Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Četvrte sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2019. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 81 narodni poslanik. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 88 narodnih poslanika, tako da imamo kvorum i mogućnost da nastavimo rad Narodne skupštine. Da li neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa, želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje u skladu sa članom 287. Poslovnika Narodne skupštine? Reč ima narodni poslanik gospodin Aleksandar Šešelj. Izvolite, gospodine Šešelj.
Dame i gospodo narodni poslanici, u svetlu ovog otklona koji pokušava da se napravi u Srbiji između bivše vlasti DS i vlasti SNS, koja je evo već sedam godina u Srbiji, najviše se nekako stavlja akcenat na period pljačkaških privatizacija, kada je Srbija opustošena, kada su naša velika preduzeća prodavana budzašto i ispod svake vrednosti. Videli smo da je i Savet za borbu protiv korupcije obeležio 24 sporne privatizacije. Pa smo imali slučajeve da se „Železara“ vraća, nakon što je sve što je moglo da se istopi tamo, istopljeno za jedan dolar. Dakle, pokušava se da se napravi diskontinuitet između te dve stranke na vlasti, a onda smo nedavno imali priliku da vidimo, i nije prvi primer, da je IMR iz Rakovice prodat za milijardu i 100 miliona dinara. Procenjena vrednost 2,9 milijardi. Sad, voleo bih da čujem objašnjenje od gospođe Ane Brnabić kako se to razlikuje od prodaje šećerana za dinar, kako se to razlikuje od privatizacije „Železare Smederevo“ i od svega ostalog što smo imali prilike da vidimo za vreme vlasti DS? Pa, to je sve isto, čak možda i ta šećerana i danas radi kao šećerana. A, šta će biti sa zemljištem, sa imovinom IMR iz Rakovice? Dakle, nekada industrijski gigant koji je zapošljavao sedam hiljada ljudi, više od 77 hiljada kvadratnih metara u centralnom delu Rakovice, neće više biti fabrika, sutra će da bude šoping centar, sutra će da bude neki Lidl, kao što je Lidl na prostoru bivšeg IMT-a na Tošinom bunaru, kao što umesto „Zmaja“ sada imamo šoping centar u delu opštine Zemun koja se i danas naziva Zmaj. Dakle, imaćemo neke parkinge, imaćemo šoping centre i to je to. Prodaje se centralno zemljište u jednoj od najvećih opština da bi se pravili sutra šoping molovi i stanovi. Da li je to zlatno doba u kojem mi živimo? Da li to pokazuje naša prosečna plata, suficit u budžetu i sve ostale stvari, da mi sada nemamo šta da radimo sa našom industrijom, nemamo uopšte potrebe da ulažemo u to da se ljudi zapošljavaju, sad nam fale šoping centri? Onda je vlast u Srbiji u stanju da proda nešto za 1,8 milijardi dinara ispod procenjene cene. Kako se to razlikuje od režima DS? S druge strane, imamo jedan auto-put koji je nedavno izgrađen i pušten u saobraćaj, „Miloš Veliki“, koji je gradila jedan velika kineska kompanija. Videli smo da je to ponos Srbije, 10 sati uživo prenos otvaranja tog puta, spektakl. Naravno, svaka čast, i treba da postoji taj auto-put, olakšava mnogo građanima Šumadije i centralne Srbije i njihov život. A, onda vidimo „Moravski koridor“, da ti Kinezi uopšte nisu tako dobri, da to nije tako kvalitetna firma, i umesto njihovih 500 miliona evra, Vlada Srbije će da angažuje američki „Behtel“ za 800 miliona evra. Kako je kineska firma dobra za „Miloš Veliki“, a nije za Moravski koridor, auto-put Preljina-Pojate? Ne, nego je to ono što smo već imali priliku da vidimo, a to je da između vlasti DS i SNS apsolutno nema nikakve razlike, jer i dalje se dešavaju te stvari i ta pljačka, u ovom slučaju 300 miliona evra. Da li će neko za to da odgovara? Da li će već jednom da se to stanje promeni? I da li će jedan takav ministar, kao što je Zorana Mihajlović, koji očigledne dilove ima sa američkom ambasadom, da više bude smenjena, a onda da vidimo i da istražimo šta se to još desilo u tom ministarstvu, o čemu bi se trebalo voditi računa, i gde je sve zakon prekršen i gde su sve pare pokradene?
Hvala, gospodine Šešelj. Da li se još neko javlja za reč od predsednika ili ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa? Izvolite, gospođo Miladinović.
Poštovani predsedavajući, uvažene kolege narodni poslanici, današnje izlaganje i poslaničko pitanje posvetiću organizaciji UN i njenom značaju kako za Srbiju, tako i za sve države članice UN. Naime, 24. oktobar smatra se danom osnivanja UN, kada je 1945. godine svih pet stalnih članica Saveta bezbednosti ratifikovalo ovu povelju. Ujedinjene nacije kao univerzalna međunarodna organizacija predstavljaju globalno udruženje vlada država članica koje sarađuju na polju međunarodnog prava, ekonomskog razvoja i socijalne jednakosti. Danas ova najvažnija organizacija broji 193 države članice, koje ulažu zajedničke napore u cilju ostvarivanja kolektivne i globalne bezbednosti. Važno je napomenuti da je još SFRJ bila jedna od osnivača UN i tu istu povelju potpisala 1945. godine, a Republika Srbija je od 2000. godine, odnosno od novembra 2000. godine članica UN. Dajemo veliki doprinos aktivnostima UN kroz aktivno učešće u radu različitih tela i specijalizovanih organizacija, odnosno agencija UN. Takođe, aktivno učestvujemo i u radu Generalne skupštine i njenih komiteta. Prioriteti Srbije u UN jesu očuvanje međunarodnog mira i bezbednosti, borba protiv terorizma, zaštita nacionalnih interesa u kontekstu razmatranja pitanja Kosova i Metohije, zaštita ljudskih prava i pitanje klimatskih promena. Posebnu pažnju posvetila bih naporima i posvećenosti Republike Srbije u ostvarivanju ciljeva održivog razvoja i globalne razvojne Agende 2030, koju je usvojila Generalna skupština UN kao nastavak sprovođenja milenijumskih ciljeva. Ciljevi održivog razvoja poznati kao globalni ciljevi predstavljaju univerzalno delovanje u ostvarivanju 17 postavljenih ciljeva. Kao što sam već rekla, ovih 17 ciljeva održivog razvoja zasnivaju se na milenijumskim ciljevima, ali sadrže i nove prioritetne oblasti, kao što su klimatske promene, ekonomske nejednakosti, inovacije, održiva potrošnja, ostvarivanje globalnog mira i pravde. Važno je reći da je ovih 17 ciljeva međusobno povezano, jer uspeh u realizaciji jednog leži u ostvarivanju i prevazilaženju izazova svih ostalih. Postizanje ciljeva održivog razvoja i realizacija Agende 2030 – Partnerstvo vlada, civilnog društva, privatnog sektora, građana, kako bi se obezbedilo održivo poboljšanje života i odgovorilo na globalne izazove u celini. Kada je Srbija u pitanju, pohvalila bih uspostavljanje međuresorne radne grupe za sprovođenje Agende 2030, kojom predsedava ministarka prof. dr Slavica Đukić Dejanović. S tim u vezi, želela bih da postavim i nekoliko pitanja Vladi Republike Srbije i premijerki Ani Brnabić – kako ocenjuje poziciju Republike Srbije u kontekstu implementacije ciljeva održivog razvoja i koja strateška dokumenta su usvojena na Vladi, kao i koja nacionalna sektorska dokumenta će biti doneta u narednom periodu u cilju dostizanja globalno postavljenih ciljeva? Hvala.
Hvala. Da li se još neko javlja za reč? Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević.
Dame i gospodo narodni poslanici, vama je svakako poznato da svaka naša pevačica, pa i nisko rangirana pevaljka, kad ode u neku evropsku zemlju da nastupa u bilo kojoj kafani, mora da taj nastup prijavi, mora da plati porez. Ako nije rezident te zemlje, mora da plati porez i tamo i ovde. Zato moje pitanje poreskoj upravi je sledeće – da li N1 televizija, „Nova S“ i televizija pod nazivom „Sport klub“, a ima ih više, ima ih desetak, da li imaju poreski broj, PIB? Ako nemaju poreski broj, moje pitanje vezano za poresku upravu i Ministarstvo finansija – kako onda oni plaćaju radnu snagu, kako plaćaju dobavljačima, kako plaćaju uopšte bilo koju poresku obavezu Republici Srbiji kad nemaju PIB, tj. poreski broj, preko koga se evidentira njihova poreska obaveza? Kako njihovi dobavljači uopšte mogu da koriste prethodni porez ukoliko oni nemaju PIB? Dakle, radi se o jednoj divljoj televiziji, piratskoj, koja godinama u Republici Srbiji ne plaća ništa, a u međuvremenu se pojavila i televizija „Nova S“, a njihovim stopama idu i sport klubovi, koji emituju reklame, emituju na reklamnom tržištu reklame za preko 20 miliona evra godišnje i pri tome izbegavaju da plaćaju bilo kakav porez, što se vidi, i poreska uprava to treba da utvrdi iz nedostatka PIB-a, poreskog broja, preko koga se evidentira plaćanje tih obaveza. Dakle, samim tim, možemo da utvrdimo da su to nelegalne, ne registrovane, prekogranične televizije, strane televizije, koje imaju nameru da kreiraju medijski pejzaž i da utiču na političke prilike u Republici Srbiji. Oni su čak u prethodnim izborima učestvovali u političkom marketingu. Zamislite da mi osnujemo neku televiziju u Srbiji i u Albaniji zakupimo studio i u Skoplju i počnemo da emitujemo program protiv vladajućih struktura u Tirani, u Skoplju i govorimo mi smo prekogranična televizija, mi smo tamo fiktivno registrovani u Luksemburgu ili u Srbiji i mi nemamo nikakve obaveze prema vama i možemo da se mešamo u političke prilike u Albaniji i Makedoniji, odnosno to se sada zove Severna Makedonija. Kako će se sutra zvati, ja to tačno ne mogu znati, ali sam siguran da vam ne bi dozvolili da imamo svoje televizijske kanale, divlje piratske koji se mešaju u političke prilike u Albaniji i Makedoniji, u bilo kojoj drugoj zemlji. Zato je moje pitanje za Vladu, Ministarstvo kulture i informisanja dodatno – šta će učiniti da spreče da lažne, prekogranične, strane televizije emituju predizborni politički marketing i politički program kojim utiču direktno na rezultate izbora? To se zove krađa glasova, samo što gospođa Marinika ne zna, jer i ona učestvuje u krađi glasova, tako što su birači, kad su je birali i glasali za izbornu listu Lige socijaldemokrata Vojvodine, onda je ona tih 15.000 glasova uzela, neovlašćeno od tih birača i prenela kod Dragana Đilasa, pre toga kod Jankovića, Živkovića itd, preselila mimo izborne volje tih birača 15.000 glasova. Dakle, to se zove krađa glasova, tako što strane televizije kreiraju političke prilike, utiču u izbornoj kampanji na rezultat izbora, time što emituju program iako su te stanice ne registrovane u Republici Srbiji i nemaju poreski broj. Takođe, za MUP pitanje – šta će preduzeti protiv Jugoslava Ćosića, organizatora demonstracija od 16.ovog meseca pred Vladom Srbije, gde je skupio 150 ljudi, da se kobajagi protestvuje protiv medijskih nesloboda, nekih pritisaka zato što je neko na letku napisao da je njegova televizija luksemburška, što je on sam priznao? Dakle, Zakon o javnom okupljanju kaže da se javni skup morao prijaviti pet dana ranije. Ukoliko on to nije učinio, pitanje za MUP – šta će preduzeti protiv Jugoslava Ćosića i ostalih organizatora zbog organizovanja ne prijavljenog javnog skupa, što je kažnjivo po Zakonu o javnom okupljanju? Hvala.
Hvala. Sada reč ima prof. dr Marko Atlagić. Izvolite.
Poštovani potpredsedniče, pitanje postavljam MUP i Ministarstvu pravde, odnosno tužilaštvu, šta će preduzeti povodom gnusne izmišljotine vezane za ministra unutrašnjih poslova, gospodina Nebojše Stefanovića? Iz časa u čas, iz dana u dan, svedoci smo kontinuiranih brutalnih medijskih napada na predsednika Republike Srbije Aleksandra Vučića, njegovu porodicu i njegove roditelje i njegove najbliže saradnike. Ti brutalni medijski napadi delo su sprege mafijaških, tajkunskih, kriminalnih, politikanskih grupa iz naše zemlje i inostranstva. Cilj im je oslabiti pregovaračku poziciju Aleksandra Vučića u momentu kada on pokušava da pronađe trajno, kompromisno, pravedno i mirno rešenje za našu južnu srpsku pokrajinu KiM. Ovaj put, poštovani građani, pojačali su intenzitet medijskih napada na najbližeg saradnika Aleksandra Vučića, ministra unutrašnjih poslova, gospodina Stefanovića i njegova oca Branka. Pristalice Saveza za Srbiju, na čelu sa Draganom Đilasom, u narodu znanog kao Điki mafija, su lažirali prilog ruske televizije „Raša tudej“ u pokušaju da optuže ministra Nebojšu Stefanovića i njegovog oca Branka da sarađuju sa džihadistima. Cilj im je bio, širenjem ove brutalne montaže, da ubede javnost da Republika Srbija naoružava pripadnike terorističke organizacije ISIS u Jemenu. Snimak sa udarnim naslovom „Otac i sin naoružavaju džihadiste“, koji je navodno emitovan na pomenutoj ruskoj TV stanici je trebao da dovede u zabludu gledaoce da su srpski ministar policije Nebojša Stefanović i njegov otac Branko povezani sa švercom oružja, jer su njihove fotografije bukvalno montirane na originalni prilog kao i lažni titl na srpskom jeziku koji ovu gnusnu izmišljotinu potkrepljuje. Ne samo to, poštovani građani, ta njihova montaža je navodila na zaključak da je ruska državna televizija optužila Republiku Srbiju da je naoružavala teroriste i poručila srpskim vlastima da neće dugo opstati. Kada je objavljeni materijal, koji je „Raša tudej“ zaista emitovala, videlo se da u njemu nema ni reči o ministru Nebojši Stefanoviću, niti o njegovom ocu Branku, niti o Republici Srbiji. Poštovani građani Republike Srbije, vidite kako su ovi iz Saveza za Srbiju proturali lažne vesti i prepakovali video materijal i u njega ubacili sliku našeg ministra policije Stefanovića i njegovog oca i tako doveli u zabludu građane Republike Srbije, i to tačno kada predsednik Vlade Ruske Federacije, gospodin Medvedev, posećuje našu zemlju i potpisujemo veoma važne sporazume za Republiku Srbiju. Ovo ovima iz Saveza za Srbiju nije prvi put, tako su i ranije činili svaki put kada naš predsednik Republike Vučić ima veoma važne susrete sa svetskim državnicima. Tako je jedan od lidera Saveza za Srbiju Vuk Jeremić, u narodu znani kao član međunarodne grupe bandita i lopova i prevaranata, u autorskom tekstu u „Vašington postu“ na najgrublji način izvređao Aleksandra Vučića i državu Srbiju pred sami njegov susret sa potpredsednikom SAD, sa gospodinom Pensom i tako zabio nož u leđa Republici Srbiji. Isti Vuk Jeremić, član međunarodne grupe lopova i prevaranata, je 17. jula 2018. godine, kada je predsednik Republike Aleksandar Vučić imao susret sa predsednikom Francuske, gospodinom Makronom, u autorskom tekstu u pariskom „Le mondu“ optužio državu Srbiju i predsednika Vučića za širenje stabilokratije na Balkanu. Poštovani građani Republike Srbije, ovakvih montaža i gnusnih laži, izmišljotina, kao što je ova, biće sve češće u budućnosti, pogotovo kada se budu intenzivirali razgovori o Kosovu i Metohiji. Dobro je, poštovani građani, što ste ih pročitali. Svi oni su bačeni u političku prošlost iz koje se najverovatnije neće nikada ni vratiti. Na kraju dozvolite da citiram još jednom uvaženog Svetislava Basaru koji za njih rekao 21.05. gospodnje 2019. godine – to je samoupravna interesna zajednica muljatora i lopuža, završen citat. U pravu je, jer je ova lažna montaža pokazuje da su zaista takvi. Neka im je Bogu u pomoći.
Hvala, profesore Atlagiću. Sada reč ima narodni poslanik Đorđe Vukadinović. Izvolite, gospodine Vukadinoviću.
Zahvaljujem. Posle nekoliko ovih termina, kada sam govorio o aktuelnim, neposredno aktuelnim stvarima, sada imamo jednu o kojoj sam govorio već ovde više puta i za koju sam se nadao da će biti skinuta sa dnevnog reda, ako ništa drugo ono makar nakon posete ruskog premijera Medvedeva, kao i svega onoga što se dešavalo sa našim evrointegracijama i u svetu, odnosno u Evropi poslednjih nedelja. Nažalost nije tako. Reč je, naravno o Kosovu i Metohiji i reč je po ko zna koji put o neprimerenim izjavama naših najviših državnih čelnika u vezi sa tim najvažnijim nacionalnim i državnim pitanjem. Pitanje inače ide na adresu predsednika Vlade, Ministarstva spoljnih poslova i Kancelarije za Kosovo i Metohiju. Tiče se poslednje izjave predsednika države bečkom „Standardu“ koji je prenet u našim medijima, a ja ga, radi preciznosti ili sigurnosti da nije reč o nekom nesporazumu ili pogrešnom citiranju ili možda zlonamernom citiranju i navođenju, čega takođe ima, kada je reč o našim medijima bez obzira na kojoj su strani, za koju stranu, poziciju ili opoziciju navijaju, dakle toga ima i zato sam ga preuzeo direktno sa sajta SNS, mada su i mediji objavili potpuno istu formulaciju. Dakle, na sajtu SNS, stoji izjava, odnosno prepričani intervju predsednika Republike bečkom „Standardu“ u izvedbi, odnosno u interpretaciji naše državne agencije, ili ne znam kako da nazovem, „Tanjug“, tj. njegovom današnjem statusu, gde se kaže – Aleksandar Vučić nema priznanja Kosova u aktuelnim granicama. To je pre dva dana, a skinuo sam noćas, dakle noćas je preuzeto sa portala SNS. U tvitu koji prati ovu vest, odnosno ovaj intervju stoji da je predsednik Srbije Aleksandar Vučić isključio mogućnost da Beograd prizna Kosovo u aktuelnim granicama. To je ta stara formulacija, ta stara fraza. Recimo, ne možemo priznati Kosovo u sadašnjim granicama. Pretpostavljam da je ideja toga, pošto sam u početku mislio da je to nesporazum ili neka omaška ili gaf, verovatno je ideja toga da se ide u pravcu, odnosno podržava ovaj projekat razgraničenja koji je i nejasan i problematičan i neustavan, a i sam predsednik Republike je više puta govorio da čak ni to nam niko ne nudi ili da barem niko ne nudi zvanično, a očigledno je nekih razgovora bilo. Dakle, to je samo po sebi dosta problematično, ne dosta, nego strašno problematična stvar. Nećemo priznati Kosovo u postojećim granicama, indirektno kažete da postoji mogućnost da ga priznate. Nažalost, sledi i dodatak u ovom intervju, odnosno u ovoj vesti, kako je prenosi, kažem, čak, pored svih ostalih, i portal SNS, i dodao je, kaže se, odnosno citiram – gde je malo verovatno, pazite ovo, da će Beograd uopšte priznati Kosovo. Na pitanje – da li će Srbija ikada priznati Kosovo kao ravnopravnu članicu međunarodne zajednice, Vučić je odgovorio da je to za Srbe teško pitanje, ne samo za predsednika Republike, predsednika Vlade, Vladu ili državne službenike Srbije, već i za bilo kog građanina, ali kažem – pre svega za državne funkcionere i to ne bi smelo da bude teško pitanje, niti bi odgovor mogao da bude – da je to teško pitanje. Naravno da je ovo teško realno, ali ako vi u startu, ako vaši najviši državni službenici govore o tome kako oni neće priznati Kosovo osim ako, ukoliko, eventualno itd. vi time, kao što sam govorio više puta, i javnost to mora da čuje, da shvati, siguran sam da javnost i razume, nego onaj koji ima priliku da čuje ovakve stvari, time snižavate svoje inače ne sjajne pozicije i akcije u tim razgovorima ili pregovorima oko Kosova i Metohije. Kao u biznisu, kao u trgovini, kao bilo gde, kada pođete od toga – ja neću, osim ako itd. i još unapred se pravdaš, pominješ promenu svog Ustava, teškoća je da se on promeni, to deluje kao vajkanje i deluje kao neka vrsta pripreme javnosti, domaće javnosti za takvu jednu neustavnu i nepametnu trgovinu koju, kao što sami kažemo, čak niko i ne nudi. Sa tim u vezi, time bih završio, napominjem da i prilikom poslednje posete premijera Rusije, ruskog predsednika Vlade, Medvedeva, kao i danas, jutros ambasador Rusije u Srbiji pominje Rezoluciju 1244 i kaže da je ona jedini međunarodni okvir za rešavanje problema Kosova i Metohije, ali naši državni funkcioneri to izgleda zaboravljaju, odnosno izgleda čim odu Rusi ili čim se završi sastanak sa ruskim kolegama, oni prosto previde tu činjenicu i u ovom intervjuu, dugom intervjuu naravno da se nigde ne pominje Rezolucija 1244. Dakle, izgleda samo kada nas Rusi podsete, onda se toga setimo, a kad Rusi odu mi ponovo nastavimo po starom. Hvala.
Hvala gospodine Vukadinoviću. Obaveštavam vas da je sprečen da sednici prisustvuje narodni poslanik prof. dr Žarko Obradović. Sada određujem pauzu. Nastavljamo sa radom u 11,00 časova. Dakle, za nekih dvadesetak minuta. Hvala. [[Posle pauze.]] Nastavljamo sa radom. Želim dobrodošlicu ministru Đorđeviću sa saradnicima. Prelazimo na zajednički načelni pretres o predlozima zakona iz tačaka 4. i 5. dnevnog reda. Prelazimo na zajednički načelni pretres o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o opštoj bezbednosti proizvoda, koji je podnela Vlada br. 011 – 2679/17, od 26. septembra 2017. godine i Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o izvozu i uvozu robe dvostruke namene, koji je podnela Vlada br. 011 – 3341/18, od 26. oktobra 2018. godine. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da su pozvani da sednici prisustvuju ministar Zoran Đorđević sa svojim saradnicima. Molim poslaničke grupe ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika, u skladu sa članom 96. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine. Saglasno članu 157. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički načelni pretrese o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o opštoj bezbednosti proizvoda i Predlogu zakona i izmenama i dopunama Zakona o izvozu i uvozu robe dvostruke namene. Da li predstavnici predlagača žele reč, odnosno ministar Zoran Đorđević? (Ne.) Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? (Ne.) Da li predsednici odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Molim vas da se prijavite. Reč ima gospodin Branimir Jovanović. Izvolite.
Hvala. Poštovani predsedavajući i poštovani ministre, predstavnici ministarstva, koleginice i kolege, Zakon o opštoj bezbednosti proizvoda jedan je od zakona koji regulišu promet roba na tržištu. Zadatak države jeste da obezbedi stabilno i snabdeveno tržište, ali pored toga važno je i da osigura da potrošači na neki način budu sigurni da proizvode koje kupuju na tržištu, da su uvek bezbedni. Cilj ovog zakona jeste da osigura visok nivo zaštite zdravlja i bezbednosti kupaca, bilo da je reč o proizvodima za ličnu upotrebu, bilo da govorimo o proizvodima koji se koriste za obavljanje nekih profesionalnih delatnosti. Dosadašnji zakon odnosio se samo na finalne proizvode. Ovim izmenama zakona biće obuhvaćeni i oni proizvodi bez koji finalni proizvodi ne mogu da funkcionišu. Navešću samo jedan primer, a to su oni proizvodi koji su predmet česte kontrole, kao što su igračke za decu. Kontrolišu se igračke za decu kao finalni, konačni proizvod na tržištu, ali od sad biće kontrolisana na primer i baterije koje pokreću taj proizvod, da li su i one bezbedne. Mi smo nedavno usvojili Zakon o trgovini, kao centralni zakon koji reguliše promet roba i usluga i na taj način smo unapredili prava potrošača. Unapredili smo ih, jer smo ih zaštitili od potencijalnih namera trgovaca da putem rasprodaja ili sezonskih sniženja ih dovode stalno u zabludu, pa smo tako propisali da postoje samo dva sniženja tokom godine, zimsko sniženje, letnje sniženje, propisali smo koji su rokovi za ta dva sniženja, a i tačno smo precizirali šta su rasprodaje. I ovaj Zakon o bezbednosti proizvoda na neki način reguliše ovu oblast, jer se tiče obmanjujućih proizvoda. Predlog zakona o opštoj bezbednosti proizvoda ima cilj da umanji nameru trgovaca da obmanu kupce svojim proizvodima. Isto se odnosi i na proizvođače. Predlogom ovog zakona se zabranjuje proizvodnja i stavljanje u promet obmanjujućih proizvoda i zabranjuje se izvoz ovakvih proizvoda. Sada se posebnim članom zakona precizira da je obmanjujući proizvod onaj proizvod koji nije prehramben, ali koji svojim izgledom, pakovanjem, mirisom ili nekim drugim karakteristikama može da podseća na prehrambeni proizvod. Dakle, sada smo jasno definisali, odnosno preciznije definisali šta su to obmanjujući proizvodi koji naročito mogu negativno da utiču na osetljivu grupu u našoj populaciji, kao što su deca koja često mogu da budu dovedena u zabludu i ne mogu da razlikuju ove dve vrste proizvoda prilikom upotrebe. Očekivanja potrošača su uvek da će proizvod biti pouzdan, da će raditi na bezbedan način, da će biti bez rizika po zdravlje i bezbednost onoga koji ga koristi i da neće štetiti životnoj okolini. Preciziranim zakonskim normama se sužava mogućnost da se na našem tržištu pojave opasni, neprovereni ili obmanjujući proizvodi, a samim tim, sužava se i mogućnost, odnosno verovatnoća da nastupe štetne posledice što se tiče bezbednosti i zdravlja korisnika ovih proizvoda. Za nas iz SDPS veoma je važno da usvajamo zakone koji štite na prvom mestu potrošače, da unapređujemo njihova prava, ali ovaj zakon o opštoj bezbednosti proizvoda, pored toga što štiti prava potrošača na neki način odnosi se i na proizvođače. Bezbednost proizvoda podrazumeva da materijali, komponente i ceo proizvodni proces budu usaglašeni sa propisanim zahtevima, kako bi finalni proizvod bio bezbedan. Upravo zbog toga konkurentnost nekog preduzeća je usko povezana sa njegovom sposobnošću da proizvede bezbedan i kvalitetan proizvod. To su samo neki od zahteva koji danas otvaraju ili zatvaraju vrata privrednicima, ne samo na evropskom tržištu, nego i na drugim svetskim tržištima. Postoji čitav niz različitih zahteva koje treba ispuniti da bi se garantovala bezbednost proizvoda, u zavisnosti od vrste proizvoda, od namene, od ciljne grupe kojoj je namenjen, od sredine u kojoj će se proizvod koristiti. Proizvođači moraju da vode računa o svemu tome. Navešću jedan primer koji nije sa našeg područja, iz SAD je, ali koji pokazuje kako propust u proceduri može da dovede do štete samom preduzeću. Pre nekoliko godina je u SAD je naloženo da se iz upotrebe povuku svi automobili koji u sebi imaju ugrađene vazdušne jastuke određenog proizvođača. Naime, proizvođač je tada propustio, odnosno nije ispunio zahtev i napravio je previd da vazdušni jastuci u uslovima kada postoji velika vlaga, ne ispunjavaju svoju ulogu, naprotiv, imaju suprotan efekat. Tada je utvrđeno da je širom sveta 16 miliona automobila imalo takvu opremu, a povučeni su automobili samo u SAD. Zato je važno da se proizvođači od početka proizvodnog procesa pridržavaju propisanih standarda, jer će jedino biti sigurni na taj način da je proizvod bezbedan, ako ispoštuju sve kriterijume u proceduri. Primena ovog zakona će znatno uticati i na sprečavanje nelojalne konkurencije, jer se na ovaj način uspostavljaju jasna i jednaka pravila za sve proizvođače i trgovce u pogledu proizvodnje i distribucije proizvoda koji treba da budu bezbedni. Dobro je što prihvatamo standarde razvijenih evropskih zemalja i usvajamo propise EU. Mi smo do sada usvojili veliki deo standarda i tehničkih propisa EU i u toj oblasti smo napravili prilično dobar napredak. Bezbednost proizvoda i slobodan protok robe su upravo principi na kojima se zasniva tržište EU. Nadzor nad sprovođenjem propisa predstavlja bitnu kariku u sistemu infrastrukture kvaliteta. Predlogom zakona o opštoj bezbednosti proizvoda se određuje nadležnost tržišne inspekcije za ovu oblast, ali se precizira i nadležnost sanitarne inspekcije kada se govori o obmanjujućim proizvodima. Preduzimanje mera i kazni od strane inspekcijskih službi treba da postigne cilj da se sa tržišta eliminišu oni proizvođači i oni distributeri koji na uštrb bezbednosti snižavaju cene svojih proizvoda i tkao postaju nelojalna konkurencija savesnim proizvođačima i savesnim trgovcima koji vode računa o bezbednosti proizvoda koje plasiraju na tržištu. Podaci sa terena pokazuju da potrošačima u Srbiji najviše glavobolje zadaju na prvom mestu tehnički proizvodi, nameštaj, odeća i obuća. Navešću jedan primer od pre nekoliko godina koji je bio u medijima, da je devojčica u Nišu povređena tako što je nosila baletanke, ne znajući da postoji opasnost da metal koji je bio skriven u đonu baletanki, za koji nije znala može da je povredi. Zato je važno da inspekcijske službe što više izvrše nadzora odnosno kontrolu nad onom robom koju koriste deca. Ovim zakonom, odnosno izmene i dopune Zakona omogućavaju nam da javnosti budu više dostupne informacije koje se odnose na bezbednosni aspekt robe. Razmena informacija o opasnim proizvodima predstavlja jedan od prioriteta u cilju uspostavljanja bezbednosnog tržišta. Već dugi niz godina u EU ta ideja je krenula još od 1987. godine, postoji informacioni sistem za praćenje, prijavu i razmenu informacija o proizvodima koji predstavljaju rizik za zdravlje i bezbednost kupaca. Ovaj sistem za brzo uzbunjivanje, odnosno za brzo upozoravanje nosi naziv „Rapisk“ i nešto ću reći o njemu. Suština „Rapeksa“ je da je formirana baza podataka o nebezbednim proizvodima koja se ažurira na svaki minut, na kraju sedmice objavljuje se izveštaj o tome koji su proizvodi nebezbedni, koji predstavljaju ozbiljan rizik za potrošače, koja je priroda tog rizika i koje su mere preduzete da se otkloni rizik u pogledu bezbednosti. Sigurno da nijedan proizvođač ne želi da se njegovo ime nađe na ovom spisku, jer to znači da će se i proizvodi naći na crnoj listi, a to dalje uzrokuje povlačenje tih proizvoda sa tržišta, ponovo ispitivanje i samim tim dodatne troškove. Po uzoru na evropski, u Srbiji je formiran sistem za brzu razmenu informacija o nebezbednim proizvodima, njegov naziv je „NEPRO“, bilo bi dobro da i građani što više budu upoznati da postoji ovakav jedan sistem, inspekcijske službe su već sa tim naravno, upoznate i on im mnogo pomaže. Njegov cilj jeste brza razmena informacija u zbunjivanju nadležnih organa radi preduzimanje mera u sprečavanju rizika od nebezbednih proizvoda koji se pojavljuju na tržištu. Da bih istakao značaj informacija i informisanja građana o nebezbednim proizvodima navešću nekoliko primera, jer svrha i tih razmena informacija, jedan od ciljeva jeste da proizvođači budu odgovorni, da i proizvođači sami povlače nebezbedne proizvode sa tržišta onda kada uoče neke nepravilnosti. Recimo, američki proizvođač automobila „Ford“ je 2012. godine opozvao 490.000 vozila, jer je otkrivena tehnička greška koja može da izazove požar ili gubitak snage motora. Godinu dana pre toga nemački proizvođač automobila je preventivno iz prodaje povukao 120.000 automobila zbog greške na filteru. Pre nekoliko meseci, švedski proizvođač automobila je povukao sa tržišta preko milion vozila, jer je otkriveno da postoji greška u materijalu prilikom sačinjavanja motora gde motor može da se istopi i da izazove požar. Na ovaj način, i proizvođači, i distributeri, pokazali su određenu odgovornost i na vreme su reagovali da ne bi bila ugrožena bezbednost kupaca, i navodim ih opet, kao pouzdan primer i kao značaj informacija koje se plasiraju u javnosti, odnosno sistema za razmenu informacija. Danas raspravljamo i o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o izvozu i uvozu robe dvostruke namene. Ove izmene podrazumevaju brisanje odredbi koje se odnose na kontrolu uvoza i izdavanje dozvola za robu dvostruke namene. Ipak, izmene se ne odnose na brisanje definicija, kao što su pojmovi uvoznik i izvoznik, i na taj način se zadržava obaveza privrednika da vode evidenciju o svom poslovanju i o uvozu i izvozu robe dvostruke namene, a to omogućuje državnim organima da kontrolišu njihovo poslovanje. Inače, Srbija je u ovom trenutku jedina država koja izdaje dozvole za uvoz robe dvostruke namene i zato je to još jedan od razloga, gde treba pratiti trendove iz okruženja i da ukinemo ovu postojeću odredbu. Brisanjem odredbi zakona koje to predviđaju, mi ćemo rasteretiti privredne subjekte, jer oni nakon usvajanja ovih izmena neće biti opterećeni administrativnim poslovima, kao što su prikupljanje dokumentacije, podnošenje zahteva, plaćanje takse, čekanje na izdavanje dozvole, a to samo čekanje je jedan proces koji traje oko mesec dana. Na taj način postižu se uštede i u novcu i uštede u vremenu, a sa druge strane, daćemo jedan pozitivan signal investitorima da ulažu u ovu oblast. Hvala.
