Nakon pauze i po primljenom izveštaju Vlade o amandmanima, nastavljamo današnji rad. Pre svega pozivam i molim ministra Milana Markovića da uđe u salu, pošto se nalazi u zgradi Skupštine. Pričekaćemo ministra dok ne dođe, ako gospođa Radeta nema ništa protiv, ili želite da odmah pređemo da radimo, bez obzira što je ministar negde u holu? (Vjerica Radeta, sa mesta: Kako kaže Poslovnik?) Poslovnik kaže da čekamo ministra. Hvala. Primili ste ostavku Jasmine Milošević na funkciju narodnog poslanika u Narodnoj skupštini Republike Srbije i izveštaj Administrativnog odbora Narodne skupštine povodom razmatranja ove ostavke, koji je utvrdio da je podnošenjem ostavke nastupio slučaj iz člana 88. stav 1. tačka 2. Zakona o izboru narodnih poslanika, pa predlažem da Narodna skupština, u smislu takođe člana 88. stav 2. i stav 3. istog zakona, konstatuje prestanak mandata ovom narodnom poslaniku. Saglasno članu 88. stav 1. tačka 2. i stavova 2. i 3. Zakona o izboru narodnih poslanika, Narodna skupština, na predlog Administrativnog odbora, konstatuje da je prestao mandat pre isteka vremena na koje je izabrana narodnom poslaniku Jasmini Milošević, izabranoj sa izborne liste SPS-PUPS-JS, danom podnošenja ostavke. Saglasno Zakonu o izboru narodnih poslanika izvršiće se i popunjavanje upražnjenog poslaničkog mesta u Narodnoj skupštini Republike Srbije. I pored najbolje volje, strpljenje ima svoju meru. Ministra nema. Određujem pauzu od 20 minuta. Nastavićemo sa radom u 13.45 časova. Hvala na strpljenju. [[Posle pauze – 13.45]] Pozdravljam ministra, uz izvinjenje narodnim poslanicima zbog kašnjenja, pa se ovakvim odnosom prema Narodnoj skupštini ozbiljno dovodi u pitanje vremenska mogućnost usvajanja budžeta. Ovo je upozorenje Vladi, jer ovo je drugi dan kako imamo problema u radu. Na član 1. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
Dame i gospodo narodni poslanici, treba još jedanput naglasiti i obavestiti javnost da je današnji rad ovog parlamenta pomeren za jedan sat i 50 minuta zato što niko iz Vlade Borisa Tadića nije bio raspoložen da sedi u parlamentu. To zaista govori o odnosu režima prema najvišem zakonodavnom telu, a odnos tog istog režima odnosno Vlade prema poslanicima SRS i našim amandmanima je takođe nešto što vredi prokomentarisati. Podneli smo nekoliko amandmana na ovaj predlog zakona, svaki amandman smo vrlo konkretno obrazložili i izneli smo argumente zašto mislimo da su rešenja koja smo predložili bolja od rešenja koje je predložila Vlada Republike Srbije, ali jedino za naše amandmane, dakle, to se ne odnosi za ostale poslaničke grupe, svako Vladino obrazloženje je potpuno identično i kažu da je Vladino rešenje celishodnije u odnosu na rešenje koje su predložili poslanici SRS. To je zaista neozbiljno i neodgovorno, ali ovo je eto samo da se zna radi javnosti. Što se tiče Zakona o izmenama i dopunama Zakona o platama državnih službenika i nameštenika mi smo u načelnoj raspravi dosta govorili o ovom zakonu, i osnovnom zakonu i o ovom novom predlogu, i o zloupotrebama kod primene ovog zakona i o tome da i dalje u ovom novom predlogu takođe su ostale sve mogućnosti za zloupotrebu. Neke smo pokušali da predupredimo našim amandmanima, ali očigledno da Vladi to nije odgovaralo. Nismo imali dijalog sa predstavnikom Vlade zato što smo raspravljali u načelnoj raspravi u odsustvu predstavnika Vlade, bar u onom delu kada su poslanici SRS došli na red da govore. Jedan od razloga, u obrazloženju za donošenje ovog zakona, između ostalog stoji, da iz ovog prethodnog proizilazi da koeficijenti kao element za utvrđivanje visine plate imaju dvostruku ulogu. Prva uloga je socijalnog karaktera jer obezbeđuje ekonomsku egzistenciju zaposlenima u državnim organima. Druga uloga je mogućnost napredovanja sa koeficijentom, treba da bude dovoljno stimulativna za sve državne službenike. Ovo obrazloženje je zaista u redu, ali je stvar u tome da ono što je predloženo u ovom zakonu ne odgovara ovom obrazloženju i ovim deklarativno navedenim razlozima za donošenje zakona. To se najbolje vidi u članu 1. kojim se menja član 13. osnovnog zakona, a koji zapravo sadrži platne grupe i platne razrede za zaposlene u državnim organima. Treba da se podseti, opet radi javnosti, da postoji u osnovnom zakonu 13 platnih grupa i da je do dana današnjeg još uvek raspon između najniže i najviše zarade u državnim organima 1:9, što je zaista nedopustivo i ne opravdava sadašnju Vladu, jer pretpostavljam da će predstavnik Vlade da kaže da sadašnja Vlada nije donela ovaj osnovni zakon, što je tačno, ali nikako ne opravdava da se dozvolilo da se ovaj zakon primenjuje skoro četiri godine. Ovo rešenje u izmenama i dopunama zakona ide ka tome da raspon plata između najniže i najviše u državnim organima bude 1:6. Mi u SRS smatramo da to takođe nije dobro i da je to suviše veliki raspon, čak i da nije u pitanju situacija u kojoj se danas nalaze građani Srbije da se i sa visokim platama jedva izlazi na kraj a kamo li sa ovim najnižim zaradama od kojih više ne može da se sastavlja kraj sa krajem, već od kojih zaista više ne mogu da se zadovolje ni osnovne životne potrebe. Verujem da ste toga svesni. Opredeli ste se, kako stoji u obrazloženju ovog zakona, odnosno opredelićete se za jednu milijardu i 600 miliona za povećanje zarada u državnim organima odnosno na povećanje ovih najnižih zarada. Ali, opet ovo što ste predvideli nije ni pravično, ni celishodno, kako ste napisali, i ne rešava onako kako ste naveli socijalne probleme zaposlenih u državnim organima. Bitno je da se zna radi javnosti, govorili smo o tome i u načelnoj raspravi, da se ova povećanja zarada odnose na socijalno najugroženije, odnosno na one sa najmanjim zaradama, ali niste povećavali zarade službenicima od prve do pete platne grupe i nema ni potrebe za tim, ali treba da se zna u prve dve grupe položaja da postoji popriličan broj zaposlenih u državnim organima koji imaju enormonovisoke zarade. Nikada nismo dobili obrazloženje kako neko može ko je pomoćnik ministra da ima veću zaradu znatno od samog ministra, da pomoćnik sekretara Skupštine ima otprilike tri plate narodnog poslanika i znatno veću platu od sekretara Skupštine. To su one zloupotrebe o kojima govorimo i na koje vam skrećemo pažnju, jer na taj način udovoljavate vašim partijskim funkcionerima i na taj način rešavate njihove probleme, a za stvarne probleme građana Srbije i onih sa najnižim zaradama vaš baš briga. Ono što ste predložili u ovom rasponu 1:6 podrazumevalo bi da najniža plata u držanim organima bude 22.468,60 dinara. To nije dovoljno, sa jedne strane, a sa druge strane, ponavljamo da raspon 1:6 je ne prihvatljiv. Hoću da podsetim na recimo, na ono što je SRS radila u vreme kada je predsednik opštine bio Vojislav Šešelj u opštini Zemun. Mi smo tada napravili raspon zarada 1:3 i u to vreme su zaposleni sa najnižim primanjima, pre svega recimo, spremačice, fizički radnici, tada dobili skoro duplo povećanje zarade i oni su od svojih zarada mogli pristojno da žive. Oni koji su imali visoke zarade i u to vreme dobili su minimalno povećanje ili neki nisu uopšte dobili povećanje i onda smo napravili jedan bum u lokalnim samoupravama. U opštini Zemun su zaposleni tada imali najveće zarade, pa smo onda prozivani iz raznih opština po Srbiji da nas pitaju kako smo mi to uspeli, pa su taj model tada počeli da primenjuju i u ostalim lokalnim samoupravama i vama preporučujem da bi bilo dobro da ste razmislili da na taj način rešite zaista da zarade budu u državnim organima adekvatno raspodeljene. Ne možete da vodite računa samo o onima koji imaju visoke zarade i onima koji su, opet ponavljam, funkcioneri stranaka. Takođe treba da se radi javnosti podsetimo da je broj zaposlenih u državnim organima 2000. godine bio negde oko osam hiljada, a da je danas taj broj 28 hiljada. Uvereni smo da ne postoji niko ko može da objasni rezonski irazložno zašto ste napravili ovakvu brojnu državnu administraciju koja neverovatno košta građane Srbije. Sada ste došli u situaciju da ste doneli zakon da se smanji broj zaposlenih i u državnim organima i u lokalnim samoupravama. Naravno ni taj zakon niste primenili kao ni mnoge koje ste doneli dosad i mi iz SRS smo tada bili protiv tih zakona i danas smo naravno, zato što ste nameštajući vaše ljude, ljude iz vaših stranaka i aktiviste iz vaših stranaka za ovih deset godina napravili tu preskupu administraciju i kako ste bez ikakve odgovornosti zapošljavali tako veliki broj ljudi, tako bez ikakve odgovornosti otpuštate ljude i povećavate broj nezaposlenih u RS. U članu 1. smo predložili da najniža zarada ima koeficijent 1,55. to je ono što ste vi predvideli u 12. platnoj grupi. Mi smo predložili da to bude u 13. platnoj grupi i da se u skladu sa tim pomeraju i ostale platne grupe i u našem predlogu najnižih zarada u državnim organima bila bi 24.876,95 dinara. Nije ni to zarada od koje može danas pristojno da se živi, ali nažalost s obzirom na svakodnevna poskupljenja i poskupljenja koja nam se najavljuju početkom naredne godine vrlo mali broj u Srbiji je onih koji će moći pristojno da žive, a svi ostali će pokušati da preživljavaju. Pitanje za vas, gospodine ministre, u koju platnu grupu ćete ili u koji platni razred ćete svrstati gospođu koja opslužuje službenike MMF kada dolaze u Srbiju da vam zavrću uši? Reći ću vam zašto to pitam konkretno? Pretpostavljam da znate, ali građani Srbije ne znaju, pa radi građana Srbije ću da objasnim ovo o čemu govorim. U poslednjem broju novina SRS "Velika Srbija" šef našeg antikorupcijskog tima Ivan Ninić je opisao sa mnogo detalja i podataka bahanalije MMF, kako je u naslovu i napisao, pa tu ima puno podataka o trošenju za izlete, ručkove, večere, telefone, kancelarije itd. Ali, pošto to nije tema, ovo samo preporučujem građanima Srbije da mogu u svim opštinskim odborima SRS da potraže ove novine, pa da se sami upoznaju sa svim ovim činjenicama, a za vas ovako stoji da su Božidar Đelić i Radovan Jelašić obećali direktoru MMF u Vašingtonu da će osim korišćenja poslovnog prostora NBS, NBS snositi troškove zaposlenih u kancelariji MMF u Beogradu. I onda je u periodu od 1. juna 2008. godine do 31. maja 2009. godine kancelarija MMF imala jedno lice angažovano po ugovoru o delu, a reč je o gospođi Desanki Nestorović, koja je obavljala te poslove sekretarice, a usput i vaša sekretarica, gospodine ministre, i sekretarice u državnoj upravi imaju otprilike oko 24.000 dinara platu. Ova gospođa je na osnovu dva ugovora o delu mesečno dobijala neverovatnih 136.988 dinara. Prema podacima dobijenim iz NBS, Desanka Nestorović je u bruto iznosu koštala građane Srbije svakog meseca 218.367 dinara. Znači, 2.183.670 dinara bruto, a direktno u džep je stavila 1.369.880 dinara. Dakle, ministre voleli bismo da nam kažete u koju platnu grupu biste svrstali od ovih 13 predviđenih ovu gospođu sa ovom mesečnom zaradom kao sekretarica od 136.988 dinara? Ne očekujem da ćete da nam date odgovor na to pitanje, ali smo ovo postavili pre svega radi građana Srbije. Pitanje takođe za vas, ministre, pošto je jedan od razloga za donošenje ovog zakona kako ste sami rekli i mogućnost napredovanja sa koeficijentom koje bi trebalo da bude, kako kažete, stimulativno, da li se ta mogućnost napredovanja odnosi na zaposlene, na njihov efektivni staž ili na beneficirani radni staž? Ovo je vrlo praktično i konkretno pitanje koje sasvim sigurno interesuje mnoge koji su u jednoj od ove dve grupe. Dakle, izneli smo mnogo podataka i amandman koji smo podneli tvrdimo da, pre svega, odgovara ovim razlozima koje ste vi naveli za donošenje zakona i da koliko-toliko omogućava pristojan život ljudima koji su do sada radili za plate od 16.000 dinara. Hvala.
Iskorišćeno je 14 minuta i 20 sekundi vremena ovlašćenog ili poslaničke grupe? (Vjerica Radeta sa mesta:Od ovlašćenog.) Zahvaljujem. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 1. sa dopunom obrazloženja podneli su poslanici Saša Dujović i Miletić Mihajlović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Da.) Gospođo Radeta, izvolite.
Podneli smo amandman i na član 2. stav 2. ovog člana 27. koji govori o radu dužem od punog radnog vremena. U Predlogu zakona stoji da rad duži od punog radnog vremena mesečno se preračunava u slobodne sate, koje državni službenik mora da iskoristi u toku narednog meseca. Mi smo amandmanom dodali da se kaže – ako poslodavac to ne može da ispuni, dakle, u toku narednog meseca, da je u obavezi da prekovremeni rad isplati već narednog meseca. Nešto slično postoji u 5. stavu predloga ovoga člana 27. odnosno člana 2. izmena ovog zakona, ali se ne odnosi na sve zaposlene koji ostvaruju prekovremeni rad i smatrali smo da je ovaj ovako predloženi stav 2. člana 27. faličan, odnosno da je nepotpun i da će stvarati mogućnosti za zloupotrebu u njegovoj primeni. Zaista smo očekivali, ministre, da ćete ovaj amandman prihvatiti, jer on pre svega pravno-tehnički uređuje i precizira ovaj vaš predlog. Zašto mislimo da je trebalo prihvatiti ovaj amandman? Između ostalog, govorili smo u vašem odsustvu u načelnoj raspravi, ministre, kakve se zloupotrebe dešavaju kada je u pitanju prekovremeni rad. Postoje službe u okviru državnih organa, pre svega, u Narodnoj skupštini Republike Srbije, zaposleni koji moraju da rade prekovremeno zato što parlament zaseda prekovremeno. Danas su, recimo, svi zaposleni došli na posao u 8.30, čini mi se da im tada počinje radno vreme i ostaće ko zna dokad zato što Skupština nije danas počela sa radom kako je predviđeno u 12.00 časova, nego u 13.50 časova, zato što neodgovorna Vlada nije poslala nikoga da prisustvuje ovom današnjem radu, i naravno, ti zaposleni će ostvariti, mimo svoje volje, prekovremeni rad jer oni moraju da sede ovde dokad radi parlament. S druge strane, tek danas smo dobili, ovo opet govorim samo kao primer, da ilustrujem zašto mislimo da je trebalo usvojiti naš amandman, tek danas smo dobili Predlog zakona o budžetu. Ne znamo još za kada će biti zakazana sednica. U svakom slučaju, bićemo u velikoj stisci s vremenom, kada je u pitanju izrada amandmana. Normalno je da zaposleni koji rade u poslaničkim grupama moraju zajedno sa poslanicima da borave u parlamentu, da bi se odradio određen broj amandmana, onoliko koliko koja poslanička grupa misli da ima mesta da podnese amandmane. Šta se onda dešava? Kada zaposleni u poslaničkoj grupi SRS, ministre, podnese svoj izveštaj o prekovremenom radu i napišu da su prekovremeno radili tog i tog dana toliko sati zbog učestvovanja, odnosno pomaganja poslanicima u izradi amandmana, generalni sekretar lepo tu stavku njima precrta i neće da im plati to što su morali da rade sa poslanicima na izradi amandmana. Prema našim informacijama, to se odnosi samo na zaposlene u poslaničkoj grupi SRS. Vi ste i dalje ostavili mogućnost u ovom zakonu da se na taj način ponaša sekretar prema zaposlenima u Narodnoj skupštini, zato što niste prihvatili ovaj naš amandman, da je poslodavac obavezan ili da u narednom mesecu obezbedi korišćenje prekovremenih sati zarađenih prekovremenim radom, ili ako to ne može, onda da se to plati u skladu sa zakonom. Naravno da postoje službe gde to nije moguće da se primeni, da se primeni ovaj drugi stav, da se već narednog meseca iskoristi to vreme zarađeno prekovremenim satima. Opet govorim o Skupštini, jer je to najvidljivije, pre svega, i građanima Srbije. To je najbolji primer, jer zaposleni u Skupštini ne mogu da koriste prekovremene sate, odnosno slobodne dane na ime prekovremeno zarađenih sati onda kada bi oni hteli, nego onda kada parlament ne radi. To je bio jedan od razlog zbog čega smo vam skrenuli pažnju da prihvatite naš amandman, da biste imali jedan celovit stav, gde se nikome ne bi dozvolilo da manipuliše, zloupotrebljava, pa da ljudi sakupe po ko zna koliko sati i dana na ime prekovremenog rada, i da naravno, nikada u životu to ne mogu da iskoriste. Niko nije u obavezi, niti ikoga smete da naterate da radi prekovremeno, a da mu to ne platite, ili da mu onemogućite korišćenje slobodnih dana. Kroz ove zakone ste do sada vrlo restriktivno pristupali tome, i uopšte, kada je u pitanju prekovremeni rad, od smanjenja iznosa, kako se on plaća, do toga kada mogu da se koriste slobodni dani, pa do toga, koliko može da se ostvari prekovremenih sati i onda imate ljude koji ostvare mnogo više prekovremenih sati, nego što im to zakon dozvoljava. To na kraju bude – pojela maca. Ovo nije ni pravično, ni ustavno, ni zakonito, pogotovo, ne ispunjava ni socijalni momenat koji vi vidite i navodite kao razlog za donošenje ovog zakona. Zato preporučujem skupštinskoj većini da glasa za naš amandman, ukoliko ne želite i dalje zloupotrebe u primeni ovog zakona. Hvala.
Iskorišćeno je šest minuta i 45 sekundi vremena poslaničke grupe. Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Radović i Jovan Palalić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospodin Palalić, pa gospođa Radović.
Poštovani predsedavajući, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, uložili smo amandman na stav 3. člana 2. Predloga ovog zakona, iz razloga što ne vidimo nijedan razlog koji bi opravdao da se izađe izvan zakonskih okvira koji su definisani Zakonom o radu, a koji se tiču prekovremenog rada. Nadasve, mi u predlogu ovih izmena i dopuna zakona, u tekstu obrazloženja nismo dobili ni jednu jedinu reč u obrazloženju zašto se ovo čini, zašto se krši odredba člana 37. Zakona o radu koji definiše prekovremeni rad, i koji se, kao opšta norma primenjuje u svim situacijama zasnivanja radnog odnosa. Mislim da bi bilo jako bitno da smo dobili bilo kakvo obrazloženje, a nadasve, da čujemo koji su to razlozi, koji je to obim posla, koji do sada nije postojao, a koji će postojati, navodno, nakon usvajanja ovog zakona koji bi iziskivao ovakvu jednu normu. Moram da kažem da smo sada svedoci jedne situacije da ćemo u poslednjem trenutnu raspravljati o Predlogu budžeta Republike Srbije, nakon, faktički isticanja rokova jesenjeg zasedanja. Možda bi upravo činjenica da Vlada Republike Srbije i nerad Vlade Republike Srbije i ministarstava dovodi do toga da je neophodno da se vrše ovakve jedne intervencije i vrši prekovremeni rad u pojedinim službama ili u ministarstvima ili u drugim institucijama. Mislim da su rešenja koja su bila do sada u zakonu sasvim dovoljno omogućila da se situacija u kojoj su definisane činjenice definisane članom 37. Zakona o radu, kada je moguće vršiti prekovremeni rad, a to je da je došlo do potrebe usled više sile, usled izuzetnog povećanja obima posla, u drugim slučajevima kad je neophodno da se u određenom roku završi posao koji nije planiran, da se na taj način definišu potrebe prekovremenog rada. Činjenica da mi, bar kad su u pitanju ministarstva, kada su u pitanju Vladine institucije, imamo ozbiljnu primedbu, ozbiljnu kritiku na intenzitet rada, na činjenicu da mi nemamo, bar ova skupština, ovaj saziv, dovoljan broj inicijativa i akata od strane Vlade da bismo uopšte o tome raspravljali, onda se postavlja pitanje - koji su razlozi, osim kašnjenja i cajtnota sa rokovima koji su definisani zakonom? Drugi problem koji može da bude opravdanje, a ja vih voleo da čujem, naravno i predstavnika Vlade šta je razlog za ovakvu jednu odredbu, jeste odsustvo konzistentne i kontinuirane kadrovske politike, u tom službeničkom esnafu, da se dovoljno i kvalitetno radilo i kad je u pitanju Visoki službenički savet, kad su u pitanju kadrovske službe unutar Vlade, na edukaciji, na unapređenju rada službi, na rešavanju problema koji se tiču njihovog znanja da rešavaju probleme, onda sigurno ne bi bilo potrebno da se dođe u situaciju da s jedne strane veliki broj građana kritikuje neažurnost u rešavanju njihovih prava od strane organa i uprave ministarstava ili drugih institucija Vlade Republike Srbije. Znači, to su problemi koji trenutno postoje unutar državne uprave i mi sada treba te probleme da rešimo tako što ćemo omogućiti da prekovremeni rad traje 90 dana u toku godine, što je faktički jedna trećina ukupnog broja dana koji su radni dani u jednoj godini. Da li je to zaista ičim opravdano? Drugi problem, o kome će više moje kolege govoriti jeste, ono što je dato u obrazloženju odbijanja našeg amandmana, to je da se ovaj izuzetak od opšteg pravila iz Zakona o radu primenjuje uz saglasnost zaposlenog. Da vidimo kakva je to sloboda i položaj zaposlenog u organima državne uprave i institucijama, da on može da nalog svog pretpostavljenog da radi duže mimo Zakona o radu odbije ili će to biti neka vrsta prirodne saglasnosti. Prema tome, problem koji se pokušava rešiti, neažurnost Vlade Republike Srbije, kontinuirano dolaženje u cajtnot sa ispunjavanjem svojih zakonskih obaveza, loš rad sa službeničkim kadrom i na njihovoj edukaciji utiču na to da Vlada Republike Srbije pokušava da svoje propuste i svoje slabosti u reformi državne uprave rešava povećanjem prekovremenog rada i kršenjem Zakona o radu. Hvala.
Tri minuta i dvadeset sekundi iskorišćeno je vremena poslaničke grupe. Reč ima Milica Radović.
Smatram da nema osnova pitanje prekovremenog rada uređivati na drugačiji način u odnosu na onaj kako je to predviđeno opštim propisom Zakona o radu. Ako se kaže u Zakonu o radu da prekovremeni rad najduže može da traje osam časova, onda stvarno ne vidim razlog zbog čega se ovim zakonom on sada produžava na 20. To jednostavno nije pitanje same proizvoljnosti. Pored toga što ta odredba nema svoje pravno utemeljenje ili ga ja bar ne vidim, mislim da ona nema ni svoje medicinsko opravdanje. Zamislite samo čoveka koji će da radi 90 dana u toku jedne godine po 12 časova. To je upravo ovo što ovaj predlog zakona kaže i nemoguće je da se takav rad prosto ne odrazi na njegovo psihofizičko stanje. Sada ovu odredbu bih možda mogla da razumem da je u pitanju racionalizacija državne uprave, kao što je to nedavno bilo samoinicirano od Vlade. Ovde nemam i dalje pravno opravdanje za tako nešto, pa se zbog povećanog obima posla i smanjenog broja zaposlenih ovo nameće kao potreba. Ali, svi vrlo dobro znamo kolika je uopšte državna uprava i koliko je ona porasla od 2000. godine, tako da taj argument prosto ne mogu da prihvatim. Mislim da je ovde ključno pitanje - pitanje produktivnosti rada i zbog toga ovu odredbu prvenstveno vidim kao mogućnost za mnoge zloupotrebe.S jedne strane, broj zaposlenih u državnoj upravi, iako je to bilo ranije najavljeno, nije smanjen, iako je Vlada predložila, ova skupština usvojila neke vrlo loše zakone koji se bave tim pitanjem, a moja poslanička grupa je vrlo argumentovano napadala te iste predloge zakona i sva sreća što nije došlo da smanjenja zaposlenih u državnoj upravi po tom zakonu. Mislim da je opet u jednom drugom delu državne administracije, konkretno, kada je u pitanju pravosuđe, i te kako došlo do smanjenja broja zaposlenih, a da se faktički to nije odrazilo na njihov materijalni položaj. Imam neke podatke, konkretno, kada je pravosuđe u pitanju. Pravosuđe je napustilo 1.114 zaposlenih lica i 919 lica koja su bila određena za rad na određeno vreme, i to od 1. januara 2010. godine. Zbog javnosti kažem da u ovaj broj ne ulaze neizabrane sudije. I pored ovako velikog smanjenja broja zaposlenih, njihov materijalni položaj ne da nije ostao isti, nego je on drastično otežan zbog prevelikog obima posla i zbog toga što je sada broj zaposlenih u pravosuđu drastično smanjen. To ću ilustrovati time što ću da kažem kolike su opšte plate pravosudne administracije. Plata pravosudne administracije kreće se od 113 do 182 evra, a plate stručnih saradnika od 307 do 478 evra. Složićete se da su ovo izuzetno niske plate, a prvenstveno želim ovde da ukažem i na potrebu da je ovaj zakon trebalo da se na neki način osvrne i na same stručne saradnike. Podsećam, u pitanju su diplomirani pravnici sa položenim pravosudnim ispitom, čiji rad nije adekvatno cenjen, a koji obavljaju vrlo komplikovane stručne i odgovorne poslove za nosioce pravosudnih funkcija. Sada znamo kakvo je stanje u državnoj upravi, vidimo kakvo je stanje u pravosuđu, ali mislim da Vlada ne vidi da u samoj racionalizaciji državne uprave treba da pođe prvenstveno sama od sebe. Mi danas imamo jednu od najglomaznijih vlada ne samo u regionu, već uopšte i u Evropi, ukoliko kao kriterijum uzmemo broj stanovnika. Ukoliko zanemarimo i broj ministarstava, ukoliko zanemarimo i broj potpredsednika, znamo da ova Vlada ima 56 državnih sekretara, odnosno 111 pomoćnika ministara i koliko savetnika mislim da ni prisutni ministar ovde ne raspolaže tim brojem i uopšte šta oni rade mislim da niko ni u samom Ministarstvu ne zna. Sada, u poslednje vreme, otvaraju se neke priče o rekonstrukciji Vlade. Mislim da je ta tema potpuno deplasirana i potpuno deplasirano je otvarati pitanje rekonstrukcije Vlade u godini koja je faktički izborna godina. Ove priče su ne samo zakasnele, mislim da je neko imao bilo kakvu ozbiljnu nameru da dođe do rekonstrukcije Vlade, onda se to dešava u prvoj godini njenog mandata, a ne dešava se u zadnjoj godini. Evo, jutros smo imali priliku da izvršimo uvid u sam budžet. Videla sam da je broj ministarstva ostao isti. Znači, kako možemo uopšte da govorimo o rekonstrukciji Vlade sa istim brojem ministarstava i sa troškovima koji opet nisu baš toliko beznačajni? Sada bih još da napomenem koliko to Vlada vodi računa o svojoj državnoj administraciji i uopšte o troškovima državne administracije, najbolje pokazuje i podatak da je Vlada, umesto da smanji troškove koji odlaze na državnu administraciju, rebalansom budžeta za 2010. godinu povećala davanja za plate u državnoj administraciji, i to za jednu milijardu i 400 miliona dinara. Znači, sada postavljam pitanje – kome su opšte namenjena ta sredstva? S obzirom da znamo da danas govorimo o najugroženijim kategorijama državne uprave, zbog čega ta sredstva konkretno nisu bila namenjena tim kategorijama o kojima mi danas ovde raspravljamo? Što se tiče amandmana koji smo podneli kolega Palalić i ja, mislim da, ukoliko Vlada nije imala sluha za njega, treba da dobijemo neko argumentovano obrazloženje zbog čega on nije prihvaćen. Hvala.
Iskorišćeno je šest i po minuta vremena poslaničke grupe. Na član 2. amandman su zajedno podnele narodni poslanici Donka Banović i Milica Vojić Marković. Reč ima gospođa Vojić Marković.
Član 2. menja član 27. Stav 4. glasi: "Prekovremeni rad iz stava 3. ovog člana može biti uveden za najduže 90 dana u kalendarskoj godini". Poslanička grupa DSS smatrala je da ovaj stav treba izbrisati. Obrazložiću zbog čega. Vrlo je jasno da država koja je donela zakon protiv zlostavljanja na radu ne može sada u svom zakonu koji uzgred uz promenu ličnih dohodaka u državnoj administraciji menja i radno vreme u državnoj administraciji. Dakle, ovo što ste vi ovde napisali je pravo zlostavljanje na radu. Jedini koji vrši ovo zlostavljanje jeste država, ili ministar, drugim rečima. Šta ste napisali u članu 4? Napisali ste da prekovremeni rad može biti uveden za najduže 90 dana u kalendarskoj godini. Ministar se ionako ne bavi ovim zakonom, a zbog njega smo izgubili sat vremena, tako da ni nema potrebe da bude prisutan, ali nastaviću da pričam. Čisto da građani Srbije znaju da ovo pričam bez prisustva ministra. Dakle, prekovremeni rad iz stava 3. ovog člana može biti uveden za najduže 90 dana u kalendarskoj godini. Ako je broj radnih dana u godini 270, 90 dana nije uopšte zanemarljiv broj dana – to je jedna trećina. Onda mi ne možemo da govorimo, kao što ste vi nama napisali u obrazloženju zbog čega ne prihvatate naš amandman, da je to izuzetak a ne predviđeno pravilo. Izvinite, jedna trećina radnih dana u godini je veliki broj i to ne može biti izuzetak. Drugo, ako se posmatra da ste u stavu 3. napisali da će produženi rad biti najduže 20 sati nedeljno, kad to podelite sa pet radnih dana nedeljno, ispada četiri sata svakog dana. Pošto niste napisali, to je plus onih osam sati koliko traje redovno radno vreme, znači, to je 12 sati svakog dana. U članu 4. vi niste napisali tih 90 dana da neće biti u kontinuitetu. Nigde to ne piše, što znači da će 90 dana država moći da zlostavlja nekog službenika po 12 radnih sati dnevno. Da li smatrate da to ugrožava njegovo zdravstveno stanje? Pretpostavljam da ne. Recimo, ministar može da izađe kad god hoće, ali državni službenik ne može da izađe kad god hoće. U prilog toj opštepoznatoj tezi o slobodi koju državni službenici imaju u državnim organima, to je zapravo kategorija koju ne možete podvesti pod slobodu. Zašto? Zato što mu nad glavom stoji Zakon o broju državnih službenika koji predviđa smanjenje broja državnih službenika. Nad glavom mu stoji ekonomska kriza u koju je ova vlada uvela državu Srbiju. On i sa ovako malom platom ne može da izađe na kraj, mora da pristane na to zlostavljanje koje mu država nameće. Zatim, imate veliki broj nezaposlenih. Ako on slučajno odbije ono što od njega traži njegov pretpostavljeni – ostaće na ulici i ostaće nezaposlen. Gde će se zaposliti? Izgubilo se 200 hiljada radnih mesta, onih koji su bili zaposleni za mandata ove vlade. Drugim rečima, sve ovo pokazuje da vi jako dobro znate da je ovo tipično zlostavljanje na radu. Tipično i zbog toga što ste to napisali i u stavu 3. ovog zakona. "Prethodna saglasnost zaposlenog" – zamislite, zaposleni će 90 dana dati prethodnu saglasnost da ga zlostavljate po 12 sati dnevno. I vi smatrate da je ta saglasnost sasvim u redu i da ona nije iznuđena? Ona je, naravno, iznuđena jer ćete ga otpustiti. A najlicemernije od svega je to što je ovaj zakon predstavljen kao zakon kojim ćete povećati smešno i bezobrazno niska primanja državnih službenika, a uz put mu namećete novu obavezu koja je i te kako dobro bila regulisana u Zakonu o radu, ali vi pronalazite novi način da ga obavežete da radi dokle god vama to treba, zarad toga da ministri mogu da šetaju. Hvala vam.
Iskorišćeno je četiri minuta i 55 sekundi vremena poslaničke grupe. Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Pop Lazić. Reč ima potpredsednica Jovanović Nataša.
Gospodine Novakoviću, zaista moram da izrazim protest zato što gospodin ministar nije ovde, jer upravo sam njemu htela da se obratim i da ga podsetim na vreme kada je donet prvi Zakon o platama državnih službenika i nameštenika. Naime, i vi se dobro sećate te noćne sednice Narodne skupštine Republike Srbije i radi podsećanja, moram da kažem da je tada napravljen jedan presedan koji je uveden u odnosu izvršne prema zakonodavnoj vlasti i vi ste tada, iako ste bili deo koalicije, protestovali kao stranka. Jer je prvi put u Skupštinu došao da upravo taj zakon, sa ovim novim kategorijama nameštenika, obrazlaže gospodin Balinovac, koji je bio sekretar Republičkog sekretarijata za zakonodavstvo i mi smo morali nekoliko dana pre toga da promenimo Poslovnik i da damo njemu mogućnost da on dođe sa ovakvim zakonom. Gospodin Milan Marković, koji je danas ministar za državnu upravu i lokalnu samoupravu, tada je bio opozicija gospodinu Balinovcu i tadašnjoj koaliciji. Ta sednica je trajala do pola pet ujutru i baš kao i poslanici SRS, i poslanici DS koje vidim sada veoma zamišljene, ne znam da li reaguju na ove naše opravdane argumente, su podneli mnogobrojne amandmane. Šta se promenilo od tog vremena do danas? Vidite, za te četiri godine položaj državnih službenika i nameštenika je postao sve gori i gori. Gospodin Marković je iz opozicije otišao u vlast još 2007. godine, a onda je zaboravio na ta obećanja koja je u toj noći davao kao opozicioni poslanik i njegova DS državnim službenicima i nameštenicima za koje je te noći gospodin Balinovac, pošto je to uvedeno kao nova kategorija, rekao – Narodna skupština RS bez njih i može. Naravno da ne možemo, i to vi dobro znate, kao jedan od potpredsednika Narodne skupštine, baš kao i ja, pošto koristite usluge nameštenika, ako tako mogu da kažem, a to su vozači koji su vozači Uprave Vlade RS, koji imaju platu sa preko 30 godina radnog staža ili ove kolege koje idu sada u penziju sa napunjenih 40 godina staža, sa platom od nepunih 20 hiljada dinara. Znači, oni stavljaju svoju glavu u torbu, nas voze u situacijama kada nam to generalni sekretar na osnovu zahteva odbori, a ti ljudi imaju platu od 20 hiljada dinara. Ovaj amandman nije prihvaćen. Kao što reče koleginica Radeta, zaista imam utisak da ministar uopšte nije ni gledao ove amandmane. On nije to čitao. Jer, da je pročitao, a to je jednim delom govorila i koleginica Radović i koleginica Vojić Marković, onda bismo stvarno mogli da imamo definisano u ovom članu zakona, osnovnom članu 27. i da kažemo – državni službenici i nameštenici imaju radno vreme i prekovremeni rad. Kada je taj prekovremeni rad, mi to ne znamo, to je za njih lutrija, svakoga dana kad krenu na posao oni mogu da pretpostavljaju da li će da bude ili neće da bude prekovremenog rada, a takvih dana u godini može da bude 90 dana. Gospođa Pop Lazić je išla na celishodnije, svrsishodnije i humanije rešenje i lepo je amandmanom u ime SRS predložila da to bude maksimum 60 dana i to onda kada potrebe posla to zahtevaju. Molim vas, da li je normalno da ljudi koji nemaju plaćeni prekovremeni rad, a to su državni službenici, nameštenici, pored pomenutih vozača, to su i ove devojke stenografi, koje rade svoj posao, to su i konobari i kuvari, i oni koji misle i razmišljaju o tome da li se nekom poslaniku u 12 sati noću kada se radi prekovremeno jede vruća pita ili će da mu spremi omlet, jer tog dana sve što je spremljeno u kuhinji je posluženo za ručak i za večeru? Gde je tu humanost? Gde je tu odnos prema ljudima koji služe za to da se održi rad ove institucije i da oni rade normalno? Gde je tu pravičnost i zašto sistemski nije ovaj problem rešen? Najpre, kada je došlo do toga da se kategorija nameštenika uvede. Trebalo je da imate u vidu to da svi službenici i nameštenici koji rade, ako su potrebni za jednu državnu instituciju, evo samo da govorimo najbolje poznajemo prilike u Narodnoj skupštini Republike Srbije, moraju da imaju svoju sigurnost. Ako se od njih traži, gospodine Novakoviću, sada je tu ušao i generalni sekretar, da oni rade 90 dana u godini prekovremeno, a ne zna se kada, zašto onda oni radekad su već toliko potrebni, a jesu, jer im se stalno produžava taj rad, kao što su to naše saradnice u poslaničkoj grupi. Zašto oni nemaju stalni radni odnos? Zašto su oni pod ugovorom na šest meseci, pa tako godinama? Moram da obavestim javnost, mislim i ranije smo govorili o tome da mi kao politička stranka koja je osvojila najveći broj mandata kao opoziciona stranka i ukrali ste nam 22 mandata, to stalno moramo da govorimo, mi nemamo u poslaničkoj grupi naše saradnike koji su zaposleni, a da imaju stalni radni odnos. Imamo gospođu koja je ranije bila zamenik sekretara Skupštine, koja je raspoređena našoj poslaničkoj grupi i koja je u stalnom radnom odnosu, koja je savetnik, jer je diplomirani pravnik. Naše ostale koleginice saradnice i gospodin koji radi u kvoti onoga što je gospodin Ličina, kvota potpredsednika Narodne skupštine Republike Srbije, rade ljudi šest plus šest meseci. Oni su obespravljeni. Kada imaju tako male i bedne plate, ovde je minimalna 16.000, ne znam da li neko može da se pohvali da ima veću od 20.000, recimo, zavisi koliko ima godina staža. Zbog toga što nemaju ni rešen status, em su obespravljeni po zakonu i po ovim članovima, ne mogu da koriste sva druga prava kao što mogu neke njihove druge kolege. Morate da pođete od toga da su im plate jadne i bedne, da su prezaduženi i da moraju da uđu u neki proces kod neke banke, jer vidite dokle ste doveli građane Srbije vašom ekonomskom politikom. Zbog nemanja mogućnosti da ljudi prežive i da uzmu neki kredi. Ko će to njima da odobri kad oni rade na određeno vreme, na šest meseci. Koleginica Radeta je pomenula pravično rešenje koje je važilo dok vi niste uveli ovaj zakon i dok nisu na drugi način limitirane lokalne samouprave, a da je naša stranka preuzela vlast u opštini Zemun 1996. godine, mi smo uveli takve platne razrede u rasponu 1:3, pa je recimo u to vreme portir, kurir, službenik u SO Zemun imao platu kao sada recimo da bi imao oko 30 i 30 i više hiljada dinara, a maksimalna predsednik opštine, sekretar itd. Evo podseća me koleginica, to je bio naš predsednik prof. dr Vojislav Šešelj nije primao platu, a svi ostali sa najvišom funkcijom su mogli da imaju samo tri puta više. Zar nije bilo racionalnije i svrsishodnije rešenje da se tako uredi u državi da se zna kolika je plata od jednog do gornje granice platnog razreda onog i funkcionera i službenika i da se napravi ono što bi bilo najpravičnije. Prema tome, gospodine Novaković, vama dalje to da pričam, mogu da mislim da ćete vi u nekom delu i da se složite, iako ne smete to u mikrofon da kažete. Gospodin sekretar ima neko svoje mišljenje ili već neki plan kako će da napravi sistematizaciu. Vodite računa o tome da ćemo mi do kraja da protestujemo kada su u pitanju svi ovi ljudi koji ovde danonoćno rade, a govorim isključivo o Skupštini, jer ovde provodim već 15 godina kao narodni poslanik, jer su obespravljeni i ovim zakonom, a pogotovo ovim članom oni će biti još u težoj poziciji tokom cele godine. Hvala.
Devet minuta i 10 sekundi vremena poslaničke grupe. Inače, nemam problem da se složim s vama ili da se s vama ne složim kada se ne slažem, odnosno kada se slažem. Reč ima gospođa Vjerica Radeta.
Gospodine Novakoviću, ne znam da li ste se vi šalili kad ste malopre upozorili predstavnike Vlade da zbog njihovog odsustva može da se dovede u pitanje izglasavanje budžeta, mada je rok za izglasavanje budžeta već iza nas. Ako ste u skladu sa Poslovnikom pomerali ne samo danas nego i prethodnih dana početak rada sednice, zato što ministar nije u sali, odnosno predstavnik vlade, onda ne vidim gde ste sada našli osnov da možemo da razgovaramo o našim amandmanima u ministrovom odsustvu. Naravno ne očekujemo mi da ministar prihvati naše amandmane, jer da je mislio to bi uradio na sednici Vlade, pa ne bismo dobili odgovore na sve amandmane identične da su vladini predlozi celishodniji. Mi se, pre svega, obraćamo javnosti, ali vas upozoravam da se dogovorite, vi koji vodite sednicu, da li radimo u odsustvu ministra ili isključivo u prisustvu ministra, kao što to naš Poslovnik nalaže. Naravno, nisam ovo isticala kao povredu Poslovnika, nego samo uzgred to da vam kažem, jer nema svrhe, vi već imate unapred smišljeno da Poslovnik nije povređen, kad je to očigledno, kao što je sada. Govorimo o amandmanu na stav 4. člana 27. osnovnog zakona, gde smo mi predložili da prekovremeni rad ne može da bude duži od 60 dana u jednoj kalendarskoj godini. Vladin predlog je da je to 90 dana. Mi smatramo da se našim amandmanom uvodi red i da se izbegavaju zloupotrebe u primeni zakona u organima države uprave. Sasvim sigurno da smo u pravu i da to jeste tako. Ako neko ima potrebu da neki organ, ima potrebu da neko 90 dana u kalendarskoj godini radi prekovremeno, onda tu već treba da se razmišlja o tome da je potreban neko za celo vreme rada. Mi smo zato predložili da to bude 60 dana, kao primereniji rok, zato što znamo da postoje službe gde je zaista neophodno da se radi prekovremeno i, pre svega, to su službe u Skupštini Srbije. Nijedan drugi državni organ ne radi ovakvo radno vreme, kao što radi Skupština. Svi imaju neko radno vreme koje je otprilike u skladu sa radnim vremenom i zaposlenih, odnosno službenika u tim državnim organima. Naravno, nisam sada mislila da nemam primedbu na rad Skupštine u tom smislu, nego primedbu u odnosu na prekovremeni rad zaposlenih u Skupštini. Vi ste, ministar opet nije tu, govorila sam i u načelnoj raspravi, evo i sada i sada je bar sekretar prisutan, pa se ovo dobrim delom odnosi i na njega i dobro je da čuje. Zaposleni u Narodnoj skupštini i sada govorim o onima koji rade u poslaničkog grupi SRS, jer to znam pouzdano, nisu u stalnom radnom odnosu, a mi smatramo da je to, takođe, diskriminacija, da već godinama rade, a da nisu u stalnom radnom odnosu. Čuli ste već da ne mogu da dobiju nijedan kredit itd. Ono što je pitanje direktno za sekretara, preko ministra odsutnog, pošto sekretar ne može da učestvuje u raspravi, zašto ti zaposleni nisu dobili po 5.000 dinara pomoći, s obzirom da ispunjavaju uslov kad je u pitanju visina njihove zarade, kao što su dobili svi drugi u državnim organima. Kakva je to diskriminacija ako znamo, a sekretar je pravnik, pa bi trebalo da zna da Zakon o radu apsolutno i po pravima i obavezama i odgovornostima izjednačava zaposlene na određene i na neodređeno vreme. Ko je taj ko je napravio takvu diskriminaciju među zaposlenima u Skupštini Republike Srbije? Verovatno da toga ima i u drugim državnim organima, ali govorim ono što znamo da je apsolutno tačno. Takođe, znamo da nameštenici u Skupštini Srbije, u najvećem broju njih, dobijaju ovu naknadu koju zakon dozvoljava, a koja je negde do 50% njihove plate, mesečno i znamo da većina to dobija, ali takođe zaposleni u našoj poslaničkoj grupi ni jedan mesec to nisu dobili. Nemoguće je da samo oni to nisu zaradili, a mi tvrdimo da jesu. Ne znam zašto klimate glavom kad je ovo što govorim apsolutno tačno. Pitanje za ministra, jer je on bio protiv ovog zakona kada je donošen 2006. godine – zašto nije menjao ovaj odnos starih i novih službenika, takozvanih? Imamo situaciju da, recimo, na istom poslu u istoj kancelariji sede dvoje ljudi, jedan je zaposlen do 2006. godine, a drugi je zaposlen posle 2006. godine, apsolutno isti posao rade, ovaj što je zaposlen do 2006. godine ima platu otprilike trideset i neku hiljadu, a ovaj koji je zaposlen posle 2006. godine ima platu oko 20.000 dinara. To je zaista neverovatno. Nažalost, nikome nije palo na pamet ni to da ispravi. Ili, imate da u istoj kancelariji, to imate i u Skupštini, a sigurno i u drugim državnim službama, sede nameštenik i službenik i rade apsolutno iste poslove. Što je neko nameštenik, što je službenik, to je nekome palo na pamet da nekome stavi taj nakaradni izraz nameštenik u državnim organima, a nekom ovo. Taj koji radi kao nameštenik radi za 11.000 dinara, a ovaj koji radi kao službenik radi za dvadesetak hiljada dinara. Naravno, tuga i jedno i drugo, ali neverovatno je da rade isti posao i nekom je palo na pamet da se neko zove nameštenik, neko službenik i da imaju tako drastičnu razliku u zaradi. Dakle, sve su to anomalije ovog zakona i ono što se očekivalo, pre svega, od ovog ministra i od Vlade, jeste da ako su hteli nešto da menjaju da promene ceo zakon, jer ovaj zakon je u osnovi loš. Ovo je jedan od najnakaradnijih zakona koji je donet u ovom parlamentu. Mi srpski radikali sve što smo govorili tada govorimo i sada. Interesantno je da ministar Marković, koji se s nama utrkivao ko će pre doći do govornice u onoj tamo skupštinskoj sali, te noći kada smo govorili o ovom zakonu, da mu je sad sve u ovom zakonu dobro, jedino sad da vidi koliko prekovremenih radnih dana može u jednom državnom organu da se angažuje u toku jedne godine. Pristup Vlade Republike Srbije prema ovom zakonu je katastrofalan, samo marketinški trik da biste mogli vi iz režima da se hvalite kako vodite računa kao socijalno odgovorna Vlada, pa ćete da pomognete onima sa najnižim zaradama, a to što i sa tim nekim malim povećanjem, koje će dobiti, što ih već posle nove godine čeka katastrofa da neće moći ni najosnovnije potrebe da podmire s tim, o tome ne govorite. Ne govorite, nego nas mediji upozoravaju šta će sve da poskupi već posle 1. januara. Neće moći da se živi ni sa platom koju prima predsednik države, a kamoli koju primaju nameštenici i državni službenici, pogotovo ovi sa najnižim platama. To zaista jeste veliki problem. Naravno, najveći problem u ovoj državi jesu svakodnevni otkazi, na hiljade otkaza svaki dan, činjenica da ništa živo u državi Srbiji ne radi, osim državnih organa. Verovatno, kada govorimo o zaposlenima u državnim organima, ljutimo one koji nemaju posla, ali nemaju razloga da se ljute na nas, nego da se ljute na vas koji ste u poslednjih deset godina milion ljudi ostavili bez posla u Srbiji, koji ste zatvorili kapije svih fabrika, svih industrijskih pogona. Šta danas u Srbiji radi, osim megamarketa? Ništa. Ništa ne radi i vi onda prosipate da ste socijalno odgovorna vlada, vi iz režima, pa ćete da pomognete ovom ili onom, pa ćete onda 90 dana da omogućite u državnim organima prekovremeni rad, pa ćete onda da otpustite neke za koje utvrdite da nisu partijski podobni, pa ćete, kao što već radite, jedne da otpustite, zato što vam partijski ne odgovaraju. Drugi rade na osnovu ugovora o delu, da je ministar tu tražili bismo da nam odgovori koliko ste ugovorom o delu u svim državnim organima zaposlili partijskih poslušnika i partijskih aktivista, a koliko je ljudi dobilo otkaz ili koliko ih strahuje jer im svaki dan pretite otkazima? Dakle, gospodo, zato ministar ne sedi ovde, zato što bi morao valjda da odgovori na ova pitanja ili bar da nam kaže da ne zna. Mi već znamo odgovor. Odgovor ministrov bi bio da u ministarstvu u kojem je on starešina nema te vrste problema, jer on ne otpušta, on je zadržao i neke ljude koji su odranije u ministarstvu, koji su pripadali nekim drugim strankama itd, ali ministar za državnu upravu i lokalnu samoupravu ima odgovornost za funkcionisanje celokupne državne uprave i svih lokalnih samouprava u Srbiji. Očigledno da to tako nije. Zapravo, nema samo ovaj ministar, sad odsutni, takav odnos, takav odnos prema svima u ovoj državi, prema svim građanima Srbije, takav ponižavajući, nipodaštavajući odnos ima ceo režim Borisa Tadića. Hvala.
