih dana smo dobili priliku da čujemo kako su to ponovo huligani, krug je zatvoren. Želim da kažem da su huligani uvek huligani, da sve treba učiniti da se njihovo ponašanje sankcioniše, ali više od toga treba učiniti da ne dođe do takvog ponašanja. Država ima na raspolaganju instrumente kojima je to moguće postići. Nažalost, oni koji dolaze na sportske priredbe da tamo prave izgrede potiču iz predgrađa, iz socijalno najproblematičnijih porodica. Često su to ljudi koji nisu u stanju da se prehrane. Najčešće su to lica koja nemaju nikakvu kvalifikaciju i najčešće se radi o ljudima koji to što čine na sportskim priredbama čine zato što imaju pomanjkanje identiteta i zato što je to način da budu javno eksponirani i da ostave svoj, nažalost često tragični, pečat na društveni život. Ovaj zakon ima ambiciju da smanji broj izgreda i da smanji broj izgrednika na sportskim manifestacijama. Nisam optimista da će to biti moguće zato što ne postoji ambijent, ne postoji društveni milje koji je neophodan da se ovo kanališe u nekom drugom smislu. Došli smo u apsurdne situacije, da se klubovi navijača zloupotrebljavaju u političke svrhe, da neke od njih direktno instrumentalizuju političke stranke, da za njihov interes i njihov račun rade stvari koje inače nisu dozvoljene ni po Zakonu o političkim strankama, niti po i jednom drugom zakonu koji postoji u našoj zemlji. Neka se svi uzmu u pamet u vezi sa ovim. Ovo zlo je veliko. To društveno zlo je takvo po obimu da smo ovih dana mogli da vidimo kakva je negativna posledica takvog delovanja. Šta je sport a šta nije, gotovo da više nismo u stanju da razgraničimo. U vezi sa konkretnim zakonskim rešenjima - Odbor za bezbednost, koji je jedan od nadležnih odbora, nije prihvatio nijedan amandman Socijalističke partije Srbije, ali želim da kažem i upozoravam narodne poslanike na tu okolnost, da ne dođe do problema kod definisanja sportskih priredbi, pošto ovaj zakon to definiše. Podsećam da manifestacije koje se dešavaju na hipodromima nisusportske priredbe. Po pravilima međunarodnog komiteta sport je samo taj sport, dakle, preponaški sport i dresurno jahanje, galopske i kasačke utakmice ne potpadaju pod sportske manifestacije, već pod nešto drugo. Da se ne dogodi da iz formalnih razloga ne možemo da postupamo prema izgrednicima na hipodromu zbog toga što hipodrom nije sportski objekat de facto ukoliko se na njemu ne održavaju ove dve manifestacije. Mislim da i sama namera u parlamentu da se o ovom zakonu razgovara istovremeno kao i o dva druga zakona, koja se teško mogu dovesti u vezu sa ovim, govori o tome da nismo na najozbiljniji način shvatili ovu problematiku. Takođe želim da kažem da se treba lišiti političkih usluga svih ovih grupa i treba oštro sankcionisati one koji njihove usluge koriste. Dobro znam da vi dobro znate o čemu ja ovde govorim. Pošto mi svi dobro znamo o čemu je ovde reč, onda ne treba imati dilemu odakle zlo dolazi. Ovaj duh je izašao iz boce i treba ga jako pažljivo i jako dugo vraćati tamo gde mu je mesto. Ako smo prema sebi pošteni, ako smo pošteni prema onome što nam valja činiti u ovoj državi, sport moramo da vratimo zbog onih zbog kojih on postoji, a ne da sportska takmičenja najvišeg mogućeg ranga predstavljaju priliku da se ovi ili oni neformalni politički ili neki drugi centri moći tako nadglasavaju sa nekima, a to je mesto koje nije za to određeno i to je vreme koje nije za to određeno. Pošto ne znam da li ima još prijavljenih iz moje poslaničke grupe, nema, imam još vremena? Dobro, i pored toga, evo reći ću još nešto, molim da se u najkraćem mogućem roku zakon o sportu nađe u proceduri Skupštine Srbije zato što on može da rešava problem na način koji je bolji, da nam Uprava za sport podnese nekakve izveštaje. Između ostalog, kako je moguće da dve marketinške agencije, a vode ih supruge najodgovornijih funkcionera u Upravi za sport, to su funkcioneri Demokratskog centra, rade kampanju "Igraj za život", a ne i neke druge kampanje, a to virmanskim nalozima plaćaju njihovi muževi, troše budžetske pare; tih virmana ima i po nekoliko desetina miliona, tu stvar i neke druge raspravićemo onda kada budemo govorili o sportu. Još jedna stvar, zašto već dve godine nemamo na skupštinskim klupama, a imamo u proceduri, zakon o igrama na sreću? On je veoma važan za ovu oblast, jer se iz njega finansira veliki broj klubova. Koji je to lobi koji je u stanju da dve godine drži u fioci zakon o igrama na sreću? Ja znam koji je, a ne znam zašto neko pristaje da to bude tako i zašto nemamo priliku da male sportske organizacije, da humanitarne organizacije i njihove humanitarne potrebe finansiramo iz igara na sreću, a da pri tom širom Srbije gledamo kako se bogate ljudi koji imaju kladionice i druge stvari. To nema nikakve veze sa sportom i sa sportskim klađenjem, ne usuđujem se da kažem ovde sa čim to ima veze, jer mogu da budem kraći za glavu. Zahvaljujem.
Ovim je iscrpljena lista govornika. Da li je narodni poslanik Joca Arsić član Odbora čiji je sastanak održan, da li ste član Odbora čiji je sastanak održan u toku sednice Skupštine? Nemate pravo na reč. Na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč. Pre zaključivanja zajedničkog načelnog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno ovlašćeni predstavnici poslaničkih grupa ili neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 89? (Ne.) Zaključujem zajednički načelni pretres o Predlogu zakona o izmenama Zakona o organizaciji i nadležnosti državnih organa u suzbijanju organizovanog kriminala, Predlogu zakona o dopunama Krivičnog zakona Republike Srbije i Predlogu zakona o sprečavanju nasilja i nedoličnog ponašanja na sportskim priredbama. Prelazimo na 2. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA ZAKONA O ORGANIZACIJI I NADLEŽNOSTI DRŽAVNIH ORGANA U SUZBIJANjU ORGANIZOVANOG KRIMINALA (pojedinosti) Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada Republike Srbije. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Zoran Krasić, Gordana Pop-Lazić, Vjerica Radeta, Milovan Radovanović, Marko Ćulibrk, Dragan Todorović i Bogoljub Zečević. Primili ste izveštaje Odbora za pravosuđe i upravu i Zakonodavnog odbora. Pošto je Narodna skupština obavila zajednički načelni pretres u okviru koga je razmatran i Predlog zakona o izmenama Zakona o organizaciji i nadležnosti državnih organa u suzbijanju organizovanog kriminala, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podnela narodni poslanikGordana Pop-Lazić. Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odborsmatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Gordana Pop-Lazić, podnosilac amandmana.
Kako je predlagač, i pre nego što je isteklo 90 dana, već u prelaznim odredbama ovog zakona koji sada menjamo nagovestio da će odredbe člana 15v, g, d, đ biti preispitane i kako nam je dao mogućnost da intervenišemo u članu 15, mi smo podneli amandman koji ću ja sada obrazložiti, a koji se tiče terminologije ovog zakona, odnosno uvođenja posebne pritvorske jedinice. Dakle, mi tražimo da se naslov iznad člana 15. i član 15. menjaju i glase: "4. Pritvor - Član 15. - U Okružnom zatvoru u Beogradu izvršavaju se mere pritvora koje su određene u krivičnim postupcima za krivična dela određena ovim zakonom. Ministar nadležan za poslove pravde posebnim propisima uređuje organizaciju, rad i postupanje sa pritvorenicima iz stava 1. ovog člana u skladu sa Zakonom o krivičnom postupku i Zakonom o izvršenju krivičnih sankcija." Time se otklanja pogrešno i nepravilno naslovljavanje prostorija u kojima se izvršava pritvor kao jedna od mera za obezbeđenje prisustva okrivljenog i nesmetano vođenje krivičnog postupka. Postavlja se pitanje da li mi to u naš pravni sistem unosimo terminologiju koja nam dolazi iz ozloglašenog, za nas Srbe, Haškog tribunala? Zašto nam treba termin - pritvorska jedinica, kada to svakog Srbina asocira na Hag i na zlu sudbinu koja nas je zadesila, vezano za Haški tribunal? Ima se utisak da je predlagač, tj. ova vlada toliko snishodljiva prema onima koji uslovljavaju donošenje pojedinih zakona i usgalašavanje navodno sa zakonima Evropske unije, da se do te mere dodvoravaju da čine i ono što ne bi trebalo da čine. Ako postoji pritvor, ako postoji zatvor, Okružni zatvor, zašto onda posebna pritvorska jedinica za one koji su osumnjičeni da su izvršili neko krivično delo u suzbijanju organizovanog kriminala? Ima se utisak kao da želite da na taj način pokažete da bi trebalo da budu lakše ruke kada su u pitanju donacije, strani krediti, pa ako priznamo te njihove termine koji nas veoma iritiraju, biće verovatno nešto darežljiviji, a vidim da ni Đelić nije zadovoljan, ni Svilanović nije zadovoljan. Izručiće Šljivančanina, koga su uhapsili, a da li će dobiti ono što su za njega kao obećanje očekivali, to je pitanje. Videćemo kako će proći Solun. Sve izgleda počinje i završava se ipak sa Solunom. Za sada, kako čujemo, u Hagu ima još 17 optužnica, i to protiv onih koji se ne nalaze na teritoriji naše države i nisu naši državljani. Mi ćemo imati na ovoj sednici raspravu o predlogu zakona protiv počinilaca ratnih zločina. Tu opet uvodimo ovaj termin - posebna pritvorska jedinica. Žao mi je što predstavnik predlagača nije tu, da mi objasni zašto idemo sa tim, zašto ne zadržimo terminologiju koja postoji u Zakonu o krivičnom postupku, zašto okružni zatvor ne može da posluži za sve one koji su učinili bilo koje krivično delo, pa čak ako ima i ratnih zločina. Mada, o tom zakonu ćemo naknadno govoriti, jer sam naslov upućuje na to da smo neke unapred osudili na to da su izvršili ratni zločin, iako to tek treba da se dokaže.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika želi reč? Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe Srpska radikalna stranka.
Pored ovih materijalnih razloga o kojima je pričala gospođa Pop-Lazić, ja moram da ukažem i na očiglednu suprotnost ove odredbe zakona o suzbijanju organizovanog kriminala sa Ustavom i sa Zakonikom o krivičnom postupku. Moram da vas podsetim da je prošle godine, oktobra meseca, Savezna skupština usvojila izmene i dopune Zakonika o krivičnom postupku i ugradila je odredbe od 504a do 504h. To su odredbe glave 29a, posebne odredbe o postupku za krivična dela organizovanog kriminala. Odredbom člana 504a stav 2. navedeno je: "Ako odredbama ove glave za slučajeve iz stava 1. ovog člana nije nešto posebno propisano, shodno će se primenjivati ostale odredbe ovog zakonika". Ostale odredbe ovog zakonika o krivičnom postupku kažu "pritvor", a ne kažu "pritvorska jedinica", kada se priča o pritvoru, o uslovima i načinu kako se on određuje, koliko on može da traje, i postoje posebne odredbe u kojima se navodi kako se izvršava ta mera kojom se obezbeđuje obavezno prisustvo okrivljenog radi vođenja krivičnog postupka. Pritvor kao mera sprovodi se u okružnim zatvorima, a Zakonik o krivičnom postupku kaže - Posebna prostorija, odnosno prostorija gde taj čovek boravi dok ne bude okončan krivični postupak. I formalni razlozi ukazuju da mi u posebnom zakonu, za koji ne postoji ustavni osnov da se donese kao poseban zakon na republičkom nivou, nemamo prava da tu prostoriju u okružnom zatvoru gde se privremeno zadržavaju pritvorena lica nazivamo pritvorskom jedinicom, a osim tog zakonskog razloga postoji i ovaj drugi, jer terminologija pritvorske jedinice upućuje na nešto što asocira na Haški tribunal. Uprevodu to je i sud i tribunal, u zavisnosti od teksta koji se čita. Postoje posebna pravila na osnovu statuta, gde same sudije sebi dozvoljavaju da pišu postupak. Možda su oni zbog prevođenja imali potrebu da to nazovu posebnom pritvorskom jedinicom, u okviru Ševeningena, jer je Ševeningen zatvor Kraljevine Holandije, redovni zatvor. U okviru tog zatvora postoje dva bloka, namenjena pre svega za smeštaj optuženih, Srba koji čekaju. Evo vidite, nekoliko meseci nemamo onaj termin "procesuiranje". Valjda su naučili ovi naši rukovodioci i funkcioneri da to u Srbiji ništa ne znači. Mi ovaj pojam ne smemo da koristimo u našem zakonodavstvu, jer on ništa ne znači, i taj pojam ne samo što asocira, nego ne korespondira ni sa Zakonom o izvršenju krivičnih sankcija ni sa Zakonikom o krivičnom postupku, a posebnim zakonom mi ne možemo da narušavamo jedinstveni pravno-politički sistem. Znači, ne radi se samo o terminologiji, radi se i o suštini, jer neko ko se navikao na ovu terminologiju i na ovaj žargon pokušava da nam uvede i taj način razmišljanja, i taj značaj koji Hag daje pojmu pritvorske jedinice. Zato smo i predložili ovaj amandman. Tražimo da Narodna skupština prihvati ovaj amandman, jer ukoliko se ne prihvati ovaj amandman, onda će ovo biti prvi izuzetak, a ukoliko, ne daj Bože, izglasate onaj pretposlednji zakon, koji se tiče ratnih zločina, to će biti drugi slučaj gde se ponovo na najgrublji način krše postojeći zakoni ove zemlje, a Narodna skupština ne sme da krši svoje prethodno donete zakone, pogotovu one zakone koje na opšti način regulišu pojedine oblasti.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Marko Ćulibrk. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Marko Ćulibrk.
Poštovani narodni poslanici, ja sam predložio u amandmanu na član 1. da se pored predloženih članova koji se brišu, članovi 15v, 15g, 15d i 15đ, samo stavovi 2. i 3, izbriše i stav 1, koji glasi: "Iz naročito opravdanih razloga, na obrazloženi predlog specijalnog tužioca ili predsednika posebnog odeljenja okružnog suda, Vrhovni sud Srbije može produžiti pritvor najviše za još tri meseca". Mi predlažemo da se i ovaj stav izbriše, jer, kako stoji u obrazloženju za donošenje ovog zakona, ovi članovi koji su predloženi za brisanje nisu bili u skladu sa Zakonom o krivičnom postupku i sa međunarodnim konvencijama, a i protivustavni su. Mi smatramo da treba obrisati i ovaj stav, jer je neprihvatljivo da se da paušalna ocena, da može na obrazloženi zahtev specijalni tužilac da predloži produženje pritvora za još tri meseca. Koji su to opravdani razlozi? Kada oni postoje? To je vrlo teško ostaviti da jedan čovek odlučuje o tome, jer u praksi vidimo za ova tri meseca da se ovi stavovi politizuju i da pitanje slobode i pritvora više nije pravni ili krivično-pravni princip, nego pre svega postaje politički princip. Zbog toga predlažemo da se i stav 1. člana 15đ izbriše.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika želi reč? (Ne.) Predlog za dodavanje novog člana. Narodni poslanik Zoran Krasić je podneo amandman kojim predlaže da se posle člana 1. doda novi član 1a. Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Usvajanje ovog amandmana ne samo što je pravno moguće, nego je i neophodno da se iz ovog neustavnog zakona izbace sve odredbe koje se tiču ovlašćenja specijalnih organa. Ovlašćenja specijalnih organa za to krivično gonjenje sadržana su u Zakoniku o krivičnom postupku. Ono što je aprila meseca gospodin Batić ovde predlagao da ide kao ovlašćenje, to su sve one odredbe od 15a do 15 ne znam kog slova, kojima su data preširoka ovlašćenja kojima se na najgrublji način krše osnovna ljudska prava svakog pojedinca u ovoj zemlji. Posebno podvlačim, u ovom amandmanu traži se brisanje člana 2. i 3. osnovnog teksta ovog zakona, jer te odredbe su u direktnoj suprotnosti sa odgovarajućim odredbama Zakonika o krivičnom postupku. Te odredbe na jedan potpuniji način regulišu to što predlagač misli da je ovlašćenje specijalnih organa za krivično gonjenje, i oko pritvora, i načina obezbeđenja dokaza, kao i same suštine borbe protiv organizovanog kriminala. U Zakoniku o krivičnom postupku postoje odredbe koje daju mogućnost organima nadležnim za borbu protiv organizovanog kriminala da koriste i simulovane poslove, naravno, u saradnji sa sudom, na osnovu pismenog akta nadležnog sudije, da koriste prikrivenog islednika, da koriste još jednu meru koja se zove kontrolisane isporuke. U odredbama Zakonika o krivičnom postupku, postoji čak i onaj famozni - svedok saradnik. Znači, ako je Narodna skupština Republike Srbije htela da suzbije organizovani kriminal, prekoračila ovlašćenja, formirala posebna odeljenja policije, tužilaštva i suda za krivično gonjenje, onda neka koristi sve ono što postoji u postojećem Zakoniku o krivičnom postupku. Zato je potrebno da se sve te odredbe izbace, kako bi taj zakon koliko-toliko ličio na nešto i da bismo mogli da kontrolišemo izvršnu vlast i sudsku vlast da ne krši ljudska prava. Ovaj predlog zakona i ono što je urađeno za protekla tri meseca sa ljudima koji su hapšeni, medijski blaćeni, čak pravljenje insinuacija da iza organizovanogkriminala stoje određene političke stranke, doduše, evo 15 dana nijedan član Vlade nije optužio SRS da je podstrekač, pa ni finansijer i da ne pričam sve šta smo imali prilike da čujemo, a da bez bilo kakve trunke i krivične i moralne odgovornosti to iznose, pa je zato potrebno da izbacimo ove odredbe o ovlašćenjima i da omogućimo da se u redovnom postupku sprovede kontrola. Ovaj zakon dokazuje onu čuvenu maksimu - bolje je, kvalitetnije, ljudski je da i 1.000 kriminalaca bude na slobodi, a da jedan nevin čovek jedan dan ne prespava u zatvoru. Kako to mislimo da štitimo ljudska prava, sa ovakvim improvizacijama u borbi protiv organizovanog kriminala? U ovoj akciji "Sablja" organizovani kriminal nije uništen, samo je promenio svoje pojavne oblike, formirala se nova mafija, jer je prethodnu trebalo uništiti. To je rezultat ove akcije, a droga i dalje postoji, pranje novca i dalje postoji, organizovani kriminal i dalje cveta, a vlast deluje tragikomično kada dva-tri meseca priča o organizovanom kriminalu, a pre neki dan izađe ministar Dušan Mihajlović i kaže - organizovani kriminal više ne postoji. Ako ne postoji organizovani kriminal, onda šta će nam zakon. Šta će nam specijalna ovlašćenja? Juče sam vam u načelnoj raspravi ukazao: postojeći Zakonik o krivičnom postupku dozvoljava da svako lice za koje postoji veliki stepen verovatnoće, odnosno osnovana sumnja da je izvršilo neko krivično delo skoro četiri godine provede u pritvoru, ali je problem što kod nas ljudi odlaze u pritvor a da ne postoji nijedan dokaz, da se tokom pritvora, istražnog postupka ne obezbeđuje nijedan dokaz, pa da bi se opravdao pritvor i sprovođenje istrage, izmišljaju se, navodno, neka nova krivična dela. To je nedopustivo, to je zabranjeno, to je dokaz da ne idemo ka putu zaštite ljudskih prava i demokratizacije, nego idemo ka represiji.