Hvala, gospodine Jovanoviću. Da li se još neko javlja za reč od predsednika ili predstavnika poslaničkih grupa? Reč ima Ana Karadžić.
Zahvaljujem. Poštovani predsedavajući, poštovani ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, danas su pred nama predlozi zakona o izmenama i dopunama Zakona o opštoj bezbednosti proizvoda, Predlog zakona o izmenama i dopunama zakona o izvozu i uvozu robe dvostruke namene. Pre svega želim da napomenem da će poslanička grupa PS-NSS-USS u danu za glasanje podržati ova dva predloga zakona. Srbija je na putu modernizacije, što kroz konstantno ulaganje u digitalizaciju kao veoma važan faktor za razvoj, tako i kroz podsticanje elektronske trgovine za razvoj tržišta, ali i kroz različite procedure i zakone koji se danas nalaze, kao i na svakoj drugo sednici pred nama, koji upotpunjavaju pravni okvir kako bi što bolje i što efikasnije štitili građane Srbije u svakom smislu. Bezbednost proizvoda samo je jedan od brojnih zahteva koji je danas potreban kako bi se proizvođačima otvorio ulazak na tržište, kako na tržištima u svetu, tako naravno i kod nas. Postoji čitav niz zahteva koje treba ispuniti kada govorimo o bezbednosti proizvoda, počev o bezbednosti svih delova samih proizvoda, kao i krajnjeg proizvoda koji se delegira potrošačima. Važno je napomenuti da ove izmene i dopune Zakona o opštoj bezbednosti imaju cilj da unaprede mehanizme kojima će se zaštiti potrošači, znači svi građani Republike Srbije, ali se neće stvoriti dodatna ograničenja u slobodi kretanja robe. Ovaj zakon propisuje postupanje obaveze proizvođača i distributera u pogledu stavljanja na tržište isključivo bezbednih proizvoda, koji će na svaki način, počev od svojstva proizvoda, kao i samih rizika koji proizvodi mogu da predstavljaju za potrošače i korisnike, kao i aktivnosti mere koje su u tom cilju preduzete od strane države ukoliko dođe do bilo kakvih rizika. Na ovaj način se značajno sužava prostor i mogućnost da se na našem tržištu pojave neprovereni, opasni, obmanjujući proizvodi, a time i verovatnoća da nastanu neke štetne posledice po zdravlje i bezbednost potrošača i drugih korisnika. Za nas iz Pokreta socijalista, cilj je da u svakom segmentu zaštitimo građane Srbije, da usluga koja im se pruža i da proizvod koji se distribuira bude po svi standardima, ali i da se stvore pravni okviri kojima će se omogućiti nesmetani nadzor i unaprediti u skladu sa najnovijim iskustvima na tržištu. Važno je napomenuti da se tržište ubrzano razvija, da je efikasno i efektivno u svakom smislu i da zbog toga dolazi do velikih rizika kada govorimo uopšte o distribuciji svih vrsta proizvoda. Ono što je važno jeste da se ovim zakonom takođe omogućava brza razmena podataka, tako da se veoma brzo može zabraniti određeno raspolaganje proizvoda na tržištu. Ono što je takođe važno, jeste da, kada govorimo o bezbednosti proizvoda, one će sprečiti nelojalnu konkurenciju, znači stvara se okviru u kome proizvođači neće moći da snize cene kako bi na uštrb kvaliteta proizvoda, već će morati da se ispoštuju određeni standardi pre svega. Znači, snižavanjem cene neće moći da obmanu građane Srbije, odnosno sve one korisnike proizvoda. Pred nama je takođe i Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o izvozu i uvozu robe dvostruke namene. Naime, Srbija je jedna od retkih zemalja u svetu, jedina zemlja u regionu koja i dalje izdaje dozvole za uvoz proizvoda, što značajno destimuliše sve one koji, iz EU, kao i druge, koji žele da se njihovi proizvodi nađu na tržištu Srbije, ali takođe i naše privrednike koji moraju da čekaju određene dozvole za uvoz-izvoz proizvoda. Ovim zakonom se značajno podstiče efikasnije poslovanje za naše privredne subjekte, ali takođe se omogućava efikasniji rad organa državne uprave, koji su do sada morali da izdaju mnogo dozvola kako bi se uvozili proizvodi, što znači da će na ovaj način biti rasterećeni ukidanjem ovih dozvola. Vlada Republike Srbije trudi se da na svaki mogući način podstakne domaće privrednike, ali da postane konkurentnija za investitore i ulagače. Usvajanjem zakona koji je pred nama olakšava se poslovanje, ubrzava se poslovanje, stvara se efikasnije, ekonomičnije okruženje za sve one koji žele da ulažu u Srbiju i srpsko tržište i na taj način se sigurno povećava standard građana kroz povećanje plata građana, ali i kroz otvaranje novih fabrika, novih radnih mesta, ulaganjem stranih privrednika, itd. Ne možemo očekivati nikakve instant promene, ali je bitno da imamo pozitivne male korake i da se krećemo ka boljitku u svim sferama. Poslanička grupa Pokret socijalista, Narodna seljačka stranka i Ujedinjene seljačke stranke u danu za glasanje podržaće ove predloge. Zahvaljujem.
Hvala, gospođo Karadžić. Da li se još neko javlja za reč od predsednika i ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa? (Da) Reč ima narodni poslanik Snežana Petrović. Izvolite.
Hvala, gospodine predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre sa svojim timom, Odbor za privredu, regionalni razvoj, trgovinu, turizam i energetiku je na 51. sednici razmotrio u načelu ova dva predloga zakona i to Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona opšte bezbednosti proizvoda, kao i Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o izvozu i uvozu robe dvostruke namere. Ono što je najvažnije u pogledu Zakona opšte bezbednosti od proizvoda to je da izmene i dopune Predloga zakona o opštoj bezbednosti proizvoda podržava slobodan protok robe sa jedne strane. Sa druge strane obezbeđuje visok nivo zaštite bezbednosti zdravlja potrošača, kao i zaštitu životne sredine koja je od javnog interesa. Protok robe ograničava se samo u tim slučajevima. Osnovni principi nadzora podrazumevaju komunikaciju organa za nadzor sa privrednim subjektima. Svaki nadzor mora biti izbalansiran u dobroj meri i potrebnom obimu. Takođe, Predlogom ovog zakona precizira se i komunikacija između organa tržišnog nadzora kao i privrednih subjekata. U daljem delu zakona, tokom izmena, izvršena je precizna podela nadležnosti između Ministarstva trgovine, turizma i telekomunikacija, odnosno tržišne inspekcije, s jedne stane Ministarstva zdravlja sa druge strane, odnosno inspekcije iz oblasti zdravlja i to je ono koje su najvažnije izmene u Predlogu ovog zakona. Još moram da kažem da se izmene i dopune u Predlogu ovog zakona odnose samo na proizvode koji nisu hrana, a svojim izgledom, oblikom, bojom, pakovanjem i mirisom podsećaju na hranu. Prehrambeni proizvod ili hrana u nadležnosti su drugih zakona. Što se tiče Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o izvozu i uvozu robe dvostruke namene, čuli ste već, Srbija je ostala jedina država u Evropi koja kontroliše uvoz robe dvostruke namene. Privredni subjekti su bili izloženi proceduri pribavljanja dozvola za uvoz koji je trajala oko mesec dana. Takođe, morali su da plaćaju i administrativnu taksu za izdavanje tih vrsta dozvola u iznosu od 100 evra u dinarskoj protivvrednosti, naravno. S obzirom da se tu pojavljuju određeni problemi, zastoji, opterećivanje privrede i ukazivanje investitora iz EU da im to stvara poteškoće u poslovanju Predlogom ovog zakona eliminišu se te obaveze. Odbor je u načelu usvojio ove predloge zakona i preporučio Narodnoj skupštini na razmatranje i usvajanje. Hvala.
Hvala, gospođo Petrović. Reč ima narodni poslanik Snežana Paunović. Izvolite.
Zahvaljujem predsedavajući. Poštovani ministre sa saradnicima, uvažene kolege narodni poslanici, danas razgovaramo o dva veoma važna zakona iz oblasti prometa roba i usluga. To su Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o opštoj bezbednosti proizvoda i Predlog zakona o izvozu i uvozu robe dvostruke namene. Najpre, govoriću o prvom zakonu. Dakle, važeći Zakon o opštoj bezbednosti proizvoda donet je pre tačno deset godina, sa ciljem da obezbedi neophodnu zakonsku zaštitu zdravlja i bezbednosti potrošača i drugih korisnika proizvoda stavljenih na tržište. Ovo se odnosi na proizvode koje se koriste za lične potrebe ili za obavljanje profesionalnih delatnosti. Primena ovog zakona ima za cilj, takođe, i sprečavanje pojavljivanja nebezbedne po zdravlje potrošača opasne robe na našem tržištu. Svedoci smo da su se uprkos svemu na svetskom, ali i na našem tržištu, pojavljivali i nebezbedni obmanjujući proizvodi, čije je stavljanje u promet ostavljalo negativne posledice po zdravlju potrošača. Danas kada je i domaće i svetsko tržište preplovljeno ogromnim količinama robe širom potrošnje, kada se proizvođači često na nelojalan način takmiče za osvajanje tržišta, dešava se da oni svoju konkurentnost obezbeđuju lošim kvalitetom svojih proizvoda, ali što je možda i još opasnije, nebezbednim proizvodima po zdravlju. Naročito se, pre svega radilo o proizvodima od plastičnih masa, koje sadrže i otrovne supstance. Imali smo bezbroj situacija kada su se na tržištu pojavile dečije igračke koje su sadržale otrovne i po zdravlje vrlo opasne supstance. Tada se radilo i o takozvanim obmanjujućim proizvodima, primamljivim naročito za decu. Tom prilikom su i sa tržišta EU povučeni nebezbedni proizvodi za najmlađe. Bila su u pitanju dečija kolica i auto-sedišta za bebe i to proizvedene u zemljama EU, ali i preko 700 igračaka kojima su se igrala deca u zemljama EU, ali ih je nažalost bilo i na našem tržištu. Upravo pozitivna praksa prijavljivanja nebezbednih proizvoda dovodi do povlačenja ovih proizvoda u skladu sa direktivama EU o opštoj bezbednosti proizvoda. Istovremeno otkrivanje i izveštavanje o nebezbednim i obmanjujućim proizvodima treba da obezbedi odgovorniju proizvodnju i stavljanje na tržište, isključivo bezbednih proizvoda. To upravo čini Evropska komisija putem sistema pod nazivom RAPEKS, preko koga se objavljuju sedmični izveštaji o prijavljenim proizvodima koji predstavljaju ozbiljan rizik po zdravlje potrošača. Ovi izveštaji sadrže i podatke o vrsti rizika i merama koje se preduzimaju na nivou Evropske zajednice, odnosno, zemalja iz kojih su proizvođači kako bi se sprečili ti rizici. Srbija nije u sistemu RAPEKS, jer nije članica EU, ali je kao kandidat za ulazak u EU, donoseći Zakon o opštoj bezbednosti proizvoda ugradila pravo u naše nacionalno zakonodavstvo, što omogućava bolju zaštitu, kontrolu i transparentan odnos prema opštoj bezbednosti proizvoda na našem tržištu, bilo da su domaći ili uvezeni. Kada je u pitanju Zakon o izmenama i dopunama Zakona o opštoj bezbednosti proizvoda, o kome danas raspravljamo, možemo reći da su u pitanju izmene koje su proistekle iz obaveze dalje harmonizacija sa propisima EU u oblasti bezbednosti proizvoda, za ličnu potrošnju ili obavljanje profesionalnih delatnosti, ali i iz uočenih nedostataka u dosadašnjoj primeni zakona. Naime, izmenama i dopunama ovog zakona o kojima danas raspravljamo, se još preciznije definišu pojmovi opasnih i obmanjujućih proizvoda i propisuje zakonska obaveza proizvođačima, ali i ostalim učesnicima na tržištu da na tržište mogu stavljati isključivo proizvode bezbedne po zdravlju potrošača. Takođe, ovim izmenama zakona se decidno zabranjuje proizvodnja, izvoz, uvoz i promet obmanjujućih proizvoda. Na kraju, bili mi članica EU ili ne, mi imamo obavezu prema svojim građanima da sprečimo proizvodnju i promet opasnih i obmanjujućih proizvoda kojima se ugrožava zdravlje ili bezbednost naših građana kao potrošača. Posebno moramo biti senzibilni jada su u pitanju naša deca, kojima kupljene igračke umesto zadovoljstva mogu postati opasnost po zdravlje i bezbednost. Ovo je primarni razlog ili jedan od razloga zbog kog podržavamo izmene i dopune Zakona o opštoj bezbednosti proizvoda. Kada je u pitanju drugi zakon, koji je predložen u današnjem pretresu, Zakon o izvozu i uvozu robe dvostruke namene, kao što su kolege već govorile, Srbija je ovaj zakon donela 2013. godine, kako bi propisala uslove prometa ove vrlo osetljive robe i kako bi ovu vrstu prometa uskladila sa pravnim sistem EU. Robom dvostruke namene prema zakonu smatra se roba koja se može koristiti kako u civilne, tako i u vojne svrhe. Roba koja može biti upotrebljena u neeksplozivne svrhe, kao i roba koja se na bilo koji način može iskoristiti u cilju širenja ili proizvodnje oružja za masovno uništenje. Dakle, u pitanju su veoma osetljivi proizvodi čiji je uvoz, odnosno izvoz veoma važno kontrolisati ali takođe i omogućiti. Ono što je značajno, zakon je uspostavio jak sistem kontrole i nadzora u oblasti izvoza i uvoza robe dvostruke namene, radi ostvarivanja i zaštite odbrambenih, bezbednosnih i spoljnopolitičkih interesa Republike Srbije, njenog međunarodnog kredibiliteta, kao i obezbeđenja poštovanja međunarodnih obaveza koje je preuzela naša zemlja. Važeći zakon usklađen je sa evropskim zakonodavstvom, kao i sa međunarodnim standardima, ali smo u trenutku zakona smatrali da ne treba da ukidamo kontrole uvoza ove robe. Ono što su kolege već rekle, a ja ću ponoviti, kada je zakon bio u izradi učestvovali su i eksperti EU koji su i tada savetovali da se odmah uskladimo i u pogledu kontrole uvoza, što je bila obaveza iz evropskih pravnih akata, pod okolnostima da je u međuvremenu Republika Srbija praktično ostala jedina zemlja u Evropi koja kontroliše, odnosno izdaje dozvole za uvoz robe dvostruke namene. To je bilo neophodno pristupiti izmenama zakona upravo ovim o kojima mi danas diskutujemo. U dosadašnjoj primeni zakona uočeno je da je postupak dobijanja dozvole za uvoz robe dvostruke namene dodatno opteretio privredne subjekte komplikovanim administrativnim procedurama i prikupljanjem velikog broja potrebnih dokumenata. To vreme koje iziskuje prikupljanje papira, kao i takse koje se plaćaju prilično su smanjile konkurentnost naših preduzeća. Ne treba zanemariti ni poziciju stranih ulagača koji su investirali u proizvodne kapacitete kod nas, a bili su na ovaj način prilično destimulisani, jer dešavalo se da pošto dobiju dozvole za izvoz iz zemalja članica EU moraju da se izlažu dodatnim troškovima i čekaju na dozvolu nadležnih srpskih organa za uvoz te robe. Mišljenja sam da su izmene i dopune Zakona u mnogome olakšale ovu situaciju i da će to poboljšati stanje na tržištu i iz tog razloga poslanici poslaničke grupe SPS će u danu za glasanje podržati oba zakona koja su predložena u današnjem pretresu. Hvala.
Hvala, gospođo Paunović. Sada reč ima narodni poslanik Ana Čarapić. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Poštovani ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, kao što smo čuli u današnjoj raspravi od strane kolega iz ostalih poslaničkih grupa pred nama su danas dva veoma značajna predloga zakona iz oblasti trgovine i to je Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o opštoj bezbednosti proizvoda i Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o izvozu i uvozu robe dvostruke namene. Zajedničko za oba predloga zakona jeste da su prošla javnu raspravu i da su sve zainteresovane strane imale priliku da se izjasne o predloženim izmenama i dopunama zakona. Takođe zajedničko za oba predloga zakona nakon usvajanja neće iziskivati nikakve troškove ni iz budžeta Republike Srbije, ni kod građana, ni kod privrede. Nasuprot tome, uticaće zapravo na smanjenje troškova. Bitno je napomenuti da se predlozi zakona u funkciji usaglašavanja našeg srpskog zakonodavstva sa zakonodavstvom EU, odnosno predložene izmene i dopune zakona su u funkciji ispunjavanja preuzetih obaveza i Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju, a tiče se i uređenja ekonomskih odnosa sa inostranstvom, kao i uređenja našeg domaćeg tržišta. Kada govorimo o ekonomskim odnosima sa inostranstvom Srbija danas zaista ima sa čim da se pohvali. Čini mi se da u novijoj srpskoj istoriji Srbija nije imala bolje odnose sa inostranstvom i kada su u pitanju ekonomski odnosi sa inostranstvom kakvi su oni danas govori ogroman broj susreta našeg predsednika sa stranim zvaničnicima. Predsednik Vučić se samo 17 puta sastao sa nemačkom kancelarkom Angelom Merkel, 17 puta sa ruskim predsednikom Vladimirom Putinom, pre pet dana je Republiku Srbiju posetio premijer Ruske Federacije Dmitrij Medvedev i tom prilikom je potpisano preko 20 sporazuma. Jedan od sporazuma se odnosio na rekonstrukciju železničke pruge Beograd-Bar, deonica od Valjeva do Vrbnice. Zatim je Republiku Srbiju 10. septembra posetio predsednik Češke republike, Miloš Zeman, pa su Beograđani priredili veličanstven doček francuskom predsedniku Emanuelu Makronu, pa se predsednik Vučić šest puta sastao sa kineskim predsednikom Si Đinpingom i to je veliki broj poseta. Zašto pominjem ove posete? Zato što su one od izuzetnog ekonomskog značaja za Srbiju. Prilikom svake posete, prilikom svakog susreta naših zvaničnika sa zvaničnicima iz drugih zemalja, potpiše se ogroman broj ugovora, sporazuma, memoranduma o razumevanju koji se tiču izgradnje infrastrukture, koji se tiču izgradnje fabrike i otvaranje novih radnih mesta. Od posete imamo indirektne koristi. Srbiju je u 2018. godini posetio ogroman broj stranih turista i postigli smo rekord u 2018. godini, u 2019. godini ne stajemo, nadmašićemo rekord iz 2018. godine i po broju stranih turista i po broju ostvarenih noćenja. Dakle, slika Srbije se značajno promenila i u regionu i u svetu. Znate, kada vam premijer Ruske Federacije, Dmitrij Medvedev kaže da je Beograd neprepoznatljiv u odnosu na pre 10 godina, to znači da ste zaista mnogo toga učinili i za glavni grad i za celu Republiku. To znači da ste stabilizovali javne finansije, to znači da ste uspešno sproveli reforme, to znači da ste povećali životni standard svih građana u Republici Srbiji. Svake godine se budžet Republike Srbije drastično povećava. Samo ako pogledamo budžet grada Beograda i uporedimo 2013. i 2020. godinu, u 2020. godini budžet grada Beograda biće duplo veći nego u 2013. godini. To je ogroman pomak. Svi gradovi u Srbiji, sve opštine, sve lokalne samouprave su nešto dobro uradile i postigle za građane Srbije. Samo ako pogledamo grad Niš, grad Niš je dobio šest novih fabrika. Uskoro će biti otvoreno, odnosno u prvoj polovini novembra meseca Istočni krak Koridora 10 i to od grada Niša do granice sa Bugarskom. Dana 18. avgusta je pušten u rad auto-put „Miloš Veliki“ i to deonica od Obrenovca do Preljine u dužini od 103 kilometra. Dana 18. maja smo pustili i Južni krak Koridora 10 kroz Grdeličku klisuru, što je gotovo bilo nezamislivo 2012. godine. Oni nisu izgradili ni jedan kilometar ni puta ni auto-puta. Sa radovima i izgradnjom putne infrastrukture se nikako ne staje zato što Vlada republike Srbije zna da kada su putevi dobri, eto nama novih fabrika, eto nama novih investitora, eto nama još više stranih turista. MMF i Svetska banka predviđaju da će Srbija u naredne tri godine biti zemlja sa najvećim privrednim rastom u ovom delu jugozapadne Evrope. MMF je ostao pri projekciji privrednog rasta od 3,5% za 2019. godinu i u prvih devet meseci želim da istaknem da je suficit republičkog budžeta 49,9 milijardi dinara, što je za 63,2 milijarde dinara više od očekivanog i planiranog. Do kraja godine, javni dug neće premašiti 51,3% BDP, a dok je 2012. godine javni dug se kretao i do 76% BDP. S obzirom da se jedan od dva predloga zakona o kojima danas raspravljamo odnosi na izvoz i uvoz robe, želim da istaknem da smo ostvarili ogroman pomak i kada je u pitanju izvozi kada je upitanju uvoz. Imamo rast izvoza i uvoza, a bitno je da nam izvoz brže raste od uvoza. Takođe je bitno da je uvoz 74,3% pokriven izvozom. Takođe, struktura i izvoza i uvoza nam se poboljšala. Kada je u pitanju struktura izvoza, dominiraju proizvodi, više faze prerade u odnosu na pre pet-šest godina kada su najveći procenat učešća u izvozu imali primarni proizvodi, sada su to proizvodi više faze prerade, a kada je u pitanju uvoz, Srbija danas uvozi tehnologiju i opremu. To znači da otvaramo nove fabrike i da zapošljavamo ljude. Kada je u pitanju Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o opštoj bezbednosti proizvoda, menja se zakon koji je usvojen 2009. godine. Kao što sam na samom početku izlaganja napomenula, Zakon se menja u cilju ispunjenja preuzetih obaveza iz Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju. Naime, naši eksperti, u saradnji sa ekspertima iz EU, predlažu izmene važećeg zakona u cilju povećanja nivoa opšte bezbednosti potrošača i korisnika određenih proizvoda. Ključna novina je zabrana proizvodnje, prometa, uvoza i izvoza obmanjujućih proizvodi koji svojim izgledom ugrožavaju bezbednost i zdravlje potrošača. Zakonom se definiše šta je obmanjujući proizvod. Obmanjujući proizvod je proizvod koji nije prehrambeni, ali svojim izgledom podseća na prehrambeni. Izneću jedan praktičan primer. Do sada smo imali situaciju da nam školski pribor koji je koriste naša deca, recimo, gumice za brisanje olovke, prave se u obliku voćki, lizalica, pa se dešavalo da deca progutaju takve gumice i dolazilo je do gušenja. Da se to ne bi dešavalo, zakonom se precizira šta je obmanjujući proizvod i zabranjuje se da se takav proizvod nađe na tržištu. Dakle, svi proizvodi moraju biti u skladu sa srpskim standardima koji su harmonizovani sa evropskim standardima. Zakonom je predviđena i saradnja i kontinuirana komunikacija između nadležnih organa i privrednih subjekata. Predviđeno je da nadležni organi obaveštavaju Evropsku komisiju preko RAPEKS-a. RAPEKS je inače sistem baze informacija o opasnim proizvodima. Dakle, nadležni organi su u obavezi da obaveštavaju Evropsku komisiju o svim preuzetim merama i postupcima, kada je u pitanju ukidanje mera sprečavanja stavljanja na tržište određenog proizvoda. Nadležni organi su u obavezi da obrade sve pritužbe koje su pristigle od strane potrošača od strane potrošača i drugih zainteresovanih strana u vezi sa bezbednošću proizvoda i da informišu potrošače o preuzetim merama. Dakle, cilj Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o opštoj bezbednosti proizvoda jeste zaštita potrošača. Predloženim izmenama i dopunama zakona definiše se nadležnost sanitarne inspekcije, a posebno nadležnost tržišne inspekcije. Dakle, zakonom je precizirana nadležnost Ministarstva zdravlja sa jedne strane i nadležnost Ministarstva trgovine, turizma i telekomunikacija. Primena predloženih izmena i dopuna u velikoj meri uticaće na sprečavanje nelojalne konkurencije i samim tim imaćemo veći priliv kako domaćih, tako i stranih investitora. Dakle, kada suzbijemo nelojalnu konkurenciju, naravno da će privredni subjekti mnogo više biti zainteresovani da ulažu i da otvaraju fabrike i da šire proizvodne pogone. Zakon će imati nemerljive efekte kako za potrošače, tako i za proizvođače određenih proizvoda i vratiće se poverenje, odnosno povećaće se poverenje u naše srpske proizvode, kada su u pitanju prehrambeni proizvodi. Kada je reč o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o izvozu i uvozu robe dvostruke namene, Predlog zakona ima za cilj smanjenje troškova kod privrednih subjekata koji uvoze robu dvostruke namene. Naime, zakon predviđa ukidanje obaveza pribavljanja uvoznih dozvola, čekanje na izdavanje dozvole i ukidanje obaveze plaćanja raznih taksi za izdavanje dozvole. Naglasiću da su privredni subjekti do sada čekali i do 30 dana za izdavanje dozvole za uvoz robe dvostruke namene. Inače, Srbija je jedina zemlja u Evropi u kojoj se kontroliše uvoz robe dvostruke namene. Zakon usklađujemo sa zapadnoevropskim zakonodavstvom, koje predviđa kontrolu izvoza robe dvostruke namene, ali ne i kontrolu uvoza robe. Ukidanje kontrole uvoza robe omogućiće veću konkurentnost privrednih subjekata koji posluje u ovoj oblasti, ali i razvoj mikro i malih preduzeća upravo u ovoj oblasti. Inače, cilj Vlade Republike Srbije jeste da nosioci privrednog razvoja u Republici Srbiji upravo budu mala i srednja preduzeća. Upravo predstavnici nekoliko većih stranih kompanija, kada je u pitanju sam predlog zakona, su skrenuli pažnju na sve ono sa čime su se suočavali u praksi i kakve su probleme imali dok su čekali dozvole za uvoz proizvoda dvostruke namene, dok su čekali dozvole za uvoz robe i sirovina, za proizvodnju robe dvostruke namene. Sve navedeno imalo je negativan uticaj na konkurentnost ovih proizvoda iz ove oblasti. Iz tih razloga, u cilju većeg obima proizvodnje, samim tim i izvoza robe dvostruke namene, predložene su izmene i dopune zakona koje će omogućiti veću konkurentnost proizvoda. S obzirom da danas raspravljamo o Zakonu o robi dvostruke namene, dakle, u pitanju je roba koja može biti civilne i vojne namene i koja može pomoći u proizvodnji nuklearnog, biološkog i hemijskog oružja. Dakle, u pitanju je roba koja je usko povezana sa namenskom industrijom. U tom pogledu, želim da iskoristim priliku i da čestitam svim članovima Vlade i predsedniku Republike na svemu onom što je učinjeno kada je u pitanju naoružavanje i kada je u pitanju jačanje sistema bezbednosti naše države. Da se razumem, Republika Srbija se ne sprema za rat, već Republika Srbija želi da sačuva svoju zemlju ako to bude potrebno. Sve zemlje u našem okruženju se naoružavaju, i Bugarska i Mađarska i Hrvatska i Rumunija, dakle, zemlje članice EU jačaju svoj sistem bezbednosti, svaka zemlja u skladu sa svojim mogućnostima. Ne samo da intenzivno nabavljamo opremu, vojnu opremu, letelice, već mi i brinemo o pripadnicima snaga bezbednosti, brinemo o ljudima koji rade u Vojsci, policiji, u BIA, zato što plate pripadnika snaga bezbednosti nikada nisu bile veće nego danas. Sa jedne strane, plate nikada nisu bile veće, a sa druge strane, Vlada Republike Srbije usvojila je zakon koji se tiče stambenog zbrinjavanja pripadnika snaga bezbednosti. Taj zakon s jedne strane stambeno obezbeđuje ljude koji rade najteži posao u našoj državi, a sa druge strane, predviđa da za izgradnju tih stanova budu angažovani isključivo naši domaći privredni subjekti, odnosno naša domaća građevinska industrija. Dakle, podižemo našu domaću građevinsku industriju. Koliko brinemo o svojoj državi i o bezbednosti građana svedoči i činjenica da je upravo 12. oktobra predsednik Aleksandar Vučić postavio kamen temeljac za izgradnju fabrike namenske industrije, koja će u Kuršumliji proizvoditi i „Lazare“ i „Miloše“ i „Nore“. Dakle, reč je o fabrici koja će već u prvom kvartalu 2020. godine upošljavati 80 ljudi, a u naredne dve godine čak 300. Znate, otvoriti 300 novih radnih mesta u Kuršumliji je isto kao u Beogradu otvoriti 30.000 radnih mesta. Kuršumlija i čitava Toplica oduvek je davala najbolje junake i predsednik Srbije i članovi Vlade su rešili na najbolji mogući način da se oduže Topličanima zato što su se prvi odazivali na poziv kada je u pitanju odbrana otadžbine. Prethodni režimi, prethodne vlasti su zaobilazili ne samo jug Srbije, nego i sever, istok, zapad, sve delove naše zemlje, dakle, ništa nisu ulagali ni u jednom regionu, ni u jednoj opštini. Dok, kada je u pitanju današnja Vlada i naša vlast, podjednako brine o svim građanima u Srbiji, podjednako brine o svim okruzima. Kuršumliji će nakon izgradnje fabrike iz oblasti namenske industrije biti vraćeni sjaj i osmeh. Građani više neće napuštati svoja ognjišta, kao što su to činili do sada. Napuštali su svoja ognjišta ne zbog naše Vlade i Aleksandra Vučića, već zato što je prethodna vlast uništila sve ono što je moglo da se uništi. Pa, samo u Kuršumliji su zatvorili preko četiri fabrike – i modnu konfekciju „Sedmi juli“, ŠIK Kopaonik, „Metalac kompani“, sve što je moglo da se zatvori, i hotel „Žubor“ u Kuršumlijskoj banji, sve što je moglo da se zatvori, prethodna vlast je zatvorila. Naša vlast otvara nova radna mesta i rešava probleme prethodne vlasti. Pa, zašto se Vladi Republike Srbije i predsedniku Vučiću obraćaju građani za namirenje potraživanja iz 2006, 2007, 2008. i 2009. godine? Pa zato što znaju da nam je državna kasa stabilna i znaju da će predsednik Republike, kao i članovi Vlade, da izađu građanima u susret za rešavanje njihovih problema, kao što su rešili problem kredita, odnosno rešili problem građana zaduženih u švajcarskim francima. Takođe, još jedna odlična vest za jug Srbije jeste da će uskoro biti postavljen kamen temeljac za izgradnju auto-puta E80. To je auto-put Niš-Priština i viće postavljen kamen temeljac za izgradnju deonice Niš-Ploče. Taj auto-put proći će kroz Prokuplje, kroz Kuršumliju i uticaće na potpunu promenu slike ovog kraja na jugu Srbije, odnosno Topličkog kraja. Članovima Vlade Republike Srbije i predsedniku Vučiću su podjednako bitni i građani koji žive u Subotici i u Kuršumliji i u Beograd, u Nišu, Kraljevu, Vranju, Pančevu, dakle, u svim delovima naše zemlje. Pre tri dana predsednik Vučić je obišao radove na izgradnji hotela u Vranjskoj Banji, prisustvovao je otvaranju obnovljenog pozorišta "Bora Stanković" u Vranjskoj Banji. Zatim, prekjuče je potpisan ugovor za otvaranje nemačke kompanije "Brose" u Pančevu, koji će uposliti preko 1.100 ljudi, gde će prosečna neto zarada iznositi preko 1.700 evra. Od tih 1.100 ljudi nešto manje od polovine su ljudi koji su sa visokim obrazovanjem. U Novoj Pazovi dolazi MTU, vrednost investicije je 109 miliona evra. Dakle, podjednako se brine o svim opštinama, o svim okruzima i o svim građanima u Srbiji. Dok ovi iz Saveza za Srbiju, nedostatkom političkog programa, žele da nas vrate 86 godina unazad, žele da nas vrate u 1933. godinu, tako što spaljuju knjige koje su humanitarnog karaktera, dok oni vređaju novinarke, žene koje drugačije razmišljaju od njih i nazivajući ih najgorim mogućim imenima, dok predsednika države koji se kao lav bori za interese Srbije, za koga ne postoji dan da nešto nije dobro uradio za građane u Srbiji, nazivaju izdajnikom, Srbija se svakog dana menja, gradi i razvija. Oni to ne žele da vide. Pa i ne moraju. Oni su nam ostavili minimalnu zaradu od 16 hiljada dinara, dok će naša minimalna zarada premašiti iznos od preko 30 hiljada dinara. Oni su nam ostavili prosečnu zaradu od 320 evra, a prosečna neto zarada u Srbiji će već krajem decembra premašiti 500 evra. Zato se iskreno nadam da će gospodin Šutanovac ispuniti svoje obećanje iz 2012. godine, inače, obećao je građanima Srbije da će, ukoliko prosečna neto zarada u Srbiji pređe 500 evra, glasati Srpsku naprednu stranku, pa se zato nadam da će u aprilu mesecu izaći na izbore, zajedno sa većinom građana u Srbiji i da će glasati Srpsku naprednu stranku. Zaista, bilo bi fer i korektno. Svi zakoni koje predlaže Vlada Republike Srbije su za bolje sutra svih nas i zato će poslanička grupa SNS podržati i ove i sve ostale zakone koji su u skladu sa rastom životnog standarda svih građana. Hvala.