Iskorišćeno je 12 minuta vremena poslaničke grupe. Potvrđivanje mandata narodnom poslaniku u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Pošto su se stekli uslovi, predlažem da konstatujem potvrđivanje mandata narodnom poslaniku u Narodnoj skupštini za upražnjeno poslaničko mesto, kako bismo omogućili njegovo učešće u radu Narodne skupštine. Uručen vam je izveštaj RIK o izboru narodnog poslanika radi popune upražnjenog poslaničkog mesta u Narodnoj skupštini. Takođe vam je uručen izveštaj Administrativnog odbora koji je utvrdio da su se stekli uslovi za potvrđivanje mandata narodnom poslaniku, sa predlogom da Narodna skupština, shodno članu 27. stav 5. Zakona o izboru narodnih poslanika, konstatuje potvrđivanje mandata narodnom poslaniku Dejanu Pisareviću, izabranom sa izborne liste SPS – PUPS – JS. Na osnovu izveštaja RIK i izveštaja i predloga Administrativnog odbora, a shodno članu 27. stav 5. Zakona o izboru narodnih poslanika, konstatujem potvrđivanje mandata narodnom poslaniku Dejanu Pisareviću. Čestitam narodnom poslaniku na izboru. Vreme poslaničke grupe SRS je 39 minuta i 15 sekundi. Na član 2. amandman sa ispravkom podneo je narodni poslanik Zoran Krasić. Izvolite.
Ovaj amandman sledi ove prethodne amandmane koje je podnela SRS na član 2. Predloga zakona, kojim se praktično menja član 27. osnovnog teksta. Da bi se jednostavno shvatilo šta sam predložio da se promeni, nije to samo puka promena sa 26% na 30%, mislim da treba da se objasni o čemu se radi. Vidite, po propisima za koje kažemo da su opšti propisi o radu i o radnom odnosu, prekovremeni rad može da traje osam sati nedeljno, a najduže četiri sata dnevno. Čuli ste u prethodnim obrazlaganju prethodnih amandmana da u ovom članu 2. predlaže se u stavu 3. da kada su u pitanju državni službenici to iznosi 20 sati nedeljno. Znači, maksimalno dnevno svedeno na maksimalno ili turbo maksimalno ili nezakonito maksimalno za nedelju dana, što se može reći da jeste nezakonito, jeste nepoštovanje zakona koji obavezuje. Propisi dozvoljavaju neke izuzetke, ali ovde nije u pitanju ta situacija, da postoji neki izuzetak. Taj izuzetak nije ograničen i ničim nije dokazano da je on opravdan. To je prava stvar. Isplata uvećane zarade po osnovu prekovremenog rada ovde je data kao bukvalno rečeno druga mogućnost, jer u prethodnim stavovima je rečeno za svaki sat prekovremenog rada dobija se sat i po slobodnog vremena. Ako je neko rekao sat i po slobodnog vremena za sat uvećanog rada, onda je on 50% unapred nešto zaključio da je 50%treba da bude više. Znači, sat rada je izjednačen sa sat i po odmora. To je logika predlagača. Tu logiku predlagač ne sledi do kraja. Znači, u ovom stavu 5. govori se o uvećanoj isplati, gde Vlada predlaže da to bude 26% i, naravno, verovatno se pozivaju na opšti propis o radu, gde je tačno propisano 26%, a mi amandmanom predlažemo da tih 26% bude 30%. Međutim, mi smo svakim danom sve više svesni situacije da nije važno samo donositi zakone,i nije važno da li se ovde mi zaklinjemo, te volimo državne službenike, te volimo nameštenike, te vodimo računa o njima, te sutra vodima računa o zaposlenima, odnosno nezaposlenima, te ovde s vremena na vreme neko prokrvari, obećavajući i pretpristupne fondove i sve moguće stvari, a u praksi toga nema. Naši zakoni generalno se ne primenjuju. Selektivno se primenjuju i zna se razlog zašto je to tako. Kada se društvo do tih razmera kriminalizuje, nemojte mene da gledate, to kažu vaši prijatelji iz inostranstva, ovi što vam daju pare, i oni kažu da ste napravili kriminalizovano društvo. Kad pogledate te oligarhe i vođe organizovanog kriminala koji se javno preko televizije međusobno optužuju ko je više šta uradio, ko je više ubacio državnih službenika, nameštenika, pa u to ubacite i ove podatke o stranim obaveštajnim službama koje kažu koliko su svojih mladih ubacili, pa evo sad imamo Evropski pokret ovde, neki performans, hvali Žika Bambus i Ksenija Milivojević, koja je državni službenik i koja je tužila državu. To samo u Srbiji ima, nigde više. Gde to još ima na kugli zemaljskoj? Samo u dosmanliskoj Srbiji, gde se ne zna šta je sistem vrednosti. I kada bi sada vama ovde analitički dokazivao zašto 26% po opštim propisima kod državnih službenika treba da bude 30% ispao bih smešan građanima RS, jer bi prvo rekli - aman, Krasiću šta radiš, pričaš zidu, imaju 126. To je najvažnije za funkcionisanje političkog sistema u Srbiji. Sad ga vidiš, sad ga ne vidiš. Sad ima 128, sad ima 131, kao na traci se menja. Narod to želi, narod to voli. Međutim, moram da vam skrenem pažnju da malo ipak ne preterate jer može da vam padne sistem. Pada vam sistem, kao što vidim, ne znam šta je, da li oni Dulićevi kompjuteri, da li Mićunov sistem za prebrojavanje. Kad sam kod ovog amandmana, da vam kažem, po opštim propisima, zarada za obavljeni rad i vreme provedeno na radu ima svojatri dela. To je osnovna zarada, deo zarade za radni učinak i uvećana zarada, bez obzira po kom osnovu. Prekovremeni rad vuče uvećanu zaradu. Ta logika je prisutna i u propisu koji reguliše plate držanih službenika i nameštenika, doduše, na malo modifikovan način. Ovakvom formulacijom člana 27. odstupa se od osnovnih principa. Zašto se odstupa od osnovnih principa? Danas su korišćeni neki primeri gde se ukazuje da je neminovno da čovek mora da ostane na radu, ako je državni službenik ili nameštenik, jer ne zavisi od njega, zavisi od više sile, ali viša sila nije, gospodine Novakoviću, zemljotres, sneg, poplava nego ćef Slavice Đukić Dejanović, Gordane Čomić, Nade Kolundžije i Otpora koji kontroliše DS. Gospodine Novakoviću, neću da čitam član Ustava, jer onda me kažnjavate, ne vi nego one vaše prethodnice. Pročitajte šta piše u članu 172. Poslovnika Narodne skupštine. Ne možete da otvorite raspravu o predlogu zakona o budžetu, mora da bude 15 dana, da se krčka kod poslanika. Poštovani građani, pogledajte, to je Predlog zakona o budžetu RS za 2011. godinu. Kada bi ovo bila knjiga iz koje bi se polagao neki ispit, student bi verovatno godinu dana morao da čita, ali ovde su genijalci, 126 genijalaca, Marsovci. Danas se dobije, danas se zakaže, sutra ulazi u raspravu. Herojski, junački ćute do poslednje dnevnice. Ćute, nema da mrdnu. Jedini ideolog, to je onaj "primerak" koji će da se pojavi. Vama je sve dogovoreno. Amandmane ne pišete, vi ne znate šta je amandman. Ako mi treba da napišemo amandman, mi treba da ostanemo, da se jurimo po Narodnoj skupštini da bi, ako možemo, amandmanom nešto malo popravili i obezbedili malo medijskog prostora u Srbiji, da se čuje da postoji Vojislav Šešelj, koji je još živ, da se borimo da se zaustavi njegovo ubijanje u Hagu, da se borimo da se zaustavi ubijanje svih građana RS, jer tragovi vašeg dobrog rada – "pao sistem". Zašto nećete da slušate, da čujete? Idemo dalje. Da vidimo šta su napisali vaši revizori pre nekoliko dana povodom ovog člana. Povodom ovog člana, gospodine Novakoviću – uvećana isplata zbog prekovremenog rada. Evo šta kaže revizor, na bazi svih preliminarnih dogovora, kontrola, raščišćavanja, dogovaranja sa Vladom i to na bazi nacrta, ne predloga zakona o budžetu. Gospodine Novakoviću, strana 4. Ministarstvo poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede… (Predsedavajući: Izvinjavam se, gospodine Krasiću, nije povodom ovog člana, jer ovaj član nije stupio na snagu, pa vas molim da ne dovodite u zabludu sve nas. Dakle, izveštaj revizora je za prošlu godinu, a predlog vašeg amandmana da zamenimo procenat 26 procentom 30 je na dnevnom redu sada.) Jeste, i sada vam kažem razloge. Vi ne čitate, to je problem. Vama je to brzo, da što pre podelite pare, a ja moram sve da čitam. Pazite, ovu ću dijagonalno da čitam cele noći. Potreba da se zaštiti narod je bezgranična, tu nema popusta, nema odstupanja. (Predsedavajući: Složićemo se u istoj onoj meri koliko i potreba za poštovanje Poslovnika, naša zajednička.) Ako se zaključi ugovor o delu sa licem za obavljanje poslova koji su iz delatnosti ministarstva, znači, to su poslovi iz delatnosti ministarstva. Imamo ministra koji zaključi ugovor o delu, kao da je u pitanju pevač. Znači, pevači, muzičari, slikari, rade poslove državne uprave, rade poslove koje treba da rade državni službenici. To je napisao vaš revizor. Vidite šta još on kaže, a ima veze sa članom 2. Predloga zakona. Kaže ovako – što nije u skladu sa odredbama Zakona o radu, Zakona o državnim službenicima i Zakona o ministarstvima u ukupnoj vrednosti od sedam miliona. Uprava za bilje, isto milion i po, Ministarstvo za nauku, to je onaj hajmo-ajte, on je napravio 14,6 miliona dinara nenamenski. Šta sada da pričam, gospodine Novakoviću, o ovom zakonu ovde, nad čijom sudbinom mi da kukamo, kako da se zaklinjemo da ćemo ovo da isteramo, da će ovo da se napiše kako treba, da će da se primenjuje kako treba? Vi ste se i 2009. godine zaklinjali ovde. Šta sada čujemo? Pao vam sistem. I sistem je ovde, gospodine Novakoviću, evo ga i sistem. Vidite šta kaže revizor – Ministarstvo poljoprivrede preuzelo je obavezu, zaključilo ugovor o uvođenju informacionog sistema za implementaciju agrarne i ruralne politike za potreba rada Uprave za agrarna plaćanja, 115 miliona dinara. Verovatno su Dulićevi kompjuteri. Samo on pravi kompjutere. Tu više nema Microsoft, nego Dulićsoft. Nema. To je zabranjeno.On je kadar Sonje Liht. Zašto mi donosimo zakone? Objasnite mi. Zašto trošimo vreme ovde? Nama treba žandarmerija. Nama trebaju oklopne jedinice. Nama treba konjica da uđe u državnu službu. (Predsedavajući: Naravno, nemojte preterivati. Ne treba državnim službama…) Izvinite, ako vi vaše dete učite da ne laže, nemojte da se ponašate drugačije ovde. (Predsedavajući: Konjica je državna služba i ne stoji izvan sistema. Sistem je hvala bogu živ i zdrav, a ja vas molim i ponavljam, vaš amandman se odnose na ovu razliku, pa vas molim da se vratimo. Verujte biće vam sve teže.) Znam da je kod tebe teško da uđe u glavu, ali hoću građane da ubedim da ne smeju da veruju… (Predsedavajući: Svrsishodnost amandmana koji ste podneli, ponavljam, menjanjem procenta 26 procentom 30 u članu 27.) Da cela Srbija ne bi postala socijalni slučaj, podneo sam ovaj amandman i rizikovao da me široke narodne mase ne shvate, jednostavno, ne mogu da me shvate, jer ne dozvoljavate da objasnim ljudima da se jedno priča, jedno radi, a na kraju ispadne sasvim treće. Evo, malopre smo vam pričali, gospodin Milan Marković je 2006. godine krvario u onoj zgradi protiv zakona koji je podnosio Balinovac. Sada je zapalio. Pao mu sistem, nije imun, nego, nema, taj sistem ne postoji, dosmanlijski sistem je – uzmi, zgrabi, drmni, uzmi sve što ti život pruža. Nije bitna forma, nisu bitna sredstva, nisu bitni načini. Sve može – od jedne kancelarije do druge kancelarije se drugačije primenjuju zakoni. O tome vam je pričala i gospođica Jovanović, o tome vam je pričala i Vjerica Radeta. To mogu svi da vam pričaju. Nama zakoni uopšte ne trebaju. Ovo je Teksas, ovde važi princip – ko je jači. Ko je jači? Onaj što ima 126. Kad imaš 126 možeš sve, i da ti padne sistem, ručno ćeš da brojiš i da ti ne padne sistem, sve možeš. Da li može da se popravi ovaj zakon ukoliko usvojite ovaj moj amandman? Ne može. Šta može da se desi posle usvajanja bilo kog teksta izmena ovog zakona? Katastrofa još veća. Ne žalim što ćete da plašite one vaše u državnoj službi, a navukli ste ih koliko hoćete, navukli ste ih za ovih 10 godina, ne znate ni sami. Znam da su vam balast, mnogo su više očekivali, pa nema toga. Čuli ste malopre i za primer, vi finansirate sekretaricu MMF. Po kom osnovu? Vi mislite da će ovaj narod sve da trpi. Trpeće dok ne prođe ova zima, a šta ćemo onda? Poljski radovi? Vodite računa. Sistem vam je pao.
Na član 3. amandman, u istovetnom tekstu, podneli su grupa od 22 narodna poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo i narodni poslanik Milisav Petronijević. Vlada je prihvatila amandman koji je podnela grupa od 22 narodna poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo, a nije prihvatila amandman narodnog poslanika Milisava Petronijevića. Odbor za pravosuđe i upravu prihvatio je amandman koji su u istovetnom tekstu podneli grupa od 22 narodna poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo i narodni poslanik Milisav Petronijević. Po Poslovniku se javlja Aleksandar Martinović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, povređen je član 271. Poslovnika Narodne skupštine. Pravo i dužnost predstavljanja Vlade u Narodnoj skupštini prilikom razmatranja svih pitanja iz njene nadležnosti ima predsednik Vlade. Vlada određuje članove Vlade koji je predstavljaju po pojedinom pitanju, koje je na dnevnom redu sednice Narodne skupštine, odnosno na sednici njenog odbora. Želim da vas podsetim, gospodine Novakoviću, da je današnja sednica Narodne skupštine počela sa dva sata zakašnjenja, zato što se Vlada Republike Srbije nije udostojila da pošalje ovlašćenog predstavnika na sednicu Narodne skupštine. Nakon dva sata, uvaženi gospodin ministar je blago izvoleo doći na sednicu Narodne skupštine, ali je posle nekih pola sata napustio istu i skoro već sat vremena raspravljamo o amandmanima na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o platama državnih službenika i nameštenika, a da ovlašćeni predstavnik Vlade nije prisutan na sednici Narodne skupštine. SRS vas pita – da li je ovo drumska mehana, supermarket, fudbalski stadion, kafić, restoran, splav ili je ovo Narodna skupština Republike Srbije u kojoj svi koji učestvuju u njenom radu imaju podjednaka prava i obaveze definisana Poslovnikom? S kojim pravom bilo ko ko predsedava sednicom Narodne skupštine ima pravo da kaže bilo šta i bilo kom narodnom poslaniku u vezi sa povredom Poslovnika, ako ćutite na činjenicu da Vlada Republike Srbije ne samo da ne poštuje Poslovnik Narodne skupštine, nego čini sve da uruši i ono malo dostojanstvo koje Narodna skupština ima u srpskoj javnosti? Pitamo vas – gde je ministar, kada će da se pojavi i zašto vi kao predsedavajući tolerišete činjenicu da Vlada Republike Srbiji niti uvažava nas koji sedimo ovde,a ni vas koji predsedavate sednicom?
Zahvaljujem. Razumeo sam. Vlada je uradila sve što je predviđeno članom Poslovnika koji ste spomenuli. Ministar ima pravo da izađe, kao i svaki narodni poslanik. Prema tome, nema povrede Poslovnika. Reč ima gospođa Jorgovanka Tabaković.
Izražavam zadovoljstvo usvajanjem amandmana na član 3, kojim je, mislim, Vlada izgubila svu volju da ovaj zakon primeni, jer sam sklona da verujem da smo ovim amandmanom u stvari obeshrabrili Vladu da se bavi nezakonitim preusmeravanjem sredstava za zaposlene. Smatram da joj nije ni bio cilj da smanji raspone među nižim kategorijama zaposlenih u državnoj upravi i da taj raspon sa 1:1,9 smanji na 1:1,6. Čudim se lakoći prihvatanja ovog amandmana. Nalazim za potrebno da objasnim suštinu našeg zahteva. Na zakon koji je u proceduri, ticao se plata državnih službenika i nameštenika, predviđajući sve ostale članove zakona, podneli smo amandman, taj suštinski, koji je omogućavao državnim službenicima na položaju, koji su inače po Zakonu o državnoj upravi i Zakonu o državnim službenicima nadležni da vrše uređivanje radnog vremena, usklađivanje rada u državnom organu. Ovim zakonom im se sada briše ranije ograničenje da mogu da uživaju dodatke na osnovu vremena provedenog u radnom odnosu. To tako rogobatno tumačenje je ipak bilo ograničenje mogućnošću da oni koriste institut prekovremenog rada zato što efikasno ne umeju da organizuju rad državne uprave. Zato izražavam zadovoljstvo što je amandman usvojen, ali moram da kažem šta je bila opasnost da je predlog rešenja koje je Vlada dala ostao u zakonu. Najjednostavnije rečeno - 1,6 milijardi dinara predloženo sa namenom da se uravnoteže rasponi i onima koji najmanje primaju,da sada budu pravednije plaćeni i u stvari moglo da se iskoristi za prekovremeni rad, koji bi mogao da znači i neefikasno korišćenje radnog vremena i to je način da se svaki sat prekovremenog rada ne može iskoristiti kao slobodni sat i po, već da se sa 26% na to više nego što košta rad, čas redovni, isplati nekome to pravo ko je navodno ili stvarno radio prekovremeno. Ako se zalažemo za zapošljavanje, ako se zalažemo za kvalitetnu državnu upravu, ako se zalažemo za mlade na kojima treba da ostane kvalitetna državna uprava, pa jedina mogućnost je da tim mladima koje ćemo upućivati prvo u najniže poslove ili davati im priliku da pomaganjem onima koji zaista znaju da rade, krenu da se upućuju u poslove državne uprave i to u rokovima koje je zakon propisao, znači o mogućnosti da za 90 dana obavljaju neke od poslova državne uprave. Obrazloženje koje sam iznosila u ime poslaničke grupe Napred Srbijo su bila malo karikirana time da ne radi sekretar ministarstva budžet, a treba platiti one koji rade prekovremeno baš na budžetu. Pa, hoće li neko da poveruje, bilo ko od građana, ako mu kažete da sekretar u ministarstvu radi na budžetu? Pa, valjda oni daju instrukcije šta treba da se uradi, a onaj posao koji traži vreme, koji traži fizički unos podataka ili njihovu izmenu, proveru tekstova i dokumenata, to nije taj visokoumni, kreativni posao koji ne može da se poveri nekome ko prvi put radi taj posao oko budžeta. Znači, da bi neko naučio posao on jednom mora da ga radi prvi put. To nisu poslovi koji su stvar prirodne inteligencije, poslovi državne uprave se uče radeći, ne odlučujući o njima nego radeći uz one koji kreiraju poslove državne uprave. Zato jeste važno što je ovaj amandman usvojen i što će ostaviti prostora da ti neki odlični studenti, vredni, radni, zainteresovani za posao u državnoj upravi budu angažovani kroz povećani obim posla i da kroz ugovore o povremenom radnom angažovanju ili povremenim poslovima imaju priliku da se upoznaju sa poslovima državne uprave. Ono što jeste stvar o kojoj treba razmisliti u ovom trenutku jeste sledeće – da li treba da nam ostane ovakav Zakon o državnoj upravi koji definiše da imate državne sekretare koji se po istom načinu biraju kao i sekretari ministarstava i na isti način kao i pomoćnici ministara, znači ministar ih predlaže, Vlada bira, a za jedne samo nemate rok od pet godina koji propisujete za pomoćnike ministara i za državne sekretare. Ne vidi se prava razlika između onog što vam je profesionalizacija državne uprave i između onoga što je politički prtljag u državnoj upravi. Državni sekretari, kojih prema našoj evidenciji, odnosno onom prebrojavanju kao na vašem glasanju, fizičkom prebrojavanju sa sajtova, za 24 ministarstva od čega za 21 mogli da dođemo do podataka, imate 56 državnih sekretara koja su u državnoj upravi onoliko koliko i ministar i samo to ih razlikuje, ne biraju se na pet godina i nemaju pravo da odlučuju u ime ministara, što govori jedna presuda Ustavnog suda kada je osporeno rešenje koje je potpisao državni sekretar u ime ministra, čime se u stvari dokazuje da državni sekretari, znači njih 56 prebrojanih, a ima ih i više za 24 ministarstva, jesu balast državne uprave, jesu cena Vlade i koalicije koja trenutno ne shvata koliko je u ovoj Srbiji teško prihodovati da bi se namirili svi koalicioni partneri, svi zasluženi partijski kadrovi ili oni koji treba da rade posao umesto ministara. Znači, ako govorimo o tome da kvalitetnu državnu upravu gradimo plaćanjem onoliko koliko je to moguće po ekonomskoj snazi države, po ekonomskoj snazi privrede koja puni budžet, po ekonomskoj snazi građana koji treba da uplaćuju u fondove gde se u stvari vrši isplata zaposlenih, mi moramo ozbiljno da razmislimo ko radi profesionalne poslove državne uprave. Očekujem kada za neki dan krene utvrđivanje dnevnog reda za raspravu o budžetu i o pratećim zakonima da zaista vrlo ozbiljno uzmete u razmatranje i tri predloga zakona koja smo dali, o smanjenju broja ministarstva ne fizičkom već suštinskom i smanjenju broja onog što se zovu državni službenici na položaju, što jesu sekretari ministarstava, pomoćnici, ali i nebrojeno direktora i zamenika direktora u agencijama kojima, tu se ministar složio i u načelnoj raspravi sa mnom, treba ograničiti u smislu predaje javnih ovlašćenja, tim agencijama, jer to jeste posao države, ali nije cilj samo da se složimo u razgovoru i da izađemo sa istim stavom, cilj je da izađemo sa zajedničkim rešenjem, a to znači izmenama zakona koje će značiti jeftiniju i efikasniju državu. Ovo je tek deo izmena s kojima ste krenuli. Ozbiljne izmene Zakona o državnoj upravi, a kvalitetna državna uprava i jeftinija država jesu cilj svih nas, tek zahtevaju ozbiljan rad i nemojte u isto vreme govoriti da je izborna godina daleko, 2012. godina, da je vreme da radite, a da radite ovako, polovično, nedovršeno, želeći samo da komad po komad onog što ne valja u nekom zakonu rešavate. Imam jednu primedbu koja jeste formalnog tipa, a ne bih mogla da kažem da je samo formalnog. Ne vidim razlog da Vlada u usvajanju amandmana koji smo podneli u isto vreme odbije amandman kolege koji ga je podneo u istovetnom tekstu. Osetila sam se neprijatno jer se sutra kao poslanik mogu naći u toj podređenoj situaciji gde se istovetni tekst tretira drugačije. Znači, primereno je ponašanje odbora koji je brisanje člana 3. u istovetnom tekstu prihvatio od strane poslaničke grupe Napred Srbijo, a odbio od kolege iz druge poslaničke grupe. Gospodine ministre, drago mi je što imate i hrabrost i želju da sarađujemo, ali nama tek predstoji posao na smanjenju državne uprave i stvaranju kvalitetne državne uprave i ako mogu nešto da pohvalim, lično ću vas pohvaliti. Obrazloženje koje ste napisali da se amandman prihvata iz razloga datih u obrazloženju amandmana govori mnogo o vašoj ličnom ljudskoj časti i očekujem da isto tako i vaša poslanička grupa nastavi razgovore kada budemo utvrđivali dnevni red o smanjenju državne administracije, jer nama nije cilj da ova Vlada ne funkcioniše i da država ne radi, nego da ova država funkcioniše na najbolji mogući način i to što pre. Zahvaljujem.
Iskorišćeno je 11 minuta vremena ovlašćenog predstavnika. Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima gospodin Stevanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Novakoviću, malopre ste rekli nešto što objektivno stoji. Ministri ovde imaju određena prava, ali imaju i neke obaveze. Gospodin Marković nije baš sklon da toliko poštuje i izvršava svoje obaveze. Prava ne samo da koristi nego ih i zloupotrebljava i to se ne promoviše samo kroz njegovo prisustvo u sali ili neprisustvovanje u sali. To se promoviše i kroz njegovo obraćanje poslanicima, kroz pisanje obrazloženja na amandmane SRS koje smo na tekst zakona podneli. Javio sam se zbog činjenice da ukažem na ovo, na ono što ću reći a tiče se amandmana, a i na nešto zbog čega gospodin ministar nije imao priliku da me čuje prošli put kada je načelna rasprava bila u toku. Dao je jednu vrlo paušalnu konstataciju i izjavu koja je mogla javnost da dovede u zabludu. Lično želim gospodina ministra da obavestim da je zloupotrebio istinu. Gospodin koji sedi do njega je to čuo. Ne znam da li mu je preneo, neću da sumnjam, ali dotaći ćemo se i toga. Gospodine ministre, ta nonšalancija nije neprihvatljiva, ali to može da se radi mimo ove sale i mimo posla koji danas u ime Vlade obavljate. Nemate vi retku priliku da se ovde ponašate kao ministar grupe građana. Podsetiću vas da ste ministar DS i da možete da se ne slažete i sa činjenicom da postoje javne agencije i sa činjenicom da je koncept reforme državne uprave suprotan onome za kakav se vi zalažete. Možete da ste suprotstavljeni predlozima pojedinih kolega ministara, ali ne možete da se ogradite od Vlade u kojoj sedite, politike koju sprovodite. Vi ste deo tog miljea. Ako ste se setili, kasno ste se setili. Ako već hoćete da se ogradite od svega toga, podnesite ostavku, jer od vaših ograđivanja od politike kojom se ova država rukovodi i upravlja građani i svi mi koji sedimo ovde, a bogami i vi nemamo svi zajedno ama baš nikakve koristi. Moje pitanje za vas kada je ovaj amandman u pitanju i obrazloženje je zašto je vaš predlog celishodniji, zašto to naš predlog nije dovoljno celishodan ili šta je to u ovom amandmanu gospodina Martinovića što je za vas neprihvatljivo na ovakav način? Mogli ste bar da obrazložite zašto je to necelishodno, šta smo tako loše predložili? Predložili smo da oni na koje se izmene i dopune zakona odnose, a koji su u bednom položaju zahvaljujući politici ove vlade imaju nešto veća primanja nego što ste im vi opredelili. To su ljudi koji su od jutra do mraka sa nama. To su ljudi čijim radom i angažovanjem se obezbeđuje funkcionisanje svakog segmenta rada ove skupštine, Vlade RS i celokupne državne uprave. Da li, gospodine ministre, reformu državne uprave hoćete da sprovedete tako što će neko ko je primio 16 hiljada primati 18 ili 19 hiljada dinara? Da li je to model da ponudite građanima Srbije efikasnu državnu upravu? Naravno da nije. Da li je to model da njima obezbedite ekonomsku egzistenciju? Da li je to socijalna komponenta ili promocija socijalne odgovornosti, kako to voli da kaže Vlada RS, izražena u ovom zakonu, što će neko da primi umesto 16 hiljada 19 hiljada dinara? Zato smo predložili ovo uvećanje, ne veliko. Nismo čuli u načelnoj raspravi, nismo čuli danas odakle milijardu i šesto za ovo povećanje koje vaša vlada predviđa? Dobili smo budžet juče. Katastrofa. Dok nas premijer Cvetković obmanjuje da idemo u novi model rasta koji podrazumeva štednju i izvoz, mi uvećavamo javnu potrošnju. Pitam vas – da li će ovo povećanje koje ste predvideli, a koje je manje od onog koje predlažemo mi, tim istim građanima i radnicima u državnoj upravi izaći na nos već u januaru mesecu? Da li će? Ćutite. Niko ne zna odakle milijardu i šesto. Kada ste već našli milijardu i šesto, nađite i milijardu i osamsto ili milijardu i devetsto. Znate li na šta se sve baškarite u budžetu za 2011. godinu i na šta se sve opredeljuju pare? Gospodin Krasić je malopre rekao da četiri milijarde dinara u izveštaju DRI su u Ministarstvu poljoprivrede prećutali da im se kroz kredite iz Fonda za razvoj vraća u ministarstvo. Ne možete još 100 ili 200 miliona da opredelite na ljude od kojih u administrativnom i tehničkom smislu zavisi i organizovanje u državnoj upravi. Prodajete maglu o socijalnoj odgovornosti. Vi imate neefikasnu državnu upravu. O tome sam govorio prošli put, a govorim i sada. Moram i dužnost mi je da vam kažem, gospodine ministre, ponovo, da ste obmanuli javnost kada ste rekli da sam sa kolegom poslanikom iz vaše stranke bio kod vas u ministarstvu da tražim nešto. Bio sam, ali po potpuno drugačijoj osnovi i drugačijem razlogu i pozvao sam tada kolegu koji sedi do vas da odem u ministarstvo i da otvorimo predmet i papire i da vidimo da li smo isto zahtevali ja i taj kolega poslanik i da li je posle dve godine i nekoliko dana posle te rasprave neefikasna državna uprava uspela da se obračuna sa jednim problemom. Kažem vam da nije. Apsolutno nijedan državni organ ne može da reši problem koji egzistira i prisutan je dve godine, od Ustavnog suda pa do Ministarstva trgovine, državne uprave, finansija itd. Za vas je to sve u isti koš, mi smo bili. Bili smo, da. Šta još treba da uradimo pa da nateramo državnu upravu da na jednom malom primeru bude efikasna? To samo ptice znaju. Vi se pozivate na obrazloženje da je vaše celishodnije. Zašto je celishodnije? Zbog čega? Smatramo da ovi ljudi koji rade u državnoj upravi treba da imaju nešto veće plate od onoga što ste vi predvideli. Naravno, u situaciji u kojoj jesmo, a u koju ste državu vi svojom neodgovornošću, Vlada RS dovela, zaista smatramo da ovoliko više može da se izdvoji u gomili besmislenog trošenja para na ko zna šta i kako - na uredbe, odnosno direkcije o ispitivanju plovnosti brodova dajete milione, a ne možete za radnike u državnoj upravi. U prošloj godini ste vi obezbedili za kotizaciju na ime te državne škole, regionalne škole o državnoj upravi, pa ste samo na kursne razlike u ovoj godini zbog tog nerazumnog poteza opredelili skoro pet miliona dinara u budžetu. Kada se traži povećanje za radnike u državnoj upravi, da imaju nešto malo više, kažete da to nije dobro i da je vaše rešenje celishodnije. Mislim da Skupština nije zaslužila takvu raspravu. Ako ništa drugo, bar ste bili dužni da obrazložite zašto je to vaše celishodnije, a zašto naše rešenje nije celishodno.
Iskorišćeno je osam minuta i 50 sekundi od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? Pošto se radi o amandmanu koji je poslednji po redosledu, pitam da li još neko želi da iskoristi svoje pravo koje podrazumeva pravo poslaničke grupe? Reč ima narodna poslanica Vjerica Radeta.
Dame i gospodo, ovaj amandman o kojem je govorio malopre kolega Stevanović ide u prilog onom što smo mi govorili o predlogu ovog zakona i u načelnoj raspravi i danas kada je reč o pojedinostima. Činjenica je da Zakon o platama državnih službenika i nameštenika ni ovako popravljen, kako je Vlada pokušala da ga popravi, neće doneti ničeg dobrog i da će takođe u primeni toga zakona kao i do sada biti velikih problema. Suština je, niste ministre bili tu kada smo govorili, o tome da je apsolutno loš zakon u svojoj osnovi i kada je zakon donošen to mišljenje smo delili. Tada ste i vi kao i mi mislili da je to loš zakon i iznosili ste veliki broj primedbi na taj zakon, te 2006. godine. U međuvremenu, taj zakon se nije promenio, ali izgleda da ste se promenili vi, odnosno promenili ste mišljenje o tom zakonu i zato nam niste ponudili potpuno nov tekst zakona. Ovakvim izmenama, ovakvom šminkom i sličnim izmenama ništa nećete suštinski uraditi kada su u pitanju plate državnih službenika i nameštenika. Ovo je jedan od zakona koji se donosi reda radi, kao što smo pre izvesnog vremena, kao što ste zapravo pre izvesnog vremena, usvojili i Zakon o smanjenju broja zaposlenih i u državnim organima i u lokalnim samoupravama. Šta je bilo od primene tih zakona? Ništa. Ništa nije bilo. Mi smo i kada ste ih donosili bili protiv donošenja takvih zakona i upozoravali smo vas da ti zakoni nisu dobri, s obzirom sve ukupno stanje u državi. Vi ste bili uporni da se taj zakon donese i poslanici skupštinske većine su izglasali oba ta zakona, ali naravno, od primene tih zakona nema ništa. Naprotiv, u državnoj upravi, u lokalnim samoupravama, danas je opet više zaposlenih, nego što ih je bilo u vreme kada smo raspravljali o ovim zakonima o smanjenju broja zaposlenih i u državnoj upravi i u lokalnim samoupravama. Pretpostavljam ministre da imate precizne podatke koliko je to više zaposlenih, a zaposleni su po osnovu ugovora o delu i to je ono što ste vi ostavili sebi kao mogućnost u zakonima, da evo se podsetimo svi skupa, da ste ostavili mogućnost i u jednom i u drugom zakonu da možete da zaposlite i u državnim organima i u lokalnim samoupravama do 10% novih ljudi, a pri tom ćete naravno davati otkaze onima koji vam iz, pre svega, i zapravo, iz političkih razloga ne odgovaraju. Takođe se iz političkih razloga zapošljavaju i drugi ljudi. Zapošljavaju se ugovorima o delu, i to u gotovo svim državnim organima. Da li u vašem ministarstvu, ne znam. Vi ćete verovatno reći da to u vašem ministarstvu nema, ali vas unapred upozoravam, vi imate obavezu i odgovornost prema svima, prema celokupnoj državnoj upravi i lokalnoj samoupravi, jer ste vi ministar za državnu upravu i lokalnu samoupravu. Posledica toga što vi uporno povećavate broj zaposlenih u državnoj administraciji, jeste da ne možete da isplatite ni blizu pristojne zarade onima koji već rade u državnim organima. Naravno, tu pre svega mislim na ljude sa vrlo niskim zaradama. Ne mislim na one koji imaju enormno visoke plate, a zaposleni su u državnim organima. To je pitanje koje smo vam postavljali i u načelnoj raspravi, a i danas, na početku načelne rasprave. Nismo dobili odgovor – koji su to kriterijumi, na osnovu kriterijuma neko zaposlen u državnoj upravi može da ima platu veću, ne znam, tri puta od nekoga ko mu je rukovodilac, ko je starešina tog državnog organa? Naravno, radi se o tome, što reče malopre Krasić, da se ovaj zakon primenjuje različito u različitim kancelarijama. U jednoj kancelariji se primenjuje zakon na ovaj način, u drugoj kancelariji na drugi način. U jednoj kancelariji smestite čoveka kojeg nazovete nameštenik, a u drugoj državni službenik. Rade isti posao, ali sa različitom platom, u rasponu od otprilike nekih 10.000 dinara. Ne prihvatajući amandmane SRS, niste poboljšali tekst ovog zakona i niste stvorili uslove da se ovaj zakon primenjuje, kakav god da je, ali da se primenjuje bez mogućnosti zloupotreba. Između ostalog, naša namera jeste bila upravo da vam skrenemo pažnju da prihvatanjem našeg amandmana stvorite uslove da ne može neki starešina organa, kojem to padne na pamet iz ovih ili onih razloga, da šikanira ljude, da ovom određuje ovakvu platu, onom onakvu, da ovom priznaje prekovremeni rad, a onom ne priznaje, da procenjuje koja vrsta posla može biti prekovremeni rad, a koja ne može, a pri tom, ne pita onog koji ostaje da radi, da li on hoće da ostane da radi prekovremeno, nego mora da ostane da radi prekovremeno. Ne može zaposleni u Narodnoj skupštini, pogotovo, zaposleni koji su vezani za poslaničke grupe, ne mogu da odu kući kada im se završi regularno radno vreme. Hteli ne hteli, ne mogu. Ne mogu zato što Skupština radi, zato što su poslanici tu najčešće do kasnih večernjih časova, a oni opet moraju da dolaze ujutru na posao kada im počinje radno vreme. Ne treba da snose odgovornost zato što, recimo, Skupština počne sa radom dva sata sa zakašnjenjem u odnosu na zakazani termin, zato što ili vladajuća većina nema kvorum kao u petak, ili nema predstavnika Vlade kao danas. Ti zaposleni moraju da snose posledice takvog neodgovornog odnosa predstavnika režima, zato što oni moraju da budu na svom radnom mestu, moraju da rade, a onda od pretpostavljenog zavisi da li će taj prekovremeni rad da im bude priznat ili ne. Sekretar onda kaže – ti si član SRS, verovatno, ako radiš u poslaničkoj grupi SRS. Ti ne možeš da dobiješ prekovremeni rad zato što si ostao da pomažeš kod pisanja amandmana, jer naravno, vama iz režima smetaju amandmani koje podnose poslanici SRS. Jedino vam još naši amandmani smetaju da možete istog dana da završite sve što stavite na dnevni red. Ne možete, znate, ono kada spojite u jednu tačku po pet, 15, 20, ni sami ne znate koliko pojedinačnih tačaka dnevnog reda. Kada vas dočekamo na amandmani, tu morate bar da poštujete tu činjenicu, da svaki poslanik može da govori po ta dva minuta po amandmanu koji je podneo. Naravno, umesto da imamo ukupno vreme po 10 sati po jednom zakonu, vi nam to uskraćujete zato što radite suprotno odredbama Poslovnika i što suprotno odredbama Poslovnika utvrđujete i predlažete dnevni red. Naravno, mi o tome… (Predsedavajuća: Molim vas da ne obmanjujete javnost i ne iznosite neistine. Ništa tokom današnjeg rada nije urađeno mimo Poslovnika Narodne skupštine. Molim vas da vodite računa o odgovornosti za javnu reč. Nastavite.) Hvala lepo. Vrlo sam odgovorna i odgovaram za svaku reč koju izgovorim. Vi niste bili ovde kada sat i po vremena ministar nije bio u sali i ne možete da nas ubedite da je to u skladu sa Poslovnikom. Ali, dobro, vi imate svoje… (Predsedavajuća: Sada vas upozoravam da vodite računa o tome da svako od nas odgovara za ono što izgovori. Ministar mora da bude na početku i dužan je da, parlamentarne prakse radi, bude prisutan tokom rasprave u načelu i u pojedinostima. Parlamentarne prakse radi, ponavljam, ako pažljivo čitamo Poslovnik. Ministar kao i svaki drugi učesnik u sednici ima prava na povremene izlaske iz sale sa sednica zbog razgovora sa drugim poslanicima, zbog razgovora sa medijima, zbog drugih poslova koje obavlja unutar zgrade. Molim vas da ne iznosite neistine i da ne dovodite u zabludu sve one koji ovaj prenos prate.) Gospođo Čomić, najlepše vas molim, ovo što ste malopre parafrazirali da kada ja završim svoje izlaganje da nas podučite jer niko od nas to ne zna. Gde piše?
Sada vas drugi put upozoravam. Dakle, ako znate Poslovnik, kao što tvrdite, ali ne izgleda tako dok govorite, onda znate da je predsedavajući u obavezi da se stara o redu na Skupštini tokom rada sednice Narodne skupštine. Iznosite neistine. Dovodite javnost u zabludu i zloupotrebljavate pravo na javnu reč. Odgovornost za javnu reč je nešto što gradimo zajedno. Mogu da vam ponovim šta sam rekla, da u odredbama Poslovnika nema ono što vi tvrdite da je povređeno i da je dobra parlamentarna praksa zajedničkim snagama utvrđena da je ministar prisutan i da može da odsustvuje kao i bilo koji drugi učesnik sednice. Iskoristili ste sedam i po minuta od vremena koje vam je na raspolaganju. Molim vas da se prijavite. Možete da nastavite, dok ne iskoristite ukupno vreme poslaničke grupe. Imate još devet minuta i 10 sekundi.
Apsolutno je istina da Zakon o izmenama i dopunama Zakona o platama državnih službenika i nameštenika, ovakav kakav nam je predložila Vlada Republike Srbije, neće uvesti red u ovu oblast, naprotiv, biće sve suprotno od toga. Takođe, predlog ovog zakona ne ispunjava one ciljeve koje nam je Vlada Republike Srbije u Predlogu zakona, u obrazloženju predloga, navela. Vlada je rekla da, prema koncepciji Zakona o državnim službenicima, plata državnih službenika i nameštenika odražava s jedne strane složenost i odgovornost poslova koji se rade, s druge strane, plate državnih službenika odražavaju i vrednovanje rezultata rada kroz sistem napredovanja sa platnim razredom na istom radnom mestu. Dakle, i jedno i drugo je apsolutno netačno i to je ono što mi pokušavamo da vam objasnimo i dokažemo i u načelnoj raspravi i danas. Mi vas uveravamo da za isti posao su ljudi različito plaćeni, dakle, apsolutno isti uslovi rada, isti poslovi se obavljaju, ali je razlika između nekih tzv. starih službenika i tzv. novih službenika, kao i razlika između nameštenika i službenika. Tvrdnju koju ste vi ovde izneli, da ovim zakonom to ispravljate, samo ste napisali u obrazloženju, a to zapravo nijedan član ovog zakona predloženog ne sadrži. Žao mi je što vas vređa istina, ali istina je ono što vam govore srpski radikali. Takođe je apsolutna istina da ovaj zakon ne ispunjava ni ovu drugu tzv. socijalnu ulogu socijalnog karaktera, kako ste ovde napisali, jer obezbeđuje ekonomsku egzistenciju zaposlenima u državnim organima. Ko to može da tvrdi da je ekonomska egzistencija zaposlenog, nekome ko radi za 11.000 dinara i ko će po novom zakonu da radi 16.000 dinara? Ko to u državi Srbiji je egzistencijalno obezbeđen ako radi za 16.000 dinara, gospodine ministre i gospodo iz režima? Takođe je netačno ovo što tvrdite, da ovaj zakon daje mogućnost napredovanja sa koeficijentom da to treba da bude dovoljno stimulativno za sve državne službenike. Pitali smo ministra u prepodnevnom delu, evo, pitaćemo ga ponovo – u koji platni razred će svrstati ovu gospođu koju plaćaju građani Republike Srbije, a koja radi za službenike MMF? Gospodine ministre, zaista bi bilo dobro da ovo čujete. Pravili ste se jutros da ne čujete, pravite se i sada da ne čujete. Ponovo vam skrećem pažnju i pitam – u koju platnu grupu ćete svrstati gospođu Desanku Nestorović, koja se kao sekretarica, službenik MMF-a, plaća iz državnog budžeta, plaća od građana Republike Srbije i njena plata je neverovatnih 136.988 dinara? Na to pitanje dajte odgovor, gospodine ministre, a nemojte da se pravite da ne slušate dok govorimo. Pošto mi znamo da vas ovakve stvari ne interesuju, mi ovo govorimo pre svega zbog javnosti Srbije. Ponovo skrećem pažnju građanima Srbije da je tekst o svim bahanalijama, kada je u pitanju MMF, objavljen u poslednjem broju novina SRS "Velika Srbija" i da svi mogu da se informišu, da uzmu ove novine u našim opštinskim odborima i da vide na koji način razbacujete pare građana Srbije, gospodo iz režima Borisa Tadića. Ljutite se onda, smeta vam kada mi potpuno otvoreno govorimo o tome. Ako nismo u pravu, evo, konkretan primer smo izneli, vi konkretno kažite – gospodo radikali, nemojte da obmanjujete javnost. Ali, mi jesmo u pravu. Ovo je kap u moru od onoga što vi zapravo radite i na koji način vi trošite državne pare. O tome ćemo da govorimo kada se bude govorilo, između ostalog, o budžetu. Ali, danas govorimo o milijardu i 600 miliona koje ćete vi obezbediti za zaposlene u državnim organima i na koji način ćete ih rasporediti. Da li će i ova Nestorović dobiti opet mesečno 136.000 dinara, a ovi zaposleni koji danonoćno rade ovde u Skupštini – 16.000 dinara? Jeli to socijalni aspekt ovog zakona, gospodine ministre Markoviću? Hvala.
Pet minuta i 40 sekundi i dodatnih osam, to znači da je još četiri minuta ostalo na raspolaganju. Ministar Milan Marković želi reč.
Zahvaljujem se, gospođo Čomić. Samo zbog javnosti, a možda neki poslanici nisu bili prisutni, znači, u 12.00 časova, kada je bio zakazan početak sednice bio sam prisutan, sedeo sam baš ovde gde sada sedim. Dakle, nema nikakve dileme da nije moj nedolazak razlog što sednica nije počela u 12.00 časova. Nažalost, amandmane koje smo mi u ministarstvu obradili 17. decembra, znači, u petak, iz razloga koji meni nisu poznati, amandmani su stigli, kako sam čuo, isto kada i ja. To je već nešto što je pitanje za drugu adresu, svakako nije pitanje za mene. Prema tome, čisto zbog javnosti da ne ispadne da nisam došao u 12.00 časova, kada je bilo zakazano. Dakle, došao sam ovde, bio sam prisutan, ali nisu se stvorili uslovi za rad. Za to što se nisu stvorili uslovi, odgovornost snosi Vlada, ne snosi Narodna skupština. Hvala.
Da li se još neko javlja za reč? Narodni poslanik Milorad Buha ima reč. Vreme na raspolaganju je četiri minuta.
Dame i gospodo, uvaženi građani Srbije, iz ovih prethodnih diskusija moglo se videti koje probleme imamo u državnoj upravi. Nažalost, ovim predlogom zakona dobili smo još jedan kozmetički zakon koji neće promeniti gotovo ništa u ovoj sferi. Ono što je bitno naglasiti jeste da državni organi Republike Srbije ne izvršavaju ono što su važeći pravni akti u Republici Srbiji. To sam i u načelnoj raspravi rekao. Ponavljam još jednom, 2004. godine tadašnja Vlada usvojila je Nacionalnu strategiju reforme državne uprave. Šta definiše ta nacionalna strategija? Definiše osnovne pravce razvoja i reformisanja državne uprave. Šta je napravljeno sa tim aktom? On je arhiviran i ni jedna vlada, pa ni ova, nije ga uzela u razmatranje, niti je učinila bilo šta u smislu realizacije svega onoga što je tamo napisano. Šta je tamo napisano? Koji su osnovni principi za koje bi Vlada morala da se zalaže, a koji su utvrđeni ovim aktom? To je decentralizacija državne uprave, depolitizacija, departizacija, osavremenjavanje rada državne uprave, modernizacija rada državne uprave, itd. Šta je od svega ovoga napravljeno? Jedino što je napravljeno od strane Vlade, ne samo ove, a posebno ove, zapošljavanje partijskih kadrova. Umesto da vrše departizaciju državne uprave, mi radimo obrnut proces. Podatak, ovaj koji opozicija kao vrane govori ovde u ovom parlamentu 2000. godine 7.800 radnika u državnoj upravi, 2008. godine kada je izabrana ova Vlada 2.800, sada po podacima Ministarstva za državnu upravu i lokalnu samoupravu 28.400, trebalo je biti shodno važećem zakonu. Ono što sindikat kaže oni izlaze sa podatkom 31.000, zakon nalaže, koji smo usvojili prošle godine u ovo vreme, 28.400 radnika, to je maksimalan broj u državnoj upravi. Zašto nema 28.400? To su vaši miljenici, nećete da ulazite u sukob sa njima, i onda prikrivamo itd. Ova salatara koja se zove Predlog budžeta za 2008. godinu, u pravilu svake godine je imala jedan od podataka a to je broj radnika u državnoj upravi, u državnoj administraciji. Sada tih podataka nema. Zašto? Krijete. Krijete koliko radnika radi u državnoj upravi. Još je tragičnije ono što ću navesti sada ovde. To su sredstva koja se izdvajaju za državnu upravu, pardon, državnu administraciju. Evo, 2005. godine 84 milijarde dinara, 2006. godine 95 milijarde, 2007. godine 153, 2008. godine 176, 2009. godine 188, 2010. godine 182 milijarde, a po podatku u Predlogu budžeta za 2011. godinu 196 milijardi. Znači, u odnosu na 2005. godinu to je povećanje od 135%, ako to uporedimo sa subvencijama za privredu i poljoprivredu, u 2005. godini oko 600 miliona evra, 2010. godine 380 miliona. Suprotan proces, ne ulažemo u privredu, ne dajemo subvencije privredi, nego ulažemo u državnu administraciju. Šta je razlog? Zašto to činite? Zbog toga što zapošljavate vaše kadrove, vaše istomišljenike. Danas u državnoj službi nijedan mlad stručnjak ne može dobiti posao ukoliko nije član neke od stranaka vladajuće koalicije.