Pet minuta. Da li koristite i vreme kao ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe? (Ne.) Da li se neko drugi javlja za reč? (Ne.) Na član 2. amandman su, u istovetnom tekstu, podneli narodni poslanici Vjerica Radeta i Dragan Todorović. Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odborsmatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
Prilikom usvajanja Zakona o organizaciji i nadležnosti državnih organa u suzbijanju organizovanog kriminala mi iz SRS smo uložili niz amandmana kojima smo ukazivali Vladi i narodnim poslanicima da je predloženi tekst u suprotnosti sa Ustavom i sa međunarodnim deklaracijama o ljudskim pravima. Kroz ove izmene očigledno je da je Vlada prihvatila, doduše sa zakašnjenjem od dva meseca, deo amandmana SRS, pa se nadam da će, makar i sa zadrškom, biti prihvaćeni i ovi amandmani koje smo danas podneli na izmene ovog zakona o tzv. organizovanom kriminalu. Juče sam rekla da sam, doduše, očekivala da će Vlada predložiti da se ovaj zakon stavi van snage, jer je nepotrebno da u državi postoji zakon koji reguliše materiju koja u državi ne postoji. Ministar Mihajlović kaže da organizovanog kriminala u Srbiji nema. Juče i prekjuče ministar Batić kaže da se hapse neki ljudi koji su članovi zemunskog klana, koji su vršili organizovani kriminal. Ne znam šta je od toga tačno, ali je jedino tačno da i dalje pokušavate sa ovim izmenama zakona da kršite osnovna ljudska prava, i u tom pravcu su i amandmani koje je podnela SRS. Konkretno, ovaj amandman se odnosi na član 2. i njime se predlaže brisanje tog člana, iz razloga što naš Krivični zakonik, i to član 146. Krivičnog zakonika, reguliše ono što je predviđeno u članu 2. Predloga zakona o izmeni zakona o tzv. organizovanom kriminalu. Na potpuno identičan način je ovo rešeno, znači, u članu 146. Zakona o krivičnom postupku. Zašto Vlada i dalje pokušava da ovo zadrži u tom specijalnom zakonu? Jedno logično objašnjenje je da je to iz razloga što Vlada i dalje namerava da pravi razlike među kriminalcima. Za Vladu i dalje postoje dobri i loši kriminalci. Za Vladu i dalje postoje kriminalci koji su spremni na saradnju, tzv. kooperativni i oni koji to nisu, koji nisu kooperativni. Pitam se, ako je Slavomir Banđur kriminalac vezan za zemunski klan, kakva je razlika između njega i Zorana Vukojevića Vuka, koji je takođe označen kao pripadnik zemunskog klana? Jedan je dobar kriminalac, a drugi je loš kriminalac. Zoran Vukojević je dobar kriminalac, zato što daje podatke koji se od njega traže, a ovaj drugi nije dobar kriminalac, zato što daje podatke koji utiču na ugled i legalitet srpske vlade. Što se tiče nas iz SRS, za nas je svaki kriminalac loš kriminalac i mi sigurno ne bismo na ovaj način vršili klasifikaciju i mi bismo identičan propis primenjivali na svakog kriminalca. Sigurno da se ne bismo krili iza izjava nekih kriminalaca i na taj način štitili Vladu, kao što je to već tri dana aktuelno, kada je u pitanju ova vlada i kada je u pitanju pojava nekog Slavomira Banđura i nekog Zorana Vukojevića. Očigledno, bar prema onome što čujemo u medijima, i jedan i drugi su iz iste grupe, ako je ta grupa uopšte na taj način postojala. Sve se dovodi u pitanje, i to pre svega zbog različitih izjava članova Vlade koji se međusobno optužuju. Jedan dan čujemo da je ovaj povezan, drugi dan taj demantuje,kaže - nisam ja, nego je onaj. E, sad,pitam se ja, a zapitajte se i vi, koliko su uopšte članovi Vlade bili u vezi sa zemunskim klanom, a očigledno je u debeloj vezi.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika želi reč? Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Član 2. Predloga zakona treba da ostane. Verovatno će većina da ga izglasa. Ali, budite uvereni da će ostati kao dokaz da smo danima raspravljali u Narodnoj skupštini o nečemu što je besmisleno. Besmisleno je zato što je sve to regulisano Zakonikom o krivičnom postupku. Ako je predlagač smatrao da je potrebno da ostane ovako predložen član 2. zbog nekoliko reči kojima se definiše ko je prvostepeni, a ko drugostepeni organ, onda je i to nepotrebno, jer je u nekim drugim odredbama Zakona o suzbijanju organizovanog kriminala precizno definisao da se radi o posebnom odeljenju okružnog suda i posebnom odeljenju apelacionog suda, koji još ne postoji. Vezivanje prvostepenog i drugostepenog organa u odredbi koja reguliše pritvor je stvarno besmisleno, jer ovu odredbu nijedan sudija neće da primeni. Svi će da primene Zakonik o krivičnom postupku i one odredbe koje regulišu nadležnost sudskih organa. Ali, vidite i sami, Narodna skupština doživljava i ovu vrstu omalovažavanja, jer mi mesecima pričamo ovde o nekim zakonima, vodimo neku raspravu, verujte, pričamo o nekim pitanjima i oblastima koje uopšte ne interesuju naše građane. Verovatno je onaj ko je predložio ovakve izmene zakona došao do zaključka - bolje da se narodni poslanici u ovoj prostoriji bez TV prenosa zabavljaju odredbama besmislenih zakona nego da se nalaze u svojim opštinskim odborima ili na ulicama, na barikadama, gde bi komunicirali sa građanima. Predlagač praktično potvrđuje da mi danas imamo produženo vanredno stanje. Produženo je preko medija, nema TV prenosa, nema mogućnosti da se obratimo našim biračima i da im ukažemo šta sve trpimo od ove vlade poslednjih meseci, da se prosto igramo kao mačka i miš, sada ćemo da menjamo, sutra ćemo to što smo promenili da brišemo. To je verovatno interesantno, verovatno neko smatra da je to najveći domet u političkom delovanju, ali ja moram da upozorim sve, i vlasti opoziciju, da se prema rezultatima ceni uspešnost i neuspešnost neke politike, a ne prema političkom mangupluku - da li će neko da bude dovoljno mudar, dovoljno podmukao da nešto podmetne dok se sve u državi raspada. "Baba peva, češlja kosu, a oko nje gori selo". (Predsedavajuća: Molim vas da govorite o sadržaju amandmana.) Da, da, to je baš sadržaj amandmana, gospođo Čomić, jer je ovaj amandman u direktnoj vezi sa stanjem i sa onim što je radila izvršna vlast i pojedini sudovi i tužilaštva za proteklih nekoliko meseci, jer vi znate da smo mi prošlog puta ovde usvojili jednu odredbu koja kaže - u roku od 90 dana preispitaćemo da li ćemo da primenjujemo zakon. To otprilike dođe kao što je bila ona situacija juče, sa one dve uzastopne opomene poslanicima DSS-a. Uvek kad je sukob između poslanika i Čede Jovanovića pobedi Čeda Jovanović. I sada isto. Kada je u pitanju sukob između ovog zakona i Zakonika o krivičnom postupku koji sadrži te odredbe kojima se garantuje minimum profesionalnosti, prednost dobija Vladan Batić, Vlada Republike Srbije...
Narodni poslaniče, upozoravam vas da ste po Poslovniku obvezni da govorite o sadržaju amandmana koji ste podneli na član zakona i iskoristite poslednji minut za razgovor o sadržini amandmana.
Pa jeste, gospođo, ja sve vreme pričam o pritvoru i pričam o jednoj činjenici koja ne verujem da vam nije poznata. U Zakoniku o krivičnom postupku je apsolutno sve regulisano kada je pitanju pritvor. Apsolutno sve. I, ne možemo da prihvatimo i ne možemo da se pomirimo s tim da nam neko podmeće kukavičja jaja; kroz ovlašćenja organa provlači pritvor i stalno nas vraća na Odluku o uvođenju vanrednog stanja, na naredbu o merama koje se sprovode; da se podsetimo da Ustavni sud nije nije ocenio saglasnost te odluke i naredbe sa Ustavom Republike Srbije. Mi se stalno vraćamo i vrtimo u krug oko jednog te istog pitanja - kako da zaštitimo ljudska prava onih ljudi za koje ne postoji apsolutno nikakav dokaz da pripadaju tome, a oni su medijski oblaćeni, držani su u pritvoru. Pitajte malo advokate koliko su čekali na odobrenje istražnog sudije da se dozvoli poseta. Pa, verujte, tolike hiljade advokata nisu pogrešile kada su htele da štrajkuju, jer jednostavno nisu hteli da učestvuju u ovim postupcima, da budu saučesnici u kršenju ljudskih prava. Sve je to u vezi sa ovim amandmanom, sve je to u vezi sa članom 2. Predloga zakona, koji ne sme da stoji.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Narodni poslanik Bogoljub Zečević je podneo amandman kojim predlaže da se posle člana 2. doda novi član 2a. Da li neko želi reč? (Ne.) Podnosilac amandmana nije prisutan. Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Milovan Radovanović. Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Izvolite, podnosilac amandmana želi reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, poslanička grupa SRS podnela je amandman na član 3. Predloga zakona o organizaciji i nadležnosti državnih organa u suzbijanju organizovanog kriminala zato što smatramo da treba uvažiti odredbe člana 120. Ustava Republike Srbije o vremenu stupanja na snagu zakona ili drugog pravnog akta koji se donosi u Narodnoj skupštini. Svi mi dobroznamo da su u vreme kada se raspravljalo o ovim izmenama i dopunama Zakona o organizaciji i nadležnosti državnih organa u suzbijanju organizovanog kriminala ministar Vladan Batić, kao i poslanici vladajuće većine puno reči izgovorili za ovom govornicom u smislu navođenja opravdanja za donošenje ovakvih izmena i dopuna zakona. Naveli su da je borba protiv organizovanog kriminala i protiv pojedinaca iz organizovanih kriminalnih grupa mnogo efikasnija i biće uspešnija ukoliko se donese zakon, pa i ako je u suprotnosti sa određenim odredbama našeg pravnog sistema i sa međunarodnim važećim aktima. I tada smo rekli, kao i što sada znamo, da su ove odredbe u suprotnosti sa Međunarodnomkonvencijom, sa Poveljom o ljudskim i manjinskim pravima i građanskim i političkim slobodama, ali ste ipak to opravdali i glasali za donošenje ovog zakona. Ovaj uvod pravim baš zbog toga da vam pokažem koliko je besmisleno to što ste doneli ovakav zakon u tako hitnom postupku, da je toliko hitan, toliko bitan, toliko važan, ali sada odjednom u članu 3. Predloga ovog zakona tražite da odredbe ovog zakona stupe na snagu narednog dana od dana objavljivanja u "Službenom glasniku Republike Srbije". Ovde primenjujete izuzetak od pravila koje postoji u članu 120. Ustava Republike Srbije da, osim iz naročito opravdanih razloga, određeni predlog zakona stupa na snagu, po isteku osam dana. Vi u obrazloženju ovog predloga zakona niste naveli koje su to naročito opravdane okolnosti zbog kojih predlažete da ovaj zakon stupi na snagu narednog dana od dana objavljivanja u "Službenom glasniku". Kao potpisnik ovog amandmana smatram da je tu samo jedan razlog koji vas navodi na to da zakon stupi što pre na snagu. Vi ste u Predlogu zakona tražili da član 15đ važećih odredbi ovog zakona, i to stav 1. ostane na snazi, a stavovi 2. i 3. da se brišu. Stav 1. ovog člana predviđa da Vrhovni sud Srbije može da produži pritvor pritvoreniku još za tri meseca, na predlog specijalnog tužioca ili predsednika posebnog odeljenja okružnog suda. Stavom 2. ovog člana vi ste predvideli da ne postoji pravo žalbe na ovakvu odluku o produženju pritvora do tri meseca. Jedino to može da vam bude opravdanje što žurite da ovaj predlog zakona stupi na snagu odmah po njegovom objavljivanju, kako biste preduhitrili mnoge nejasnoće i mnoge razloge zbog čega ste u poslednje vreme, u vreme vanrednog stanja i u vreme produženog vanrednog stanja, preduzeli neke protivpravne postupke i mere, samo da biste opravdali i prikrili nešto što se stvarno desilo u vezi sa ubistvom premijera Zorana Đinđića i svim onim što se posle toga dešavalo.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika želi reč? Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SRS.
Srpska radikalna stranka smatra da ne postoji nijedan razlog da ovaj zakon ne stupi na snagu na način i u rokovima određenim Ustavom Republike Srbije, ali koristimo priliku da kažemo zašto ste predvideli ovaj kraći rok, odnosno narednog dana od dana objavljivanja. Verovatno predlagač računa da na taj način pokazuje blagost, ali prema kome. Pokazuje blagost prema onima koje je tri meseca preko svih medija prozivao, ukazivao i navodno dokazivao da su lica koja pripadaju grupi koja se naziva organizovani kriminal, pa sada prosto nije jasno kada je Vlada ona prava Vlada, koji je njen pravi stav. Da li kada smo menjali ovaj zakon pre nekoliko meseci ili danas? Prošli put je bilo one strogosti, rigoroznosti. Sećate se one izjave ministra Dušana Mihajlovića - ko pokuša maltene, da pruži otpor policiji, biće likvidiran. I odmah sutradan su dva ključna svedoka likvidirana, po sistemu da mrtva usta ne mogu da govore. Sada su se izgleda okolnosti promenile ili, da budem precizniji, prilike su se promenile. Izgleda da oni što preko interneta prate ovaj direktan prenos i u zemlji i u inostranstvu ne mogu više ni da opravdaju ono što je činjeno za ovih nekoliko meseci, od 12. marta 2003. godine, jer očigledno i oni su postali svesni da sve to što je urađeno može da se stavi na jednu kamaru i da se kaže da su to sve dokazi o zloupotrebama vlasti. Ova blagost, da narednog dana stupi na snagu ovaj zakon, bi otprilike značila da bi svi oni koji su u pritvoru ili u nekom stadijumu postupka na osnovu onih odredbi zakona, koje se po članu 1. ovog predloga zakona brišu, praktičnosutradan bili slobodni, pa bi proizašlo da ih je oslobodio zakon i Narodna skupština i da su zbog toga oni pušteni, što naravno nije tačno. Ukoliko postoje razlozi da se ti ljudi puste da se brane sa slobode i da ne budu više u pritvoru, onda nije potreban zakon, ova izmena zakona, nego je potrebno primeniti postojeće zakone. Vidite, izvršnoj vlasti je teško da prizna da je pogrešila, i ove izmene koje su danas na dnevnom redu su uzrokovane svojevrsnim pritiskom koji je došao iz inostranstva. Ne samo od ovih nevladinih organizacija koje se bore za zaštitu ljudskih prava, ne samo od advokata i advokatske komore, nego i drugih međunarodnih organizacija koje jednostavno ne žele da stoje iza ovoga. Mnogi u Savetu Evrope ne žele da se identifikuju sa ovom vlašću. Ova vlast je stvorila sliku kod građana da sve što radi radi uz saglasnost i po nalogu Zapada, a Zapad ne želi da građani Srbije više imaju sliku o njima na bazi predstavnika ove vlasti i to je jedan razlog zbog čega se traži da ovaj zakon hitno stupi na snagu. Puj pike ne važi se, šalili smo se, pogrešili smo. Batića nema, ostavio je samo svoje knjižice. Revoltiran je, ljut, verovatno zato što se smrtna kazna nije vratila. Malo ko od njih ima obraza da bude prisutan ovde i da čuje šta se desilo. Desilo se upravo ono na šta smo upozoravali pre dva meseca da će da se desi. Zato je mnogo bolje, pa makar i neustavan, ali neka u tim završnim odredbama taj zakon stupi na snagu na način kako je to propisano Ustavom. Koristim ovu priliku, pošto smo na kraju ovog zakona, gospođo predsedavajuća, mislim da ovde nemamo kvorum za rad. Celo pre podne ga nemamo, pa bih zamolio da se povade ove kartice, da se utvrdi kvorum i da vidimo ko to želi da radi, a ko to ne želi da radi.