Zahvaljujem, koleginice Čarapić. Da li još neko od predsednika odnosno predstavnika poslaničkih grupa želi reč? (Ne) Prelazimo na listu redosleda narodnih poslanika prema prijavama za reč u zajedničkom načelnom pretresu o predlozima zakona iz tač. 4. i 5. dnevnog reda. Reč ima narodni poslanik Muamer Zukorlić. Izvolite.
Poštovani narodni poslanici, dame i gospodo, poštovani predstavnici Vlade, narodni poslanici Stranke pravde i pomirenja će dati podršku predloženim zakonskim rešenjima iz razloga što su u pitanju zakoni od neposrednog značaja za građane. Ovde pre svega mislim na Zakon o opštoj bezbednosti proizvoda, sa posebnim osvrtom na prehrambene proizvode. Dakle, pitanje bezbednosti proizvoda a posebno bezbednosti hrane jeste od vitalnog značaja za zdravlje svakog čoveka, za zdravlje zajednice, odnosno cele nacije. Pored toga što imamo obavezu usaglasiti ove zakone sa evropskim standardima, za mene je još značajnije to što se radi o izuzetno važnom interesu svakoga građanina, pogotovo u vremenima raznih vidova dekadenca i kriza, svakako imamo pojavu pada standarda u pogledu etičkog odnosa prema bezbednosti uopšte, a posebno bezbednosti proizvoda i bezbednosti hrane. Mi u Sandžaku, posebno u Novom Pazaru, poslednjih godina imamo izuzetno loša iskustva sa najezdom proizvoda, posebno prehrambenih, na tržištu, bez deklaracija. Istina, imamo nekoliko svetlih slučajeva gde su inspekcijske službe dobro reagovale i otkrile takve pokušaje. U pitanju su tone, šleperi robe koja najčešće preko Kosova, a nešto i iz Mađarske, dolazi na naše tržište. Uglavnom su tu u pitanju pileći bataci ili piletina iz Brazila i drugi proizvodi. Radi se o količinama koje su zastrašujuće, čak o događajima koji su na granici bili otkriveni i izbačeni iz mogućnosti prometa, ali su se kasnije pojavili na deponijama i posle toga ponovo u prodavnicama. Dakle, radi se o alarmantnim upozorenjima gde i pored dobrog zakonskog rešenja kome i sada ovom prilikom stremimo, ali, u svakom slučaju, potrebno je dalje podići sve potencijale, pre svega inspekcijskog nadzora, kako bi zaista građani bili zaštićeni od ovakvih zloupotreba i ovakvih trovanja. U pitanju je čak i hrana kojoj je istekao rok trajanja i do 10 godina - jedan slučaj o kojem imamo i medijske izveštaje i koga je inspekcija uspela otkriti. Sa druge strane, za nas, pripadnike islama odnosno islamske zajednice, od izuzetne je važnosti i mogućnost standardiziranja Halal proizvoda. Ovom prilikom želim reći da smo poslednjih godina uspeli ostvariti izuzetno važan napredak na tom polju. Takođe se želim zahvaliti i na razumevanju od strane Vlade Republike Srbije, Narodnoj skupštini Republike Srbije, predsedništvu i svim vladinim organizacijama i institucijama koje su omogućile Halal standard u svojim restoranima i mogućnost da se i pripadnicima islama odnosno islamske zajednice omogući način ishrane u svojim restoranima i time se zapravo ostvari ustavno pravo jednakosti svih građana, bez obzira na versku i etičku pripadnost. Svakako, na ovome su insistirali narodni poslanici Stranke pravde i pomirenja i to je jedan od efekata i naše saradnje ovde u Narodnoj skupštini, kao i u svim drugim aspektima zajedničkog delovanja. Želim istaći da je jedna od ključnih tačaka našeg programa da svo svoje političko delovanje posvetimo građaninu, čoveku. Čovek je za nas temeljna, ključna figura našeg celokupnog delovanja. Mi smo opredeljeni cilju da sve institucije, bez obzira na njihov značaj, svi kolektivni organi, od mesne zajednice do države, imaju smisla u meri u kojoj su podređeni i posvećeni građaninu. To nije uvek lako postići, iz razloga što se uvek u strukturama vlasti pojavljuju interesi, ali je moguće ukoliko na tome stalno insistiramo i zato će svi politički faktori ovu stranku imati kao saveznika na tom putu. Hvala vam.
Zahvaljujem, kolega Zukorliću. Reč ima narodni poslanik prof. dr Miladin Ševarlić.
Zahvaljujem, gospodine potpredsedniče. Tema je izuzetno značajna i tema je u kontekstu svih mojih višegodišnjih aktivnosti vezanih za zabranu genetički modifikovanih organizama u Srbiji. S obzirom na to, ja postavljam pitanje. Budući da je rečeno da Zakonom o genetički modifikovanim organizmima je zabranjen uvoz, uzgoj, prerada i promet GMO u Srbiji i da ja vršim uzbunjivanje naroda, molim vas, 26. avgust 2016. godine, gospodin Rasim Ljajić, potpredsednik Vlade i ministar trgovine, turizma i telekomunikacija, dao je izjavu "Politici" da se u Srbiji jede genetički modifikovana hrana. Ko laže? Da li lažem ja, što se zalažem za zabranu GMO, u skladu sa Zakonom o GMO ili iznosi neistine potpredsednik Vlade? Drugo, prilikom izlaganje ekspozea za predsednika Vlade, tadašnji kandidat, Aleksandar Vučić je rekao: "Mi ćemo morati da pokrenemo jedan drugi dijalog nekada, zato što te priče o genetski modifikovanoj hrani, a svaki dan jedemo genetski modifikovanu hranu, a pravimo se da smo nekakvi najveći zaštitnici i zbog toga ne možemo da izvozimo ništa". Znači, kandidat za predsednika Vlade koji je izabran za predsednika Vlade, a potom na novim izborima za predsednika države, tvrdi da mi svaki dan jedemo GMO hranu. Znate li vi šta je to čeri paradajz? Modifikacija gena jedne odvratne životinje i jedne biljke i to sad jedemo i uživamo u tome i pričamo kako jedemo genetski nemodifikovanu hranu i mnogo smo pametni. Mislim da Srbija u pogledu GMO hrane nema nikakve šanse. Ona je jedina država u Evropi koja je samo dovoljna u proizvodnji kukuruza i soje kao glavnih komponenti stočne hrane, da izvozimo sve proizvode od mesa, mleka i jaja na evropsko i svetsko tržište sa oznakom bez GMO. Zašto to mi ne radimo? Kome je u interesu da se uništi srpsko selo i srpska poljoprivreda? Dalje, liberalizacijom uvoza iz zemalja članica EU, ovo su podaci koji su dobijeni zvanično, dakle, od 2013. do 2017. godine ukupan broj pošiljki hrane i hrane za životinje biljnog, mešovitog porekla koji je uvezen bio je između 43.129 i 61.827 pošiljki. Broj uzoraka koji je uzet je bio između 4.313 i 15.327 po pojedinim godina. Broj rešenja o zabrani izvoza i stavljanja u promet, po Zakonu o bezbednosti hrane, bio je između 79 i 237. Broj uzoraka uzetih, po Zakonu o GMO, za kukuruz, soju, pirinač, uljanu repicu, šećernu repu i njihove proizvode između 2.488 i 4.508. Broj rešenja o zabrani uvoza, po Zakonu o GMO, između nule u 2016. godini i šest u 2017. godini. Kad pogledamo procenat uzoraka uzetih po Zakonu o GMO u odnosu na ukupan broj pošiljaka to je između 4,3 i 7,2%. Šta je sa onih oko 95% pošiljaka koje uopšte nisu uzorkovane i koje su ušle u Srbiju? Kako građani da budu sigurni da je to zdravstveno bezbedna hrana? To su samo prehrambeno-bezbedonosni razlozi. Ali, kao što vidite, naše kolege su u ovoj godini izdale knjigu, u Londonu, na engleskom jeziku, čuvena izdavačka kuća za naučne monografije „CEBI“, o GMO hrani i ekonomskom uticaju, koleginica Tatjana Brankov i kolega Koviljko Lovren sa Ekonomskog fakulteta u Subotici. Ako su oni zaslužili da im jedna renomirana izdavačka kuća izda knjigu, bilo bi barem poželjno očekivati da Ministarstvo za trgovinu, turizam i telekomunikacije nabavi tu knjigu i pročita šta su naši naučnici tamo predložili. Srbija gubi milijarde na tome što izvozi 2,2 miliona tona kukuruza u zrnu i što izvozi nekoliko stotina hiljada tona soje koje nisu genetički modifikovane, umesto da preradimo i da zaposlimo naše farme i da zaposlimo naše klanične kapacitete. Kome je u interesu da Srbija ne izvozi kvalitetnu hranu i da se ne hrani naše stanovništvo kvalitetnom hranom?
Zahvaljujem profesore Ševarliću. Reč ima predstavnik predlagača, ministar Zoran Đorđević.
Samo kratko vama, gospodine Ševarlić, da kažem. Prvo, ovaj zakon nema veze sa GMO. Ministarstvo poljoprivrede je nadležno za to i ono donosi odluku. Nismo ni raspravljali o tome, nismo ni razmišljali sada o tome, niti vodili polemiku. Mene više brine to – ko je uzeo 620 miliona evra? Da li uzima ih i danas? To je pitanje, pošto i vi imate konekcije sa njim, da li postoji intencija i danas da se uzimaju od građana Srbije te pare? Hvala.
Kolega Martinoviću, želite repliku na izlaganje profesora Ševarlića? Izvolite.
Zahvaljujem se, gospodine Milićeviću. Gospodin Ševarlić nikako da razume ili možda i razume, ali se pravi da ne razume da je u Srbiji zakonom zabranjena proizvodnja, uvoz i izvoz hrane koja je proizvedena na bazi genetski modifikovanih organizama. On iz sednice u sednicu nam kao dopunu dnevnog reda predlaže da usvojimo deklaraciju o zabrani tzv. GMO hrane, iako u Srbiji, kao što smo već više puta napominjali, postoji zakon koji tu materiju reguliše. Deklaracija nije pravni akt, to je jedan politički akt, to je jedna proklamacija, to je akt koji nema i ne proizvodi nikakve pravne posledice, za razliku od zakona koji je, kao što znate, opšti pravni akt i koji proizvodi svoje pravno dejstvo. Gospodin Ševarlić iz sednice u sednicu stalno pita – zašto ne proizvodimo više, šta je sa našim klaničnim kapacitetima, šta je sa našom industrijom? To, gospodine Ševarliću, treba da pitate one sa kojima ste zajedno izašli na izbore. To treba da pitate nekoga iz na primer DSS. To treba da pitate nekoga iz Dveri. To treba da pitate vaše kolege i vaše prijatelje, vaše političke saveznike koji su u periodu od 2000. do 2012. godine, a naročito tokom 201, 2002, 2003, 2004, 2005, 2006, 2007. i 2008. godine praktično ostavili Srbiju bez bilo kakve industrije i proces reindustrijalizacije u Srbiji smo upravo započeli mi, bolje rečeno započeo je Aleksandar Vučić 2012. godine, a naročito intenzivno od 2014. godine. Tako da to pitanje koje vi postavljate je legitimno, samo ga upućujete na pogrešnu adresu jer SNS i Aleksandar Vučić nisu uništili nijedan kombinat, nisu uništili nijednu zemljoradničku zadrugu, nismo uništili nijedan, kako vi kažete, klanični kapacitet, naprotiv, neke smo i otvorili ponovo, one koje su vaši prijatelji zatvorili, poput „Mitrosa“ u Sremskoj Mitrovici i sa tom politikom ćemo nastaviti i dalje. Ovo sam imao potrebu da kažem, gospodine Milićeviću, prosto zato da građani Srbije ne bi bili u zabuni da je Srbija država u kojoj je dozvoljeno da se uvozi, proizvodi i izvozi grana na bazi GMO i da podsetim građane Srbije da oni koji su uništili našu poljoprivredu, da oni koji su uništili našu prerađivačku industriju ne sede sa ove strane sale, ne sede tamo gde sedi ministar Đorđević. Nekada su tu sedeli, gospodine Ševarliću, ljudi, gde sedi gospodin Đorđević, ministri koje ste vi podržavali i sa čije liste ste vi izašli na izbore, koji su do temelja upropastili kompletnu srpsku privredu pa uključujući naravno i skoro sve naše poljoprivredne kapacitete. O tome biste kao profesor univerzitet, makar i u penziji, moral da vodite računa. Sumnjam da ste tu činjenicu zaboravili, nego je nekako prećutkujete jer vam je nezgodno da to kažete. Zato smo mi tu da podsetimo građane Srbije ko je ko u Srbiji i šta je ko radio kada je bio na vlasti.
Zahvaljujem kolega Martinoviću. Profesore Ševarliću, želite repliku? Izvolite.
Hvala. Da li sada imam duplo vreme, repliku ka ministru i repliku ka gospodinu Martinoviću?
Replika uvek traje, gospodine Ševarliću, to ste valjda do sada naučili, dva minuta. Imate pravo dva minuta.
Dva minuta. Onda mi dajte da odgovorim na replike kada sam tražio, a ne sada zbirno. Dakle, ponovo čitam, mi ćemo morati da pokrenemo jedan drugi dijalog, nekada, zato što te priče o GMO hrani, a svaki dan jedemo GMO hranu i nisam ja izjavio, to je izjavio, gospodin Aleksandar Vučić, tadašnji kandidat za predsednika Vlade, zatim predsednik Vlade, a današnji predsednik Republike Srbije, mislim da je on čovek, koji je imao bolje informacije od mene, da li ima ili nema GMO hrane u Srbiji. Što se tiče pitanja koja meni upućujete, gospodo ja nisam bio u sastavu nijedne Vlade, nisam bio u sastavu nijednih partija koje su bile na vlasti, prema tome jedina osoba sa kojom ne govorim u ovoj državi, od 2002. godine je doktor Ivana Dulić Marković, koja je upravo bila inicijator da se uvede 50 hiljada tona sojine sačme, od genetički modifikovane soje 2001. godine, kao tzv. američka pomoć. Hvala.
Zahvaljujem, profesore Ševarliću. Pravo na repliku, narodni poslanik Aleksandar Martinović. Izvolite.
Ne znam da li govorite sa Ivanom Dulić Marković, a bilo bi dobro da nam kažete da li govorite sa Dušanom Petrovićem? Jer srpsku poljoprivredu nije uništavala samo Ivana Dulić Marković, nego je njenu politiku nastavio i Dušan Petrović, a o tome veoma dobro i mnogo bolje od mene zna, moj uvaženi kolega Marijan Rističević. Taj Dušan Petrović vam je, ako se ne varam, finansirao i određene projekte da bi ste štampali knjige i to naučne knjige, odnosno studije, koje nikada nisu ugledale svetlost dana, ali ste vi taj novac dobili i to u ne malim iznosima, pogotovo za srpske prilike. Ovo što stalno citirate gospodina Aleksandra Vučića, pa kažite mi šta je on to pogrešno rekao? Da, u Srbiji je zabranjeno da se proizvodi, uvozi, odnosno da se iz Srbije izvozi hrana koja je proizvedena na bazi GMO. Isto, kao što je Krivičnim zakonikom zabranjeno da se neko ubije ili da se nešto ukrade, pa se to dešava. To ne znači da je u Srbiji dozvoljeno da se vrši krivično delo ubistva ili krivično delo krađe ili bilo koje drugo krivično delo. Dakle, jedno je šta je propisano zakonom, a drugo je da li postoje eventualne zloupotrebe u praksi. Vi stalno pokušavate da obmanete građane Srbije kako je u Srbiji dozvoljeno nešto što u stvari nije dozvoljeno i što je zakonom zabranjeno. Nadležne inspekcije i te kako kontrolišu kvalitet i bezbednost hrane u Srbiji i kontrolišu šta se u Srbiji proizvodi i šta se iz Srbije izvozi. Mislim da ovo što vi sada govorite, ne znam da i to radite namerno, da li to radite po nečijem zadatku ili ste prosto dokoni, pa nemate nijednu drugu temu o kojoj biste govorili, u vreme kada Srbija potpisuje i realizuje najznačajnije ugovore u oblasti proizvodnje i prodaje hrane, sa državama kao što su Rusija, Kina, Turska, vi iz sednice u sednicu širite lažne vesti, lažne priče o tome kako Srbija proizvodi genetski modifikovanu hranu i kako smo svi mi u opasnosti. Ako je to tako, kao što vi govorite, prosto mi je neverovatno da tu činjenicu nisu primetili Rusi, Kinezi, Turci i sve one druge države sa kojima sarađujemo u oblasti poljoprivrede, nego ste tu činjenicu primetili isključivo vi. Mislim da to što radite nije dobro za opšti interes, nije dobro za državu Srbiju, a pre svega nije dobro za vas, zato što iznosite stvari koje nisu tačne. Vi vrlo dobro znate gospodine Ševarliću, ko je uništavao srpsku poljoprivredu, od 2001. godine, pa do 2012. godine. Kažete, ne razgovarate sa Ivanom Dulić Marković, a jel razgovarate sa drugim ministrima koji su sedeli u raznim dosovskim vladama za tih 12 godina? Jel razgovarate sa onim Milosavljevićem? Već sam vas pitao za Dušana Petrovića. Jel razgovarate sa onima koji su bili pokrajinski sekretari za poljoprivredu? Gro poljoprivredne proizvodnje, posebno ratarstvo je u Vojvodini. Jel razgovarate npr. sa Goranom Ješićem? Jel razgovarate sa kadrovima koji su bili pokrajinski sekretari za poljoprivredu iz LSV? Njih pitajte zašto je i ko je upropastio srpsku poljoprivredu i ko nas je u oblasti proizvodnje hrane vratio decenijama unazad. To sigurno nije SNS, to sigurno nije Aleksandar Vučić i to sigurno nisu ovi ljudi koji sada sede u Vladi Republike Srbije.
Zahvaljujem. Kolega Rističeviću, pomenuti ste tokom izlaganja kolege Martinovića. Imate osnova za repliku. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, postoji izreka „Bolje je patiti za selom, nego patiti na selu“. Ne možete svoju patnju iskazati za selom tako što ćete s vremena na vreme obući potpuno novu narodnu nošnju. Nju uglavnom u celini ne nose seljaci u Srbiji, nose poneki komad odeće, šajkaču, pantalone, rajtozne itd. neko i opančiće, ali celu nošnju nose samo oni koji dolaze na predstave. Znači, to su folklorna društva koja organizuju predstave, koja organizuju igre itd. i oni se oblače u tu narodnu nošnju. Ne možete svoju bol za selom i patnju dokazati tako što ćete samo obući narodnu nošnju i biti protiv GMO. Možete recimo, da birate da li ćete da idete u Moskvu ili na Staru planinu, dilema. Onaj ko voli selo, rešiće da ide na Staru planinu, da vidi rezultat njihove poljoprivredne politike, odnosno poljoprivredne politike koju je podržavao onaj koji je obučen u narodnu nošnju, želeći da predstavi sebe kao poljoprivrednika. Da vas podsetim da projekat za koji je izdvojeno 63.000 evra je iz kredita za Staru planinu upravo, za obnavljanje stočarstva na Staroj planini, autohtonog stočarstva. Ali, gle čuda, razni konsultanti koji se danas oblače u narodnu nošnju su dobili taj novac. Nije otišao za stočarstvo, otišao je za konsultante gospodine predsedniče, i dostavio sam vam dokumentaciju koja je arhivirana, da je tačno ono što sam govorio, da je izdvojeno 63.000 evra za konsultantske usluge i za štampanje studija o zadrugarstvu u 1.000 koja nikad nije objavljena, niti odštampana. Kada podelite 60 i nešto hiljada evra sa 1.000 primeraka, dobijete da svaki taj primerak studije koja nije odštampana je koštala 60 i nešto evra. Za taj novac možete kupiti sabrana dela i Ćosića i Ive Andrića. Sa nama sedi u narodnoj nošnji najskuplji srpski pisac koji je birajući da li da ide u Moskvu ili na Staru planinu, izbegao da dođe na Staru planinu, odakle je, kako bi rekli mladi Hrvati – zemio pare. Verovatno mu se nije dolazilo na mesto zločina. Kada neko kaže da deklaracijom hoće da zabrani GMO, uprkos zakonu koji je izričit, zakon brani, deklaracija samo daje izjavu, vi izjavljujete da ste protiv GMO, a zakon izričito zabranjuje to i kada neko traži deklaraciju, hleba preko pogače i obuče narodnu nošnju, on je politički gledano modifikovan organizam. Hvala.
Zahvaljujem kolega Rističeviću. Pravo na repliku, narodni poslanik Miladin Ševarlić. Izvolite.
Hvala lepo. Najpre da komentarišem tvrdnju da ovaj režim nije rasprodavao imovinu u poljoprivredi, nego su to radili prethodni režimi. Koliko mene pamćenje služi, Poljoprivredna korporacija Beograd je najveći poljoprivredni kombinat, ne samo u Srbiji, nego u Evropi. Prodali ste ga za 105 miliona evra. Ostatak, pošto ste prodali samo imovinu, ostaje otvoreno pitanje kako se može prodavati zemljište koje je u državnoj svojini, što je suprotno Zakonu o poljoprivrednom zemljištu, odnosno kako je desetine hiljada hektara koje su bile u državnoj svojini, prevedeno u akcionarski kapital i bio predmet prodaje imovine po ceni od oko 4.600 evra po hektaru, kako kažu neki koji su računali. Sada se jedan hektar prodaje po 38.000 evra u istoj godini kada je prodat i najveći deo PKB-a. Svi dugovi PKB-a ostali su na teret države. Nije kupac preuzeo. To je jedno. Drugo, gospodine Martinoviću, vi ste predsednik poslaničkog kluba najvećeg u Skupštini i vi izglasavate sve zakone. Vi ste svih ovih godina izglasavali Zakon o budžetu, koji je u suprotnosti sa odredbama Zakona o podsticaju o poljoprivredi i ruralnom razvoju, jer ni jedne godine, uključujući i ovu godinu, uključujući rebalans budžeta za 2019. godinu, nema 5%. Možemo sada da licitiramo da li je 50 milijardi zakinuto poljoprivrednicima, da li je 60, da li je 70 ili 80 milijardi. Hvala.