Narodni poslaniče, vreme koje je na raspolaganju poslaničkoj grupi je iskorišćeno. Zahvaljujem. Da li se još neko javlja za reč po poslednjem amandmanu? Ako ne, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu i pojedinostima i u celini. Prelazimo na 2. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O ZDRAVSTVENOJ ZAŠTITI (pojedinosti) Dakle, Predlog zakona o izmenama i dopunama zakona o zdravstvenoj zaštiti. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Tomislav Nikolić, Jorgovanka Tabaković, Zoran Antić, Veroljub Arsić, Zoran Babić, Igor Bečić, Jelena Budimirović, Božidar Delić, Stefan Zankov, Oto Kišmarton, Milan Knežević, Saša Maksimović, Zoran Mašić, Predrag Mijatović, Ljiljana Miladinović, Borislav Pelević, Mileta Poskurica, Gojko Radić, Mićo Rogović, Vučeta Tošković, Dragan Čolić, Dragan Šormaz, Milan Dimitrijević, Nikola Lazić, Milica Vojić Marković, Donka Banović, Dušan Marić, Dušanka Plećević i Gordana Paunović Milosavljević. Primili ste izveštaj Odbora za zdravlje i porodicu, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1… narodni poslanici dobacuju – nemamo mišljenje Vlade! Narodni poslanici dobacuju, a sada dobacuju i drugi narodni poslanici koji kažu da ovi poslanici koji dobacuju – ukazuju. Pitam sekretara, da li je narodnim poslanicima dostavljen izveštaj? Molim i druge narodne poslanike, koji takođe dobacuju da ne ukazuju, pošto je razlika u izveštaju Vlade takva da je dostavljanje izveštaja Vlade o podnetim amandmanima poslovnička obaveza, dočim prisustvo predsednika Vlade nije poslovnička obaveza, to je parlamentarna praksa, koja je izgrađena zajedničkom voljom i radom svih opozicija i vladajućih većina u novoj skupštini. Dakle, sekretaru, kakav izveštaj imamo? Podeljen je izveštaj Vlade. Narodni poslanici poslaničkog kluba DSS nemaju izveštaj Vlade, kažu da imnije podeljen. I poslanici SRS tvrde da im izveštaj o podnetim amandmanima nije podeljen. Molim službu da mi dostavi izveštaj o ekspediciji, odnosno izveštaj kurira o dostavljanju izveštaja Vlade o podnetim amandmanima, pošto informacija koju imam da su amandmani dostavljeni i proverićemo ako to nije slučaj, neće biti povrede Poslovnika. Narodni poslanik Paja Momčilov i narodna poslanica Donka Banović su prijavljeni. Da li ste dobili izveštaj Vlade? Sva tri su zajedno, sva tri izveštaja su zajedno dostavljena. Samo jedan izveštaj ste dobili? Samo izveštaj o psihoaktivnim supstancama? Narodni poslanici kažu da ne mogu da rade i u pravu su ako nisu dobili izveštaj Vlade i o amandmanima na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o zdravstvenoj zaštiti. Koliko sam razumela, samo vam je dostavljen izveštaj Vlade o amandmanima, mislim na deo psihoaktivne supstance? Molim da konsultujete sekretare svojih poslaničkih grupa, tvrdnja ekspedicije, kurirske službe i generalnog sekretara, da su u poslaničke grupe dostavljeni primerci kopirani na A4 formatu za sva tri zakona, odnosno izveštaj o amandmanima. Ako treba da proveravam ovog trenutka, mišljenje Vlade, još jednom, izveštaj ekspedicije, akata koji su dostavljeni od strane Vlade i izveštaj generalnog sekretara da je u poslaničke klubove dostavljen u ovom formatu izveštaj Vlade, što je poštovanje odredbe Poslovnika. Određujem pauzu od 5 minuta i molim generalnog sekretara da naloži sekretarima poslaničkih klubova da mu dostave informaciju da li im je dostavljen izveštaj Vlade o tri zakona i zajedničkog načelnog pretresa, uključujući i izveštaj o amandmanima o kojem je upravo otvoren pretres. Tvrdnja generalnog sekretara da su u poslaničke klubove dostavljeni primerci izveštaja u ovom formatu, jedna deo je kopiran u manjem formatu, drugi deo ne, ali ako vam je dostavljeno u klubove, Poslovnik nije povređen. Molim sekretara da mi dostavi informaciju. U 16.10 časova nastavljamo rad. [[Posle pauze – 16.10]] Poštovani dame i gospodo, nastavljamo sa radom. Pre pet minuta rekoh da su izveštaji dostavljeni u ovom formatu: izveštaj Vlade o amandmanima na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o zdravstvenoj zaštiti, izveštaj Vlade na Predlog zakona o dopunama Zakona o komorama zdravstvenih radnika i izveštaj Vlade na Predlog zakona o psihoaktivnim kontrolisanim supstancama. Sve je zavedeno, ekspedicija. Dakle, nema kršenja Poslovnika. Nastavljamo rad. Narodni poslanici Milica Vojić Marković, Paja Momčilov i Donka Banović su prijavljeni u elektronskom sistemu. Želite da govorite o povredi Poslovnika? (Ne.) Da li vi želite? Narodni poslanik ima primedbu na to da mu je neko dostavio dva identična primerka. Proslediću u vašem klubu stoje tri različita primerka, dešavaju se greške, nije problem. Ne znam da li treba još jedanput da vam pokazujem da je ovakav primerak u svakom od poslaničkih klubova. Narodni poslanici kažu da nije stigao. Mogu da preporučim dve stvari. Prvu stvar, da poslanički klubovi unutar sebe malo bolje organizuju rad. Drugu stvar, da se predsednici poslaničkih klubova obrate generalnom sekretaru oko tehničkih teškoća. Pošto po datumima i pečatima materijale imate. Da li neko od prijavljenih, narodna poslanica Milica Vojić Marković i Paja Momčilov su prijavljeni. Da li želite da govorite o povredi Poslovnika?
Nije stvar tehnička, proverila sam u poslaničkog klubu DSS, takav primerak ne postoji. Dakle, potpuno smo sigurni u ovo što vam govorimo. Dobili smo ovde danas, sada smo dobili Zakon o zdravstvenoj zaštiti i mišljenje vlade i pretpostavljam da je ovo mišljenje i o komorama. Znači, nemojte prebacivati stvari na one koji nisu krivi.
Narodni poslanik Paja Momčilov želi da govori o povredi Poslovnika. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, samo želim da vas ubedim, stvarno, proveravali smo, nismo dobili ovaj dokument koji vi kažete da je upućen ka poslaničkim klubovima, ovog momenta sam dobio kompletne materijale, znači mišljenje Vlade i o Zakonu o zdravstvenoj zaštiti i o Zakonu o komorama, a ranije smo dobili Zakon o psihoaktivnim supstancama. Molim vas da ne bude krivica bačena na nas i našu neažurnost. Mi čekamo ovu sednicu čitav današnji dan i insistirali smo kod naših službi da nam se odmah momentalno dostave svi materijali, a što se lako može i proveriti. Istina je i na drugoj strani neki put, ne samo na vašoj. Molim vas da nas ne dovodite u neprijatnu situaciju, da mi predstavljamo neozbiljne ljude koji su aljkavi i ne odnose se prema svojim poslaničkim obavezama na adekvatan način. Samo toliko.
Ukoliko je otvoren pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li postoji u stenogramu pre pauze od pet minuta, pročitana rečenica – pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres na osnovu člana 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima? (Da) Pre nego što pređemo na pretres u pojedinostima o pojedinom amandmanu, podsećam Narodnu skupštinu da su ovlašćeni predstavnici po 2, 3. i 4. tački dnevnog reda narodni poslanik Nikola Krpić poslanička grupa PUPS, narodna poslanica Zlata Đerić poslanička grupa NS, narodni poslanik Nebojša Ranđelović poslanička grupa LDP, narodni poslanik Zoran Bortić poslanička grupa SPS-JS, narodni poslanik Milan Dimitrijević poslanička grupa DSS-Vojislav Koštunica, narodni poslanik Mileta Poskurica poslanička grupa Napred Srbijo, narodi poslanik Simo Vuković poslanička grupa G17 plus i narodna poslanica Gordana Paunović Milosavljević poslanička grupa SRS. Na član 1. amandman je podnela grupa od 22 narodna poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? Narodni poslanik Mileta Poskurica.
Dame i gospodo, mi smo se dotakli ovog problema i u načelnoj raspravi u kojoj smo hteli zaista da definišemo metodologiju novog pristupa polaganju državnih ispita. Naravno, na sajtu ne možemo naći mnogo toga, nego kroz pripremne akcije različitih institucija koje tu bivaju uključene, a nama se čini da je najlogičnije da budu u to uključene i po opisu svojih nadležnosti i opisu svoga posla, Lekarska komora i Zdravstveni savet Republike Srbije. Ovo telo bira Skupština, ovo je nezavisno telo. Jedan širok pristup, koji će garantovati sigurnost budućim lekarima, da im se život neće dodatno zakomplikovati posle složenog obrazovnog procesa, koji možda i jeste brz, a videćemo koliko je efikasan, to je sve tek na proceni, to je sve novo. Još prve generacije integrisanih studija nisu izašle i ne znamo ni efikasnost, ali znamo da će te doktore buduće, stomatologe, farmaceute u krajnjem čekati jedan ozbiljniji državni ispit. Mnogi, već na sajtu se može videti, imaju ozbiljne probleme oko polaganja državnog ispita. Ako se negde arbitrarno ostvaruju kriterijumi kako će izgledati, da li će on sadržavati taj državni ispit, sadržavati i usmeni deo, i seriju testova, koliko će biti iz oblasti prava, zakonodavstva u zdravstvu, teško je znati. Mi smo svedoci da deca i u gimnaziji danas uče ustav, dakle, nešto što praktično kroz srednje obrazovanje dobije neke nivoe znanja. Koji će nivo i obim preventive biti uključen? Mislimo da bi to trebalo jednostavno da se uradi po strani od samog ministra, od njegovih službenika, od njegove administracije, da bude uključena šira stručna akademska javnost, a ona se najbolje reprezentuje, naravno, kroz lekarsku komoru i kroz zdravstveni savet Republike Srbije. Konačno, i u opisu njihovih nadležnosti, i da predlažu zakonske regulative i da poboljšavaju kvalitet i uslove studiranja i efikasnost zdravstvene zaštite i održivog sistema itd. Sve se čini da se može možda dogoditi, ako to krene nekim svojim nesuvislim i nekontrolisanim tokom, i po liku i delu nečijeg zamišljaja u glavi, da će deca posle svega biti dodatno osujećena, da recimo jedanput ili dvaput polažu državni ispit, da posle izgube pravo da ga uopšte polože. Čuju se i takve zamisli. Verujem da su one neobjektivne, da su one ishitrene, da su one date u nekom grču. Ne mogu da se pozovu na imena ljudi, a takvi ljudi postoje, jer oni ex officio ne predstavljaju nikoga, predstavljaju određene inokosne ili kolektivne organe na fakultetima, a naravno kao takvi nisu dostatni da nam pruže uveravanja da to o čemu mi sada govorimo jeste da smo konačno kao poslanička grupa u pravu i želimo da ovaj amandman razmotrite još jednom, iako ste ga na odboru odbili, pa da ga eventualno i prihvatite, jer ništa bitno neće promeniti u samom smislu zakona. Zahvaljujem.
Minut i deset sekundi vremena ovlašćenog predstavnika ili poslaničke grupe? Ovlašćeni predstavnik? (Da.) Da li još neko želi reč? Ako ne, na član 2. amandman sa ispravkom podnela je grupa od 22 narodna poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Mileta Poskurica.
Opet je to pitanje kako i na koji način će se utvrditi kriterijum? Ne predlagači zvanja primarijusa, toga su imali dosada dosta. Generalno u našoj istoriji medicine, u razvoju našeg zdravstva biti primarijus je zaista značilo za institucije koje nisu na nivou obrazovnih akademskih institucija, nisu fakulteti, za sredine u kojima takvi ljudi borave uvek je značilo prestižno zvanje i prestižni domet u obrazovanju, u onome što ljudi kroz svoju karijeru dobijaju – akademsko na stručno. Zato su bili obavezni da pišu određeni broj radova, da svojoj komori, pardon to je bilo u podružnici SLD-a do osnivanja komora, svojim ograncima budu prepoznati kao nosioci različitih tematskih jedinica. Često su davali i značajan doprinos i u naučno-stručnom pristupu ozbiljnim problemima, koji su kasnije čak ulazili u vodiče ili nacionalne preporuke. Takvi ljudi treba da postoje i dalje i u sredinama u kojima postoje visokoškolske obrazovne institucije medicinske struke. Zato mislimo da bismo na ovaj način možda ovom izmenom koju smo predložili, zvanje primarijusa, trebalo da uključimo kriterijume koji se uslovljavaju, koji se propisuje, da dodavanjem kriterijuma bude uključena i komora zdravstvenih radnika. Dakle, imamo i ispravku amandmana, to ste možda i videli, gde u konačnom tekstu mislimo da treba da budu komore zdravstvenih radnika. Dakle, i farmaceutska i lekarska komora, komora biohemičara, stomatološka i svi oni koji mogu da predlože kandidata, ili preko SLD-a ili preko komore, za zvanje primarijusa, a da ostatak teksta ostane isti. To će ići u budžet. To će koštati toliko i toliko. Ali da se dodaju kriterijumi kod formiranja stavova, koliko je radova potrebno, šta je potrebno da se uključi i komora zdravstvenih radnika odgovarajuće struke. Zato što smo svedoci da će se inače kriterijumi za bodovanje, za ostanak u struci, za dobijanje licence verovatno sve više i više menjati. Vrednost jednog boda, koja se danas možda svodi na oko 3.000 dinara, verovatno će biti sve veća i veća, komora će se baviti time, a zdravstveni savet će odobravati teme za edukaciju. Već za ovih dve godine – godinu dana nepriznavanja tih bodova, koji se dobijaju na KME, u kojem smo svi radili, spremali, i nama što smo spremali, odnosno onima koji su slušali, otišlo je u vetar. Dakle, jedna godina rada koja je značila za one koji su došli, ali sve više provejava osećaj da ljudi dolaze da bismo namakli bodove. Komora zdravstvenih radnika to neće finansirati, direktori bolnica to neće finansirati, zdravstvene kuće sve teže, čak su onemogućeni da finansiraju učešće kandidata. Vrlo je nejasna pozicija, mislim na farmaceutske kuće, kako da se u sve to uključe, tako da bi tu trebalo biti oprezan, i kod formiranja kriterijuma i dodeljivanja zvanja primarijus, da se ne oteža. Nekada su postojale lokalne podružnice Srpskog lekarskog društva koje su imali tradicionalne zdravstvene dane. Ljudi koji su tu objavljivali svoje radove imali su određeni skor radova, koji je nekada i nama, koji smo išli u naučna zvanja, koristio, imao je određenu težinu. Danas se to izgleda u priličnoj meri promenilo. Ono što ne prođe kroz akreditaciju i dobije bodove za KME, to očito neće više imati nekog značaja. Ako u to budemo uključivali primarijuse, onda će možda morati neko od njih da bude aktivan, da drži predavanje, ne samo da ima dokaze o prisustvu takvim stručnim skupovima. Te zato opet mislim da je mesto da komora bude uključena. Mislim da to proceduru ne bi u značajnoj meri pojednostavilo. Sad ovog časa smo dobili odgovor Vlade, te nisam video šta u odgovoru Vlade piše povodom ovog amandmana, ali mislim da amandman umesno uključuje rad struke. Zahvaljujem.
Iskorišćeno je dva minuta vremena ovlašćenog predstavnika. Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milan Dimitrijević, Nikola Lazić, Milica Vojić Marković i Donka Banović. Da li se neko javlja za reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Milica Vojić Marković.
Samo moram da proverim, gospođo predsedavajuća, to je član 2, je li tako? (Da.) Hvala. Predlagač je u članu 2. menjao član 189. zapravo, i u stavu 3. menjao ga je na ovaj način – ministar propisuje bliže uslove, način postupaka i troškove za dobijanje naziva primarijus, iznos naknade za rad recenzenata, kao i ostala pitanja u vezi sa postupkom dobijanja naziva primarijus. DSS je intervenisala ovde u stavu 3. tako što je tražila da se reč "ministar" promeni, da tu bude u stvari mišljenje struke, da se ovde stavi ili lekarska komora ili Srpsko lekarsko društvo, smatrajući da je to mnogo suvislije nego da to ministar propisuje. Prosto, ministar ima druge nadležnosti i nema razloga da mu se daju još nove nadležnosti. S druge strane, intervenisali smo i u novom stavu 4. člana 189. koji glasi – sredstva ostvarena uplatom naknade za dobijanje naziva primarijus prihod su budžeta Republike Srbije, sa namenom finansiranja svih troškova vezanih za postupak dobijanja naziva primarijus. Mi smo smatrali da treba potpuno promeniti ovaj stav 4. i mi smo ga promenili na sledeći način – sredstva ostvarena uplatom naknade za dobijanje naziva primarijus prihod su budžeta Srpskog lekarskog društva sa namenom finansiranja svih troškova vezanih za postupak dobijanja naziva primarijusa. Zapravo, naša intencija je bila da se struka umeša u ovo, smatrajući da ministar treba da radi neke druge stvari i da samim tim to ne mogu da budu sredstva budžeta, nego da u ovom slučaju treba da budu sredstva ili Komore lekarskog društva ili Srpskog lekarskog društva. Dakle, ponovo mišljenje struke. Ovo što ste uradili na ovaj način, uvođenje i formalno u zakon nadležnosti ministru da propisuje bliže uslove, način, postupak i troškove za dobijanje naziva primarijus, plus da propisuje i naknadu za članove komisije, zapravo je pravi školski primer centralizacije. Znači, ministar je taj koji treba da se pita o svemu i svačemu, a oni koji su u struci, koji treba da brane interese svoje struke, nemaju nikakav način da pokažu svoje mišljenje u ovome. Smatramo da ovo treba promeniti, da to ne bude ministar nego da treba da bude pitanje struke i da u njihov budžet idu ova sredstva koja se dobiju na ovaj način, a nikako u sredstva budžeta. Dalje, uspela sam vrlo kratko da pogledam šta je odgovorio ministar zbog čega nije prihvaćen naš amandman. On se ovde poziva da treba da pogledam šta je obrazložio gospodinu Martinoviću, a obrazložio je sledeće: "Amandman se ne prihvata iz razloga što je Predlogom zakona izvršeno usklađivanje člana 179, odnosno odredaba kojima se uređuju naknade za polaganje stručnih ispita zdravstvenih radnika i zdravstvenih saradnika, za dobijanje naziva primarijus, za sprovođenje inspekcijskog postupka po zahtevu stranke, sa novim propisima u oblasti budžetskog sistema, odnosno budžeta za tekuću godinu." Dakle, on se poziva da je budžet za sledeću godinu dokument na osnovu koga se odbija amandman u ovom trenutku. Vi volite da se pozivate na realnost, pa vas pozivam da se i ovog trenutka vratite realnosti. Mi ne znamo da li će budžet biti usvojen onako kako je tamo planirano ili vi možda znate, ministre? Ne može nešto što će biti ne znamo kada, biti razlog da odbijete nešto što piše sada. Ne znamo kako će se to dogoditi. Volela bih da uvažite realnost. Hvala vam.
Ukupno četiri minuta, znači, dva minuta vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? Narodna poslanica Gordana Paunović Milosavljević.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo Čomić, gospodine ministre, na početku bih htela, u ime poslanika SRS, da izrazim protest zbog ovako nekvalitetnog rada. Da li je slučajnost ili namera Vlade da dezavuiše narodne poslanike da ne mogu adekvatno da se pripreme za amandmane, jer smo mišljenje Vlade o zakonu koji je danas prvi na dnevnom redu, Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o zdravstvenoj zaštiti, dobili na samoj sednici, u raspravi u pojedinostima, a mišljenje Vlade o Predlogu zakona o psihoaktivnim supstancama dobili smo nešto pre toga. To postaje pravilo i način rada ove vlade, ne samo za zakone iz zdravstva nego i za druge zakone. Prvo, zakone upućujete u Narodnu skupštinu po hitnom postupku, a zatim, po ustaljenoj praksi, imali smo objedinjenu raspravu o setu zakona iz zdravstvene sfere. Znači, od tri zakonska predloga, dva zakonska predloga su bila izmene i dopune zakona i jedan za koji bih rekla da bi trebalo da bude sistemski zakon. Smatramo da se na ovaj način narodni poslanici dovode u nezgodnu situaciju, da ozbiljne zakone, koji su važni za život i zdravlje građana Srbije, naročito mlade populacije, razmatraju na brzinu, navrat-nanos, kako bi naš narod rekao, tako da ne možemo da radimo kvalitetno na adekvatan način. Nedopustivo je čestim izmenama zakonskih odredaba pokušavati da se održava nerealno zamišljena i zacrtana politika organizacije zdravstvene službe. Potrebno je doneti ozbiljne izmene svih odredbi zakona koje nisu izdržale proveru vremena i realnog života. Želimo da ukažemo na ozbiljnost problema koji se javljaju u Narodnoj skupštini i takođe na to da se više ne ponavljaju. U okviru Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o zdravstvenoj zaštiti govorila sam mnogo više u načelu i samo ću kratko da se osvrnem, kasnije, u okviru amandmana i o njemu ću govoriti. Zakon o zdravstvenoj zaštiti, ni onaj donet 2005. godine, kao ni ove izmene i dopune zakona, nisu donele suštinsku promenu u smislu unapređenja organizacije zdravstvene službe, pa ni nešto što ste ovim izmenama i dopunama pokušali da promenite. Zakon nije regulisao mesto i ulogu primarne zdravstvene zaštite, nije uredio način uspostavljanja i funkcionisanja zdravstvenog sistema i nije obezbedio mehanizme za reorganizaciju zdravstvenih centara ka unapređenju zdravlja i prevenciju bolesti. I ove izmene i dopune ovih zakona prepune su ovlašćenja ministra zdravlja. To nije kritika lično na ministra zdravlja, ali bi hteli da ukažemo na nešto što smatramo da ne treba da postoji. U članu 1. Predloga zakona ministar je taj koji propisuje program, sadržinu, način, postupak i troškove polaganja stručnog ispita zdravstvenih radnika i zdravstvenih saradnika, zatim, obrazac, uverenje o položenom stručnom ispitu, utvrđuje iznos naknade i rad članova komisije. Smatramo da ovo, pored ministra, treba da rade i druge stručne službe koje se nalaze u ministarstvu, odnosno ministarstvo kao jedinstven sistem. Zatim, u članu 2. ministar propisuje bliže uslove, način, postupak i troškove za dobijanje naziva primarijus. Takođe, mislim da to nije adekvatno, kao i iznos naknade za rad recenzenata. Zbog čega postoje u okviru ministarstava pravne, finansijske i druge službe koje mislim da su kompetentnije od ministra da, bar što se tiče iznosa naknada za rad recenzenata, treba da odrede. Ono što mislim da je jako smešno, da u članu 3. ministar propisuje uniformu jednog inspektora. Mislim da ministar treba da se bavi mnogo važnijim poslovima, a ne da se bavi ovako nevažnim oblastima za koje smo mi u našim amandmanima predložili i da se brišu. Zbog toga smatramo da, umesto deregulacije i debirokratizacije, što je opšti trend u svetu, ovaj predlog zakona je primer obrnutog procesa. Zbog toga smo mi i na ovaj predlog zakona, kao i na sledeći predlog zakona i na Predlog zakona o psihoaktivnim supstancama, podneli veliki broj amandmana, kao odgovorni poslanici. Žao nam je što niste imali dovoljno sluha da prihvatite neke amandmane. Mislim da su nedovoljna ova dva koja ste prihvatili, da smo mi veoma temeljno i veoma ozbiljno čitali ove zakone i da ovi amandmani nisu samo formalno napisani nego da imaju neki smisao. O tome ću govoriti kasnije, u obrazloženju Predloga zakona o psihoaktivnim kontrolisanim supstancama. Posebno mislim da ste te amandmane trebali da uvažite. Zatim, što se tiče Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o komorama zdravstvenih radnika, takođe izražavamo neslaganje… (Predsedavajuća: Narodna poslanice, rasprava je pretres u pojedinostima o izmenama i dopunama Zakona o zdravstvenoj zaštiti. Kada obavimo pretres u pojedinostima o tom zakonu, prelazimo na sledeći, tako da vas molim da, u skladu sa obavezama iz člana 106, koristite svoje vreme.) Mislim da imam pravo kao ovlašćeni predstavnik da u okviru vremena govorim o svim zakonima. Mislim da je objedinjena rasprava i u pojedinostima. (Predsedavajuća: Zajednički načelni pretres, kada Skupština donese odluku o tome, podrazumeva odluku o ukupnom vremenu koje će Narodna skupština utrošiti na raspravu o zakonima. Pretres u pojedinostima mora da se obavlja zakon po zakon, a svaki zakon amandman po amandman. Trenutno smo u pretresu u pojedinostima izmene i dopune Zakona o zdravstvenoj zaštiti. Vi za sva tri zakona u pretresu o pojedinostima imate na raspolaganju vreme iz Poslovnika, znači 15 minuta. Samo vas podsećam na obavezu o dnevnom redu da govorimo. Do sada ste iskoristili šest minuta od svojih ukupnih 15.) Dobro. Hvala.
Zahvaljujem. Šest minuta iskorišćeno vremena ovlašćene predstavnice poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? Ako ne, na član 3. amandman u istovetnom tekstu podnela je grupa od 22 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo i narodni poslanik Dušan Marić. Reč ima narodni poslanik Dušan Marić.
Dame i gospodo, poštovani građani Srbije, predložio sam brisanje ovog člana Predloga zakona koji predviđa da zdravstveni inspektor ima uniformu, posebnu uniformu, posebnu službenu garderobu, a da izgled te uniforme propisuje ministar. Brisanje sam predložio zato što smatram da nije presudno kako će zdravstveni inspektor biti obučen, nego kako će raditi svoj posao. Lično smatram da će poslove nadzora obavljati uspešnije ukoliko nema uniformu, ukoliko bude manje uočljiv. Drugi razlog zašto sam predložio brisanje ovog člana jeste taj što za nabavku novih službenih odela trebaju nove pare, a mipare za i mnogo važnije stvari nemamo. Ovo sirotinje što imamo možemo potrošiti i mnogo pametnije i za zdravstvo korisniji način. Smatram, to sam rekao i u načelnoj raspravi, da će odlaganje roka u kojem će domovi zdravlja preći u nadležnost lokalnih samouprava u mnogim domovima zdravlja odložiti rešavanje problema koji postoje i koji znatno otežavaju njihov rad, a za čije rešavanje Ministarstvo zdravlja nije imalo dovoljno sluha ili nije imalo dovoljno novca. Ovde nije bilo rasprave u oblasti zdravstva da nisam pominjao problem funkcionisanja doma zdravlja u Velikoj plani i zdravstvenih stanica u Lozoviku i Miloševcu, pa i u Starom Selu, Markovcu i Krnjevu, ako je posledica činjenice da dom zdravlja kuburi sa manjkom lekara. Za normalno funkcionisanje doma zdravlja neophodna su tri lekara opšte prakse i jedan lekar pedijatar, koji bi vodio brigu o zdravstvenoj zaštiti dece u Miloševcu i Lozoviku. Ukupno je u pitanju oko 600 dece. Za njihovo angažovanje Vlada Srbije bi trebala da izdvoji oko pet miliona dinara. U Vladi, kada razgovaramo sa nadležnim predstavnicima Vlade, uglavnom tvrde da smo u pravu, međutim, objašnjavaju da oni za rešavanje ovog problema nemaju potrebnih para. Mislim, bez obzira na ekonomsku krizu, da novca za rešavanje ovakvih problema mora biti. Smatram da ga ima, ali da je problem u tome što se on često nedomaćinski troši. Sada ću navesti jedan primer, napraviću jednu paralelu. Prilikom nedavne posete Svilajncu, potpredsednik Vlade Republike Srbije, Božidar Đelić, obećao je, citiram, da će Republika finansirati izgradnju prirodnjačkog centra u Svilajncu, svojevrsnog muzeja istorije evolucije. Kako je slikovito objasnio ministar,u tom centru deca će istovremeno moći da se igraju uz makete majmuna, dinosaurusa, mamuta i drugih vrsta iz životinjskog carstva i da uče istoriju evolucije. Ministar je izjavio da će izgradnja ovog prirodnjačkog centra koštati oko 500 miliona i da će sav novac dati Vlada Srbije. Sad postavljam pitanje – kako je moguće da Vlada Srbije ima 500 miliona dinara budžetskih sredstava, 500 miliona dinara građana Srbije za izgradnju nekakvog prirodnjačkog muzeja, za evociranje uspomene na dinosauruse i mamute, a nema pet miliona dinara za zapošljavanje neophodnih lekara. Ima 500 miliona dinara za mamute i dinosauruse, a nema pet miliona dinara, 100 puta manje, za lečenje dece. Šalje se jedna vrlo ružna poruka, da je vlasti u Beogradu važnija zabava dece u Svilajncu, koji se nalazi 20 kilometara daleko od Velike Plane, od zdravlja dece u Velikoj Plani, Lozoviku i Miloševcu. Pre pola godine u Domu zdravlja u Velikoj Plani smo imali još jedan problem zbog dotrajalosti, zbog godina starosti, pokvario se biohemijski analizator. On košta između 2,5 i 3,5 miliona dinara, otprilike 170 puta manje nego što će Vlada, kako je najavio potpredsednik Đelić, dati za ovaj prirodnjački muzej, muzej gluposti u Svilajncu, ali za njegovu kupovinu Vlada nije imala novca. Rekli su nam da nema i iz tog razloga su bolesni ljudi iz Velike Plane, među njima i deca, to je trajalo nekoliko meseci, svakodnevno morali zbog najobičnijih laboratorijskih analiza da idu u susednu Smederevsku Palanku i objektivno se izlažu i materijalnim troškovima i dodatno ugrožavaju svoje narušeno zdravlje. Sve dok opštine i dom zdravlja od svoje sirotinje nisu uspeli da skrpe ta tri miliona i kupe ovaj preko potrebni aparat. Samo pravim jednu računicu, kada bi se ovih 500 miliona za ovaj Đelićev muzej gluposti u Svilajncu iskoristilo za ovu svrhu, za kupovinu ovih biohemijskih analizatora, moglo bi da se kupi 170 aparata, što bi bilo dovoljno da se bukvalno pokriju svi domovi zdravlja u Srbiji. Na kraju se postavlja jedno suštinsko pitanje – šta je društveni interes, da li je društveni interes da jedan grad u Srbiji, pa taman da je u tom gradu pre mesec dana održana sednica glavnog odbora DS dobije jedan spomenik gluposti, da deca u tom gradu dobiju makete dinosaurusa, mamuta, majmuna itd. ili je važnije da svi gradovi u Srbiji, svi domovi zdravlja u Srbiji dobiju jedan medicinski aparat koji svakodnevno koristi na desetine hiljada ljudi? Mene na kraju zanima – da li je ova genijalna ideja rođena u nekoj ekspertskoj glavi ovde u Srbiji ili je u pitanju opet neko nakaradno naređenje iz EU, sa porukom da će Srbija u EU biti primljena zajedno sa mamutima i dinosaurusima? Hvala.
Iskorišćeno je četiri minuta i 15 sekundi vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Zoran Antić, pa narodni poslanik Miroslav Marinković i narodni poslanik Paja Momčilov.
Dame i gospodo narodni poslanici, za SNS je Zakon o zdravstvenoj zaštiti ono što mi poslanici volimo da kažemo - sistemski zakon, krovni zakon. Mislimo da ovim predlogom člana 3. se ovaj zakonski tekst unižava, zato što se propisuje, kao što je i samo rešenje problematično, zato što se tim predlogom člana 3. propisuje da inspektor obavlja poslove nadzora u službenim odelima, čime se dopunjava član 243. zakona. Nismo u ovom obrazloženju Vlade prepoznali zbog čega je neophodno da inspektor obavlja poslove nadzora u službenom odelu. Mislimo da uz to što ta tematika treba da bude tematika nekih podzakonskih akata stvara utisak da je neophodno da inspektori prilikom nadzora budu na neki način nenajavljeni, da se onemogućavaju da sami nenajavljeni, po svojoj volji, ubeđenju, vrše nadzor u zdravstvenim institucijama. Osim toga, smatramo da je i činjenica da svaki inspektor ima svoju legitimaciju sasvim dovoljna da taj inspektor može da se na korektan način legitimiše i da može da obavlja taj službeni nadzor i čini nam se da sa ovakvim zakonskim rešenjima, koja su često formalna, koja suštinski ne menjaju tekst zakona, omalovažavamo, kao što sam u početku rekao, tekstove zakona, koji su izuzetno bitni i činimo da kompletno naše zakonodavstvo ima jedan niži kvalitet nego što to treba i nego što to zaslužuju sve institucije i građani Srbije. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Miroslav Marinković.
Dame i gospodo narodni poslanici, javljam se po Poslovniku u vezi rasprave gospodina Marića u kojoj je pomenuo Svilajnac i u negativnom kontekstu predstavio i uporedio dve neuporedive stvari. Zdravstvena zaštita je budžetom predviđena i ovim zakonom koji je tema sadašnje rasprave su predviđena i određena sredstva koja se koriste za zdravstvenu zaštitu i u tome učestvuje kako Ministarstvo zdravlja, tako i lokalna samouprava. Što se tiče Svilajnca, tačno je da je predviđeno da se gradi muzej dinosaurusa, kako se zove, a ne majmuna, praživotinja, što za vas verovatno jeste problem da razlikujete jer niste u toj materiji. Potpuno je razumljivo. Međutim, znači li to da praktično treba da se lišimo i obrazovanja i svih drugih segmenata koji poboljšavaju kvalitet života i da to poredimo sa nečim što je stvar organizacije u jednoj opštini? Koliko znam, već ste u dva mandata u opštinii mogli ste da unapredite zdravstvenu zaštitu. Ministarstvo će pružiti onoliko koliko se budete javljali. Ne vidim razlog da poredite jedan grad koji nema veze sa vama i koji pripada drugom okrugu i da na potpuno pogrešan način u konotaciji podsmevanja pričate o nečemu što je civilizacijska tekovina, unapređenje jednog društva. Smatrate da ne treba da se uči ni strani jezik, ni bilo šta i to možete u svojoj opštini da predložite, ali ne možete da očekujete da mi svi prestanemo da živimo zato što vi niste u stanju da organizujete svoju službu.
Iskorišćeno je dva minuta vremena poslaničke grupe. Zato ste dobili reč i molim bez zloupotrebe. Narodni poslanik Dušan Marić je prijavljen. Nemate pravo na repliku. Molim druge poslanike da ne dobacuju. Želite da govorite u vremenu poslaničke grupe? Izvolite. Narodni poslanik Dušan Marić o amandmanu na član 3.
Prihvatam ovo objašnjenje. Prihvatam da je u pitanju muzej dinosaurusa, a ne muzej majmuna. Izvinjavam se majmunima.
Narodni poslaniče, dobili ste reč da govorite o amandmanu na član 3, koji glasi – član 3. se briše. Molim vas da ne dobacujete. Narodni poslanik Dušan Marić je do ivice zloupotrebe člana 106. imao pravo i pažljivo je slušan sa željom da se dovede u vezu sa dnevnim redom - troškovi koji su u budžetu RS u jednoj poziciji sa troškovima budžeta druge pozicije je iskoristio. Sada ponovo traži da govori o amandmanu i molim o amandmanu.
Još jednom podsećam na ono što sam rekao. Smatram da je necelishodno, da nije društveno opravdano predvideti uvođenje novih uniformisanih lica u vidu zdravstvenog inspektora, trošiti na to novac, trošiti novac na otvaranje raznoraznih muzeja, prirodnjačkih ili bilo kakvih drugih, a istovremeno ne imati pet miliona dinara za zapošljavanje tri lekara koji su neophodni za normalno funkcionisanje Doma zdravlja u Velikoj Plani. Postavio sam jedno razumno pitanje na koje očekujem odgovor. Insistiram da na to pitanje odgovori ministar Milosavljević. Kako je moguće da Vlada Srbije u kojoj je on ministar ima 500 miliona dinara za izgradnju muzeja dinosaurusa, a nema pet miliona dinara za zapošljavanje tri lekara u Domu zdravlja u Velikoj Plani i jednog pedijatra koji bi bio zadužen za lečenje 600 dece u Miloševcu i Lozoviku? Molim vas da odgovorite.
Iskorišćeno je minut i 10 sekundi vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? Narodni poslanik Paja Momčilov ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, danas raspravljamo o trećoj tački izmena Zakona o zdravstvenoj zaštiti. Imamo jedan sistemski zakon koji kada je donošen davne 2005. godine, jedna od njegovih karakteristika koja je bila naznačena je bila da je preopširan. Smatramo da je trebalo doneti brisanje ovog člana i iz razloga što se na taj način, ako je neko primetio, banalizuje taj zakon. Kada kažete da izreka ovog člana glasi – poslove nadzora u službenom odelu propisuje ministar, a obavlja inspekcija, smatramo da je to materija koja se podzakonskim aktima može regulisati. Pošto volim striktno da se držim ko pijan plota ovih amandmana, interesantno je obrazloženje koje je Vlada dala zašto ne prihvata ovo. Dobili smo ovo pred samu sednicu, pa će mi možda malo trebati više vremena. Kaže da se na ovaj način omogućuje da se pravni osnov uspostavlja. Ako se uspostavlja pravni osnov, zašto se uspostavlja u tom istom zakonu pravni osnov za većinu izvršilaca zdravstvene delatnosti, za nas lekare? Mi ne radimo i ne operišemo u svojim odelima. Radimo u specijalnim radnim uniformama. Zašto niste propisali i za to ako imate jedinstven i pametan stav kojim hoćete sve da obuhvatite? To je recimo naše pitanje. Kažete – podrazumeva se rad na terenu. Na terenu mu valjda ne treba kostim. Valjda je potrebno da ima civilno odelo. Neće se valjda paradirati kao policajci u nekom novom odelu. Na kraju krajeva, kada dođe u zdravstvenu ustanovu mora da poštuje propise i to verovatno znate, gospodine ministre, dotične ustanove, sanitarne i ostale. U porodilištu u kome radi neće ući u tom svom odelu, nego ćemo ga mi kostimirati na način kako je propisano vašim propisima. Prema tome, jedan suvisli član. Zašto je to tako? Zbog toga što protestujemo. Šta dozvoljavate sebi? Da ovakve besmislene članove vezujete za jedan koji vas žulja, naredni, koji će doći i o kome ćemo pričati. To ćemo kazati. Ne može se ono što ne izdrži vreme i praksu menjati dnevno-sistemskim zakonima kao što vi radite. Nije ni mesec dana prošlo kako ste menjali odredbu o produženom radu. Zašto tada niste sve ove zakonske odredbe obuhvatili, ako ste odgovorni i radite svoj posao, onda ste mogli da uložite bar taj napor da to uradite. Ono što je rekla gospođa Paunović, mi smo dovedeni u tešku situaciju. Kako da kvalitetno diskutujem na osnovu ovoga što sada čitam što je stiglo ispred mene pre 15 minuta? Ne mogu da pratim ostalu raspravu, moram da čitam ovo. Sistemski zakonski su uvek donošeni, i to je vaša sramota, po hitnom postupku. Nemojte hitni postupak. Zašto ste zakon o psihoaktivnim supstancama dali po hitnom postupku. Neću o njemu da govorim. Govoriću kao argumentaciju kada bude bilo vreme, da ne budem opomenut. Jedno je jasno, ovakvim dnevnim izmenama pokušavate da zakrpite loš sistemski zakon. Nismo vam pokazali samo mi, kazala vam je Evropa. U tom lošem sistemskom zakonu imate i koruptivne elemente koji generišu korupciju, sukob interesa i na komori ćemo to videti i ja ću stati da ne bih išao i širio diskusiju o drugim problemima.
Iskorišćeno je četiri minuta i 30 sekundi vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milan Dimitrijević, Nikola Lazić, Milica Vojić Marković i Donka Banović. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Milan Dimitrijević.
Gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, koliko se sećam, vi ste gospodine ministre uvek imali opravdane primedbe na budžet koji nam stiže pred kraj godine, a koji se tiče raspodele sredstava za Ministarstvo zdravlja. Mi smo shvatali te vaše primedbe i pokušali kao poslanička grupa da utičemo na Vladu da ta sredstva u okviru Ministarstva zdravlja poveća, s obzirom da smo smatrali da pojedini preventivni programi nisu dovoljno podržani budžetom RS. Umesto da u ovom trenutku racionalno trošite sredstva vi ste nas vrlo neprijatno iznenadili, gospodine ministre - uvesti u izmenama i dopunama ovog zakona uniforme za zdravstvene inspektore. Dakle, u vreme kad je najžešća ekonomska kriza, kad se jedva sastavlja kraj s krajem, kada pojedini predmetni programi uopšte ne funkcionišu, kad u jednoj čitavoj oblasti, kakva je stomatologija, nema nikakvog preventivnog programa, vi pravite izmenu i dopunu zakona koji se odnosi na odela. Mi smatramo da je to nepotrebno u ovom trenutku, a pri tome smatrajući da službena odela treba da postoje, ali postoji i vreme kada se to radi. Kada je država bogata, kad postoje sredstva za to, tad se to radi, sad je potpuno nevreme. Umesto, gospodine ministre, da se stvarno bavite izradom novog zakona o zdravstvenoj zaštiti, videli smo pre mesec i po dana imali smo izmenu i dopunu tog istog zakona koji je otvorio na velika vrata korupciju u zdravstvu sa dopunskim radom, vi stvarate privid da nešto radite u Ministarstvu zdravlja. Dakle, gospodine ministre, ovo ne vodi ničemu. Ovo nisu dobre izmene i dopune Zakona o zdravstvenoj zaštiti. Ovo ne rešava problem, problem je daleko ozbiljniji, o tome ću kasnije i o nekim drugim zakonima. Krajnje je vreme da se vi ozbiljno prihvatite tog posla za koji ste plaćeni. Zahvaljujem.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo narodna poslanica Dušanka Plećević. Da li neko želi reč? (Da.) Narodna poslanica Dušanka Plećević.
Dame i gospodo narodni poslanici, kao i moje kolege iz poslaničkog kluba izražavam protest zbog toga što smo raspravu počeli bez mišljenja Vlade o ovim zakonima i on je naknadno donet, tako da to postaje izgleda manir Vlade kako bi poslanicima ostalo manje vremena za pripremu amandmana. Što se tiče člana 4. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o zdravstvenoj zaštiti, taj član se odnosi na član 250. Zakona o zdravstvenoj zaštiti i taj član govori o zdravstvenoj inspekciji. Taj član nije veliki i ja ću ga citirati: "Troškove zdravstvenih inspekcije nastale po zahtevu stranke snosi podnosilac zahteva. Ministar propisuje visinu troškova iz stava 1. ovog člana". Ovome se dodaje nov stav, ovom izmenom i dopunom, tako da glasi – sredstva ostvarena uplatom u postupku po zahtevu stranke prihod su budžeta Republike sa namenom finansiranja troškova koji nastaju u vezi sa sprovođenjem tog postupka. Nije jasno kako se nadzor nad radom zdravstvene službe i privatne prakse obavlja po zahtevu stranke. U članu 243. stav 1. govori se da taj nadzor obuhvata nadzor nad zakonitošću i inspekcijski nadzor. Tako zamišljen nadzor treba da je stalna aktivnost i briga inspekcijskih organa, a ne da se sprovodi na zahtev stranke. Pretpostavljam da je ta stranka neki pacijent nezadovoljan pružanom ili nepružanom zdravstvenom uslugom koja traži da se izvrši inspekcija dotične zdravstvene ustanove. Na ovaj način troškove inspekcijskog nadzora koji treba da bude kontinuiran i ponekad samoiniciran od strane neke stranke, svaljujete na teret te stranke kao biste što više sredstava namakli u budžet. Način na koji se to obezbeđuje je neprimeren, pogotovo što se radi u situaciji sveopšte bede i siromaštva građana. Iz tog razloga ovim amandmanom se traži brisanje člana 4. Predloga zakona o izmenama i dopunama.
Da li još neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Paja Momčilov.
Pridružujem se ovome što je koleginica iz SRS rekla. Vidite šta je nama odgovoreno, čitam paralelno na brzinu šta smo dobili kao odgovor. Upućuju nas na odgovor koji je prethodno dat na prvu tačku ovog zakona, pa se kaže da ta sredstva navodno moraju biti u budžetu. Pitam se gde su do sada bila. Ako se složimo da je nadzor nešto kontinualno i što je deo obaveznog posla, što je opis redovnog rada, a složićemo se svi onda ovakva kvalifikacija bi mogla da se podvede pod vanredni nadzor. Složio bih se da postoji onda, ali se opet pitam kako jedan državni organ može negde drugde da stavlja pare. Sada mi treba objašnjenje od ministra da li su do sada ta sredstva išla mimo budžeta i trošena mimo budžeta. Molim da dobijem odgovor ili tumačenje i onda ćemo biti zadovoljni ovakvim odgovorom gde nas upućuju da idemo na član 1. koji nema veze sa ovim. Hvala.
Iskorišćen je jedan minut i 10 sekundi vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman je podneo narodna poslanica Gordana Paunović Milosavljević. Da li neko želi reč? (Da.) Narodna poslanica Gordana Paunović Milosavljević.
Ovim amandmanom smo predvideli da se član 5. Predloga zakona o zdravstvenoj zaštiti briše. U svom obrazloženju ste odgovorili to što ste odgovorili, prilično je preširoko, ne bih čitala. Shvatili smo vaše obrazloženje, ali mislimo da brisanje ovog člana zakona ima smisla jer je nedopustivo da se čestim izmenama, prethodne su bile pre nepunih mesec i po dana, zakonskih odredbi pokušava da se održava nerealno zamišljena i zacrtana politika organizacije zdravstvene službe. Želimo da ukažemo na ozbiljnost problema koji su se javili u radu pojedinih zdravstvenih centara od 2005. godine kada je počeo da se primenjuje član ovog zakona. U članu 5. Zakona propisuje se da rok od 5 godina za preuzimanje osnivačkih prava nad domovima zdravlja od strane lokalne samouprave se produžava na osam godina. Zato zakon i donosite po hitnom postupku, jer do 10. decembra ove godine, prema važećem Zakonu o zdravstvenoj zaštiti svi zdravstveni centri u Srbiji bi trebalo da postoje kao takvi, a umesto njih bi funkcionisali domovi zdravlja i apoteke koje su pod ingerencijom lokalne samouprave, a opšte bolnice bi bile i dalje u nadležnosti republičkih institucija. Lokalne samouprave ističu problem preuzimanja osnivačkih prava odnosno deobe koja se vrši između domova zdravlja i opšte bolnice iz prostog razloga što dugo godina na našim prostorima egzistira zdravstveni centar kao jedinstvena ustanova tako da razdvajanje nimalo nije jednostavno. Pre svega nije jednostavno iz fizičkih razloga jer se radi o zajedničkim objektima, o zajedničkim službama, o zajedničkim kadrovima koji opslužuju jednu i drugu ustanovu, tako da smo iz tog razloga predložili da se ovim amandmanom ovaj član zakona briše. Novi oblik organizacije zdravstvene službe neće doneti boljitak građanima Srbije niti bolju zdravstvenu zaštiti i zbog toga građani Srbije sa opravdanjem strahuju. Proces razdvajanja počinje deobnim bilansom i tu nastaju pravi i najčešće nerešivi problemi. Ako i uspe apoteka i dom zdravlja, steknu status pravnog lica, ono što je prosto neshvatljivo, nehumano i prosto neverovatno, to je da će i zdravstvene ustanove, dom zdravlja i opšta bolnica, imati zajedničku dijagnostiku, imati zajedničku laboratoriju, rendgen, ultrazvuk, što će stvoriti još veći haos. I do sada su postojale liste čekanja za laboratorijske analize, za ultrazvuk, za rendgen i te liste čekanja su bile i do šest meseci, a o njima je mnogo više bilo reči kada smo govorili o izmenama i dopunama Zakona o zdravstvenoj zaštiti i kada su se mnogi korisnici zdravstvenih usluga žalili baš na te liste čekanja, posebno onkološki bolesnici. Smatramo da ove liste čekanja i uopšte ovaj Zakon o zdravstvenoj zaštiti neće na adekvatan način ništa dobro doneti, dok prethodno ne donesete zakon o zdravstvenom osiguranju, koji će pomoći pacijentima da imaju pravo da izaberu lekara kod koga će se lečiti, da imaju pravo da idu da se leče i u privatnoj praksi i ono što je našim zakonima nedopustivo, to je da ukoliko pacijent ne može da dočeka da za mesec ili mesec i po dana izvadi krv, on će otići u privatnu laboratoriju, tamo će platiti uslugu za koju je već dobrovoljnim zdravstvenim osiguranjem platio. To je prosto sukob interesa i zbog toga ovo ne bi trebalo na ovaj način regulisati, i ukoliko bude zajednički, kao što su laboratorija, domovi zdravlja, isto je problem što će se na jedan način fakturisati te usluge, što se tiče domova zdravlja, a sa druge strane, fakturisaće se različito od opštih bolnica. Tako da će ljudi iz istog mesta, ukoliko idu u dom zdravlja imati jedan, na neki način uput, ako idu u opštu bolnicu, oni će imati drugi uput, odnosno možda zbog toga što će biti fakture u opštoj bolnici veće neće se pacijentima davati uputi za neke specijalističke preglede. Mi, kao poslanici SRS, smatramo da zdravstveni centri nisu prevaziđena rešenja i da je to selektivni pristup, imajući u vidu da nije, kao što sam rekla, prevaziđen način finansiranja. Zbog toga smo mi podneli i na ovaj Predlog zakona amandman. Niste imali dovoljno sluha da ga uvažite i žao nam je što ga niste prihvatili. Hvala.