Na predlog narodnog poslanika Zorana Krasića, a po Poslovniku, molim da utvrdimo da li imamo kvorum za rad. Narodnog poslanika bih molila da, poštujući Poslovnik Narodne skupštine, drugi put zahtev za kvorum uobliči u skladu sa Poslovnikom. Konstatujem da imamo kvorum za rad. Da li se po amandmanu na član 3. još neko od ovlašćenih učesnika javlja za reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača želi da da završnu reč? (Ne.) Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 3. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ZAKONA O DOPUNAMA KRIVIČNOG ZAKONA REPUBLIKE SRBIJE (pojedinosti) Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada Republike Srbije. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Živodarka Dacin, Miomir Ilić, Toma Bušetić, Ljubomir Mucić, Marko Ćulibrk, Zoran Krasić, Dragan Ljubojević, Nataša Jovanović, Milovan Radovanović i Stevan Kesejić. Primili ste izveštaje Odbora za pravosuđe i upravu i Zakonodavnog odbora. Pošto je Narodna skupština obavila zajednički načelni pretres, u okviru koga je razmatran i Predlog zakona o dopunama Krivičnog zakona Republike Srbije, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Ovim amandmanom i sledećim amandmanima Srpska radikalna stranka je predložila da se ovi članovi Predloga zakona o dopunama Krivičnog zakona Republike Srbije brišu, iz jednostavnog razloga što su ove dopune višak, nepotrebne, jer duboko zadiru u nešto što se zove rad suda i obavljanje sudijske funkcije. Pokušao sam u načelnoj raspravi da ukažem da u postojećem Krivičnom zakonu, Osnovnom, kako se sad zove, postoji odredba člana 69. kojom je uređena mera - oduzimanje predmeta, i to predmeta koji su korišćeni za izvršenje krivičnog dela i predmeta koji su nastali izvršenjem krivičnog dela. Ukazao sam vam da ukoliko je taj predmet svojina učinioca krivičnog dela, on se oduzima; ukoliko je taj predmet svojina trećeg lica, oduzima se pod određenim okolnostima. Ukazao sam i na onaj treći stav koji kaže da se izuzetno zakonom može propisati da se ova mera obavezno izriče za određena krivična dela. Taj stepen društvene opasnosti i elemente bića svakog krivičnog dela utvrđuje Narodna skupština kada definiše određeno krivično delo i propisuje sankciju i propisuje mere. Prošli put sam ukazao da je to pravo iskoristila Narodna skupština Republike Srbije i da postoji nekoliko članova Krivičnog zakona Republike Srbije u kojima je ta mera kao obavezna i propisana, uz krivičnu sankciju koja se izriče. Ukazao sam i na nelogičnost te procene stepena društvene opasnosti i opravdanosti izricanja ove mere; i možda je baš dobar primer upravo krivično delo iz člana 228. Krivičnog zakona Republike Srbije, a to je izrađivanje i nabavljanje oružja i sredstava namenjenih za izvršenje krivičnih dela. U okviru tog člana ne postoji obavezna mera oduzimanja predmeta. Verovatno se većina vas slaže sa tim da to nije logično, jer ukoliko se kod tog krivičnog dela predmeti obavezno ne oduzimaju, koje bi to drugo krivično delo bilo za koje bi ta mera bila obavezna, ako se posmatra stepen društvene opasnosti, ako se posmatra šta je zaštićeno dobro, ako se posmatra i utvrđuje način na koji je neko krivično delo urađeno. Ovim predlogom zakona o dopunama ovog zakona praktično se dopunjuju samo one odredbe koje smo prošli put ugradili u Krivični zakon Republike Srbije (i to je čitav kompleks krivičnih dela), kojima se navodno štite autorska prava, štite maloletnici, štiti "Majkrosoft", kao autor najvećeg broja kompjuterskih programa koji se očigledno nalaze u nekoj fazi zloupotrebe i potrebna je zaštita. Uopšte ne postoji nijedan opravdani razlog zašto za ova krivična dela da ova mera bude obavezna. Zašto da bude obavezna, kad ta diskrecija postoji kod sudije koji izriče prvostepenu presudu? Prošli put sam ukazao da i kod krivičnog dela ubistva ne postoji obavezna mera oduzimanja predmeta. Ali, po logici, stvari nijedan sudija neće sebi da dozvoli taj luksuz da nekoga osudi za krivično delo ubistva, a da ne izrekne meru oduzimanja pištolja, puške, noža ili drugog sredstva kojim je učinjeno krivično delo. Naprosto, sudije to primenjuju po nekom automatizmu, na bazi sudske prakse, bogate sudske prakse, stavova koji su za sudije praktično obavezujući. Oni u stvari i kreiraju tu kaznenu politiku, stavovi Vrhovnog suda, stavovi svih naših sudova, u pogledu primene odgovarajućih odredbi Krivičnog zakona. Zato ne postoji razlog da mi "Majkrosoft" štitimo i merom obaveznog oduzimanja predmeta, ako je u prometu, ako je nastalo itd. A ukoliko bi ostala ova odredba ... (Predsedavajuća: Pet minuta.) Da li bih ja mogao da nastavim? (Predsedavajuća: Da li koristite drugo vreme? Izvolite.) Ukoliko bi obavezno bilo oduzimanje predmeta, verujte, kod nekih krivičnih dela bismo došli u jednu besmislenu situaciju. Ako je neko na nekom kompjuteru tamo napravio neki virus, ili sa tog kompjutera ušao u neki sistem i poremetio nešto tamo i to sada predstavlja krivično delo, taj kompjuter, možda u vašoj kući, ako je neko obio kuću pa to iskoristio, jeste predmet krivičnog dela i vama se oduzima po ovoj izričitoj odredbi ovog zakona. I to se obavezno ta mera izriče, a slaba je vajda što ćete vi imati pravo na naknadu štete od izvršioca krivičnog dela. Zbog toga je potrebno da ovo bude diskreciono ovlašćenje sudije, koji će, imajući u vidu način na koji je izvršeno krivično delo, stepen društvene opasnosti i sve okolnosti pod kojima je došlo do izvršenja krivičnog dela, a naročito okolnosti nakon izvršenja krivičnog dela, da proceni da li ima mesta primeni ove mere. Ukoliko se ovo ovako zakiva, cementira, onda, verujte, ne postoji logičko objašnjenje zašto to isto nije predviđeno za druga krivična dela. Zar je moguće da i na ovaj način moramo da dokazujemo kako smo, navodno, preduzeli sve mere, ugradili sve u naše propise, kako bismo zaštitili autorska prava stranaca? Pa mi valjda štitimo autorska prava naših ljudi, naših građana. Odakle taj poriv da sve što dolazi kao nalog mora da se sprovede, pa makar bilo besmisleno u našim okolnostima? Ovo možda ima opravdanja u Nemačkoj, u Francuskoj, ali u našem pravno-političkom sistemu je ovo tragikomično, jer devalvira i ovaj naš sud, devalvira postojeće stavove sudske prakse, obavezujuće sudske prakse, isključuje mogućnost da sudija utvrđuje sve okolnosti i da procenjuje, a predlagač čak ide toliko daleko da u obrazloženju navodi nekoliko stvari koje direktno vređaju sve ljude koji se bave profesijom sudije. Praktično je ovo zakon kojim se izražava nepoverenje prema sudijama. Zašto nepoverenje? Zar i na ovaj način treba da se lustriraju? Zar i na ovaj način treba oni dodatno da se stiskaju, pritiskaju, da moraju po svaku cenu nešto da rade? Okolnosti, recimo, ukazuju da uopšte nije opravdano da se izriče ta mera. Narodna skupština je ovlašćena da proceni stepen društvene opasnosti. Narodna skupština je ovlašćena i dužna da vidi da li je taj stepen ugrožavanja ljudskih prava nastupio, da je potrebno da se kod svih ovih krivičnih dela obavezno izriče ova mera. Mi iz Srpske radikalne stranke smatramo da u čitavom kompleksu ovih krivičnih dela obuhvaćenih ovom dopunom Krivičnog zakona ne postoji nijedan razlog da ova mera bude obavezna, već treba prepustiti sudijama da, u skladu sa propisima, u skladu sa zakonom, procene, utvrde i odluče da li će da se primeni ova mera. Naravno, i ova tačka dnevnog reda se uklapa u onu pređašnju priču, zbog koje sam opomenut, bavimo se trivijalnim stvarima, ipak selo gori, zapamtite.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika javlja za reč? (Ne.) Ako ne, sledeći amandman po sadržaju je predlog da se posle člana 1. doda novi član 1a. Narodna poslanica Živodarka Dacin podnela je amandman kojim je predložila da se posla člana 1. doda novi član 1a, kojim se posle člana 54a Zakona dodaje naziv novog krivičnog dela i novi članovi 54b i 54v. Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Podnosilac amandmana želi reč. Reč ima narodna poslanica Živodarka Dacin.
Poštovano predsedništvo, poštovane kolege narodni poslanici, jeste da nas je malo ovde prisutnih, ali verujem da postoje kolege koje se sećaju da je etiologija ovog amandmana zapravo počela 9. ili 10. aprila ove godine, kada smo imali poslednje izmene i dopune Krivičnog zakona. Ja sam imala ovaj amandman i tada. On nije prihvaćen, sa obrazloženjem ministra Batića da bi trebalo ovo ugraditi sa prvom narednom izmenom koja će doći i da bi trebalo uraditi tu pravno-tehničku redakciju. Postavlja se pitanje da li smo mi uopšte kompetentni i da li ima smisla da na isti način obrazlažem amandman, ako ministar Batić nije ovde prisutan. Ja se slažem da je u izveštaju za uvođenje ovog novog krivičnog dela od strane Odbora za pravosuđe i upravu odbijen amandman, kao i svi amandmani koje su podneli opozicioni poslanici, ali postoji jedan zaključak koji kaže da je Odbor zaključio da zatraži od Ministarstva pravde izveštaj po pitanju potrebe uvođenja novog krivičnog dela nasilnog oduzimanja i trgovine novorođenom i maloletnom decom, što je zapravo smisao amandmana, koji sam u ime SPS-a ponovo predložila. Ja mišljenje od Ministarstva pravde nemam. Mislim da bi zaista bilo suvislo da odgovor bude da ne postoji potreba uvođenja novog krivičnog dela kada smo svi svesni činjenice da postoji sumnja, ali dozvolite da se utvrdi istinitost, da li je opravdana ili ne, da je sve više u javnosti prisutno da su mnoge majke iz porodilišta izašle bez svog deteta, čak sa neadekvatnom dokumentacijom iz bolnice na koji je način beba, nažalost, egzitirala. Postoji sumnja da su ta deca, odnosno novorođenčad zloupotrebljena, roditelji sumnjaju da se nalaze u drugim porodicama. Da li zaista mi možemo da damo sebi za pravo da onemogućimo da ovakvo krivično delobude u našem krivičnom zakonu? Prošli sam put govorila - porodice su, nekih 130 potpisa sam ja imala u rukama, ima ih i više, pokušavale da samo dođu do istine. Kakva će ona biti, poražavajuća ili ne, dozvolimo tim ljudima, tim porodicama, tim roditeljima da utvrde istinu šta se zaista desilo sa njihovom novorođenom decom. Ne znam koliko mogu još da apelujem, jer mi je jasno da ćete svi vi poslanici od većinskih poslanika iz DOS-a, a od njih zavisi da li će se ovaj amandman prihvatiti ili ne, ja znam da je ministar Batić tu i ako bi dao svoje obrazloženje i bio za to ovde javno pred vama da se uvaži ovaj amandman, da ćete vi glasati za isti. Molim vas, razmislite još jednom, nemojmo da sve ostavimo i prepustimo slučaju do onog dana za glasanje koji je stvarno totalno obesmišljen ovim poslovnikom koji postoji u ovoj skupštini, jer više niko ne zna ko za koji amandman glasa, samo se glasa za one kada Vlada prihvati i kada su vladajući poslanici za one ako su opoziconi poslanici podneli, da ne prihvate, a verujem da nam je to bliskije i da malo više razmišljamo o svakom amandmanu ponovo kada je glasanje, jer bismo mnoge stvari popravili u ovoj našoj zemlji Srbiji. Zahvaljujem se.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika prijavljuje za reč? (Ne.) Na član 2. amandmane u istovetnom tekstu su podneli narodni poslanici Dragan Ljubojević i Miomir Ilić. Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odborsmatra da je amandman pravno moguć. Podnosilac amandmana želi reč, gospodin Dragan Ljubojević.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovo je peti ili šesti put, više se ni zna koji put, u zadnjih godinu i po dana kako imamo ovde na dnevnom redu ovaj zakon, odnosno Krivični zakon Republike Srbije, zakon o izmenama i dopunama Krivičnog zakona Republike Srbije i to je dokaz kakvu politiku u ovoj oblasti vodi izvršna vlast u Srbiji i kakvu politiku vodi Ministarstvo pravde. Dakle, od slučaja do slučaja, kada neko eventualno izvrši neki pritisak, kada se, ne daj bože, nešto desi, menjaju se od situacije do situacije, prema potrebi, odredbe Krivičnog zakona. Član za koji je SRS predložila da se briše jeste član 2. Predloga zakona o dopunama Krivičnog zakona Republike Srbije, odnosno to je praktično stav 4. člana 183a Krivičnog zakona Republike Srbije koji definiše neovlašćeno korišćenje autorskog i drugog srodnog prava. Ova prethodna dva stava, odnosno tačke, definišu šta je to neovlašćeno korišćenje autorskog i drugog srodnog prava, koja je to zaprećena kazna za ovo krivično delo, i ovaj stav 4. koji se dodaje glasi- predmeti, odnosno deo predmeta krivičnih dela iz stava 1. i 2. ovog člana i sredstva za njihovo izvršenje oduzeće se, a predmeti krivičnih dela uništiće se, u skladu sa zakonom. Postavlja se pitanje da li je bilo neophodno da se izvrši ovakva dopuna zakona, jer moramo nešto ostaviti i sudskoj grani vlasti, odnosno sudijama da oni ocenjuju da li će i u kojim slučajevima sudskom presudom naložiti, odnosno doneti odluku da se predmeti krivičnih dela i sredstva za njihova izvršenja unište. To je propisano Krivičnim zakonom i postoji mogućnost. Mi smatramo da bi sudijama to trebalo da se ostavi,da oni procenjuju kada i u kojim slučajevima treba da dođe do uništavanja predmeta krivičnih dela, odnosno do zaplene sredstava kojima su krivična dela izvršena. Činjenica jeste da je piraterija, odnosno falsifikovanje video-traka, filmova, nosača zvuka, poprimilo velike razmere i da toga ima na svakom koraku, ali to nije u zadnjih mesec dana. To je pojava koja je već nekoliko godina prisutna ovde kod nas. Postavlja se pitanje zašto se u ovom momentu poseglo za ovakvim predlogom izmena i dopuna, posebno, podvlačim još jednom, što Krivični zakon ostavlja mogućnost sudiji da donese na osnovu svoje procene ovakvu odluku. Postavlja se pitanje šta će se desiti ako u nekoj drugoj oblasti neko izvrši neovlašćeno korišćenje autorskog i drugog srodnog prava, odnosno ako izvrši falsifikat, ako neko falsifikuje cigarete. Ne može da se analogno primenjuje u ovom, nije u potpunosti identično krivično delo kao ovo ovde, ali je vrlo slično. Radi se o falsifikovanju, odnosno o neovlašćenom korišćenju neke licence, odnosno nečijeg naziva. Da li će se i onda automatski vršiti uništavanje cigareta i da li je bilo propisano i na osnovu čega su pompezno pre godinu i nešto dana, spaljivane cigarete u "Sartidu"; da li je i onda bilo naloženo, odnosno propisano zakonom da se ta roba, koja je po drugom osnovu zaplenjena (odnosno učinjeno je krivično delo), uništava? Dakle, ovaj član zakona, odnosno Predlog zakona o dopunama Krivičnog zakona Republike Srbije govori kakvo je stanje u sudstvu, i odnos izvršne vlasti prema sudijama, odnosno prema pravosuđu. Vi jednostavno nemate (a kažem vi, jer mislim na izvršnu vlast, iako predstavnika izvršne vlasti nema ovde) nikakvog poverenja u sudsku granu vlasti i zato ovakve izmene i dopune moraju jasno da obavežu sudije da donose ovakve odluke kao što je precizirano ovom izmenom zakona.
Da li drugi podnosilac amandmana želi reč? (Nije prisutan.) Da li neko drugi od ovlašćenih učesnika želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SRS.
Ovaj amandman se odnosi na član 183a - neovlašćeno korišćenje autorskog i drugog srodnog prava. Evo nekoliko primera za ovo krivično delo, i šta bi značila obavezna primena ovoga što se dopunom ovog zakona ugrađuje. To je krivično delo, ko neovlašćeno, u celini ili delimično, reprodukuje, prikaže, izvede, predstavi, prenese izvođenje, umnoži, stavi u promet, emituje, da u zakup ili na drugi način iskoristi, naravno neovlašćeno, tuđe autorsko delo. Tuđe autorsko delo je film. Tuđe autorsko delo je sve ono što je snimljeno na jednom CD-u. Ukoliko se taj film stavi na filmsku traku i prikaže, a da prethodno neka televizija nije zaključila ugovor sa distributerom i autorom, to prikazivanje na Televiziji "Politika", Televiziji PINK ili na bilo kojoj televiziji je neovlašćeno korišćenje tuđeg autorskog prava. Za tu situaciju nam Vlada predlaže da to prihvatimo. Obavezno ide ova mera, a ona bi otprilike glasila, i po logici stvari bi se izvršila na sledeći način - predmeti krivičnih dela iz ovog člana i sredstva za njihovo izvršenje oduzeće se. Znači, oduzima se ta kaseta ili taj CD, na kome je neovlašćenosmešten film koji je prikazan, ali verovatno i sva emisiona tehnika jedne televizijske stanice. Možda je ovo komplikovano da se shvati. Ukazaću na drugi primer. Ukoliko neko uzme i na jednom CD-u nareže nekoliko pesama različitih pevača, a nema saglasnost autora i pusti u svom kafiću, ovlašćeno službeno lice može da dođe i da kaže: "Ne, ti neovlašćeno koristiš tuđe autorsko pravo, i zato što koristiš tuđe autorsko pravo, oduzima ti se taj CD, oduzima ti se pojačalo, zvučnici itd". Tako će to biti, ukoliko usvojimo ovo što nam je Vlada predložila. A ukoliko se to prepusti sudiji, onda bi sudija procenjivao šta treba da se oduzme kao vid te mere, pod kojim uslovima, a sigurno bi i sudska praksa u oblasti autorskih prava zauzela jedan čvršći stav, radi objektivne, nepristrasne i uvek iste primene ove odredbe zakona. Na ova dva primera sam pokušao da vam dokažem koliko je besmisleno ukoliko se na ovakav način pooštrava kaznena politika. Ona postaje tragikomična. Na bazi ovog člana i ove mere, sve televizije, sve radio-stanice, sve kafiće u ovoj zemlji možete da zatvorite već sutra. Ne verujem da je cilj predlagača da se zatvori sve. Verovatno selektivno nešto da se pozatvara, to jest da moji žive, a tuđi neka crknu. Otprilike to je to, pošto je to kontratolerancija kod nas. Ali, nemojte da prihvatamo ovo. Vidite da nas ova vlada vara. Podmetnuće nam kukavičija jaja. Ispadamo mi smešni. Sudije nam se smeju kada pročitaju šta je Narodna skupština izglasala. Još se nije smirio onaj smeh u tužilaštvu da Vlada bira zamenike javnih tužilaca. Bili su ovde da polažu zakletvu, a ljudi su se krstili i kažu: "Aman, šta radite u ovoj skupštini, pa ovo nikada nije bilo, niti će biti". Vodimo računa. Bolje prihvatite ovo sada, nego kroz dva meseca pod nekim pritiskom. Ovi iz DSS-a sigurno će da vas prijave.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Ovim završavamo rad u prepodnevnom delu, a popodnevni deo sednice nastavljamo nakon pauze u 15,00 časova raspravom o amandmanu na član 3, koje su u istovetnom tekstu podneli narodni poslanici Nataša Jovanović i Toma Bušetić.