Zahvaljujem. Pravo na repliku, narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite, kolega Rističeviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, ako je kurs evra 2012. godine, kada je neko u narodnoj nošnji dobijao parice za isti dan tri tranše 60 hiljada evra, vi imate to gospodine predsedavajući, pa vas pitam, ako su seljaci zakinuti sada kada se izdvaja 43 milijarde i 711 miliona za podsticaje, koliko su onda bili 2012. godine zakinuti kada je isti kurs evra bio, u državi živeo veći broj stanovnika, a subvencije u poljoprivredi bile 19 milijardi? Onda nisu bili zakinuti, zato što su stizale pare sa Stare planine iz kredita Svetske banke, namenjenih Staroj planini za konsultantske usluge zadrugarstvo, sad su zakinuti. Govori o PKB-u, a ja ću govoriti o zadrugarstvu koje je on predavao. Ajde nađite jednu izjavu gde je on osudio bivši režim zbog prodaje zadruga i zadružne imovine. U Vojvodini je nestalo 180 hiljada hektara zadružne imovine, stotine zadruga su ugašene, desetine i stotine zadruga je ugašeno, bez i jedne izjave osude tog postupka stranke bivšeg režima. Danas se zadruge zanavljaju, osnivaju se ponovo. Država je izdvojila 600 i nešto miliona dinara ove godine za osnivanje novih zadruga, ali neko ko je predavao zadrugarstvo to ne beleži u agrarni budžet, to za njega nije agrarni budžet. Za njega je samo Ministarstvo poljoprivrede, za njega je to agrarni budžet ili tačnije rečeno, za njega su samo suvi podsticaji agrarni budžet, sve što prati agrar za njega nije agrarni budžet. Zaboravio je, recimo, interventni otkup poljoprivrednih proizvoda od 500 miliona dinara, koji je takođe otišao za agrar, ali se setio 24 miliona koliko fali u suvom razdelu Ministarstva poljoprivrede da to bude tačno onih 5%. Agrarni budžet sa svim ovim stavkama je prešao 5%. Kada je u pitanju PKB, ja nisam video izjavu čoveka u narodnoj nošnji, koji u gradu pati za selom, da ne bi patio na selu, nisam video izjavu osude privatizacije poljoprivrednih kombinata u Srbiji. Do 2012. godine prodati su svi kombinati, zadruge na teritoriji Vojvodine, sa 300.000 hektara za 50 miliona evra i zemljište i imovina itd, za 50 miliona evra, PKB je prodat sa stočarstvom za 120 miliona evra, dva i po puta skuplje od celokupnog društvenog kapitala po pitanju zemljišta kombinata itd. Ono mu je bilo u redu, a ovo nije u redu. Još nešto, to zemljište PKB-a neće da ode nigde, plaćeno je vlasništvo, promenjena je samo vlasnička struktura, znači imovinsko stanje. Zemljište ostaje u Beogradu, kupljena je nova mehanizacija, firma koja je registrovana je takođe srpska firma. Znači, promenjeno je samo, nije vlasnik, Martinovi recimo, već je vlasnik Rističević, ali PKB nije naš naravno, ali PKB ostaje u vlasništvu srpske firme, jer firma koja je to kupila se registrovala u Srbiji. Šta reći još za čoveka koji obuče narodnu nošnju i na odboru kaže – ja idem da slavim Vidovdan. Koji srpski domaćin može da slavi Vidovdan? Vidovdan možemo samo da obeležimo sa tugom i setom, ali ne možemo da ga slavimo i to dovoljno kada neko slavi u narodnoj nošnji Vidovdan, onda znate koliko je to stvarno srpski domaćin. Hvala.
Zahvaljujem. Kolega Martinoviću, pomenuti ste tokom izlaganja profesora Ševarlića. Želite repliku? Izvolite.
Sve na temu PKB-a, profesore Ševarliću, možete da pitate Dragana Đilasa. Dragan Đilas je, kao što vam je veoma dobro poznato, najveći prijatelj Boška Obradovića, sa kojim ste do juče sedeli u istoj poslaničkoj grupi. Kako je to izgledalo u vreme Dragana Đilasa, ja mislim da to vi vrlo dobro znate. Ali, da bi građani Srbije znali, dakle, kada je Dragan Đilas, kao gradonačelnik Grada Beograda, upravljao PKB-om tako je dobro upravljao da je u 2010. godini PKB zabeležio gubitak od skoro 36 miliona evra, znači govorimo u milionima evra, 2011. godine zabeležio je gubitak od nešto više od 18 miliona evra, u 2012. godini više od devet miliona evra, a u 2013. godini, to je ako se ne varam poslednja godina Đilasove vladavine Beogradom, zabeležio je gubitak od skoro 11 miliona evra. Tako da, zašto je PKB ovako prošao u vreme Đilasove vladavine i šta su radili sa PKB Dragan Đilas, Mišković i njihovi poslovni partneri, to lepo pitajte Dragana Đilasa. To možete i da pitate Boška Obradovića, oni su postali sad nerazdvojni. To je sad alternativa koja se navodno nudi građanima Srbije kao neko spasonosno rešenje za navodno katastrofalnu vladavinu SNS. Naravno, građani će da ocene da li smo mi baš toliko katastrofalni, a da li je taj Dragan Đilas baš toliko spasonosno rešenje, ali o tom potom. Što se tiče jedne druge teme o kojoj vi stalno govorite, o procentu izdvajanja za poljoprivrednike. Vidite, profesore Ševarliću, poslanici SNS svakoga dana, ali bukvalno svakoga dana, razgovaraju sa građanima Srbije. Nekada to činimo ovde u zgradi Narodne skupštine, nekada to čine narodni poslanici u svojim opštinama i gradovima. Ja sam juče ovde u zgradi Narodne skupštine, razgovarao sa jednim poljoprivrednim proizvođačem iz Batajnice. (Aleksandar Šešelj: „Knez Petrol“.) Šta ste rekli, „Knez Petrol“? Nije „Knez Petrol“. Dakle, razgovarao sam sa čovekom iz Batajnice, koji je inače došao iz Benkovca. Znači, čovek je proteran u „Oluji“ 1995. godine, tako da Aleksandre, nije u pitanju „Knez Petrol“, Srđan Knežević nije proteran iz Benkovca. Čovek mi je juče lepo rekao, nikada se nije desilo u Srbiji, ovo što se sada dešava, da kada kupite novi traktor država vam vrati polovinu novca. Nikada se nije dešavalo u Srbiji, a čovek se bavi poljoprivredom otkako je proteran iz Benkovca, znači od 1995. godine pa do danas, bavi se i ratarstvom i stočarstvom, kaže da se nikad nije desilo da kupite novi plug i da vam država vrati polovinu novca za taj plug. Nikada se nije desilo da kupite novi kombajn, a država vam vrati polovinu novca za taj kombajn. To priča običan čovek koji nije član SNS, i vi sada kažete - ali država izdvaja manje novca. Ne, nikada se više nije izdvajalo za poljoprivredu i nikada se više nije izdvajalo za obnovu poljoprivredne mehanizacije. To podaci vrlo jasno govore. U vreme vladavine ovih vaših prijatelja, pa, setite se ko je mogao da kupi novi traktor, sem Miškovića, sem Živkovića, sem Miodraga Kostića, ja mislim da nije bilo nijednog seljaka u Srbiji koji je mogao da kupi novi traktor. Danas seljaci mogu da kupe nove traktore, nove sejalice, nove plugove, nove kombajne, itd, i da znaju da će im država refundirati polovinu sredstava od novca koji daju. Putujete, valjda, Srbijom, isto kao i ja, jel vidite li da u svakom delu Srbije, ne samo u Vojvodini, u Pomoravlju, u zapadnoj Srbiji, pa jer, vidite li koliko ima novih traktora po njivama, i to traktora najsavremenijih svetskih proizvođača? Do pre sedam, osam godina, ko je mogao da poseduje traktor ili kombajn kao što je Džon Dir, osim ovih velikih kapitalista koji su se obogatili na grbači naroda, običan seljak to sebi nije mogao da priušti. Danas svaki bolje stojeći domaćin može sebi da priušti najkvalitetniju poljoprivrednu mehanizaciju, zato što zna da mu država u tome pomaže. To vi vrlo dobro znate. U vreme vladavine vašeg prijatelja od Milosavljevića, Dušana Petrovića, i svih ostalih, Saše Dragina, to jednostavno nije bilo moguće. Danas je to i te kako moguće. A, da li je moguće da za godinu ili dve godine ispravimo sve one propuste koji su se dešavali u poljoprivredi od 2000. godine? Naravno da nije. Ali da Srbija krupnim koracima ide napred, kada je u pitanju obnova naše poljoprivredne proizvodnje, i to u svim oblastima, kada je u pitanju ratarstvo, i stočarstvo, i obnova mehanizacije itd, to običan čovek vidi. Možete vi sada da se trudite koliko hoćete da nipodaštavate politiku Vlade Republike Srbije Ministarstvo poljoprivrede i Aleksandra Vučića, ali građani Srbije vrlo dobro znaju, gospodin Marjan Rističević raspolaže egzaktnim podacima na tu temu, koliko je situacija u poljoprivredi, koliko je situacija za individualnog poljoprivrednog proizvođača bolja, nego što je bilo u vreme kada su Srbijom vladali ljudi sa kojima ste vi zajedno izlazili na izbore.
Zahvaljujem. Pravo na repliku, narodni poslanik prof. dr Miladin Ševarlić. Izvolite.
Hvala lepo. Nisam osporavao da se povećava agrarni budžet, samo sam tvrdio i pri toj tvrdnji ostajem, što je izuzimajući 2004. godinu, kada je bio 4,94%, bilo karakteristično i za prethodni režim, a i za ovaj režim, to je da nije obezbeđeno minimalnih 5% ukupnih poreskih prihoda. Drugo, gospodine Martinoviću, nisam bio tu kada ste menjali Zakon o podsticajima u poljoprivredi i ruralnom razvoju i kada ste umesto 5% za podsticaje u poljoprivredi ruralnom razvoju, izmenili odredbu tog zakona i napisali za budžet Ministarstva. Prema tome, suma o kojoj se govori 43 milijarde, ili nije bitno koliko je to po rebalansu, to nije suma za podsticaje, to je ukupan razdeo 23 ili 24 kako u kojim godinama je prikazivan, i to se odnosi za Ministarstvo poljoprivrede u celini. Ja ne osporavam da Ministarstvu moraju da se obezbede troškovi za poslovanje Ministarstva i za plate i za materijalne troškove i za sve ostalo, ali to nigde ni u jednoj državi u svetu nisu podsticaji poljoprivredi i ruralnom razvoju. Kad to izuzmete onda vidite da nedostaje 11 milijarde za poljoprivredu, da bi poljoprivreda dobila minimalnih 5%. O tome ćemo više govoriti kada bude predlog Zakona o budžetu Republike Srbije za 2020. godinu, jer po prvi put ove godine imamo priliku da vidimo sve završne račune i onog režima i ovog režima. Napraviću vam pregled tačan po godinama i onog režima i ovog režima koliko je zakidano. Pa, ću vam napraviti tačan pregled po godinama i onog režima i ovog režima koliko je zakidano. Što se tiče mojih stavova vezanih za privatizaciju poljoprivrednih kombinata i za stanje u zadrugarstvu, to je zaista izlišno govoriti. Ukucajte samo ime i prezime na internetu i imate toliko radova iz različitih godina da je neverovatno, uključujući i period pre 2012. godine, svakako. Drugo, nije tačno da je samo 100 i nešto hiljada hektara izuzeto iz zadruga, zadruge su oštećene za ukupno prema stanju 1960. godine, pa do 2012. godine, to je period između dva potpuna popisa poljoprivrede, jer između toga nijedan potpisani potpis poljoprivrede nismo imali 52 godine, mnogo veći broj hektara. Ja sam radio u vreme vašeg režima, vi ste mi finansirali posredstvo EU, tu studiju i ta studija je objavljena 2015. godine, nosi naziv "Poljoprivredno zemljište u Republici Srbiji", pa pogledajte podatke. Hvala.
Zahvaljujem, kolega Ševarliću. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Pravo na repliku. Izvolite, kolega Rističeviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, kada obučete nošnju i slavite Vidovdan, naši seljaci koji voze traktore bi rekli, ovaj je pomešao vodu i ulje. Dakle, karike, motor produva, pa da vam to objasnim. Rekao je malopre da je razdeo Ministarstva poljoprivrede 43 milijarde. Pazite, bivši profesor u narodnoj nošnji, član Odbora za poljoprivredu, koji je birajući da li da se pojavi na odboru u Staroj planini među seljacima ili u Moskvi, izabrao Moskvu, jer bolje je u Moskvi patiti za selom, nego na Staroj planini pokazati tu svoju bol. Evo, ovde, da ga obavestim, da je razdeo poljoprivreda 54 milijarde i 614 miliona, a on je malopre tvrdio da je to 43 milijarde i 711, evo ga ovde, razdeo poljoprivreda 54.614.663.000, evo, malopre je tvrdio. Zamislite člana Odbora za poljoprivredu koji ne zna koliki je razdeo Ministarstva poljoprivrede, a direktna plaćanja i subvencije, znači ono što dobiju zemljoradnici na ruke su 43 milijarde i 711 miliona, plus 640 miliona za zadrugarstvo, plus 500 miliona za interventni otkup i plus 100 miliona, koje se iz kredita Abu Dabi daje za poljoprivredne sisteme za navodnjavanje. Sada mi vi recite da li sam ja upravu kada to tvrdim? Da li je bilo neke osude, recimo najmlađi Titov odbornik u Beogradu, koji je tada živeo u Čačku, zamislite kad govori o zadrugama. Godine 1974. komunisti su podržavili sve zadruge. Ja da sam bio član te partije iscepao bih knjižicu i rekao - ja se odričem najmlađeg Titovog odbornika i Tita i Krcuna i svih redom. Međutim, samo on se nije odrekao komunizma. On se komunizma odrekao tek kada je komunizam propao. Dakle, nije osudio nestanak zadruga. Moram da ga obavestim da smo mi 1989. godine, pritisli Antu Marković i doneli Zakon o zadrugarstvu da vratimo zadruge iz kombinata. On u tome nije učestvovao, on je predavao zadrugarstvo u trenucima kada su zadruge listom nestajale. Neka mi neko pokaže njegovu sliku pre 2012. godine, u narodnoj nošnji i izjavu gde on osuđuje poljoprivrednu politiku Saše Dragina, Petrovića i tako dalje i ja ću da mu se javno izvinim. Takve izjave nema. Dakle, imate projekat, konsultantski projekat o stočarstvu na Staroj planini bez stočarstva, gde se uzme 63.000 evra i dao sam vam te dokumente da ne bi više osporavao. Tri puta sam ih ovde javno pokazivao za oživljavanje stočarstva na Staroj planini. I kada dođe vreme da dođete na Staru planinu kao član Odbora, vi to odbijete, vi koji u narodnoj nošnji slavite Vidovdan, vi odbijete da dođete među seljake i kažete im gde se dele pare za stočarstvo na Staroj planini, već odete u Moskvu, pomešate cifre, ne pomešate, već ne znate koliki je razdeo Ministarstva poljoprivrede, a pri tom ste član odbora i bivši profesor. Hvala.
Zahvaljujem, kolega Rističeviću. Pravo na repliku, narodni poslanik Aleksandar Martinović. Izvolite.
Profesor Ševarlić ima očigledan problem sa procentima, odnosno on tim procentima manipuliše na sličan način kao što je sa onim famoznim procentom od 7% za budžet Vojvodine, kojim su manipulisali ljudi poput Bojana Pajtića, Nenada Čanka, Aleksandre Jerkov i koji su iz godine u godinu optuživali centralnu vlast u Beogradu kako navodno ne izdvaja 7% za budžet AP Vojvodine, pri čemu su potpuno prenebregavali obim budžetskih prihoda i rashoda kako budžeta Republike Srbije, tako i budžeta AP Vojvodine. Kada govorite o procentima, profesore Ševarliću, onda morate da vodite računa o tome koliki je budžet, koliki je obim budžetskih prihoda danas, koliki je obim budžetskih prihoda bio u 2018. godini, u 2017. godini, to su sve godine u kojima mi beležimo budžetski suficit, a koliki je bio obim budžetskih prihoda u vreme kada su ljudi sa kojima ste vi izašli na izbore, koliko je tada iznosio budžet Republike Srbije. Dakle, 5% od budžetskih cifara iz vremena Dušana Petrovića nije ni izbliza 5% budžetskih cifara koje imate danas. To vam je Marijan Rističević izrazio u apsolutnim brojevima. Na stranu to što je, po meni, pomalo i žalosno i tragično da vi kao nekadašnji profesor univerziteta i kao član Odbora za poljoprivredu ne znate koliki je razdeo u budžetu Republike Srbije za Ministarstvo poljoprivrede, vodoprivrede i šumarstva. Ali, na stranu to, nije neophodno da znate baš svaku cifru iz budžeta, ali ono što morate da znate to je da država Srbija danas izdvaja mnogo više novca, dakle, govorim u apsolutnim brojevima, nego u vreme kada su na vlasti bili oni sa kojima ste vi izlazili na izbore. (Marijan Rističević: To je 130%) Evo, kaže mi Marijan Rističević da je to 130% više ako ćete i u procentima. Dakle, 130% više država Srbija danas izdvaja za poljoprivredu, nego u vreme Dušana Petrovića, Saše Dragina, Milosavljevića, Dragana Đilasa i svih ostalih koji su nam upropastili poljoprivrednu proizvodnju i ne samo poljoprivredu, nego celokupnu srpsku privredu, celokupnu srpsku industriju. Mi ni dan danas ne možemo da se vratimo, pored svih napora koje ulaže Vlada Republike Srbije i predsednik republike, pored svih direktnih investicija, i domaćih i stranih, pored stotine hiljada novih radnih mesta, pored stotine otvorenih novih fabrika, ne možemo da se vratimo na nivo iz 1989. godine. To vam govori o razmerama pljačke koja se desila u Srbiji od 2000. godine do 2012. godine. Ono malo ekonomske supstance koje je ostalo u Srbiji tokom devedesetih godina, a to su bile teške godine za Srbiju i za srpski narod uopšte, to su bile godine ratova, sankcija, bombardovanja i tako dalje, ali i to i to malo ekonomske supstance koja je ostala u vreme vladavine Slobodana Miloševića, to su ovi vaši rasuli, pokrali, stavili sebi u džepove i zbog toga je srpske poljoprivreda danas u teškom stanju. Bolje je nego što je bilo, ali je i dalje stanje teško. U tome se slažemo, ali i to teško stanje ne može da se prevaziđe za godinu ili dve. Nama će trebati još dosta godina da postanemo u punoj meri konkurentni sa državama koje ste vi pominjali, sa državama iz EU, ali već sada smo mnogo konkurentniji na evropskom i na svetskom tržištu od skoro svih država u regionu, od skoro svih država u regionu zapadnog Balkana. To dovoljno govori koliko su i predsednik republike Aleksandar Vučić, odnosno Aleksandar Vučić i kao predsednik Vlade i ova aktuelna Vlada uradili za poboljšanje stanja u srpskoj poljoprivredi. Dakle, kada govorite o procentima, profesore Ševarliću, samo nemojte sebi da dozvolite da upadnete u istu logičku grešku u koju su upadali Pajtić, Čanak i Aleksandra Jerkov i uvek poredite brojeve izražene u procentima sa apsolutnim brojevima. Ovi apsolutni brojevi vam mnogo više govore od tih vaših procenata. Oni su se sakrivali iza tih 7%. Njima je 7% bio smokvin list. To bi trebalo da se prisete građani Srbije, posebno građani koji žive na teritoriji AP Vojvodine. Smokvin list je bio 7% da bi se sakrila pljačka građana Vojvodine u režiji Bojana Pajtića, u režiji onog njegovog pokrajinskog sekretara za nauku i tehnološki razvoj, koji su davali gotov novac njihovim podobnim preduzetnicima, a ovi im vraćali u mrtvačkim sanducima, u sifonima za vodu itd. Dakle, ti procenti su bili smokvin list za pljačku, a mi vam sada iznosimo apsolutne brojeve koji vam vrlo jasno predočavaju koliki napredak je postigla Srbija u vreme vladavine SNS.
Zahvaljujem, kolega Martinoviću. Reč ima predstavnik predlagača, ministar za rad, zapošljavanje, boračka i socijalna pitanja Zoran Đorđević. Izvolite.
Zahvaljujem. Ja imam par pitanja. Gospodine Ševarliću, mi se znamo iz nekog ranije perioda, kada ste se bavili poljoprivredom ozbiljno. Hteo bih da vas pitam par stvari o tome koliko je bio manji budžet 130% i da ne ulazimo u apsolutne vrednosti, na šta je išao budžet, da li je bilo onih koji su zloupotrebljavali u to vreme i davalo se za gorivo i kako i na koji način je zloupotrebljeno, to vi verovatno znate i Marijan Rističević najbolje zna kako i na koji način je ta subvencija odlazila od tog budžeta ko je i je bio takav kakav jeste. Ono što je drugo pitanje za vas, i vi to znate, jeste kome je išlo zemljište tada? Kome se davalo u zakup zemljište poljoprivredno u Srbiji? Ko je dobijao subvencije za to zemljište, kolika je bila subvencija? To je sve od tog budžeta. Vi znate i sami šta smo ustanovili za to zemljište 2012. godine – da se nije obrađivalo. Da li je tako? Kada smo trebali mi da dajemo u zakup i da se obrađuje, da li je tačno da pet godina to zemljište zbog neangažovanja tog zemljišta u prošlosti, a dobijali su subvenciju da bi ga obrađivali, pet godina mora da se tretira za različitim biljkama kako bi povratilo ono što ima, a to je kvalitet tog zemljišta, kako bi moglo da donosi neke prinose. Ja sam laik za poljoprivredu, ali sam toliko naučio. Znam da smo imali taj problem i znam da država Srbija nije imala samo negativne posledice vladavine DS do 2012. godine. Nažalost, njihov duh je ostao i posle toga, jer pet godina posle toga mi trpimo štetu zato što ne možemo da tretiramo to zemljište kako treba. Da li je to tačno? Hvala vam što kažete da je istina i da je tačno.
Zahvaljujem, ministre. Pravo na repliku, narodni poslanik Miladin Ševarlić. Izvolite.
Hvala lepo. Mislim da bi najbolje bilo da na sajtu Narodne skupštine ili Ministarstva poljoprivrede ili Ministarstva finansija objavite tabelu za sve godine od 2004. godine pa ovamo, koliko su iznosili ukupni poreski prihodi, koliko su iznosila sredstva agrarnog budžeta, odnosno sredstva za podsticaj u poljoprivredi i ruralnom razvoju i koliko su iznosili ukupni prihodi budžeta za te godine, pošto imamo sada i završne račune, zaključno sa 2018. godinom i onda je lako ustanoviti procente. Drugo, bilo bi dobro da vidimo koliko ima registrovanih poljoprivrednih gazdinstava po godinama, ukupno, koliko od toga imaju prijavljenu proizvodnju biljnu, koliko voćarsku, koliko stočarsku i da vidimo gde su nestala ta gazdinstva silna i zašto. Ja ću, imate moju studiju koja je objavljena 2015. godine povodom Međunarodne godine poljoprivrednog zemljišta od strane FAO i možete da pročitate tačne cifre o gubitku zemljišta i u periodu 1960. do 2012. godine. Hvala lepo.
Zahvaljujem. Pravo na repliku, narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite, kolega Rističeviću. Kolega Jovanoviću, vi želite takođe repliku na izlaganje profesora Ševarlića, ali pre toga Marijan Rističević. Izvolite.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Martinoviću, vi znate da je najmlađi Titov odbornik izabran na listi koja je vezana za DSS, čiji je predsednik nekada bio Vojislav Koštunica koji je bio predsednik Vlade u dva navrata. Godine 2006. nesumnjivo je ta stranka vladala Srbijom. Godine 2005. je izdvojila 145 miliona evra za subvencije. Godine 2006. 136 miliona i gospodin u narodnoj nošnji ćuti. Sada se izdvaja 350 miliona evra. Koliko je to puta više? Tri puta više. Tri puta više u odnosu na 2005. i 2006. godinu. Tačno je da poljoprivredno zemljište izdavano u zakup nije obrađivano državno, da bi se uzelo 100 evra po hektaru. Mi smo to raskinuli. Tačno je da su zbrisane zadruge, gospodine Martinoviću, nestale su. Sa nestankom zadruga u opasnost su došla iz sela. Više taj kapital kad tajkuni uzmu zadrugu oni kupe pevačici gaćice, silikone, stoku rasteraju, pokolju, uzmu jednog traktoristu. Pa ne, bila je aukcija, što se smejete? Bila je aukcija. Jedan tajkun iz njihovog vremena, švercer šećera itd, koji je došao do 30.000 – 40.000 hektara zemlje u ono vreme kada je on kritikovao žestoko kao, Bože moj. Dakle, sada obučeš narodnu nošnju i postaneš kritičar. Dakle, u to vreme taj kapital više nije reinvestiran oko sela. Zadruga je uvek finansirala KUD, kupovala nošnje itd, fudbalski klub lokalni, lokalne potrebe društva itd, vatrogasce, sve i svašta su zadruge finansirale u selu. Radili ljudi na stočarstvu bilo zaposleno 100 ljudi, 50 ljudi, itd. E, kada dođe tajkun on uzme jedan „Džon Dir“ veliki, uzme jednog traktoristu i više nema prihoda koji otpadaju u blizini sela. Znači, demografski ljudi se sele sa sela i demografski su uticali negativno na državu Srbiju, gde se stanovništvo zbog toga nije ravnomerno raspoređivalo i ravnomerno se država razvijala. Šta se dalje desilo? Izvršen je „kravocid“, 200.000 krava je poklano. Nije bilo nikakvih podsticaja, bili im podsticaji za nepostojeće hektare, ne obrađene, ali nije bilo podsticaja recimo za stočarstvo, voćarstvo. Šta mi sve finansiramo? Recimo, svaka krava 25.000 dinara, svaka krava, tele 25.000 dinara, svaki tovljenik bik 15.000 dinara, svaka krmača 7.000 dinara, svaka ovca 7.000 dinara, svaka koza 7.000 dinara, svaki tovljenik 1.500 dinara, svako jagnje 1.500 dinara itd. U njihovo vreme se subvencionisala samo biljna proizvodnja tzv. paori, koji su dizali revoluciju zato što stočarima dajemo određene povoljnosti. I onda naša biljna proizvodnja, bez stočarstva, koristila je za prerađivačku industriju i stočarstvo drugih zemalja, i sada zamislite koliko bi mi trebali da budemo naivni da subvencionišemo biljnu proizvodnju koju će koristiti druge države. To je bila njihova poljoprivredna politika i odande ćemo uvoziti meso sumnjivog kvaliteta. Pošto smo mi rešili da čuvamo ostatak stočarstva, nismo napravili veliki napredak uprkos tome što smo uložili za zadnje tri godine milijardu evra u poljoprivredu, ali nismo izgubili stočni fond i poljoprivrednu proizvodnju što su oni učinili i cilj nam je da biljna proizvodnja, kao u Danskoj, se koristi za našu stoku, za naše stočarstvo da ga zanovimo i da time podignemo preradu mleka, mesa, jaja, voća i povrća, da intenziviramo poljoprivrednu proizvodnju i da podignemo prerađivačku industriju, odakle će biti više novca za poljoprivredu zato što ćemo imati iz industriju odakle da ga uzmemo, a prerađivačka industrija će imati korist jer će imati jeftiniju sirovinu i biti konkurentna ovde i napolju. Hvala.
Zahvaljujem, kolega Rističeviću. Kolega Jovanović, vi ste želeli repliku na izlaganje profesora Ševarlića koliko sam shvatio. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Pa, moje razmišljanje je bilo da li da se javim po Poslovniku ili za repliku, imajući u vidu da je narodni poslanik Ševarlić ovu raspravu odveo daleko od teme o kojoj raspravljamo zbog toga što je otvorio pitanja koja nemaju apsolutno nikakvih dodirnih tačaka sa predlogom zakona o kojem se raspravlja. Međutim, s obzirom da su iznete brojne, mogu slobodno da kažem, neistine onda je veoma važno da i poslanički klub SPS zauzme stav. Kada se već pominju tabele na koje ukazuje gospodin Ševarlić, onda bi, uvaženi ministre sa saradnicima, trebalo formirati tabele koliko je zemljoradničkih zadruga otišlo u stečaj u periodu od 2002. do 2012. godine. Koliko je zemljoradničkih zadruga bilo u jednom kriminalnom postupku privatizacije? Zašto? Zbog toga što se privatizacija sprovodila po još kriminalnijem Zakonu o privatizaciji koji je donet 2001/2002. godine sa izmenama i dopunama koje su bile do 2012. godine. Bilo bi zanimljivo, eventualno, ustrojiti i tabele kako je došlo do devastiranja poljoprivrede na teritoriji cele Republike Srbije, a naročito u Vojvodini, kako su bukvalno uništavana poljoprivredna gazdinstva i kako su poljoprivredni proizvođači dovođeni na nivo prosjačkog štapa. Upravo u tom vremenskom periodu. Nekako nas uvek podsete ovakve izjave koje su pod teretom amnezije, očigledno amnezije, šta se to radilo u periodu od 2002. godine pa nadalje, da bi mi mogli i morali da se podsetimo svih onih promašaja, propusta i kriminalnog delovanja koje je poljoprivredu Republike Srbije dovelo do toga do čega je dovelo, da bi tek od 2012. i 2014. godine počela revitalizacija zemljoradničkih zadruga i na neki način osnaživanje poljoprivrednih proizvođača. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, kolega Jovanoviću. Pravo na repliku, narodni poslanik Miladin Ševarlić. Izvolite.