Iskorišćeno je četiri minuta i 40 sekundi vremena ovlašćene predstavnice poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Paja Momčilov.
Dame i gospodo narodni poslanici, upravo kao što sam u prethodnom izlaganju rekao dolazimo do člana 5. koji je suštinski, zbog čega se i vrše ove izmene zakona i, naravno, obrazloženje je da bi mogli domovi zdravlja i zdravstveni centri da nastave na način kao i do sada da rade. Pazite, zakon iz 2005. godine praktično već 10. decembra zabranjuje da se funkcioniše na ovakav način. Danas je 10. prošao, koliko razumem i već su te ustanove, ako ćemo striktno zakon da poštujemo, u problemu. Hajde da pustimo, nije zakon, kako se to kaže – zlatno slovo. Može se i kršiti, je li tako, kao što sad hoćemo da ga kršimo. Šta je ovde problem? Ovde je problem jedan, zašto smo mi kazali da se ovo briše? Mi smo hteli da dovedemo apsurdnu situaciju, da bi je potpuno demaskirali. O čemu se radi? Ovde su krupne sistemske greške. To su dokazi kako je zakon nerealno zamišljen. Često mi vama iz SRS kažemo – nemojte, nemate uslove da tako nešto ostvarite. Onda, vi uporno izglasate nešto što vam se čini da je u budućnosti moguće ostvariti, ali vas život lepo ubedi da je tako nešto nemoguće, i onda vi navrat-nanos nama silom, i dovodite nas u ovakvu situaciju da na nekvalitetan način raspravljamo o ovako važnim problemima. Zar niste znali pre mesec dana da 10. decembra ističe rok kada morate da promenite zakon, da bi mogli da funkcionišu centri i zdravstvene ustanove na dosadašnji način? Od 22 ustanove, samo dve su uspele da preskoče ovaj deo. Upozoravam građane Srbije da ovaj predlog zakona Odbor za zdravlje nije podržao. Vi niste dobili podršku ni od vaše vladajuće većine u Odboru za zdravlje. Kakvo ćete objašnjenje imati? Budite svesni da nemate za ovo podršku Odbora za zdravlje. Objašnjenje dajte sami kako hoćete. U čemu je u stvari problem? Problem je što vi, nažalost, zakonskim izmenama koje nam nekvalitetne predlažete, a to će biti naredni zakon i tu ću dokazati isto, da je takva ista situacija, nećete da shvatite osnovne probleme građana Srbije i zdravlja Srbije. Nećete da shvatite da je osnovni problem biološka ugroženost ove nacije. Nigde to ne možemo da vidimo kroz ova vaša zakonska rešenja, da ste to shvatili i da u skladu sa tim, sa međunarodnim preporukama hoćete da radite. Tu je sad bila i primedba jednog kolege, da nije u redu što smo kazali da treba neka sredstva iz jednog resora prebaciti u drugi. Kanadska organizacija koja potpomaže rad parlamenta i koja nas vodi po svetu je radila skockajući budžet i lepo su skockali građane. To je i ovde predstavljeno u parlamentu. Deset posto od budžeta treba da ide na zdravstvo po mišljenju građana Srbije. Prema tome, što je rekao kolega, to je legitimno. Zastupamo mišljenje građana Srbije. Voleli bismo i vi da zastupate, ali vi ne zastupate. Zašto? Zato što se u ovoj zemlji više umire nego što se rađa i što nestajemo, ne zato što imamo belu kugu, nego zato što je velika opšta smrtnost – 14 umre na hiljadu stanovnika, a deset se rodi. Vi kažete – duže živimo. Ne, u okolini, i Hrvatska i Slovenija duže žive, a manje umiru. Od čega umiru? Od hroničnih nezaraznih bolesti. Kojih? Kardio-vaskularnih i malignih. Neću da čitam, "Pištaljka", ima jedan sajt koji je interesantan. Tamo je potpisano, a to mi se baš i ne dopada, da finansira Vlada SAD i s druge strane, kraljevska Ambasada Norveške. Tamo stoji lepo članak, neću da čitam koga i kako, da u Vojvodini od 5.000 obolelih od raka, samo 3.500 je dobilo tu zaštitu. Na odboru smo čuli da fali 13 mašina ovoj zemlji za zračenje. Ako uzmete malo i čitate šta sve piše u publikaciji "Rak", gde je Čikarić profesor istaknuti i predsednik udruženja za borbu protiv raka nevladine organizacije. Znači, na tome vi insistirate. Kaže da je ovo katastrofa, da svugde u Evropi, jeste i postoji porast karcinoma, ali smrtnost opada. Kod nas po stopi od 2,3% raste. Šta onda da kažem'? Hajde sada da se vratim na predmet, konkretno, šta smo mi na Odboru čuli, strašnu stvar. U Vršcu su se podelili i da u Vršcu već dva puta nemaju sredstva da bolnica može normalno da radi. Prethodno im je rečeno od prethodne direktorke fonda – uzmite kredit. Ponovo im kažete – uzmite kredit. Takav vi sistem vodite i na takav način. Šta je strašno? Da je krv dobrovoljnih davalaca bačena. Tu ste vi odgovorni i to direktno vi, gospodine ministre. Vi ste imali reformu o transfuziji koju su stranci potpomagali i došli smo dotle da se krv u Vršcu, građana Srbije, baca zbog nemogućnosti obrade. Kažu da nemaju sredstva. Strašno.I da ne nabrajam sve drugo, vas ni za šta ne krivim, odavno vas abolirao za sve. Za mene je kriv onaj ko vas drži i to je, po meni, neodgovornost jedne vlade u jednom teškom vremenskom periodu. Ovo što pričam, ovo su sve stavovi EU. Ovo su sve materijali koji bi vas trebalo da obavezuju daleko više nego mene. Mene ne obavezuje stav američke ambasade i finansiranje "Pištaljke", vas treba da obavezuje. Nedavno smo čuli da je zloupotrebljena gomila para evropskih obveznika, 140 miliona pomoći za naš sistem kroz razne projekte, gde je rečeno da za izvesne projekte postoji karakteristika disaster (katastrofa). Da li je to tačno? Sad pozivam i međunarodne čimbenike koji ovde rade zajedno s vama da otvore te projekte, da vidimo tu analizu iz prošle godine koja je trajala tri meseca. Šta piše u evaluaciji projekata zdravstvenih? Da li je to ono što je na korist i dobrobit građana Srbije ili je to, nažalost, spućkano i da od toga građani Srbije, nažalost, nemaju koristi? Znači, zbog toga smo na ovako apsurdan način reagovali i nećemo da vam usvajamo ovakve zakone, kozmetičke, koji vaše glupe omaške treba da aboliraju. Ne. Srbija to ne zaslužuje. Vi manipulišete kad mi kritikujemo s pravom, i sa brojkama i sa ciframa EU, Svetske zdravstvene organizacije, dođete, pa kažete – kad ste vi bili, bilo je ovako. Da, nisu bile liste čekanja, nije bila tolika smrtnost. Ništa, smejte se, pokažite brojke iz onih publikacija koje vi publikujete. Publikovali ste i ovo, izašlo je – primarna zdravstvena zaštita, doduše na engleskom jeziku, i tamo vidimo da se svaki deseti građanin, Svetska zdravstvena organizacija je radila to istraživanje zajedno s vama. Ispitivali su lekare, pacijentei institucije sistema primarne zdravstvene zaštite, korisnike. Šta su našli? Svaki deseti nije se javio lekaru zato što ne može da plati lekove i lečenje. To je sistem na kojem ste vi na čelu, a pričate o jednakosti, o velikim stvarima. Naravno, bilo je sve strašno. Jeste, bilo je loše. Ama, za to je neko platio. I ako već prozivate nekog, evo vam koalicioni partner, dogovorite se ko je tu kriv i koliko i kako se onda može sarađivati na kvalitetan način dalje. To su odgovori koje vi morate da date. Da ne govorim one banalnosti kad vrhovni čelnik ode da se leči zbog rutinske operacije u drugu zemlju. To je stvar morala. Ja vas na to neću upozoravati, a to je i vaše pravo da vi tako radite i tu vam niko ništa ne može zameriti. Ali, pitamo se mi - dokle će ovo ovako? Dokle ovi tenderi vakcina, šta je sa vakcinom? Propala, nema veze. Ko je odgovoran? Ko narodu treba da položi računa? Nema odgovornosti, niko nije odgovoran u ovoj zemlji. Čekajte. Neće biti da je tako. To nije Evropa. Ta Evropa ima sistem smenljivosti i ima odgovornosti, ima pravnu državu, a vi evo već ovom izmenom s kojom kasnite već na nelegalan način dovodite u poziciju zdravstvene institucije Srbije da neko može da se baci i na njih blatom. Samo toliko, gospodine ministre. Stvarno, ja sam kao čovek začuđen tom merom oblapornosti, tom merom nedostatka lične odgovornosti i savesti, da nemam reči. Hvala.
Deset minuta i 40 sekundi iskorišćeno je vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milan Dimitrijević, Nikola Lazić, Milica Vojić Marković i Donka Banović. Da li neko želi reč? (Da.) Narodna poslanica Donka Banović.
Članom 5. izmena i dopuna se praktično menja član 266. važećeg Zakona o zdravstvenoj zaštiti, a u tom članu je bilo, između ostalog, i propisano da postoji rok, dakle, taj rok je počeo da teče 2005. godine, kada je taj zakon i donet, da su lokalne samouprave u obavezi da preuzmu osnivačka prava nad ustanovama primarne zdravstvene zaštite, odnosno prevedeno na srpski – da su lokalne samouprave u obavezi da preuzmu domove zdravlja i to tako što će lokalne samouprave finansirati njihovo funkcionisanje. Vi sad ovom izmenom taj rok od pet godina produžavate za još tri godine, dakle, ostavljate praktično osam godina da se izvrši, upotrebiću reč koju vi volite da koristite, decentralizacija primarne zdravstvene zaštite. Ono što nije dobro jeste da vi izmenom ovog člana praktično šaljete poruku svima u Srbiji da se isplati ne poštovati zakon. Zašto? Zato što one lokalne samouprave koje su poštovale odredbu ovog zakona i u roku od pet godina preuzele osnivačka prava nad domovima zdravlja, ispada da oni, neću upotrebiti tu ružnu reč, ali nisu ispali pametni. Zašto? Zato što su oni mogli da uštede mnogo novca u ionako praznim kasama lokalne samouprave, a njihovo finansiranje je moglo da se nastavi iz republičkog budžeta, kao što vi sada pružate mogućnost da se to produži za još tri godine. Dakle, te lokalne samouprave kao da nisu bile dovoljno mudre, nisu znale da ćete vi produžiti i taj rok za još tri godine, nego one i te kako imaju velika izdvajanja za ustanove primarne zdravstvene zaštitena svojim teritorijama. Poruka koju vi šaljete, izmenom ovog amandmana, građanima Srbije, ustanovama, jeste – nemojte da poštujete zakon. U obrazloženju zbog čega vi menjate, dakle, u obrazloženju izmena i dopuna ovog Predloga zakona, vi obaveštavate narodne poslanike da je od ukupno 22 zdravstvena centra na teritoriji centralne Srbije, koji još uvek formalno-pravno obavljaju delatnost postupka razdvajanja, okončala su samo dva zdravstvena centra. Dakle, od 22, samo su dva zdravstvena centra poštovala odredbe važećeg Zakona o zdravstvenoj zaštiti. Dalje kažete – 18 zdravstvenih centara je u različitim fazama ovog postupka, dakle, razdvajanja, dok su samo dva zdravstvena centra na početku postupka razdvajanja. Znate šta, ovo pokazuje da vaše ministarstvo takođe nije radilo svoj posao u ovih pet godina i niste pomogli zdravstvenim centrima da takođe ispoštuju ovaj zakon. Naravno, lokalne kase su prazne. Vi ste verovatno dobijali odgovor od lokalnih samouprava, koje nisu ušle u ovaj postupak, da oni prosto nemaju novca da finansiraju domove zdravlja i da obezbede svojim građanima kvalitetnu primarnu zaštitu, to je jedna stvar. Međutim, pošto znam da je zdravstveni centar u Pirotu, a Pirotski okrug je apsolutno jedan od najsiromašnijih okruga u ovoj zemlji, da su oni završili taj postupak, pa je lokalna samouprava u Dimitrovgradu, Beloj Palanci i Babušnici, nešto kasnije, čak se i dom zdravlja u Pirotu nedavno osamostalio, da tako kažem, odnosno prešao na budžet lokalnih samouprava, tako da taj argument da su lokalne samouprave, koliko god da jesu prazne, dakle, da nisu ni imale vašu podršku za čitav ovaj postupak. Ono što to takođe pokazuje jeste da vi i stranka kojoj pripadate mnogo govorite o decentralizaciji, ali da u praksi vam zaista i nije toliko stalo do decentralizacije, jer i kada je ovaj zakon 2005. godine donet, pričalo se o decentralizaciji zdravstvene zaštite, o tome koliko će biti dobro da se domovi zdravlja finansiraju iz lokalnih kasa, da će biti bolja kontrola i uvid u čitav proces primarne zdravstvene zaštite građana. Dakle, priča o decentralizaciji, izgleda da vi nju sprovodite samo kada vama odgovara. Ono što takođe može da pobudi sumnju jeste da vam u ovom trenutku u, da kažem, predizbornoj godini ne odgovara apsolutna decentralizacija tog sistema. Zašto? Zato što su uglavnom na čelu zdravstvenih centara ljudi iz jedne stranke u Srbiji, pa pomoću tog čitavog sistema koji je prilično brojan, vi na neki način radite i predizbornu kampanju.
Četiri minuta iskorišćeno je vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Milan Dimitrijević, pa narodni poslanik Simo Vuković i narodni poslanik Dušan Marić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, osnovno pitanje koje se ovde nameće je to da li je vaše ministarstvo pre mesec i po dana, kad smo već radili izmene i dopune Zakona o zdravstvenoj zaštiti, znalo za ovaj problem, da će rok oko preuzimanja nadležnosti ustanova primarne zdravstvene zaštite isteći u decembru? Pretpostavljam da vi niste imali to saznanje. Ili je po sredi nešto drugo? Dakle, to pitanje se proširuje i na tu temu da li u Ministarstvu postoji neko ko je nadležan, neka osoba koja prati čitav zakon i prati sprovođenje zakona? Da takva osoba postoji u Ministarstvu, verovatno ste vi i ona znali da će se već u novembru pojaviti ovaj problem. Zašto tada niste pristupili izmenama i dopunama Zakona o zdravstvenoj zaštiti? Očigledno da ta osoba ne postoji i očigledno je da ministarstvo nema dovoljne kapacitete u okviru svojih osnovnih nadležnosti, a to je praćenje i sprovođenje zakona. To je veliki problem. Ali, da li je samo to problem? Mislim da je problem u tome da se suženjem ovog roka pokušavaju sakriti finansijski tokovi i protok novca. Dakle, čini mi se da je to nešto što je dovelo do ulaska u ovu vrstu cajtnota, kada se više nema kud, pa da se onda to produži još na tri godine. Kad smo kod tog pitanja toka novca u zdravstvu, nameće se pitanje – da li ste vi u Ministarstvu zdravlja dobili upitnik koji je stigao iz EU? Mi, poslanici, jesmo. Ima tu nekoliko interesantnih pitanja. Kako ćete vi, gospodine ministre, odgovoriti na pitanje broj 39, 40, 41, 45. i 46? Da ne govorim o ostalim oblastima. Ova pitanja su vezana za zdravstveni sistem Srbije. Šta kaže pitanje broj 39? Vidite, to je direktno povezano sa ovim dešavanjima, izmenama i dopunama Zakona o zdravstvenoj zaštiti. Gospodin ministar ode, ali tu je gospodin državni sekretar. Dakle, pitanje broj 39. kaže ovako: "Koliki su vaši troškovi u zdravstvu izraženi kao procenat BDP u apsolutnim iznosima u evrima i kako su struktuisani, uključujući iznose koji se troše u javnom i privatnom sektoru"? Koliko se to troši novca u privatnom sektoru? Je l' neko ima valjan podatak o tome kolika je ukupna potrošnja u zdravstvu u odnosu na BDP? Je l' to 6%, kako kaže Republički zavod zdravstvenog osiguranja, ili 8%, kako kaže Ministarstvo zdravlja, ili je to 11% kako kaže Svetska banka? Sledeće pitanje odnosi se na to da li vi primenjujete OECD-ov priručnik – sistem zdravstvenih računa? Imamo li mi uopšte zdravstveni račun? Postoji li to kod nas? Vidite, kad imate takva pitanja, a nemate nikakav odgovor, onda se dešava da se ovako pravi privid poput izmena i dopuna Zakona o zdravstvenoj zaštiti. Nedavno se u štampi pojavila jedna informaciji da je delegaciji EU koja je ovde u Beogradu stigao jedan izveštaj nezavisnih eksperata o trošenju sredstava poreskih obveznika EU koji su bili namenjeni reformi zdravstvenog sistema u Srbiji. Šta je sudbina tog izveštaja? Da li se on pojavio u javnosti? Nije. Zbog čega nije? Upravo zato da bi se sakrili tokovi novca u zdravstvu. Nekoliko projekata u tom izveštaju je ocenjeno kao katastrofalno. O tome su kolege ranije govorile. Šta se dešava sa utrošenim sredstvima EU, a šta se uradilo sa određenim projektima? Šta se dešava sa projektom "Kapitacije"? Kako će se sprovesti projekat "Kapitacije" u onim siromašnim sredinama kad narod masovno beži iz tih opština, jer ne može da živi. Drugi delovi Srbije ostaju prazni. Sve što može da se spakuje i da ima kartu u jednom pravcu do Beograda, ti ljudi tako i rade. Vi govorite o projektu "Kapitacije", a istovremeno kad vam se postavi pitanje – kako se troši novac u zdravstvu, na to nemate odgovor. Tu odgovor za vas ne postoji. Različiti podaci kojim baratate o količini novca, o mreži zdravstvenih ustanova, o broju zdravstvenih radnika, o broju zdravstvenih saradnika, o patologiji, itd, čak na četiri ili pet mesta smo našli različite podatke. To je zdravstvena politika koju vi vodite. Bojim se da ste ovakvim radom diskreditovali državu Srbiju u očima EU. Bojim se da će mnogi projekti biti obustavljeni zato što postoje ozbiljne primedbe na rad Ministarstva zdravlja. Vi imate ministar koji je ministar od 2002. godine i imate stanje kakvo jeste. Malo pre je neko od kolega pomenuo problem vakcina. I tad smo na vreme reagovali i govorili o tome. A dokle smo stigli? Da i pored toga što smo platili skupo i preskupo te vakcine, preko preprodavaca i raznih trgovaca, da sad moramo šest stotina hiljada vakcina da uništimo i to na taj način što moramo da platimo prevoz i da platimo uništavanje u drugoj državi, jer mi nemamo tih uređaja za uništavanje opasnog medicinskog otpada. I to je deo politike koju vodi Ministarstvo zdravlja. To je deo politike ministra koji je već osam i po godina ministar zdravlja.
Iskorišćeno je sedam minuta i 45 sekundi vremena ovlašćenog predstavnika. Reč ima narodni poslanik Simo Vuković.
Dame i gospodo narodni poslanici, mi nećemo podržati ovaj amandman, ali želim da se osvrnem na prethodne diskusije koje su se ticale ovog amandmana, u kojima je izneto niz neistina. Pre svega, apsolutno ne prihvatam ovu konstataciju da je stranka koju predstavljam ovde u nekoj vrsti političke kampanje zato što donosi izmene i dopune Zakona o zdravstvenoj zaštiti. Voleo bih pre svega da čujem precizne i tačke podatke koje vi iznosite, vezano za status u kojima se nalaze zdravstveni centri koji treba da uđu u proces razdvajanja, a ne da govorimo na jedan paušalan način. S druge strane, vaš kolega je ovde izneo činjenice da je u pomenutom izveštaju stanje u srpskom zdravstvu ocenjeno kao katastrofalno. Dakle, to apsolutno nije tačno, molim da citirate taj izveštaj. Nemojte da interpretirate izveštaj. Možda ga niste pročitali. Možda vam ga je neko prepričao. Molim da precizno citirate izveštaj i da kažete na kom to mestu piše da je stanje katastrofalno odnosno da su neki projekti ocenjeni kao katastrofalni. Ovde se prosto radi o tome da ne govorite istinu. Što se tiče ove primetne nervoze koja postoji kod vas, a vezana je za politiku Ujedinjenih regiona Srbije, prvenstveno za decentralizaciju i regionalizaciju Srbije, podsetiću vas da je DSS bila nosilac projekta regionalizacije još pre sedam ili osam godina. Nekako imate amneziju u svemu ovome. Možda ćemo ponovo biti zajedno u tom frontu, nadam se. Dakle, još jednom vas pozivam, pošto sam mislio da smo taj deo debate završili u načelnoj raspravi, rekli ste da se ovo donosi između ostalog zbog kadrova koji se nalaze na čelu zdravstvenih centara – još jednom vas pozivam, zbog ljudi koji su na čelu tih zdravstvenih centara, da navedete poimence ko su članovi kojih partija na čelu zdravstvenih centara, zbog korektnosti i istine kojom treba ova debata da bude okarakterisana. Hvala.
Iskorišćeno je dva minuta i 30 sekundi vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Dušan Marić.
Mi iz SRS podržavamo amandman kolega iz DSS. Želim da ukažem na jednu vrlo bitnu činjenicu koje se dotakao i gospodin Paja Momčilov. Mi sada raspravljamo o izmenama Zakona o zdravstvenoj zaštiti koji je usvojen 2005. godine. Po tom zakonu zdravstveni centri u Srbiji su do 10. decembra 2010. godine potpadali pod nadležnost Ministarstva zdravlja Republike Srbije i Republike Srbije. Po tom zakonu, koji je još uvek na snazi, 11. decembra nadležnost su trebale i morale da preuzmu lokalne samouprave. Mi ćemo ovu obavezu staviti izvan snage najranije u sredu. U sredu je, kao što znate, 22. decembar. Sada se postavlja jedno, verujte mi, izuzetno značajno pitanje – šta je sa ovih 12 dana? Dvanaest dana pravnog vakuuma. Šta je sa pravnim položajem zdravstvenih centara i domova zdravlja od 10. decembra do 22. decembra? Domovi zdravlja po zakonu danas, juče i sutra rade poluilegalno, izvan bilo kakvog zakonskog okvira. Ovo pitanje sam dotakao iz razloga što želim da postavim pitanje ministru, a ministar nažalost nije ovde, kako se to moglo dogoditi? Zašto se to dogodilo? Zašto se ovaj predlog zakona nije u skupštinskoj proceduri našao pre mesec ili dva dana, odnosno koji su to poslovi kojima se Ministarstvo zdravlja bavilo u prethodna dva meseca, a koji su važniji od toga da se obezbedi da zdravstveni centri u Srbiji rade po zakonu, u zakonskim okvirima? Šalje se jedna poruka da Ministarstvu zdravlja i Vladi Srbije nije stalo do poštovanja zakona koje je sama predložila. Postavlja se na kraju jedno suštinsko pitanje – ako Vlada i Ministarstvo zdravlja ne poštuju sopstvene zakone, kako se može očekivati da ih poštuju građani Srbije?
Iskorišćeno je dva minuta i 15 sekundi vremena poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Donka Banović, a posle nje narodni poslanik Paja Momčilov.
Ovo je replika na izlaganje gospodina Vukovića, koji reče da je kod mene, verovatno, bila je množina… (Predsedavajuća: Narodna poslanice, koristite vreme poslaničke grupe?) ...jeste, nije problem... primetio nervozu zbog vašeg projekta koji se naziva URS, ako se ne varam. Ne postoji kod nas nervoza zbog tog vašeg projekta, postoji nervoza i velika zabrinutost za ono što vi radite Srbiji i kako Srbiju delite po svom nahođenju na feude, nahije itd. Ako i dalje budem koristila rečnik iz turskog doba, čini mi se da su na čelu nahija bili tzv. ober-knezovi, a i vi trenutno imate na čelu tih regiona ljude koji su neprikosnoveni knezovi, pa se oni udružuju u Ujedinjene regione Srbije. Dakle, nervoza i zabrinutost je samo odatle. Kada je reč o amneziji, mislim da vi mnogo računate na amneziju kod građana Srbije. Amnezija koja bi delovala tako što će oni zaboraviti da ste vi stranka koja se do sada zvala G17 plus i da to više niste vi, zato što sada imate projekat koje se zove URS i vaša će se stranka, vi barem tako kažete, nazivati URS ili Ujedinjeni regioni Srbije. Vi mašete glavom. To znači da nije tako. Dakle, opet računate na amneziju i da ste vi sada u stvari dve stranke. Hvala.
Reč ima po redosledu prijavljivanja narodni poslanik Milan Dimitrijević, pa narodni poslanik Simo Vuković. Narodni poslanik Paja Momčilov je bio prijavljen u elektronskom sistemu, ali narodni poslanik Milan Dimitrijević svakako ima prvi reč.
Istine radi, šta se kaže u izveštaju, gospodine Vukoviću? Odsustvo spremnosti domaćih partnera da u praksi sprovedu promene finansiranja i nagrađivanja. Citira se iskustvo Svetske banke - neslaganje o osnovnim načelima bilo je tako duboko da je onemogućilo dalju saradnju u pogledu izgradnje kapaciteta Fonda za zdravstveno osiguranje za međunarodnu saradnju sa Ministarstvom zdravlja, gde se kaže da postoji istorijat konceptualnih razlika koji je prostudirao sve učesnike. Gospodine Vukoviću, primer dva – Institut za onkologiju Sremska Kamenica, ugrožena prava na pravovremeno lečenje, reaguje Zaštitnik prava građana i reaguju međunarodne organizacije. To je ugroženo pravo na život. Da li vam je to jasno? Da li je to dobro stanje u sistemu ili nije?
Iskorišćen je jedan minut vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Simo Vuković.
Dakle, već se potvrdilo da ste govorili neistinu u prethodnoj debati. Eksplicitno sam od vas tražio da kažete u kom delu izveštaja se navodi da je stanje katastrofalno ili da je bilo koji projekat koji se sprovodio ili bio u vezi sa Ministarstvom zdravlja okarakterisan na taj način. Vi sad možete to interpretirati na način kakav vi želite i tu ne želim dalje da učestvujem u jednoj takvoj neargumentovanoj debati, gde argumenti ne mogu biti pojačani količinom decibela, to je nemoguće. Međutim, hteo bih da se osvrnem na ovo što je gospođa Banović rekla, a odnosi se ponovo na decentralizaciju. S obzirom da smo na tom amandmanu, želeo bih tu da se držim teme, moram da vas podsetim, možda to znate, možda ne, da je Svetska zdravstvena organizacija još u prvoj polovini 90-ih godina prihvatila koncept decentralizacije u okviru javnih zdravstvenih sistema. Dakle, mi u svrhu toga podržavamo ovakve projekte. Što se tiče vašeg razumevanja koncepta, odnosno političkog pokreta Ujedinjenih regiona Srbije, veoma sam raspoložen da vam to objasnim. Ne mislim da je ovo mesto, ali moram da vam kažem da će G17 plus i dalje postojati kao stožerna snaga toga. Zaista ne mogu da razumem da ste vi kao poslanik, koji dolazi upravo iz jednog kraja koji se polako iseljava, gde postoje ozbiljni socijalni problemi, za jednu centralizovanu državu i da niste za koncept koji bi trebalo da omogući da upravo takvi krajevi, čije stanovništvo i građane vi predstavljate, imaju bolju političku zastupljenost ili su bliži donošenju odluka i onome što su resursi ove države. Dakle, to je kratka informacija. I dalje stojim na tomeda postoji primetno nervozaoko formiranja tog političkog pokreta, jer je on odgovor na izazove koji su pred Srbijom u narednoj deceniji. Hvala.
Iskorišćeno je dva minuta i 15 sekundi vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Paja Momčilov, pa narodna poslanica Donka Banović.
Pretpostavljam da nećete dozvoliti repliku, pa da onda koristim vreme poslaničke grupe. Inače, ovo što je uvaženi kolega Vuković rekao, tražio je odakle i gde da mu se daju podaci, ja vas upućujem na "Pištaljku", sajtkoji pokriva američka vladai norveška ambasada. Evo da vam sad ekskluzivno pročitam deo jednog pisma, koji je na stranom jeziku, engleskom jeziku. Štefan File je dobio danas jedno pismo, a dobio je i urednik nekog "Špringer medija AG.", ne znam ko je i šta je. Tu se lepo kaže ovako – u decembru ove godine organizovan je okrugli sto. Kaže – promašaji evropskih projekata, 140 miliona evra, ukazali su na jedan eksterni izveštaj EU koji smo dobili ljubaznošću evropske delegacije u Beogradu i dokumentovali smo da je zloupotrebljen novac evropskih građana itd, da ne čitam sve. Sad vam direktno kažem da se uputite. Bio sam na tom okruglom stolu u Tanjugu, bio sam prisutan kada je sve ovo čitano. Tamo je izvor toga. Ako neko laže, lažu ovi iz EU i iz delegacije evropske, koji su prosledili izveštaj ljudima koji su to pročitali. Ako vi kažete ovo o ustanovama, koje ustanove? Rekao sam, vršačka bolnica i dom zdravlja, tipičan primer. Gde ćete dalje da vam se navedu ustanove sa ovim baš teškim problemima? Ovo što sam čuo, čuo sam na Odboru za zdravlje, govorim o vršačkim problemima, od našeg kolege koji radi u tom centru. Ako to nije istina, a vi imate sveznajuću moć da sve znate, onda u redu, slažem se, može i tako. Hvala.
Iskorišćeno je dva minuta vremena poslaničke grupe. Reč ima ministar Tomica Milosavljević.
Da uštedimo malo vreme, najbolje je da svako ko misli drugačije, da se direktno obrati ambasadi EU u Beogradu i ambasadoru Dežeru, koji je eksplicitno rekao da su projekti u zdravstvenom sektoru u Srbiji, koji iznose 140 miliona evra od 2000. do danas, koji su prvo bili 105 miliona podrške iz "Kards" programa, a zatim sa ponosom mogu da kažem da je Ministarstvo zdravlja uspešno apliciralo za programe iz instrumenta za pretpristupanje iz fondova iz kojih su prvi projekti dobijeni, upravo zbog toga što je do danas uspešno sprovedena saradnja sa EU. Jula 2010. godine sam kao ministar zdravlja bio pozvan u Brisel kod evropskog komesara za zdravlje i zaštitu potrošača, koji je veoma pozitivno ocenio sve što je do sada rađeno i vrlo jasno i eksplicitno rekao da će EU i dalje podržavati još više reforme zdravstvenog sistema. Razumem da neko ima potrebu da svoju zemlju denuncira i da se bavi raznim pisanijama. Ako vi mislite da ove godine nije trebalo isporučiti 300 vozila zdravstvenim ustanovama Srbije, od toga 250 vozila hitne pomoći i 54 vozila za zbrinjavanje medicinskog otpada, ako vi mislite da projekat "Tvoje ne menja sve", a kampanja je, inače, pre tri dana dobila nacionalnu nagradu za najbolju neprofitnu kampanju, kao što smo 2006. godine dobili nagradu za najbolju neprofitnu kampanju "Tvojih pet minuta, nečiji ceo život", kao što smo 2007. dobili evropsku nagradu za kampanju za kontrolu duvana, ako to ne treba da stoji u Srbiji, onda to recite građanima Srbije. Nemojte iznositi poluistine, mahati papirima i služiti se jednim metodom koji je davno jedan čovek koji se zvao Jozef, a vi znate kako se prezivao, kažete neistinu, pa je ponovite 25 puta i 26. put se nadate da će neko poverovati da je to istina. To nije dobro. Hajde da razgovaramo o izmenama zakona. Razumeo sam kritike, razumeo sam sve što o tome mislite. Pokušaću u izlaganju da vam kažem da su izmene zakona koje smo predložili tu – sada ne govorim o zakonu o psihoaktivnim supstancama, nego o izmenama Zakona o komorama i izmenama Zakona o zdravstvenoj zaštiti – zbog toga što je u okviru zakonodavnog sistema zemlje bilo nemoguće podzakonskim aktima rešiti ove probleme. Vi kažete da se svaki dan menjaju zakoni, a podsećam vas da su ovi zakoni pre pet godina izglasani u ovoj skupštini, dva puta su donete izmene i dopune zakona. Ako je to svaki čas, ne znam šta je onda svaki čas. Uz sve poštovanje, naravno, pravo je svakog poslanika da govori neograničeno ili ograničeno, u skladu sa Poslovnikom, mislim da je ovo zaista nepotrebno trošenje parlamentarne energije na nešto što su praktične stvari. Decentralizacija je obaveza po Zakonu o lokalnoj samoupravi. Opštine u Srbiji imaju obavezu i odgovornost da organizuju primarnu zaštitu. Nije bilo dovoljno snage, objektivnih i subjektivnih mogućnosti, uključujući i ekonomsku finansijsku krizu koja nas je snašla poslednjih godina i zbog toga jednostavnim rešenjem, da bismo se zakonito ponašali, vama predlažem da se rok na tri godine produži. Ako se ne budete saglasili, vi ćete to morati da pokažete glasanjem, mada ne vidim nijedan racionalan razlog da budete protiv. Što se komora tiče, od pet komora, jedna je bukvalno blokirana zbog toga što organi kojima je istekao svaki mandat i svaki rok ne mogu da sprovedu nove izbore. Podzakonskim aktom ponašali bismo se nezakonito. To kaže Republički sekretarijat za zakonodavstvo i siguran sam da ga vi poštujete isto kao i ja. Zbog toga smo predložili te izmene zakona, ni zbog čega drugog. Mislim da bi bilo dobro da na ove dve vrlo dobre, praktične, korisne stvari za sve građane Srbije, pokažemo da mislimo stvarno najbolje u javnom interesu, a ne da se ovde prepucavamo pominjući izbore i stranke i ovakve i onakve interese. Pozivam vas da ovu raspravu konstruktivno i mirno, bez podizanja tona, privedemo jednom normalnom epilogu i saglasnosti tamo gde je moguće. Tamo gde nije moguće, poštovaću vaše pravo da mislite suprotno i zalagaću se do poslednjeg atoma svoje snage da imate pravo to da kažete, ali neću dozvoliti nikada da bez reagovanja blatite zdravstveni sistem koji je jedna od najvećih vrednosti koju Srbija ima. Zdravstveni sistem je 2010. godine na nogama. On je 2002. godine, kada sam prvi put polagao zakletvu u ovom domu za mesto ministra zdravlja, bio na kolenima i vi to vrlo dobro znate, kao i oni koji su tada bili u vladama i upravnim odborima fondova, koji su mnogo više znali kako idu tokovi novca i kuda idu. Hajde da pogledamo u budućnost. Treba nam zdravstveni sistem koji će da bude naše zajedničko dobro, da nastavimo da ga brusimo, popravljamo. Reći ću vam da je inače i novom rukovodstvu komora i Zdravstvenom savetu Srbije, od strane ministra zdravlja, jasno predočen plan za 2011. godinu, da se ozbiljno razmotre pitanja koja zahtevaju jednu temeljnu raspravu tokom februara, marta i aprila i konstruktivne izmene propisa, pre svega vezane za olakšavanje procesa skupljanja poena za licenciranje, zatim, određene odredbe Zakona o zdravstvenom osiguranju, određene odredbe Zakona o komorama, koje komorama daju veća prava i odgovornost u oblasti stručnog nadzora, pre svega. Citiraću jednog uvaženog kolegu koji više nije među nama, nije među živima, dr Boško Jovićević, koji je 2002. i 2003. godine, kada smo prvi put pravili nacrt zakona o komorama, rekao: "Gospodo, država nema šta da traži u odnosu pacijent – doktor, to je posao komore i stručnih udruženja". Sada smo došli do te tačke u kojoj komorama moramo dati snagu da preuzmu i taj deo svoje odgovornosti.
Ministre, molim vas o Zakonu o zdravstvenoj zaštiti. Narodna poslanica Donka Banović ima reč.
To će biti od vremena poslaničke grupe. Ministre, u obrazloženju koje sam citirala kada sam govorila po ovom amandmanu, dobili smo obaveštenje da su samo dva zdravstvena centra izvršila, da tako kažem, decentralizaciju, odnosno da su svega nekoliko lokalnih samouprava u Srbiji, vi možda znate i tačan broj, ne znam koliko je lokalnih samouprava preuzelo domove zdravlja. Dakle, od te decentralizacije u zdravstvu ste, praktično, vi u ministarstvu odustali, jer za pet godina niste uspeli zdravstvenim centrima da pomognete da oni ispoštuju zakon. Takođe sam navela primer Zdravstvenog centra u Pirotu, jednog od najsiromašnijih okruga koji jeste ispoštovao važeći zakon. Dakle, recimo, pitanje – kako ćete vi u naredne tri godine, gospodine ministre, da pomognete zdravstvenim centrima da ispoštuju ove odredbe, pa do 2013. godine dati lokalnim samoupravama da preuzmu domove zdravlja? Jako je malo urađeno u toj decentralizaciji.
Iskorišćeno je minut i 24 sekundi. Reč ima ministar.
U decentralizaciji zdravstvenog sistema učinjeno je najviše od svih podsistema u ovoj zemlji, što se tiče decentralizacije. Dosledno je sproveden Zakon o lokalnoj samoupravi i dosledno je u svih ovih nekoliko godina najpre podignut nivo usluga u svim domovima zdravlja time što je 2006. godine 60 miliona evra uloženo da bi zgrade domova zdravlja počele zaista da liče na domove zdravlja. One su obezbeđene opremom i kadrovski. Tamo gde postoji problem, da se usput osvrnem na DZ Velika Plana i na Ambulantu Lozovik, postoji sistemski potpuno normalan pristup kako se taj problem rešava. Rešava se tako što DZ Velika Plana, podstaknut Mesnom zajednicom Lozovik, u Ministarstvu zdravlja argumentovano dokaže da u toj ambulanti zaista postoji potreba za pojačanjem kadra sa jednim pedijatrom i to se ne rešava diskreciono. To se rešava sistemski. Na Komisiji za racionalizaciju kadrova u zdravstvu, koja je bila neophodna u ministarstvu i u kojoj sede predstavnici Fonda, Instituta "Batut" i Ministarstva, razmatraju se standardi, potrebe i kadrovskim planom se za jednu godinu odobrava više radnih mesta, ne po tome kako ko voli ili ne voli nego po tome kolike su naše finansijske mogućnosti. Taj problem konkretno za Lozovik na taj način će biti rešen već u narednih nekoliko nedelja pošto se upravo usvaja kadrovski plan za 2011. godinu. Ne može niko da pomogne lokalnim samoupravama da one same ne sprovedu ono što je njihov posao. To vrlo dobro znaju opštinske skupštine i građani i ovaj proces koji se ovde pominje u određenom broju gradova, opština je u toku i niko ne kaže da se ovim propisom produžavanje roka još tri godine odlaže sve za tri godine. Neki od centara su bukvalno u završnoj fazi. Pomenut je Pirot, Pirot je upravo u završnoj fazi. Zašto je uopšte potrebno tako organizovati sistem? Zbog toga što je važno razdvojiti posao u primarnoj zdravstvenoj zaštiti od sekundarne, zbog toga što je neophodna izmena načina finansiranja. Zdravstveni centar je zamišljen u vremenima oskudice na način da se dinar troši bez obzira na to da li je dom zdravlja ili bolnica na približno sličan način i zbog siromaštva lokalnih samouprava sa, pretpostavljam, dobrom namerom da se taj mali dinar potroši na najbolji mogući način. Međutim, dom zdravlja ima definiciju posla koja se razlikuje. U Srbiji zdravstveni sistem od 60-tih godina u bivšoj Jugoslaviji ima jednu dobru tradiciju decentralizacije koja je, nažalost, posle toga napuštena krajem osamdesetih i početkom devedesetih. Zrelo je vreme da lokalne samouprave preuzmu odgovornost za zdravlje građana koji žive u tim opštinama i gradovima, jer to je nesporno, inače ne biste glasali za Zakon o lokalnoj samoupravi, ako ga niste čitali, neko od vas, morate ga pročitati, vrlo je važna funkcija, ne mislim vi, vrlo je važna funkcija opštine briga za zdravlje građana na teritoriji te opštine. Ovo je tehnička izmena zakona. Doživite je, molim vas, dobronamerno. Dajte šansu lokalnim samoupravama da se ponašaju po zakonu. Zajednica gradova i opština je najbolji partner Ministarstva zdravlja. Zajedno sa tom zajednicom sprovodimo, i to vrlo dobro znate, pitajte veliki broj predsednika opština iz različitih stranaka šta oni misle o saradnji sa Ministarstvom zdravlja, pa ćete čuti da 2011. godine šta svaki dom zdravlja dobija. Pre svega, informatičku opremu da bude hardverski obezbeđen, ponudu za osam različitih licenciranih softvera za rad u domovima zdravlja i grantove iz zajma Svetske banke da bi mogli da počnu da prikupljaju kako treba podatke i da što pre budemo u stanju da počnemo da sprovodimo kapitaciju, jer će ona početi da stvara uslove da onog ko bolje i više radi platite bolje i više. Moramo brinuti o kadrovima, inače ćemo početi da gubimo, kao što smo već počeli u nekim oblastima. Uravnilovka će nas definitivno dotući. Prepoznajem u vašim diskusijama dobru nameru, prepoznajem da i vi želite da zdravstveni sistem bude bolje uređen, prepoznajem i to da mislite da je sve ovo moglo brže i bolje. Sigurno da jeste, ali mi verujte da je Republički sekretarijat za zakonodavstvo jednostavnim insistiranjem da ova materija bude razmotrena u Skupštini, da bude usvojena kao izmena zakona, onemogućio da mi uredbama Vlade ili podzakonskim aktima premostimo problem. Prosto se radi o jednostavnoj meri koja je iznuđena životom, a sistemsko rešenje oko koga ne vidim ni jedan jedini razlog da se ne saglasimo sad odmah. Svakome je decentralizacija bitna, svakome je važno da domovi zdravlja obavljaju svojunajbolju moguću funkciju od severa do juga, od istoka do zapada. Treba da znate i to da Ministarstvo zdravlja u svom programskom budžetu svake godine ima određena sredstva kojima pomaže opštine koje su ispod nivoa razvijenosti. Ponovo vas upućujem da pitate vaše predsednike opština iz vaših stranka – kakva je saradnja sa Ministarstvom zdravlja? Bićete prijatno iznenađeni.
Pet minuta i 30 sekundi je predstavnik Vlade iskoristio vremena na raspolaganju. Narodni poslanik Paja Momčilov ima reč, pa narodni poslanik Milan Dimitrijević.
Ovo će ići opet na račun poslaničke grupe, pretpostavljam, pošto nemamo mogućnosti da vodimo dijalog. Gospodini ministre, potpuno smo hladni i hladne glave ovo pričamo, ali ove zamene teza, nemojte. Kakva kola? "Jucit" kola ste dali opet na doboš. Koliko kola je otišlo? Gde su pare od "Jucita", koji za sanitetska kola nije doznačio? Gde su te pare? Ko je sklapao sa njima ugovor? Gde je bio centar za to? Govorite o kolima, govorite o jednoj izjavi koja se pojavila u medijima juče, od gospodina Filea, koja nas je iznenadila, da je sve u redu, a čuli ste i da su ljudi dobili od Evropske kancelarije izveštaj na 140 stranica o eksternoj kontroli. Hajde da pomenemo ovo hladne glave. Stavite taj izveštaj na vaš sajt. To ste dužni, vi se Evropejac, vi ste za transparentne odnose. Stavite izveštaj eksterne komisije o kojoj je ovde bilo malo polemike, gde se nismo razumeli, pa da li tamo piše ovo ili ono, lepo ćemo videti i sve će nam biti jasno. Nema onda potrebe da se ovde sučeljavamo i da trošimo vreme. Ono što je Nišu gospodin File izjavio, pitam i njih i pozivam i njih na odgovornost, šta je sa tim projektima? Kažete da govorimo rečnikom činjenica. Za meni je rečnik činjenica da 3.500 ljudi nije dobilo zdravstvenu terapiju u Vojvodini i da je možda platilo glavom. Za mene je jezik činjenica da vam je trebalo 13 mašina. Dobili ste 140 miliona pomoći Evrope. Jedna najsavremenija mašina koštamilion i po. Niste mogli da sagledate koji su ključni problemi. O tome govorimo. Kakav optimizam, kakva budućnost? Niste uradili ono što ste morali da zaštitite zdravlje ove nacije. Loše planirate, nerealno i to ugrađujete u zakonsku regulativu i ne shvatate taj osnovni problem nacije. To je problem, na to vam ukazujemo. Šta se u Nišu dogodilo? Menadžere, državne službenike ste naterali u tobožnju nevladinu organizaciju "Gongo" i "Kvango". Zna se dobro šta taj akronim znači. Osnivate tobož nevladine organizacije i naterali ste jadne ostale funkcionere da moraju da se učlane i da plaćaju članarinu tu. Nemojte. Kakav optimizam? Potpuno smo hladni, ali smo i rezignirani potpuno, a vi imate i dalje razloga da nalazite neki optimizam u svojim govorima. Nemojte. Šta vam govori izveštaj u ovoj skupštini, u sali do nas? Na proleće, naša predsednica Skupštine je predsedavala sastanku UNDP-a, šta vam govori analiza o korupciju u zdravstvu? Da li je to razlog da budemo optimisti? Šta vi mislite da smo nemisleći ljudi? Nismo. Izvinite, tu prozivku na prošlost, rekao sam, raščistite sa kolegom do vas, ko je koliko kriv, šta je. Ako sam nešto ukrao, kažite, ako sam se obogatio, kažite, gospodine ministre, otvoreno – dobio si to i to, imaš to. Da prebrojavamo šta ko ima, nemam ništa protiv.
Iskorišćeno je tri minuta i 45 sekundi vremena poslaničke grupe. Reč ima ministar Tomica Milosavljević.