Dame i gospodo narodni poslanici, molim vas da, radi utvrđivanja kvoruma, ubacite identifikacione kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da imamo kvorum za rad. Na član 3. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Nataša Jovanović i Toma Bušetić. Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se ovaj amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, poslanička grupa SRS tražila je da se član 3. predloženog zakona o dopunama Krivičnog zakona Republike Srbije briše. Mi smo više puta imali slučajeve, u ovom sazivu Narodne skupštine, da nam i ministar Batić i neki drugi ministri predlažu tzv. leks specijalise. Kada bi postojao takav izraz u pravnom smislu za samo jedan član zakona, to bi bio ovaj član 3. predloženog zakona. Naime, o čemu se radi? Ovaj član 3. reguliše šta sudije treba da rade u slučaju da se utvrdi određeno krivično delo, kako se sankcionišu počinioci tog krivičnog dela i šta im se oduzima. Kaže se da se u članu 186a postojećeg zakona posle stava 3. dodaje stav 4. koji glasi: "Uređaji i sredstva kojima je učinjeno krivično delo iz stava 1. ovog člana, koji su u svojini učinioca, oduzeće se". Postavlja se pitanje na šta se ovo odnosi. Odnosi se samo na slučaj računarske opreme, odnosno podataka koji se nalaze u nekom računaru. A propo toga, želela sam da vam kažem, čvrsto uverenje svih razumnih ljudi u ovoj zemlji, a naročito onih radnika juče u Kragujevcu, Nišu i gladnih širom Srbije, jeste da ova decenija neće biti, naročito pod vlašću DOS-a, decenija u kojoj će svaki zaposleni imati računar kod kuće, računar na poslu, rutinski listatie-mail, koristiti internet itd, jer situacija je takva da ljudi kada se probude ujutru razmišljaju gde im je sto dinara da kupe osnovne životne namirnice. Nama je jasno zašto je došlo do ovog člana zakona, potpuno bespotrebno, kada imamo odredbe Osnovnog krivičnog zakona koji smo usvojili pre mesec dana, a gde se jasno kaže šta nosioci pravosudnih funkcija treba da urade, odnosno da oduzmu sva sredstva koja su koristila počiniocu krivičnog dela. Međutim, ovde se pojavljuje jedna druga dimenzija, a to je direktno mešanje, na ovakav način, zakonodavne u sudsku granu vlasti, jer ako se i pored postojanja Osnovnog krivičnog zakona, gde su sadržane sve ove odredbe, sada samo izdvaja ovaj član koji se tiče računarske opreme, odnosno podataka u računaru, zaista se postavlja pitanje šta je sa drugim drastičnijim slučajevima, o čemu je juče mnogo više govorio gospodin Krasić u načelnoj raspravi. On je spomenuo samo neke. Dakle, neko može da proizvodi određenu vrstu oružja, ovde mu se ne oduzimaju ta sredstva, niti alati, niti oružje koje je on proizveo protivno zakonu, a učinio krivično delo. Ako pojedini nadrilekari, a mnogo ih je u Srbiji danas koji vrebaju naivne ljude, koji su nažalost oboleli ili članovi njihovih porodica, proizvedu neka farmaceutska nelegalna sredstva, to nije navedeno u ovom članu zakona. Jasno je sasvim da postoji Osnovni krivični zakon koji nalaže sudijama šta treba da rade i da nije bilo takve hajke i da se sudije ne plaše, mnogi od njih, predstojeće lustracije i ovakvog uplitanja zakonodavne u sudsku granu vlasti, mnogo bi ozbiljnije radili svoj posao. Ovako, jasno nam je, i kod svih ovih političkih hapšenja, kao i kod besprimernih obračunavanja kroz sredstva medija sa ljudima koji ništa nisu zgrešili; imamo slučaj našeg člana, istaknutog srpskog radikala, gospodina Momira Markovića, člana najvišeg stranačkog tela koji je na pravdi Boga u zatvoru već mesec dana i sudsko veće mu je bez ikakvog osnova produžilo dalji pritvor. Ako je već predlagač hteo da uvodi ovakve članove zakona, najbolje bi bilo da se i vi, gospođo Mićić, shodno tome ponašate, onako kao i Vladan Batić, pa da počinioce za nas najvećeg dela ovde u Skupštini Srbije, falsifikovanja i krivotvorenja kod identifikacionih kartica, najoštrije kaznite, oduzmete im mogućnost da dalje učestvuju u radu, jer ta manipulacija se nastavlja... (Predsednik:Upozoravam vas na prekoračenje dozvoljenog vremena.) ... sve vreme.
Da li se prijavljuje za reč narodni poslanik Toma Bušetić? (Da.) Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poslanička grupa SPS predložila je brisanje člana 3. koji se odnosi na izricanje mera oduzimanja predmeta upotrebljenih za izvršenje krivičnih dela ili predmeta nastalih izvršenjem krivičnih dela. Smatramo da su ove odredbe apsolutno nepotrebne, jer u postojećem zakonu su i kaznene odredbe već rešene, napisane, tako da je ovaj deo na neki način izlišan. Znači, u važećem zakonu bez dopuna te sankcije su predvidele i novčanu kaznu i zatvorsku kaznu. Nisu ni male, odnose se na vremenski period do tri godine i na visinu novčanih kazni do 6.000 dinara. Znači, smatramo da je ova materija već regulisana postojećim odredbama Osnovnog krivičnog zakona kojima je data mogućnost pravosudnim organima, znači sudijama, da u zavisnosti od težine krivičnog dela i ugroženosti državnog interesa izreknu meru oduzimanja predmeta upotrebljenih za izvršenje krivičnih dela ili predmeta nastalih izvršenjem krivičnih dela. Uvođenje ovakvih odredbi o obaveznom oduzimanju predmeta, ovim predloženim izmenama i dopunama, jednostavno nije dobro. Tako se izjednačava stepen opasnosti raznih krivičnih dela. Znači, generalno gledano, smatramo da su ove odredbe višak, da su nepotrebne i, jednostavno, čak i u uslovima kada je zakon napisan tako, kada su norme izuzetno dobre, ništa ne znači, jer ako se primenjuje selektivno neće imati svoju pravnu validnost. Primera radi, mi smo tokom svih ovih godina imali nekoliko takvih zakona, Zakon o ekstraprofitu, a on se uglavnom odnosio na funkcionere bivšeg režima, na višak stambenog prostora, dok su one najkrupnije, najvažnije "ribe", koje su sada bliske vlasti, ostale takoreći nedodirnute. Primera radi, Zakon o prijavljivanju imovine na vrednost preko 20 miliona dinara isto će biti selektivan, gotovo sam uveren. Pre nekoliko dana produžen je rok od 30. juna do 31. oktobra. Smisao svih ovih zakona na neki način se devalvira. Ono što je važno i što treba reći u ovom trenutku jeste da je i ovo pitanje, a konkretno, radi se o ovom mom amandmanu, znači neovlašćeno korišćenje računarske opreme ili mreže, jedno sasvim sporedno pitanje u odnosu na moguća pitanja koja je trebalo da se nađu na dnevnom redu ove skupštine, a to su pitanja vezanaza ekonomiju,socijalu i pitanja od najznačajnijeg državnog interesa. Naravno, mi se time ne bavimo. Skupština se na neki način obesmišljava, pošto nema TV prenosa, a i samom tematikom o kojoj se raspravlja na Skupštini.
Da li se još neko prijavljuje za reč od ovlašćenih učesnika u raspravi? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SRS.
Prilikom prethodnih izmena i dopuna Krivičnog zakona, verovatno i nesvesno, mada smo upozoravali, desilo se to da je kada su u pitanju računari i ta tehnika predviđeno nekoliko krivičnih dela, koja u suštini predstavljaju jedno krivično delo. Suštinske razlike između krivičnog dela obuhvaćenog članom 186a i 186v skoro da i nema, jer se radi o neovlašćenom korišćenju računara i računarske mreže i prouzrokovanju odgovarajuće štete na računaru i računarskoj mreži. U pitanju je neozbiljan predlog predlagača i vašu pažnju bih skrenuo na ovaj član da ukažem da se ovom dopunom praktično ugrađuje novi stav 4. koji glasi: "Uređaji i sredstva kojima je učinjeno krivično delo iz stava 1. ovog člana, koji su u svojini učinioca, oduzeće se". Tu je napravljena razlika. Znači ne oduzimaju se predmeti i sredstva koji su upotrebljeni, bez obzira čije su vlasništvo, nego samo ukoliko je to u svojini učinioca ovog krivičnog dela. A kako se ovo krivično delo izvršava? Ako neko ošteti, prikrije, izbriše,izmeni i na drugi način učini neupotrebljivim podatke ili program u jednom računaru. Znači sredstvo izvršenja ovog krivičnog dela je neka druga računarska oprema, pa čak i obična disketa ili običan CD, pa čak ne mora ni to, nego pristup internetu i ulazak u kompjuter nekog drugog korisnika. Oduzimanje je vezano samo za izvršioca i ukoliko je on vlasnik te opreme kojom je izvršio to krivično delo, ali mi smo danas svedoci činjenice da postoje posebne firme koje se bave proizvodnjom virusa i programa, antiprograma, koji imaju zadatak da uništavaju baze podataka drugih korisnika, tako da se kao izvršilac javlja pojedinac - fizičko lice, ali to on čini u ime i za račun svoje firme, organizacije, ili jednog sistema. I, evo, na ovom primeru vidi se stvarno besmislenost obaveznog izricanja ove mere, jer ova mera se praktično odnosi samo na izvršioca, vezana je za učinioca dela, a ne univerzalno za sredstvo izvršenja krivičnog dela. A praksa pokazuje da po pravilu ova krivična dela vrši pojedinac, kao deo jednog sistema, jedne firme koja želi ulaskom u podatke konkurenta da načini štetu konkurentu - fizičko lice je instrument nekog pravnog lica. Zato je potrebno da se ovaj amandman usvoji i da se prepusti sudiji koji sudi u konkretnom predmetu da proceni da li da se oduzimaju predmeti, kome se oduzimaju predmeti, kada i pod kakvim uslovima, jer mogućnost izvršenja ovog krivičnog dela podrazumeva da se koriste različita sredstva: od sredstava beznačajne vrednosti jedne flopi diskete, do čitavog računarskog sistema koji vredi nekolikodesetina hiljada evra. To najbolje može da proceni sudija koji ima sve činjenice, ima uvid u sve okolnosti pod kojima je izvršeno krivično delo, a ovakvo zacementirano obavezivanje je apsolutno suprotno, jer se ne postiže svrha zbog koje je ovo i predviđeno kao krivično delo. Uostalom, sva ova krivična dela vezana za korišćenje računara su tako loše postavljena u našem Krivičnom zakonu da će praktično ove odredbe biti neprimenljive u praksi.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 4. amandmane u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanici Milovan Radovanović i Ljubomir Mucić. Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se ovaj amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li želite reč? Reč ima narodni poslanik Milovan Radovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, poslanička grupa SRS podnela je ovaj amandman zbog toga što smatramo da treba regulisati ovu materiju u Osnovnom krivičnom zakonu, što je i učinjeno, tako da je to suvišno u izmenama i dopunama Krivičnog zakona Republike Srbije koje Vlada predlaže Skupštini; jer, tu postoji nelogičnost i besmislenost i dupliranje onoga što već postoji i regulisano je Osnovnim krivičnim zakonom. Naravno da mi iz SRS pokušavamo da vam objasnimo i da vas ubedimo u besmislenost ovog predloga. Znamo da nećemo uspeti, ali ćemo vam bar reći da je to tako i sa ovim predlogom zakona i sa ovim članom na koji smo podneli amandman. Već je rečeno od strane poslanika SRS da je oduzimanje predmeta krivičnog dela kao i sredstava za njegovo izvršenje predviđeno članom 69. stav 3. Osnovnog krivičnog zakona i ovim predlogom vi u stvari uvodite imperativnu odredbu da sudija prilikom svakog pojedinačnog slučaja mora da oduzme predmet i sredstva za izvršenje krivičnog dela. Zašto je to tako? Čega se vi u stvari plašite? U ovom konkretnom slučaju u članu 186v već je postojećim Krivičnim zakonom predviđeno u stavu 1. - ko napravi računarski virus u nameri da ga unese u tuđ računar ili računarsku mrežu i ako nastane šteta tom prilikom kazniće se zatvorom do jedne godine, odnosno u drugom slučaju do tri godine. Ovim zakonom se predviđa (stav 3.) da se sredstva kojima su učinjena krivična dela iz stava 1. ovog člana oduzimaju. Mi predlažemo da se ovaj član 4, kojim se predviđa dodavanje stava 3. u Osnovnom krivičnom zakonu, briše, zato što je besmislen. Uostalom, dobar softver sa određenim kvalitetnim znanjem i sa jednom običnom disketom može da stvori virus sa ili bez štete, svejedno je, i vi ne možete da naložite sudu, on će sam proceniti da li je opravdano da takvu jednu disketu oduzme kodsvakog pojedinog slučaja. Međutim, šta je ono što tu stoji? Da li možda, računajući i one prethodne odredbe koje se nalaze u članu 2. i 3. Predloga zakona, stoji vaš strah od nečeg drugog? Da li se možda plašite da putem računara ili da se pojavi video kaseta iz Šilerove, pa vi kod prvog prikazivanja ili prvog javljanja, pa i putem računarskog internet sistema odmah naložite sudu dazapleni i oduzme sve diskete i sve video kasete?
Reč ima narodni poslanik Ljubomir Mucić.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničke grupe SPS podneo sam amandman na član 4. Predloga zakona o dopunama Krivičnog zakona Republike Srbije i svojim amandmanom predložio ono što je najnepopularnije kod podnošenja amandmana na predloge zakonskih akata, a to je brisanje. Poslanička grupa SPS je podnela četiri amandmana kojima je predložila brisanje članova kojima su predložene dopune Krivičnog zakona imajući u vidu i ono što je napisano u obrazloženju. Naš principijelni stav je da se kroz izmene ovog zakona ne izriču mere oduzimanja predmeta upotrebljenih za izvršenje krivičnih dela ili nastalih izvršenjem krivičnih dela. Iz kojih razloga? Pa, ta pitanja su već regulisana odredbama člana 69, tj. nastanak štete odredbama članova 84. i 87. Krivičnog zakona i zbog toga smo mi principijelno protiv ovakvog unošenja i dupliranja mera u okviru jednog zakona. S druge strane, ova izmena člana 4. faktički je izmena člana 186v tog zakona gde se reguliše pitanje pravljenja virusa na računarskoj opremi ili upućivanja virusa radi nanošenja štete drugom licu. Pored kaznenih odredbi koje su propisane u ovom članu, znači ko napravi računarski virus u nameri da ga unese u tuđi računar ili računarsku mrežu, a bude otkriven pre upućivanja, kazniće se novčanom kaznom ili zatvorom do jedne godine. Da li će biti veća šteta ako neko plati novčanu kaznu i oduzme mu se računarska oprema, jedan kompjuter, u odnosu na štetu koja se napravi jednom računarskom sistemu? Na primer, ako naš računarski sistem ovde u Skupštini zahvati neki virus i, ne daj bože, u nekom slučaju dođe do utvrđivanja stvarnog broja prisutnih poslanika u sali prilikom zasedanja u odnosu na broj kartica koje se nalaze u poslaničkim jedinicama. Mislim da će sa te strane veća šteta biti nego što će nekome biti šteta što ćete mu uzeti kompjuter, miša ili neku tastaturu sa kojom se tamo igra. Da li se sa ovim pitanjem razrešava problem koji je nastao i rezultat je krivično delo? Ne, tom čoveku koji napravi virus ili napravi štetu drugome nije zabranjeno da kupi sledeći kompjuter, da napravi opet virus, da krene opet u ofanzivu i opet da nanosi štetu. Po meni, bolje bi rešenje bilo sprečiti takve da se u narednom periodu bave tom delatnošću i da na taj način omogućavaju uništavanje računarskih sistema i kompjuterske opreme drugih lica. Zbog toga mislim da ova mera koja je ovde predviđena, da se uređaji i sredstva kojima su učinjena krivična dela iz ovog člana oduzimaju tom licu, s tim što on ima pravo da odmah nakon toga, ako se izrekne neka uslovna mera, kupi kompjuter i dalje da se igra i dalje da pravi probleme drugima. Mislim da sa ovog stanovišta zaista treba prepustiti sudijama i sudskoj praksi da ova pitanja regulišu kroz visinu nastale štete, koja je prouzrokovana unošenjem virusa, ili da na neki način kroz uslovne mere osude, odnosno donesu krivičnu presudu za one koji su takvo krivično delo izvršili. Mislim da kroz izmene ovog zakona i uvođenjem jedne ovakve prakse zakonodavna vlast sve propisuje, a sudija će biti samo puki i formalni potpisnik sudske presude protiv onih koji su izvršili krivično delo, bez obzira kolika je materijalna, odnosno druga šteta prouzrokovana.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Ovim članom Predloga zakona praktično se stvara veća šteta nego što se štiti nešto u pravnom poretku. O čemu se zapravo radi? Da bi me poslanici shvatili, iskoristiću dva konkretna primera, naravno iz perioda kada to nije bilo krivično delo. Prvi primer odnosi se na Republičku izbornu komisiju, septembra, oktobra, novembra i decembra prošle godine. Znate i sami da smo kao članovi Republičke izborne komisije, a ja sam to bio, bili u jednoj neprijatnoj situaciji da tražimo jedinstveni birački spisak na jednom CD-u koji je navodno dostavilo Ministarstvo za državnu upravu i lokalnu samoupravu. Kada se na video-bimu pojavio prvi natpis prvog podatka sa tog CD-a videlo se da je autor tog CD-a Ministarstvo unutrašnjih poslova. Na pitanje čiji je ovo CD, odmah se pojavio virus i više niko nije mogao da vidi niti taj CD, niti da izvrši pretragu. Četiri sata sam pokušavao pretragu na posebnom kompjuteru u Narodnoj skupštini, koji je podoban za isščitavanje tog CD-a. Osim prvog na biračkom spisku upisanog u opštini Zvezdara dalje taj CD nije mogao da se otvori. Ne zbog nedostatka brzine tog kompjutera, nego što se kasnije ispostavilo da postoji neki virus. Znači, virus je neko napravio u Ministarstvu unutrašnjih poslova. Verovatno vam je poznato da taj jedinstveni birački spisak nikada nije ni postojao i da je to što se nudilo bio običan surogat. Koristim priliku da ukažem, mada je moje računarsko znanje vrlo skromno, da ti virusi postoje i neko ih proizvodi da bi zaštitio svoj program, da bi zaštitio svoje podatke i da bi ih usadio onome ko neovlašćeno pokušava da koristi te podatke i taj računar. Na taj način je praktično stav 1. ovog člana 186v besmislen, jer je vrlo teško u istraživanju bića ovog krivičnog dela pronaći ovaj element - sa namerom da se unese u tuđi računar. Njegov kvalifikovani oblik nalazi se u stavu 2. koji kaže - kada se prouzrokuje još i šteta. Zato ću iskoristiti drugi primer. Bio sam u prilici da koristim neke stenograme Republičke skupštine. Naravno, omogućeno mi je da sa disketom dođem do pisarnice, da se presnimi taj podatak koji me interesuje i da kući na svom računaru pokušam da to otvorim. Šta se desilo? Desilo se da je moj kompjuter dobio virus, otišli su svi programi, načinjena je šteta, naravno, sve u vreme kada to nije bilo krivično delo, to ponovo podvlačim; ali, ako bi se to desilo danas, onda po ovome što predlaže Vlada, pošto bi prijavio MUP-u da mi se to desilo, MUP bi došao u Republičku skupštinu i pokupio sve kompjutere i sva sredstva Republičke skupštine gde je napravljen taj virus ili odakle je krenuo taj virus koji je došao u moj kompjuter. Ne verujem da je predlagač ovo imao u vidu, ali ukazujem poslanicima da ako se tako nešto desi, a verovatno će se desiti, ne samo sa kompjuterima Republičke skupštine nego i drugih državnih organa, onda će obavezivanjem sudije da mora da izrekne obavezno ovu meru svi naši državni organi ostati bez kompjutera i bez svih donacija za računare. Zato je dobro da se prihvati ovaj amandman i da se prepusti sudijama da odlučuju o tome kada će da primene ovu meru.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 5. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Stevan Kesejić i Marko Ćulibrk. Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se ovaj amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Stevan Kesejić.