Hvala. Žao mi je što je diskusija otišla u drugom pravcu, ali najpre da kažem da sam ja ponosan što sam bio odbornik Kulturnog veća Skupštine grada Beograda i mislim da je to društveno celishodnije nego učestvovati u rijaliti programu. Ako nije, spreman sam da trpim osudu. Drugo, kada se radi u zadrugama, u tom periodu nestalo je 40% zadruga prosečno u Srbiji, ali u pojedinim regionima čak i preko 70% zadruga. To imate upravo u strategiji razvoja zemljoradničkog zadrugarstva Republike Srbije, koja je objavljena, kao i rezultatima istraživanja, kao i tim kojim sam ja rukovodio, objavio je u posebnoj publikaciji kao rezultat istraživanja na bazi anketnog istraživanja, „infild“ kako se to kaže, za 118 zadruga koje su ušle u uzorak za istraživanje. To je prvo egzaktno istraživanje na terenu koje je obavljeno od 1975. godine pa do danas. Ja nisam sreo još ni jedno egzaktno istraživanje u tom periodu do danas. Hvala.
Zahvaljujem, profesore Ševarliću. Pravo na repliku, narodni poslanik Aleksandar Martinović. Izvolite, kolega Martinoviću.
Zaboravio sam da kažem, pošto je profesor Ševarlić spominjao PKB. Dakle, naveo sam cifre egzaktne koliko je PKB poslovao sa gubitkom u vreme kada je Dragan Đilas bio gradonačelnik Beograda i kada je preuzeo PKB pod gradsku ingerenciju i 2010, 2011, 2012. i 2013. godine. Ono što sam zaboravio da kažem i ono što sam hteo i da podsetim profesora Ševarlića, vi se profesore Ševarliću sigurno sećate da je Dragan Đilas, tajno doduše, snimio spot u PKB 2017. godine. To su mu omogućili izvesni Rajko Mandić i predsednik samostalnog sindikata PKB, Milisav Đorđević. Oni su bili prisutni zajedno sa Draganom Đilasom kada je snimao predizborni spot u PKB-u, ali pre početka radnog vremena, na jednoj od farmi PKB-a koja se, ako se ne varam, naziva Partizanski prelaz. To je ono što bi građani Srbije takođe trebali da znaju. Dakle, u figurativnom smislu te reči, zločinac se vratio na mesto zločina. Čovek koji je totalno upropastio PKB se vratio u PKB 2017. godine da bi tamo snimio predizborni spot i da bi on, koji inače realno sa poljoprivredom nikakve veze nema, pošto se čovek celog svog radnog veka bavio preprodajom sekundi na televizijama sa nacionalnom frekvencijom i obogatio se na tome, u iznosima koji su nezamislivi za građane Srbije, dakle, on se 2017. godine, doduše tajno, vratio u PKB i tamo snimao spot. Ovo što je govorio gospodin Marijan Rističević, to je potpuno tačno. Dakle, u vreme kada su vaši koalicioni partneri bili na vlasti, mi smo totalno devastirali naš stočni fond. Mi smo radili sve suprotno od onoga što su radile razvijene evropske zemlje. Marijan je sad spomenuo Holandiju. Kada smo Dragan Todorović i ja 2009. i 2010. godine išli u posetu Vojislavu Šešelju u Hag, znači, od Amsterdama do Haga putujete međugradskom železnicom i sa jedne i sa druge strane železnice možete da vidite beskrajna stada onih crno belih krava kako pasu. Ja sam se tad pitao, kao laik za poljoprivredu, kako je moguće da se tako nešto ne dešava u Srbiji? (Milorad Mirčić: Jel ti Todor objasnio?) Ne. Objasnili su mi kasnije ljudi koji se u poljoprivredu mnogo više razumeju i od Todora i od mene, gospodine Mirčiću. Evo, o čemu se radi. Dakle, neko je smišljeno, ne neko, nego oni koji su upravljali tada Ministarstvom poljoprivrede, oni su svesno uništavali naš stočni fond i svesno doveli Srbiju u situaciju da bude uvoznik tog nekvalitetnog mesa o kome vi stalno govorite. Dakle, subvencije su davane tajkunima za biljnu proizvodnju i mi smo izvozili praktično sirove proizvode, poput kukuruza, poput šećerne repe, poput pšenice, itd, a uvozili svinjsko meso, goveđe meso, pileće meso, vrlo sumnjivog kvaliteta. Dakle, oni koji su se deklarativno zalagali za poljoprivrednu politiku istu onakvu kakva se vodi u EU, radili su sve suprotno od toga. Nisu radili kao što rade Holanđani, kao što rade Danci. Ako se Holanđani i Danci ne stide da im pored autoputeva, pored železnica pasu krave, zašto mi Srbi toga da se stidimo? A, oni su rekli – ne, nama ne trebaju ni krave, ni svinje, ne treba nam ništa od toga, mi ćemo da dajemo subvencije, ali samo našim odabranim tajkunima, koji će onda da izvoze sirove proizvode, žitarice i da se praktično samo oni na tome bogate. To su dubinski, suštinski razlozi zašto je, između ostalog, srpska poljoprivreda doživela debakl i zašto ne možemo još uvek da budemo u punoj meri konkurentni sa državama sa kojima bi objektivno to mogli da budemo. Srbija bi objektivno, pa sama Vojvodina, evo, da uzmemo samo Vojvodinu, mogla bi da bude konkurentna sa Holandijom, mogla bi da bude konkurentna sa Danskom. Imamo kvalitetnije zemljište, imamo bolju klimu, imamo ljude koji se razumeju u poljoprivrednu proizvodnju, imamo vredne i marljive seljake. Nemoguće je za kratko vreme ispraviti sve one propuste, i to ne propuste nenamerne, nego to je bio organizovani napad na srpsku poljoprivredu, koji su činjeni u godinama dosovske vladavine. Nemojte da mislite da su oni to radili slučajno. To vi veoma dobro znate. Vi ste sa njima izlazili na izbore. Znate vi zašto su oni uništavali naš stočni fond. I onda se vi u 2019. godini onako filozofski zamislite i pitate – a, zašto Srbija uvozi svinjsko meso, a zašto uvozimo goveđe meso itd? Pa, ubili su nam stočni fond. Ubili su nam, ne postoji. Mi ga sad praktično dižemo iz pepela. Ali, znate, gospodine Ševarliću, krava ne može pet puta u toku godine da se oteli. Dakle, mi ne možemo za godinu ili dve da povratimo stočni fond koji su upropastili svi oni koji su vladali Srbijom 12 godina.
Reč ima narodni poslanik Milorad Mirčić, povreda Poslovnika.
Gospodine Milićeviću, reklamiram povredu Poslovnika čl. 104. i 107. Nemam ništa protiv kada je u pitanju zanimljiva rasprava i zanimljiva replika, kada je možda i pomalo duhovita, ali ovo već prelazi u dosadu. Replika traje dva minuta. Mi radikali nemamo ništa protiv da traje i duže, kada je to fino za uvo da se sluša. Mi ovde slušamo kako je gospodin Martinović jedva prepoznao na spotu Dragana Đilasa, kako su on i Dragan Todorović ili Dragan Todorović i on jedva ostali živi jer su krave i sa jedne i sa druge strane pruge. A, onda s druge strane slušamo ništa manje nezanimljivu priču od strane profesora. Ja vas molim da, poštujući Poslovnik, poštujete član 107. gde jedni prema drugima treba sa uvažavanjem da se obraćamo. A ovde vidimo ministar se probudio i odjednom pita profesora da mu odgovori. On ministar, a profesor da odgovori. Gospodo, vi ste sedam godina na vlasti. Sve je ovo tačno što ste rekli zajedno sa predstavnicima koalicionih partera, sve je to tačno, da je kriminal kada su u pitanju zadruge, da je kriminal kada je u pitanju privatizacija. Znate imena pojedinaca. Što ne procesuirate to? Što ne izvedete krivce i odgovorne pred sud? Koga zamajavate, javnost? Šta plašite mečku sa rešetom? Vi govorite za onoga ko je privatizovao šećeranu. Pa, živ je čovek, i dalje je tu i dalje radi, proizvodi. Govorite za one, pa evo, Aleksandar Šešelj vam je u sklopu poslaničkih pitanja postavio pitanje – šta je sa IMR Rakovica koja se bukvalno u bescenje prodaje da bi se podigli prodajni centri, da bi se podigle stambeno-poslovne zgrade, da jednostavno izgubimo svaku nadu da će se jednog dana vratiti ta nauka koja se zove tehnička nauka, da će tu inženjeri, tehničari i drugi da eventualno imaju šansu da rade? Zato vas molim, gospodine Milićeviću, da u skladu sa Poslovnikom ili napravite pauzu ili da prekinemo sa ovim tiradama.
Zahvaljujem, kolega Mirčiću. Kao što vidite, i vama sam dozvolio da govorite duže od dva minuta. Nikada nisam imao nameru da prekidam nikoga od poslanika, bilo da je iz redova pozicije i opozicije. Mislim da su se poslanici tokom rasprave obraćali jedni drugima sa uvažavanjem. Subjektivan je stav da li je nekome rasprava pomalo dosadna ili ne, ali se slažem u jednom sa vama da smo se udaljili od teme i vratićemo se na redosled narodnih poslanika prema prijavama za reč. Uvažavam vašu sugestiju. Moram da vas pitam da li želite da se Narodna skupština u danu za glasanje izjasni o ukazanoj povredi Poslovnika? (Ne.) Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Milan Knežević. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, uvaženi ministre, dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi građani koji gledate prenos, da nastavimo tamo gde smo stali posle ove kratke ili malo duže rasprave o poljoprivredi. Svejedno, ja bih opet pročitao, pre nego što se vežem za jedan od zakona o kome ću pričati, da kažem da je „Duing biznis lista“ Svetske banke, koju je danas objavila Svetska banka, od 190 rangiranih država, Srbija je zauzela 44. mesto, što su četiri pozicije bolje nego što je bilo prošle godine. Zbog građana da kažem, ovde se u „Duing listi“ gleda deset parametara ili deset merila. I, kako kaže Svetska banka, bolja pozicija je rezultat, pre svega, reformi koje su doprinele da se lakše dobiju građevinske dozvole, smanjenje administrativne takse, poboljšanje, pouzdanost, napajanje električnom energijom, isto tako bolju zaštitu manjinskih investitora, objavljivanje transakcija povezanih lica kao vlasničkih i kontrolnih struktura i transparentnost u izveštavanju preduzeća. Čisto sam pročitao, to je jedna, da ne kažem, lepa vest, ali ovo je rezultat rada ove Vlade, rezultat rada predsednika i kadrova SNS. Moja koleginica Ana Čarapić, pa i Martinović, napravili su rezime koji mi više puta ponavljamo ovde u Skupštini šta je urađeno u ovih zadnjih sedam godina, tako da i ova Duing biznis lista Svetske banke govori u prilog skoka naše države za četiri mesta. Sada bih se vratio na temu današnje skupštinske debate i nešto bih rekao o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o uvozu i izvozu robe dvostruke namene. Zbog građana mi diskutujemo ovde i verovatno svi mi poslanici, koji učestvujemo u raspravi, znamo šta je to roba dvostruke namene, ali građani koji gledaju u prate ovaj prenos možda im i naše diskusije nisu delom jasne pa ću ja uzeti slobodu da u jednoj minuti pokušam da to, ne svoju interpretaciju, nego citiranjem stručnim, šta je to roba dvostruke namene. Roba dvostruke namene je komercijalna roba, uključujući i softver i odnosne tehnologije koje se često sreću u spoljnoj trgovini, ali se prema određenim tehničkim karakteristikama, osobinama, načinu upotrebe i krajnjoj nameni može koristiti i dvostruko, odnosno može biti upotrebljena, pored koristi u civilne svrhe, i za proizvodnju oružja masovne upotrebe, drugim rečima proizvodnju hemijskog, odnosno biološkog oružja. Tako da sirovine, tehnički proizvodi, softveri, tehnički lanci proizvodnje, sve to ulazi u sklopu te robe dvostruke namene i ovaj Zakon o uvozu robe dvostruke namene je sasvim usklađen sa evropskim zakonodavstvom, usklađen sa međunarodnim standardima i praktično zakon koji je relativno nov, jer je ovaj zakon donet, odnosno počeo je da važi od 8. novembra 2013. godine. Čisto da gledaoci znaju i, naravno, u tom zakonu je uspostavljen jak sistem kontrole i nadzor u ovoj oblasti, sve u cilju ostvarivanja zaštite odbrambenih, bezbednosnih i spoljonopolitičkih interesa Republike Srbije, kao i međunarodnog kredibiliteta koje Srbija ima, tako da je on usklađen sa svim tim evropskim i svetskim parametrima. Treba reći još i da je relativno u Evropi ova kontrola robe dvostruke namene relativno novijeg datuma. U taj deo zakonodavstva se ušlo tek posle 1991. godine, posle onog čuvenog Zalivskog rata, pa i EU tek svojom Uredbom Saveta Evropske komisije Broj 428 od 2009. godine uspostavlja režim te zajednice izvoza i transfera robe dvostruke namene. Tako da je to novija zakonodavna regulativa u koju se naravno i naša zemlja uključila, ponavljam zakonom koji je počeo da važi 2013. godine. U toku primene tog zakona ono što je primećeno, a sada ovim izmenama pokušava da se otkloni jeste da su sve zemlje evropske, neke su moje kolege prethodno rekle, i evropske zemlje i sve zemlje u okruženju, praktično uvoz robe dvostruke namene je stavljen po strani. Samo u zakonu i u zakonskoj regulativi postoji kontrola izvoza robe dvostruke namene. Mi sad ovim zakonom pokušavamo isto da poboljšamo našu zakonsku regulativu, da ukidanjem obaveze pribavljanja uvoznih dozvola, što su morali do sada da rade naši privredni subjekti, gde su zahtevi za dobijanje dozvola, procedura i dokumentacija koja se prikupljala, kao i odgovarajuća finansijska sredstva, nešto što se ovim zakonom stavlja po strani. Samim tim se i omogućava tim privrednim subjektima da mogu bolje, brže da funkcionišu. Između ostalog, i pojedini strani investitori su imali primedbe zbog uvoza, kontinuiranog uvoza sirovina. Naime, da bi se proizvodila odgovarajuća sredstva i izvozila, morale su da se uvoze sirovine, a one su, kao što sam i rekao, a i druge moje kolege, gubile vreme, minimum 30 dana, za dobijanje tih uvoznih dozvola. Prema podacima ministarstva, ne otprilike, nego tačno kažu – 700 dozvola godišnje se izdavalo za uvoz ove robe. Sada će u tom delu da se omogući i olakša privredni subjektima da budu konkurentni, a isto tako i strani investitori će moći mnogo lakše da ulažu i da naša zemlja postigne povoljnu klimu i povoljan okvir za ta strana ulaganja koja će ovu oblast da malo pospeše. Iako Srbija nije veliki uvoznik i izvoznik robe dvostruke namene, ali je opet našla svoje mesto da unapredi i da u tom delu poboljša proizvodnju i izvozne rezultate, tako da će ovim promenama omogućiti da bude privlačna i za strane investitore koji će da ulažu u ovu oblast. Uzgred, treća stavka, samim tim je isto uz ove dve koje sam pomenuo, praktično oslobađa se deo administracije državnih organa u proveri, kontroli, odobravanju dozvola, tako da i ti resursi mogu da budu iskorišćeni za neka druga bolja rešenja i unapređenje nekih drugih procedura. Ovo je na izgled mali zakon, ali ne baš tako mali, jer drastično poboljšava ovu oblast i daje mogućnost boljeg izvoza, boljeg razvoja, pogotovo što praktično u proizvodnji robe dvostruke namene uglavnom postoje privredni subjekti koji se svrstavaju u kategoriju malih i srednjih preduzeća, tako da će u toj oblasti da se učini veliki napredak. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Predrag Jelenković. Izvolite, kolega.
Hvala, predsedavajući. Uvaženi ministre, uvaženi predstavnici Ministarstva trgovine, turizma i telekomunikacija, poštovane koleginice i kolege, što se tiče Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o opštoj bezbednosti proizvoda, SDPS smatra da treba obratiti pažnju, odnosno nekako naglasiti onaj deo koji se tiče dobre informisanosti, odnosno bolje informisanosti građana i edukacije, na neki način, onih, kada je u pitanju ova tema. Članom 7. Predloga zakona se, u pogledu uslova i načina informisanja javnosti, razmeni informacija, u celosti menjaju sa odredbama člana 13. koji kaže – tako što se propisuje da informacije, koje su dostupne nadležnim organima u vezi rizika koje proizvodi predstavljaju po zdravlje i bezbednosti potrošača i drugih korisnika, budu dostupne javnosti u skladu sa uslovima transparentnosti bez obzira na ograničenja koja nameću upravo aktivnosti i praćenja samih istraživanja. Takođe, ovim predlogom pojašnjava se da će javnosti biti posebno dostupne informacije o identifikaciji proizvoda, prirodi rizika i samim preduzetim merama. Tu se pre svega misli na one koji se odnose na bezbodonosna svojstva, odnosno svojstva proizvoda, a koja se moraju objaviti kako to zahtevaju okolnosti i kako bi se zaštitilo zdravlje i bezbednost potrošača. U ovom Predlogu zakona uvodi se i obaveza redovnog informisanja Evropske komisije. Naime, pojašnjeno je da se u sistemu razmene informacija sa državama članicama EU informacije upućuju Evropskoj komisiji koja je odgovorna za dalje prosleđivanje tih informacija državama članicama. Kada je reč o informisanosti, ovaj zakon treba da doprinese svakako povećanju svesti privrednih subjekata, pre svega o njihovim obavezama i informisanosti potrošača, kao što sam rekao na početku, o njihovim pravima i načinu ostvarivanja tih prava u oblasti opšte bezbednosti proizvoda. Posebno je značajno što se ovim zakonom precizira nadležnost iz delokruga tržišne inspekcije za opštu bezbednost proizvoda i nadležnost sanitarne inspekcije u oblasti obmanjujućih proizvoda. Donošenjem ovog zakona stvoriće se uslovi za ulazak nekih novih privrednih subjekata na tržište jer će se praktično eliminisati oni privredni subjekti koji na tržište svesno stavljaju opasne proizvode nastale snižavanjem troškova proizvodnje i distribucije na uštrb bezbednosti samih proizvoda. Mi iz SDPS u delu programa – socijalna tržišna ekonomija između ostalog zalažemo se za zakonsko uređivanje zaštite potrošača po ugledu na evropske standarde, odnosno slobodno tržište ne sme da znači proizvodnju i plasiranje svakakvih roba i usluga, jer u EU i nizu razvijenih zemalja zaštita prava potrošača je velika civilizacijska tekovina. U danu za glasanje SDPS podržaće set zakona. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Marjana Maraš. Izvolite koleginice.
Zahvaljujem predsedavajući. Uvaženi ministre sa saradnicima, u svom izlaganju ću se osvrnuti na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o opštoj bezbednosti proizvoda. Zakon o opštoj bezbednosti proizvoda donet je sa ciljem da se obezbedi visok nivo zaštite zdravlja i bezbednosti potrošača i drugih korisnika proizvoda uzimajući u obzir proizvode koji se koriste za lične potrebe, kao i proizvode za obavljanje profesionalne delatnosti. Zakonom je propisana obaveza stavljanja na tržište isključivo bezbednih proizvoda i zabrana proizvodnje, uvoza i stavljanja na tržište obmanjujućih proizvoda, kao i njihov izvoz. Bezbednost proizvoda ovde igra ključnu ulogu kod potrošača koji svakodnevno kupuju i koriste različite proizvode. Očekivanja potrošača su da proizvod će raditi na pouzdan i bezbedan način bez rizika po zdravlje i bezbednost korisnika ili negativni uticaj na životnu sredinu. Predlogom zakona o izmenama i dopunama Zakona o opštoj bezbednosti proizvoda potpunije i preciznije preuzimaju se odredbe direktive evropske zajednice o opštoj bezbednosti proizvoda. Izmene i dopune su rezultat sveobuhvatne analize primene važećeg zakona koji je usvojen 2009. godine. Članom 2. Predloga zakona menja se pojam proizvoda u smislu ovog zakona koji se do sada odnosio na finalne proizvode, a sada obuhvata sve proizvode uključujući i one proizvode koji nisu finalni, a bez kojih određeni finalni proizvodi ne bi mogli da se koriste. Naveden je primer baterija. Pored toga dopunjena je i definicija obmanjujućih proizvoda tako što je pojašnjeno koje rizike sa sobom nosi obmanjujući proizvodi koji nisu hrana, ali svojim izgledom podsećaju na hranu i mogu biti opasni za potrošače, naročito za decu, mogu da dovedu do gušenja, trovanja ili perforacije u digestivnom traktu. Našla sam podatak da pre usvajanja zakona 2009. godine od novembra do januara meseca, od novembra 2007. godine do januara 2008. godine iz prodaje je povučeno preko 510.000 komada igračaka, vrednih oko 23,5 miliona dinara na našem tržištu, a kako je navela i naša ovlašćena predstavnica Snežana Paunović, i u EU povučeni su proizvodi koji su nebezbedni za decu, poput dečijih kolica, autosedišta, i navedeno je da je oko 700 igračaka za decu povučeno, a deo tih igračaka dospeo je i na naše tržište. Pojašnjava se da će javnosti posebno biti dostupne informacije o identifikaciji proizvoda, prirodi rizika i preduzetim merama. Opšta bezbednost proizvoda, koja se uređuje ovim zakonom, predstavlja važan segment pravnog okvira u oblasti zaštite potrošača i istovremeno zakon treba da doprinese povećanju svesti privrednih subjekata o njihovim obavezama i informisanosti kako potrošača o njihovim pravima i načinu ostvarivanja tih prava u oblasti opšte bezbednosti proizvoda. Očekivani efekat ovog zakona jeste dalji korak ka unapređenju poslovnog ambijenta za odgovorno plasiranje bezbednih proizvoda i jasnija pravila ponašanja u oblasti zaštite potrošača. Ključni zadatak nadležnih organa i cilj ovog zakona je uspostavljanje efikasnost nadzora na tržištu za postizanje bezbednosti proizvoda uz minimalno opterećenje privrede. Ovim zakonom precizira se nadležnost iz delokruga tržišne inspekcije u okviru ministarstva nadležnog za poslove trgovine za opštu bezbednost proizvoda i nadležnost sanitarne inspekcije u okviru ministarstva nadležnog za poslove zdravlja u oblasti obmanjujućih proizvoda. Nadležni organ u čijem delokrugu je sprovođenje aktivnosti i primena mera nadzora tržišta koji imaju za cilj opštu bezbednost neprehrambenih proizvoda obavezuje se na primenu načela i procedura propisanih ovim zakonom. Ovaj zakon daje mogućnost unapređenja saradnje između nadležnih organa i privrednih subjekata u svrhu ostvarivanja cilja zakona koji se ovim izmenama i dopunama nedvosmisleno povezuje sa većim nivoom zaštite i bezbednosti potrošača i drugih korisnika proizvoda. Pored organa tržišnog nadzora, ovaj zakon daje značajno mesto i određuje ulogu organa carinskog nadzora. Zakonom o opštoj bezbednosti proizvoda i podzakonskim aktima za sprovođenje tog zakona Uprava carine je preuzela obavezu saradnje sa nadležnim organima tržišnog nadzora. Na osnovu zakona omogućena je saradnja i koordinacija u razmeni informacija o opasnim proizvodima između organa tržišnog nadzora, Uprave carina, uz koordinaciju tog sistema preko ministarstva nadležnog za trgovinu. Informacije o opasnim proizvodima moraju biti dostupne javnosti bez podnošenja zahteva za dostupnost tih informacija. Zakon će obezbediti pravnu sigurnost svim učesnicima na tržištu. Predloženim rešenjima građana i privredni subjekti će biti u potpunosti informisani ne samo o opasnim proizvodima, već i o vrsti i ozbiljnosti rizika za zdravlje i bezbednost i o preduzetim merama. Navedene informacije će biti dostupne na veb adresi unapređene verzije softvera koji podržava rad nacionalnog sistema za brzu razmenu informacija o opasnim proizvodima. Cilj zakona je da se smanji mogućnost nastupanja štetnih posledica po zdravlje i bezbednost potrošača i drugih korisnika, kao i njihove imovine. Na kraju da malo izađem iz teme i da vam kažem da sam imala priliku da kao član Odbora za poljoprivredu biram između odlaska na Staru planinu ili u Moskvu i ja bih izabrala Moskvu.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Jahja Fehratović. Izvolite.