Bilo bi u Srbiji 21 aparat za zračenje da je ona vlada i onaj fond, u kome je gospodin koji je sada govorio sedeo kao ministar bez portfelja i kao član Upravnog odbora tog istog fonda brinuo o svom poslu, ali sam kada sam ušao u Ministarstvo zdravlja juna 2002. godine zatekao sistem na kolenima. Taj sistem je imao pet mašina za zračenje, od kojih je jedan bila kobalt-bomba na Institutu za onkologiju i radioaktivni otpad star 70 godina i u proseku 6.000 ljudi koji dolaze na zračnu terapiju. Danas Srbija ima 14 aparata u svih pet centara. Danas Srbija može da zrači 12.000 ljudi koji se leče od malignih bolesti. Danas Srbija ima za četvrtinu smanjenu smrtnost od tumora želuca, prestanak porasta smrtnosti od tumora grlića materica i prvi put u istoriji Srbije urađenih 50.000 skrining programa dojke u toku prošle godine sa dva mobilna mamografa. Danas je Srbija dobila podršku, građani Srbije i od Japana i od EU da aparatima pokriju sve potrebe i ubrzano se uče doktori da to mogu da koriste i da rade. Nije korektno iznositi samo jednu stranu, ma kako ona izgledala. Nije korektno ne pomenuti šta kažu oni ljudi koji vam pomažu. Da li su projekti perfektni? Naravno da nisu. Da li su svi uspešni do maksimuma i fenomenalni onoliko koliko smo mi sami? Ne možete imati projekat koji je podrška i pomoć, pa da svako ima 100% ispunjenost koja je ocenjena od svakoga maksimalnim ocenama. U postojećim okolnostima ovaj zdravstveni sistem, koji je prethodnik ocrnio na sva zvona, u Davosu je februara 2010. godine ocenjen kao jedna od najvećih vrednosti koju Srbija ima. Od 133 zemlje, rangirane su po različitim stvarima, Srbija ima 46. mesto u zdravstvenom sistemu. Korupcija je teška boljka srpskog društva. Studenti ekonomije uče kad korupcija uđe na vrata jednog društva, treba dve generacije da se iskoreni. Ona je nažalost uzela toliko maha da ne postoji deo društva koji može sam da se odbrani. Ministarstvo zdravlja u borbi protiv korupcije, zajedno sa svim drugim zdravstvenim radnicima, čini sve što može. Niz je poteza - programski budžet, rotiranje radnika u inspekcijama, unutrašnji nadzor, institucije belog telefona, koji je 24 časa otvoren za pohvale, pokude, pozive, institucija zaštitnika prava pacijenata, kodeks zaposlenih i u zdravstvu i u ministarstvu, strategija za borbu protiv korupcije. Konačno, u toj godini, koja se ovde pominje na takav pejorativan način, kad pitate građane 60% kaže – da, zdravstveni radnici su korumpirani, a kada ih pitate - da li imate lično iskustvo 19% kaže – da, imam lično iskustvo. Ostatak je stekao taj utisak na osnovu nekog ko je to rekao ili na osnovu utiska, pisanja i medija. Od svih koji imaju lično iskustvo, 70 do 80% je samo odlučilo da nešto da. Godine 2002. sam prvi put u kampanji "Nije teško biti fin" rekao nemojte da ćutite i plaćate, samo zajedničkom akcijom možemo iskoreniti korupciju u zdravstvu. Nije korektno ne reći da EU nas ocenjuje mnogo bolje nego povremeno sami sebe. Nama ne trebaju drugi kritičari, nama ne trebaju ni kritizeri. Mi smo dovoljni sami sebi. Videli ste kako možemo da denunciramo sami sebe pisanijama EU u kojima se traži da prestane da pomaže građane Srbije. Međutim, merila po kojima građani EU odlučuju kome će i kako da pomognu daleko su od praznih priča, ta merila su mnogo čvršća. Ona kažu – pomoći ćemo građane Srbije zbog toga što je izgradnja kapaciteta jedan od načina pomoći. Morate ljude naučiti, između ostalog, i da formulišu i da sprovode projekte. Ponosan sam što je u toku ovih nekoliko godina zaposleno nekoliko desetina romskih medijatorki. To su žene sa završenom osnovnom školom i završnim javnim zdravljem kao edukacijom, koje su došle do 120.000 Roma, koje su obezbedile 34.000 ličnih karti, koje su doprinele vakcinaciji 7.000 dece, koje su doprinele sistemskim pregledima u romskoj populaciji. Sa nevladinim organizacijama Ministarstvo zdravlja ima fenomenalnu saradnju, moram tako da kažem, zato što programski budžet podržava projekte koji realizuju ono što je zajednički interes – borba protiv malignih bolesti, borba protiv kardiovaskularnih bolesti. Kamo sreće da 2002. godine, kada sam ulazio u Ministarstvo zdravlja, situacija nije bila takva da je sistem bio na kolenima. On bi danas bio još bolji. Sistem je na nogama. Kolega koji priča ne kaže nikad da je na zgradi u kojoj radi 600 novih prozora, sva nova kupatila, potpuno nov krov i kompletna nova oprema i u centru u kome radi projektom energetske efikasnosti je zatvoreno 17 zagađivača grada Beograda, najgrđih u Beogradu koji su radili na ugalj i na mazut, i danas radi jedna toplana na gas. To je projekat koji je Svetska banka ocenila 2007. godini kao najvredniji projekat na svetu koji menja život građana, a potpredsednik banke Šigeu Kaco je došao da nam čestita na najzelenijem projektu. Mi to 2011. godine radimo i u Nišu, zato što je za nas decentralizacija nešto što je život, a ne prazna fraza i ne povod da se drži govor u parlamentu. Hvala vam na pažnji.
Iskorišćeno je pet minuta i 45 sekundi vremena na raspolaganju ovlašćenog predstavnika. Reč ima narodni poslanik Milan Dimitrijević.
Dakle, razgovaramo o ovom članu koji predviđa vraćanje vrednosti lokalnim samoupravama. Od tog člana je krenula ova polemika. Gospodine ministre, slažemo se u jednoj stvari, da je ovo trošenje vremena. Da ste me pažljivo slušali videli biste šta je glavna zamerka na ovaj član. Pitao sam vas, gospodine ministre, da li ste pre mesec i po dana imali saznanje da će 10. decembra isteći rok oko preuzimanja nadležnosti lokalnim samoupravama. Ako ste imali saznanje ili ona osoba koja radi kod vas u ministarstvu, koja prati sprovođenje zakona, trebalo je da vam da taj signal, pa bi onda pre mesec i po dana, kada smo imali prvu izmenu zakona o zdravstvenoj zaštiti, promenili i govorili o izmenama tog člana. Ovako, posle mesec i po dana, opet imamo izmenu dva ili tri člana. Tada smo vam jasno rekli šta mislimo o dopunskom radu. Malopre ste spomenuli korupciju. Jasno smo rekli tada da promena tog člana i omogućavanje dopunskog rada u zdravstvenim ustanovama širom otvara vrata korupciji. Tada smo postavili pitanje zašto dopunski rad jer je sistem preopterećen. Ako je preopterećen, gde je tu privatni sektor, zašto nije integrisan u zdravstveni sistem? Šta kaže Evropska povelja o tome? To je kršenje osnovnih principa Evropske povelje, neuključivanje privatnog sektora. Šta kaže naš Ustav o svemu tome? To je naš spor. Protiv korupcije se svi zajedno borimo, neko više, neko manje, na razne načine, ali treba svi da budemo zaprepašćeni činjenicom kada član odbora Agencije za borbu protiv korupcije izjavi da je zdravstvo šampion korupcije u Srbiji. To su objavili mediji, nije to novinarska priča. Gospodin se zove, podsećanja radi, Zoran Stojiljković. Pre toga imamo nevladinu organizaciju koja se bavi istom tom tematikom čije vi rezultate prezentujete, to je Cesid, i kada postavimo pitanje kako je Cesid dobio od ministarstva zdravlja taj posao, da li je bilo tendera, da li se neko javio, koliko je plaćen taj posao, nikakvog odgovora nemamo. To izaziva sumnju. Mi ćemo pričati otvoreno o svim činjenicama ili nećemo pričati ništa, pa ćemo doći u stanje u kakvo jesmo.
Reč ima ministar Tomica Milosavljević.
Da se vratimo na amandman. Govorite o decentralizaciji. Kritikujete da nismo dovoljno razmišljali i šta predlažete? Predlažete da se vrati pet godina. To je destruktivno. Znači, nema nekog predloga koji je alternativa, predlažete da se ne usvoji produžetak od tri godine nego da bude pet godina. Naravno da smo znali tačno koji je rok i naravno da smo pokrenuli pre nekoliko nedelja proces rešavanja tog problema koji je prvo išao na to da se obezbedi eventualna mogućnost podzakonskih akta kojim će se ovo regulisati. Pošto je to bilo nemoguće zato što ljudi koji se bave zakonodavstvom i usklađenošću propisa kažu da je ispravnije usvojiti zakon. To je razlog zbog čega idemo na izmenu zakona. Dopunski rad je lek protiv korupcije. Duboko verujem da to nije koruptivna mera i čitava Evropa ga poznaje. Time se obezbeđuje da ljudi mogu da svojim radom zarade ono koliko im treba za svoju porodicu, a da ne moraju da rade neke druge poslove, da kupuju ćevabdžinice, da kupuju njive pa da sade maline ili borovnice ili već ne znam šta. To je principijelno razilaženje u stavu i dozvoljavam da neko ima drugačiji stav povodom zdravstvene politike, pa čak i to. To je jedna popularna rečenica koja kada se tako izgovori nikad nije problematična, da treba da se što više usluga finansira na način da bude kompeticija, takmičenje između državnog i privatnog vlasništva i dobijanja kvaliteta usluga. To je tačno. Međutim, znamo da je nivo finansiranja zdravstvene zaštite u Srbiji na najnižem nivou od svih evropskih zemalja izuzev Albanije. Videćete kako izgleda nacrt budžeta kada budete razmatrali i razmišljali i diskutovali pa ćete shvatiti koliki su nam limiti i kakvi su. Bilo bi jako neodgovorno obećavati nešto što je neodrživo, nemoguće i potpuno nerealno. Ono što je moguće i potrebno, to je da se na primer sklopi ugovor sa privatnom ustanovom koja će operisati 240 ljudi po cenama koje su prihvatljive za državno osiguranje. Ono što je realno i održivo, poslati 120 ljudi i operisati ih i u Turskoj za isti novac. Ono što je realno, važno i dobro to jeda se otvori kardiohirurgija u Nišu koja je od 17. novembra operisala uspešno prvih 20 pacijenata. To je ono što je realno, nije realno izbacivati parole monopol državnog vlasništva, dozvoliti za novac fonda usluge pa da biram, zato što to nigde u Evropi ne postoji, i kada citirate evropske primere onda je red da budete pošteni do kraja. U Evropi postoje sistemi koji se izgrađuju više desetina godina na jednom potpuno drugom principu, i ima različitih iskustava, i svaka evropska zemlja ima poneki specifikum koji se odnosi na kombinaciju državnog i privatnog, bilo da je to državni i privatni rad individualca, bilo da je to angažovanje ustanove za troškove javnog zdravstvenog izvora finansiranja ili privatne fondove osiguranja i to je sistem koji mi gradimo svih ovih godina. Bogami, gradimo ga prilično uspešno. Evo sad se nudi paket dopunskog dobrovoljnog osiguranja za stomatološke usluge, pošto stalno govorite o stomatološkim ustanovama, nije tačno da Srbija nema strategiju preventivne zaštite, i te kako ima. Treba da znate i to da je u ovih nekoliko godina povećan broj preventivnih pregleda kod dece i mladih za trećinu. Siguran sam da se povećava značajno i nadalje, jer je besplatna stomatološka zaštita do 18. godine života, posle toga je moguće obezbediti samo za hitna stanja, ali Fond zdravstvenog osiguranja, ovaj naš Republički zavod za zdravstveno osiguranje, sada nudi paket osiguranja, pa ako imate 500 dinara mesečno uplatite u dopunsko osiguranje i imate pokrivenost stomatoloških usluga u određenoj meri. To ne bi bilo moguće da nismo izglasali zajedno Zakon o zdravstvenom osiguranju 2005. godine. Što se tiče Cesida, pa neće niko da vam radi istraživanje besplatno da ono bude ozbiljno, naravno da je poštovan Zakon o javnim nabavkama, naravno da je sve urađeno u skladu sa zakonom, i naravno da vam je odgovoreno na poslaničko pitanje pismeno, ali vi kažete da nije, pa sad što bi rekli stari Latini – sapienti sat.
Iskorišćeno je šest minuta vremena na raspolaganju za predstavnika Vlade. Narodni poslanik Dušan Marić ima reč, pa narodni poslanik Paja Momčilov.
Dame i gospodo narodni poslanici, da ne bi bilo zabune u javnosti, posebno među ljudima u Velikoj Plani pri zapošljavanju ova tri lekara, moram da istaknem ove dve činjenice. Dom zdravlja u Velikoj Plani, u skladu sa zakonom i u skladu sa predviđenom procedurom, uputio je zahtev za zapošljavanje tri lekara i za zapošljavanje jednog pedijatra u zdravstvenoj stanici u Lozoviku. Svi predstavnici Vlade s kojima smo po tom pitanju i o tom pitanju razgovarali složili su se da je u pitanju jedan ozbiljan zahtev i da ga treba urgentno rešiti. Međutim, problem je što se to ne rešava. Jednostavno, kada nema dobre volje, onda se uvek može naći neki proceduralni, administrativni izgovor da se rešavanje takvog pitanja odloži. Nadam se da će ministar uvažiti činjenice i da će kadrovskim planom za 2011. godinu odrediti rešavanje ovog problema. Moram da se osvrnem na još jednu činjenicu. U polemici sa gospodinom Pajom Momčilovim o ovom predlogu zakona, ministar je govorio o mašinama za zračenje. To me je povuklo da se osvrnem na jednu sinoćnu emisiju na televiziji o alarmantnom stanju u oblasti dijagnostike uz pomoć radioloških aparata.
Narodni poslaniče, jako se široko tumači član 106, ali baš o televizijskim emisijama u okviru teme dnevnog reda molim vas ne, da bar koliko-toliko zadržimo privid poštovanja Poslovnika od strane svih učesnika.
Ako može samo još jedna rečenica. Gospodin ministar je propustio da odgovori na jedno suštinsko pitanje u vezi ovog zakona – zašto o ovom predlogu zakona raspravljamo danas izvan zakonskog roka? Zašto su domovi zdravlja u Srbiji i zdravstveni centri u pravnom vakuumu? Ovaj predlog zakona je u Skupštinu trebalo da dođe pre 10. decembra.
Iskorišćeno je dva minuta vremena poslaničke grupe. Gospodin Milosavljević ima reč.
Nijedan problem se ne rešava u zdravstvenom sistemu tako što se razgovara sa nekim članovima Vlada, pa se onda iskaže dobra volja, pa se onda diskreciono odlučuje ovako ili onako, nego se rešava onako kako nalažu standardi što se tiče zaposlenog kadra u zdravstvenim ustanovama i objektivno realno stanje. Dom zdravlja koji je pomenut, kao i svi drugi domovi zdravlja i bolnice, sagledavaju svoj obim posla, iskazuju svoje potrebe u okviru kadrovskog plana i problemi se rešavaju. Tu smo da rešavamo probleme, ne da o njima pričamo i ne da ih nadziđujemo. Prema tome, ukoliko postoji opravdanost problem će biti rešen. To je jedna stvar. Što se ove druge stvari tiče, ne znam po koliko puta treba da objašnjavam da vas molim, plediram narodnim poslanicima, prenosim molbu Ministarstva zdravlja i zdravstvenih ustanova Srbije, iz objektivnih razloga većim delom, dosta toga ima i subjektivnog, važno je da se usvoji izmena zakona kojom se ostavlja još jedan rok koji je relativno razuman od 36 meseci u okviru koga će neko dva, šest, za devet, za 18 rešiti pitanje koje mu je obaveza iz Zakona o lokalnoj samoupravi, da preuzme odgovornost za zdravlje građana na njegovoj teritoriji, tako što će morati da bude osnivač doma zdravlja na toj teritoriji. Onaj ko nema uslova budžetskih da taj teret izdrži dobijaće podršku iz budžeta Srbije, ali mi moramo insistirati na tome da se na podjednak način rešavaju ovi problemi zbog toga da bismo imali ravnomerniji regionalni razvoj i ravnomernije razvijanje zdravstvenih ustanova u Srbiji. Dato je na vreme u proceduru što se tiče rešenja. Dobijena su mišljenja da je neophodno ići na izmenu zakona. Predložili smo vam i mislim da je definitivno da ćemo biti u situaciji da o tome glasate. Na vama je. Nadam se da ćemo imati većinu koja je veća od vladajuće za ove zakone.
Iskorišćeno je tri minuta vremena na raspolaganju predstavniku Vlade. Reč ima narodni poslanik Milan Dimitrijević, pa narodni poslanik Paja Momčilov.
Kratko. Što se tiče problema preuzimanja u nadležnost lokalne samouprave, nije nama cilj da sprečimo decentralizaciju, nego problem je druge vrste. Problem je ono što vam ukazujemo, gospodine ministre. Lokalne samouprave ne mogu da se izbore sa novim materijalnim troškovima, zato što su im transferna sredstva smanjena za 40%. Ovo je naš pokušaj da Vladu nateramo da ta transferna sredstva vrati lokalnim samoupravama. U tome je problem. Sve vreme ukazujem to, zato što su lokalne samouprave zakinute, zato što ljudi ne mogu da opstanu, ne mogu da ta mizerna sredstva rasporede na sva moguća davanja. Trista stvari im je nakalemljeno, od ekologije, zdravstva, održavanja lokalnih puteva, školstva, socijalne pomoći, socijalnog davanja, a sredstva se smanjuju. S druge strane, u pravu ste kada govorite, gospodine ministre, da je stopa razdvajanja u Srbiji skoro najmanja u regionu. Potpuno se slažem s vama, ali ste dužni da kažete koliko mi iz budžeta RS plaćamo prosečnu cenu leka. Nekoliko puta sam vam to govorio. Prosečna cena leka koja ide na teret RZZO od dobavljača, od proizvođača na osnovu prosečne cene leka koja se obračunava na osnovu prosečne cene leka u Italiji, Hrvatskoj i Sloveniji. Hajde da vidimo kolika je tamo stopa izdvajanja po glavi stanovnika i uzmemo taj prosek. To je bar tri puta više u Srbiji. Zašto uzimamo taj prosek? Zašto ne uzmemo prosek leka u Albaniji ili nekoj drugoj nerazvijenoj zemlji? Kada govorimo o uključivanju privatnog sektora u zdravstveni sistem, pre nekoliko godina ste obećavali paket osnovnih usluga koji će biti definisan. Kako danas izgleda taj osnovni paket usluga? Da li postoji? I dalje imate stotinu usluga. Kada govorimo o dopunskom radu, imate državni resurs i ostvaruju ga svi građani RS. Odakle ekskluzivno pravo jednoj grupaciji ljudi da koriste državni resurs? Da li to znači da pilot aviona JAT popodne uzme avion pa da leti i kaže – sada radim dopunski rad? Da li to znači da vozač gradskog saobraćaja uzme autobus i tramvaj i kaže da radi dopunski rad i da će posle podne da vozi da bi obezbedio egzistenciju? Nije to dobro rešenje i to otvara korupciju.
Iskorišćeno je tri minuta i 20 sekundi vremena ovlašćenog predstavnika. Reč ima ministar Tomica Milosavljević.
Veoma poštujem da imate svoje mišljenje, cenim ga. Apsolutni iznos je najmanji, nije stopa loša. Izračunajte za 2011. godinu. Vrlo lako ćete izračunati, ako je 197 milijardi, na primer, predviđeno dinara u Republičkom zavodu za zdravstveno osiguranje, dodajte na to 15,9 milijardi budžeta Ministarstva zdravlja, koji je, usput budi rečeno, značajno veći ove godine, za trećinu, zbog toga što je glavno ulaganje, od preko devet milijarde dinara – završetak Skadra na Bojani u četiri grada – Beograd, Niš, Kragujevac i Novi Sad. Ako na to dodatne i nešto što je tekovina naša zajednička, a to je fiskalizacija svake usluge koja se legalno plaća u zdravstvu, bilo da je u privatnom ili u državnom, fiskalnih računa po evidenciji poreske službe ima za deset meseci 15 milijardi, sve to saberite. Dodajte i četiri milijarde novca, koliko po procenama ima, u vojnom zdravstvu, koje, nažalost, još uvek nije deo integrisanog sistema, ali nadam se da će brzo biti. Doći ćete do toga, kad podelite sa brojem stanovnika Srbije, da je taj novac nešto oko 30 hiljada dinara. Mi smo mala, siromašna zemlja. Od svoje plate godišnje uplaćujem 144 hiljade dinara. Vi kao poslanici isto tako, preko 140 hiljada godišnje. Prosečna plata u Srbiji, ili minimalna, kad uzmete minimalnu, onda je njihova uplata 9.600 na godišnjem nivou. Mi ćemo, nažalost, iz budžeta imati mnogo manje novca za milion i 200 hiljada ljudi koji nemaju svoj sopstveni prihod. To je naša realnost. Sledeća godina će biti godina izazova za solidarnost, koju moramo izdržati. U godinama krize 2009, 2010. i evo, nažalost, i 2011. godina, biće ozbiljna godina izazova za zdravstveni sistem Srbije. Osnovni paket usluga. Molim vas, nemojte više o tome pričati. Pročitajte Zakon o zdravstvenoj zaštiti, unutra lepo piše koji je obim prava osiguranika, a šta je ono što nije obuhvaćeno zakonom kao definicija garantovanih prava. Kad to pogledate, nadam se da će vam jednom biti jasno da je to paket usluga. Onaj ko insistira na drugačijem definisanju, on se verovatno zalaže da se taj paket usluga smanji. Ja naprotiv, zalažem se da taj paket usluga bude povećavan u skladu sa ekonomskim mogućnostima zemlje. Bio bih najsrećniji da donošenje budžeta donese mnogo manji broj nezaposlenih ljudi i da onda imamo više novca, onda bismo valjda imali više da uložimo u zdravlje jer je to ulaganje jedino pravo ulaganje u održivi ekonomski razvoj zemlje. Kada govorimo o stopi i o cenama, zašto su uzete referentne cene lekova za tržište, to je definisano zakonom zbog toga što se radi o ispravljanju dispariteta cena farmaceutske industrije u Srbiji u odnosu na okruženje, jer se pripremamo da budemo deo jednog zajedničkog velikog tržišta. Šta je kriza donela, kad već govorimo na ovaj način, lekovima? Dovela je do toga da je 2009. i 2010. godine Fond osiguranja počeo da plaća sa zadrškom od tri meseca apotekarskim ustanovama za isporučene fakture. Bolnicama redovno, mesec za mesec. To je tekovina, ozbiljna tekovina ove decenije, jer je uplatama Fondu zdravstvenog osiguranja 2006. i 2007. godine od tri-četiri milijarde dinara omogućeno da se sa većom snagom organizuje zdravstvena zaštita. Nažalost, godine 2009, 2010. i, bojim se da će tako biti i 2011, godine su ozbiljnih izazova. Struktura trošenja novca u našem osiguranju, srpskom, liči na strukturu u bilo kojoj drugoj zemlji. To morate malo pročitati, ne bih sada sve zamarao time. Osnovno je – apsolutni iznos je mali. Stopa nije loša, ona je uporediva sa drugima. Osnovni paket usluga postoji. Morate ga pročitati.
Iskorišćeno je četiri minuta vremena za predstavnika Vlade. Reč ima narodni poslanik Paja Momčilov, pa posle narodni poslanik Milan Dimitrijević.
Poštovani narodni poslanici, predsedavajuća često ima običaj da usmerava diskusiju i misli da je sada već došao neki trenutak kada bismo mi mogli da svodimo ovu diskusiju o prvom zakonu, da je već zrela situacija. E, nije. Gospodine ministre, u čemu je problem? Kažite glasno. (Tomica Milosavljević, sa mesta: Da li diskutujete ili polemišete?) (Predsedavajuća: Bez direktne komunikacije, molim sve učesnike sednice.) Čekajte, trošite mi vreme. Molim vas da mi vratite vreme. Pošteno. Niz stvari ovde koje ste vi iskazali, sve su zamene teza i sve je priča kojom vi hoćete da osnovni problem na koji mi ukazujemo – ne prihvatite. Mi vama kažemo da nećemo na ovakav način, uz brzanje, da donosimo važne sistemske zakone. Danas je Odbor za zdravlje, koji je uredno zakazan u 11.00 časova, bio odložen, zato što nismo imali predstavnika Vlade. Predstavnik Vlade, vaš činovnik, zakasnio je 20 minuta. Onda smo počeli raspravu bez mišljenja Vlade. On je imao materijale u ruci i članovi Odbora su pristali i radili smo. Znači, mi vama govorimo da na ovakav način nećemo ovakve zakone da donosimo. Ono što ste vi kazali – denuncijanti, neke nevladine organizacije frustriranih, šta je sad to? Ponovo uvodite kategoriju stranih plaćenika? Šta vam je "Pištaljka"? Da li vi negirate da je biološki ugrožena naša nacija? To mi vi kažite. Ovde držim demografski prikaz Svetske zdravstvene organizacije, čiji ste vi službenik, gde se lepo vidi koliko umire, kolika je opšta smrtnost. Najveća je kod nas. Pogledajte zemlje u okruženju. Je l' vi negirate ovo ili laže Svetska zdravstvena organizacija? Dajte da to raščistimo. Uhvatili ste se – postoji izveštaj, posle tri meseca, kontrola, eksterne, EU. Hoćete li staviti to na sajt? To ste dužni. Vi obećavate Evropu, transparentnost. Hoćete li staviti taj materijal na sajt? To je konkretno pitanje. Pustite priče – jeste-nije. Ako govorimo ovo što vi govorite, šta je sa vakcinom? Kažete da treba krov da prokišnjava. Treba trudnice i dece da trpe promaju? To je najnormalnija stvar kod nas. Ali, je l' normalno u mojoj kući danas neko plaća epidural u 21. veku? To je po vama normalno, zato što vi to ne znate. Je l' normalno da umru žene od komplikacija gripa? Kad vidite sve istorije, nijedna nije dobila "tamiflu". Nijedna. A na sastanku nas, ginekologa Srbije, Crne Gore i Republike Srpske, doneli smo preporuku da svaka trudnica prvo mora dobiti "tamiflu". O tome pričajte. To je problem. Problem su onih deset, svaki deseti koji ne može kod lekara jer nema da plati. Svaka čast medijatorima. Svaka čast nizu akcija koje ste preduzeli. Ali, generalno, vi morate priznati, a to ne priznajete, biološki je ugrožena nacija. Pobijte podatke Svetske zdravstvene organizacije. Recite da nije istina. Kažete da mi treba da čitamo. Vi treba da čitate. Radio-terapija u Srbiji 2010. godine, autorski članak profesora Čikarića, koji je čitav radni vek proveo na ovim problemima, a vi tu žonglirate sa aparatima i brojkama. Šta je sa Torlakom? Šta ste uradili? Šta je sa Agencijom za lekove? Šta je sa "Tvining" projektom sa Francuzima? Koliko je para otišlo? Jesu li vam rekli – primite još, a vi otpustili još 70 i promenili direktora. O tome pričajte. Mi o tome govorimo. Kad bi mi sve pobrojali ono što ne valja, a nećemo, neću da čitam šta dobijam kao predsednik Odbora za zdravlje od građana Srbije, to bi bilo ispod nivoa. Ali ovo, ovo je zasnovano na nauci i vi to preskačete, bagatelišete i nama pričate neke bajke i pokušavate nas da vređate. Možete. Mi nismo odgovorni. Mi smo opozicija. Čak i da jesmo krivi za ono što je bilo – mi smo platili. Vaša je sramota kad nemate drugi argument. Mi pričamo o vašoj politici, da bi mogli da gledamo u budućnost, a vi se stalno vraćate na neka prošla vremena. Kako ste vi živeli u tim prošlim vremenima? Kako živite danas? Kako žive drugi građani? Kako žive lekari? O tome mi pričamo. To je suština.
Iskorišćeno je pet minuta i 20 sekundi vremena poslaničke grupe. Reč ima ministar Tomica Milosavljević.
Krov i prozori su najnormalnija stvar na porodilištu i na ginekologiji. Prethodnik je trebalo to da uradi i da završi onda kada je mogao, kada je bio član Vlade i član Upravnog odbora Fonda zdravstvenog osiguranja Srbije. Onda su se zamrzavale vode u toaletima, jer nije bilo tih prozora, a krov je prokišnjavao. To je sačekalo da dođe ministar Milosavljević, da se pokrene projekat energetske efikasnosti i da se Ginekološka klinika u Višegradskoj privede primeni kao jedna normalna, pristojna, civilizovana zgrada kakvu zaslužuju trudnice u Srbiji i kakvu zaslužuju i u svim drugim porodilištima. Nevladine organizacije imaju za cilj, pretpostavljam, ostvarenje javnog interesa. One nisu protivvladine, protiv ministarstva, protiv ministra. Kad počnu da se ponašaju tako, onda gube tu srž koju ima nevladina organizacija. O tome ne bih više pričao. Naravno da je ugrožen biološki opstanak nacije. Šest i po odsto ima fakultetski obrazovanih ljudi u ovoj zemlji. To vam je, kada preračunate, oko pola miliona, a 300 hiljada obrazovanih je napustilo zemlju i rađalo decu negde po Kanadi, Velikoj Britaniji, Americi. Naravno da je to izazov za sve nas. Kamo sreće da to može da reši jedan ministar i to npr. zdravlja. To se rešava na mnogo teži i komplikovaniji, dugotrajniji način. Nacije moraju da vode dugoročnu odgovornu politiku. Vakcine - H1N1; pandemija je odnela 10 života trudnih žena. Ona je Srbiji donela smrtnost koju nikada grip nije imao. Epidemija se pojavila rano, ranije nego ikad u Srbiji, što je trend inače bio i u Evropi. Donela je nove rizične grupe, gojazne i trudne žene, gojazne osobe uopšte. Donela je preko 60 hiljada ljudi koji su lečeni u bolnicama. Imate kompletnu analizu na sajtu Ministarstva zdravlja, možete pogledati podatke. Glavni izazov bio je planiranje u situaciji kada ste morali da razmišljate o najcrnjem scenariju, a da budete spremni da smanjujete trošak i teret za Vladu i državu. Mi smo se upravo tako ponašali. To su naslovi i neke vaše diskusije ovde kada ste prozivali da niko nije uradio dovoljno, da su svi drugi već obezbedili, da mi kasnimo, čak su tražene skupštinske rasprave na tu temu. Onda smo još od 2005. godine, da vas podsetim, kao Vlada doneli plan za postupanje pre i u toku pandemije. Godine 2006. odgovorili smo efikasno na izazov ptičijeg gripa među životinjama. Labudovi u Bačkom Monoštoru i u Bajinoj Bašti među živinom, da bi posle toga problem eskalirao. To je bilo za očekivati. Jeste, jesam funkcioner Svetske zdravstvene organizacije u ime Srbije i Evrope, a ne službenik. Dakle, funkcioner, član Izvršnog odbora i sa čašću i ponosom tu funkciju vršim. Svetska zdravstvena organizacija je savetovala svoje članice da se pripreme jer je za očekivati da u prvih deset godina ovoga milenijuma i ovoga veka dođe do pandemije i ona se desila. U to vreme kada smo krenuli da planiramo, sa radnom grupom koja je formirana upravo da bi planirala i postupila tokom, pre i u toku pandemije, u tom trenutku velike zemlje su već godinu i po pre toga ulagale u proizvodnju, obezbeđivale se ogromnim količinama. Nisam vrač iz 18. i 19. veka, ja sam doktor, doktor medicine koji se ponaša prema svojim pacijentima i prema svojoj porodici kao neko ko postupa zasnovano na dokazima, na naučnim dokazima, i tako se isto ponašam i na mestu ministra zdravlja. Slušao sam struku. Vlada je donela odluku da pristupimo hitnoj nabavci tri miliona doza. Posle toga smo imali ponudu i razmatranje da uđemo u dodatne nabavke tokom 2010. godine jer je pretila velika opasnost koja je tada izgledala vrlo realna i ozbiljna. Na moj predlog obustavljene su te inicijative, a zatim na moj predlog 12. januara obustavljena nabavka na nešto oko 800 hiljada doza. Vakcinacija sprovedena na 1.127 mesta je počela u jednom jedinom danu. Da mi ne bi isteklo vreme, reći ću da je ukupan trošak pandemije preko sedam milijardi dinara, preko sedam milijardi dinara. Od toga je 10% troška iz budžetske rezerve za vakcine koje su kupljene pre svega i samo zbog toga da bi se zaštitili građani. Ponašali smo se u tim okolnostima, čini mi se, vrlo restriktivno, vrlo pažljivo, nadam se odgovorno. Na tome, nije na nama da sudimo, naravno, nego na epidemiološkoj struci, i međunarodnoj i nacionalnoj, iako se tvrdi da je moglo bolje. Nema nijedna stvar koja ne može da se uradi bolje. U tim okolnostima, pod stalnom presijom i pritiskom, pored masovnih događaja na koje smo odgovorili, čini mi se, korektno, uključujući Univerzijadu, uključujući Egzit, a zatim, posle toga, u jednoj situaciji i atmosferi u kojoj antivakcinalni pokret, koji je bio inspirisan od različitih interesnih krugova, uspeo je da pomuti poverenje čak i u Svetsku zdravstvenu organizaciju, zahvalio sam se članovima grupe i na zahvalnici piše – za posvećenost u radu pre i u toku pandemije. Dakle, hvala prethodniku što je rekao – svaka čast uspešnim akcijama. To znači da se saglašavamo da ima i uspešnih stvari u našem zajedničkom poslu. Naravno da je uvek u Srbiji bilo uspešnih stvari i 50-ih i 60-ih i 70-ih i 80-ih i 90-ih i sada, biće takvih i ubuduće i daj bože da ovaj parlament usvaja stalno plan razvoja zdravstvenog sistema, kao što ga je sad prvi put u istoriji usvojio prošle godine, daj bože da se vode ovakve demokratske otvorene rasprave sa poštovanjem tuđeg mišljenja uvek. Hoću da kažem i to da je parlament, organizujući raspravu o HIV-EJDS infekciji pre nekoliko nedelja pokazao kako može da bude kuća koja i na taj način diže pažnju građana i jača edukaciju, vaspitanje. Time ćemo doprineti, između ostalog, i obnavljanju biološkog kapaciteta nacije i građana ove zemlje.
Šest minuta i 15 sekundi iskorišćeno je vremena na raspolaganju predstavnika Vlade. Narodni poslanik Milan Dimitrijević ima reč.
Govoriću nešto što je malopre ministar u prethodnom obraćanju govorio. Dakle, nemojte misliti da sam za smanjenje paketa osnovnih usluga, taman posla. Naprotiv, verovatno kao i vi. Ali, s obzirom na stanje i na produženje ovog roka, pitam se kako ćete lokalne samouprave da taj osnovni paket usluga ostvare u tim siromašnim sredinama. To je jedna stvar. Druga stvar, kada govorimo o finansiranju, gospodine ministre, uputiću na sajt Republičkog zavoda za zdravstveno osiguranje, našao sam jedan podatak koji je mene frapirao, a verovatno i vas. Dakle, to stoji da je potpisao direktor fonda. Kaže – avgust 2008. godine, govori o 2,1 milion zaposlenih, a oktobar 2010. godine o 1,8 miliona zaposlenih. Podaci da je u 2009. godini bilo 84 milijarde neplaćenih doprinosa, pa neplaćanja osiguranja od strane budžeta Republike Srbije za lica bez prihoda, što ste vi pomenuli, rast kursa i cene lekova, energenata, medicinskog materijala. Vidite, gospodine ministre, ono što mi hoćemo da znamo i sa ovim izmenama zakona je – šta je to na kraju budžet u 2011. godini? Kolika je to potrošnja? Upozoravajući vas i institucije na ove podatke, ako je u 2009. godini bilo 84 milijarde neplaćenih doprinosa, ako se povećava stopa nezaposlenosti, koji će biti deficit u republičkoj kasi zdravstvenog osiguranja? Hoćemo li moći da ispoštujemo one osnovne stvari? I o tome treba da razgovaramo. Nemojte vi misliti da smo mi uvek protiv nekih stvari koje vi predlažete, ali svakako otvaramo probleme koji su značajni. Sad nas čeka budžet, a imamo ovaj podatak. Hajde kada bude došao taj budžet na dnevni red i kada budemo postavili pitanje ovo sada, dajte da vidimo vašu podršku, da vidimo šta ta Vlada radi, zbog čega se iz budžeta ne uplaćuju doprinosi za socijalno neosigurana lica? Ko je taj ko takvu odluku donosi? Zbog čega se ne plaća? Jesu li pare možda potrošene na drugoj strani? Da li se nenamenski troši budžet? Da li postoje prekršaji određenih ministarstava, o čemu je govorio revizor? Šta je u pitanju? O tim stvarima moramo da razgovaramo.
Tri minuta i 15 sekundi iskorišćeno je vremena poslaničke grupe. Reč ima ministar Tomica Milosavljević.
Samo ću kratko, da razjasnim to pitanje paketa usluga i preuzimanja opšte odgovornosti za svoj dom zdravlja. Neke stvari moramo da razumemo, a to je operativno koštanje funkcionisanja jedne zdravstvene ustanove je trošak koji se nadoknađuje ugovorima između te ustanove i Republičkog zavoda za zdravstveno osiguranje, dakle, Fonda osiguranja. Prema tome, ugovorima koje domovi zdravlja preciziraju početkom jedne godine za tu godinu definisano je na koji će način da bude plaćen taj dom zdravlja, u smislu troška za isplatu plata. Znate da je posle devet godina potpisan kolektivni ugovor sa reprezentativnim sindikatima, prvi put u ovom periodu i ovoj deceniji, dakle, isplata plata, isplata energenata, isplata potrošnog materijala, lekova i svega ostalog. To se preuzimanjem odgovornosti lokalne samouprave za dom zdravlja ne menja, to ostaje i to je najveći deo troškova. Šta se menja? Menja se to što dom zdravlja zvanično po zakonu biva osnovan od te opštine. SO preuzima odgovornost za organizaciju primarne zaštite koja se zove dom zdravlja. Poverava joj se dom zdravlja, gde je prethodno uloženo 60 miliona evra 2006. i 2007. godinu da bi se sve zgrade centralnih domova zdravlja popravile i privele jednoj nameni koja je relativno pristojna. Dalje je, uslovno rečeno, teret za lokalnu samoupravu, ali mislim da je to istovremeno izazov i da je to jedna obaveza lokalne samouprave, preuzima se ta obaveze da se brine o infrastrukturi, da se brine o investicionim troškovima održavanja, da se brine o obnavljanju opreme. One opštine koje imaju bruto nacionalni dohodak ili situaciju koja je ispod proseka u Srbiji, one dobijaju predviđena sredstva posebna iz budžeta, da bi se na taj način ujednačili uslovi pružanja zdravstvene zaštite u celoj Srbiji. Primer kako to funkcioniše je grad Beograd i prethodnik je bio gradski sekretar za zdravstvo i zna vrlo dobro šta znači upravljati sistemom gde je dvocifreni broj domova zdravlja i KBC. Naravno da nije lako, naravno da je komplikovano brinuti o svim ambulantama od Avale do Surčina, naravno da nije lako sa obe obale Save i Dunava brinuti o zdravstvenim ustanovama, ali grad Beograd uvek ima budžet koji je veći od republičkog budžeta za investiranje u zdravstvo. U jednoj godini, kada Ministarstvo zdravlja raspolaže sa jednom milijardom za sve, grad Beograd te godine ima 800 miliona za svoje ustanove. Prirodno je da preuzme odgovornost i da vodi računa o svojim ustanovama. Prirodno je da to učini Vojvodina, Niš, svi gradovi i sve opštine, a da se najsiromašnijima svakako pomogne. Zato je tu multisektorska saradnja, zato je tu Ministarstvo za državnu upravu i lokalnu samoupravu, zato je tu briga o regionalnom razvoju. Potpuno sam saglasan s tim da bi bilo idealno da milion ljudi radi, da nema nezaposlenih, tih milion ljudi uplaćivalo bi doprinose, mi ne bi razgovarali o tome da budžet plaća doprinose za zdravstveno osiguranje, za ljude bez sopstvenog prihoda, jer bi ih bilo malo. Kada će se to u Srbiji desiti? Kada ekonomija bude još jača, kada disciplina uplata zdravstvenog doprinosa bude ispoštovana i naravno da vas i ja pozivam da budete konstruktivni u smislu da i vi utičete da sve državne institucije rade svoj posao i da se ne događa da neko može da isplati platu, a da ne uplati zdravstveni doprinos. Podsetiću vas, zdravstveno osiguranje je civilizacijsko dostignuće u Srbiji i mi solidarno delimo taj dinar. Mi ovde koji sedimo uplaćujemo godišnje i po 140.000 dinara u tu kasu Fonda zdravstvenog osiguranja. Neko ko zarađuje tri puta manje, uplaćuje 40.000 godišnje, a neko ko zarađuje još dva puta manje uplaćuje 70.000, a neko ne uplaćuje ništa nego za njega država plati koliko ima, a dobijamo uslugu na onaj način koji je približan za svakoga, bez obzira koliko je platio i to je solidarnost na delu. Hvala.
Reč ima poslanik Paja Momčilov.
Konačno, da zahvalim gospodinu ministru na priznanju da je biološka ugroženost nacije realan problem. Ako je realan problem, on je i najveći i ni u jednom od vaših dokumenata ne postoji tako definisan i to je problem. U jednoj mirnoj atmosferi došli smo do nečega što je stvarno konstruktivno. Stavite i ovo na sajt, ovu analizu od tri meseca što su vas ovde gledali da lepo i to u mirnoj atmosferi razrešimo i taj problem, da se ne optužujemo, ni mi vas ni vi nas, da smo zlonamerni, ni ovakvi ni onakvi. Stavite tu analizu, pa da vidimo da li piše "dizaster" ili ne piše, jer za mene jeste "dizaster" što u toj epidemiji virusnog gripa naš Torlak nema vakcinu. Gledao sam, i pokazivao u Skupštini ovde publikacije "Help" i opet neka organizacija strana koja se time bavila ovde, koja je dala analizu kako na jednostavan način Torlak može postati lider ponovo u regiji. Nemojte, to je nešto objektivno i to ne može da se nekom drugom pričom zameni, a još kada vidite kao finale da hirurg vodi tu instituciju, i gde to ima da hirurg vodi Institut za vakcinaciju? Ako smo se složili da je to problem, šta je razlika kod nas? Mi smatramo da mere nisu dobre. Primarna zdravstvena zaštita, prevencija, to je trebalo da bude ovaj temelj i onaj glavni posao koji ste vi radili. Kada vi nama ovo objavite i stavite na svoj sajt što je Evropa snimila i kada vidite koliko ste izdvojili za primarnu zdravstvenu zaštitu, onda mi kažemo, nedovoljno je. To je priča koju mi vama pričamo. Ne možemo dovoljno da se sporazumemo. Uradite još ovo, stavite na sajt ovu studiju, ubacite to u dokumente, kažite vi plan i program koji je kasnio onoliko i uvek ćete vi naći neko opravdanje i ja se slažem da može da se nađe opravdanja koliko god hoćeš, u zemlji koja na ovakav način funkcioniše. Oročite te ciljeve kao što ste dužni prema, opet, ključnom dokumentu, dakle 21 cilj za 21. vek evropskog odeljka Svetske zdravstvene organizacije. To mi kažemo, ništa mi ne govorimo drugo. To kažu i naši učitelji od kojih smo učili medicinu. Ne pričamo mi svoju priču. Nismo mi nečitači ili čitači na svoju ruku. Mi konsultujemo najistaknutije stručnjake koji već godinama ovde nemaju pravo glasa i pitamo se zbog čega je tako. Recite mi samo, koliko naša poslanička grupa ima još vremena?
Tri minuta je iskorišćeno, i trenutno imate još 22 minuta i 10 sekundi. Reč ima ministar.
Problem sa EU možda ima prethodni govornik, ja zaista nemam nikakav problem. Evropska unija je najveći pojedinačni donator zdravstvenog sistema Srbije i sa ponosom mogu da kažem da nikada nije bilo problema, prvo, u objašnjavanju ciljeva programa, a drugo, u pridobijanju podrške i pomoći i nadam se da će tako i da ostane, uprkos različitim težnjama da se to zaustavi. Taj papir, taj izveštaj o kome je prethodnik govorio je radni dokument kojim se koriste organi Evropske komisije, morate da pitate Evropsku komisiju gde se on objavljuje, na koji se način objavljuje. Ukoliko budem dobio pozitivan stav delegacije Evropske komisije u Beogradu, stavićemo ga na sajt kao što sve drugo stavljamo na sajt, kao što smo se uvek zalagali da rad bude potpuno javan i da svaki podatak bude otvoren i dostupan. Pomenuta agencija za lekove, ona može da služi za ponos svakome od vas i nas ovde. Ona je upravo, zgrada je rezultat poklona građana EU građanima Srbije, poreskih obveznika i svim drugim građanima Srbije. Uopšte, oblast farmaceutske delatnosti regulisana je prvo zakonom 2004. godine, a zatim ove godine, i on je tako sročen i usvojen da bismo mogli, sutra da uđemo u EU, 21. decembra ne bi morali taj zakon da menjamo ni za jednu jedinu reč i mislim da je to dobro i da to služi na čast svakome od nas. To je institucija koja je ozbiljna, koja je osnovana i koja ranije nije postojala i mislim da je najbolje da oni koji to ne razumeju pitaju nekog farmaceuta da im objasni koliki je značaj u jednom sistemu postojanja nezavisne i stručne organizacije koja radi registraciju lekova, kontrolu kvaliteta i sve ostalo. Što se tiče Torlaka, on nije bio nikad bolji kad se uzme period prethodnih 15-17 godina. Torlak je, nažalost, devedesetih godina, kad je trebalo da ima najveće ulaganje, izgubio sertifikat, nažalost, zbog međunarodnih sankcija. Posle toga je bilo vrlo teško uskočiti u taj voz. Država je uspevala da ulaže u restituciju i revitalizaciju Torlaka jedan milion svake godine. Na primer, mogu da vam kažem da u pandemiji H1N1 laboratorija Torlaka je najpouzdanije mesto za region bila. Postavila je dijagnozu i za ljude koji uopšte nisu građani Srbije nego Makedonije, Bosne i Hercegovine, donošeni su uzorci iz Crne Gore, sa punim poverenjem se gledalo u rezultate. Ta laboratorija je opremljena upravo u godinama koje su prethodile pandemiskoj pretnji, i vrlo dobro uradila svoj posao. Što se proizvodnje tiče nažalost to nije lako. Možda se nekom čini sa strane da je to relativno lako, jednostavno izvodljivo, ne bih se sa tim saglasio. Sudeći po obećanjima koja su čak i javno prezentovana od strane ranijih direktora i ja sam po nekad sticao utisak da će to ići lako i brzo, međutim kao što nijedna stvar ne ide ni lako ni brzo, tako ni proizvodnja ni lekova, ni vakcina nije baš tako jednostavna. Pokušavamo da Torlak stavimo na noge. Imamo plan da dodatno država uloži sredstva i da konačno pronalaskom strateškog partnera, uz ulaganje države, nađemo put da na svetskom tržištu bude prisutan još i bolje nego što je to bilo pre. Zahvaljujem.
Četiri minuta iskorišćeno vremena na raspolaganju. Da li još neko želi reč? (Ne.) Zaključuje pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 3. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O DOPUNAMA ZAKONA O KOMORAMA ZDRAVSTVENIH RADNIKA (pojedinosti) Primili ste amandmane koji su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Dušanka Plećević, Tomislav Nikolić, Jorgovanka Tabaković, Zoran Antić, Veroljub Arsić, Zoran Babić, Igor Bečić, Jelena Budimirović, Božidar Delić, Stefan Zankov, Oto Kišmarton, Milan Knežević, Saša Maksimović, Zoran Mašić, Predrag Mijatović, Ljiljana Miladinović, Borislav Pelević, Mileta Poskurica, Gojko Radić, Mićo Rogović, Vučeta Tošković, Dragan Čolić, Dragan Šormaz, Milica Vojić Marković, Donka Banović, Milan Dimitrijević, Nikola Lazić i Zoran Krasić. Primili ste izveštaj Odbora za zdravlje i porodicu i mišljenje Vlade o amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podnela narodni poslanik Dušanka Plećević. Da li neko želi reč?Reč ima Dušanka Plećević.