Dame i gospodo narodni poslanici, možda izgleda da ovaj amandman u stvari predstavlja nešto nevažno za vas dosmanlije, međutim za nas poslanike Srpske radikalne stranke u stvari pokazuje kakva ste vi vlast, upravo zbog toga što se u članu 5. izmena i dopuna Krivičnog zakona govori o stupanju na snagu ovog zakona, pa se kaže u članu 5. da ovaj zakon stupa na snagu narednog dana od dana objavljivanja u "Službenom glasniku Republike Srbije". Dakle, govori se o dopuni Krivičnog zakona Republike Srbije na dopunu zakona Krivičnog zakona Republike Srbije, koji je inače donesen mesec dana ranije, pa je u tom članu zakona koji smo pre mesec dana ovde imali na dnevnom redu već stajalo da ovaj zakon stupa na snagu narednog dana od dana objavljivanja u "Službenom glasniku". Pa kakva je onda izmena i dopuna ove dopune? Tu nema nikakve izmene i dopune. To je srpska škola, prepisano. Međutim, nas poslanike iz Srpske radikalne stranke to mnogo ne brine, što ste vi nepismeni, nego nas brine što ne poštujete Ustav, jer u Ustavu Republike Srbije kaže se da zakoni stupaju na snagu osmog dana po objavljivanju u "Službenom glasniku", što bi bilo normalno i primereno svakoj demokratskoj vlasti, sem ovoj koja je nedemokratska. Ja bih mogao da kažem da bi moglo i drugačije da stoji u ovom članu 5, da se ovaj zakon, recimo, može i retroaktivno primeniti. Može se primeniti na dan kada je predsednik Vrhovnog suda Sonja Brkić objavila da će se i dalje sprovoditi hapšenja, zadržavati u zatvoru, i pored ukidanja pritvora i zakona koji je ukinut, i da će se pronaći modus da se to pravno sprovede. Dakle, može se u ovom članu reći da će ministar pravde naređivati kada će se određeni zakoni retroaktivno primenjivati, kada narednog dana, a kada kroz tri meseca, kad vi više ne budete ovde. Iz tih razloga smatram da se ovaj član zakona o izmeni i dopuni mora menjati i prilagoditi onome što Ustav Republike Srbije predviđa, a to je da se zakon može primenjivati osmog dana od dana objavljivanja u "Službenom glasniku". Sve ove izmene i dopune koje su posve besmislene, a o čemu su poslanici Srpske radikalne stranke govorili, nisu ni bile potrebne, da se već postojeće odredbe Krivičnog zakona dopunjuju time što će se samo selektivno primenjivati, uz one beznačajne stvari, a krupne stvari će vam promicati i dalje ćete, na osnovu vaših prava i mogućnosti, kršiti i Ustav i sve zakone i donosićete zakone u onim rokovima kako vama to odgovara. No, nadam se da to još neće dugo trajati i da ćete veoma brzo shvatiti da će ovakvi pogubni, besmisleni predlozi doći, ne mogu reći glave, ali sigurno će dovesti do gubljenja vlasti poslanika DOS-manlija koji se smeškaju, a u stvari se radi o kršenju Ustava koje oni zdušno podržavaju. Mi vam zbog toga ukazujemo na ovaj član, kako bi naše generacije zapamtile kakvu su vladu imale od 2000. do jeseni 2003. godine.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? Narodni poslanik Zoran Krasić.
I ovim amandmanom pokušavamo da skupštinskoj većini skrenemo pažnju da su ovakve odredbe Predloga zakona, kojima se propisuje da zakon stupa na snagu narednog dana od dana objavljivanja, neustavne, i pokušavamo po ko zna koji put da vam ukažemo da u Ustavu Republike Srbije postoji odredba koja obavezuje, koja glasi da zakoni i drugi propisi ili opšti akti stupaju na snagu najranije osmog dana od dana objavljivanja. To je neki standard. Zašto standard? Jer se procenjuje da je taj rok od osam dana primeren rok da se građani upoznaju sa zakonom i da shvate koja su njihova prava, njihove obaveze, koje su njihove odgovornosti, da u slučaju nekog postupka ne dođu u situaciju da se pozivaju da oni nisu znali da je postojao zakon, da je objavljen zakon, da ne bi bili u nekoj vrsti pravne zablude. Nažalost, mi imamo situaciju da nam se profesori prava nalaze u pravnoj zabludi, pa ako bi se i građanin pozvao da nije ni znao da je zakonom nešto bilo regulisano, onda verovatno to i zaslužuje neko opravdanje. Dakle, nema tog naročito opravdanog razloga, kada je u pitanju dopuna Krivičnog zakona, niti ga je predlagač naveo, koji je taj razlog koji nalaže da ovaj zakon tako brzo stupi na snagu, a da građani nisu u mogućnosti da saznaju šta se to promenilo u Krivičnom zakonu. Da je predlagač, kojim slučajem, u obrazloženju ovog zakona naveo - vodi se toliko i toliko krivičnih postupaka, pa je potrebno obavezati sudije ovom dopunom zakona da obavezno izriču ovu meru, ova mera je eventualno potrebna zbog toga da bi se sprečile velike, štetne posledice zbog virusa, neovlašćenog korišćenja autorskih prava itd, pa da nešto i prihvatimo, da shvatimo da postoji neki naročito opravdani razlog da ovaj zakon stupi na snagu pre uobičajenog roka stupanja na snagu. Međutim, predlagač nije našao za shodno, osim jedne stereotipne rečenice, da navede nijedan iole ozbiljan i razuman razlog zašto je potrebno da ovaj zakon stupi na snagu praktično sutradan od dana objavljivanja. Mi po ko zna koji put upozoravamo da to prelazi praktično u jednu neustavnu praksu ove Narodne skupštine. Ne možemo mi da prihvatimo sve što Vlada predloži, i ne treba da prihvatimo. Narodna skupština je veći čuvar Ustava nego što je Vlada Republike Srbije. Vidite, danas je republički Ustavni sud doneo odluku i utvrdio da Uredba Vlade Republike Srbije kojom je odobreno otvaranje onih dosijea nije u skladu sa Ustavom Republike Srbije. Dve godine je bilo potrebno Ustavnom sudu da to odluči; i tada je to bilo neustavno, pre dve godine, ali je sada odlučio pošto sledi lustracija i onaj dopunski zakon, da bi se sprovela lustracija, upućuje da zakonom regulišemo pitanje otvaranja dosijea. Vidite kako se zloupotrebljava vlast, izvršna, sudska, pa i ova zakonodavna. Svojevrsni oblik zloupotrebe je i to što zakon stupa na snagu narednog dana od dana objavljivanja, a u Ustavu postoji jasna norma koja obavezuje da to može biti najranije osmog dana od dana objavljivanja. Vodite računa, usvojte ovaj amandman, niti se nešto dobija, niti se nešto gubi, ali demonstriramo to da nam je stalo do ustavnosti i zakonitosti.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? Narodni poslanik Marko Ćulibrk, podnosilac amandmana na član 5.
Poštovani narodni poslanici, podneo sam amandman na član 5. Predloga zakona o dopunama Krivičnog zakona Republike Srbije. Ovim amandmanom predlažemo da se član 5. briše, zato što smatramo da je neustavan. To već postaje praksa, da svi zakoni stupaju na snagu sledećeg dana od dana objavljivanja u "Službenom glasniku", iako je član 120. Ustava Republike Srbije veoma izričit, da svi zakoni stupaju na snagu osmog dana od dana objavljivanja u "Službenom glasniku". Ne vidim razlog zašto je hitan postupak, toliko da počinje da važi ovaj zakon sutradan od objavljivanja, jedino ako se ne želi steći utisak da predlagač zakona radi nešto veoma važno, ili da je ovo toliko važna materija da je stvarno neophodno da se prekrši Ustav i da počne zakon da važi od sledećeg dana od objavljivanja u "Službenom glasniku". Hvala.
Hvala. Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Nema prijave.) Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, predstavnik predlagača nije prisutan da da završnu reč, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Prelazimo na 4. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O SPREČAVANjU NASILjA I NEDOLIČNOG PONAŠANjA NA SPORTSKIM PRIREDBAMA (pojedinosti) Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada Republike Srbije. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Nebojša Leković, Veroljub Arsić, Zoran Krasić, Nataša Jovanović, Vjerica Radeta, Slobodan Janjić, Dragoljub Stamenković, Goran Cvetanović, Dragan Ljubojević, Dragan Čolić, Vitomir Plužarević, Zlatan Jovanović, Branislav Blažić, Petar Jojić, Milorad Mirčić, Stevan Kesejić, Milovan Radovanović, Srboljub Živanović, Lazar Marjanski, Ljubomir Kragović, zajedno Petar Petrović, Miloš Lukić i Adam Urošević, zajedno Vladimir Dobrosavljević, Dragan Šormaz i Vukosav Tomašević, zajedno Toma Bušetić, Momir Radoičić i Sreten Mitrović, zajedno Milan Janković i Rade Bajić, zajedno Radojko Petrić i Nebojša Jović, zajedno Rade Bajić i Rajko Baralić, zajedno Golub Rajić i Miomir Ilić, zajedno Miomir Ilić i Dragan Jovanović, zajedno Joca Arsić i Živanko Radovančev, zajedno Branko Ružić, Đura Lazić i Dragan Jovanović, zajedno Marko Ćulibrk i Đura Lazić, zajedno Đura Lazić i Sreten Mitrović, zajedno Hranislav Perić i Dragan Todorović i zajedno Radojko Petrić i Golub Rajić. Narodni poslanik Nebojša Leković pisanim putem povukao je amandman kojim je predložio brisanje poslednjeg stava u članu 8. Primili ste izveštaje Odbora za odbranu i bezbednost i Zakonodavnog odbora, kao i mišljenje Vlade Republike Srbije o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila zajednički načelni pretres u okviru koga je razmatran i Predlog zakona o sprečavanju nasilja i nedoličnog ponašanja na sportskim priredbama, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Veroljub Arsić. Vlada predlaže da se ovaj amandman odbije, Odbor za odbranu i bezbednost nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odborsmatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 1, a mišljenje Odbora za bezbednost sam dobio, mišljenje Vlade o svom amandmanu još uvek nisam, tako da ne znam ni obrazloženje zašto Vlada moj amandman nije prihvatila; tek sada dele amandmane, odnosno mišljenja Vlade na zakon koji se sada završio. Mislim da bi skupštinske službe mogle malo ozbiljnije da rade svoj posao. Ja sam u svom amandmanu tražio da se organizatoru, ovim zakonom daju određena ovlašćenja, da mu se u članu 1. daju i dužnosti. Često je u ovoj skupštini bilo polemike, pa čak i od predsednika Narodne skupštine, da narodni poslanici ne treba da imaju samo prava, već i obaveze, znači, ovlašćenja i dužnosti. Ne vidim razlog zašto to ne bismo definisali u jednom ovakvom zakonu. Kažem da mi nije poznato zašto je Vlada odbila ovaj amandman, jer on u suštini ne menja koncepciju i Predlog zakona, ideju zbog čega je zakon u raspravi i u proceduri, već u zakonu stvaramo jednu doslednost od njegovog prvog do poslednjeg člana. Ta obaveza ili dužnost, bili ste svedoci da vidite kakve posledice postoje ako zakonski nije to regulisano, na ovoj nedavno održanoj vaterpolo utakmici kada je organizator imao ovlašćenje da različite grupe navijača iz dva suprotna navijačka tabora pušta na dva različita ulaza, ali nije tako postupio, jer nije bio obavezan i nije bio dužan. Imao je ovlašćenje da na mestu gde se održava sportska manifestacija postavi zaštitnu ogradu - opet to nije uradio, jer po njihovim zakonskim propisima nije bio dužan. Kada je došlo do divljanja, umesto da publiku koja je nanosila štetu i ugrožavala zdravlje učesnika same manifestacije udalji, nije to urađeno. Ti Slovenci se stalno predstavljaju kao neka zemlja koja je nedodirljiva i koja je ispred nas, a sada imamo priliku da jednim ovakvim zakonskim predlogom konačno uspemo da napravimo jedan zakon koji je po svemu bolji nego njihovi zakonski propisi. Odbor za bezbednost je odbio, taj veliki policajac Šutanovac, i sva sreća što od njega ne zavisi bezbednost u ovoj državi; kažem da mi još uvek nisu poznati razlozi. Inače, dužnost, to je onaj deo gde sam hteo da zakon bude dosledan od prvog do poslednjeg člana, dužnosti organizatora se često spominju i u članu 8, 9, 11, 12, u članu 13. čak dva puta i u članu 15. To je taj razlog, da sam zakon ima doslednost od prvog do poslednjeg člana, da ima jedan kontinuitet. Ovaj amandman je odbijen samo iz jednog razloga, jer je amandman podneo poslanik SRS.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Ovim amandmanom SRS je pokušala da skrene pažnju predlagaču da se nalazimo u oblasti koja se zove - ljudska prava. Govorimo o slobodama i pravima građana da se okupljaju, da prisustvuju na javnim skupovima i da učestvuju na tim javnim skupovima. Kada god se priča o slobodama i pravima čoveka, obično se potencira jedna odredba našeg Ustava koja kaže da su te slobode, prava i dužnosti građanina ograničene istim slobodama, pravima i dužnostima drugih građana. Ono što se javlja između njih jeste nadležni državni organ. Po pravilu nadležni državni organ se najčešće javlja kao izvršilac nečega što možemo nazvati zloupotrebom ili kršenjem ljudskih prava. Ovim amandmanom smo hteli da potenciramo upravo to da se ovim zakonom uređuje jedan suženi deo iz oblasti okupljanja građana, ali želimo da potenciramo ovlašćenja i dužnosti nadležnih državnih organa, da se ne bi prekoračenjem tih ovlašćenja i dužnosti došlo u onu drugu zabranjenu zonu, a to je zloupotreba sloboda i prava čoveka. Ovo je uvodni amandman, on je što se tiče SRS dosledno prosleđen kroz sve amandmane koje smo uputili na ostale članove Predloga zakona, gde pokušavamo da jasno razgraničimo šta su to mere prevencije, šta su mere represije. Neki put se i pojavi potreba da se merama represije očuva neophodni mir, a radi očuvanja slobode i prava čoveka, drugih osoba i drugih lica. Nažalost, sada smo dobili mišljenje Vlade Republike Srbije i ako ste mogli da pročitate obrazloženje zašto se ne prihvata ovaj amandman videli ste da Vlada Republike Srbije uopšte nije ni shvatila amandman. Oni govore da su reči "obaveza" i "dužnost" sinonimi za jedno te isto, ali to nije sasvim svejedno. Reč "obaveza" u ovom članu odnosi se na organizatora, a ono što mi amandmanom tražimo da se upiše kao dužnost odnosi se na nadležne državne organe. Eto kako komuniciramo, kao da su oni gluvi telefoni, mi o babama, a oni o žabama, i tako je u ovoj Narodnoj skupštini. Znači, mi smo za jasno razgraničenje šta bi to bile dužnosti, obaveze i prava organizatora priredbi, a šta nadležnost državnih organa, jer, verujte, ovaj zakon za ovakav oblik, kako je Vlada predložila, praktično nema ustavni osnov i mnogo bi bilo bolje da se ovaj predlog zakona povukao i da se usaglasio sa nekim postojećim rešenjima. Mi imamo Zakon o okupljanju građana, imamo Zakon o javnom redu i miru, imamo Krivični zakon Republike Srbije. Moram da kažem, mada nema ovih društveno-sportskih radnika, pošto je sada prelazni rok, moramo da imamo u vidu da sportska udruženja i savezi imaju svoja obavezujuća pravila koja se takođe tiču odgovarajućih mera koje treba da obezbede normalno odvijanje takmičenja i sigurnost građana koji prisustvuju takmičenjima. Nažalost, mi ovim zakonom tretiramo nešto što je samo vrhunski sport, tako bi po sadržini ovog zakona bilo, ali po nekim odredbama, on se tu primenjuje na seoske lige, gde je praktično nesprovodiv ovaj zakon, jer ako bi se insistiralo na odredbama ovog zakona u nekoj seoskoj fudbalskoj ligi, praktičo, svi fudbalski klubovi bi bili odmah zabranjeni po ovom zakonu, jer ni teoretski ne mogu da dođu u situaciju i u taj položaj da ovde ispune tražene uslove kao minimum. Zato predlažem da se prihvati ovaj amandman i da se koliko - toliko učini normalnim ovaj predlog zakona.
Nema više prijava za reč o ovom amandmanu. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Nebojša Leković. Vlada predlaže da se ovaj amandman odbije. Odbor za odbranu i bezbednost prihvatio je ovaj amandman, sa pravno-tehničkom redakcijom koju je predložio taj odbor, a sa kojom se saglasio podnosilac amandmana. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li ima prijava za reč o ovom amandmanu? Podnosilac amandmana nije prisutan. Da li neko drugi želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Toma Bušetić, Momir Radoičić i Sreten Mitrović. Vlada predlaže da se ovaj amandman odbije, Odbor za odbranu i bezbednost nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li ima prijava za reč? Reč ima narodni poslanik Toma Bušetić.
Dame i gospodo narodni poslanici, grupa poslanika SPS predložila je amandman koji se odnosi na član 2. stav 3, da se reči "interval od jednog časa pre početka (utakmice ili sportske priredbe) zamenjuju rečima "interval od tri časa pre početka" (utakmice ili sportske priredbe). Radi se, naravno, o vremenu održavanja sportske priredbe. To pre svega znači šta se smatra vremenom održavanja. U ovom osnovnom predlogu se kaže da je to vremenski interval od jednog časa pre početka utakmice ili sportske priredbe do jednog časa nakon njenog završetka. Znači, mi smo ovo proširili, da faktički organizator utakmice, sportske manifestacije, bilo koje druge sportske priredbe nosi odgovornost znatno ranije, tri sata pre početka tih sportskih priredbi. Šta je ovde najvažnije? Najvažnije je što se zakon o sprečavanju nasilja i nedoličnog ponašanja pre svega odnosi na velike sportske manifestacije, na velike utakmice. Sada je možda Nebojša Leković, jer je on bio predlagač, ili Vlada, smatrao da više u Srbiji nema velikih utakmica, i naravno on je samo delimično u pravu, od kada je DOS došao na vlast i fudbal nam je na najnižim granama. No, naravno, pošto će DOS vrlo brzo otići sa vlasti, onda će i fudbal da se oporavi, pa ćemo ponovo imati velike utakmice. Doći će i "Real" i "Barselona", i velike fudbalske reprezentacije, Nemačka, Holandija, gde će biti veliki broj navijača. Svi vrlo dobro znamo kada je prisutno 100.000 navijača da je potrebno da se sama organizacija spremi sa značajno većim vremenom. Navijači ulaze ne sat vremena pred utakmicu, ulaze tri - četiri sata. Smatram da je ovaj naš amandman apsolutno sa dosta smisla. Mislim da će predlagač prihvatiti ovaj naš amandman. S druge strane, kada govorimo o ovim malim utakmicama, zbog čega poslanici SPS insistiraju da se ta odgovornost nosi tri sata pre početka utakmice? U jednoj ligaškoj utakmici, mislim da je druga ili treća liga, tamo u mom kraju, u Svilajncu i Despotovcu, došlo je do utakmice i dva sata pre početka utakmice navijači domaćeg tima su doneli mrtvački sanduk i pripretili sudijama. Rekli su im - ako ne navijate i ne sudite u našu korist, završićete ovde. Naravno, organizator je pokušao da ih istera, ali nije vredelo. Navijači su opkolili mrtvački sanduk. Suština je u tome. Sat vremena je malo. Ili, s druge strane, ako govorimo o ovim velikim sportskim priredbama, mi imamo velike utakmice na malim stadionima. Evo u Kranje pre nekoliko dana, samo par hiljada gledalaca je bilo. Došlo je do opšteg napada linča,ne samo naših navijača, nego najvažnijih funkcionera koji su tamo bili prisutni. Ali, srećom oni su odmah uputili demarš i slovenačkoj Vladi oštar protest, i hrvatskoj Vladi i zatražili izvinjenje od njih. Iza toga je došlo do sprečavanja svakog incidenta u Srbiji. Ali, pošto oni to nisu uputili, onda je došlo do eksplozije i napada na hrvatsku Ambasadu.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi prijavljuje za reč? (Ne.) Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Petar Petrović, Miloš Lukić i Adam Urošević. Da li ima prijava za reč? (Da.) Vlada predlaže da se ovaj amandman odbije, Odbor za odbranu i bezbednost nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Adam Urošević.