Zahvaljujem. Kao što ste već imali prilike čuti, poslanici Stranke pravde i pomirenja podržaće oba predloga zakona jer su interesu građana, jer se odnose na konkretne situacije i konkretna olakšavanja onoga što se tiče samostalnog života i poslovanja. Posebno Zakon o uvozu i izvozu robe dvostruke namene je interesantan kada su u pitanju privredni subjekti jer kao i sve što se tiče naše privrede dobro je da idemo u procese usaglašavanja sa EU, ali i olakšavanja našim privrednim subjektima u pogledu njihovog poslovanja i jednakih šansi sa svima onima koji se nalaze na tržištu. Ovo posebno naglašavam kada je u pitanju izvoz, ali pre izvoza uvoz, i ne samo za robe posebne ili dvostruke namene, već ukupno svih roba, sekundarnih sirovina, repromaterijala, itd, jer su vrlo često naši privredni subjekti, posebno oni koji se bave proizvodnjom i koji imaju firme srednje veličine, suočeni sa nelojalnim odnosom, odnosno sa neravnopravnim zakonskim rešenjima kada je u pitanju uvoz sirovina za njihovo poslovanje. Konkretno, recimo, u tekstilnoj industriji, gde vrlo često, posebno što taj repromaterijal dolazi iz zemlje Turske s kojom imamo posebne odnose kada su u pitanju uvoz i izvoz i posebno kada su u pitanju njihovi brendovi koji se nalaze u našoj državi, što u nepovoljan odnos stavlja naše domaće proizvođače koji se bave tim poslom. Sa druge strane, vrlo je dobro da postoji kontrola i da se sprovodi kontrola svega što se uvozi, ali je i te kako važno i da se ima mera u takvim kontrolama. Vrlo često se privrednici, a posebno ovi koji se bave uvozom, žale nama narodnim poslanicima na nejednako pravan status kada je u pitanju carinjenje robe, kada je u pitanju uvoz različitih artikala, posebno na ovoj ruti iz Turske. Tako, recimo, pre nekoliko dana, takođe u pogledu uvoza određenih roba iz Republike Turske, došlo je do nekog pretresa, koji mi podržavamo, koji treba da bude, gde je rečeno da se traže neke krupne ribe, ali su u tom i takvom odnosu stradali i oni koji su legalno i pošteno uvezli svoju robu. Oni nisu zaustavljani, recimo, na carinskim terminalima, već u unutrašnjosti, prilikom skladištenja te robe u svojim magacinima. Dobro bi bilo povesti računa da oni koji zaista rade legalno, legitimno, koji plaćaju svoje dažbine, ne budu žrtve krupnih obračuna i imaju, opet kažem, jednak status sa svima onima koji se nalaze na tržištu. Posebno i ovaj zakon ide u tom smeru da tu kontrolu olakša, da pojednostavi i da našim privrednim subjektima da priliku da posluju na sličan način kao što posluju i velike firme, sa velikim potencijalima i sa velikim potrošačkim kapacitetima. U tom kontekstu ćemo podržati i ovaj i sve druge zakone koji idu u tom pravcu i koji će olakšati bilo kome ko se bavi ozbiljno privredom u našoj državi i regionu i bilo kome ko na taj način obezbeđuje egzistenciju za veći broj radnika koji se danas bore da prežive i prehrane svoje porodice u nimalo lakim uslovima života. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Slavica Živković. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Poštovani gospodine ministre, poštovani predstavnici Ministarstva trgovine, turizma i telekomunikacija, poštovane kolege narodni poslanici, ja ću govoriti o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o opštoj bezbednosti proizvoda, posebno o čl. 7. i 8. ovog Predloga zakona, koji se tiču standarda i kriterijuma za ocenjivanje usaglašenosti proizvoda. Pozivanje na standarde se sve više posmatra kao sastavni deo dobre regulatorne prakse i dobrog državnog upravljanja. Zajedničke karakteristike dobrog kreiranja javne politike i dobre prakse u standardizaciji obuhvataju otvorenost, transparentnost, efektivnost, globalnu primenjivost, konsenzus i stručna mišljenja, pri čemu je ključni kriterijum za obe strane taj što politika, tj. standardi, odgovaraju na verifikovane potrebe. Zahtevi harmonizovanih standarda koji su podrška primeni ovog zakona tiču se prvenstveno bezbednosti i metoda ispitivanja proizvoda koji su u našoj svakodnevnoj upotrebi. Usklađenost proizvoda sa opštim zahtevima za bezbednost takođe se ocenjuje i prema srpskim standardima, nezavisno od osnove za njihovo donošenje i standardima drugih država, koji se donose u okruženju, koje ima više zainteresovanih strana, čime se obezbeđuje zastupljenost širokog spektra tehničkog gledišta, uključujući i ona koja se odnose na društvene i ekonomske interese. Na takav način, razvijen standard nudi isti nivo zaštite potrošača, bilo da se primenjuju u razvijenoj ekonomiji ili ekonomiji u razvoju. Pored toga, okvir dobrovoljne standardizacije omogućava učesnicima na tržištu da vode računa o standardu, što je za zakonodavca olakšica, jer na takav način održavani standardi za učesnike na tržištu predstavljaju prihvatljiva tehnološka rešenja. Proizvođači mogu koristiti harmonizovane standarde koji se nalaze na listi koju obavljuje ministar nadležan za poslove standardizacije, kako bi dokazali da su njihovi proizvodi u skladu sa suštinskim zahtevima zakona. Ova lista formira se na osnovu liste harmonizovanih standarda koje objavljuje Evropska komisija. Proizvođači koji koriste harmonizovane standarde imaju obavezu da proveravaju listu, jer u zavisnosti od vremena kada se nađe određen harmonizovan standard ili se ažurira na listi, proizvođač mora da ponovo ispita svoj proizvod, da ga uskladi sa novim zahtevima, da ažurira svoju dokumentaciju i da na takav način ispravno postupa, u skladu sa zakonom koji definiše stavljanje na tržište proizvoda koji je proizveden po harmonizovanom standardu. Od 1. decembra 2018. godine reference harmonizovanih standarda objavljuju se i povlače iz "Službenog lista" EU na osnovu odluke komisije. Ona je pravno obavezujući akt EU koji se direktno primenjuje u svim državama članicama EU i njihov cilj je da se osigura ujednačeno sprovođenje evropskog zakonodavstva. Cilj ovih mera je integracija tržišta država članica i osiguravanje slobodnog kretanja robe na približno isti način koji se odvija u okviru teritorije jedne države. Uklanjanje prepreka postiže se ujednačavanjem nacionalnih propisa i tehničkih zahteva za proizvode, posebno na onim područjima gde je utvrđeno da postoji veći rizik za potrošača. Time se ujedno osigurava jednak nivo zaštite javnog zdravlja potrošača i životne sredine na celokupnom unutrašnjem evropskom tržištu. Na proizvode koji nisu obuhvaćeni evropskim zakonodavstvom primenjuje se načelo uzajamnog priznavanja, odnosno proizvodi koji su zakonito proizvedeni i stavljeni na tržište u jednoj državi članici mogu se slobodno plasirati na celom području unije. U suštini, poglavlja o slobodnom kretanju roba čine tehnički propisi koji regulišu infrastrukturu kvaliteta. Ovi propisi se odnose na sve proizvode, odnosno na ono što se zove harmonizovano područje, a koje se zasniva na direktivama novog ili globalnog pristupa, u kojima se navode opšti, odnosno bitni zahtevi za proizvode i njihovo označavanje pre stavljanje na tržište. Zbog toga EU očekuje od država kandidata da usklade zakonodavstvo u ovom poglavlju, najkasnije do dana pristupanja. Evropsko zakonodavstvo u ovoj oblasti se prenosi u potpunosti u domaće kroz transponovanje brojnih direktiva starog i novog pristupa. Što se tiče neharmonizovanih proizvoda, nacionalni propisi koji regulišu njihovo stavljanje na tržište različiti su u različitim zemljama. Obično propisuju strožije uslove za stavljanje na tržište. Međutim, harmonizovano područje to ne podržava i Evropska komisija u tim slučajevima stavlja određene primedbe, koji zahtevaju da i nacionalni propisi budu usklađeni sa harmonizovanim standardima. Završetkom pregovora u oblasti slobodnog protoka roba biće obezbeđena potpuna usklađenost domaćih proizvoda sa evropskim zakonodavstvom koje se odnosi na proizvode. Postizanjem potpune usklađenosti domaćih propisima sa propisima EU obezbediće se poštovanje principa slobodnog kretanja robe. Ovaj princip znači da trgovina proizvodima iz jednog dela EU u bilo kojem drugom mora da se sprovodi bez ograničenja. Shodno tome i srpski proizvodi će se kretati na evropskom tržištu bez prepreka. Sertifikate izdate u Srbiji priznavaće sve države članice, čime će se srpski proizvodi imati slobodan pristup evropskom tržištu, a srpski proizvođači će izbeći sprovođenje ponovnih ispitivanja prilikom plasiranja proizvoda na evropsko tržište, što će uticati i na smanjenje troškova. Zašto smatram da je harmonizovano područje izuzetno važno i da su harmonizovani standardi za Srbiju jako bitni? Upravo zbog ovog problema, kada govorimo o duplom ispitivanju i trošku koji ima srpska privreda kada određeni proizvod stavlja na evropsko tržište. Nacionalni propisi i ispitivanja u nacionalnim laboratorijama nisu dovoljni da biste proizvod stavljali na evropsko tržište i stoga je potrebno uraditi dodatna, tj. dupla ispitivanja za stavljanje proizvoda na evropsko tržište. Stoga smatramo da i ovaj zakon i svi koji se donose u pravcu harmonizacije i domaćih propisa u skladu sa propisima jedinstvenog imaju veliki značaj za srpsku privredu, prvenstveno kada govorimo o troškovima koji su izuzetno značajni za fabrike koje su izvozno orjentisane. Smatram da je to veoma bitno naglasiti i imati u vidu. Mi ovde obično govorimo o propisima EU, govorimo o jedinstvenom tržištu. Ono je evropsko tržište i govorimo o uslovima koji tu postoje. Sve ovo što govorimo danas vezano za ovaj zakon jesu izuzetno važni parametri koji će našu privredu učiniti konkurentniju u Evropi, našim proizvođačima pružiti mogućnost da lakše izvezu svoj proizvod i da na lakši način usaglase svoje zakonodavstvo i svoje proizvode. Stoga će poslanici SDP u danu za glasanje podržati i ovaj zakon i ostale zakone koji se nalaze na dnevnom redu ovog zasedanja.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Desanka Repac. Izvolite, koleginice.
Zahvaljujem, predsedavajući. Poštovani gosti, drage kolege i poštovani građani Srbije, danas ću nešto da kažem o zakonu o izmenama i dopunama Zakona o opštoj bezbednosti proizvoda. Postoji čitava niz različitih zahteva koje treba ispuniti u pogledu bezbednosti proizvoda zavisno od vrste proizvoda, namere, ciljne grupe kojoj su namenjeni, sredine u kojoj će da se proizvod koristi i države u kojoj će proizvod da se ponudi na tržište. Važeći zakon u Republici Srbije iz 2009. godine donet je sa ciljem da obezbedi visok nivo zaštite zdravlja i bezbednosti potrošača i drugih korisnika proizvoda. Danas ćemo govoriti o izmenama i dopunama ovog zakona. Zakonom je propisana obaveza da na tržište stavimo isključivo bezbedne proizvode i zabranimo proizvodnju, uvoz i stavljanje na tržište obmanjujućih proizvoda i njihov izvoz. Sledeća dopuna je usklađenost ili usaglašenost propisa sa određenim propisima EU. Ovaj Predlog zakona menja pojam proizvoda. Do sada se odnosio na finalne proizvode, a sada obuhvata sve, i one koji nisu finalni, jer bez njih se finalni ne mogu koristiti. To su, recimo, baterije koje se korite u tehnici ili u nekim igračkama. U primeni ovog zakona neće se objavljivati informacije koje predstavljaju poslovnu tajnu. Izuzetak čine nadležni organi koji efikasno prate i nadzor u tržištu. Sledeća dopuna je redovno informisanje Evropske komisije, koja reguliše razmenu informacija između proizvođača i distributera i terminološko usklađivanje pojmova sa Evropskom komisijom. Znači, Zakon o opštoj bezbednosti proizvoda doprinosi pojašnjenje bitnih pojmova o bezbednosti proizvoda, kriterijuma za ocenu usaglašenosti, obaveza proizvođača i distributera, razmena informacija, obavezno informisanje javnosti i opasnim proizvodima, nadležnostima i ovlašćenjima organa za nadzor u ovoj oblasti. Ima puno nepoštovanja i kršenja zakona. Primera radi, za dva meseca od novembra 2007. do januara 2008. godine, iz prodaje je povučeno 510 hiljada komada igračaka koje su vredne 23,5 miliona dinara. Ovo dovoljno govori o srpskom tržištu tadašnjem i o kontroli kupovine igračaka svojoj deci. Kada je reč o tehničkoj robi, za proteklih par godina 1.800 žalbi je upućeno Nacionalnoj organizaciji potrošača na tehničke uređaje i automobile. Republičko tržišnoj inspekciji je na stotine žalbi stiglo, uglavnom koje se odnose na uvezene tehničke uređaje i automobile. Što se tiče prehrambenih proizvoda, imamo brojne slučajeve zapaljivanja neispravnog tzv. brazilskog, pilećeg, ćurećeg, goveđeg mesa koje je prošvercovano sa KiM, odakle stižu tone neproverene robe, prodaje se na pijačnim tezgama i na ulicama. Nažalost, i danas kod nas se prodaju neke magnetne i druge igračke koje su zabranjene u EU. Nadzor u pogledu bezbednosti proizvoda sprovode inspekcije. Prvo imamo Ministarstvo trgovine, znači tržišnog inspektora, drugo imamo Ministarstvo zdravlja, sanitarni inspektor. To su inspekcijski nadzori. Po zakonu, nadležni carinski organ neće dozvoliti uvoz proizvoda koji nisu usaglašeni sa zahtevima bezbednosti proizvoda. Imperativ zakona, što je jako značajno, je poštovanje zakona i inspekcijske kontrole, preduzimanje odgovarajućih mera. Cilj zakona je da se smanji mogućnost nastupanja štetnih posledica po zdravlje i bezbednost potrošača i njihove imovine. Hvala.
Zahvaljujem. Poštovani narodni poslanici, saglasno članu 27. i članu 87. stavovi 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da će Narodna skupština danas raditi i posle 18.00 časova zbog potrebe da Narodna skupština što pre donese akte iz dnevnog reda ove sednice. Sada određujem redovnu pauzu u trajanju od jednog sata. Sa radom nastavljamo u 15.00 sati. [[Posle pauze]] Poštovane dame i gospodo narodni poslanici nastavljamo sa daljim radom. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite kolega.
Zahvaljujem predsedavajući. Proizvodi dvostruke namene, baš lepo. Obmanjujući proizvod. To me posebno, onako, inspirisalo. Proizvodi dvostruke namene. Najbogatiji ljudi u Srbiji nisu Mišković i ostali tajkuni, MK, najbogatiji ljudi u Srbiji su Šolak, Đilas, Dragan sekunda, mister sekund, sekunda. Zamislite, kad postanete najbogatiji u Srbiji, kad prihodujete 619 miliona evra, a nemate proizvod. Da li je to obmanjujući proizvod, trgovac reklamama, na medijima koji nisu njegovi, na državnom, na javnom, servisu, da li je to obmanjujući proizvod? Zamislite državu u kojoj Dragan Đilas napada za strogo poverljive tajne po pitanju proizvodnje oružja, raketa, druge vrste naoružanja postanu javne. Zamislite. Đilasova ekipa traži da pitanje proizvodnje i trgovine oružja bude transparentno, odnosno da ne postoji ona oznaka poverljivosti, da to može da se proda bugarskim novinarkama, ko je kome, da državne tajne postanu javne. Ali, kad su u pitanju ugovori, tako gospodine Bujoševiću, kad su u pitanju ugovori Dajrakt medija sa RTS, javnim servisom. Javni servis finansiraju svi građana koji biraju ovu Narodnu skupštinu. Ako smo mi obavezni da javno radimo, valjda je obavezan i javni servis. Ali, gle čuda, poslovna tajna je sadržina ugovora između RTS i Dajrakt medija, o prenosu košarkaških utakmica, recimo. To je poslovna tajna i kad neko zatraži javni podatak, šta radi javni servis, onda Dragan Bujošević odgovara mojoj malenkosti, narodnom poslaniku, da je sadržina ugovora između njega i Dragana Đilasa tajna. E, sada da su njih dvojica kao privatna lica potpisala… ja bih verovao da imaju pravo na tu neku vrstu tajnosti, ali s obzirom da jedan predstavlja javni servis u obavezi je da narodnom parlamentu, Narodnoj skupštini i narodnim poslanicima saopšti te podatke. Koja je to vrsta obmane, koja je to vrsta proizvoda dvostruke namene? Trgovina sekundama, tuđim sekundama, reklamni prostor u RTS, ja sam Dragan Đilas, koristim državne resurse, državnu pretplatu, koristim sve ono što se finansira RTS, držim male plate zaposlenima, ja kao Bujošević, ali za Đilasa mora da ima. Mora tih 619. Bogatstvo vam je kao morska voda, što ga više piju sve su žedniji. Tako i Dragan Đilas, bez obzira na 619 miliona trebaju mu ugovori sa žutim Bujketom, i, onda žuti Bujke drži niske plate svojim zaposlenima, ali zato zanavlja, obnavlja, zaliva bogatstvo Dragan Đilasa. To bogatstvo, da se izrazim Đinđićevim rečima, je korov. Bujke predstavlja RTS, on zaliva taj korov, umesto da reklamni prostor koristi da ovim kamermanima, montažerima i zaposlenima u RTS digne plate, on podiže i uvećava bogatstvo Dragana Đilasa, a tu je i Šolak. Probaću da vam kažem koliko otprilike idu transferi i veza između Dajretk medija, koja je vezana za Đilasa i gospodina Šolaka i njegovih firmi „Junajted medija“ i SBB. Evo, recimo transfera – 28.231.685,00; 3.005.000,00; 144.757.000,00; 153.630.990,00 dinara, 85.848.508,00 dinara; 153.680.670,00 dinara; 75.600.875,00 dinara; 3.671.710,00 dinara. Sve ukupno – 643 miliona u dinarima, ali imamo i dalje. Nisu samo dinari. To su proizvodi dvostruke namene. Imamo i evriće. Recimo, prilivi Dajrakt medije od „Junajted medije“, Šolakove, znači, prilivi Dragana Đilasa od Šolaka, isključivo iz pretplate SBB, pa idemo redom: 22.550,00 evra, 255.000,00 evra, 344.000,00 evra, 255.000, 171.500,00 evra, 261.000,00 evra, 166.500,00 evra, 171.500,00 evra, 1.019.000,00 ulazimo u 2017. izbornu, 401.500,00 dinara, ulazimo polako u proteste, 790.000, uvećava se suma koju Šolak uplaćuje Đilasu i onda, 5.209.805,00 dinara, koja „Junajted medija“ Šolakova uplaćuje Đilasovoj Dajrakt mediji. Dakle, to su proizvodi posebne namene, to su proizvodi koji su obmanjujući, to su proizvodi dvostruke namene, jedna namena da se obogati Šolak, druga namera je da se obogati Đilas. E, sada, ta ista ekipa nama zamera što brže ne rešavamo sve probleme koji su nam ostavili oni. Ja moram svima da kažem da smo mi u obavezi da ovo sankcionišemo, i njihov „N1“, „Nova S“ televizije, Đilasove, Šolakove, Lažne prekogranične kanale i da sprečimo ispumpavanje novca, jer se tim novcem finansiraju antidržavne delatnosti, dok „N1“ i „Nova S“ u potparoli antidržavne politike i biznisa Šolak, Đilas, dotle ovim novcem se finansiraju protesti u Beogradu, koji postaje sve radikalnije. Ne radi se više samo o ekstremističkim organizacijama, već o ekstremnim razbojničkim terorističkim grupama. Mi smo u obavezi da branimo državu. Važnije je braniti državu, izgrađivati je, nego njome vladati. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite.
Hvala. Dame i gospodo narodni poslanici, mi srpski radikali nikada se nećemo saglasiti sa predstavnicima vlasti u načinu donošenja zakona. Za nas je apsolutno neprihvatljivo da se ovde u Narodnoj skupštini Republike Srbije donose zakoni po nalozima EU. Danas imamo dva takva zakona i danas ste nam ovde napisali koje su to direktive koje morate da poštujete, da su vam to naložili da morate tako da radite itd. Mi mislimo da je to veoma štetno, pre svega zbog činjenice što SRS se protivi ulasku Srbije u EU, a i vi sami vidite da od ulaska u EU teško da će biti išta, bez obzira koliko vi bili ovako smerni, fini, poslušni. Jednostavno, EU nema nameru da se šiti i onda pokušavaju da nas svrstaju u nekakav Balkan, u neku novu Jugoslaviju itd, što je, takođe, jednako štetno, kao što bi bio štetan i ulazak Srbije u EU. Jedna od osnovnih primedbi na ovaj Zakon o opštoj bezbednosti proizvoda jeste što vi ovde govorite o proizvodima koji su usklađeni sa proizvodima iz zemalja EU. Ne razumemo zašto je bio problem da se napiše da ovim zakonom određeni proizvodi poštuju srpske standarde koji mogu biti usklađeni sa onim što je pozitivno kada su u pitanju standardi pojedinih zemalja EU? Nemamo mi ništa protiv toga da se usklađujemo sa nečim što je pozitivno, sa nečim što je opšte dobro itd, ali po svaku cenu srljati po nalozima i direktivama EU, to nije dobro, pre svega, za građane Srbije. Opšta bezbednost proizvoda, bez obzira i na zakon koji postoji i na ove izmene zakona, to je nešto što je daleko od stvarnih standarda, odnosno od realnih i potrebnih standarda u Srbiji. Mi malo, malo, pa imamo problem sa uvozom otrovne bebi hrane, pa onda uvozom otrovnih igračaka, pa onda sumnjivog građevinskog materijala i ništa se ne dešava. Dva dana novine pišu o tome, niti se zna ko je odgovoran. Znate, ne može biti odgovoran čak i ako se zna ko je uvezao te igračke otrovne. Ne može on biti odgovoran. On je mogao samo da pokuša tako nešto da uradi, a državni nadležni organi su mogli i morali to da spreče, pa onda da taj neko odgovara zbog pokušaja trovanja dece u Srbiji, a ne da se ustanovi… Kaže, to je tamo neka firma, ispitaćemo, videćemo, dva dana ministri eventualno odgovaraju na pitanja šta se tu desilo, sve će to nadležni organi, a nadležni organi kao da ih nema. Koliko smo govorili o građevinskom materijalu koji se ugrađuje u koridore, recimo, koji su vaš ponos? Opet naglašavam, da ne bude – vi srpski radikali ste protiv gradnje puteva i koridora, ne nismo. Naprotiv, to je nešto što je zaista mnogo potrebno i svaki kilometar, svaki metar urađenog puta je nešto što treba da raduje svakog građanina Srbije, ali nam je neverovatno da se posle onako pompeznog otvaranja Koridora kod Grdelice, tri dana posle toga pojave pukotine. Onda nama predstavnici vlasti objašnjavaju, javnosti na konferencijama za medije, kaže – nismo pretrpeli nikakvu štetu, to je sanirano. Ne radi se o tome da li je sanirano ili nije. Ne, nego će ostaviti rupe. Naravno da će biti sanirano. Ali, kako je smelo da se desi i da li će nekada neko da nam objasni kako je došlo do toga, ko je odgovoran.Neće, naravno, nikada niko. Neće i ne može kada mi gradimo… Vi gradite koridore gde je garantni rok za autoput dve godine. Pa sada je garantni rok za veš mašine pet godina. To je zaista nešto što je neverovatno što pokušavate i sve to pokrijete vašim evropskim zakonima i vi ste uradili sve što je trebalo da se uradi. Vi ste doneli zakon, a kakva vajda od zakona? Nikakva i to vas baš briga. E sada da biste vi bolje razumeli zbog čega mi ovo govorimo i na čemu mi zasnivamo ove svoje stavove. Pre svega, na programu SRS i sada ću vam pročitati jednu tačku ovog programa i deo druge tačke. Tačka 46) našeg programa odnosi se na pravo stranaca i kaže: „Opšta prava i slobode su ona prava koja su u podjednakoj meri dostupna strancima, kao i domaćim državljanima“. Da li je ovo u Srbiji ovako? Nije, zato što su stranci u povlašćenom položaju, zato što stranci dobijaju pare, subvencije, pare iz budžeta, a naši ljudi to ne dobijaju ili dobijaju tamo neki izabrani da bi moglo i to da se pokaže na televiziji. Mi se protivimo tome, a danas smo mi ovde čuli od kolega iz vlasti tako hvalospeve kako se industrijalizuje ponovo Srbija, kako se otvaraju nova radna mesta, kako ne znam ni ja ko je sve tu došao, ko će da dođe itd, pa evo mi malo da podsetimo javnost Srbije na neka obećanja koja bi možda imala malo ozbiljnijeg efekta od ovoga što do sada imamo, ali od tih obećanja nema ništa. Šta je bilo sa „Tenisom“? To je bilo obećanje Aleksandra Vučića kada se ovde predstavljao za predsednika Vlade. Do dana današnjeg tu ništa nije urađeno. Tada smo slušali ministra i nedavno smo slušali ministra poljoprivrede koji kaže da je „Tenis“ trebao da nauči srpske seljake kako se tove svinje, kako se hrane svinje. To je, prosto, nešto neverovatno. Šta bi sa fabrikom čipova? Zašto se setismo fabrike čipova? Godine 2013. kada je Ivica Dačić bio predsednik Vlade, Vučić je bio prvi potpredsednik, samo da vas podsetimo samo za jedan deo ministara iz tog vremena iz te Vlade. Ministri su bili Verica Kalanović iz G17, bio je Velja Ilić, bio je Saša Radulović, bio je Mlađan Dinkić, bila je Suzana Grubješić, isto G17, bio je Sulejman Ugljanin. Bili su i još neki ljudi, ali ovi su ovako karakteristični. Te 2013. godine Mlađan Dinkić je izašao onako sa jednom velikom informacijom i kaže – dobili smo 400 miliona dolara od Razvojnog fonda Abu Dabija i 400 miliona investicija od „Al Dahre“. To je bilo u martu 2013. godine. Rekao je da je to 800 miliona za poljoprivredu i da će konačno naši poljoprivrednici naučiti da se bave poljoprivredom. Uvreda za uvreda. Tada je Dinkić rekao i da je baš tada, u martu 2013. godine, on započeo razgovore o fabrici čipova, a posle smo na konferencijama za novinare čuli da se taj ko je preuzeo dalje te razgovore, ali od fabrike čipova nema ništa, ali jeste ostalo to da je Dinkić ostavio vezu sa „Al Dahrom“, koja je navodno trebala to da radi. Vi stalno pokušavate, kada vam neko pomene Dinkića kao vašeg partnera, da kažete da to nije tako, ali mi volimo tako ponekad da vas na to podsetimo. Šta je bilo sa „Mercedesom“? Da li ste zaboravili? Narod nije zaboravio kada se na „Ikarbusov“ autobus lepio onaj znak „Mercedesa“. Gde je sada taj „Mercedes“? Gde je „Folksvagen“? Zaboravili ste, da ste obećavali „Mercedes“, pa pre nekoliko meseci ste pisali „Folcvagen“ će doći u Zemun, u „Ikarbus“. Da se gura sa „Mercedesom“, valjda, šta? Šta je bilo sa kompanijom „SIS“ u Priboju? Obećanje-ludom radovanje, ništa ni od toga nije bilo. Gde nam je ta fabrika avionskih delova? I to je valjda trebalo da se radi u Srbiji? Ništa od toga. Ništa od toga, ali vi zato donosite Zakon o izvozu i uvozu robe dvostruke namene, odnosno menjate postojeći zakon. Zbog čega? Zbog Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju. I vi nama sada ovde pričate koliko je taj sporazum dobar, a mi svi znamo koliko srpski seljak trpi zbog tog sporazuma, koliko su naši poljoprivredni proizvodi na nižoj ceni, zato što se uvoze poljoprivredni proizvodi iz belog sveta, iz tih zemalja koji su članovi EU, bez carina. I opet, ko dobija subvencije? Dobijaju stranci. Ovde smo čuli, ako neko kupi kombajn, dobi će pola od države. Pa, i da je tako, hajde nađite koji su to seljaci koji mogu kupiti kombajn? Koji su to seljaci koji mogu kupiti traktor? Koji su to seljaci koji mogu promeniti gume na traktoru? Vi nikako da se spustite malo u narod, da živite malo život našeg čoveka, našeg seljaka, uopšte čoveka u Srbiji. Vi ste sve to lepo zamislili, ali od realizacije, evo kroz ovih nekoliko primera smo vam pokazali, od realizacije nema ništa. I obećah da ću da, kada je u pitanju ulaganje stranog kapitala, da podsetim pre svega javnost kao je to predviđeno programom SRS, jedan deo ću pročitati, zapravo dva stava, to je tačka 62. Programa: „Srpski radikali smatraju da je subvencionisanje stranih firmi nedopustivo i da na dug rok nanosi nesagledivu štetu domaćoj ekonomiji i industriji. Umesto kreiranja fiktivne zaposlenosti, u svrhu propagande, daleko bi opravdanije bilo podeliti subvencije građanima naše zemlje, koji su ostali bez posla i pomoći im da pokrenu preduzetničke aktivnosti“. Zašto, gospodo, ovo ne radite? Zašto na ovaj način ne pomažete ljudima u Srbiji? Dalje, u našem Programu stoji: „Poslovanje stranih fabrika na teritoriji naše zemlje dovodi do veštačkog rasta stavki uvoza i izvoza i fiktivnog povećanja trgovinskog salda sa EU. Kompanije uvoze delove koje koriste u proizvodnji, a izvoz gotovih proizvoda tretira se kao domaći izvoz i ako to suštinski nije“. Ovo vam je primer „Fijata“. Vi stalno pokušavate da kažete da je „Fijat“ naš proizvod, a što se tiče „Fijata“ i eventualnog izvoza „Fijata“, Srbija je samo tranzitna zemlja, kao i neka druga kroz koju prolazi ako se izvozi negde dalje od Srbije. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Studenka Kovačević. Izvolite, koleginice.
Zahvaljujem. Uvaženi predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi ministre, poštovani građani Srbije, današnji zakoni su praktično kontinuitet stvaranja pravnog okvira za razvoj srpske privrede i dalji napredak ekonomskih prilika. Posebno je važan Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o izvozu i uvozu robe dvostruke namene. Izmenama ovog zakona, praktično će se rasteretiti privredni subjekti koji posluju u Republici Srbiji. U najvećoj meri su to domaći privredni subjekti koji posluju sa ovom vrstom robe, a svrstavaju se u mikro i male privredne subjekte. Naime, do sada je prikupljanje dokumentacije, podnošenje zahteva i čekanje na samo izdavanje uvoznih dozvola trajalo negde oko 30 dana, što je svakako opterećujuće i smanjuje konkurentnost ovih preduzeća na tržištu. Ukidanjem obaveze pribavljanja uvoznih dozvola, privrednim subjektima će poslovanje biti u velikoj meri olakšano. Nesmetano će moći da posluju na međunarodnom nivou i razvijaju svoje poslovanje. Osim za domaće privrednike, ovo je olakšavajuće i za strane investitore koji posluju u Srbiji, ali i za one koji će u budućnosti poslovati na našoj teritoriji. Ne zaboravite da je Srbija veoma atraktivno poslovno područje, da u poslednjih nekoliko godina sve veći broj stranih kompanija otvara svoje pogone širom Srbije. Šta više, kako mi ovde otklanjamo zakonske barijere, pregovori predsednika Vučića sa prijateljima iz celog sveta rezultiraju sve boljim poslovnim poduhvatima. Pre svega, mislim na poslednji događaj kojim je dogovoren dolazak veoma uspešnih nemačkih kompanija, koje će našim radnicima isplaćivati impozantnih hiljadu i 700 evra neto prihoda u proseku. Znači, otklanjamo tehnološku stagnaciju, nastalu usled tih administrativnih procedura, što će pojeftiniti sam proces proizvodnje, a krajnji ishod je naravno veći budžetski priliv. Pominjala sam ranije da mnoge novootvorene kompanije uvoze mašine i sirovine koje su potrebne za obavljanje njihovih delatnosti. Neke od tih mašina i sirovina nalaze se upravo na ovom spisku robe, odnosno robe dvostruke namene. S toga je ova izmena veoma značajna za ubrzavanje procesa stvaranja finalnog proizvoda za izvoz, čime će i izvoz se značajno povećati. Mi smo zaista došli u fazu kada se sa velikim rasterećenjem bavimo otklanjanjem manjih nedostataka, koji su uočeni u praksi, a te nedostatke u praksi ne bi smo ni bili u stanju da uočavamo da nam se zemlja nije oporavila, da nam se privreda nije značajno razvila i da Srbija nije postala zemlja stabilnosti i ekonomskog prosperiteta. Svima nam je jasno da je u to uložen veliki napor, ozbiljan rad i jasna politika, sve ono što oni koji kritikuju Vučića u stvari ne poseduju. Ja razumem da su ljudi iz Saveza za Srbiju zaista frustrirani do te mere da im je pravljenje cirkusa jedina preostala ideja. Međutim, Srbija je sita svega što predstavlja Savez za Srbiju zato što Srbija ima graditelja, Srbija ima ujedinitelja, ima predsednika koji je jasno i nedvosmisleno dokazao da je lider koji zna kuda vodi i u kom pravcu vodi svoj narod. Moje kolege i ja ćemo svakako podržati ove izmene zakona koje će, ponavljam, značajno doprineti upravo rasterećenju privrede i otvoriti vrata novim privrednim subjektima. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Šešelj. Izvolite.