Dame i gospodo narodni poslanici, u vezi ovog zakona o dopunama Zakona o komorama, podnela sam amandman na član 1. i predlažem brisanje tog člana. Članom 1. dopunjuje se ovaj zakon tako što se posle člana 27. postojećeg Zakona o komorama dodaju članovi 27a, 27b i 27v. Dodavanjem ovih članova vrši se direktno mešanje ministra i drugih strukovnih organizacija, a što je nedopustivo, s obzirom da se radi o organizacijama koje su osnovane kao nezavisne i profesionalne. Ovim izmenama ministru se daju ovlašćenja koja mu ne pripadaju. To je pokušaj proširenja nadležnosti ministra, kako stoji u protestnom pismu Lekarske komore. Napominjem da u izradi ovih dopuna nisu konsultovane komore zdravstvenih radnika i otuda imamo njihovo nezadovoljstvo. Očigledno je da u statutu komora ima propusta, a oni se ne mogu nasilno menjati i ispravljati. Sad se tu pojavljuje ministar da kao bajpasom, kako je rekao u načelnoj raspravi, prenosi nedostatke u statutu komora koje je uočio posle četiri godine, iako su se problemi kojim se tretiraju dopunjeni članovi pojavili u samom startu konstituisanja pojedinih komora, tačnije Stomatološke komore. Mnoge nezakonite radnje su se tamo dešavale i s njima su bili upoznati i Ministarstvo zdravlja i Odbor za zdravlje i porodicu, koji je vodio raspravu na tu temu. Pojedina udruženja slala su dopise ovih institucija, upozoravali su nas na zloupotrebu u radu Stomatološke komore i pri tom iskazivali zabrinutost zbog pasivnosti i nereagovanja Ministarstva zdravlja na dugogodišnje kršenje zakona u ovoj komori, s obzirom da Ministarstvo zdravlja, kao i Ministarstvo finansija, ima nadzor nad zakonitošću rada ovih komora. Umesto da se uvede upravni nadzor nad komorom koja ne funkcioniše i da javna ovlašćenja prepusti strukovnoj ogranizaciji, kao što je Srpsko lekarsko društvo, Ministarstvo je preuzelo upravljanje ovom komorom. Namera predlagača je da se omogući kontinuirani rad komora kroz oročavanje izbornog postupka, napisali ste u obrazloženju predloga za dopunu ovog zakona. Ni to niste definisali u potpunosti vezano za član 27v. Tu piše da ako se i posle dva uzastopno sprovedena postupka raspisivanja izbora za članove skupštine komore u skladu sa članom 27v ovog zakona ne izvrši izbor članova skupštine komore, odnosno konstituisanje skupštine komore, odbor imenuje vršioca dužnosti direktora komore, kao i privremeni upravni odbor komore. Vršilac dužnosti direktora komore, kao i privremeni upravni odbor komore obavljaju poslove sve do konačnog izbora organa komore u skladu sa ovim zakonom. Taj rok ne znamo, dokle se to dešava, odnosno ne znamo do kada je taj rok privremenog vladanja ovim komorama, odnosno upravljanja ovim komorama. U tom smislu očekujemo da se ovaj zakon ponovo nađe na dnevnom redu sa izmenama i dopunama. Ovo sve govori da je zakon nedorečen i da ima manjkavosti i da Ministarstvo nema adekvatne i pravovremene odgovore kroz zakone koje predlaže. To nije ni čudo zato što ovo Ministarstvo retko, gotovo nikad ili vrlo retko prihvata amandmane koje podnosi opozicija i uvek dobijamo gotovo ista obrazloženja za neprihvatanje amandmana. Zbog toga imamo česte izmene i dopune zakona iz oblast zdravstva. Izmenama se ponovo konstituišu komore koje su konstituisane i pre četiri godine. Njima se, međutim, neće rešiti problemi koji postoje u drugim komorama, kao što su pitanje legitimiteta skupštinskih odluka, budući da procentualno mali broj članova učestvuje u njenom radu, upravljanje finansijama, zloupotreba vođenja disciplinskih postupaka pred sudovima časti, postojanje interesnih grupa itd. Zato se ovim amandmanom traži brisanje ovog člana.
Dva minuta i 50 sekundi iskorišćeno vremena poslaničke grupe. Reč ima ministar Tomica Milosavljević.
Zahvaljujem. Hteo bih nešto da vam objasnim. Za zdravstvene radnike, ne sigurno za sve, ali za doktore, stomatologe, farmaceute, komora ima poseban značaj. Ona ne znači samo instituciju koja je osnovana zakonom da bude nezavisna organizacija. Ona ima ogroman simbolički i suštinski značaj, jer predstavlja vraćanje višedecenijske pravde na istorijsku scenu. Ne želim da budem patetičan, ali upravo to. Nezavisna komora formirana je Zakonom o komorama, rezultat je ogromnog konsultativnog okvira koji je sprovođen čitave tri godine. Diskusije su vođene u svim strukovnim udruženjima, na svim fakultetima, u skoro gradovima, u skoro svim podružnicama Srpskog lekarskog društva. Bilo je više ideja, ali je komora vraćena zbog toga što je ona postojala dok nije ukinuta zakonom iz 1946. godine. Lekarski esnaf doživeo je vraćanje komore kao gest poštovanja vrednosti naše profesije, njenog posebnog statusa u društvu i značaja za građane. Komora koja je u stanju da javno ovlašćenje, a javno ovlašćenje znači koje ima državni organ vlasti bude povereno jednoj nezavisnoj profesionalnoj instituciji. To je ogroman korak u samoregulaciji struke. Jedino advokatska profesija ima na taj način povereno ovlašćenje koje je javno. Bez obzira na neke druge komore koje se, takođe, trude da samo regulišu struku kao što je inženjerska i kao neke mnoge druge, najduža je tradicija lekarske profesije u samoregulaciji. Dakle, zakoni su doneti tako, a to vam mogu zaista posvedočiti, da su poštovana mišljenja struke skoro do najsitnijeg detalja, usaglašen je svaki član sa učešćem mnogobrojnih javnih diskutanata i čak i onda kad su pokušavali da stvari vraćaju na početak, da relativizuju pojedine grupe koje su imale neki svoj pojedinačni interes. Komore su osnovane kao nacionalne, bez obzira na vlasništvo, bez obzira na geografsku podelu. Dakle, komore su vrednost zdravstvenog sistema Srbije. Mi smo pokušali sve što smo mogli da jedna od pet komora ne dozvoli sebi da se uplete na način da istekne mandat svim organima, da nema snagu da raspiše nove izbore i da nas dovede u situaciju da moramo u Skupštini menjati Zakon o komorama, samo da bismo obezbedili da postoji kontinuitet vršenja javnih ovlašćenja, jer ta javna ovlašćenja su najvažnija za građane. Izdavanja licence, mogućnost oduzimanja licence, to je jedan od načina brušenja kvaliteta rada i jačanja poverenja građana u zdravstveni sistem Prethodna govornica je rekla – zašto je ministar uzeo javno ovlašćenje ministarstvu, trebalo je da to da Srpskom lekarskom društvu. Taj koji vam je to rekao ili ako ste vi na taj način razmišljali, to samo znači, poštujem da imate takav stav, ali to znači da niste iz naše branše i verovatno niste čitali zakon, jer to lepo u zakonu piše. Javno ovlašćenje može, ukoliko se ne vrši u komori, da bude na 120 dana, na određeni rok uzeto komori, i u tom roku ga vrši Ministarstvo zdravlja. To je dodatni posao, to uopšte nije lako raditi, ali mi to moramo zbog toga što je to interes građana. Opet vas molim, razmislite ima li smisla da trošimo toliko mnogo vremena na jednu stvar koja je u interesu svih doktora, stomatologa, farmaceuta, biohemičara, tehničara, ali i u interesu građana da komori obezbedimo da kada bude zaglavljena, ljudi smo, ukoliko nema propisa koji nam regulišu ponašanje, dešava se, nažalost, to što se desilo Stomatološkoj komori, da istekne mandat svim organima koji su izabrani, i da jedino zamenik direktora komore ima sada aktuelni mandat i da javno ovlašćenje vrši Ministarstvo zdravlja. Molim vas da nam pomognete da omogućimo nove, legalne, po zakonu garantovane izbore za Stomatološku komoru. Takođe vas molim da omogućite da onda u toku prve polovine 2011. godine otvorimo sva pitanja, kroz jednu širu, sadržajniju raspravu, o tome šta još možemo da popravimo u našim propisima. To je sve. Hvala.
Iskorišćeno je pet minuta vremena na raspolaganju. Da li još neko želi reč? (Da.) Poslanik Paja Momčilov.
Dame i gospodo narodni poslanici, čuli smo jedno obrazloženje, čuli ste i obrazloženje gospođe Plećević, pa radi pravilnog informisanja građana valjalo bi da problem razotkrijemo do kraja. O čemu se radi? Četiri godine je prošlo, Stomatološka komora nije svoje organe izabrala u redovnom postupku. Odbor za zdravlje i porodicu Skupštine Republike Srbije je niz godina unazad dobijao predstavke od vrhovnih funkcionera te organizacije, predsednika Skupštine i predsednika upravnog odbora, u kojima su isticali čitav niz zakonskih problema, gde se krši zakon i ne znam šta, bilo je sumnje i za kriminal, ali hajde sada to da preskočimo. Mi smo tri puta tražili u zadnje dve godine da Ministarstva zdravlja reaguje i da spreči ove anomalije. Ništa nije urađeno. Sad dođemo i molimo. Šta molite, demisionirajte, nemojte moliti. Dve godine smo vam ukazivali - molim vas, sredite situaciju komore. Imate tačno zapisnike, neću čitati, to je nepotrebno. Znači, to je predmet rasprave večeras. Šta je problem kod komora? Problem kod komora je što je isto taj zakon donošen na brzinu. Kao sistemski spakovan je zajedno sa Zakonom o zdravstvenoj zaštiti. Da li beše i sa Crvenim krstom, ne mogu tačno da se setim, 2005. godine. Opet smo malo raspravljali. Ovde je problem što vi komoru kao profesionalnu organizaciju niste shvatili na ozbiljan i pravi način. Imate u komori dva suprotstavljena interesa, oba legalna. Imate interes privatnih doktora i imate interes državnih doktora. Taj nepomirljivi interes je doveo upravo do problema u ovoj komori. Stomatolozi su, sami znate, prešli većinski da budu privatnici. Malo ih teramo iz državnih institucija, u manjem su broju nego što su bili. Ovim izmenama vi problem ne rešavate. Kako je komora, po vama vi je veličate, ovako i onako, nemam ništa protiv da komore postoje. Mi smo smatrali svojevremeno, da budemo iskreni, da ta javna ovlašćenja treba da date Srpskom lekarskom društvu, koje je staro preko 130 godina, koje nema zakon, koje nije prepoznato kao institucija od nacionalnog značaja, a koje je moglo da ponese ovaj teret, jer ima infrastrukturu i ima sve što je potrebno, ali vi to niste uradili. Sada niste slušali Odbor za zdravlje i sad molimo – dajte da budemo konstruktivni. Zašto niste bili konstruktivni dve godine, kada smo vam kazali – razrešite situaciju? Ovim izmenama ne može. Ovim izmenama vi to ne možete rešiti, nakaradnim izmenama. Prva rečenica – Lekarska komora Srbije izražava najdublji protest vezan za način predlaganja i sadržaj zakona o dopunama. Niste ih konsultovali. Došli su na Odbor i kažu – mi nećemo, žalićemo se do Ustavnog suda. Čekajte, s kim vi razgovarate, s kim ste partner? Ako sa njima niste seli da se dogovorite, i oni vam kažu – u članu 1. Zakona o komorama oni su nezavisni, ne možete ih ponovo osnivati, a vi ih ponovo osnivate. Ne možete dati ni Srpskom lekarskom društvu više nazad to pravo, pogotovo neodređenom formulacijom druge strukovne organizacije. Ne može. Koje druge strukovne organizacije? Ima ih na desetine. Ako se sve jave, kako ćete to regulisati? Odredbe su vam neprecizne, kakve ste dali, rogobatne i ako ih čovek striktno tumači neprimenjive. Okanite se toga, ovo nije dobro. Komora, kako ste je vi zamislili, posle četiri godine postojanja, ako je lekarska u pitanju, u Beogradu je izašlo 6% lekara na izbore, a za čitavu Srbiju 13%. Šta vam to znači? To su vam institucije koje imaju legalitet, ali nemaju legitimitet. Zašto nemaju? Upravo zbog ovog što vi radite. Vi hoćete da one budu transmisija. Čija? Vaša. To ne može. Oni se bune i oni se bore. Šta komore hoće? Šta lekari hoće? Koji je naš jedinstveni interes? Znači, ne mogu u komori dva suprotstavljena interesa da se prenebregnu. Naš jedini interes je stručni i naučni, tu smo jedinstveni. Gde je on zastupljen? U Srpskom lekarskom društvu i to je kraj priče, koje je skrajnuto, koje muku muči da opstane. Institucija koja je jedna od najstarijih od udruženja, koja nije čak ni član Svetskog udruženja medicinskih društava, nego je komora. Gle čudo, nova mlada komora. To su osnovni problemi i ne može ovako preko kolena da se rešava, srpski radikali neće. Mi hoćemo komoru. Vi ste kazali – sudovi časti. Nećemo da nam se sudi više. Sudi nam se u štampi svaki dan, sudi nam se na sudovima. Hoćemo komoru koja će da brani lekare. To što ste vi zamislili da između sebe jedni druge sudimo, nećemo. Govorili smo, postoji Krivični zakonik, postoji gomila članova koji će da nas ganja i goni. Neka nas gone, i treba, neka nas osuđuju. Gubimo građanska prava, gubićemo i licencu, kraj priče.
Iskorišćeno je pet minuta i 45 sekundi vremena poslaničke grupe. Reč ima ministar Tomica Milosavljević.
Razumem da postoji problem koji nije lako premostiti. Znači, sedite u nekoj vladi kao ministar i imate zakon u kome ste osnovali komore i one se nikad ne osnuju. Napisali ste da ćete napraviti komore, međutim struka neće takvu komoru, zato što nije nezavisna, zato što je formira ministar, zato što nije autonomna. O čemu govorim? O komori koja nikad nije zaživela, koja je bila predviđena zakonom donetim u ono vreme kada je prethodnik bio ministar u Vladi. Verovatno misli da to tako ide kad probate da pravite komore. Međutim, ne ide tako. Ove komore su osnovane uz ogroman profesionalni stručni konsenzus struke širom Srbije, bez obzira na političke pripadnosti, bez obzira na političke simpatije ili nesimpatije. Uopšte ne polazim od toga ko je iz koje političke stranke, polazim od toga da smo mi delovi jednog velikog esnafa i da imamo ozbiljnu odgovornost, pre svega, prema građanima, prema ljudima zbog kojih učimo tu školu, koja nije laka, i posle toga ceo život u svom poslu više dajemo nego što primamo. Uvek ću se zalagati za istinu, a istina je da ogroman broj ljudi u belim mantilima svoj posao radi pošteno, istrajno, požrtvovano i da manji broj crnih mantila nikad ne može da baci senku na ogromnu većinu struke. Kaže prethodnik – malo smo raspravljali. Mnogo smo mi raspravljali. Mi treba malo više da radimo, da radimo svako na svom mestu najviše što može i dosta više sa raspravama. Što se komora tiče, stvari su kristalno jasne, praktično da ne mogu biti jasnije. Naravno da je po zakonu vršen upravni nadzor nad radom komore, naravno da ni u jednoj komori nije narušena autonomija ni jedan jedini sekund i naravno da je i u pripremi ovakvog Predloga izmene zakona konsultovano novo rukovodstvo komore, odnosno obavešteno da ćemo morati da preduzmemo korak koji nije popularan, koji mora zakonom da se garantuje. Zašto? Zato što je ugrožen javni interes. Ni zbog čega drugog. Povodom argumentacije da li komore treba da postoje ili bi trebalo medicinsko udruženje da dobije javno ovlašćenje, treba istini za volju reći da postoje različita međunarodna iskustva. U Velikoj Britaniji komore ne postoje. To radi "Britiš medikal sosiješn", udruženje lekara Velike Britanije. U nekim drugim zemljama to rade zdravstveni saveti na nivou zemlje ili uz pomoć udruženja, a opet u velikom delu centralnoevropskih zemalja komore postoje. U Srbiji i u staroj Jugoslaviji i pre Drugog svetskog rata postojala je komora. Naravno da je postojalo i Srpsko lekarsko društvo, koje je jedno od najstarijih u Evropi, koje s ponosom mogu da kažem predstavlja visoko dignutu baklju lekarske profesije u Srbiji, to je jedna od prvih nacionalnih institucija ovoga naroda i ove zemlje. Na primer, danas sam podelio 110 novih diploma za primarijuse. Komisija za dodelu primarijata ne nalazi se nigde drugde nego u Srpskom lekarskom društvu, koje odlučuje, koje izvrši izbor i koje predloži ministru i ministar već osmu godinu, koliko pokušava ovo da radi najbolje što može, uprkos svemu, samo potpiše to što mu je Srpsko lekarsko društvo naložilo. Zašto? Zato što je to jedini ispravan put. Zatim, u kontinuiranoj medicinskoj edukaciji Srpsko lekarsko društvo ima neprocenjiv značaj, neprocenjiv značaj u organizaciji kurseva, Zdravstveni savet Srbije vrši akreditaciju tih kurseva, sprovode ih fakulteti, udruženja, sekcije Srpskog lekarskog društva, a komore su četvrti stub koje evidentiraju poene i na osnovu tih poena kaže ovaj čovek čita ili ovaj se zaboravio, otišao u politiku, zaboravio struku, ne treba više ni da se bavi svojim poslom, daleko bilo, nadam se da niko od vas kolega svoju struku ne zaboravlja i da je čuva kao nešto najvrednije što imamo. U čuvanju tog najvrednijeg što imamo komore su jedna od najvrednijih stvari. Naravno, kažem, molim vas za konstruktivnost i za razumevanje i to ima figurativni značaj. Znam da ovde ima ljudi s kojima prosto ne možete razgovarati o argumentima. Oni ljudi imaju zadat zadatak, reaguju na dugme, diskutuju tako kako im je rečeno, kako im je napisano. Ne možete vi njima argumentima objasniti zašto menjamo zakon. Zato što hoćemo da onemogućimo da neka grupa ili pojedinac ukoči rad bilo koje komore, jer to remeti javni interes, ako nam je svima na srcu javni interes, a morao bi da bude, obzirom da ste svi ovde predstavnici narodne volje, izabran sam u ovaj parlament kao i vi, ali sam odlukom vladajuće koalicije Za evropsku Srbiju dobio zadatak da vodim Ministarstvo zdravlja i trudim se da to radim najbolje što mogu i umem. Očekujem od vas minimum razumevanja. Konstruktivno sagledajte izmene Zakona o komorama, bitno je zbog stomatologa u Srbiji, bitno je zbog građana Srbije i bitno je zbog svih drugih zdravstvenih radnika, da se nikome ne ponovi takav propust u bilo kojoj drugoj komori. Hvala vam.
Iskorišćeno je pet minuta i 30 sekundi vremena na raspolaganju predstavniku Vlade. Reč ima narodni poslanik Milan Dimitrijević.
Oko izmena Zakona o komorama zdravstvenih radnika, ako gospodin ministar ne vidi deo svoje odgovornosti u ovom problemu, onda je diskusija potpuno beskorisna. Dakle, gde je nastao problem? Nastao je problem sa Stomatološkom komorom, koja praktično ne postoji. Gospodine ministre, pre dve godine, a možda i više, mi smo vama govorili sledeću stvar: deo Stomatološke komore smatra da je skupština neregularna. Zašto neregularna? Zato što su skupštinari dopisivani olovkom. Pomoćnik ministra zdravlja, koji je bio prisutan tada, dobio je papire. Prolazi neko vreme, znači, prvi signal. Drugi signal, pojavljuje se pečat za koji se tvrdi da je neregularan. Predsednik skupštine traži od Ministarstva državne uprave i lokalne samouprave da odgovori kada je pečat dobila Stomatološka komora. Dobija odgovor da pečat nije dobijen, da ministarstvo nije izdalo pečat. Problem se produbljuje. Mi tada zahtevamo da se uvede vanredni nadzor, da se obavi finansijski nadzor o trošenju sredstava. Da li je tako bilo, gospodine ministre? Pozivamo direktora Komore, predsednika Upravnog odbora, predsednika Skupštine Stomatološke komore i u jednom razgovoru direktor već bivše Stomatološke komore kaže u jednom trenutku: "Na skupštini je prisutan pomoćnik ministra zdravlja, koji nije lekar" i dobijamo tada odgovor od pomoćnika ministra:"To nemoj da pominješ više nikad". Opet tražimo da Ministarstvo uvede vanredni stručni nadzor, da kontroliše zakonitost rada komore. Problem se razvlači unedogled i onda dolazimo u situaciju, kada iscure svi zakonski rokovi, da nalazimo solomonsko rešenje i da menjamo zakon o komorama zdravstvenih radnika. Tu vidim vašu odgovornost, gospodine ministre, za nečinjenje, a bilo je dovoljno vremena da se učini nešto, da ne dođemo u situaciju da Stomatološka komora bude blokirana i da zbog toga moramo da menjamo zakon. Tu je odgovornost za nečinjenje. Tu je problem. Jednostavno, niste hteli da rešite problem, niste znali ili niste umeli, svejedno, nevažno. Da li ste pročitali šta kaže Lekarska komora na izmenu ovog zakona, šta vam kaže struka? Ne treba nikakav komentar, ne treba više ništa diskutovati. Šta kaže direktor Lekarske komore na ovakvu izmenu zakona? Znači, problem postoji. Niste hteli da rešavate problem, niste znali ili niste umeli. Gde je sada odgovornost? Da li uopšte postoji neka odgovornost ili ste vi uvek u pravu? U čemu je tu problem?
Iskorišćeno je šest minuta poslaničke grupe. Reč ima ministar Tomica Milosavljević.
Suština komore je u njenoj nezavisnosti, u njenoj autonomiji. Upravo to je srž propisa koji definiše komoru i njen rad. Pošto je nezavisno pravno lice, ona podleže zakonima ove države. Onaj ko ispituje njeno finansijsko poslovanje, zna se ko je, to su finansijske inspekcije i one su, po prijavama koje su stizale i iz skupštinskog Odbora za zdravlje i porodicu i po prijavama Ministarstva zdravlja, sprovođene. Ministarstvo zdravlja ima jedan jedini mehanizam koji deluje u odnosu na komore i on se, za razliku od ovog što prethodnik neprecizno kaže, verovatno omaška ili neznanje, ne zove vanredni stručni nadzor, nego se zove upravni nadzor. Dakle, upravnim nadzorom Ministarstvo zdravlja ima pravo da konstatuje da li se komora ponaša po zakonu i u skladu sa propisima ili ne. Taj upravni nadzor je sproveden. I sada, kao i svih prethodnih puta, pokušano je, u okviru ponavljane komunikacije sa predsednikom Skupštine Komore, da se objasni da je u interesu svih stomatologa, pa i prethodnika koji je, čini mi se, to po profesiji, i u interesu građana Srbije kojima bi ti stomatolozi u Srbiji trebalo da pomažu, dakle da je u interesu profesije da se sprovedu izbori kad istekne mandat, uprkos ponavljanim inicijativama, razgovorima. Ponavljam – komore su nezavisne. Onog trenutka kada su formirane kao nezavisne, država im je poverila tu autonomiju, da budu samoregulacija struke i da same budu odgovorne za svoj rad. Kome da budu odgovorne? Po zakonima, institucijama koje kontrolišu poštovanje zakona, a u moralnom smislu – građanima Srbije, jer predstavljaju izraz samoregulacije struke, koji je dobro da postoji. Naša struka treba da ima mehanizme kojima sama pravi razliku između žita i kukolja, kojima sama insistira da odnos pacijent-doktor treba da bude izbrušen do najviših mogućih granica poverenja i kvaliteta rada, sama da svojim delovanjem utiče na napredak čitavog društva, tako što unapređuje svoju profesiju. To smo učili od svetlih prethodnika ove profesije koji su se još pre 200 godina borili sa kugom u ovim krajevima, koji su se borili sa tuberkulozom, koji su pokušavali da osmisle propise koji će nas približiti modernom svetu. Koren nam je dubok i on seže, podsetiću vas, nije zgoreg, osam vekova unazad – do Studenice, kada je osnovana prva bolnica u Srbiji. Dakle, komore su mnogo vrednije, značajnije, sjajnije, nego što pokušavamo da ih ovako spuštamo na neki administrativno-birokratski nivo. Autonomija je zagarantovana Zakonom o komorama i neće nijedan ministar zdravlja u ovoj republici Srbiji moći tek tako da raspušta komore, da ulazi unutra i da se meša u autonomiju. Upravo u izlaganju prethodnika je kontradikcio in adjekto. Znači, kaže se – vi se izmenama zakona mešate u komoru, remetite njenu autonomiju, a onda se kaže – poslednje dve godine niste učinili dovoljno da se sprovedu izbori. Onda sam kao ja odgovoran. Ne, prethodnik je između ostalih odgovoran zato jer je stomatolog po profesiji. Zašto nije otišao na svoju komoru? Zašto nije razgovarao sa svojim kolegama? Zašto nije uticao na svoje radno okruženje, tamo gde je radio, ako već danas taj posao ne radi i da utiče, zaista, kolegijalnim delovanjem da komora shvati koliko je visok nivo odgovornosti u organizaciji novih izbora. Prikazali smo se svi zajedno kao nedovoljno ozbiljna profesija i ukoliko ne budemo u stanju da zakonom to regulišemo – onda to nije dobro. Onda se reaguje nekim drugim aktom. Trudim se u svom poslu da pitam one koji bolje znaju te stvari, nisam pravnik, pomalo sam pravnik-amater jer se nekoliko godina bavim tim stvarima, pomalo sam ekonomista-amater, ali, pre svega sam lekar. Onda pitam pravnike i ljudi mi lepo kažu – autonomija komora je zagarantovana. Ne možete uraditi ništa tek tako. Možete samo otići u Skupštinu, predložiti izmene zakona, koje možda vama izgledaju kao presecanje Gordijevog čvora mačem, ali nekad se i to mora učiniti.
Iskorišćeno je četiri minuta i 40 sekundi vremena na raspolaganju. Reč ima poslanik Paja Momčilov.
Dame i gospodo narodni poslanici, evo još jedne stvari oko koje smo se, izgleda, složili. Čestitam ministru. Zakon o Srpskom lekarskom društvu bi sad trebalo da proistekne iz njegovih reči da je to najvažnija institucija zdravstvenog sistema sa tolikom tradicijom. Ima jedna komora koja ima manju. Hoćete li da napravimo zakon o Srpskom lekarskom društvu? To je već nešto što je pozitivno i konstruktivno. Oprostite, gospodine ministre, ali malo mi smeta taj vaš lični ton. Kažete – ne čita, otišao u politiku. Jeste, otišao u politiku, ali i vi ste. Valjda ste vi prvi. Nemojte sada nama da zamerate što idemo u politiku. Po meni, i to je neko časno angažovanje i zaduženje. Zašto o tome govorite na pejorativan način? Kolegi ste zamerili da nije rekao. Kako nije? Onoliko smo pričali na Odboru? On je bio najaktivniji u ukazivanju na te probleme. Prema tome, samo je trebalo da to čujete. Ali, vi ne dođete na odbor pa ne znate. Vidi se kako ste neinformisani. Treba da dođete na odbor, kao što svi normalni ministri dolaze. Vi nijednom niste došli. Pošaljete ove mučenike, a mi se onda s njima malo svađamo, malo pričamo i tako Odbor prođe. Znači, to je onaj vaš problem neinformisanosti. Gospodine ministre, vi se hvalite raznim predavanjima. Ako meni to spočitavate, ove jeseni bio sam u Stokholmu, na "Nobelovom forumu". Tamo sam predsedavao, u Karolinskom institutu, na simpozijumu koji je bio posvećen čoveku koji je slavio neki jubilej i koji je član "Nobelovog komiteta". Taj čovek je bio ovde u petak, zajedno s nama, raspravljao stručne probleme. Ove jeseni sam bio i u Italiji da držim predavanja. To mi je već treći put da idem po pozivu da držim predavanja. Je l' vi to meni govorite da sam ostavio struku i da sam nestručan? Zašto to govorite? Kome ste to uputili – ostavio struku, priča na dugme? Ostavite te kvalifikacije, molim vas, ubuduće. Nemojte to da radite. Nema potrebe. Mi tako vas ne kvalifikujemo. Mi pričamo o rezultatima politike koja se ostvaruje. Vas cenimo kao izuzetnog stručnjaka i to smo sto puta kazali i podvukli. To je ono što je istina. Ali, mi sad pričamo o rezultatima, konkretnim ciframa i brojkama. Nemojte taj nivo rasprave da vodimo. Hvala.
Iskorišćeno je dva minuta i 30 sekundi vremena poslaničke grupe. Reč ima ministar Tomica Milosavljević.
Eto kako možemo da se saglasimo. Potpuno sam za takav ton, koji je konstruktivan, koji unosi akademski duh u parlament i koji se bori za propis koji reguliše Srpsko lekarsko društvo. Hvala vam.
Iskorišćeno je 10 sekundi vremena koje je na raspolaganju. Reč ima narodni poslanik Milan Dimitrijević.
Dakle, reći ću još par rečenica i više se neću javljati po ovom zakonu. Gospodine ministre, u pravu ste što se tiče upravnog nadzora. Moja je greška. Verovatno je lapsus. Ima druga stvar. Ako je nešto od početka pogrešno postavljeno, a vi imate jasan signal da Skupština nije bila regularna, pa posle toga imate pečat za koji Ministarstvo državne uprave i lokalne samouprave kaže da nikad nije izdalo, u početku, zar to nije dovoljan signal da se uvede upravni nadzor? Zar to nije dovoljno da se vidi da se nešto događa mimo propisanih zakona? Tad je trebalo da reagujete, na početku. Da ste tad reagovali, ne bismo došli u ovu situaciju. Upravo to vam govorim – niste hteli ili niste umeli da reagujete. Zato smo došli u ćorsokak i zato imamo sada izmene Zakona o komorama. Tu je problem. Nečinjenje. Nerad.
Iskorišćeno je minut i 10 sekundi vremena poslaničke grupe. Reč ima ministar.
U Zakonu o komorama ne postoji instrument, osim upravnog nadzora, kojim možete delovati na komoru. Njoj je dato ogromno poverenje. Ono što hoću da kažem je sledeće. Ukoliko ne ispravimo, ne samo zakon, ukoliko ne ispravimo svoju praksu, neko će jednom postaviti pitanje u ovom parlamentu – da li oni uopšte zaslužuju toliko poverenje da im se javno ovlašćenje poveri, kao nezavisna institucija? Možda će neko ovde predlagati i više mehanizama uplitanja države i kontrole. To, naravno, nije dobro. Niti za komore, niti za profesiju i to generalno nije dobro za građane Srbije, zato što komore u svojoj suštini imaju samoregulaciju struke. Ovo pitanje nije suštinsko. Ono je tehničko. Stomatološka komora i njeni članovi su izabrali svoje organe, saglasno zakonu, i data im je sloboda da ih izaberu. Niko na njih nije vršio nikakav uticaj prilikom izbora. Kako su se međusobno izabrali, tako su funkcionisali, dok im je trajao mandat. Očigledno je da nema dovoljno odgovornosti u ljudima koji su birani na veoma odgovorne funkcije, koji ne razumeju da su obesmišljavanjem svoje funkcije time što nisu raspisali i sproveli izbore, uprkos jasnom nalazu upravnog nadzora, uprkos savetima, uprkos razgovorima, uprkos konsultacijama koje su vršene i centralno sa organima komore i sa pojedinim ograncima komore. Instrument za dalji uticaj ne postoji i ovaj član zakona je uvođenje tog instrumenta. Ako ne izvršite izbor u zakonitom roku, onda će se ponoviti procedura kao kod formiranja komore. Formiraće se odbor, kao na početku. On će sprovesti izbore. Ako ni to ne uradite, onda će se imenovati vršilac dužnosti koji će biti zadužen da sprovede izbore. Ako i to ne uradite, onda ćete imati ozbiljnog posla sa kršenjem propisa. To je ono što se ovde uvodi. Uvodimo alatku, instrument za rešenje problema, zbog toga što je u pitanju javni interes. Ne zbog toga što je u pitanju – hajde da postoji komora koja naplaćuje članarinu i koja ko zna šta radi, nego zato što je javni interes oduzimanja licence, davanja licence, kontinuirana edukacija. Javni je interes da komore osiguraju svoje članove za slučaj neželjenog ishoda lečenja. Javni je interes da budu glavne u odnosu doktor – pacijent. To nije posao za ministra. To nije posao za državu. To je posao za profesiju. U praznom prostoru to mora da obavlja i ministar i Srpsko lekarsko društvo i udruženja, ali suštinski je to posao za nezavisnu stručnu instituciju koja je samoregulacija profesije.
Tri minuta je iskorišćeno vremena. Da li još neko želi reč? Ako ne, na član 1. amandman je podnela grupa od 22 narodna poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Mileta Poskurica.
Nastavljamo se na priču o komorama. Zaista smo večeras otišli u tu široku i već odrađenu načelnu raspravu u svim gradovima i svim fakultetima, tu smo gde smo. Komore govore o tome da im se ministar meša, ministar ih brani vatreno. Vatrenije nego kada je Zakon o komorama donošen. Reklo bi se najbolji prijatelj i najveći saradnik i lekara i komora. Svi mi i građani Srbije govorimo da nešto ima trulo u državi Danskoj u pogledu ministrovanja osam ili 10 godina, u pogledu problema s kojima se srećemo. Sam ministar govori da iduće godine čeka veliki problem one koji neće imati mogućnosti da se leče, neće biti zdravstveno osigurani i da će takvih biti još više. Mnoge znam koji nisu mogli da odrade terapiju zračenjem jer nisu imali zdravstveno osiguranje. Raznim marifetlucima fonda činio im se ustupak da pokušaju lečenje međutim nisu stigli ni da se operišu, ni da odrade mnogo toga. Dakle, ništa nije toliko bajno. Bajne količine novca su otišle. Za osam godina mandata moglo je mnogo više. Mnogi upiti ne bi trebalo da se postave. Šta hoćemo sada? Zašto govorim ovo? Komora bi trebalo da se stara, ubi nas ministar pričom da se stara o interesu lekara. Ne vidim to. O kapitaciji ćuti, nijednog lekara u zaštitu uzela nije. Čuvaju oni sebe, čuvaju svoje prihode, apanaže koje nama mesečno uzimaju. Ogromne pare naš ministar nije izvestio. Svakog februara treba da dobije finansijski plan, izveštaj upravnog nadzora. Moguće je da na Odboru za zdravlje to donosi, izveštaj, ali nama ovde to ne prezentira predsednik Odbora. Gde su pare? Kuda idu? Ko je povukao još štetu ako je negde u struci pogrešio? Komora čeka da bude osuđen od suda lekar, pa da mu i ona uzme licencu i da vidi kako da se ravna. Po svim novinama, novinskim zapisima i člancima kada se čita deluje da su oni u neprekidnom ratu i u neprekidnoj raspravi. Komora stomatologa treba da brine i o stanju svojih lekara, o stanju zdravlja bolesnika. Zakon je uredio da dete do 18 godina ima pravo na besplatno lečenje. Šta će ako je to gimnazijalče koje je 18 godina napunilo u junu, dalje neće moći, do kraja školske godine, u maju ili u januaru neće moći da se leči? Ni student neće moći. Moraće da plaća. Kakva je to anomalija? Po Zakonu o zdravstvenoj zaštiti rekli smo da i redovni studenti mogu da se leče džabe itd. Zašto ne može i stomatološka zaštita, jer se time ne bi pomoglo mnogim stomatolozima da ne budu u nekom aranžmanu, gde ih je većina otišlo u privatno praksu, diktiraju cene. Kako će fondovi sklopiti ugovore? Šta smo uradili? Pita li se komora? Da li komora daje mišljenje o tome šta smo mi to sada sa ovim postigli samo zato što u Zakonu o lokalnoj samoupravi piše da se decentralizuje primarna zdravstvena zaštita, moramo da izginemo i da damo tri godine da neko preuzme. Pa, ne može. Opština u Kniću ne može da preuzme. Promenimo negde u zakonu. Šta to znači decentralizacija na primarnom nivou? Šta će to bolje lekar koji se bavi po definiciji primarno time da zna ako je izdvojen u svome lokalu ili regionu? Ima koristi lokalna samouprava - postavlja direktora, a kada treba da plati zapošljava na telefonski imenik, hoćete u Kragujevcu, pitajte imena, znate ko su direktori, vaši su, uostalom. Proveravajte, meni ne pada na pamet da proveravam, znam te ljude lično, a znate vi mnogo više nego ja. Dakle, ne može se govoriti da nema partijske prebojenosti u prijemu. Ako je nešto problem, menjajte i to. Držala je država centralno. Da li ima nešto važnije od primarne zdravstvene zaštite? Batut se ubi da provede mere primarne zdravstvene zaštite, da pošalje transmisione ideje, metode, projekte, a onda to stavite u lokalnu samoupravu, pa koliko ko ima para, toliko i može. Jeste li ste vi to opremili? Ta oprema će isteći, i garantni rok, i vreme i pregoreće ponovo. Šta rade upravni odbori? Uvode participaciju. Sada je na nivou lokalne samouprave direktor njihov, njihov upravni odbor i pacijenti plaćaju i krvne slike, i urine i preglede, nestandardni pregled interniste. Pa gde ćete ga, u sekundarnu, u tercijarnu zaštitu? Ko će to da plati? Kada da dođe na red? Obesmišljavali ste donošenjem zakona i tu ideju decentralizacije i stavili ste ljudima na teret da plaćaju gde god se za bravu uhvate. Promenite onda otpočetka, gde god ste stavili da decentralizacija zdravstva ne valja, promenite to ili dajte da radi kako kome odgovara, neka Beograd drži sve što može. Uostalom to je i temelj i koncept te političke doktrine o regionalizaciji, taj Beograd koji ima više nego svi drugi, a govorite o tome vi koji ste osam ili 10 godina bili u vlasti i mogli da sprečite tu tzv. beogradizaciju Srbije. Sada opet što se tičekomore, jer komora predlaže zakonska rešenja, komora brine o lekarima, ministar ne može da se meša, komora je savetodavna, isto maltene kao nacionalni savet. Samo sabira licence. To sada zna da sabere i dete u osnovnoj školi, nije to loše plaćen posao. Kada pogledamo član 27b, i kada pogledamo stav 2, u tom stavu piše, prosto deluje da je koliziji sa članom 8. i sa članom 9: usudi li se neki direktor da raspiše izbore, jer verovatno neće dobiti mandat, a to sve ima nekog interesa, bude i u drugom mandatu i tako nekako napravi problem i ministar mu imenuje odbor, odbor ne sprovede izbore, kao što piše u članu 8. i 9, međutim u članu 2. piše da odbor ima ovlašćenje da raspisuje izbore za članove skupštine komore sve do izbora članova komore. Kojih članova komore? Oni se ne biraju, oni postaju članovi kada diplomiraju i odnesu papire. Kako se postaje član komore? Ne razumem, šta ih bira odbor članove komore? "I konstituisanja skupštine komore u skladu sa ovim zakonom". Toje to. Znači, taj bi odborpo stavu 2. neprekidno sprovodio izbore po definisanim terminima i rokovima koje ste dali. Međutim, u članu 27b vi kažete – ako se i posle dva uzastopno sprovedena postupka raspisivanja izbora za članove skupštine komore, već tu preciznije govorite koje članove itd, ne izvrši izbor, onda će komora da imenuje privremene i ti privremeni će da nastave da biraju. Nemoguće je da ostane stav 2. jer odbor bira neprekidno. Ako razumem dobro, doduše možda sam kao i vi amater pravnik, ako ste potegli tu priču, ko sluša, sami ste na granici struke i politike ili više ste u jednoj strani, kao i ja, ali dobro, pa pravno tumačenje člana 27v, je u koliziji sa stavom dva člana 27b. Zato mislim da bi trebalo to ispraviti. To je tehnička ispravka. Dakle, ovo ne negira koncept vaš da zavedete red tamo gde ste red izgubili zbog nekog nepoštovanja lekarske fele ili stomatološke fele prema ministru, prema osećaju odgovornosti. Više liči na komoru privatnika nego na komoru koja brani društveni interes. To je sada tako kako je, verovatno će i to sazreti, biće nove izmene zakona pa ćemo vidite šta će od toga ispasti. Ovo sam zamislio kao pravnu redakciju teksta. Tako sam zamislio abnormalnost ovog stava. Ako grešim objasnite mi drugačije nego u obrazloženju u kome ste mi prepričali sve ove članove. To prepričano mi ne treba. Razumem i kako je napisano. Hvala.
Iskorišćeno je pet minuta i 30 sekundi vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. Reč ima ministar Tomica Milosavljević.
Da li je moglo da se uradi više od 2002. godine do danas? Sigurno je da je moglo. Pošto ovo nije predmet rasprave, ali se povezuje na neki način stalno sa amandmanima i sa članovima, to sumiram u dve rečenice. Kada sam položio zakletvu pred vama, ne doduše pred vama lično, ali nekih od vas je bilo tada u parlamentu, 2002. godine u junu, kada sam na poziv gospodina Zorana Đinđića, jednog od najvrednijih ljudi u modernoj srpskoj istoriji, koji je, nažalost, mučki ubijen, prihvatio da kao doktor i profesor dam što više mogu za svoju struku i građane radeći na ovom mestu, zdravstveni sistem bio je na kolenima. Odgovorio sam tada novinarima, ništa ne obećavam, radiću najbolje što mogu da pokušam da vratim dostojanstvo i pacijentima i doktorima. To me rukovodi sve vreme i mislim da decembra 2010. godine teško da će ko od kolega moći da kaže da zdravstveni sistem je danas ponovo na kolenima. Nije, on je na svojim nogama. Na rečenicu da Beograd drži sve što može, hajdemo sada malo na Knić i na Kragujevac. U Kragujevcu je zračeno te godine kada sam postao ministar nula pacijenata, niko nije zračen, iz jednostavnog razloga nije bilo ničeg potrebnog da bi se ljudi zračili. Danas postoji moderna onkologija. Kragujevac ima dve postelje za lečenje, zračenje tumora štitaste žlezde, kao i Sremska Kamenica, a Beograd nema, nego su to kapaciteti Republike Srbije i pacijenti iz Beograda putuju ili u Kragujevac ili u Kamenicu. Zašto? Zato što je tako racionalno, jer taman ima kapaciteta da se te četiri postelje iskoriste na najbolji mogući način. Kragujevački klinički centar tada nije bio klinički centar, ne samo po nazivu. Nije imao čime da uredi neke stvari koje je morao da radi čak i kao opšta bolnica. Od tada pa do danas on ima modernu magnetnu rezonancu, moderan multislajsni skener, angeografski kapacitet u kome mladi kolega radi intervencije na neurizmama krvnih sudova mozga u Srbiji i ima odlične rezultate. Nuklearna medicina u ovom trenutku radi procedure koje se ne rade ni u Beogradu, ni u Kamenici, ni u Nišu i zbog toga sam ponosan. Nadam se da večeras neko iz Kragujevca gleda i sluša šta vi kažete i šta ja kažem, vi koji dolazite iz te kuće kao zaposleni sa mnogo iskustva i ja koji dolazim kao vaš kolega iz jedne druge kuće takođe sa dosta iskustva. O tome bismo mogli jako mnogo da pričamo. Kragujevac u ovoj godini 2011, kao i Beograd, i Niš i Novi Sad, ulazi u proces završetka kliničkog centra. Sazidaćemo potpuno novu zgradu za grudnu hirurgiju koja će biti preko puta hirurgije i ono što deluje neverovatno postaće potpuna realnost i dobro je da je tako. Ne postoji nijedno od tih malih mesta koje zaboravljeno i Ministarstvo zdravlja, ako nešto može da mu se prizna za sve ove godine, to je da nije zaboravilo nikoga od severa do juga, od istoka do zapada. Čak sam doživljavao da me opozicioni poslanici u pauzama pozovu da razgovaraju sa mnom i da me pitaju za svoje kuće, za dom zdravlja, za ambulantu, za bolnicu, i kao što dobro znate uvek smo konstruktivno razgovarali u skladu sa planovima i ciljevima. Ponavljam, komore su autonomne, nezavisne. Nema mnogo značaja da li je neko u Stomatološkoj komori poštovao ministra. Oni su time pokazali nepoštovanje svoje struke. Izabrani funkcioneri dozvolili su da im istekne mandat, da ne raspišu izbore i zbog toga predlažemo da se uvede mehanizam kojim će se sprečiti u budućnosti takvo ponašanje, odnosno naći alternativno rešenje da se insistira na tome da komora poštuje ono što je dala država, vi ovde kao predstavnici narodne volje, a to je javno ovlašćenje koje je važno.
Iskorišćeno je četiri minuta vremena na raspolaganju. Reč ima narodni poslanik Mileta Poskurica.
Gospodine ministre, prvo lice jednine, drugo lice množine, uobičajeni manir vaše političke grupacije i na skupštinama lokalnim, kragujevačkim, knićanskim, ali ne znamo. To vidim večeras i u Skupštini. Šta ste vi to, jeste li vaš kapital koji je enormno veliki da može da kupi pola klinika po Beogradu uložili da Kragujevac dobije magnetnu rezonancu? Znate li zašto me najviše zovu? Da im nađem mesto da legnu da se zrače, da im nađem mesto da urade hiruršku intervenciju za kuk, za ovo ili ono, za ono što celoj Srbiji nedostaje. Kada sam govorio beogradizacija rekao sam neka to radi Beograd što može na nivou primarne. Neka pokupi sve domove zdravlja i svima da plate i neka im da dvostruke ako to tako može, ali znam da će u Kniću to biti teško. Sve je puno i klima uređaja. Vrlo dobro znam kako izgledaju. Sve to još jednako drže na okupu. Doći će vreme kada neće moći lokalna samouprava da ima grejanje u Kniću u školama, a kamoli da obezbedi repromaterijal za laboratoriju. Moraju da plate 800 dinara za laboratorijsku analizu. Moraju da plate nestandardnu uslugu da ih pregleda internista, moraju da plate spirometriju. Svuda. Nemoguće da to ne znate. Znamo da paket usluga plaća RZZO. To neće otići u uslugu koju će platiti, jer to ste unapred u zakonu denivelirali, sklonili koje struke treba da budu a koje ne u sastavu doma zdravlja primarne. Držite tu primarnu pod republičkom šapom. Sekundarne držimo. Tercijarne držimo. Kragujevac je tercijarna. Da li je mogao da postane klinički centar da je imao fakultet? Trebala mu je i oprema. Sami donosite standarde, papirologiju čudovišnu. Ne možete da imate i profesore i zvanje, a da nemate aparaturu na kojoj će da rade. Ne ide jedno s drugim. Da li da shvatimo kao vaš lični dar, kao dar vaše partije. Ne razumem – zašto mi smo dali. Dali ste jer je to vaša dužnost, jer imate dužnost kontrolisanog trošenja para dobijenih ili pozajmljenih za celu Srbiju srazmerno potrebama. Ne mislim da ćete praviti fakultet u Vrnjačkoj Banji i tercijarni klinički centar. Kragujevcu to sleduje i zašto sada da vam neko bude zahvalan. Zašto bi vam kolege bile zahvalne. Zabranili ste im da puše, jurite i kažnjavate. Zašto su vam specijalno zahvalne kolege? Visoke im plate? Izabrali ste krug lekara ko deli s kim u fondu. Napravili ste situaciju u kojoj neko može da ima dve ili tri plate. Naravno da interventni kardiolozi to imaju i rade odgovoran posao, ali ne može uredbom i dogovorom sa fondom. Rade bez kardiohirurga. Zlate li koji je to rizik? Koji evropski standard to daje. Nemojte tako. Pustite to. Nećemo oko toga. Ima šupljina u vašem vladanju osam godina. Morate to shvatiti, i nedorečenosti, i nije to osam meseci. To je osam godina. Ne znam kada ste polagali zakletvu, ali govorite o 2002. godini tako, a hvalite Đinđića. Zašto ste to rekli? Hoćete da kažete da je valjao Đinđić, a ministar koga je on izabrao za zdravlje nije valjao. Nula se zračilo. Nemamo ambiciju da donosimo. Da se nula zračilo 2002. godine opet je vaša sramota. Nije moja.
Tri minuta i 25 sekundi iskorišćeno vremena ovlašćenog predstavnika. Ministar Tomica Milosavljević.
Dame i gospodo, sve što sam rekao su odgovori na tvrdnju – Beograd da drži sve što može. To je neistina. Pokušao sam da vam govorim o tome šta je u Ministarstvu zdravlja urađeno na dobrobit između ostalog građana Kragujevca i Šumadije i pobrojao samo činjenice. Mnogo bolje od nas ovde tumačiće to građani Kragujevca i Šumadije koji nas sad slušaju.
Iskorišćeno je 25 sekundi vremena na raspolaganju. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podnela narodna poslanica Milica Vojić Marković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podnela narodna poslanica Donka Banović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Milan Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Milan Dimitrijević, koji je povukao amandman. Taj amandman prestaje da bude predmet rasprave u pojedinostima. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres o svim amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, u pojedinostima i u celini. Prelazimo na 4. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O PSIHOAKTIVNIM KONTROLISANIM SUPSTANCAMA (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Gordana Paunović Milosavljević, Dušanka Plećević, Milica Vojić Marković, Milan Dimitrijević, Donka Banović, Nikola Lazić, Vjerica Radeta, Slađan Mijaljević, Tomislav Nikolić, Jorgovanka Tabaković, Zoran Antić, Veroljub Arsić, Zoran Babić, Igor Bečić, Jelena Budimirović, Božidar Delić, Stefan Zankov, Oto Kišmarton, Milan Knežević, Saša Maksimović, Zoran Mašić, Predrag Mijatović, Ljiljana Miladinović, Borislav Pelević, Mileta Poskurica, Gojko Radić, Mićo Rogović, Vučeta Tošković, Dragan Čolić, Dragan Šormaz, Aleksandra Janković, Paja Momčilo, Sreto Perić, Zoran Krasić, Aleksandar Martinović, Milorad Krstin, Momir Marković, Boris Aleksić i Dejan Mirović. Primili ste izveštaj Odbora za zdravlje i porodicu i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Paunović Milosavljević. Da li neko želi reč? (Da.)