Uvaženo predsedništvo, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, na trenutak sam bio u nedoumici, naravno odmah po prijemu izveštaja Odbora za odbranu i bezbednost, u kome oni prihvataju amandman gospodina Lekovića na član 2, koji predlaže da se u vreme održavanja sportske priredbe računa 90 minuta pre i 90 minuta posle održane sportske priredbe. Međutim, želja da aktivno učestvujemo u izradi ovog zakonskog projekta je preovladala i dozvolite mi da vam obrazložim amandman Stranke srpskog jedinstva. Nedolično i huligansko ponašanje učesnika ne samo na sportskim priredbama, već i na ostalim manifestacijama, uključujući i koncerte raznih grupa i ostale javne skupove, odraz je nezadovoljstva i frustracija i dela neobuzdane destruktivnosti ili destrukcije koju svaka ličnost od nas nosi u sebi. No, to je pitanje kojim treba da se bave sociolozi i stručnjaci za psihologiju. Predlog ovog zakona je praktično pokušaj da se obavezama kako organizatora tako i ostalih učesnika sportskih priredbi, i kaznenim merama artikuliše ovo nedolično ponašanje. Na član 2. Predloga zakona, koji definiše šta su to sportske priredbe i vreme održavanja sportskih priredbi, poslanička grupa SSJ uložila je amandman da se posle stava 3. doda novi stav 4. koji bi glasio: "Vreme održavanja sportske priredbe povećanog rizika, u smislu ovog zakona, je vremenski interval od dva časa pre početka i nakon završetka sportske priredbe". Mi u Stranci srpskog jedinstva rukovodili smo se pre svega našim iskustvima, jer većina nas su nekadašnji sportisti, sada koliko - toliko uspešni sportski radnici i organizatori. Zbog toga napominjem da prilikom održavanja ovih manifestacija, gde je povećan rizik za određene izgrede, još možda dva ili tri časa pre početka manifestacija dolaze navijači raznoliko obojeni i raznoliko orijentisani. Zato bi trebalo usvojiti ovaj amandman, pogotovo jer se odnosi samo na ona takmičenja koja se kvalifikuju kao takmičenja sa povećanim rizikom. Hvala na pažnji.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika javlja za reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Nebojša Leković. Vlada predlaže da se ovaj amandman odbije. Odbor za odbranu i bezbednost je prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko od ovlašćenih učesnika želi reč?(Ne.) Na član 3. amandmane su zajedno podneli narodni poslanici Milan Janković i Rade Bajić. Vlada predlaže da se ovaj amandman odbije, Odbor za odbranu i bezbednost nijeprihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odborsmatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Milan Janković.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženo predsedništvo, poslanička grupa SPS podnela je amandman da se u članu 3. stav 1. menja i glasi: "Organizator sportske priredbe dužan je da osigura bezbedno održavanje sportske priredbe u saradnji sa MUP-om i da preduzme sve mere kojima se predupređuje i onemogućava izbijanje nasilja i nedoličnog ponašanja gledalaca". Evropskom konvencijom o nasilju i nedoličnom ponašanju gledalaca na sportskim priredbama, koju je naša zemlja ratifikovala 26. jula 1990. godine, državni organi su obavezni da obezbede upotrebu adekvatnih sredstava javnog reda protiv izbijanja nereda i nedoličnog ponašanja kako u neposrednoj blizini i unutar stadiona, tako i na prilaznim putevima koje koriste gledaoci. Nadamo se da ćete poštovati Evropsku konvenciju i prihvatiti ovaj amandman. Hvala.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi prijavljuje za reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanikZoran Krasić. Vlada predlaže da se amandman odbije, Odbor za odbranu i bezbednost nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odborsmatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
SRS smatra da treba da se preformuliše član 3. Predloga zakona, jer u suštini predstavlja osnovni član ovog zakona kojim treba da se definiše za šta je ko odgovoran, koliko je odgovoran i ko je za šta nadležan. Predlažemo da član 3. zakona glasi: "Za održavanje reda na sportskoj priredbi odgovoran je organizator. Poslove zaštite lične i imovinske sigurnosti učesnika sportske priredbe i drugih građana, održavanja javnog reda i mira, bezbednosti saobraćaja i druge poslove koji se odnose na obezbeđivanje sportske priredbe obavlja MUP". Novi treći stav bi glasio: "Kad sportski savez, sportsko društvo, sportska organizacija, odnosno klub poveri organizaciju sportske priredbe ili vršenje određenih poslova u organizaciji sportske priredbe drugom pravnom ili fizičkom licu, dužan je da vrši nadzor nad sprovođenjem mera utvrđenih ovim zakonom". Na ovaj način se jasno definiše za šta je odgovoran organizator, šta je dužnost Ministarstva unutrašnjih poslova i šta u situaciji kada organizaciju neke sportske priredbe sprovodi treće lice, znači ne klub, ne domaćin, nego treće lice, a imamo čestu situaciju kada su u pitanju ove naše sportske dvorane poput "Pionira" i drugih, koje nisu vlasništvo nekog kluba, već njima gazduje javno preduzeće i ono vrši neke usluge u korist organizatora te priredbe; onda je organizator dužan samo da sprovede nadzor, jer po definiciji i po delatnosti te firme koja gazduje sportskim objektom, ona treba da bude zadužena za red i bezbednost. Naravno, Vlada ovo nije mogla da prihvati, jer u celom konceptu ovog zakona nalazi se jedno zamešateljstvo i doza nepreciznosti koja otprilike ima za cilj da kompletnu odgovornost, pa čak i za javni red i mir na sportskom terenu, prebaci organizatoru, a onda, verujte, policija je u mogućnosti da tačno odredi da li će se nemiri desiti na jednoj utakmici ili ne. To je naša realnost. Svi izbegavaju sa ove skupštinske govornice da pričaju o tom problemu. Mi nemamo problem huligana, kao što to neko predstavlja. To što se dešava na našim utakmicama, to je sociološki fenomen, to nema veze ni sa fizičkom kulturom, ni sa sportom, nego ima veze sa profesionalnim sportom i sa biznisom. Takvi događaji i takvi nemiri su potrebni tom sportu, kako bi opstao u žiži interesovanja. Pogledajte ove strane lige, NBA itd. To dešavanje, atmosfera pre i tokom utakmice i nakon utakmice, to je veliki cirkus u kom se okreću i peru velike pare. To je naša realnost. Naravno, problem predlagača zakona je što je tu situaciju smestio, trudeći se da bude objektivan, i na jedan fudbalski teren, koji je bio njiva pre nekoliko godina, a gde su deca iz nekog sela napravila klub gde amaterski igraju i imaju neki međuseoski rivalitet. Ovaj zakon je tamo nenormalan, neprimenjiv. U suštini, sve ovo što mi nazivamo huliganstvom zavisi od MUP-a. Dokaz za to, evo nekoliko primera. Pre 20 i 30 godina su se igrale fudbalske utakmice. Ko su bili gledaoci? Bili su svi građani Srbije, - i mladi, i stari, i penzioneri, i žene, i deca - i nije bilo nekih nemira. Dolazili su ljudi, navijali, bilo je rivaliteta između navijača jednog i drugog kluba. Najveći stepen nedoličnog ponašanja je bio što komšiji osvane karikatura na vratima, ako je omiljeni klub izgubio prethodnog vikenda. Kako to, sad je postao sociološki problem, pa ovde slušamo teorije o identifikaciji, šta se nudi omladini, šta se nudi ovima, šta se nudi onima. Sociološki problem je postao onog momenta kada je neko u MUP-u zaključio da može da se manipuliše navijačima, klubovima navijača. Odraz te manipulacije jeste što je na svakoj utakmici moguć nemir. Ukoliko je MUP zaključio da ne treba da bude nemira na nekoj utakmici, neće biti nemira. Šta je do sada MUP koristio radi suzbijanja nemira? Krivični zakon i Zakon o javnom redu i miru. To i danas postoji. Zašto to ne primenjuje? Ne primenjuje. Potrebno je da se desi svojinska transformacija u nekim našim velikim klubovima za koje smatraju da su veliki pogoni, a koji mogu da prodaju poprilično igrača u inostranstvo i da se zarade pare. Tu su jedine pare u sportu sada, u ovom profesionalnom sportu, od trgovine ljudima koji pristaju da budu roba, ali to je naša neminovnost. To nema veze sa fizičkom kulturom. Mi posvećujemo pažnju nečemu što MUP u svakom trenutku može da reši i da reguliše. Naravno, ima obavezu. Svaka sportska priredba je takođe javni skup i ona se prijavljuje, kao što smo mi prijavljivali mitinge, tribine, prijavljuje se, postoji neko obezbeđenje, minimum reda koji se garantuje. Naše Ministarstvok unutrašnjih poslova je zaključilo da treba da manipuliše tom decom i da stvara odgovarajuću klimu u društvu i da kažu - to su sociološki problemi, to su huligani, njih treba nekako sprečiti, pa sada vezati i sportske klubove za klubove navijača da oni snose odgovornost. Sportski klubovi sa svojim klubovima navijača gotovo da nemaju nikakve veze. Mnogo veće veze ima državna bezbednost koja ih instruira po potrebi, kada treba da se napravi koji incident. Postoji ovo što je BIA, eto, ako ne postoji državna bezbednost, postoji BIA koja po potrebi to aktivira. Ovo što vi nazivate huliganima, to su te "delije", "grobari", oni u žargonu kažu - jedino priznajemo specijalce, s njima je dobra tuča, a sa ovim saobraćajcima i pozornicima nikakva tuča nije bila. Znači, mi pričamo o tom sociološkom fenomenu, što dođu ljudi da se isprazne. Ko im omogućava tako da se prazne? Policija. Ujedno i trenira da ne izađe iz forme, a sve to može da se spreči, da se zaustavi, da naši sportski objekti budu baš te prave sportske arene. Ovome doprinose i neki novi sportovi i kada malo raščeprkate ovaj zakon vidite da je ovo zakon o adrenalinu. To je zakon o tome šta može da pobudi i koje emocije i šta to pobuđuje u čoveku da bude zver, jer neki sportovi su odavno prevazišli neko viteštvo i neko nadmetanje, već su postali nove gladijatorske igre. Naravno, ova skupština i ne razmišlja da spreči te nove gladijatorske igre, ali želimo da treniramo naravno neku strogoću i da pokažemo, zahvaljujući naravno ovom zakonu, pošto je on donet, onda je raščišćeno sa huliganima. Neće biti račišćeno sa huliganima jer ako bi se striktno primenjivao ovaj zakon, kako je predloženo, ne bi bilo više fudbalskih niti bilo kojih drugih sportskih liga na nižem nivou takmičenja, a što se tiče ovog vrhunskog i profesionalnog sporta primena ovog zakona značila bi da se naše fudbalske utakmice igraju u operi ili u Narodnom pozorištu, bez publike, jer sve može da bude nedolično ponašanje. Apsolutno sve može da bude nedolično ponašanje. I, ovo je jedan sociološki problem, kako se ljudi prazne, prepuni srdžbe, nezadovoljstva, u uslovima kada se ne nudi ništa kao neka zdravija alternativa; onda od navijača pravimo huligane, pravimo meso na kome će da se vežba nešto, a primer za to vam je bilo i pre nekoliko dana hapšenje gospodina Šljivančanina. Ljudi su mirno svojim prisustvom protestovali zbog nečega i onog momenta kada je državna bezbednost rekla da treba da se baci kamenica da se isprovocira...
Narodni poslaniče, dobili ste upozorenje za nepoštovanje Poslovnika Narodne skupštine i za sadržaj vašeg govora o amandmanima. Devet minuta i 45 sekundi ne pričate o amandmanu, ja vam se zahvaljujem i molim vas da sledeći put pričate o sadržaju amandmana. Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 4. amandmane su zajedno podneli narodni poslanici Radojko Petrić i Nebojša Jović. Vlada predlaže da se ovaj amandman odbije, Odbor za odbranu i bezbednost nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li želite reč? Reč ima narodni poslanik Radojko Petrić.
Poštovano predsedništvo, poštovani narodni poslanici, u ime poslaničke grupe SPS-a podneo sam sa svojim kolegom Nebojšom Jovićem amandman na član 4. Predloga ovog zakona. U ovom članu bliže se propisuje koje radnje i postupci predstavljaju nasilje, nedolično ponašanje na sportskim priredbama, a između ostalog u stavu 1. tačka 3) ovogčlana kaže se da se pod nasiljem i nedoličnim ponašanjem na sportskim priredbama smatra "bacanje na sportski teren ili u gledalište predmeta koji mogu da ugroze život, fizički integritet lica ili imovinu". Amandmanom predlažemo da se ova tačka 3) dopuni u smislu da se pod nasiljem i nedoličnim ponašanjem na sportskim priredbama smatra i bacanje na sportski teren ili u gledalište i drugih predmeta kojima se ometa normalan tok sportske priredbe. Znači, ne samo bacanje predmeta koji mogu da ugroze fizički integritet ili imovinu. U cilju objašnjenja predloga uzmimo za primer bacanje na sportski teren ili u gledalište paradajza, jaja i slično. Nije bitno da li se ovi predmeti bacaju iz gledališta ili izvan sportskog objekta. Njihovim bacanjem na sportski teren ili u gledalište, za razliku od bacanja kamenica, gde može da se ugrozi integritet lica, da se lice povredi, da se ošteti imovina, ipak se ometa normalan tok sportske priredbe, iako se ne ugrožava fizički integritet lica i imovine. Treba imati u vidu da ovo što se predlaže amandmanom nije obuhvaćeno tačkom 6) kako to objašnjava Vlada u obrazloženju za neprihvatanje amandmana, ni u tački 10) ovog člana, gde se govori o unošenju u sportski objekat i drugih predmeta i sredstava kojima može da se ometa tok sportske priredbe. Znači, amandmanom se definiše da nasilje i nedolično ponašnje na sportskim priredbama predstavlja bacanje na sportski teren i gledalište i drugih predmeta, kao što sam napred izneo, i to bacanje kako iz samog gledališta, tako i izvan gledališta, a ne samo unošenje u teren, može neko i izvan igrališta da ubacuje ove predmete koji neće povrediti lica ni naneti štetu, ali ometaju sportsku utakmicu. Mislim da su jasni razlozi zbog čega treba prihvatiti amandman. Time ćemo doprineti da se znatno smanji nasilje i nedolično ponašanje na sportskim terenima, i zaista ima mesta da amandman bude prihvaćen. Zahvaljujem.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandmane je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Vlada predlaže da se ovaj amandman odbije, a Odbor za odbranu i bezbednost nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li želite reč? Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo Čomić, prvo da vas pitam - gde je Dušan Mihajlović, koji je trebalo da dođe ovde i da poslanicima obrazloži ovakav predlog zakona. Verovatno je otišao da, kako on kaže, iznuđuje dokaze, a ako on nije tu najnormalnije bi bilo da u skupštinskoj sali bude njegov sledbenik Nebojša Leković koji, uzgred budi rečeno, nikada za fudbalskom loptom nije potrčao. Verujte mi na reč, ja sam iz Kragujevca, on je doseljen u grad u kome ja živim, a takav je sada neko ko vrši selekciju i ko se nalazi na čelu FSS i priča nam o tome kakvi treba da budu navijači na sportskim manifestacijama. Za razliku od pomenute gospode, ovog prvog ministra, još uvek, koji nije smeo da dođe ovde iz raznoraznih razloga i Lekovića koji sa sportom nikakve veze nema, od najranije mladosti posećujem sportske manifestacije (nije primereno da kažem da sam vatreni navijač jednog fudbalskog kluba) i slučaj je hteo da posetim i mnoge međunarodne sportske manifestacije, utakmice tzv. visokog rizika, kako u zemlji u kojoj je najviše onih koji se nazivaju huliganima, a to je Engleska, tako i u mnogim drugim širom Evrope, a naročito u vreme postojanja bivše Jugoslavije u kojoj su te utakmice visokog rizika bile kada su igrali klubovi iz Srbije i iz ustaške hrvatske države.
Narodna poslanice, molim vas da vaše sportske sklonosti i putovanja dovedete u vezu sa sadržajem amandmana. Dva minuta ni jedne jedine reči o sadržaju amandmana, te vam izričem upozorenje i molim vas da se setite sadržaja vašeg amandmana i da o njemu izlažete. Izvolite.
Znam da ste vi strasni pecaroš, sami ste to više puta rekli, ali dozvolite meni kao ekspertu za ova pitanja da obrazložim poslanicima zašto treba da se prihvati ovakav amandman Srpske radikalne stranke. Amandman SRS koji je Vlada odbila treba da se prihvati zbog toga što je neophodno, kao što sam predložila, da se briše tačka 4) koja kaže da nije dozvoljeno izazivanje mržnje ili netrpeljivosti koja može da dovede do fizičkog sukoba učesnika, i tačka 11) koja kaže - neovlašćeni ulazak u deo gledališta sportskog objekta koji je namenjen protivničkim navijačima. Mi smatramo da je neprimereno da se na ovakav način aktuelna vlast obračunava se navijačkim grupama u situaciji kada centralne sportske manifestacije obiluju povicima protiv vaših prijatelja iz ustaške hrvatske države, Haškog tribunala, Karle del Ponte, kada su poklici koji su navedeni pod tačkom 4) kao izazivanje mržnje poklici za srpske heroje, četničkog vojvodu Vojislava Šešelja, Radovana Karadžića, Ratka Mladića i ostale srpske heroje i kada je sasvim evidentno da transparenti koji se pojavljuju na utakmicama u poslednje vreme direktno iritiraju i aktuelnu vlast, i Zorana Živkovića, a naročito Vesića koji jednu navijačku grupu pokušava da kontroliše ali mu i ona izmiče kontroli. Prema tome, smatramo da je ovaj zakon direktno uperen protiv mladih ljudi izrazito nacionalno svesnih, izrazito ugroženih pod ovim režimom, koji znaju da ovakva politika aktuelne vlasti ne može ni državu ni narod nigde da dovede. SRS je najsvetliji primer onoga što sezove odlično organizovanje javnih skupova, jer se od 1990. godine, počev od Srpskog četničkog pokreta pa do današnjeg dana, nigde nijedan incident na našim skupovima, nije desio, za razliku od skupova koje je organizovala aktuelnaDOS-ovska vlast, kada su ljudi gubili živote, i vaši bivši ili možda budući koalicioni partneri, koji su takođe to radili. Smatramo da je ovakav rigorozan zakon uperen pre svega protiv te kategorije mladih ljudi koje ovih dana Mihajlovićevi inspektori u gluvo doba noći zovu telefonom, to su vođe određene navijačke grupe, i traže od njih da se izjasne koji su od njihovih prijatelja bili 13. juna ispred kuće još jednog od srpskih heroja, majora Šljivančanina i stali u njegovu odbranu. Smatramo da će ovo vama da se vrati kao bumerang, jer koliko god da zabranite i dalje će hiljade i hiljade mladih ljudi, starijih i svih onih kojima je u Srbiji srpstvo na srcu da kliču protiv aktuelne vlasti, da najgorim mogućim imenima tu na licu mesta prozivaju one koji su direktno odgovorni za našu sudbinu i koji negativno utiču na sve pojave danas u društvu. Prema tome, ovakav zakon, određene odredbe svog zakona, kao što je i ova tačka 7) o ulasku na teren, pa vi sada zamislite neko dete od 15 godina koje u opštoj euforiji zbog pobede kluba uđe na travnjak nad nekoj utakmici, postoji samo u Engleskoj i nigde više. Smatramo da na ovakav način vi ne samo da gubite, već ćete kroz izglasavanje ovakvih drakonskih odredbi samo ubrzati vaš, ionako sve izvesniji, pad sa vlasti, bez obzira na to što je vama, kao i većini poslanika iz ostatka DOS-a, ova materija apsolutno strana.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika javlja za reč? Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SRS.