Hvala, gospodine Arsiću. Pre svega, neke neverovatne stvari. Dakle, nije mi zaista jasno da Vlada Republike Srbije i ne samo ova, nego od 2000. godine, ne može da shvati da koliko god bila uspešna u tzv. "procesu harmonizacije" tj. usklađivanja prava, unutrašnjeg prava Srbije sa evropskim zakonodavstvom neće biti bliža EU. Pohvale kako je naša regulativa sada bolja. Dakle, da je pored izvoza robe dvostruke namene kontrolisan i uvoz robe, čime je zapravo u Republici Srbiji postojao i veći stepen kontrole od onoga koji predviđa regulativa EU koja kontroliše samo izvoz ove robe. Dakle, to što ćemo mi da usvojimo i unapredimo naše propise u bilo kojoj oblasti, apsolutno neće približiti Srbiju članstvu u EU. Podsetiću vas, 2008. godine je potpisan Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju. Stupio na snagu u januaru 2009. godine, ukoliko me sećanje ne vara. Mi smo počeli jednostrano da primenjujemo, ukinuli smo sve carine, a prihod iz 2008. godine i 2014. godine razlikuje se za 534 miliona evra godišnje. Dakle, Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju. A da ne govorimo o tome da mi već 11 godina od potpisivanja Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju nismo ni blizu članstva u EU i kao uslov svih uslova se pominje priznanje nezavisnosti Kosova od strane Srbije, tj. obostrano priznanje. Dakle, da Republika Srbija potpiše pravno-obavezujući sporazum sa tzv. "Kosovom", a za uzvrat će da dobije priznanje od "republike Kosovo". Nikakva evropska regulativa, koja bude usvojena u Srbiji, neće pomoći Srbiji na putu ka EU, a pre svega, ja mislim da bi svi trebalo da prate signale koji dolaze od najviših evropskih zvaničnika, od predsednika i zvaničnika svih, pogotovo najmoćnijih evropskih država. Emanuel Makron je više puta naglasio da se EU neće širiti i da EU ne zna ni šta će da radi sa ovih preostalih 27 članica kada Velika Britanija napusti EU. Tako da, svi programi, što se tiče subvencija, što se tiče povlašćenog položaja investitora koji dolaze, pre svega sa zapada u Srbiju, neće Srbiju približiti EU. Danas smo mogli da čujemo da se predlaže novi okvir za saradnju između EU i nečega što se zove zapadni Balkan, šta god to bilo, jeste specijalne veze i specijalno partnerstvo, a to je nešto što je obećano Turskoj od strane Nemačke pre desetak godina i gde je tada već svima bilo jasno da od perspektive učlanjenja Turske u EU nema ništa. Dakle, sada nam je već stavljeno to do znanja. Niko neće reći - Srbija nikada neće postati član EU, ali vi ispunjavajte dalje ono što mi tražimo od vas. To se neće desiti. Ali, zaista, iz postupaka bi trebalo da se vidi i da se izvuku neki zaključci o tome šta misli EU sa Srbijom. Odnos EU prema Srbiji, što se tiče naše ekonomije, mogao je da bude vidljiv u vreme, dakle, u avgustu 2014. godine, Srbija je imala neutralan položaj između Rusije i EU u vreme trgovinskog rata, u vreme početka sankcija od strane EU Ruskoj Federaciji i naravno, to je bila prilika da se putem subvencija, putem povoljnih kredita poveća izvoz poljoprivrednih proizvoda Srbije u Rusiju. Za nepuna 24 sata od izjave ministra u Vladi o ovoj temi stigla je direktiva iz EU, od predstavnika EU, Majkla Devenporta u Beogradu, kako, ukoliko bi Srbija nastavila sa tim, to bi bilo tumačeno kao neprijateljski akt. Dakle, neprijateljski akt je kada mi podstičemo našu ekonomiju, a kada slepo sledimo ono što nam dolazi iz Brisela, to je onda prijateljski akt i saradnja i prijateljstvo. To je odnos EU prema Srbiji. Mi smo danas došli u situaciju, zbog obilnih subvencija koje idu i do 10 hiljada evra po radnom mestu stranim privrednicima u Srbiji, zbog besplatnog zemljišta koje oni dobijaju i zbog svih dozvola koje dobijaju po ubrzanoj proceduri, u situaciji smo da su srpski privrednici nekonkurentni u Srbiji prema privrednicima koji dolaze iz inostranstva, a to su, pre svega, oni koji dolaze iz zapadne Evrope i SAD. To je ono što nam je donela EU. Sa druge strane, doći ćemo u jednu opasnost u koju su isto tako neke istočnoevropske zemlje. Ukoliko mi budemo u prevelikoj zavisnosti od stranih investitora, oni će imati veliki ucenjivački potencijal prema vlasti u Srbiji, ukoliko bude jednog dana Srbija bila rešena da se probudi, da demonstrira svoju suverenost, da donese neke slobodne odluke, odluke u srpskom nacionalnom interesu, a koje nisu u skladu sa naređenjima iz Brisela. Svi ti zapadni investitori mogu da se povuku iz Srbije, pogotovo što, zamislite, jedan investitor iz inostranstva koji dobije ovde sve besplatno, dobije 10 hiljada evra po radnom mestu, dobije zemljište, dobije sve dozvole i njegov posao počne da propada. Smanjuje mu se obim posla, manje su mu zarade, manji profit, iz koje će on zemlje da izađe i da napusti, iz one u koju je ulagao u fabrike svoj novac, investirao za budućnost na dugi rok ili tamo iz one zemlje gde je dobio sve na tacni? Pa, iz Srbije će da ode prvo. Ono što je šansa Srbije i gde bih ja podržao maksimalno ukoliko bi se to produbilo jeste saradnja sa Evroazijskom ekonomskom unijom, jer to je budućnost. Evropska unija nije ona EU iz 1992. godine, nije više san svake evropske zemlje. Evropska unija je u procesu dezintegracije i to je sve više vidljivo u odnosu najmoćnijih zemalja EU prema zemljama istočne Evrope, bivšeg socijalističkog bloka. A Srbija može da izveze sve na tržišta Evroazijske ekonomske zajednice, pogotovo što, čuli smo i od gospodina Medvedeva nedavno, pre njegove posete Beogradu, da će uskoro biti i Iran i Indija članovi te zajednice, jedne od najmoćnijih zemalja na svetu, najvećih, sa najvećim tržištem, sa najvećim brojem stanovnika. To je naša perspektiva i na tome treba da radimo, tamo treba da budemo usmereni, a da političke pritiske ostavimo za nekog drugog, pogotovo što je priznanje nezavisnosti Kosova uslov svih uslova. A to što neki od evropskih zemalja nisu priznale nezavisnost Kosova ništa ne garantuje, jer ukoliko pravno obavezujućim sporazumom Kosovo postane član UN, sve zemlje će ga priznati i ništa neće značiti što pet evropskih zemalja to ne priznaje. Imajte to u vidu.
Zahvaljujem. Reč ima Radovan Jančić.
Zahvaljujem. Poštovani narodni poslanici, poštovani gospodine ministre, Zakon o opštoj bezbednosti proizvoda donet je 2009. godine sa ciljem da obezbedi visok nivo zaštite zdravlja i bezbednosti potrošača i drugih korisnika proizvoda, uzimajući u obzir proizvode koji se koriste za lične potrebe, kao i proizvode za obavljanje profesionalne delatnosti. Zakonom se obezbeđuje da proizvodi stavljeni na tržište budu apsolutno bezbedni, ali i da se na istom tom tržištu ne mogu plasirati opasni ili obmanjujući proizvodi. Precizno su definisane obaveze proizvođača i distributera, uslovi i načini informisanja i razmene informacija u vezi sa rizicima koje predstavlja proizvod po zdravlje i bezbednost potrošača, kao i mere nadzora tržišta, sa ciljem da se dostigne opšta bezbednost potrošača, odnosno korisnika. U procesu dalje harmonizacije, uz isticanje, između ostalog, zaštitu potrošača, standardizaciju i opštu usaglašenost, urađen je i ovaj Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o opštoj bezbednosti proizvoda, o kojem danas raspravljamo i koji u danu za glasanje bezrezervno treba podržati. Očekivani efekat jeste dalji korak u unapređenju poslovnog ambijenta za odgovorno trgovanje i jasnija pravila ponašanja u zaštiti potrošača, a od posebne je važnosti sprečavanje nelojalne konkurencije, što sve zajedno doprinosi razvoju naše ekonomije i izgradnji moderne strukture trgovine i brže uključivanje Republike Srbije na jedinstvenom EU i zahtevnom svetskom tržištu. Nema važnijeg zadatka od razvoja naše ekonomije i sveukupnog razvoja naše zemlje i ništa nije važnije od opšte bezbednosti svakog građana Srbije, o kojem oni koji su do 2012. godine, u Vojvodini do 2016. godine, upravljali našom zemljom, naravno da nisu ni razmišljali. Put razvoja i napretka, prosperiteta za njih je bio nevažan. Za njih je jedino bilo važno kako da se bogate, da pljačkaju, upropaste i unište sve što bi Srbiju učinilo zemljom u kojoj se može pristojno živeti. Odavno je jasno da je 5. oktobar te 2000. godine, ta njihova, kako je zovu, revolucija, bila obmana naroda, a za njih vođe te revolucije, može se u duhu ovog zakona reći bili su obmanjujući i opasan proizvod za Srbiju i njene građane. Bili su u tom nesrećnom vremenu zaista obmanjujući proizvod koji su samo svojim izgledom, oblikom, veličinom, bojom, mirisom, pakovanjem, oznakom i količinom pod definicijom obmanjujućih proizvoda samo podsećali na ljude, a da to suštinski nisu bili. Da su bili opasan proizvod, dokazalo se kakvu su, posle 12 godina njihove vladine, Srbiju ostavili SNS i njenom predsedniku Aleksandru Vučiću. Ostavili su je poniženu, pokradenu i prezaduženu, ljude bez posla, siromašne, bez nade da će ikada više ići na posao da rade i da od svog rada obezbede bolji život za sebe i svoju porodicu. Tih 12 godina ne želim da se sećam, ali ne i da ih zaboravim zato i postavljam pitanje - kako je tajkun Đilas u tom periodu vlasti DS u kojem je i sam učestvovao, pod znacima navoda, zaradio više od 600 miliona evra, a da se nije bavio rasturanjem obmanjujućih proizvoda? Odgovor je više nego jasan. Zajedno sa liderima DOS-a, bio je opasan proizvod po bezbednost i zdravlje potrošača za sve građane Srbije. Građani su ih 2012. godine prepoznali i poklonili poverenje SNS i danas predsedniku Republike Srbije, Aleksandru Vučiću. Ponovili su to od tada više puta, jer vide rezultate, jer opet idu na posao da rade i stvaraju svesti da Srbija napreduje, da je postala ponosna, samostalna i širom sveta priznata zemlja. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Milorad Mirčić. Izvolite, kolega Mirčiću.
Slušajući ovde hvalospeve koje iznose kolege iz vladajuće koalicije, prosto čovek mora da se zapita, ako smo mi tako dobri i najbolji u regionu, kako je onda onima ostalima? Kakvi su oni kada smo mi najbolji? To je prosto logično zaključivanje. Ako je nama u Srbiji pri ovakvom standardu, ovakvom životu, stepenu zaposlenosti, a još najgore po broju onih koji napuštaju mladih ljudi, koji napuštaju Srbiju, pripala ta liderska uloga, pa šta je onda sa ostalima? Kod ostalih je katastrofa. Suština je u sledećem. Mi ovde više puta razmatramo te zakone koje usklađujemo sa zakonskim normativima EU. Ovde je jedan od tih zakona, zakonskih predloga, a to je opšta bezbednost proizvoda. U toj opštoj bezbednosti proizvoda najveću pažnju izazivaju tzv. obmanjujući proizvodi. Ja sada koristim priliku da se izvinim koleginici koja je govorila o jednom primeru, kada je u pitanju obmanjujući proizvod, govorila je o školskom priboru, govorila je o nečemu što je realna opasnost za decu koja koriste to sredstvo, a to je gumica za brisanje koja ima određeni miris, kako je koleginica… Ja sam potpuno drugačije razumeo i zato koristim priliku, ali dobar je primer, jer su deca najugroženija kategorija zato što ti obmanjujući proizvodi nemaju ni deklaraciju, nemaju ni upozorenje, nemaju ništa. Oblikom podsećaju na neki prehrambeni proizvod i za decu je to izazov i nije loše da se u javnosti naglasi potencijalna opasnost da bi roditelji skrenuli pažnju, ali imamo jedan primer koji je prisutniji u Srbiji nego što je ovaj školski pribor. To je proizvod koji se zove koka kola. Koka kola je proizvod koji se puni ovde u Srbiji, neki kažu proizvodi, ali puni se i to je proizvod koji nema deklaraciju i ako ima, nema potpun sadržaj u deklaraciji, od čega je sastavljen taj napitak. Svi već znaju da ako vam se zapuši sudopera dobra je koka kola. Ako ne možete maticu da odvrnete zato što je korozija uhvatila, dobra je koka kola. To već svi znaju. Postoje klipovi i klipovi koje javnost može da vidi. To isto piće koristi se, konzumira se od strane dece i odraslih. Zar to nije malo zabrinjavajuće? Da li je neko, gospodo, postavio pitanje i rekao – čekajte, nemoguće je da takvo svojstvo može da otpuši, konkretno navodim, sudoperu i da može da pomogne kada je u pitanju odvijanje matice. To znači da postoji neki sastav u toj tečnosti, tom napitku koji sadrži, uslovno rečeno, jednu vrstu kiselina. Te kiseline, ako nagrizaju koroziju, ako nagrizaju sve ono što se nalazi u cevima za odvod prljavštine, mora da štetno utiče i na zdravlje čoveka, ali koka kola je nešto što je simbol velike američke imperije. Ne sme u to da se dira, ne samo u Srbiji, nego generalno u većem delu zemaljske kugle ne sme da se dira, jer to je nešto po čemu se Amerika prepoznaje. Čak su išli, sećate se te reklame, da je i Mesec ofarban u crno, a belim slovima piše koka kola. To piće koje uzimam kao primer je i dalje u upotrebi, koriste ga. Nikad zvanično nije izašao niko, ne prigovaram samo sadašnjoj, trenutnoj vlasti, nego i ranije i da kaže – čekajte, ljudi, to je neispitano, trebali bi da se u laboratorijama ispita. Na kraju krajeva, zašto bi radili taj Sizifov posao, treba na deklaraciji tog pića da stoji koji su sve sastojci. Kako to da se uradi? Nemoguće je. Evo logike stvari. Akcionar te kompanije je bio Zoran Đinđić. Kako će on, kao predsednik Vlade posle 5. oktobra, da ide protiv svojih interesa? Šta ga boli briga da li to na ovaj ili onaj način utiče na zdravlje ljudi koji žive i konzumiraju to u Srbiji? Šta njega boli briga? Njega inače nije ništa interesovalo. On je sve svoje snage, intelektualne i druge mogućnosti, podredio tome da napravi piramidalnu organizaciju koja je imala zadatak da skuplja pare po Srbiji i da onaj ko je na vrhu piramide to koristi. Zar vam to ne izgleda poznato iz SNS i ove koalicije? Poznata je ta piramidalna organizacija, ali da se vratimo na temu. Drugo, imamo nešto što je realna opasnost i što sve više se alarmira svetska javnost, a to su ove elektronske cigarete. Elektronske cigarete, inače, cigarete su štetne, u odnosu na ove obične cigarete su višestruko opasnije, i to već Svetska zdravstvena organizacija iznosi kao činjenicu da je veoma, veoma rizično da se koriste takva sredstva koja su još aromatizovana, pa imaju to svojstvo da čovek postaje zavisnik od mirisa, ne samo što bi rekli od ukusa, nego i od mirisa. Inače, ljudi koji su pušači na neki način su u kategorija zavisnika i teško je odreći se te navike, a ovo je višestruko veća zavisnost, ako može tako da se poredi ili da se prezentuje, zato što je ovde prisutna aroma, veštačka, koja se dodaje u te male filtere, koliko sam video, kao bivši pušač, sad se već ne razumem u to, ali znam kakva je to opasnost. To je nešto što je u Americi, u zapadno evropskim zemljama podignuto na jedan stepen opšte opasnosti, gde se upozorava da se mora sprečiti prodaja, odnosno upotreba takvih proizvoda, kao što su te elektronske aromatizovane cigarete. U Srbiji to je bukvalno sve više i više u prodaji. Da li se neka laboratorija bavila istraživanjima? Da li je neko izašao sa nekim analizama i rekao – čekajte, da li su ovi u pravu što alarmiraju javnost ili nisu, da mi znamo? Nisu, zato što te laboratorije, koje bi trebalo da se bave, one su u funkciji kapitala. Sve je podređeno kapitalu. Globalizam je inače sam po sebi takav da sve podređuje interesu, odnosno kapitalu. Bitan je kapital. To što zdravlje je ili nešto drugo ugroženo, šta njih boli briga, i mi ovde raspravljamo o nekim stvarima koje su mnogo bezazlenije, nego što je ovo.
Kolega Mirčiću, isteklo vam je vreme.
Moje vreme tek dolazi gospodine Arsiću, ali hvala vam za ovo.
Mislim na ovo vreme po Poslovniku. Izvinjavam se. Reč ima narodni poslanik Branimir Rančić. Izvolite kolega.
Zahvaljujem predsedavajući. Poštovani ministre, poštovani gosti iz ministarstva, poštovani narodni poslanici, važeći Zakon o opštoj bezbednosti proizvoda, kao što znamo, usvojen je 2009. godine angažovanjem nacionalnih eksperata i eksperata u EU. Imao je za cilj da obezbedi visok nivo zaštite zdravlja i bezbednost potrošača, uzimajući u obzir proizvode koji se koriste za lične potrebe, kao i proizvode za obavljanje profesionalnih delatnosti. S toga je zakonom propisana obaveza stavljanja na tržište isključivo bezbednih proizvoda i zabrana proizvodnje, uvoz i stavljanje na tržište obmanjujućih proizvoda, kao i njihov izvoz. S obzirom, da ovaj zakon ima značajnu ulogu u ispunjavanju preuzetih obaveza i Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju, kao i Poglavlja broj 12 neophodno je da izmenama i dopunama Zakona o opštoj bezbednosti proizvoda definišemo bitne pojmove, kriterijume za ocenu usaglašenosti, obavezu proizvođača i distributera, razmenu informacija i obaveze informisanja javnosti o opasnim proizvodima, nadležnostima i ovlašćenjima organa za nadzor u ovoj oblasti. Tako na primer ovih dana iz medija saznajemo da postoji razlika u kvalitetu proizvoda „Perutnine Ptuj“ za slovenačko i naše srpsko tržište. Zato je i cilj ovog zakona da se smanji mogućnost nastupanja štetnih posledica po zdravlje i bezbednost potrošača i drugih korisnika, kao i njihove imovine. Da podsetim cenjene narodne poslanike, da je predsednik Aleksandar Vučić, u svom ekspozeu, kao premijer, a kasnije i kandidat za predsednika Vlade gospođa Brnabić, u kontinuitetu istakla tri strateška cilja poljoprivrede. Jedan od ciljeva odnosi se na usklađivanje sa zajedničkom agrarnom politikom EU. Citiram – uspostavićemo i razviti nezavisne laboratorije i sisteme za kontrolu kvaliteta i zdravstvene bezbednosti hrane. Takođe, uspostavićemo sisteme sledivosti gde se proizvodnja hrane kontroliše od momenta proizvodnje do momenta potrošnje, a da se pri tom ne ugrozi održivost u smislu očuvanja i unapređenja životne sredine. Program sigurnosti hrane, Hazard Analysis Critical Control Point ili analiza rizika i kritičke tačke, kontrolne tačke, tzv. HACCP, razvijen je skoro pre 30 godina za potrebe astronauta i to isključivo radi sprečavanja opasnosti razvoja bolesti od strane prehrambenih proizvoda. Evropska unija je uvrstila u svoje direktive u Zakon o bezbednosti hrane, pri čemu je jasno navedeno da su subjekti u poslovanju hranom dužni da uspostave sistem za osiguranje bezbednosti hrane u svim fazama proizvodnje, prerade i prometa hrane u skladu sa principima dobre proizvođačke i higijenske prakse i analize opasnosti i kritičnih kontrolnih tačaka. Prema najkraćoj definiciji HACCP obuhvata niz postupaka za kontrolu procesa i osetljivih tačaka u lancu proizvodnje hrane sa krajnjim ciljem da potrošač koristi prehrambene proizvode u stanju i na način koji je bezbedan za njegovo zdravlje. Dakle, ovaj sistem je priznat kao međunarodni standard za proizvodnju bezbednosti hrane jer čini sistem principa metodologija kojima se obezbeđuje proizvodnja zdravstveno ispravne hrane. Prema tome, ishrana je nesumnjivo jedan od najvažnijih spoljnih činilaca koji uslovljavaju dobro ili loše zdravlje i utiču na radnu sposobnost i dužinu ljudskog života. Pod pojmom životnih namirnica podrazumeva se sve što se upotrebljava za hranu i piće u prerađenom ili neprerađenom stanju. Prema Univerzalnoj deklaraciji o ljudskim pravima UN jasno se navodi da svako ima pravo na standard života koji obezbeđuje zdravlje i blagostanje njegovo i njegove porodice, uključujući tu i hranu. Bezbednost hrane postaje jedna od osnovnih preokupacija savremenog čoveka. „Folov agencija“ UN za ishranu i poljoprivredu ustanovljena 1945. godine procenjuje da će 2050. godine u svetu živeti oko 10 milijardi ljudi, te će se problem ishrane zaoštriti. Bolesti koje su izazvane hranom imaju mnogo široki spektar nego što se to isprva čini i mogu da nanesu ogromnu štetu ljudskom organizmu. Radi obezbeđivanja kvaliteta proizvoda propisani su određeni standardi u smislu standardizacije zdravstvene ispravnost i kvaliteta proizvoda na tržištu i to propisi koji regulišu zdravstvenu ispravnost namirnica, propisi koji regulišu veterinarsko-sanitarni nadzor nad namirnicama animalnog porekla i propisi koji regulišu kvalitet proizvoda. Stručnjaci koji se bave ocenom zdravstvene ispravnosti proizvoda smatraju da je pojam apsolutno zdrav i nekontaminiranog proizvoda nerealan. Ne postoji tzv. pojam nultog rizika od kontaminenata u proizvodima. Zato je tendencija da se postojeći rizici svedu na najmanju moguću meru kroz sistem analize rizika i kritičnih kontrolnih tačaka, o čemu sam govorio, ovo je sistem upravljanja u kome se bezbednost proizvoda razmatra kroz analizu i kontrolu bioloških, hemijskih i fizičkih agenasa. Na kraju mogu da zaključim rečima premijera gospođe Brnabić, koja je decidirano rekla – nema kompromisa kada je reč o bezbednosti proizvoda, odnosno hrane. Još samo minuti da odgovorim prethodnom govorniku. Pošto je govorio o štetnosti koka kole, morao je da bude krajnje jasan koja je zamena za to piće. Nudim mu recent, jedan narodni napitak koji može da koristi. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Ljubica Mrdaković Todorović. Izvolite koleginice.
Hvala uvaženi predsedavajući. Poštovani gospodine ministre sa saradnicima, koleginice i kolege narodni poslanici, kada govorimo o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o izvozu i uvozu robe dvostruke namene, želim da istaknem da u eri modernih tehnologija, brzog protoka robe i novca, zaključenja ugovora na daljinu, saradnje, trgovine i generalno brzog načina privređivanja naša zemlja će prilagoditi svoje propise kako bi na što bolji i jednostavniji način obezbedila uslove privrednicima da uspešno sarađuju. Preterano i nepotrebno administriranje koje je u većini zemalja samo relikt prošlosti mora da bude ili ukinuto ili svedeno na najmanju moguću meru kako bi se stvorili što jednostavniji uslovi poslovanja i mi to upravo činimo ovim izmenama i dopunama zakona. Imajući u vidu da je činjenica da je evropsko zakonodavstvo, ali i zakonodavstvo zemalja u okruženju rasterećeno brojnih formalnosti i administrativnih postupaka i mi u skladu sa tim prilagođavamo zakon. Predložene izmene i dopune Zakona upravo imaju za cilj da otklone uočene nedostatke u prethodnom periodu koji su otežavali poslovanje privrednih subjekata, kako bismo još više privukli strane investitore i olakšali njihovo poslovanje u ovoj oblasti. Upravo je glavni cilj izmena Zakona o uvozu i izvozu robe dvostruke namene rasterećenje privrednih subjekata od troškova koje su do sada podnosili. Takođe, ovim izmenama i dopunama Zakona se stvaraju povoljnosti i atraktivnosti stranih ulaganja u ovoj oblasti. Kada govorimo o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o opštoj bezbednosti proizvoda, ponoviću neke stvari koje su iznele moje kolege iz poslaničke grupe SNS, a to je da je važeći Zakon o opštoj bezbednosti proizvoda donet 2009. godine u procesu preuzimanja odredbi dva propisa EU, Direktive o opštoj bezbednosti proizvoda i Direktive o tzv. opasnim imitacijama, sa ciljem da se obezbedi visok nivo zaštite zdravlja i bezbednosti potrošača i drugih korisnika proizvoda. Iz tih razloga Predlog zakona je rađen sa veoma velikom pažnjom i pre svega sa posvećenošću iznalaženja načina da se ostvari najveći mogući stepen harmonizacije sa navedenim propisima EU u meri u kojoj su ovi propisi primenjivi pre pristupanja naše zemlje EU. Zakonom se uređuje opšta bezbednost proizvoda koji su stavljeni na tržište, kriterijumi za ocenjivanje usaglašenosti proizvoda sa opštim zahtevom za bezbednost, obaveze proizvođača i distributera, uslovi i način informisanja i razmene informacija u vezi sa rizicima koje proizvod predstavlja po zdravlje i bezbednost potrošača i drugih korisnika, posledicama koje mogu izazvati rizici, merama koje su preduzete i koje se preduzimaju da bi se ti proizvodi povukli sa tržišta i opozvali od strane potrošača, kao i vršenje nadzora. Kada govorimo o nadzoru, značajna uloga carinskog organa i saradnja između Uprave carina i organa za nadzor tržišta utvrđuje se ovim zakonom, precizno se navode postupci, ovlašćenja i mere nadležnih organa u zavisnosti od razloga za preduzimanje mere. Zakonom je propisana obaveza stavljanja na tržište isključivo bezbednih proizvoda i zabrana proizvodnje uvoza i stavljanja na tržište obmanjujućih proizvoda. Zakon daje osnov za postizanje napretka u oblasti veće bezbednosti proizvoda i funkcionisanja tržišnog nadzora u Republici Srbiji, tako da ćemo u danu za glasanje mi iz SNS, poslanici, podržati ove predloge zakona koji su na današnjem dnevnom redu. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Žarko Bogatinović. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine Arsiću. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre sa saradnicima, pred nama su izmene i dopune Zakona o opštoj bezbednosti proizvoda koje znače dodatnu harmonizaciju našeg zakonodavstva sa zakonodavstvom i dobrom praksom EU. Regulativa o sigurnosti proizvoda osigurava da se samo bezbedni proizvodi prodaju na tržištu. Trgovci i proizvođači bi trebalo da prodaju samo one proizvode koji su bezbedni i da o potencijalnim rizicima obaveste potrošače. Oni isto tako moraju da omoguće da se može pratiti bilo koji opasan proizvod prisutan na tržištu i da isti može biti uklonjen ako predstavlja opasnost po potrošače. Otvoreno srpsko tržište za globalne proizvode nameće i obavezu odgovornoj vlasti da tržište i potrošače zaštiti na jedan način koji predstavlja viši nivo zaštite, odnosno bezbednosti proizvoda posebno u pogledu definicije obmanjujućih proizvoda gde se pojašnjava koje rizike nose sa sobom obmanjujući proizvodi koji nisu hrana, ali svojim izgledom podsećaju na hranu i mogu biti opasni za potrošače, a naročito za decu. Pored ranije propisanog da je obaveza proizvođača da na tržište stavlja samo bezbedne proizvode, ovim dopunama i izmenama zakona uvodi se pojašnjenje kada se proizvodi smatraju bezbednim. Primena principa dobre prakse kod opoziva proizvoda, sa ovim zakonom postaje šira, pa je namera potpuno jasna, a to je da privredni subjekti koji proizvode, prodaju na tržištu EU imaju isti način postupanja i na srpskom tržištu, kada je u pitanju dobra praksa povlačenja nebezbednog proizvoda u inicijativi samog proizvođača. Ovo stavlja u isti rang potrošače u našoj zemlji sa potrošačima istih proizvoda u zemljama EU. Zakon stvara ambijent da se privredni subjekti tretiraju na isti način, naše potrošače sa potrošačima EU. Posebno je važan princip javnosti koji se uvodi, jer se informacije koje se odnose na bezbednost svojstava proizvoda moraju objaviti, ako to zahtevaju okolnosti da bi se zaštitilo zdravlje i bezbednost potrošača. Ovde se posebno ističe da je zdravlje i bezbednost potrošača najvažnija i da je ispred poslovne tajne. Javnosti će posebno biti dostupne informacije o identifikaciji proizvoda, postojećim rizicima i preuzetim merama u slučajevima kada je to predviđeno. U pogledu delovanja državnih organa ovim zakonom se određuje nadležnost tržišne inspekcije za opštu bezbednost svih proizvoda, što je po meni neophodno, da bi se zaokružila kontrolna komponenta, uz nadležnost sanitarne inspekcije kod obmanjujućih proizvoda. Ističem jedan mehanizam koji ukazuje na potencijalno viši stepen saradnje državnih organa i privrednih subjekata, a to je i novina u ovom zakonu koju će nadležni državni organi promovisati i podsticati delovanje proizvođača i distributera na dobrovoljnoj osnovi, uključujući, gde je to moguće, donošenje pravila o dobroj praksi. Proizvođači i distributeri koji nastupaju na tržištu u skladu sa dobrim poslovnim običajima prvi imaju saznanja o eventualnim nedostacima proizvoda koji umanjuju ili potpuno ukidaju bezbednost tog proizvoda, pa je logično da upravo oni prvi reaguju i proizvode povuku sa tržišta, pre nego što nastane šteta po zdravlje potrošača. Obaveza je nadležnog državnog organa da periodično sprovode program nadzora prema kategorijama proizvoda ili rizika. Nadležni organi primaju u razmatranje pritužbe i druge podneske potrošača i drugih zainteresovanih strana u vezi sa bezbednošću proizvoda. Još je važnija novina da državni organi obaveštavaju potrošače i druge zainteresovane strane o merama i postupcima koji su preduzeti. Na kraju, ovim zakonom se propisuje zabrana proizvodnje, uvoza, izvoza i prometa obmanjujućih proizvoda, koji svojim obmanjujućim izgledom ugrožavaju zdravlje i bezbednost građana, posebno dece koja mogu ovakav proizvod pomešati sa prehrambenih proizvodom, što može dovesti do vrlo teških posledica po zdravlje, čak i života dece. Opšta bezbednost proizvoda koja se uređuje ovim zakonom predstavlja važan segment pravnog okvira u oblasti zaštite potrošača, po najvišim danas poznatim standardima. Ovim zakonom se stvara ambijent za postizanje visokog nivoa zaštite zdravlja i bezbednost potrošača i u isto vreme ovaj zakon predstavlja podsticaj za stvaranje još povoljnijeg poslovnog okruženja u našoj zemlji. Naravno, u danu za glasanje podržaću predlog ovog zakona. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Milan Ljubić. Izvolite kolega.