Jedan od najvećih nedostataka u Srbiji je to što ne postoji sistemski zakon koji bi se bavio prevencijom i zloupotrebom psihoaktivnih kontrolisanih supstanci, kao i to da je veliki broj nevladinih organizacija i privatne prakse stvorio tzv. zakon džungle koji odgovara onima koji iskorišćavaju porodice u krajnjoj nuždi. Kada se pojavio zakon o psihoaktivnim kontrolisanim supstancama poslanici SRS smatrali su da je takav zakon potreban i neophodan ovoj državi i da će rešiti jedan od veoma bitnih i važnih problema, problema naročito mlade populacije. Međutim, kada smo pročitali i dobro proučili ovaj zakon shvatili smo da se on uglavnom odnosi na uslove za proizvodnju i promet psihoaktivnih kontrolisanih supstanci. Nešto nam je bilo nejasno tu i zbog toga smo i podneli ove amandmane. Nejasno nam je bilo iz dva razloga. Prvo, što ste u prvom članu naveli na šta se odnosi ovaj član, na promet, proizvodnju, izvoz, uvoz, tranzit psihoaktivnih kontrolisanih supstanci, a na kraju rečenice ste naveli i druga pitanja iz oblasti značajnih za zaštitu života i zdravlja ljudi. To ste naveli u obrazloženju i u članu 1. Međutim, mi smo dalje gledali zakon i videli smo da ovaj zakon ima 117 članova, da od toga ima 15 poglavlja i da ste dva poglavlja posvetili prevenciji i lečenju ovih bolesti, što je sasvim kontradiktorno sa ovim obrazloženjem i odbijanjem ovog našeg amandmana. Vi ste, kažem, između ostalog u obrazloženju naveli, da se amandman ne prihvata iz razloga što se ovim zakonom uređuju uslovi za proizvodnju, promet, izvoz, uvoz i neću dalje da navodim šta. Na kraju ste naveli i promet biljaka od kojih se mogu dobiti psihoaktivne kontrolisane supstance. Niste naveli ono što ste naveli u članu 1. Znači, niste naveli druga pitanja iz oblasti značajna za život, za zaštitu životinja i zdravlja ljudi. Zatim, dalje u obrazloženju vi navodite da je zakonom samo dat pravni osnov da se podzakonskim aktom uredi oblast načina i uslova za primenu psihoaktivnih kontrolisanih supstanci u zdravstvenim ustanovama i privatnoj praksi za lečenje bolesti zavisnosti, kao i načini i uslovi za primenu psihoaktivnih kontrolisanih supstanci, uključujući i simptomatsko lečenje, odnosno terapijske postupke intervencije. Zašto vam je onda bilo potrebno da u ovaj zakon ubacujete, evo, sada poglavlje 7 – Zdravstvena zaštita ljudi, član 64? Onda, ono što je jako važno, da li su to podzakonski akti ili članovi zakona? Član 66. odnosi se na referentne zdravstvene ustanove, koje je jedno veoma važno pitanje da se zna u Beogradu ko se čime bavi. U Srbiji, prvenstveno, pošto je najveći broj ovih ustanova uglavnom u Beogradu. Zatim, član 65. propisivanje psihoaktivnih kontrolisanih supstanci. To je jasno član zakona, to nije podzakonski akt. Navodite da se članom 70. reguliše smanjenje potražnje psihoaktivnih kontrolisanih supstanci. Članom 71. navodite programske aktivnosti u oblasti psihoaktivnih kontrolisanih supstanci. Član 73. navodite Institut i Zavode za javno zdravlje. To su sve članovi zakona. Ne znam zbog čega ste ovde, mogli ste jednostavno da kažete - ne želimo da prihvatimo taj član amandmana iz ovog ili onog razloga, ali ovo što ste naveli prosto ne stoji kao istina. To želimo da kažemo građanima Srbije. S druge strane, vi od 2009. godine i dalje u Srbiji, još dok se ovaj zakon ne donese, postoje mnogobrojni zakoni jer ovo pitanje psihoaktivnih kontrolisanih supstanci nije pitanje koje se samo tiče Ministarstva zdravlja. U ovom članu zakona se vidi da o ovim psihoaktivnim kontrolisanim supstancama, to ste naročito u onom delu gde se odnosi na komisije, naveli da mogu da učestvuju i ostala nadležna ministarstva i da mogu da učestvuju i razni drugi stručnjaci. Znači, da je to jedan multidimenzionalni problem koji ne može da reši samo Ministarstvo zdravlja. Po ovom Predlogu zakona i po ovome što ste u obrazloženju napisali, najmanje ovim zakonom treba da se bavi Ministarstvo zdravlja. Ono se ne bavi ni gajenjem, ni izvozom, ni tranzitom, ni uvozom psihoaktivnih kontrolisanih supstanci. Ono što je problem, to je da ste ovim zakonom hteli nešto da uradite, međutim niste, bez obzira što je zakon preopširan, niste pre toga doneli jedan krovni zakon, zakon o mentalnom zdravlju, koji već obećavate više od sedam-osam godina, iz kojeg bi možda proistekao i jedan ovakav zakon o psihoaktivnim kontrolisanim supstancama, ali koji se tiče lečenja i prevencije. Ovo je primarno i ovo je isto važno. Ne mogu da kažem da nije važno. Ovo sve treba regulisati. Možda je ovo neka početna tačka, ali nije trebalo da mešate, da ne kažem sada, babe i žabe. U ovom zakonu ste stavili i prevenciju, lečenje, rehabilitaciju, institute za mentalno zdravlje, institute koji se bave javnim zdravljem. Vi i sada imate strategiju, pored zakona, koja se bavi opojnim drogama. Imate i akcioni plan iz 2009. godine koji se bavi time. Međutim, kakvi su rezultati? To svi znate. Sada vas pitam – da li znate koliko ima zavisnika u Beogradu od droge? Kažete da ste dobili neku nagradu, ne znam za koju akciju – moje ne važi ne znam kako. Međutim, bez obzira na sve te akcije rezultati, bar što se tiče neke opšte populacije, jako su nezadovoljavajući. Neću da kažem loši, ali su nezadovoljavajući u odnosu na to koliko ističete da radite. Takođe bih želela da kažem da ono što je jako važno, to je da se definišu te referentne zdravstvene ustanove koje treba da se time bave, to sigurno u nekom narednom zakonu. Međutim, pošto je problem multidisciplinaran, ne mogu sigurno da se samo te referentne zdravstvene ustanove bave ovim problemom psihoaktivnih kontrolisanih supstanci. Time moraju da se bave i druge zdravstvene ustanove, psihijatrijske, koje imaju dodirnih tačaka sa ovim problemom. Smatram da smo predložili ovaj amandman baš zbog toga da bi zakon bio dorečeniji, jer s jedne strane imate u zakonu prevenciju, a s druge strane, vi negirate da ste to hteli da predložite. Smatramo da je ovaj amandman trebalo da prihvatite.
Iskorišćeno vreme ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe je šest minuta i 25 sekundi. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podnela narodna poslanica Dušanka Plećević. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite.
Član 3. objašnjava značenje izraza koji se koriste u predlogu ovog zakona. U tom članu nije objašnjeno značenje reči "prekursor" koji se pominje u ovom zakonu. Mojim amandmanom u članu 3. stav 1. posle tačke 13. dodaje se tačka 14. koja glasi: "prekursor je supstanca koja se koristi za nedozvoljenu proizvodnju opojnih droga i psihoaktivnih supstanci, osim lekova i drugih preparata koji sadrže supstance koje su takvo jedinjenje da se ne mogu lako, jednostavno, ekonomično i na isplativ način preraditi i upotrebiti." Ovo je definicija iz prethodnog zakona koji je donet 2005. godine. Očigledno je da je "prekursor" svaka supstanca, prirodna ili veštačka, koja se može upotrebiti za proizvodnju droge. Reč "prekursor" koristite kao sinonim u zakonu za reč "psihoaktivna kontrolisana supstanca". Na primer u članu 26. stav 1. tačka 2), u kojoj između ostalog kažete da se dozvola za proizvodnju, odnosno promet psihoaktivne kontrolisane supstance izdaje pravnom licu kome nije izrečena pravosnažna presuda za privredni prestup za delo iz oblasti psihoaktivnih kontrolisanih supstanci, odnosno "prekursora". Znači, tu je upotrebljena reč kao sinonim zapsihoaktivne kontrolisane supstance. Opet, u delu u kojem govorite o razlozima za donošenje ovog zakona kažete – u RS otkrivene su četiri velike ilegalne laboratorije sa proizvodnjom sintetičkih droga u 2007. i 2008. godini. Tom prilikom je zaplenjena oprema za ilegalnu proizvodnju droga i velika količina psihoaktivnih kontrolisanih supstanci i "prekursora". Znači, ovde reč "prekursor" ima neko drugo značenje. Pošto je reč "prekursor" manje poznata u javnosti od nekih drugih reči koje ste objasnili u ovom članu, na primer reči "izvoz i uvoz" koje su svima poznate i ne verujem da ovde ima neko ko ne zna šta znače reči "izvoz i uvoz", ali niste pri tome objasnili i ovu reč koja se pojavljuje u zakonu. Zato sam podnela ovaj amandman da bi se izbegla nedoumica oko značenja reči"prekursor", tako da je predložen amandman u cilju poboljšanja teksta zakona.
Iskorišćeno vreme poslaničke grupe je 15 sekundi. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić Marković i Milan Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović i Nikola Lazić. Da li neko želi reč? (Da.) Narodna poslanica Donka Banović.
Član 4. govori o komisiji za psihoaktivne kontrolisane supstance, čije je formiranje predviđeno ovim predlogom zakona i tu je predlagač naveo ko sve ulazi u sastav ili predstavnici kojih ministarstava će ući u sastav ove komisije. Mi smo ovim amandmanom predložili da u sastav komisije, odnosno u njegovom radu učestvuje zamenik zaštitnika građanina, koji je zadužen za zaštitu prava deteta. U obrazloženju zašto je odbijen, predlagač kaže da se amandman ne prihvata iz razloga što će komisiju činiti predstavnici onih ministarstva, kao državnih organa, koji u svojoj nadležnosti imaju uređivanje, odnosno praćenje, odnosno nadzor u oblastima vezanim za prevenciju, rehabilitaciju, smanjivanje dostupnosti, socijalne inkluzije i drugih oblasti koje su u neposrednoj vezi sa psihoaktivnim kontrolisanim supstancama. Pored toga, članovi komisije biće eksperti za određene oblasti itd. Pročitaću iz Zakona o zaštitniku građana nekoliko stvari, da se Zakonom o zaštitniku građana ustanovljava zaštitnik građana kao nezavisni državni organ koji štiti prava građana. On se stara o zaštiti i unapređenju ljudskih i manjinskih sloboda i prava. U toj instituciji postoji zamenik koji se isključivo bavi zaštitom prava deteta. Neću sada napamet navoditi rezultate različitih anketa koje pokazuju da su psihoaktivne supstance, odnosno droge, kontrolisane i nekontrolisane, nažalost, i te kako prisutne u školama, čak imate i određeni procenat učenika, odnosno dece u osnovnim školama, koji govore o tome da dolaze u kontakt sa psihoaktivnim supstancama, a o srednjim školama da i ne govorim. Tako da je jedno od osnovnih prava dece, a po definiciji UN dete je od nula pa do 18 godina, znači, osnovno ljudsko pravo svakog deteta je da živi i raste u društvu, pre svega, gde neće imati dostup psihoaktivnim supstancama. Dakle, prirodno je da u ovoj komisiji, koja će o mnogim stvarima odlučivati, gde će se između ostalog definisati i prevencija i mere prevencije itd, potpuno je prirodno i normalno da u toj komisiji bude i predstavnik Zaštitnika građana, koji je zadužen za zaštitu prava deteta. Meni zaista nije jasno zašto ste vi ovaj amandman odbili, s tim što vam je i obrazloženje veoma nemušto i neubedljivo.
Iskorišćen je jedan minut vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podnela narodni poslanica Gordana Paunović Milosavljević. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite.
Ovo je takođe amandman za koji mi mislimo da je predlagač pogrešio kada ga nije prihvatio. Naime, član 4, kao što je koleginica rekla, govori o Komisiji za psihoaktivne kontrolisane supstance, koje imenuje Vlada radi usklađivanja stručnih stavova u oblasti psihoaktivnih kontrolisanih supstanci i davanja stručnog mišljenja, a što je predviđeno i strategijom za borbu protiv droga u Republici Srbiji, za period od 2009. do 2013. godine. Inače, predviđeno je da ovu komisiju čine predstavnici ministarstava, znači deset ministarstava, kao istaknuti stručnjaci u oblasti psihoaktivnih kontrolisanih supstanci. Mi smo predložili novi stav da ima najviše tri stručnjaka. Vlada Republike Srbije je odbila ovaj amandman, sa obrazloženjem da se amandman ne prihvata iz razloga što bi ograničenje na samo tri istaknuta stručnjaka u oblasti psihoaktivnih kontrolisanih supstanci umanjilo mogućnost kvalitetnog obavljanja poslova komisije, odnosno zauzimanja stručnih stavova u oblasti psihoaktivnih kontrolisanih supstanci, kao i davanja stručnih mišljenja u slučajevima propisanih ovim zakonom. Ovo budi sumnju da vi znate ko će biti članovi ove komisije, a neki od tih članova ne bi zadovoljili neke preciznije kriterijume. Šta znači istaknuti stručak? Na vaš način ne znam koja je to definicija. To je termin i za svakog je relevantna stvar. Za nekog može neki stručnjak da bude stručnjak, a za drugu osobu ne mora. Zato mislimo da nije logično da odbijete ovaj amandman jer ste od 2002. godine imali više, ne mogu da kažem na stotine stručnjaka u raznim komisijama Ministarstva zdravlja, kao što su Ekspertska grupa ili Nacionalna komisija za prevenciju zloupotrebe psihoaktivnih kontrolisanih supstanci, pa zatim Nacionalna ekspertska grupa za razvoj i zaštitu zdravlja mladih, unutar kojih postoji ekspertska podgrupa za zaštitu zdravlja mladih od bolesti zavisnosti i HIV-a. Smatramo da u ovo vreme ekonomske krize, posebno u ovoj 2011. godini kada se kriza ne smiruje, sredstva koja građani izdvajaju treba racionalno da koristimo i smatramo da je ovaj broj potpuno adekvatan za davanje jednog stručnog mišljenja. Hvala.
Iskorišćen je jedan minut vremena ovlašćene predstavnice poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podnela narodna poslanica Gordana Paunović Milosavljević. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite.
Član 6. se odnosi na zabranu davanja i odlaganja psihoaktivnih kontrolisanih supstanci. Mi smo podneli amandman na stav 1, koji se menja i glasi: "Zabranjeno je davati i uzimati psihoaktivne kontrolisane supstance, osim u svrhu propisanog lečenja, u skladu sa ovim zakonom i propisima donetim za sprovođenje ovog zakona". Smatramo da je na ovaj način regulisano ne samo davanje, već i uzimanje psihoaktivnih supstanci. Vi možete nekom davati psihoaktivne supstance na različite načine i putem različitih sredstava. Znači, možete davati dobrovoljno, dragovoljno, pod pritiskom i mislim da je ovde uzimanje isto toliko bitno, a možda i važnije od toga li ćete nekom dati psihoaktivne kontrolisane supstance. Ti koji su zavisnici od psihoaktivnih kontrolisanih supstanci, oni će ih uzimati i ukoliko im neko ne daje. Na ovaj način mislim da stvarate situaciju teorije zavere. Kaže – zabranjeno je sa hranom, pićem ili na bilo koji drugi način davati psihoaktivne kontrolisane supstance, osim u svrhu propisanog lečenja u skladu sa ovim zakonom i propisima donetim za sprovođenje ovog zakona. Logično je da je zabranjeno davati psihoaktivne kontrolisane supstance, a po meni, ovo vaše obrazloženje da uzimanje psihoaktivnih supstanci nije predviđeno kao vrsta zabrane ovim zakonom, pa i krivičnim zakonom, mislim da nije logično. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podnela narodna poslanica Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 12. amandman je podnela narodna poslanica Dušanka Plećević. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite.
U članu 12. stav 1. se kaže: "Psihoaktivne kontrolisane supstance navedene u Listi 2 i Listi 4 Spiska, koriste se u naučnoistraživačke svrhe, a samo izuzetno i u terapijske svrhe, u skladu sa ovim zakonom i propisima donetim za sprovođenje ovog zakona". Amandmanom se traži izmena ovog stava, tako da on treba da glasi: "Psihoaktivne kontrolisane supstance navedene u Listi 2 i Listi 4 Spiska, koriste se u naučnoistraživačke svrhe, a u terapijske svrhe ukoliko postoje medicinske indikacije koje su u skladu sa zakonom". Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Obrazloženje za neprihvatanje glasi - Amandman se ne prihvata iz razloga što je u suprotnosti sa jedinstvenom konvencijom o opojnim drogama UN iz 1961. godine, kao i konvencijama o psihotropnim supstancama iz 1971. godine. Naime, u listi dva, kao i u listi četiri supstance koje se koriste samo u naučnoistraživačke svrhe, a izuzetno po odobrenju odgovarajuće države, mogu se koristiti i u terapijske svrhe, na primer samo je Velika Britanija za sada odobrila upotrebu heroina kao leka u završnom stadijumu malignih oboljenja. Takođe, na listi četiri nalaze se ekstazi i njegovi derivati, koji se još uvek nigde ne koriste u terapiji. Upravo ovaj amandman pojašnjava ovo što ste vi naveli u obrazloženju za neprihvatanje amandmana, zato što je amandmansko rešenje jasnije i preciznije, jer su medicinske indikacije uže definisane strogo propisanim određenim protokolima u koji mogu biti uvrštene psihoaktivne kontrolisane supstance, ali i ne moraju. Zato smo podneli ovaj amandman i zaista nam je žao što ga niste prihvatili, jer je kao rešenje bolje i preciznije.
Na član 14. amandman je podneo narodni poslanik Slađan Mijaljević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 14. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić Marković, Milan Dimitrijević i Nikola Lazić. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Milan Dimitrijević.
Treći stav ovog člana 14. govori o tome da ako se pojavi nova psihoaktivna supstanca da je onda ovlašćena laboratorija dužna da obavesti Ministarstvo za zdravlje u roku od 15 dana od dana kada je identifikovala novu psihoaktivnu supstancu. Mi smo našim amandmanom predvideli da taj rok skratimo i napisali smo u amandmanu da je ta nadležna laboratorija dužna da to uradi odmah, a najkasnije u roku od pet dana. Dakle, mi smo hteli da neki način ovaj zakon poboljšamo. Vrlo je interesantno šta smo mi dobili kao odgovor Vlade. Ja sam ga pažljivo čitao i verujte mi, za sve ovo vreme, dok traje rasprava, nisam uspeo da razumem šta je Vlada meni odgovorila. Dakle, amandman narodnih poslanika Donke Banović, Milice Vojić Marković, Milana Dimitrijevića i Nikole Lazića glasi: u članu 14. stav 3. reči – u roku od 15 dana menjaju se rečima – odmah, a najkasnije u roku od pet dana. Obrazloženje – amandman se ne prihvata iz razloga za nerprihvatanje amandmana na član 14. stav 3. koji su podneli ovi narodni poslanici. Da li ovo neko normalan može da razume? Šta ste vi meni odgovorili? Zašto niste moj amandman prihvatili? Niste ga prihvatili, zato što su taj amandman podneli isti poslanici ili kako da to shvatimo? Mogu da shvatim samo na jedan način, da vi ovo niste uopšte pročitali i da ste onako redom odgovarali kako je kome palo na pamet. Kako čitate takvi su vam i zakoni.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 14. amandman je podnela grupa od 22 narodna poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Reč ima narodni poslanik Zoran Antić.
Dame i gospodo narodni poslanici, član 14. ovlašćena laboratorija, ono što je stav SNS kada je podnosila ovaj amandman, to je činjenica da mi u članu 4. pominjemo komisiju za kontrolisanje psihoaktivnih supstanci i da je ta komisija poprilično stručno postavljena i da se tu nalaze profesionalci, da se nalaze ljudi koji se bave socijalnom politikom, prosvetom, zdravstvom, omladinom, sportom, kulturom, jedno telo koje je zamišljeno da ima ozbiljne stručne ingerencije i koje treba da daje stručno mišljenje, da usklađuje stručne stavove. Nema razloga da, kada su u pitanju uslovi za obavljanje delatnosti ove ovlašćene laboratorije koja treba da identifikuje i nove psihoaktivne supstance, ta komisija ne daje svoje mišljenje. Ono što je možda zasmetalo Vladi, Ministarstvu, ono što u amandmanu SNS stoji da na predlog komisije ministar daje dozvolu za obavljanje delatnosti. Što se nas tiče, moglo je umesto predloga, da stoji i mišljenje, mogao je Odbor da reaguje i da Komisiji da veće ingerencije, jer sama komisija, tretirana samo jednim članom, ima dosta uopštene ingerencije, a zanimljivo je da u dva stava tog člana imate regulisano finansiranje te komisije, mogućnost da se iz budžeta finansira ta komisija, pa bi trebalo malo više povesti računa o tome koje će poslove da obavlja ta komisija, a jedan od poslova koje sasvim sigurno može da obavlja to su ovi poslovi koji se odnose na ovlašćenu laboratoriju. Isto tako mogli bismo da zamerimo kao poslanička grupa, dozvolu za ovlašćenu laboratoriju izdaje ministar, a ne ministarstvo, jer ako se pozivate na nedorečenost, činjenica je da ministar nije organ državne uprave, već da je to ministarstvo i da ste u tom smislu isto tako mogli da reagujete i ispravite u Zakonu o državnoj upravi.
Na član 15. amandman je podneo narodni poslanik Milan Knežević. Reč ima narodni poslanik Mileta Poskurica.
Prijavio sam se da nastavim onaj amandman, niste videli, ali svejedno, trošim isto vreme. Uopšte nedorečenost oko člana 4, a što reguliše Komisiju, gde se ne zna ni koliko ljudi, ni koji mandat, ni kako je organizovana, ni ko donosi radna akta, i to će biti ono sa čim ćemo se sresti sa ovim zakonom o komorama, a uskoro ćemo ovaj zakon popravljati, jer to tamo ništa nije rešeno. Ona je ovlaš formirana, ne znamo ni koliko će ljudi biti, a pominje se i lokalna samouprava. Verovatno, državna uprava i lokalna samouprava, čak ni tačan naziv ministarstva, ili koja to lokalna samouprava – gradonačelnik? To će i u kasnijoj distribuciji ovog zakona videti kada se lokalna tela formiraju, da će se stvarati jedno novo administriranje. Zašto se vraćam na kolegin amandman? Zato što prosto piše da Vlada obrazuje i komisiju koja daje stručna mišljenja i iznositi stručne stavove, a ovde ko je odgovore pisao, neka stvarno čita šta piše, jer ovo je bruka. Komisija nema ovlašćenje da daje odgovor na to što nećete da prihvatite, da daje predloge za prostor, opremu, kadar laboratorije ili bilo kog drugog proizvođača odnosno distributera. Ko je pominjao proizvođača i distributera? U glavi tekstopisca je da se nekome nešto nabavi, da se nađe provizija, distribuira. Kakva je logika ove zavisne rečenice u zadnjoj rečenici? Uopšte mi nije jasno i šta onda čitamo i što smo čekali obrazloženje Vlade? Sada idem na ovaj amandman koji je meni pripao po prirodi stvari da odradim za kolegu Kneževića, neželjena dejstva, termin koji smo dva ili tri puta atakovali. Hteli smo da se to stavi umesto – trovanja. Trovanje prosto dođe kolokvijalno, više vezano za sudsku medicinu, a opet ovde se pominju psihotropne supstance koje ulaze u sastav lekova, pominje se kliničko ispitivanje, a tamo se operiše sa terminom – neželjena dejstva i trovanje je skup neželjenih dejstava. To može biti akademska rasprava, da je trovanje, pa lakše ili teže, ali neželjena dejstva su tačno podeljena, ozbiljna neželjena dejstva i opasna po život. Tačno se zna podela u toj klasifikaciji, jer ovaj zakon se tiče i onoga što obrađuje Agencija za lekove, kao i istraživanja lekova i tu smo hteli da zamenimo termin, ali ministar ne dozvoljava ni zamenu termina, kao da bi to bilo nešto strašno, ako se umesto reči trovanje stave neželjena dejstva, to se koristi i ako nije namenjeno kao lek, za lečenje u sklopu simptomatskog lečenja, ono će ispoljiti neko neželjeno dejstvo. Dakle, ne razumem što bi sve to bilo trovanje, a ekstra kod predloga o laboratorijama, gde su laboratorije koje se trovanjem odista bave? Hvala.
Iskorišćeno je 50 sekundi vremena ovlašćenog predstavnika. Amandman sa ispravkom je podneo narodni poslanik Mileta Poskurica. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima Mileta Poskurica.
Procedura uzimanja biološkog materijala. Opet ide to na teret ministru. Svi mi znamo, naravno, da to ministar ne piše. To rade službe. To je toliko jasno. Ali, i te službe moraju nekoga da pitaju. To su administrativci, doktori koji nisu u praksi. Jednostavno, već je ministar dao ocenu i poslaničkog zanimanja, i političke struke i relaciju bazične struke. Već smo imali tu elaboraciju večeras, preterano. Ali, to je akademska diskusija. Ovo je zaista konkretno. Ako referentna laboratorija ne kaže – meni je za detekciju otrova potrebna koža, potrebna mi je semena tečnost, potrebna mi je konjunktiva, potreban mi je znoj, krv, suza, ispljuvak, onda to ne može da napiše neko u ministarstvu.
Na član 18. amandman su u istovetnom tekstu podneli narodni poslanici Aleksandra Janković i zajedno Donka Banović, Milica Vojić Marković, Milan Dimitrijević i Nikola Lazić. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodna poslanica Donka Banović.
U samom predlogu ovog člana 18. koji govori o dozvoli za obavljanje delatnosti ovlašćene laboratorije, stav 2. kaže da ministar rešenjem izdaje dozvolu za obavljanje delatnosti ovlašćene laboratorije i stav 3. kaže da ministar može u postupku izdavanja dozvole iz stava 2. ovog člana da zatraži mišljenje ove komisije koja će se formirati kada se usvoji ovaj predlog zakona. Mi predlažemo da se ova dva stava objedine i da ministar uvek uzima u obzir mišljenje komisije. Dakle, da to ne bude izuzetak nego da ministar, uzimajući u obzir mišljenje komisije, rešenjem izdaje dozvolu za obavljanje delatnosti ovlašćene laboratorije. U obrazloženju stoji da nekada postoji potreba, nekada ne. Sumnjam da se ovih dozvola izdaje veliki broj. Pretpostavljam da je to jako mali broj kada su u pitanju ove delatnosti. Čim je predlagač predvideo da se i te kako može pojaviti situacija da zatraži mišljenje ove komisije, onda smo smatrali da to treba spojiti i da to prosto bude taj način – da ministar izdaje dozvolu ali kada dobije mišljenje i stručno mišljenje ove komisije. Hvala.
Reč ima narodna poslanica Aleksandra Janković.
Koleginica Donka Banović je već obrazložila zašto je potrebno da se dodaju reči "uzimajući u obzir mišljenje komisije". Meni je bilo najspornije ono – ministar može u postupku izdavanja dozvola iz stava 2. ovog člana da zatraži mišljenje komisije. Smatrala sam da je bolje brisati te reči, jer to prosto može, ali i ne mora i ne treba. Onda se postavlja pitanje – zašto je komisija uopšte formirana. Znači, ministar – em večiti, em jedini, po principu one man band, on je čovek od 20. juna 2002. godine taj koji na svojim plećima nosi sve što se nositi može, od nenamenskog trošenja sredstava iz donacije EU, na šta je ukazalo Društvo privatnih stomatologa u aprilu 2005. godine, preko zaštite kolega u aferi "tetabulun", lažni serum za tetanus koji je upotrebljavan iako nije registrovan na listi lekova. Novembra 2005. godine je to bilo. U julu 2007. godine imao je žestoki pritisak da podnese ostavku, nakon smrti trogodišnje devojčice nakon trivijalne operacije na privatnoj klinici. Februara 2008. godine je imao velikih problema nakon donošenja kodeksa poslovnog i profesionalnog ponašanja, kao i radne discipline, koji upozorava lekare da ne smeju da pričaju šta se događa u njihovim ustanovama – nešto nalik na šerijatski zakon. U oktobru 2008. godine bio je u sukobu sa beogradskim sekretarom za zdravstvo, prof. Draganom Jovanović, pošto je zatražila smenu pet direktora zdravstvenih ustanova zbog malverzacije. U maju 2009. godine pojavljuje se novi grip u Srbiji. Nakon diskusija od par meseci, u novembru je raspisan tender, uz pravo da uveze tri miliona doza vakcine – dobila "Jugohemija". Zbog velikog požara u KBC "Dragiša Mišović" u Beogradu 24. oktobra. (Predsedavajuća: Narodna poslanice, molim vas, s punim razumevanjem za biografiju i radne rezultate ministra, to u nekoj drugoj tački dnevnog reda. Sada o amandmanima.) Ideja je bila da prosto čovek više da ne bi morao sam toliko da snosi raznih posledica, predložila sam ovim amandmanom da u ovako važnoj oblasti, kao što je zakon o psihoaktivnim kontrolisanim supstancama, ministar ima mogućnost da malo podeli odgovornost i da ne ostane sve na nivou ministar može, ali neće.
Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 18. amandman je podneo narodni poslanik Paja Momčilov. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima poslanik Paja Momčilov.
Dame i gospodo, ulazimo u sedmi sat, bez prestanka, rada ove sednice. Ne znam da li je to poslovnički? Verovatno jeste. Ali, kakve su naše psihofizičke sposobnosti, to je pitanje. Uzimajući u obzir da smo ovo dobili neposredno pred samu sednicu, gde moramo da raščitavamo zakon koji je obiman, voleo bih da se držimo teme, kao što nas uvek usmerava naša voditeljka. Vidite, član 8. kaže – ministar izdaje rešenje za dozvolu za obavljanje delatnosti laboratorije. Sledeća rečenica kaže – ministar može u postupku izdavanja dozvole iz stava 2. da zatraži mišljenje komisije. Sam ministar je u jednoj od rasprava rekao da on nije svemoguć, da on ima svoja određena znanja, ali nije za sve sposoban. Ovo je jedna visoko specijalizovana oblast, gde apsolutno treba stručno znanje. Onda smo mi kazali da to mora biti imperativno. Mora. Stvarno nema smisla da nam odgovarate na ovakav način. Upućujete nas da pročitamo obrazloženje za ono što ste dali drugima, a u tom obrazloženju kažete – kada postoji potreba, zatraži mišljenje komisije za psihoaktivne supstance, odnosno da ukoliko takva potreba ne postoji, stručne službe ministarstva mogu samostalno da pripreme rešenje o izdavanju dozvole za obavljanje delatnosti ovlašćenja. Šta ste kazali? Jeste li svesni da niste kazali ništa? Mi vas upućujemo na to da pošto je stručna materija u pitanju, vi morate da zatražite mišljenje stručne komisije uvek kada dajete dozvole za one koji hoće da ispituju takve supstance. To nije neka opšta stvar. Tu ministar može biti iz struke, ali i ne mora. Mi samo tražimo da se uvek imperativno kaže da mora. Kakav glup odgovor ste dali. Rekli ste obrnuto, što nema veze s mozgom i sa ovim što smo mi vama kazali – da čak komisija može sama da donese neki put. Ukazujete joj veliku čast. Eto, to treba ispraviti. Dajte odgovor.
Iskorišćeno je 15 sekundi vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 20. amandman su u istovetnom tekstu podneli narodni poslanici Aleksandra Janković i zajedno Donka Banović, Milica Vojić Marković, Milan Dimitrijević i Nikola Lazić. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodna poslanica Aleksandra Janković.
U obrazloženju prethodnog amandmana objasnila sam zašto je važno da se ministru omogući da barem malo u ovako važnoj oblasti kao što je oblast psihoaktivnih kontrolisanih supstanci podeli odgovornost sa referentnim entitetom kakav je komisija za psihoaktivne kontrolisane supstance. Uostalom, ako ministar sve može sam, koji je onda razlog da se uopšte obrazuje komisija za psihoaktivne kontrolisane supstance? Da bi nekog zaposlili ili ima neki drugi razlog? Stvarno želim da verujem kako je ministar bio sasvim ozbiljan kada je rekao da su predložena rešenja u skladu sa strategijom za borbu protiv droga koje je Srbija donela za period od 2009. do 2013. godine, a da psihoaktivne supstance obuhvataju droge. Jedan od osnovnih ciljeva donošenja zakona je uspostavljanje ravnoteže između adekvatne kontrole i suzbijanja zloupotrebe psihoaktivnih kontrolisanih supstanci, da bi se istovremeno obezbedila dostupnost te supstance u medicinske, veterinarske i svrhe naučnog istraživanja. Znači, tako član 4. predviđada Vlada obrazuje komisiju za psihoaktivne kontrolisane supstance koju čine predstavnici ministarstava nadležnih za zdravlje, prosvetu, unutrašnje poslove, rad i socijalnu politiku, odbranu, omladinu, sport i kulturu, pravdu, poljoprivredu i veterinu, lokalnu samoupravu, kao i istaknuti stručnjaci u oblasti psihoaktivnih kontrolisanih supstanci. Cilj formiranja ove komisije je, kako je i napisano, usklađivanje stručnih stavova u oblasti psihoaktivnih kontrolisanih supstanci, kao i davanjem stručnih mišljenja u skladu sa ovim zakonom. Verujem zato da je kao prva stavka ove strategije upisano da će zbog kontinuiteta sa bivšom, sadašnjom i budućim vladama ove strategije za borbu protiv droga, za period 2009. do 2013. godine, stajati stavka da će ministar zdravlja biti, ko bi drugi, do doktor Tomica Milosavljević.
Na član 21. amandman je podnela narodna poslanica Gordana Paunović Milosavljević. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite.
Član 21. se odnosi na odgovorno lice u ovlašćenoj, odnosno referentnoj laboratoriji. Mi smo podneli amandman da se u članu 21. posle stava 3. dodaje novi stav 4. koji glasi – odgovorno lice i zamenik odgovornog lica mora biti stručno lice iz oblasti psihoaktivnih kontrolisanih supstanci. Postojeći stav 4. postaje stav 5. Ono što je krajnje nelogično, to je obrazloženje koje ste dali za odbijanje ovog amandmana. U članu 21. kažete – navodi se da se ovaj amandman odbija iz razloga što je članom 14. stav 4. zakona dato ovlašćenje ministru da propiše uslove u pogledukadra, odnosno uslove koje mora ispunjavati sav kadar zaposlen u ovlašćenoj laboratoriji. Zbog čega onda govorimo o stručnosti onih koji rade i koji se bave ovom ovako važnom materijom? Potpuno je kontradiktorno vaše mišljenje sa prethodnim članom, sa referentnom laboratorijom, gde u stavu 2. kažete da ministar može u postupku izdavanja rešenja za referentnu laboratoriju da zatraži mišljenje komisije. U članu 21. odgovorno lice, koje treba stvarno da bude najodgovornije lice koje ima potpuno znanje iz oblasti psihoaktivnih kontrolisanih supstanci, mora da bude državljanin, što se podrazumeva, Republike Srbije, ne sme protiv njega da se vodi postupak iz oblasti krivičnog dela psihoaktivnih kontrolisanih supstanci, a njegovu stručnost nijednom rečenicom, nijednom rečju ne pominjete. Takođe je ovaj član 21. u suprotnosti i kontradiktornosti sa članom 31, koji se odnosi na odgovorno lice za proizvodnju, odnosno promet psihoaktivne kontrolisane supstance. U tom članu navodite da odgovorno lice i njegov zamenik moraju da imaju stručnu spremu i stečena potrebna znanja iz oblasti psihoaktivnih kontrolisanih supstanci. Ovo je sasvim logično i u redu, ali nije logično da u članu 21. ne navodite da to lice mora da ima stručnu spremu. To ne možete nekim podzakonskim aktima da donosite. Zatim je potpuno, takođe, nelogično da donosite član 91. ovog zakona, koji kaže – izdavanje potvrde o stečenim znanjima iz oblasti psihoaktivnih kontrolisanih supstanci. Znači, vi podrazumevate da lica, i tu se decidirano kaže kome se izdaju te potvrde, kaže – ministarstvo izdaje potvrdu o stečenim zvanjima iz oblasti kontrolisanih psihoaktivnih supstanci odgovornom licu i zameniku odgovornog lica. Smatramo da ovo objašnjenje, odnosno vaše obrazloženje za neprihvatanje amandmana je potpuno nelogično, potpuno je van konteksta stručnosti. Smatramo da ovaj amandman trebate da prihvatite, da još jednom o njemu razmislite i da je potpuno na mestu da se ovaj amandman prihvati. Hvala.
Iskorišćeno je minut i 40 sekundi vremena ovlašćene predstavnice i time je iskorišćeno potpuno vreme ovlašćene predstavnice, a poslanička grupa ima na raspolaganju još 10 minuta i 30 sekundi. Na član 23. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić Marković, Milan Dimitrijević i Nikola Lazić. Narodna poslanica Donka Banović ima reč.
U članu 23. se govori o tome ko sve može da podnese zahtev za izdavanje dozvole za proizvodnju psihoaktivnih supstanci ministarstvu. Ovde postoje tri tačke, dve su nesporne, da to može da uradi ili učini pravno lice, kome je i izdata dozvola za proizvodnju leka, odnosno proizvođač aktivnih supstanci koji je upisan u registar proizvođača aktivnih supstanci, i druga tačka da to može da bude pravno lice koje proizvodi hemikalije i koje je upisano u registar hemikalija, takođe prema zakonu koji reguliše tu oblasti. Treća tačka je sporna i mi predlažemo njeno brisanje, gde vi kažete da dozvolu mogu da zatraže i druga pravna lica u skladu sa zakonom. Čitajući ove prve dve tačke, učinilo nam se da ste vi u principu pokrili sva pravna lica koja mogu da zahtevaju takvu dozvolu. No, ono što zabrinjava jeste i vaše obrazloženje, gde kažete da ne prihvatate ovaj amandman i da smatrate da i druga pravna lica mogu da zatraže dozvolu za proizvodnju. Onda to obrazlažete, tako da zahtev mogu podneti i oni koji se, pa sad vi navodite primere, bave proizvodnjom dijetetskih suplemenata, pa oni koji se bave proizvodnjom lekova za veterinu, ali to opet potpada pod Zakon o lekovima i medicinskim sredstvima. Ono što mene kao građanina zabrinjava, jeste da se kod nas proizvodnje i prodaju dijetetski suplementi koji sadrže psihoaktivne kontrolisane supstance. To zabrinjava. Nisam stručnjak iz ove oblasti, ali ovo kao saznanje veoma zabrinjava. Da li se to prodaje u apotekama, takvi suplementi? Da li su to prodavnice zdrave hrane gde postoje raznorazni suplementi? Da li su to lekovi za mršavljenje itd, a da sve to i u ovom zakonu vi smatrate da je u redu i da tome ne želite da stanete u kraj?
Iskorišćeno je 30 sekundi vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 28. amandman je podneo narodni poslanik Paja Momčilov. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvažena gospođo Čomić, znate li onaj antologijski film "Konje ubijaju, zar ne"? Dok sam bio u britanskom parlamentu tamo su nam kazali, otprilike, jedan termin – partijski bičevi. Računam na vašu širinu, znate, vi se menjate sa gospodinom predsedavajućim, a mi smo stvarno od početka ovde, sedam sati već ovo traje, pa smo gledali prvo lice zabrinuto gospodina ministra Markovića, pa sada gledamo i gospodina ministra zdravlja, tako da naše snage nisu baš takve kako ih vi ocenjujete. Šta me je ponukalo da to kažem? Gledam moje kolege iz pozicije, mnogo su se snuždili i svenuli. Prema tome, imajte u obzir da ovako dugo… (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, ili da dovedete sve to što izlažete u vezu sa amandmanom gde se broj "90" zamenjuje brojem "60", ili…) Kako da ne, pa gospođo Čomić, upravo cenim kod vas što tražite usredsređenost. Evo, sad se usredsređujem na sam amandman. Ovo je jedna digresija, mali uvod. Vi ćete to shvatiti na pravi način, vi ste široka osoba, nije onaj termin koji sam upotrebio. (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, jako cenim kreativan govor, ali stvarno bih molila da me više ne nadevate.) Evo, prosto i kratko, 90 dana ovde se traži da bi neko dobio dozvolu za promet psihoaktivnih supstanci, a mi smo predložili 60. Gledajte, sada se ovde kaže bez obrazloženja, da je neko ozbiljan pa da nam kaže – ovaj proces traži toliko vremena, onaj proces traži onoliko vremena, pa ne može, ali papire kad daš, onda po ovome treba ti 90 dana. Šta će da rade 90 dana? Vi znate da je to veliki problem u ovoj zemlji što se te dozvole ne izdaju ažurno i na vreme, pa onda i mnogi stranci ne mogu da dođu ovde da nam rade. Zašto kažem da treba pledirati. Ovaj zakon je donet po hitnom postupku. Ako gledate obrazloženje četiri akta na koja se poziva za hitnost stoje pozadi. Svi su starosti pet godina. Pa kada hoćete ovde ažurnost i hitnost dajte malo hitnosti kad treba i biti ažuran prema ljudima kojima je to neka profesija i od kojih to zavisi životna egzistencija. Mi smo samo to hteli, a dobili smo neadekvatan odgovor. To bi trebalo vi isto kreativno da doprinesete da nam pomognete da zajednički pod ovako teškim uslovima sagledamo sve možda dubioznosti ovog zakona. Hvala vam.
Na član 29. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 31. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović i Milan Dimitrijević. Ovaj amandman su prihvatili i Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu. U pretresu je zbog nedostatka izjašnjavanja Zakonodavnog odbora, te će se o njemuSkupština izjašnjavati u danu za glasanje. Da li neko želi neko reč? Amandman je u pretresu. Na član 31. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nikola Lazić i Milica Vojić Marković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 32. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić Marković, Milan Dimitrijević i Nikola Lazić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 33. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 35. amandman su u istovetnom tekstu podneli narodni poslanici Aleksandra Janković i zajedno narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić Marković, Milan Dimitrijević i Nikola Lazić. Da li neko želi reč? Narodna poslanica Aleksandra Janković.
U članu 35. taksativno se navode pravna i fizička lica koja mogu posedovati psihoaktivne kontrolisane supstance bez dozvole za proizvodnju, odnosno promet psihoaktivnim kontrolisanim supstancama, navedene u listama 1, 3, 5, 6. i 7. Javnosti radi, psihoaktivne kontrolisane supstance na spisku razvrstavaju se u listu od 1 do 7, u skladu sa potvrđenim konvencijama UN. Tako listu 1 obuhvata opojna droga koja se koristi u terapijske, naučnoistraživačke svrhe, lista 3 obuhvata preparate koji sadrže opojne droge, a koriste se u terapijske svrhe i lista 5 obuhvata psihotropne supstance koje se koriste u ograničene terapijske i naučno – istraživačke svrhe. U članu 35. pod tačkama je precizno definisano koja fizička i pravna lica mogu posedovati psihoaktivne kontrolisane supstance, bez dozvole za proizvodnju i promet. Cilj mog amandmana je bio da se brisanjem tačke 6, koja ovu mogućnost daje državnim organima za obavljanje aktivnosti iz njihove nadležnosti, zapravo doprinese preciznosti i izbegavanju mogućih zloupotreba. Obrazloženje Vlade za neprihvatanje ovog amandmana uopšte me nije razuverilo, jer se kaže da je ovim stavom i tačkom 6. ostavljena mogućnost da i drugi državni organi, npr. za potrebe vojske i policije, mogu posedovati psihoaktivne kontrolisane supstance, bez dozvole za proizvodnju, odnosno promet. Šta će stvarno policiji i vojsci psihoaktivne kontrolisane supstance? Kao motivacioni faktor za razbijanje demonstracija i demonstranata, koji će svakako biti, s obzirom na rad ove nazovisocijalno pravedne vlade ili za eksperimentisanje nad subjektima u pritvoru. Kako ministar vojni natoizira srpsku vojsku ne bi me čudilo da će farmakološka podrška biti najpotrebnija onima koji umiru od straha kada ih Šutanovac pošalje u mirovne misije među ljudožderska plemena. Ovakvo obrazloženje Vlade samo potvrđuje moje sumnje da neko iz političkih razloga sabotira krajnje korektan predlog zakona koji je zaista uradio tim stručnjaka. Građani Srbije odavno su postali ne samo posmatrači već i subjekti u eksperimentu in vivo.
Reč ima poslanik Milan Dimitrijević.
Ovo stvarno izaziva jednu veliku nedoumicu. Šta će psihoaktivne supstance za potrebe vojske i policije? To je nešto što izaziva sumnju. Jedino ako niste mislili na one zdravstvene ustanove koje su u okviru vojske i policije, pa da imaju u svom lageru, kao VMA ili neke garnizone ambulante ili vojne bolnice ili Zavod za zdravstvenu zaštitu radnika MUP u Durmitorskoj. To je trebalo odmah da napišete precizno, koje su to ustanove, a ne ovako državni organi. Što to ne bi bila BIA? Što ne bi bila VBA? Što to ne bi imala cela Vlada, u okviru Vlade, recimo, Ministarstvo sporta? Zakon mora biti precizan. Obrazloženje na amandman mora biti precizno. Ovako kada napišete – vojsku i policiju, to izaziva ozbiljnu sumnju. Kako da se objasni to kada napišete – npr. vojska i policija? Da li ima nekog realnog rezona, da se čovek pita šta će vojsci i policiji psihoaktivne supstance? Šta će da rade sa tim supstancama? Hoće li da privedu nekoga, pa da mu daju tu supstancu da bi iznudili neko priznanje? Šta će da radi, recimo vojska, u okviru vojske VOA, uhvati nekog špijuna, pa ne može da dobije određene podatke, da mu supstancu i eto? Vidite kako se jedan zakon, koji je u osnovi potreban, dezavuiše ovakvim besmislenim odgovorima i obrazloženjima na pojedine amandmane.
Na član 37. amandman je podneo narodni poslanik Milan Knežević. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Mileta Poskurica.
Reč je o kliničkom ispitivanju leka koji sadrži psihotropnu supstancu. U prvom stavu se tu odaje priznanje Agenciji za lekove, proceduri koja to radi, ali se istovremeno kaže – potrebno je da taj podnosilac zahteva, kao i kada je reč o kliničkom ispitivanju lekova, inače po osnovnom krovnom zakonu, da se ovog puta javi ministarstvu i da mu izda dozvolu za upotrebu leka. Kada se razvila ta priča, amandmanom smo hteli da malo stvari oročimo, da ministar ministarstvu, koje je malo teže, opet je to ministru, stručnim službama, koga će one da pitaju – ko je vlasnik spiskova lekova i registara, nego opet komisija koja ih izdaje, čuveni član 4. nedorečeni. Dajte sada da to lepo ministar prosledi komisiji, da vidi stanje, da li taj lek postoji, da li je na tržištu, ko ga uvozi, šta o njemu zna, ima li ikakve prethodne informacije i da sve te međusobne komunikacije ministra, komisije i ministra sa podnosiocem zahteva vremenski oročimo i ništa tu više nije bilo, nikakve povrededostojanstva, nikakva promašena procedura, već se zakon bavi rokovima. Ovo su neki minimalni. Posle tog momenta kada ministar izda to rešenje stvar kreće rutinski, kao što se radi u agenciji. Ništa se tu ne menja. Tu se ne utiče na proceduru, tako da obrazloženje koje smo dobili nije baš preterano pitko. Niko ne ide na tu proceduru da je remeti, jer se ta procedura zna. Ta je procedura rađena, pa je menjana, usavršavana i dosta je dobra, kao i kada je zakon bio donošen, nismo imali neke velike primedbe oko procedure koja se tu vodi. Zato smo hteli da amandmanom utvrdimo te relacije, ne i da razvlastimo ministra, da konačno prosledi zahtev. Neko će mu odgovoriti. Inače, da nismo napisali tako, verovatno u realnosti i biva. Kako će ministar da zna? Damo ime nekog leka. Nije to metadon uvek, i on zna šta je. Ko zna šta sve tu može da bude lek koji sadrži i kombinaciju lekova raznih? Što bi sad on to čovek da lista registre, da odgovor da njegov sekretar, neko da mu pomaže. Dobro, možda idealizovano gledam rad ministarstva i državnih organa. Nisam to baš radio, tako tog ranga, ali slične stvari jesam. Mislim da je ovo bio jedan logičan red stvari. To bi bio interni akt koji bi obavezao i jedne, i druge i treće učesnike da brzo dođu do rešenja. To je amandman, koliko razumem, profesora Kneževića, na to se odnosio.