Mi samo ovim amandmanom tražimo da se iz ovog člana izbriše ono što ili ništa ne znači ili u slobodnom prevodu i tumačenju može sve i svašta da znači. Znači, mi tražimo da se tačka 4) briše i tačka 11). Tačka 4) kaže da se pod nasiljem i nedoličnim ponašanjem podrazumeva, pa kaže se naročito, znači to je posebno i ističe se, izazivanje mržnje ili netrpeljivosti koja može da dovede do fizičkih sukoba učesnika. Učesnici su i sportisti, navijači, organizatori, uprava, pa čak i policija. Izazivanje mržnje može da se učini radnjama, činjenjem, nečinjenjem, verbalno, pokazivanjem transparenata i na drugi način. U jednoj odredbi, (čini mi se 23.) čak je navedeno šta to može da znači nedolično ponašanje. Moram da vam kažem, na tim sportskim priredbama obično su navijački konfrontirane dve grupe ljudi. Jedni navijaju za domaćine, a drugi navijaju za goste i ako je neko ikada u životu bio na derbiju Zvezde i Partizana, u bilo kom sportu, mogli ste da čujete vrlo prepoznatljive himne i navijačke pesme koje u suštini izazivaju mržnju prema protivniku. Verovatno da nijedan "delija" ne bi otišao na utakmicu ukoliko ne može da peva tu pesmu, kako se završava, "otac ti je murija". Slično je i sa navijačima Partizana. Proizilazi praktično da je u startu prisutna ta mržnja i ona može da dovede do fizičkog sukoba. Da li će da dovede zavisi od policije. Ko je taj koji će da proceni? Treba da proceni neko ko nije kvalifikovan za to, pa čak se zalazi u nešto što se tiče ukusa, osećaja, a o tome se, po pravilu, ne raspravlja. Uzeću drugi primer. Mi smo nedavno imali prilike da gledamo vaterpolo susret između Srbije i Crne Gore i Hrvatske. Vidite, jedan ministar je skočio u bazen i po svim kriterijumima to bi trebalo da bude neko nedolično ponašanje. Da se to kod nas desilo verovatno bi bilo nedolično ponašanje. Po meni to nije nedolično ponašanje. Zašto? Bilo je dve hiljade i nešto ustaša koji su očigledno pevali prepoznatljive pesme, kako treba sve Srbe na vrbe, treba pobiti, i taj ministar kao predsednik najgrađanskije stranke, koja je operisana od svakog nacionalnog osećaja, jednostavno njegovo telo je počelo da se javlja kao nešto što reaguje kao velikosrbin i on nije mogao verbalno da im odgovori, već je svojim gestom pokazao svoju nacionalnu pripadnost. To se dešava na sportskim priredbama, kada zaigra to srce. Znači, ja tog čoveka ne napadam, mada mi je neprijatno, šta je tražio tamo, niti zna da pliva čovek, niti ima mesta za političare na tim sportskim priredbama. Bio je i drugi ministar, koji je rekao - Srbija. Da je to ovde rekao na utakmici bio bi ocenjen kao velikosrpski nacionalista, koji treba kao navijač da se lustrira, a tamo je proradio. Naravno, ja ga ne kritikujem zbog toga, pogotovo ne što su zaštitili navijače, novinare i one naše učesnike, one koji su osvetlali obraz, ali kada se anacionalni tipovi pojave kao zaštitnici nacionalnih interesa, onda nam se povraća. Da li Dušan Mihajlović može da proceni da li je to nedolično ili dolično ponašanje? Ne može, budite sigurni. Dalje, ono što su nam predlagači smestili u ovaj zakon to je tačka 11) koja kaže - neovlašćeni ulazak u deo gledališta sportskog objekta koji je namenjen protivničkim navijačima. Zašto protivnici? Valjda - gostujućim navijačima. Zašto instaliramo svađu i protivnika odmah? Zar je moguće da je ovaj zakon pisao čovek koji navija samo za jedan klub?
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika javlja za reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podnela narodna poslanica Vjerica Radeta. Vlada predlaže da se amandman odbije, Odbor za odbranu i bezbednost nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodna poslanica Vjerica Radeta.
Dame i gospodo, gospođo Čomić, ja govorim o amandmanu na član 6. predloženog zakona. Član 6. je deo zakona koji je potpuno neprimenljiv u praksi i naravno ta činjenica nije razlog zbog kojeg Dušan Mihajlović danas nije prisutan na ovoj sednici. On danas nije ovde zato što se očigledno plaši da dođe pred narodne poslanike, a još očiglednije je da je definitivno pukla tikva u Vladi Srbije i da Vlada Srbije i njeni članovi nisu uspeli da nateraju Dušana Mihajlovića da dođe ovde, gde mu je danas mesto, da čuje šta to narodni poslanici misle o ovom njegovom, inače vrlo lošem, Predlogu zakona. Mi u Srpskoj radikalnoj stranci mislimo da je ovaj zakon koncepcijski potpuno pogrešno postavljen, jer se pokušava da se kroz ovaj zakon Ministarstvo unutrašnjih poslova oslobodi svojih redovnih obaveza, osim u slučaju kada će zaključiti ugovor sa sportskim organizacijama, gde će naravno Ministarstvo, budžet Srbije da zaradi dobar novac, a onaj ko bude zaključivao te ugovore verovatno solidnu proviziju. U tom smislu je ovaj amandman na član 6. zakona, gde sam ja predložila, odnosno mi iz Srpske radikalne stranke, da taj član glasi: "Ministarstvo nadležno za unutrašnje poslove vrši nadzor nad ispunjavanjem obaveza organizatora sportskih priredbi utvrđenih ovim zakonom". Iako se čini da je to slično ovom predloženom tekstu, suština je zaista da se radi o sasvim drugačijem pristupu. Obrazloženje Vlade zbog čega se ne prihvata amandman suprotno je suštini ovog zakona. Vlada, između ostalog, kaže - imajući u vidu da sadržinu zakona ne čine samo obaveze organizatora sportskih priredbi itd, a u stvari sadržina zakona je upravo takva da je čine samo obaveze organizatora sportskih priredbi. Ministarstvo unutrašnjih poslova je naravno po zakonu, po logici stvari, po dosadašnjoj, valjda i budućoj praksi, jedino zaduženo za očuvanje javnog reda i mira na svakom mestu i u svakoj situaciji i suvišno je da Ministarstvo unutrašnjih poslova pravi nekakve ugovore, da ne kažem dilove, koga će da štiti, koga neće da štiti. Jednostavno, ceo ovaj zakon je upravo tog karaktera, da organizator sportskih priredbi snosi kompletnu odgovornost, što je jednostavno nemoguće, i bez učešća Ministarstva, bez asistencije nadležnih policajaca iz Ministarstva unutrašnjih poslova nemoguće je primenjivati ovaj zakon. Kako vi mislite da sprečite neki incident koji se desi na nekoj utakmici, na ulasku u sportski teren; vi kažete da će predstavnik organizatora da obavesti policiju, pa dok on obavesti policiju i dok policija dođe, prođe voz. Policija vam je bila prisutna i one noći u Beogradu, ispred hrvatske ambasade, pa eto, prvi put u poslednje vreme reagovali su onako kako narod od njih očekuje, sklonili se lepo ljudi, da oni mladi momci vrate, bar na onaj način, ono što su Hrvati, ustaše uradili našoj reprezentaciji u Kranju. Iz tog razloga i iz ostalih navedenih razloga, mislim da je zaista opravdano, uostalom, u skladu sa obrazloženjem Vlade bilo bi logično i bilo bi normalno da se ovaj amandman prihvati ... (Predsedavajuća: Pet minuta.) Da je Dušan Mihajlović tu, moguće je da bi ga i prihvatio, a pošto nije, predlažem to narodnim poslanicima.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe Srpske radikalne stranke.
Svojim mišljenjem, koje smo malopre dobili, Vlada nam je stavila do znanja šta misli o ovom predlogu zakona. Vidite, oni čak ne prihvataju ni ovo pojašnjenje i precizno određivanje, za šta bi to Ministarstvo unutrašnjih poslova bilo nadležno. Znači, naša vlada kaže - mi ne želimo čiste račune, već upravo želimo tako zamućeno, nejasno, da u svakoj situaciji policija, prilikom intervencije, može da se opravda ili da primeni bilo koju meru, pa čak i one mere koje predstavljaju prekoračenje i zloupotrebu službene dužnosti. Oni svesno idu na ovu formulaciju - nadzor nad sprovođenjem. Verujete, 70% odredbi zakona odnosi se na Ministarstvo unutrašnjih poslova, koje treba da izvrši. Njima više odgovara da Ministarstvo unutrašnjih poslova sprovodi nadzor nad sobom i drugima, nego kad mi amandmanom predlažemo da Ministarstvo unutrašnjih poslova vrši taj nadzor nad ispunjavanjem obaveza po ovom zakonu, od strane organizatora i drugih učesnika, koji imaju obavezu po ovom zakonu. Ovaj stav Vlade nam ukazuje, u stvari, zašto se donosi ovaj zakon, da on ništa neće da reguliše, pogotovo neće da reguliše što su profesionalni, najelitniji klubovi u ovoj zemlji stavljeni u isti koš sa maltene školskom priredbom i školskim takmičenjem. Ne želi Vlada, odnosno Ministarstvo unutrašnjih poslova da snosi punu odgovornost. Ne znam ko da je organizator priredbe, koji je uredno prijavio, za bezbednost učesnika, mir, sigurnost, ličnu, imovinsku jedino je Ministarstvo unutrašnjih poslova odgovorno jer je ono jedino i nadležno da primeni mere, jer nijednu meru fizičke prinude ne može da primeni organizator, niti njegova redarska služba. Njegova redarska služba može da usmeri gledaoce, da da neku pomoć, da cepa karte, ali da primeni fizičku prinudu ne može. A na nekim sportskim utakmicama bez fizičke prinude nemoguće je da se do kraja sprovede takmičenje. Vidite kakve nam poruke šalje Vlada Republike Srbije. Znači, treba nam zakon radi zakona. Verovatno da se to radi na ovaj način, kako to Vlada predlaže, zbog toga što neki klubovi slove kao stranački, ali postoji veliki mentalni problem, što još nije jasno navijačima, pa tako "delije" skandiraju iako se neko drugi hvali da je na čelu tog kluba i da rukovodi tim klubom. Zato je potrebno Ministarstvu unutrašnjih poslova da ostane ova formulacija iz Predloga zakona, da se ne zameri onome ko je vlasnik kluba, ko je organizator utakmice, već ovakva formulacija člana 6. znači svašta i ništa; ovo što mi predlažemo je nešto precizno i znači odgovornost, i Ministarstvo unutrašnjih poslova beži od odgovornosti, jer vrlo dobro zna - jedino je ono odgovorno za sve nemire koji se dešavaju na sportskim takmičenjima. Niko drugi ne može da bude odgovoran. Nema tog huligana koji može da napravi lom. Videli ste i sami, nije 2.500 navijača krivo, nego slovenačka policija koja je omogućila da se to desi. Nemojmo da dozvolimo da se to kod nas dešava.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika javlja za reč? (Ne.) Prelazimo na član 7. na koji je amandman podneo narodni poslanik Nebojša Leković. Vlada predlaže da se amandman odbije, Odbor za odbranu i bezbednost prihvatio je amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Podnosilac nije tu. Da li neko drugi od ovlašćenih učesnika želi reč? (Ne.) Sledeći amandman na isti član 7. zajedno su podneli narodni poslanici Rade Bajić i Rajko Baralić. Vlada predlaže da se amandman odbije, Odbor za odbranu i bezbednost nije prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. U ime podnosilaca amandmana reč ima narodni poslanik Rajko Baralić.
Gospođo Čomić, dame i gospodo narodni poslanici, sa kolegom Radetom Bajićem u ime Socijalističke partije Srbije podneo sam amandman na član 7. da se tačka 2) ovog člana briše. U cilju preventivnog delovanja i smanjenja rizika izbijanja nasilnog i nedoličnog ponašanja gledalaca, sportski savezi, sportska društva, sportske organizacije - klubovi dužni su da ostvaruju saradnju sa klubovima svojih navijača i inciraju određivanje redara iz njihovih redova, radi pružanja pomoći organizatorima sportskih priredbi u održavanju reda. Mi smatramo da je ovo uvođenje trećeg subjekta i da se na taj način ne može podeliti odgovornost za smanjenje rizika ili za manifestaciju bez rizika. Osim toga, iskustva govore da klubovi rade upravo suprotno od onoga što piše u zakonu. Klubovi navijača, nažalost, stasavaju na antagonizmu koji se podstiče iz samih klubova i od samih uprava i smatra se da su klubovi navijača efikasni ili dovoljno verni svojim klubovima ukoliko je ta količina antagonizma, da ne upotrebim neku težu kvalifikaciju, prema suprotnom taboru, veća i teža. Pričali smo jutros ovde o tome. Smatram da nije održivo da se na ovaj način svaljuje odgovornost na organizatora takmičenja zato što mi objektivno ovde nemamo pred sobom samo problem navijača, problem klubova, već imamo u sportskim objektima ili na tribinama sportskih objekata navijače, odnosno pojedince koji imaju svoj odnos prema sportskom takmičenju, prema klubovima, prema sudijama, prema novinarima itd. Nažalost, nije prisutan niko u ime predlagača, a ja bih hteo da još jednom ukažem na konstantnu proceduralnu problematiku koja ovde postoji - da li je moguće da predlagač, dakle, nadležni ministar unapred zna da neće prihvatiti bilo koji amandman bilo kog poslanika iz opozicione partije, bez obzira na nivo argumentacije koji se ovde nudi. To što ovde kolege govore jeste takvog kvaliteta da se amandman može prihvatiti, a ovde nema ko da prihvati amandman. To je nedopustivo, vi možete da se ljutite, možete da govorite da je ranije bilo ovako ili onako, vi o sebi hoćete da u javnosti govorite kao o koaliciji koja sprovodi parlamentarizam, demokratiju i demokratsku parlamentarnu proceduru; vi to želite i ja vam želim da to tako bude, ali to ovde nije tako. Ako jedan ministar, iz razloga koji su njemu razumljivi, izađe i prestane da odgovara za ono zbog čega je ovde, a drugi uopšte ne dođe u parlament kada se razgovara o tri zakona, u istom trenutku, onda to ništa ne govori o poslanicima opozicije, o njihovim namerama i o onome što oni treba da čine, već govori o vlasti samoj i o kršenju procedure. Mislim da mi ulazimo u jedan krajnje ozbiljan problem da ne možemo da funkcionišemo i da iz dana u dan dozvoljavamo da se na ovaj ili onaj način, a to radi vladajuća većina, suprematija izvršne vlasti nad ostalim granama vlasti povećava, uz netransparentnost. Dakle, hoću da podsetim da je 15 kamera bilo na Odboru za bezbednost, a da nema nijedne kamere u parlamentu Srbije. U najmanju ruku, to je nepromišljeno i to je sramota. Kome mi upućujemo poruke? Upućujemo potencijalnim ili sadašnjim navijačima, treba da delujemo na ljude preventivno, treba da ozbiljnim argumentima upozoravamo građane Srbije da ne čine prekršaje na sportskim priredbama. Nažalost, mi to radimo na nemušt način, mi nismo u komunikaciji sa građanima Srbije i to jeste osnovni problem. Molim vas da prihvatite amandman koji sam podneo. Hvala lepo.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika javlja za reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Slobodan Janjić. Vlada predlaže da se ovaj amandman odbije, Odbor za odbranu i bezbednost nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odborsmatra da je amandman pravno moguć. Podnosilac amandmana nije tu. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, ovlašćeni predstavnik SRS.