Iskorišćeno je 25 sekundi vremena poslaničke grupe i ukupno je iskorišćeno vreme ovlašćenog predstavnika. Ministar Tomica Milosavljević ima reč.
Najkraće rečeno, jedan postupak koji je regulisan jednim zakonom ne može se uređivati drugim zakonom. Postupak ispitivanja lekova regulisan je Zakonom o lekovima i medicinskim sredstvima i zbog toga se ovde ne može menjati. Hvala.
Iskorišćeno je 15 sekundi vremena ovlašćenog predstavnika. Narodni poslanik Mileta Poskurica.
Onda se verovatno ne razumemo, nije ni bitno. Umorni smo. Ne utiče se na postupak, nego samo da vi izdate, ministarstvo izda tu famoznu saglasnost za upotrebu, ne mešamo se u proceduru. U našem predlogu, ako ste pažljivo čitali, stoji u zadnjem stavu posle svih tih dopisivanja – vremenski oroči i dalja procedura u postupku koja sadrži itd, se odvija u skladu sa propisom koji uređuje oblast kliničkog ispitivanja. Ništa to nismo dirali, samo ta procedura, mogu li ovaj lek da upotrebim da krenu ta klinička ispitivanja. Tako sam razumeo ovaj prvi stav, jeste i on malo meni nejasan, ali vas nisam mogao drugačije da ga razumem. Zato smo to vremenski oročili, ništa drugo. Procedura se ne menja, taman posla, pa našta bi to ličilo. Zahvaljujem.
Iskorišćeno je 45 sekundi vremena poslaničke grupe. Na član 40. amandman je podnela narodna poslanica Gordana Paunović Milosavljević. Izvolite.
Član 40. odnosi se na transport psihoaktivne kontrolisane supstance. Ovaj član 40. je glomazan, nejasan i neprecizan, kao i Predlog zakona. On ima deset stavova. Mi smo kao poslanička grupa imali primedbe bukvalno na svaki stav i mogli smo da podnesemo amandman skoro na svaki stav, međutim, baš zbog te nejasnoće i nepreciznosti, a zbog tako važne oblasti kao što je transport psihoaktivnih kontrolisanih supstanci. Takođe smo smatrali da je ovo pre u nadležnosti Ministarstva za unutrašnje poslove, nego Ministarstva zdravlja, ali podneli smo amandman da bi bar na neki način ovaj stav 9, za koji smo smatrali da je u ovom članu najvažniji, da se ova reč "bez odlaganja" zameni rečju "najduže u roku od 24 časa". Na taj način smo hteli da damo obavezujući karakter ovom predlogu zakona, međutim, ono što ste vi u obrazloženju za odbijanje ovog amandmana napisali to jeda se amandman ne prihvata iz razloga što je navedenim stavom u članu 40. data obaveza pravnom licu koje vrši transport psihoaktivnih kontrolisanih supstanci da odmah bez odlaganja obavesti Ministarstvo i ministarstvo nadležno za unutrašnje poslove o svakoj aktivnosti koja ukazuje na sumnju da se radi o nedozvoljenom prometu psihoaktivnih kontrolisanih supstanci, kao i o količini i vrsti nestalih psihoaktivnih kontrolisanih supstanci. Ne može se prihvatiti rok od 24 časa u kome bi se ova obaveza završila, kako je predloženo ovim amandmanom, zbog neophodnosti hitnog delovanja u slučajevima koji predstavljaju nelegalno ponašanje. Ostavljanjem roka od 24 časa stvorila bi se mogućnost zloupotrebe. Pitam vas da mi definišete šta znači i koliko je to vreme bez odlaganja. Lekar ste, kao i ja, i znate da kada pacijent pobegne iz bolnice ili kada izađe sam na svoju ruku, u roku najdužem od 24 časa dajete tom pacijentu otpusnu listu. Tu postoji neki rok. Mi na psihijatriji u roku od 24 časa moramo da prijavimo bekstvo nadležnom Ministarstvu za unutrašnje poslove. Nama ništa ne znači termin bez odlaganja. Tu postoji mogućnost zloupotrebe i tu postoji mogućnost manipulacije jer to je jedan širok termin,jer to nije ni pet minuta ni pet sati ni 50 sati. Evo, imate prilike da mi odgovorite koliko je to vremenski ograničeno vreme.
Iskorišćen je jedan minut vremena poslaničke grupe. Reč ima ministar Tomica Milosavljević.
To vreme je upravo tako kako piše, bez odlaganja. Ono pravno lice koje vrši prevoz psihoaktivnih kontrolisanih supstanci dužno je da bez odlaganja obavesti MUP ukoliko postoje okolnosti koje ukazuju na sumnju da se radi o nedozvoljenom prometu. Zašto bez odlaganja? Zato jer ako se stavi 24 časa onda se može zamisliti situacija u kojoj će onda neko to da prevozi 23,5 sati, pa u 24. satu da obavesti nadležno ministarstvo. Za 23,5 sata može da se transportuje to što se nelegalno transportuje na sasvim drugi kraj zemlje. Prosto jedan praktičanrazlog i ne vidimo baš mnogo smisla to upoređivati sa praksom, sa pacijentima i slično. Ovde se radi o transportu psihoaktivnih supstanci i eventualnih okolnosti koje ukazuju na sumnju da se radi o nelegalnoj radnji. U tom slučaju bez odlaganja je potrebno to prijaviti.
Iskorišćeno je 50 sekundi vremena predstavnika Vlade. Reč ima narodna poslanica Gordana Paunović Milosavljević.
Nisam zadovoljna vaši odgovorom jer opet niste precizirali. Poslanička grupa SRS smatra da "bez odlaganja" ništa ne znači. To znači, na primer, da čovek može da primeti da je nestala neka psihoaktivna kontrolisana supstanca, ali da zbog nekih drugih razloga to ne prijavi, možda zbog lenjosti, možda zbog površnosti, možda zbog svoje bolesti ili zbog nekog drugog razloga ili možda zbog zloupotrebe. Kada pitate osobu kada ste prijavili nestanak neke psihoaktivne kontrolisane supstance ona će bez odlaganja, ukoliko hoće da manipuliše, da zloupotrebljava svoj postupak. Hvala.
Iskorišćeno je 45 sekundi vremena poslaničke grupe. Na član 49. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 49. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić Marković, Milan Dimitrijević i Nikola Lazić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima poslanica Donka Banović.
Podneli smo amandman na član 49. na stav 4. koji govori o nekim rokovima. Kaže se da pravno lice koje izvrši izvoz ili uvoz psihoaktivne kontrolisane supstance mora u roku od 15 dana od izvršenog izvoza odnosno uvoza da obavesti ministarstvo o količini izvezene odnosno uvezene psihoaktivne kontrolisane supstance. Smatramo da rok od 15 dana veoma dug i da zaista ministarstvo treba ranije da bude obavešteno o ovim vrstama aktivnosti. Malo pre ste govorili o tome da u prethodnom članu imate rok odmah, s mesta bez odlaganja, a ovde se ostavlja rok o izveštavanju ministarstva o ovakvim delatnostima. Naravno, sve je to legalno, ali je rok od 15 dana i suviše dug. Predlažemo da se taj rok skrati na tri dana. Vidim da ste iz ostalih poslaničkih grupa imali takođe predloge za smanjivanje rokova, tako ste mogli da prihvatite i neko drugo rešenje ako baš smatrate da je rok od tri dana i suviše kratak. Mi ne smatramo tako. Dakle, za tri dana zaista može uvoznik odnosno izvoznik da obavesti ministarstvo o time delatnostima. Onda se u obrazloženju pozivate na praksu i rok koji postoji, koji se odnosi na samo Ministarstvo zdravlja RS, a to je da ste vi u obavezi kao ministarstvo da u roku od 15 dana izvestite međunarodni biro za kontrolu narkotika o uvozi odnosno o izvozi psihoaktivnih supstanci. Sada se pozivate na ovu praksu međunarodnom i uvodite je u unutrašnju komunikaciju. Mislim da to nema veze jedno s drugim, koliko ima vremena ministarstvo da izvesti o tome i neko pravno lice koje se ovim bavi. Zaista rok od 15 dana i suviše dug rok. Ne razumem zbog čega je toliki rok ostavljen.
Iskorišćeno je 30 sekundi vremena poslaničke grupe. Reč ima ministar Tomica Milosavljević.
Te dve situacije su potpuno neuporedive. U prethodnom slučaju radi se o sumnji da se radi o nelegalnom transportu i tu je neophodno postupanje bez odlaganja. Ovde se radi o jednom razvojnom roku od dve nedelje u kome se izvrši legalna prijava legalne radnje.
Iskorišćeno je 15 sekundi vremena predstavnika Vlade. Reč ima narodna poslanica Donka Banović.
Kada su u pitanju ovakve vrste supstanci mislim da uvek može da postoji doza sumnje da je u pitanju neka nelegalna radnja. Dakle, kada su ovakve supstance u pitanju zaista ima mnogo zloupotreba.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 60. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić Marković, Milan Dimitrijević i Nikola Lazić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 60. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Krstin. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 64. amandman je podneo narodni poslanik Milan Knežević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima Mileta Poskurica.
Profesor Knežević je ovim amandmanom hteo da izbegnemo nekakav galimatijas izraza, a deluje nam kao pleonazam, da je to upotreba gde se koristi zdravstvena zaštita ljudi, a reč je o tome za koje prilike se koriste ovi lekovi. Sada, u tački 1. stava 3. za lečenje bolesti zavisnosti, pa za potrebe lečenja, uključujući simptomatsko lečenje. Može da ode na teren akademske diskusije, kakvo je lečenje, kauzalno, simptomatsko, suportno, ali to nije predmet ovog zakona. Mi smo jednostavno, ne znam zaista, samo iz nekog specijalnog tenaciteta prema podnosiocima zahteva, dok se čita, da se to odbije. Šta smo mi tražili? Da se vrlo malo promeni ovim amandmanom i da se za potrebe drugih terapijskih intervencija, da upravo to izmenimo, jer prosto nam je nelogično da se uz lečenje pominje i simptomatsko, jer je lečenje pa lečenje, da pobrajamo sve vrste lečenja. Prosto bi samo uredili, nismo temeljno menjali ništa, ali odbijeni smo ovako i prosto je to postao manir i ne znam i smisao učešća u ovakvim raspravama. Ako ćemo sada da otvorimo akademsku raspravu, šta ovde može biti u apoziciji, šta je noseći deo rečenice, šta je pleonazam, na to sada nisam spreman. Mislio sam da ima više osećaja i takta za ovakve nijansirane primedbe. Hvala.
Minut i 15 sekundi vremena poslaničke grupe. Reč ima ministar Tomica Milosavljević.
Ovde se ne radi o jezičkim nijansama, nego se radi o stručnom stavu. Simptomatsko lečenje je lečenje bola kod veoma teških bolesti koje su infaustne, koje ne možete izlečiti, ali možete koristiti opijate da smirite bol. Ovde smo slušali struku, pre svega.
Iskorišćeno je 15 sekundi vremena na raspolaganju. Na član 64. amandman je podneo narodni poslanik Mileta Poskurica. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite.
Naravno, vraćam se opet na deo, da ne bih išao posebno na repliku, ali naravno da je jasno, i to je lečenje. Upravo to i govorim. To ne treba posebno odvajati. To lečenje bola je lečenje, samo tom vrstom, a ne nekom drugom vrstom terapije bola. Ali, ovo je za kongres, nije za Skupštinu. Nema veze, ništa se neće ni izgubiti ni dobiti ako tako ostane ili se promeni specijalno. Ima mnogo ozbiljnijih stvari koje su prošle. Ovo o čemu se govori u amandmanu koji sam podneo je reč o zdravstvenim tehnologijama, kako smo mi to smislili da izmenimo ove procedure. U postupku uvođenja novih zdravstvenih tehnologija primenjuju se odredbe Zakona o zdravstvenoj zaštiti, u delu koji se odnosi na procenu zdravstvenih tehnologija. Moguće da jesam, ali zato se kasnije pominje na određeni način i u Predlogu zakona koji je pred nama, u temeljnoj zabludi. Ne znam da li ta komisija postoji i da li funkcioniše, šta radi, ko kontroliše njen rad itd. Znam za neke nabavke koje su bile, da su morali da izbegnu predznak, da imaju predznak kao hitne, da bi izbegle procenu komisije. Da li su sve te komisije odradile taj posao? Zašto je amandman odbijen, ne znamo, zato što ni komisija još ne postoji. Iz obrazloženja mi nije jasno, ali stvari stoje tako kako stoje. Verovatno ćemo i ovaj zakon menjati uskoro. Hvala.
Reč ima ministar Tomica Milosavljević.
Zahvaljujem. Stvari stoje vrlo ozbiljno. Procena zdravstvenih tehnologija je jedna velika i široka oblast potrebna u svim uređenim zdravstvenim sistemima, pa tako i kod nas. Vrlo je jasno zacrtana kao obaveza. Naravno, da na tom putu jačanja procene zdravstvenih tehnologija nama treba mnogo više napora i kvaliteta tog rada. Komisija, hvala bogu, postoji i ta institucija koja je zacrtana zakonom se poštuje.
Na član 64. amandman je podneo narodni poslanik Paja Momčilov. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, naslov člana 64. glasi – Zdravstvena zaštita ljudi. Naravno, svi mi koji se bavimo i politikom i ovim čime se bavimo, imamo na umu da bi želeli da dođemo do blagostanja građana, da dovedemo do tog blagostanja. Kvalitet života je mera, otprilike, a bez zdravlja nema ni kvalitetnog života, složićete se svi. Upravo jedan od razloga zašto mi nećemo da glasamo za ovaj zakon je što se na ovako skroman način osvrće na zdravlje građana i što on ide pre krovnog zakona, kako mi smatramo, a kako je i pričano godinama u Ministarstvu zdravlja, koje se zove Zakon o mentalnom zdravlju. Ne zna se koliko ima uživalaca droge kod nas – od 40.000 do 100.000, a 5.000 ih je na lečenju. Na sukcesivnoj terapiji je oko 1.400. Ako to nije problem ove zemlje, a mi smatramo da jeste i smatramo da je to prvo trebalo urediti, a ne jedan tehnički, tehnološki zakon. To je prvo što želim da kažem. Ono što drugo hoću sada da kažem, a naravno idem na sam član. Uvek se držim materije. Stavili smo amandman i smatrali smo da u članu 7. koji kaže – načini i uslovi za primenu psihoaktivnih kontrolisanih supstanci u zdravstvenim ustanovama i privatnoj praksi kaže "propisuje ministar". Sada, ako je to neka prognoza da bi neki psihijatar mogao da se nađe na mestu ministra, još i da kažemo aferim, ali ne biva. Smatramo da je to, da je za to neophodno stručno mišljenje komisije, stručnjaka, eksperata, kada govorimo o načinima i uslovima. Da ne čitam sve ovo što ovde piše, rekao sam samo ono što je suština. Šta je nama odgovoreno? Pazite šta nam je odgovoreno. Opet prepoznajem osobu koja piše ove doskočice pravne koje nemaju veze sa zdravim razumom. Kaže ovako – amandman se ne prihvata iz razloga što je u postupku uvođenje novih zdravstvenih tehnologija. Koje zdravstvene tehnologije? U ovom stavu 7. govorimo o načinima i uslovima primene psihoaktivnih supstanci. Kako možete ovo da tolerišete? Sada apelujem i na vas, gospođo predsedavajuća, da svi zajednički učinimo napore da stvarno ovakve materijalne greške, logičke, ne dozvolimo. Postavljam ministru pitanje, mi smo intervenisali na načine i uslove za primenu psihoaktivnih supstanci. Nama kažu – u postupku uvođenja novih zdravstvenih tehnologija. Da li se razumemo? Molim vas, ako možemo neki odgovor da dobijemo.
Deset sekundi iskorišćeno vremena poslaničke grupe. Na član 64. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Mašić. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Zoran Antić.
Moj kolega Zoran Mašić je podneo amandman na član 64. Otprilike odnosi se na istu tematiku, na tematiku komisije za psihoaktivne supstance. SNS je podnela niz amandmana, nastojeći da toj komisiji da neke ingerencije, da na neki način osmisli da se znaju prava i obaveze te komisije, da se znaju poslovi koje ta komisija obavlja. Žao nam je što nije bilo više razumevanja, bar kada je u pitanju ovaj amandman SNS. U članu 14, kada smo intervenisali, dali smo predlog, odnosno naša sugestija je bila da ministar daje svoje mišljenje, odnosno donosi akt na predlog komisije. Ovaj put smo intervenisali na taj način, što smo od komisije očekivali jedno mišljenje koje bi se dostavilo ministru i na osnovu tog mišljenja, smatrali smo da ministar može da donese odluku o načinima i uslovima za primenu psihoaktivnih supstanci u zdravstvenoj ustanovi. Čini nam se da komisija treba da bude uključena u ove poslove i da nije bilo razloga da ona bude izostavljena. Između ostalog, i u obrazloženju odbijanja ovog amandmana i sama Vlada i ministarstvo kažu da ne postoje smetnje da se pribave mišljenja, ali očigledno je da je sujeta ministarstva bila iznad ove zakonske obaveze i da na ovaj način ova komisija ostane, nekako, čardak, kao što se kaže – ni na nebu ni na zemlji. Ako je potrebna ministru i ministarstvu, tražeći nešto od nje, ako smatraju da bi bila suvišna ili da bi mogla da im škodi u nekom njihovom naumu, neće tražiti mišljenje od nje. Sama komisija stvarno na ovaj način nema prave ingerencije i mislimo da je to jedna velika manjkavost ovog zakona. Hvala.
Iskorišćeno je dva minuta vremena poslaničke grupe. Na član 68. amandman je podnela narodna poslanica Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 70.amandman je podneo narodni poslanik Momir Marković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 70. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić Marković, Milan Dimitrijević i Nikola Lazić. Ovaj amandman su prihvatili i Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu, Zakonodavni nije, te je predmet pretresa. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 71. amandman je podnela narodna poslanica Gordana Paunović Milosavljević. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite.
Ovaj amandman se odnosi na član 71. Član 71. se odnosi na programske aktivnosti u oblasti psihoaktivnih kontrolisanih supstanci. U članu 71. stav 2. posle reči "komisija" tačka se zamenjuje zapetom i dodaju se reči "koja ima obavezu da svoj izveštaj jednom godišnje podnosi Narodnoj skupštini Republike Srbije". Ovaj amandman smo podneli iz jednog velikog razloga što je ova materija i predlog zakona o ovoj materiji veoma važan, kako za građane Srbije, tako i za nas, poslanike SRS. Mislim da građani Srbije žele jedan takav izveštaj i da takav jedan izveštaj, kako vi kažete, treba transparentno da bude u ovoj skupštini pročitan. Vi ste ovaj, normalno, kao i sve amandmane, odbili sa obrazloženjem da se amandman ne prihvata iz razloga što je zakonom predloženo da članove komisije imenuje Vlada, pa će u skladu sa Poslovnikom Vlade komisija donositi izveštaj o svom radu ovom organu koji je imenovao. Ne znam koji zakon ovde u Skupštini nije donet, a da nema neku komisiju ili neko telo, a ne sećam se skoro da je bio neki izveštaj podnet Narodnoj skupštini o radu te komisije ili tog tela. Zbog važnosti ove materije, posebno za zdravlje ljudi, smatrali smo da treba ova komisija koja je, s jedne strane, jedno glomazno telo za koje u obrazloženju navodite da se ne finansira iz budžeta Republike Srbije, a u članu 4. u drugom stavu navodite da su potrebna dodatna sredstva za finansiranje ove komisije, smatram da treba ovde ovaj izveštaj jednom godišnje bar da se podnese o tome koliko je urađeno za godinu dana, da li je smanjen broj zavisnika od narkomanije, da li ih ima 30.000 ili 130.000 kako neki tvrde itd. Zato mislim da je ovaj amandman trebalo da prihvatite, prvenstveno zbog građana Srbije koji imaju veliki problem. Narkomanija nije samo zdravstveni problem, nije samo psihijatrijski problem, nije samo psihološki problem. Ovo je problem društva. Ovo je nacionalni problem. Zbog toga mislimo da ovaj jedan način na koji vi pokušavate, koji nije multidimenzionalan, nećete rešiti ovaj problem, jer i do sada je narkomanija postojala. Narkomanija ne postoji od danas, od juče. Ovaj problem treba rešavati otvoreno, treba o njemu govoriti. Posebno mediji treba da se uključe u rešavanje ovog problema, kako bi se promenila svest ljudi, kako bi se promenila svest mladih ljudi, kako bi se promenila svest članova porodice, kako bi roditelji brzo i na vreme primetili da li njihovo dete uzima neku psihoaktivnu kontrolisanu supstancu ili ne. Jer, vreme je takvo da se brzo živi. Zbog toga mislim da je ovaj amandman trebalo da prihvatite. Hvala.
Iskorišćeno je minut i 35 sekundi vremena poslaničke grupe. Na član 73. amandman je podneo narodni poslanik Paja Momčilov. Da li neko želi reč? (Da) Izvolite.
Dame i gospodo, ovo je poslednji amandman povodom kojeg ću se ja javljati. Ovde je nadnaslov – institut za javno zdravlje. Naime, smatra se da Institut za javno zdravlje u okviru svojih zakonom utvrđenih poslova učestvuje u sprovođenju programskih aktivnosti. Mi smo amandmanom predložili da se doda stav koji bi glasio: "Institut za javno zdravlje svoje izveštaje o radu dostavlja jednom godišnje komisiji". Na stranu što u ovom obrazloženju zakona ima netačnosti, neistina, neću da koristim naše grube, narodske izraze. Kaže se da nema opterećenja budžeta. Međutim, svakom je jasno – ako osnivaš novu komisiju i ako nove ljude uvodiš u posao, to mora. Tako i piše, da se ta komisija finansira iz budžeta. Znači, novo telo je u pitanju. Nemoguće je i jedno i drugo – pola riba, pola devojka. Šta oni kažu u obrazloženju? Neverovatna je ta mašta sa kojom se konstruišu stvari. Kaže se ovako – amandman se ne prihvata iz razloga što instituti za javno zdravlje jednom godišnje podnose izveštaj o svom radu osnivaču, odnosno Republici. To nije sporno i u to i ne sumnjamo. Dalje se kaže – tako da nije celishodno da se takav izveštaj podnosi komisiji koja nema ovlaštenja u nadzoru nad radom zavoda za javno zdravlje. Mi to i ne tražimo, da komisija bude policajac nad institutom. Šta mi kažemo? Ljudi koji rade isti posao treba da se informišu međusobno i taj izveštaj da ode do komisije, radi informisanja. Ne radi disciplinovanja i radi osporavanja ili odobravanja. Ko je to rekao? Zašto izmišljate? Nemojte to da radite. To je manir da vi nekvalitetno pripremate zakonske predloge, a isto tako još katastrofalnije odgovarate. Naravno, iz ovih razloga, mi, poslanici SRS, nećemo da glasamo za ovako loše zakonske predloge. Toga budite svesni. Gospodine ministre, na samom kraju, rekao bih da smo se oko nekih stvari i složili i to je jako lepo i dobro. Još ako bismo se složili oko jedne stvari, bio bih jako zadovoljan, makar nisam zadovoljan zakonskim predlozima – ako biste uložili svoj autoritet, ministra zdravlja, da uložite sve napore da se zaštiti zdravlje građanina Srbije Vojislava Šešelja u Haškom tribunalu, bar upola kao što ste se založili za zdravlje gospodina Stanišića, kada ste i lično putovali i kada je, zahvaljujući vama, on dobio i otpust da dođe na kućno lečenje. To je etika. To od vas očekujem i bio bih vam zahvalan ako bi vaše ministarstvo, a ne druga ministarstva, vojna, tu se uplitala. Nemojte samo da mi kažete ono što smo već čuli – da poštujete procedure i ono telo koje se zove Kancelarija za saradnju sa Haškim tribunalom, za čoveka kome je zdravlje i te kako ugroženo u Haškom tribunalu. Hvala vam.
Reč ima ministar.
Prvo, nema opterećenja budžeta u 2010. godini. To vrlo lepo i jasno piše, samo treba tako pročitati. Naravno da novo telo koje se formira i koje dobija nove nadležnosti i nove zadatke, vrlo ozbiljne, mora da bude finansirano iz budžeta. Prema tome, nije sporno da u 2011. godini njegov rad mora da bude planiran i mora da bude finansiran. U odgovoru na predlog amandmana jasno je rečeno da nije celishodno da se izveštaj podnosi komisiji, zato što je to prosto upućujuća norma u okviru srpskog zakonodavstva. Upućujete institute i zavode da se osnivaču podnose izveštaji koji mogu da budu korišćeni, između ostalog, i u radu komisija. Što se tiče ove druge primedbe, moram da kažem da je Ministarstvo zdravlja uradilo sve što je u njegovoj nadležnosti oko brige za zdravstveno stanje svih građana Srbije koji se nalaze u Haškom tribunalu, pa i gospodina Šešelja. Vrlo je poznato prethodniku i čitavoj poslaničkoj grupi čitava korespondencija između Ministarstva zdravlja i između Saveta za saradnju. Vrlo je poštovana volja građanina u kojoj meri će detalji zdravstvenog stanja da budu dostupni javnosti ili ne. Dakle, čitava komunikacija može da bude dostupna svakome ko to želi da vidi, pa će videti i prepoznati i napore i poštovanje procedure.
Iskorišćeno je minut i 30 sekundi vremena na raspolaganju predstavnika Vlade. Na član 76. amandman je podneo narodni poslanik Mileta Poskurica. Da li neko želi reč? (Da)
Ovde neuspešno pokušavamo da promenimo termine – trovanje i neželjena dejstva. Izmenjen je ceo član jer se u svim stavovima to pominje, pa smo zato vršili zamenu termina. Obrazloženje nije ništa pitkije kao ono ranije. Pazite, kako neko ne pročita ono što je napisao kad nešto napiše. Skratiću, da ne bih oduzimao sebi i drugima vreme – s obzirom da jedan i drugi izraz nemaju identično značenje. Prema kome? Prema nekom trećem? To znači da termini nisu sinonimi. Tako je napisano. Ali, ja i hoću da kažem da nisu sinonimi. Dalje obrazloženje – ova oblast je u potpunosti uređena Zakonom o lekovima i medicinskim sredstvima. Zato ga i vraćam u ovaj zakon. Hoćemo li reći da briga o zdravlju, koju definišu tri zakona koja smo večeras imali, sva tri su briga o zdravlju, šta tu nije u redu? Termin briga o zdravlju je u sastavu svih zakona i krovnog i drugih zakona. Šta tu nije u redu? Naravno da ono u zakonu koji je bolji u tom segmentu je to definisano kao toksičko neželjeno dejstvo. Zar imamo problem što je lepo definisano tamo da ga ovde ne prihvatimo. Dalje, niste stavili šta je to trovanje u glosar. Mi sad ne znamo u upotrebi termina šta to trovanje znači. Ko će da procenjuje šta mu je to trovanje? Mučnina, gađenje, povraćanje, svrab, urtikarija, možda jeste proliv, možda jeste, možda nije, možda su to neželjena dejstva. Posebno ako je to lek koji sadrži supstancu. Šta je to bilo problem. Neželjena dejstva opišeš, staviš tu. Čak se tu daju i nekakve nesuvisle stvari. To kaže kad je utvrđen uzrok njihovog ispoljavanja. Kad je utvrđen uzrok? Kako je s tim lekom povezan? Šta ako je polifragmazija? Ko je to ispitao tako brzo? Prilično nedorečen zakon. Znate, ne vredi nešto ni pokušavati, jer nešto se apriori odbije bez da se temeljnije o tome malo razmisli, prosto se valjda gleda da opozicija može da učestvuje u pisanju i razmišljanju, donošenju zakona. Obrazloženja su zaista često nesuvisla koliko god da ih vi sada pojačate sa pozicije ministra i da stanete iza ovoga što pozdravljam i treba da stanete iza ovoga. Iako niste radili vi, radili su vaši saradnici. Sasvim je razumljivo i ja bih to isto činio na vašem mestu.
Iskorišćeno je 20 sekundi vremena poslaničke grupe. Reč ima ministar.
Naravno da je značajno evidentirati neželjene efekte leka, ali i situaciju trovanja i smrtnih slučajeva. Nije sporno da zdravstvena ustanova ima obavezu da i jedno i drugo evidentira. Samo što neželjene efekte evidentira saglasno Zakonu o lekovima, jasno definisan, a ove druge teške slučajeve evidentira saglasno ovom propisu i tu nema ničeg spornog. Hvala.
Reč ima poslanik Mileta Poskurica.
Samo definišite termin – trovanje, da znaju šta će da prijave ti ljudi, jer će svi razumeti kao neželjeni efekat. Uzeo lek i njemu je bilo loše, povraćao, neželjeni efekat. Tako piše u zakonu. Evo vam sada, trovanje nije pomenuto kao takvo, uvedite ga u glosar termina, pa da znaju i oni koji će ga sprovoditi šta će da opišu od trovanja, smrtni slučaj je težak, saje, znamo mi šta je - saje, ali hajde da vidimo ovo.
Reč ima ministar Milosavljević.
Medicinska struka je široka, ozbiljna i ona ima posebna usmerenja, ona usmerenja koja se ovim bave zovu se farmakologija i psihijatrija. Verovao bih stručnjacima koji su savetovali upravo ovakvu terminologiju. Hvala.
Na član 83. amandman je podneo narodni poslanik Slađan Mijaljević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 84. amandman je podnela narodna poslanica Dušanka Plećević. Da li neko želi reč? (Da.)
Cilj ovog amandmana je da poboljša tekst zakona. Zakon treba da bude jasan, precizan i nedvosmislen i zato u zakonima, uopšte, ne treba da stoje odrednice kao što su – može, treba, dužni su itd. Sve su to neodređeni termini koji se mogu i drugačije protumačiti i zloupotrebiti. Amandmanom se traži da se u stavu 1. člana 84. zameni reč "dužni" rečju "obavezni", tako da sa izmenom taj stav treba da glasi – pravno lice kome je izdata dozvola za proizvodnju, odnosno promet psihoaktivnih kontrolisanih supstanci, odnosno zdravstvena ustanova i privatna praksa koja primenjuje psihoaktivne kontrolisane supstance, pod uslovima propisane ovim zakonom, obavezni su da najmanje na kraju svake godine, a po potrebi i na zahtev ministarstva popišu psihoaktivne kontrolisane supstance, tako što će izmeriti, izbrojati psihoaktivne kontrolisane supstance, a zatim uporediti ustanovljeno stanje sa bilansom tekuće godine. S obzirom na specifičnost i značajposledica koje mogu da proisteknu kod zloupotrebe psihoaktivne kontrolisane supstance, a koje tretira ovaj zakon, ovo amandmansko rešenje je jasnije i preciznije.
Na član 85. amandman je podneo narodni poslanik Boris Aleksić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 85. amandman je podneo narodni poslanik Dejan Mirović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 86. amandman su u istovetnom tekstu podneli narodni poslanici Aleksandra Janković i zajedno Donka Banović, Milica Vojić Marković, Milan Dimitrijević i Nikola Lazić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 95. amandman su u istovetnom tekstu podneli narodni poslanici Aleksandra Janković i zajedno Donka Banović, Milica Vojić Marković, Milan Dimitrijević i Nikola Lazić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Milan Dimitrijević.
Ovaj član 95. govori o poverljivosti informacija, pa je dovoljno da ostane samo prvi stav koji govori o službenoj tajni. Vi ste taj član proširili sa još neke tri tačke i prosto se nameće pitanje da li kod nas postoji propis koji reguliše službenu tajnu. Koliko znam, postoji, a to je Zakon o službenoj tajni. Da li ste ga pročitali i uskladili sa našim zakonom, ne verujem, jer da ste ga pročitali, videli bi da naš Zakon o službenoj tajni mnogo bolje reguliše ovu oblast, znači šta je i kako se čuva službena tajna, nego što to reguliše vaše obrazloženje gde govorite da je zakon u potpunosti usklađen da Pariskom konvencijom zaštite intelektualne svojine, sa članom 39. Sporazuma o trgovinskim aspektima prava intelektualne svojine koji su sastavni deo SZO. Prosto, ne mogu da prihvatim da je proizvodnja, promet, distribucija psihoaktivnih supstanci intelektualna svojina. To malo para uši. Vi usklađujete te propise sa EU i pitanje je kad ćemo ući, da li ćemo ući i da li će to postojati, i mi smo pokušali ovaj zakon da dovedemo na jednu razumnu meru, da ne zbunjuje. Zna se tačno šta je službena tajna, ko je dužan da tu tajnu poštuje. Postoje sankcije predviđene za nepoštovanje službene tajne i to je sasvim dovoljno, a ne da vi proširujete sa nekim tačkama koje nemaju mnogo veze sa ovim zakonom.
Reč ima narodna poslanica Aleksandra Janković.
U članu 95. stav 1. glasi: Zaposleni u ministarstvima, nadležni u oblasti psihoaktivnih kontrolisanih supstanci, kao i članovi komisije, dužni su da kao službenu tajnu čuvaju sve podatke iz dokumentacije koja se prilaže uz zahtev, a što se podnosi u skladu sa ovim zakonom. Cilj mog amandmana je bio da se popravi predloženi član, tako što bi se brisale tačke 1), 2) i 3). Informacije ovog tipa jesu poverljive i jasno je da zaposleni i nadležni u ministarstvu imaju obavezu čuvanja službene tajne. Bilo kakva relativizacija ove obaveze ne doprinosi u očuvanju poverljivosti informacija, tim pre što je u stavu 2. rečeno da radi suzbijanja nelojalne konkurencije iz stava 1. ovog člana ne smeju da otkrivaju informaciju iz dokumentacije koja je podneta ministarstvu, osim uz saglasnost podnosioca zahteva, odnosno osim podataka koji su dostupni stručnoj i opštoj javnosti radi davanja informacija o psihoaktivnoj kontrolisanoj supstanci. Što se obrazloženja Vlade za neprihvatanje mog amandmana tiče, rečeno je da je član 95, o kome je govorio Milan Dimitrijević, u potpunosti usklađen sa članom 10. Pariske konvencije o zaštiti intelektualne svojine, koja je sastavni deo pravila SZO. Ne mislim da bi brisanje tačaka 1), 2) i 3) kompromitovalo usklađenost, već bi je samo pospešilo. Nije dovoljno samo prepisivati, jer nekada ipak treba nešto i dopisati.
Na član 96. amandman je podnela narodna poslanica Dušanka Plećević. Da li neko želi reč? (Da.)
Ovim amandmanom predlaže se brisanje stava 5. člana 96. Inače, član se odnosi na nadzor u oblasti psihoaktivnih kontrolisanih supstanci. Pročitaću kako glasi stav 5. ovog člana – inspektor obavlja poslove nadzora u propisanom službenom odelu čiji izgled propisuje ministar. Ovu novinu da inspektor vrši inspekciju u propisanom službenom odelu srećemo osim u ovom predlogu zakona i u Predlogu zakona o izmeni i dopuni Zakona o zdravstvenoj zaštiti, a to je nadzor nad radom zdravstvenih ustanova i privatne prakse. Pretpostavljam da će ovaj posao raditi isti inspektor pošto ste predvideli farmaceutskog inspektora u Zakonu o zdravstvenoj zaštiti. Smatram da nije neophodno da ministar da inspektoru propisano službeno odelo kada obavlja inspekcijski nadzor nad radom pravnih lica, koji imaju dozvolu za proizvodnju i promet u oblasti psihoaktivnih kontrolisanih supstanci, jer službeno odelo po pravilu je uniforma, pri čemu ne mislim na radnu uniformu. Tako da službena odela imaju, odnosno uniforme vojna, civilna, komunalna i finansijska policija, a da li ćemo mi sa ovom izmenom imati i zdravstvenu policiju. Kakvo je to službeno odelo u kome će inspektor pregledati objekte, opremu, uzimati uzorke psihoaktivnih kontrolisanih supstanci za fizičko-hemijsku analizu i vršiti ostale inspekcijske poslove. To nije u ovom zakonu i zato je predloženo brisanje ovog stava člana 96.
Ministar Tomica Milosavljević.
Hvala. U dve reči. To je prilagođavanje načinu kako je regulisan izgled i službeno odelo drugih inspekcija. Prema tome, radi se o tehničkoj stvari, a nikako o suštinskoj. Prilagođavanje onom što već postoji u drugim inspekcijama. Hvala.
Dvadeset sekundi. Na član 108. amandman je podnela narodni poslanica Gordana Paunović Milosavljević. Da li neko želi reč?
Ovaj član 108. odnosi se na privredni prestup i kaže – novčanom kaznom od milion do tri miliona dinara kazniće se za privredni prestup pravno lice ako obavlja proizvodnju, odnosno promet psihoaktivnih kontrolisanih supstanci u suprotnosti sa ovim zakonom. Normalno, mi smo predložili mnogo veće novčane kazne, iako smatramo da ovo nije privredni prestup nego krivični prestup i vi ste obrazložili odbijanje amandmana time da se kosi sa Zakonom o privrednim prestupima kojima je propisana najveća zaprećena kazna za privredni prestup do tri miliona dinara. Sada meni nije jasno da li je to u koliziji sa onim što su mediji obaveštavali da su u toku 2007. i 2008. godine u Republici Srbiji otkrivene četiri velike ilegalne laboratorije za proizvodnju sintetičkih droga i tom prilikom je zaplenjena oprema za ilegalnu proizvodnju droga i velika količina psihoaktivnih kontrolisanih supstanci. Koliko su mediji obaveštavali ove osobe su bile lišene slobode i ne znam kako proces dalje teče. Smatram da sigurno je ovaj Zakon o privrednim prestupima donet u neko vreme kada tri miliona dinara su sigurno bila neka niska cena. Međutim, za ovo krivično delo treba da bude primenjen Krivični zakonik. Mislim da sada pri kraju ove današnje diskusije, koja je bila prilično konstruktivna, bez obzira što ministar misli da smo mi povremeno i destruktivni i da imamo tako neke destruktivne predloge, želela bih da postavim neka pitanja, pošto je ministar tu i prilika je da još jednom ministru postavimo neka pitanja koja smo tokom ovih dana u skupštinskoj govornici postavljali, posebno dr Paja Mamočilov i poslanik Boris Aleksić. Na kraju, meni nije jasan odgovor koji ste dali dr Paji Momčilovu, kada i gde ste vi kao Ministarstvo zdravlja preuzeli mere za zaštitu zdravlja gospodina Vojislava Šešelja. Nas konkretno interesuje da li postoji neki pisani dokument o tome? Mi bismo voleli da se o tome obavestimo, da ovde ne ponavljamo ista pitanja i da ne budemo dosadni i narodu. Zbog toga koristim priliku da sada odgovorite da li postoji takav dokument? Da li možete da kažete kada je objavljen takav dokument i gde je objavljen i da li mi možemo da dobijemo pismeno obaveštenje od vas koje se mere i u kom pravcu preduzimaju za zaštitu zdravlja dr Vojislava Šešelja. To je jedno pitanje. Drugo pitanje kojim bih volela da zaokružim, a to sam pitanje postavila, a volela bih kao lekar i kao građanin ove države Srbije, kao neko ko radi sa ovom grupom ljudi i sa njihovim porodicama, da mi odgovorite na ono pitanje koje sam postavila pre možda jedno sat vremena. Vi kao ministar sigurno treba da imate i imate tu informaciju, koliko stvarno zavisnika u Srbiji postoji. Ta cifra od 30.000 do 130.000 je veoma alarmantna za porodice koje puštaju decu da se slobodno kreću i koje svoju decu ne vide po ceo dan. S te strane bih volela da dobijem taj odgovor i da znamo da li je taj porast zavisnika i dalje trend, na neki način to pokušava da se reguliše. Mi kao poslanička grupa SRS, iako smatramo da je ovakav zakon neophodan i da ovakav zakon, na koji smo podneli veliki broj amandmana, ukoliko ih usvojite, trebalo bi na neki način da reši neke probleme, pa pošto niste, mi nećemo glasati za ovaj predlog zakona. Hvala.
Tri minuta iskorišćeno vremena poslaničke grupe. Reč ima ministar Tomica Milosavljević.
Privredni prestup je jedno i on je regulisan propisima koji definišu iznose privrednog prestupa i ne možete povećavati tu kaznu. Krivično delo je sasvim drugo i to je definisano Krivičnim zakonikom. Zato te dve stvari ne mogu da se mešaju u odredbama zakona. Ne postoji, siguran sam, ni jedna jedina poslanička grupa u ovom parlamentu koja ne misli na isti način o narkomaniji, o zloupotrebi psihoaktivnih supstanci i o tome kao o ozbiljnom velikom društvenom problemu. Bilo bi neozbiljno da sad odgovaram u nekoliko rečenica o nekakvim brojkama. Možete dobiti kompletan veliki izveštaj o tome šta se događa što se tiče podataka, postoji istraživanje zdravlja stanovnika Srbije iz 2006. godine, postoje posle toga ispitivanja među mladima po metodologiji ESPAD, a to je jedno udruženja koje se time bavi. Ozbiljno sarađujemo sa Centrom za kontrolu narkotika za EU. Ovo je jedan veliki i obiman posao koji je iz ugla Ministarstva zdravlja započeo donošenjem Zakona o prekursorima opijata, koji je važan, jer je to lista onih supstanci od kojih se mogu dobiti opijati. Ovaj zakon bi trebalo smatrati kao nastavak tog postupka. Što se tiče odgovora na vaše pitanje o tome koji su dokumenti, koji postupci, shvatiću ovo kao pitanje na koje očekujete da dobijete pisani odgovor. Prema tome, dobićete kompletan izveštaj taksativno sa potezima Ministarstva zdravlja.
Reč ima narodna poslanica Gordana Paunović Milosavljević.
Sasvim mogu da razlikujem šta su privredni prestupi, a šta su krivični. To mi je potpuno jasno. Tako da tu nisam imala dileme. Smatrali smo da je za ovo krivično delo predviđena krivična kazna, a ne privredni prestup. S druge strane, mislim da ćemo, nadamo se, biti zadovoljni odgovorom koji dobijemo, ali bih vas molila da taj odgovor bude u nekom pristojnom vremenu i da to bude možda eto za nedelju dana. Odbor za zdravlje i porodicu tri puta je pokušavao da stavi kao tačku dnevnog reda - razmatranje zdravstvenog stanja gospodina Vojislava Šešelja u Haškom tribunalu. Nijednom većina u poziciji nije izglasala ovu tačku dnevnog reda. Eto, možda bi bilo dobro da i vi na Odboru za zdravlje i porodicu prezentujete izveštaj. Hvala.
Na član 108. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić Marković, Milan Dimitrijević i Nikola Lazić. Da li neko želi reč? Da. Reč ima narodna poslanica Donka Banović.
Ovaj član 108. je prvi u nizu kaznenih odredaba koji predviđate ovim predlogom zakona i reguliše ovde privredne prestupe. Vi ste vrlo iscrpno naveli koji su to sve prestupi koji mogu biti predmet ove kazne. Recimo, samo ću navesti neke: da se novčanom kaznom kažnjava privredni subjekat koji obavlja proizvodnju, odnosno promet psihoaktivnih kontrolisanih supstanci u suprotnosti sa ovim zakonom, zatim, ako prenese dozvolu za proizvodnju i promet na neko drugo pravno ili fizičko lice, ako prenese dozvolu za izvoz, odnosno uvoz na neko drugo pravno lice, ako gaji konoplju u suprotnosti sa odredbama ovog zakona, ako gaji biljke iz kojih se mogu dobiti psihoaktivne kontrolisane supstance, obavlja njihov promet, ako gaji mak u suprotnosti sa ovim zakonom, ako vrši uvoz, odnosno izvoz slame maka u suprotnosti sa ovim zakonom, ako vrši uvoz lekova koji sadrže psihoaktivne kontrolisane supstance, za koje nije izdata dozvola lek itd. Dakle, vrlo ste iscrpno ovde naveli 11 veoma ozbiljnih prekršaja. Vi predlažete novčanu kaznu za ovu vrstu privrednih prestupa od milion do tri miliona dinara. Mi smo predložili da najmanja zaprećena bude dva miliona. Dakle, privredni prestup bi se kaznio iznosom od dva miliona do tri miliona dinara, zato što prosto smatramo za prestupe ove ozbiljnosti da je najniža zaprećena kazna od milion dinara i suviše mala. Vi ste odgovorili da smatrate da je vaš predlog bolji, naravno, čim niste prihvatili amandman, i da je tu ostavljen dovoljan raspon sudiji da u sudskom postupku, u zavisnosti od utvrđenog prekršaja, odredi odgovarajuću novčanu kaznu. Zamerate ovom predloženom amandmanu da ne ostavlja dovoljan raspon za utvrđivanje novčane kazne. Pa to je i bila namera ovog amandmana, jer smatramo da je ovaj raspon koji vi nudite od milion do tri miliona dinara preveliki i da najniža zaprećena kazna za ove zaista vrlo ozbiljne privredne prestupe treba da bude najmanje dva miliona dinara.
Iskorišćeno je 25 sekundi vremena poslaničke grupe. Na član 109. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 109. amandman su u istovetnom tekstu podneli narodni poslanici Aleksandra Janković i zajedno narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić Marković, Milan Dimitrijević i Nikola Lazić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 111. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu su prihvatili amandman, u pretresu je jer ne postoji izveštaj Zakonodavnog odbora, pa će se Narodna skupština u danu za glasanje izjasniti o ovom amandmanu, kao i o amandmanu na član 111. koji je podneo narodni poslanik Sreto Perić, a Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu su prihvatili i ovaj amandman. Na član 113. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić Marković, Milan Dimitrijević i Nikola Lazić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 114. amandman je podnela narodni poslanik Dušanka Plećević. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite.
Ovim amandmanom se traži zamena reči "dve godine" rečju "jedne godine". U stavu 2. ovog člana se kaže – inspekcija Ministarstva dužna je da u roku od dve godine od dana stupanja na snagu ovog zakona izvrši inspekcijski nadzor i utvrdi ispunjenost uslova za proizvodnju, odnosno promet, odnosno za obavljanje poslova ovlašćene laboratorije. Ovaj zakon je došao u skupštinsku proceduru po hitnom postupku, sa obrazloženjem da je neophodna što hitnija primena. Ako treba zakon da se primenjuje što hitnije, onda je stav 2. u članu 114. u neskladu sa razlogom hitnosti donošenja ovog zakona. Takođe, razlozi za hitnost ne mogu biti ni propisi EU, niti UN, na koje ste se pozvali u obrazloženju, s obzirom da oni datiraju iz 1961, 1971, 1966, 2004. i 2005. godine. Znači li to da do 2005. godine i posle nje Srbija nije bila u obavezi da se pridržava navedenih propisa? Razumem vašu žurbu za harmonizacijom propisa RS sa propisima EU, ali kako ćete objasniti i opravdati to da se daje rok od dve godine inspektoru da izvrši nadzor nad radom pravnih lica koja su dobila dozvolu za rad sa psihoaktivnim kontrolisanim supstancama? Da bi zakon mogao što hitnije da se primenjuje, potrebno je skratiti taj rok na jednu godinu, kako glasi ovaj amandman, ali vi ste u obrazloženju meni napisali, odnosno samo ste prepisali ovaj stav 2. člana 114. za neprihvatanje amandmana, što uopšte i nije u suštini nikakvo obrazloženje.
Na član 115. amandman je podnela narodna poslanica Dušanka Plećević. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite.
I ovim amandmanom se traži skraćenje roka u kome treba da se donesu propisi za sprovođenje ovog zakona sa 18 na devet meseci. Obrazloženje je isto kao i za prethodni amandman. S obzirom na potrebu što hitnije primene odredaba ovog zakona, potrebno je skratiti rokove za donošenje propisa za sprovođenje ovog zakona. U međuvremenu će se primenjivati, rekli ste u zakonu, propisi koji su važili do dana stupanja na snagu ovog zakona, ako nisu u suprotnosti sa ovim zakonom. Koji će propisi važiti ako su ovi u suprotnosti sa zakonom koji ćete usvojiti, a novi još nisu doneti, to je pitanje na koje nema odgovora u ovom zakonu. To je sudbina sličnih pitanja koja se donose po hitnom postupku, tako da ćemo na odgovore čekati ne dugo, otprilike dva do tri meseca. Po običaju, ovi isti zakoni dolaze u skupštinsku proceduru kao izmene i dopune zakona. Ako zaista imate nameru za što hitnijom primenom propisa, onda požurite sa tim dok sve Šarićeve ilegalne laboratorije nisu završile preradu supstanci za proizvodnju droge.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Ako ne, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Pošto je Narodna skupština završila raspravu o svim tačkama dnevnog reda ove sednice, saglasno članu 87. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, određujem sredu, 22. decembar 2010. godine, sa početkom u 14.00 časova, kao dan za glasanje o tačkama dnevnog reda Sedme sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2010. godini. Time za danas završavamo rad. Hvala vam svima.