Ovim amandmanom mi dosledno pratimo prethodne amandmane, pa predlažemo da se iz člana 7, koji se odnosi na preventivne mere i na ono što je obaveza organizatora, izbace neke stvari kojima mesto nije u preventivnim merama. Prvo, tačka 2) koja kaže - "ostvaruju saradnju sa klubovima svojih navijača i iniciraju određivanje redara iz njihovih redova radi pružanja pomoći organizatorima sportskih priredbi u održavanju reda". To bi značilo da sportski klub treba da u krugu svojih navijača odredi nekoliko lica i oni bi bili posebni redari i na taj način da verovatno klub preuzme, mislim na klub navijača, neku odgovornost. Od klubova navijača mi praktično na ovaj način pravimo jednu instituciju, odnosno želimo da bude institucija nešto što ne može da bude institucija. Naravno, to neće doneti nikakve rezultate, već će omogućiti da ti redari klubova navijača budu tampon zona koja će da unosi nedozvoljena sredstva i druge stvarikojima će se izazvati nedolično ponašanje. Predlažemo da se to izbriše i da to ne bude obaveza organizatora sportske priredbe, odnosno sportskog kluba. Takođe predlažemo da se izbriše tačka 4) kojom se praktično klubovi obavezuju da koordiniraju aktivnosti sa klubovima svojih navijača prilikom odlaska na sportske priredbe itd. To bi značilo da jedan sportski klub treba da sarađuje sa svim klubovima po unutrašnjosti, a kako da oni odu na neku utakmicu koja se igra 300 ili 400 kilometara dalje od mesta gde je taj klub. Naravno, klub treba da preuzme neku odgovornost, a on nije ni u mogućnosti da sazna da li ima navijača; za te klubove je veliko pitanje ko ih je uopšte napravio, jer, verujte, neko je napravio te klubove navijača da bi prodavao pasoše, vize i sve ostalo kada su u pitanju gostovanja u inostranstvu. Naravno, opet je to policija radila, niko drugi. Šta predlažemo kao treće u ovom amandmanu? Da se precizira tačka 5), to je obaveza sportskog kluba da uredi sportskim pravilima iz svoje nadležnosti šta je to što je visokorizično, a mi kažemo - visokorizično, mi smatramo da na taj način treba da istaknemo da klubovi moraju na bazi objektivnih kriterijuma da utvrde kada je veći rizik na nekoj utakmici a ne da se to vezuje za protivnički klub, naziv itd. Imali smo pre nekoliko meseci jednu situaciju na jednoj apsolutno beznačajnoj utakmici, pred malim brojem navijača i nije bila visokorizična, u pitanju je klub "Rad", tragičan slučaj naočigled tih prisutnih gledalaca i u prisustvu policije. Šta je rizično, kada je rizično? Rizično je pod nekim određenim uslovima i kada se sklope neke okolnosti, jer ako bi ostala ova formulacija, onda bi to značilo da su rizične samo one utakmice između prvog i drugog na tabeli, između prvog i petog, a vidite i sami, da utakmice postaju rizične i kada su u pitanju one između prvog i poslednjeg na tabeli. Da ne pričam dalje o seoskim ligama, o nižim ligama, jer su tu sve utakmice visokorizične; po pravilu, uz te utakmice nalaze se bifei, ljudi piju pivo i drugi alkohol, navijaju i dođe im da se isprazne, da upute neke poruke i protivnicima i sudijama i onima koji su propisali pravila, i na taj način se prazne. Potrebno je da se vrlo precizno kaže, ako postoji želja da se ova oblast uredi, potrebna je ta doza preciznosti da bismo znali ko je za šta odgovoran i kada je odgovoran, jer ono što nam je predložila Vlada ovim predlogom zakona je sve rastegljivo, fluidno, može da se primeni i ne mora. Može uvek, ne mora nikada, nezavisno od posledica, i to je tragedija. Tražimo da se ovaj amandman prihvati, kao i prethodni, da ovaj zakon liči na nešto.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika javlja za reč? (Ne.) Na član 7. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Vladimir Dobrosavljević, Dragan Šormaz i Vukosav Tomašević. Vlada predlaže da se ovaj amandman odbije. Odbor za odbranu i bezbednost je prihvatio ovaj amandman sa pravno-tehničkom redakcijom koju je predložio taj odbor, a sa kojom su se saglasili podnosioci amandmana, dokZakonodavni odborsmatra da je amandman pravno moguć. Da li su podnosioci amandmana prisutni? (Ne.) Da li neko drugi od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? Na član 8. amandman sa ispravkompodneo je narodni poslanik Nebojša Leković. Odbor za odbranu i bezbednost nije prihvatio ovaj amandman, a Vlada i Zakonodavni odbor predlažu da se amandman odbije. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Nije prisutan.) Da li neko drugi od ovlašćenih učesnika želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Dragoljub Stamenković. Vlada predlaže da se ovaj amandman odbije, Odbor za odbranu i bezbednost nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Podnosilac amandmana želi reč. Reč ima narodni poslanik Dragoljub Stamenković.
Dame i gospodo narodni poslanici, nije moje da brojim koliko je narodnih poslanika, međutim 150 kartica je ili 148, a nema nas više od četrdesetak. Ali, o tome treba da vodi računa onaj ko predsedava Narodnom skupštinom. Kao i većina govornika iz Srpske radikalne stranke, moram da izrazim protest što danas nema potpredsednika Vlade i ministra unutrašnjih poslova da prisustvuje raspravi kod obrazlaganja ovih amandmana. Možda bi se u nekom trenutku i odlučio da prihvati neke od ovih amandmana, tako da bi zakon na neki način bio poboljšan. Međutim, očigledno da ima nekog važnijeg posla. Možda trenutno iznuđuje neke nove dokaze ili je nekoga ovde ovlastio možda, a da mi to ne znamo, da u ime Ministarstva i njegovo ime prihvati ili odbije neke od amandmana. Suština amandmana na član 8, koji sam u ime poslaničke grupe SRS podneo, jeste da se ne čeka da redarska služba obavesti organ unutrašnjih poslova ili ovlašćeno lice Ministarstva o nekom prekršaju reda i mira na nekoj sportskoj priredbi, već da ovlašćeno lice Ministarstva samo izvrši intervenciju, ukoliko primeti da posmatrači, gledaoci ne slušaju nalog redarske službe ili tu istu službu fizički napadaju. Smatramo da je u tom trenutku važno što pre intervenisati, jer sukob može da se spreči na početku, a da su ovlašćena lica Ministarstva profesionalci koji imaju puno iskustva u rešavanju takvih problema, i da je to mnogo bolje nego da dođe do eskalacije sukoba, pa da tek po obaveštenju redarske službe dođe do intervencije ovlašćenog organa. Pogledajte one događaje u Kranju - da je slovenačka policija u začetku sprečila divljanje hrvatskih navijača verovatno ne bi došlo do onakvog nereda, do povređivanja naših vaterpolista, navijača iz Srbije i Crne Gore koji su došli, da bodre nacionalni tim. Iako se u mnogim članovima zalažemo da se ograniči upotreba sile prema navijačima i da se na jedan drugačiji način reguliše ponašanje navijača na sportskim priredbama, u ovom slučaju mi smo pre skloni da tražimo da bude što hitrija i pravovremena intervencija Ministarstva unutrašnjih poslova, kako ne bi došlo do težih posledica i do razvijanja sukoba na tribinama.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika javlja za reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe Srpske radikalne stranke.
Ovaj član, stav 3, kako ga je predložila Vlada, praktično znači da redarska služba bije navijače. Evo šta kaže: "Kada gledalac ili grupa gledalaca postupi suprotno nalozima redarske službe ili pruži fizički otpor ..." Znači, redarska služba ih odmiče, oni pruže fizički otpor, i to znači da je redarska služba napala navijače. Da bi se to otklonilo i da bi se otklonila nepreciznost koja dalje sledi u izvornom tekstu stava 3, mi smo predložili nov tekst koji kaže: "Kada gledalac ili grupa gledalaca postupi suprotno nalozima redarske službe ili fizički napadne njene pripadnike, ovlašćeno lice Ministarstva će bez odlaganja postupiti u skladu sa Zakonom o javnom redu i miru". Zašto smo ovo napisali? Zbog toga što iz svih odredaba ovog zakona proizilazi, bez obzira na rang takmičenja, na vrstu sportske aktivnosti, pored redarske službe se nalazi milicajac. To stoji u zakonu. A Vlada nam u svom tekstu stava 3. kaže - ako redarska služba ne može da održi red, pa napadne navijače, pa oni pruže otpor, onda će oni da obaveste policiju. A gde je policija? Pet kilometara ili na priredbi gde je 2.000 prisutnih ima tri policajca. Oni su u ovaj zakon ubacili odredbu redar-policajac. To stoji na vratima. Oni su ovaj zakon doneli za Marakanu i Stadion JNA. Nisu doneli ovaj zakon za neki stadion koji se nalazi u nekom malom mestu, gde igra jedan seoski klub, gde može da bude 200 do 300 gledalaca, pa možda čak i više, gde teoretski ne postoji mogućnost da bude više od pet-šest policajaca. Zašto smo ovo predložili? Ne može redarska služba da primeni fizičku prinudu ni prema kome. Može da spreči ulazak. Ali, ako taj građanin napadne redarsku službu, redarska služba nije ovlašćena da uzvrati, već policija. Zato je potrebno da se ovaj amandman usvoji, da se tačno propiše ko je za šta odgovoran. Da bismo znali ko je prekoračio ovlašćenje, ko snosi odgovornost u slučaju nasrtaja kao fizičko lice, a ko snosi odgovornost u slučaju prekoračenja. Šta je to fizička odbrana; kako je navedeno u njihovom tekstu? To ništa ne znači. Ja ovde preciziram do kraja obaveze, da bismo znali odgovornost, i zato predlažem da se usvoji ovaj amandman, kako bi ovaj zakon stvarno mogao da liči na jedan propis kojim se garantuje ostvarivanje određenih ljudskih sloboda.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 8. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Golub Rajić i Miomir Ilić. Vlada predlaže da se ovaj amandman odbije, Odbor za odbranu i bezbednost nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. U ime podnosilaca amandmana reč ima narodni poslanik Golub Rajić.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, ispred poslaničke grupe SPS sa kolegom narodnim poslanikom Miomirom Ilićem, podneo sam amandman na član 8. Predloga zakona o sprečavanju nasilja i nedoličnog ponašanja na sportskim priredbama, zakona koji čeka više od godinu dana da dođe na dnevni red Narodne skupštine Republike Srbije. Inače, član 8. i član 9. utvrđuju mere koje se preduzimaju na svim sportskim priredbama. Pogotovo član 8. utvrđuje obaveze organizatora da obrazuje redarsku službu i šta treba da radi redarska služba, i to je po meni nesporno. Predložio sam da se stav 3. u članu 8. menja i glasi: "Kada je za sprovođenje mera navedenih u ovom članu neophodno primeniti sredstva fizičke prinude, redarska služba o tome bez odlaganja obaveštava ovlašćeno lice Ministarstva koje odlučuje o načinu primene sredstava fizičke prinude". Smatram da je ova formulacija preciznija i efikasnije će sprečiti neželjene posledice, nego stav 3. koji ovde glasi: "Kada gledalac ili grupa gledalaca postupa suprotno nalozima redarske službe ili pruži fizički otpor, o tome se bez odlaganja obaveštava ovlašćeno lice Ministarstva". Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć, a Odbor za odbranu i bezbednost kao nadležni ga nije prihvatio, kao ni Vlada, ali predlažem da ga Skupština u danu za glasanje prihvati kao i druge amandmane poslaničke grupe SPS, jer su dobronamerni i popraviće ovaj zakon koji je zbog sve prisutnijeg ispoljavanja nasilničkog i nedoličnog ponašanja gledalaca na sportskim priredbama, a posebno na fudbalskim i košarkaškim utakmicama, ipak potreban i njegovim donošenjem treba da se spreči eskalacija nasilničkog i nedoličnog ponašanja i kao pojava onemogući. Zahvaljujem.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 8. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Vladimir Dobrosavljević, Dragan Šormaz i Vukosav Tomašević. Vlada predlaže da se ovaj amandman odbije, Odbor za odbranu i bezbednost nijeprihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odborsmatra da je amandman pravno moguć. (Srđan Petrović, sa mesta: Odustajemo.) Narodni poslanik Srđan Petrović, žao mi je, jedino podnosilac amandmana može da odustane, ne sumnjaju u istinitost, ali proceduralno ne može. Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Goran Cvetanović. Vlada predlaže da se amandman odbije, Odbor za odbranu i bezbednost nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odborsmatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Goran Cvetanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime SRS podneo sam amandman na član 9. U članu 9. se kaže da je organizator dužan da ostvari saradnju sa Ministarstvom, radi sprovođenja mera i naloga koji se odnose na održavanje javnog reda i mira. Organizator je dužan da za vreme sportske priredbe obezbedi prisustvo odgovarajuće službe medicinske pomoći, kao i da ostvari saradnju, a po potrebi preduzme mere da obezbedi i prisustvo drugih nadležnih organa i organizacija, javnih službi i javnih preduzeća (vatrogasne jedinice, inspekcijske i komunalne službe i druge službe). Sam član 9. a naročito drugi stav nije sporan, sigurno da je potrebno da odgovarajuće službe medicinske pomoći budu prisutne i zbog sportskih povreda, a i u slučaju neželjenih povreda koje mogu da se dese na sportskim terenima, kao i protivpožarne jedinice. Ono što SRS zamera u ovom članu 9,to je upravo stav 1. gde je definisano da je organizator dužan da ostvari saradnju sa Ministarstvom. SRS insistira da se stav 1. menja i da glasi, organizator je dužan da sprovodi mere i naloge Ministarstva; odnosno zakon ne može da sadrži neprecizne termine poput saradnje, kada strankama ostavlja mogućnost saglasnosti volja. Jednostavno, mora tačno i precizno da bude sve to definisano, a ne da ostavljamo nekome da prema sopstvenoj volji procenjuje da li može nešto da uradi ili ne može u obrazloženju Vlade zbog čega nije prihvatila amandman kaže se da je generalna intencija Predloga zakona da se pojača odgovornost organizatora za bezbednost na sportskim priredbama i da se smatra da bi bilo celishodno da se organizator stavlja u pasivan položaj, odnosno da organizator očekuje naloge Ministarstva. Definisano je da je cilj ove odredbe, pre svega, uspostavljanje saradnje sa Ministarstvom radi sprovođenja mera i naloga koji se odnose na održavanje javnog reda i mira. U svakom slučaju, organizator i te kako ima veliku odgovornost, ali ne može da bude a priori samo saradnja koja nije definisana, nego mora tačno da se taksativno nabroji u kom pogledu treba sa Ministarstvom da sarađuje. Samo ću reći primer iz iskustva,koji nije sa sportskih terena, ali na kraju izlaganja shvatićete da je povezano i sa sportskim terenima. To je bilo kada je SRS organizovala veliki narodni miting u Leskovcu septembra prošle godine. SRS je mesec dana pre toga blagovremeno obavestila MUP o mitingu, znači, dala je samo informaciju,da bi samo dan pre nego što je održan miting došla u pismenoj formi informacija od MUP-a da je potrebno da se preko 50.000 dinara plati MUP-u. Tamo je bila jedna kolona gde piše - sredstva, i zamislite, molim vas, tu su bili automobili, marice, oni kombiji gde je veći broj pripadnika MUP-a mogao da stane i u istoj koloni gde su sredstva bili su i pripadnici MUP-a, odnosno broj inspektora u civilu, uniformisanih policajaca, pa puta toliko i toliko dinara. Znači, čak se i pripadnici MUP-a smatraju sredstvima. Žao mi je što potpredsednik Vlade i ministar MUP-a Dušan Mihajlović nije tu, pa da ga pitam da li su pripadnici MUP-a isto što i sredstva. Pošto smo konstatovali i imali dokaza da nikada ni na jednom mitingu SRS nikada nije bilo nikakvih problema i da smo sposobni da sami organizujemo, od MUP-a smo dobili informaciju da je greška i da se to u stvari odnosi za organizatore sportskih priredbi. Očigledno je pokušaj bio u Leskovcu, s obzirom da je, navodno, uredbom Vlade dan pre toga stiglo pismo i depeša iz Beograda da mora da se ispoštuje i da se određena finansijska sredstva daju MUP-u. Očigledno zbog toga ovaj amandman i MUP nije prihvatio, iz prostog razloga, ne radi se o pasivnom položaju organizatora, nego se radi o tome da MUP naplati svoje usluge. Mislim da su svi pripadnici MUP plaćeni da održavaju javni red i mir i da bez posebnih ekstradohodaka treba da rade profesionalno svoj deo posla. Siguran sam da bi oni i radili, da na čelu Ministarstva unutrašnjih poslova nije Dušan Mihajlović... (Predsedavajuća:Pet minuta.) ... koji pre svega drži tu firmu "Lutra". Kada pitam neke inspektore u Leskovcu koji prodaju piliće, zašto to rade,oni kažu - kada ministar može da prodaje bikove, možemo i mi da prodajemo piletinu. Hvala.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SRS.
Naša namera je bila da ovim amandmanom otklonimo nepreciznost, ali Vlada nam je odgovorila mišljenjem da je nepreciznost u stvari instalisani stav kako treba da izgleda ovaj zakon, što gore, to bolje. Kada se kaže da je neko podređen i dužan da sarađuje sa nekim ko je nadređen, to u suštini ništa ne znači. Za saradnju je potrebna saglasnost volja, istovetnost želja, interes. Ako neko pokušava samoupravnim terminima na početku 21. veka da reguliše nešto što su prava, obaveze i odgovornosti organizatora, pa i nadležnog državnog organa, onda je nepotrebno upotrebljen pogrešan termin. Mi u amandmanu koristimo termine i pojmove koji imaju vrlo precizno i jasno značenje da je organizator sportske priredbe dužan da sprovede sve mere i naloge MUP-a, i to one mere i naloge koji se tiču javnog reda i mira. Po ovom zakonu, organizator sportske priredbe je odgovoran za red na utakmici, na sportskoj priredbi, ali nije odgovoran za javni red i mir. Ovo je izuzetak, kada on ima obavezu da preduzme konkretne mere koje mu je naložilo ovlašćeno službeno lice MUP-a na bazi procene da postojeće mere iz nadležnosti organizatora nisu dovoljne da se spreči ono što se želi ovim zakonom da spreči. Vrlo precizno i jasno, i za sudiju za prekršaje, i za organizatora sportske priredbe, za učesnike i za MUP. Nažalost, Ministarstvo ne želi precizne i jasne odredbe, nego nam vraćaju Kardelja kroz ZUR-ovske termine, poput saradnje, dogovaranja, sporazumevanja, svi smo na istom poslu, na istom zadatku, onako, i levo i desno idemo svi ka jednom istom cilju. Ne idemo svi ka istom cilju, jer su različiti interesi. MUP je pokazoda ima interes da se na sportskim priredbama dešavaju ovakve scene, organizatori takođe imaju interesa jer se drže u žiži interesovanja javnosti, povećava se broj gledalaca, mediji dobijaju materijale da se o tome piše, a igrači postižu dobre cene, tako da menadžeri postižu takođe dobre provizije, pa onda promene i stranke. Čim budu osumnjičeni, odmah promene stranke. Znači, preciznost i jasnoća suzabranjene u ovoj Narodnoj skupštini, ali, nažalost, moram da podsetim,bez obzira u kojo formi bude izglasan ovajzakon, to je zakon Narodne skupštine i Mihajlović neće imati nikakve veze sa ovim zakonom u smislu donošenja, vi ćete biti odgovorni, a on će smestiti neki nemir i kazati - pa, takav jezakon.
Ovim završavamo današnji rad Devete vanredne sednice i rad nastavljamo u utorak 24. juna u 10,00 časova, raspravom o amandmanu koji su na član 11. zajedno podneli narodni poslanici Miomir Ilić i Dragan Jovanović. Zahvaljujem vam se. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo Deveto vanredno zasedanje Narodne skupštine Republike Srbije u 2003. godini. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema utvrđeno da imamo kvorum za rad. Obaveštavam vas da su sprečeni da prisustvuju sledeći narodni poslanici: Marko Jakšić, Milan Radulović, Miodrag Jaćimović, Kasa Jožef, Miroslav Martić, Radoje Simić, Goran Ćirić, Dragan Šutanovac, Borislav Novaković, Nada Kolundžija, Dušan Petković, Miloš Lučić, Milutin Prodanović, Branimir Trajković, Biači Anton i Jon Čizmaš. Prelazimo na 4. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ZAKONA O SPREČAVANjU NASILjA I NEDOLIČNOG PONAŠANjA NA SPORTSKIM PRIREDBAMA (nastavak u pojedinostima) Na član 11. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miomir Ilić i Dragan Jovanović. Vlada predlaže da se ovaj amandman odbije, Odbor za odbranu i bezbednost nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Ljubojević. Vlada predlaže da se ovaj amandman odbije, Odbor za odbranu i bezbednost nije ga prihvatio, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite, reč ima narodni poslanik Dragan Ljubojević.