Zahvaljujem. Poštovani predsedavajući, uvaženi ministre sa saradnicima, poštovani narodni poslanici, Zakon o opštoj bezbednosti proizvoda treba da obezbedi visok nivo zaštite zdravlja i bezbednosti potrošača. Zakonom je propisano da na tržištu mogu da se stavljaju samo bezbedni proizvodi. Zabranjena je proizvodnja, uvoz i stavljanje na tržište obmanjujućih proizvoda. Suština je zaštita potrošača i standardizacija u oblasti unutrašnjeg tržišta . Ovim zakonom usklađujemo se sa primenom propisa, pravila, konkurencije i zaštite potrošača, sa efektom da se na tržištu pojavljuju samo bezbedni proizvodi i da se postigne visok nivo zaštite zdravlja i bezbednost proizvoda. Uređuju se kriterijumi koji definišu bezbednost proizvoda. Sve to na principima saradnje i komunikacije, uz mogućnost preduzimanja mera od strane privrednih subjekata. U svom radu nadležni organ primenjuje adekvatne mere, srazmerne riziku po zdravlje i bezbednost potrošača. Istovremeno, Zakon doprinosi povećanju svesti privrednih subjekata o njihovim obavezama i informisanosti potrošača o njihovim pravima i načinu ostvarenja tih prava, uz mogućnost preduzimanja mera na osnovu principa predostrožnosti. Sistem sa softverom i bazom podataka pri Ministarstvu trgovine, turizma i telekomunikacija za brzo obaveštavanje i razmenu informacija o opasnim proizvodima, preko sektora tržište inspekcije predstavlja mehanizme za nadzor tržišta. Sistem u Republici Srbiji služi za razmenu informacija između nadležnih organa, kao i za komunikaciju sa privrednim subjektima, sa ciljem povlačenja ili opoziva proizvoda. Suština je definisanje i primena kriterijuma za bezbednost proizvoda, kao i uspostavljanje nadzora na tržištu. Sve ovo će dovesti do daljeg unapređenja tržišne ekonomije, a potrošačima omogućiti veći izbor proizvoda, u skladu sa propisanim kriterijumima. Predlog zakona doprinosi razvoju ekonomije, izgradnji moderne strukture trgovine, kao i uspostavljanju mehanizama koji omogućavaju zaštitu potrošača i drugih korisnika proizvoda. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Ljiljana Malušić. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Uvaženi ministre sa saradnicima iz Ministarstva, dame i gospodo poslanici, danas ću govoriti o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o opštoj bezbednosti proizvoda. Zašto baš o tome? Zato što je na našem tržištu do pre osam-devet godina bila opšta anarhija. Mogli ste da zateknete po prodavnicama nešto što nema atest, bilo je otrovne garderobe, cipela, hrane, da ne pričam. Sad je bolje, ali ne idealno. Trudimo se da zaista presečemo te ilegalne puteve, i što se tiče garderobe, cipela, mesa i svega i zaista je mnogo bolje, ali nije idealno. Idemo od početka. Izvor - "Blic". Setimo se samo kako je bilo 2018. godine, kad je uhapšena grupa koja je uvezla 31 tonu pokvarenog mesa iz Brazila. Zamislite, 31 tona, to je 31 hiljada kilograma, to bi se potrovalo 100 hiljada ljudi. U akciji koju je vodilo Tužilaštvo za organizovani kriminal zaplenjeno je oko 36 tona mesa i mesnih prerađevina, bez dokaza o poreklu i uhapšeno je pet osoba osumnjičenih da su kao članovi organizovane kriminalne grupe učestvovali u nabavci ovog mesa. Postoje osnovane sumnje da je ta organizovana kriminalna grupa nabavljala meso i mesne prerađevine bez dokaza o poreklu, radi dalje prodaje kupcima za gotov novac. Ja se samo pitam koja je to vrsta ljudi? Zamislite vi da sopstvenom narodu, da ljudima Republike Srbije uvaljujete pokvareno meso! To nisu ljudi, to su neljudi, to su beskrupule. Da li im padne napamet da može da premine neko dete? To su očajne infekcije, to su trovanja. Strašno. Ja mislim da te ljude treba da procesuiramo i ne da ih kažnjavamo, pošto ćemo da kažnjavamo sa po 50 do 500 hiljada, ali, to je jako malo, nego treba da budu u zatvoru dok ne istrunu. Kako se sumnja, nabavljeno meso je iz AP Kosovo i Metohija više puta dopremano do preduzeća AMT "Trgo-trans 08", gde je pripremano za dalju prodaju. Kriminalna grupa je obezbeđivala nesmetan transport mesa do preduzeća "Pavlović", Pavlović je inače iz Ćuprije, tako što su vozači javljali o kretanju policije na putu od Užica do Ćuprije. Užas, ljudi moji, organizovani kriminal. Kako ih samo nije sramota? Gde je tu ljudskost? Ja to ne razumem. Veterinarska inspekcija je utvrdila da meso zbog isteka roka trajanja nije za upotrebu, pa je zato uništeno. Bogu hvala. Na određenim pakovanjima uočene su deklaracije objekata iz Brazila, od kojih su neka pakovanja još uvek bila u roku trajanja, a u nekima je istekao rok i više od šest meseci - saopšteno je tada iz Uprave za veterinu. Najviše mesa u Srbiju se uvozi, zarad građanstva, iz članica EU i manje količine iz CEFTA, Bosne i Hercegovine, Crne Gore i Makedonije. U 2017. godini u Srbiju je uvezeno ukupno 130 pošiljaka ili 681,8 tona rashlađenog ili zamrznutog goveđeg mesa, itd, da ne nabrajam čega još. To je u redu. To je meso koje je kontrolisano. To je meso sa sertifikatima, da ne nastane panika u Republici Srbiji. Ovo o čemu govorim je sporadično. Dešava se zato što su labave granice, naročito oko Crne Gore. Tamo postoji uvek mafija. Jer, lako je doći do Republike Srbije zahvaljujući lošim ljudima. Generalno, meso u Srbiji i ostalo je ispravno. Predsednik Nacionalne organizacije potrošača Srbije, Goran Papović, rekao je da bi bilo dobro da se informacije o otkrivenim firmama koje se bave švercom mesa objavljuju javno. Ja sam za to, gospodo. Često ostajemo uskraćeni za te podatke i javnu osudu nesavesnih trgovaca, a predmeti poput ovog završe na sudu i u postupcima koji dugo traju. To je sada mnogo kraći postupak, jer smo prosto umreženi i, sećate se, pre par dana kad smo govorili o sudijama, u prošloj godini je rešeno preko milion i po predmeta. Tako se radi. Kad smo kod ovih ilegalnih ili poluilegalnih ili nelegalnih klanica i svega ostalog što se tiče loše trgovine, došlo je do zatvaranja čitavih klanica koje su trgovale pokvarenim mesom pre nekoliko godina. Ulazak krijumčarenog mesa u našu zemlju je posledica tzv. mekih granica sa Crnom Gorom i Kosovom. Bilo - ne ponovilo se. Uvek neko pokušava da na lak način dođe do para i ja se nadam da toga više biti neće. Samo nekoliko rečenica zaista o zakonu, jer ovo je, mislim, čak i mnogo važnije. Čitav dan pričamo o zakonu i mislim da će naša inspekcija i nadzor da budu mnogo rigorozniji. Donošenje ovog zakona je neophodno, jer smo mi kandidat zemlja pristupnica EU i kao takva trebalo bi da direktive EU prenesemo u sopstveno zakonodavstvo. Direktiva kao akta, da neko ne misli da mi to moramo. Ne, trebalo bi. Oni, ljudi, imaju uređenu državu i kod njih je za ovako nešto sto godina zatvora. Nadam se da će biti i kod nas. Donošenje ovog zakona zasnovano je na nacionalnom programu usklađivanja sa pravnim tekovinama EU i obavezama usklađivanja primena propisa, pravila konkurencije i zaštita potrošača, preuzetih Sporazumom o stabilizaciji i pridruživanju, sa očekivanim efektom da se na tržište stavljaju samo bezbedni proizvodi i da se postigne visok nivo zaštite zdravlja i bezbednosti potrošača. Ovaj zakon podržava primenu tehničkog zakonodavstva dobrovoljnih standarda u cilju daljeg unapređenja tržišne ekonomije, koja pruža veće šanse privrednicima, a potrošačima veću mogućnost izbora proizvoda, što je dobro. Predlog zakona doprinosi i razvoju ekonomije i izgradnji moderne trgovine uključivanja Republike Srbije u tokove na jedinstvenom tržištu EU, što je dobro. Opšta bezbednost proizvoda koja se uređuje ovim zakonom predstavlja važan segment pravnog okvira u oblasti zaštite potrošača. Zakon treba da bude podsticajan za stvaranje povoljnog poslovnog okruženja. Zakon treba da doprinese povećanju svesti privrednih subjekata o njihovim obavezama i informisanost potrošača o njihovim pravima u oblasti opšte bezbednosti proizvoda. Ovim zakonom se precizira nadležnost iz delokruga tržišne inspekcije u okviru ministarstva nadležnog za poslove trgovine. Kad smo kod inspekcija, ovde su i kazne. Novčanom kaznom od 50 hiljada do 500 hiljada dinara kazniće se prekršaj ili svako fizičko lice ili proizvođač. Što se mene tiče, ja bih te kazne jako pooštrila. Neka kazna bude 500 hiljada do pet miliona. Mislim da će onda ovakva fela ljudi, ovih zlih ljudi koji truju Republiku Srbiju, da se drastično smanji. Šta je 50 hiljada dinara? Pa, to je 400 evra. Briga njega ako uveze 36 tona. Nema on tu ljudskost, nema on tu potrebu da zaštiti, nego da otruje. Novčanom kaznom od 50 do 500 hiljada dinara, takođe, kazniće se za prekršaj fizičko lice ili distributer ako uveze, izveze ili stavi na tržište obmanjujući proizvod. To mu dođe na isto. Što se mene tiče, kazne bi trebale biti mnogo veće. Zahvaljujem na pažnji.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Zvonimir Đokić. Izvolite, kolega.
Zahvaljujem, poštovani predsedavajući. Poštovani gospodine ministre sa saradnicima, poštovani narodni poslanici, danas raspravljamo, između ostalog, i o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o izvozu i uvozu robe dvostruke namene. S obzirom da je ovih dana aktuelna u javnosti rasprava i tema, uopšte, o izvozu naoružanja, osvrnuće su se i ja nešto u vezi toga. Srbija je potpisala međunarodni Sporazum o trgovini naoružanjem, na osnovu kojeg se kao jedan od najvažnijih kriterijuma prilikom uvoza i izvoza oružja uzima da se tim oružjem neće narušavati ljudska prava. To, uostalom, propisuje i naš zakon. Sistem uvozno-izvozne kontrole u oblasti naoružanja, vojne opreme i robe dvostruke namene u skladu je sa međunarodnim obavezama i standardima, u skladu je sa nacionalno-bezbednosnim, spoljno-političkim i ekonomskim interesima Republike Srbije. Odsek za spoljnu trgovinu kontrolisanom robom i naoružanjem, vojnom opremom i robom dvostruke namene, koji se nalazi u Ministarstvu trgovine, turizma i telekomunikacija vrši, između ostalog, usluge registrovanja lica, pravnih i fizičkih, za obavljanje poslova spoljne trgovine kontrolisanom robom, prijem zahteva i izdavanje pojedinačnih dozvola, izdavanje sertifikata krajnjeg korisnika, međunarodnog uvoznog sertifikata i drugih dokumenata koji prate spoljnu trgovinu kontrolisanom robom, izdavanje mišljenja da li određena roba podleže kontroli, odnosno da li je za njen izvoz, tj. uvoz potrebna dozvola i nadzor i kontrolu spoljno-trgovinskih poslova. Pravo na korišćenje ovih usluga imaju sva pravna i fizička lica, a dozvole za uvoz, tj. izvoz mogu dobiti samo registrovana lica. Dakle, postoji jasna procedura koju sve domaće firme moraju da ispoštuju pre izvoza. Svako naoružanje i vojnu opremu pre izvoza kontrolišu policija, BIA, VBA, Ministarstvo spoljnih poslova i Ministarstvo odbrane, pa tek onda Ministarstvo trgovine izdaje dozvolu. Ako se neka zemlja nalazi na tzv. beloj listi, a to znači da nema blokadu UN na uvoz naoružanja i vojne opreme, Srbija će moći da izvozi naoružanje i opremu u tu zemlju. Ako UN obustave izvoz u neku zemlju iz određenih razloga ona neće više biti na toj beloj listi. Tada ni Srbija neće izvoziti naoružanje u tu zemlju. Jasno i nedvosmisleno. Srbija je prošle godine izvezla vojnu tehniku, oružje i municiju u vrednosti više od 600 miliona dolara, što je oko 14% više nego 2017. godine. Projekcija je da će država od ove delatnosti ove godine zaraditi između 100 i 200 miliona više nego lane. Preduslov za ovakav rezultat jeste nastavak ulaganja i dalji razvoj započetih projekata. Država je u osam fabrike namenske industrije od 2014. godine do danas uložila više od 130 miliona evra, a dodatnih 50 miliona izdvojeno je za nabavku tehnologije i mašina. Ovaj sektor u Srbiji zapošljava oko 12.000 ljudi, od kojih dobar deo čine i visoko obrazovani stručnjaci. Prema istraživanju državnog stokholmskog Međunarodnog instituta za istraživanje mira, skraćenica SIPRI, prodaja oružja i vojnih usluga tokom 2017. godine iznosila je u čitavom svetu 398,2 milijarde dolara. Nabrojaću samo neke od najvećih izvoznika: Južna Koreja ima 1,4% učešća, tj. 5.575.000.000; Indija – 7.566.000.000; Izrael 7.964.000.000; Nemačka – 8.362.000.000; Japan – 8.760.000.000; Italija 10.353.000.000 Francuska – 21.104.000.000; Velika Britanija – 35.838.000.000; Rusija – 37.829.000.000; i na prvom mestu SAD sa 57% učešća, tj. 226.974.000.000 dolara. Srbija je te 2017. godine izvezla vojnu tehniku, oružje i municiju u vrednosti od 498 miliona dolara, što je u odnosu na ukupnu svetsku prodaju oružja i vojnih usluga svega 0,1, 0,2, 0,5%. Sada se pojavljuje sprska politička opozicija i neke nevladine organizacije da sve to zaustave. Vuk Jeremić je opet pokušao da lansira aferu u Srbiji oko famoznog izvoza oružja, pozivajući se na pisanje inostranih elektronskih medija. Strašno pouzdani podaci. Znači, pozivajući se na pisanje inostranih elektronskih medija. Za njim to su nastavili Zdravko Ponoš, njegov dugogodišnji bliski saradnik, bivši general, načelnih Generalštaba, školovan uglavnom u inostranstvu i Marinika Tepić, politička preletačica. Zašto njima smeta izvoz oružja iz Srbije? Zašto se prave da ne znaju ko su glavni igrači izvoznici oružja u svetu? Kako to da Vuk Jeremić, isti onaj političar koji je već umešan u veliku međunarodnu aferu šverca i korupcije priča o tome? Otkud baš da su našli Vuka Jeremića da od svega pokuša da napravi državnu aferu? Da li je to možda Srbija preuzela unosan posao upravo njegovim međunarodnim švercerskim pajtosima? Biće da je to po sredi? Zašto? Zato što ne mogu ponovo da dođu na vlast, da se ponovo vrate u fotelje i nastave da pljačkaju građane Srbije, a to potvrđuju i poslednja istraživanja Javnog mnjenja, što ih čini užasno nervoznim, kao što lepo reče moja koleginica Marija Obradović. Dakle, ponoviću, apsolutna je laž sve što je potpredsednica stranke Slobode i pravde Marinika Tepić izgovorila u vezi sa navodnom trgovinom oružja. Verovatno su Jeremić, Ponoš i Marinika Tepić nezadovoljni što im ne polazi za rukom da ubede srpsku javnost da je neki tamo Aleksandar Obradović heroj. To je isti onaj, kako ga oni zovu, uzbunjivač, a njegov advokat to negira, koji je punih pet godina snimao i iznosio iz „Krušika“ poverljiva dokumenta i fotografije o poslovanju i predavao ih strancima. Sve je to radio u ime osvete i zarad ličnih interesa jer mu je majka smenjena sa mesta direktora, a danas radi u firmi koja je direktan konkurent „Krušika“. Toliko o onima kojima smeta napredak Srbije i koji bi hteli da zaustave izvoz vojne tehnike o oružju i municije, kao da je ta privredna grana isključivo rezervisana za neke druge izvoznike i neke druge svetske moćnike. Smatram da su predloženi zakoni dobri i da treba da ih usvojimo. Hvala na pažnji.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović. Izvolite, koleginice.
Zahvaljujem, uvaženi predsedavajući. Poštovani ministre sa saradnicima, poštovane kolege narodni poslanici, potrebno je veće učešće svih organa tržišnog nadzora koji teže da spreče stavljanje na tržište opasnih proizvoda. U potpunosti se slažem sa izlaganjem koleginice Ljiljane Malušić, koja je rekla da kazne treba da budu veće, a raspon treba da bude manji. U okviru projekta kojim je predviđen veći broj inspektora koji će ovo regulisati i kontrolisati urađen softver za upravljanje informacijama u oblasti tržišnog nadzora kojim se unapređuju baze podataka. Na ovaj način Republika Srbija se uključuje u tokove na jedinstvenom tržištu Evrope i podiže nivo zaštite potrošača i drugih korisnika proizvoda. Takođe, ovaj sistem služi i za informisanje javnosti o opasnim proizvodima. Informacije moraju biti dostupne javnosti bez podnošenja zahteva za dostupnost informacija. Primena ovog zakona će znatno uticati na sprečavanje nelojalne konkurencije, jer će se za proizvođače i distributere uspostaviti jednostavna i jasna pravila u pogledu proizvodnje, uvoza, distribucije isključivo bezbednih i usaglašenih proizvoda. Građani će biti informisani i o vrsti i ozbiljnosti rizika za zdravlje i bezbednost o preduzetim merama. Nama tek u narednom periodu predstoji jedna borba da se naši proizvodi usklade i budu istog kvaliteta kao proizvodi u zemljama zapadne Evrope, a o tome ćemo kasnije. Bezbednost proizvoda je samo jedan od brojnih zahteva koje danas otvara ili zatvara vrata proizvođačima iz celog sveta na tržištima ne samo EU. Postoji čitav niz različitih zahteva koje treba ispuniti u pogledu bezbednosti proizvoda, a to sve zavisi od vrste proizvoda, namene i ciljne grupe kojoj su namenjeni. Treba podsetiti da je još u starom rimskom pravu postojala regula „caveat emptor“, što u prevodu znači „neka kupac bude oprezan“. Republika Srbija kroz Zakon o opštoj bezbednosti proizvoda i Zakona o bezbednosti hrane unapređuje prakse i procedure kojima bi se domaćim potrošačima garantovala opšta bezbednost svih proizvoda. Unapređenjem ovog zakona obezbeđuje se da se na srpskom tržištu nađu samo kvalitetni i bezbedni proizvodi, čime će biti zaštićeno zdravlje i bezbednost njenih građana. Kompletna zakonska regulativa koja se odnosi na kontrolu kvaliteta proizvoda treba da bude usaglašena sa zahtevima EU i Svetske trgovinske organizacije, pri čemu će znatno veću odgovornost od države imati proizvođač, koji će i snositi najveću odgovornost za svoje proizvode, a zalažemo se i za što veće kazne. Srbija iz više razloga mora primenjivati savremene međunarodne standarde u oblasti kvaliteta proizvoda, jer proverena svetska rešenja uklanjaju barijere u trgovini, ali obezbeđuju visok nivo bezbednosti proizvoda i zaštitu. Standardi kvaliteta treba da budu garanti da na tržište, odnosno do potrošača ne dođe opasan proizvod. Svaka država, pa i Srbija, kada uđe u Svetsku trgovinsku organizaciju mora, pored ostalog, garantovati kodeks dobrih običaja i standardizaciju. Od Srbije će se tražiti primena međunarodni pravila i država će biti dužna u delu tehničkih propisa da garantuje nediskriminaciju, da ne dozvoljava neosnovane prepreke trgovini, da promeni zastarele i donese nove propise, što mi ovde i radimo. Po novom pristupu EU, proizvodi se moraju obeležiti sa znakom C, a osnovni cilj je da se obezbedi visok nivo zaštite potrošača i pravilno funkcionisanje unutrašnjeg tržišta. Da podsetim koliko su puta npr. bile povučene igračke sa rafova tzv. nepropisnog deklarisanja, ali to nije bio jedini propust trgovaca, odnosno uvoznika i distributera, jer većina od njih nije imala odgovarajuće r ili uverenje o kvalitetu. Kada je reč o tehničkim uređajima, reč je da je stanje veoma zabrinjavajuće. Dovoljno govori podatak da je samo Nacionalnoj organizaciji potrošača Srbije proteklih godina stigao veliki broj žalbi na ispravnost tih tehničkih uređaja. Naravno, i automobila i u odeljenjima Republičke tržišne inspekcije postoje prijave. Upravo izmenom zakona se žele zaštiti građani Srbije. Što se tiče prehrambenih proizvoda, situacija je znatno povoljnija nego ranije, ali dalje ne možemo biti bezbedni i spokojni i zato donosimo izmene zakona kako bi bili zaštićeniji. Sve ovo danas što pričamo vidimo da se svi slažemo u jednom, a to je bezbednost i zaštićenost za nas i našu zemlju. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Olivera Pešić. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine Arsiću. Uvaženi ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, govoriću o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o opštoj bezbednosti proizvoda. Izmene i dopune koje su predložene unaprediće pravni okvir u Srbiji u oblasti zaštite potrošača i javnog zdravlja, koji se odnosi na bezbednost neprehrambenih proizvoda. Mi danas govorimo o izmenama i dopunama Zakona koji je usvojen 2009. godine, a usvajanje ovih izmena i dopuna važno je i zbog pregovaračkog Poglavlja 28. koje glasi „Zaštita potrošača i javno zdravlje“, obzirom da je Srbija na evropskom putu, ali važno je da građani Srbije znaju da je svrha ovih izmena i dopuna da proizvodi koji se stavljaju na tržište budu bezbedni za potrošače. Važne izmene su one koje se odnose na pojam proizvoda u smislu ovog zakona. Važeći zakon odnosio se samo na finalne proizvode, a sada će ovim izmenama i dopunama obuhvatiti sve proizvode, uključujući i one koji nisu finalni, a bez kojih se određeni finalni proizvodi ne mogu koristiti. Takođe, važne izmene su i u delu gde se dopunjuje definicija obmanjujućih proizvoda. Dakle, ovim predlogom zakona, odnosno izmenama i dopunama se detaljno objašnjava koje rizike sa sobom nose obmanjujući proizvodi koji nisu hrana, a koji svojim izgledom i svim svojim drugim svojstvima, mirisom, ukusom, oblikom, podsećaju na hranu i kao takvi mogu biti opasni za potrošače, a pogotovo mogu biti opasni za decu. Dakle, zakonom se zabranjuje proizvodnja i stavljanje u promet obmanjujućih proizvoda. Cilj svih ovih izmena je da se osigura visok nivo zaštite i bezbednosti zdravlja potrošača. Takođe, vrše se i dopune u delu kojim se utvrđuju obaveze proizvođača tako što se proizvođaču sada daje mogućnost u vezi sa opozivom opasnih proizvoda, primenom pravila dobre prakse. Ako privredni subjekt posluje u drugoj državi i ako tamo primenjuje pravilo dobre prakse, ta pravila može da primeni i u Srbiji, bez obzira što tog trenutka takva praksa u Srbiji nije uspostavljena za određene vrste rizika. Da plastično objasnim zarad građana Srbije. Na primer, ako neki privredni subjekat posluje u nekoj drugoj državi i posluje na tržištu Srbije i ako on sa tržišta u toj drugoj državi povuče neke svoje proizvode kao opasne, u skladu sa dobrom praksom, odnosno sa kodeksom poslovanja, on bi trebao da to učini i u Srbiji. Novina je u vezi toga što će nadležni organi podsticati i promovisati delovanje proizvođača i distributera na dobrovoljnoj osnovi, kao što sam rekla, u vezi sa primenom pravila dobre prakse. Takođe, zakonom se propisuje i da su nadležni organi u obavezi da prime i da uzmu u razmatranje pritužbe od strane potrošača u vezi sa bezbednošću proizvoda, ali i da tim istim potrošačima daju povratnu informaciju. Što se tiče kaznenih odredbi, novi član propisuje i novčane kazne za fizičko lice proizvođača i distributera. Do sada, po važećem zakonu, nisu postojale kazne, odnosno sankcije za fizičko lice, a za pravno lice se propisuju kazne za privredni prestup. Sve ove izmene o kojima sam danas govorila osiguraće visok nivo zaštite bezbednosti i zdravlja potrošača i zbog toga će poslanici SNS u danu za glasanje podržati zakonske predloge koji su danas na dnevnom redu. Zahvaljujem na pažnji.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Olivera Ognjanović. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Uvaženi ministre sa saradnicima, kada govorimo o Predlogu zakona o opštoj bezbednosti proizvoda, prvo se postavlja pitanje šta je bezbedan proizvod zato što treba da ispunjava zdravstvene i bezbednosne standarde kako bi se izbegli svi rizici po zdravlje. Ono što je najbitnije, neophodan je dobro organizovan inspekcijski nadzor. Zahvaljujući standardizaciji naših propisa sa EU, građani Srbije će biti izloženi manjem riziku kada kupuju robu, tako da više ne bi trebalo da se kod nas mogu nesmetano kupiti proizvodi koji su opasni po zdravlje i koji su u međuvremenu povučeni sa tržišta EU. U skladu sa time je direktiva opšte bezbednosti proizvoda, koja ima za cilj da se, osim sprečavanja rizika i nadzora bezbednosti proizvoda, obaveštava Evropska komisija o merama preduzetim za ozbiljne i neposredne rizike. Alarmantni su i zabrinjavajući podaci o omiljenim igračkama naše dece koje stižu u Srbiju švercom. Na primer, Ministarstvo zdravlja je ispitivanjem uzoraka popularne dečije igračke ljigavac pronašlo zabrinjavajuću količinu hemijskog elementa bor. Deca ovaj proizvod neretko stavljaju u usta, što može dovesti do trovanja, stomačnih problema, upale kože, iritacije, povraćanja, glavobolje. Slična je situacija i sa lekovima. Zato apelujem na građane da ne kupuju lekove na pijacama samo zato što su jeftiniji i to bez obzira da li je lekovima istekao rok trajanja. Ovi lekovi su apsolutno nebezbedni i nose rizik od ugrožavanja zdravlja. Švercovana roba je opasna po zdravlje. Proizvodi koji se prodaju na crno ne prolaze kontrolu kvaliteta i zdravstvenu ispravnost proizvoda. Zahvaljujući strožijoj primeni propisa i kontroli prošle godine je veliki broj proizvoda povučeno sa tržišta. Imamo niz primera. Povučeni su lekovi - eferalgan, ranisan, ranitidin, 2017. godine povučeni su kremovi „Cipiripi“ i niz drugih proizvoda koji su utvrđeni kao štetni po zdravlje građana. Naravno, najviše pažnje se obraća na bezbednost hrane. Jedno od najosetljivijih pitanja za svako društvo i ulažu se veliki napori da se osigura da je hrana koju jedemo bezbedna, da ne sadrži viruse, bakterije, parazite ili hemijske supstance, izazivajući preko 200 oboljenja od dijareje do kancera. Ipak, svaka se strana može kontaminirati u bilo kom momentu distribucije i zato je bitno da šaljemo mobilne timove koji će kontrolisati ove proizvode. Kontrola je pojačana i na prelazima, pijacama, marketima, u objektima u kojima se prodaje brza hrana. Ubrzano se radi na stvaranju uslova za razvoj industrije hrane kako bi podigli njenu konkurentnost na zahtevnom svetskom tržištu. Iz budžeta je izdvojeno tri miliona evra za opremu laboratorija gde se ispituje bezbednost i kvalitet hrane. Zahvaljujući naporima Vlade Srbije, građani vide da se svakodnevno radi na jačanju administrativnih kapaciteta, usklađivanju i edukaciji kako bi se obezbedila puna bezbednost namirnica na tržištu. Srbija se razvija pravim putem. Ide smerom u cilju podizanja standarda života naših građana. Ja čestitam Vladi na svim postignutim rezultatima. U Danu za glasanje, SNS će podržati sve predložene zakone. Hvala na pažnji.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Jelena Žarić Kovačević.
Hvala vam, gospodine Arsiću. Uvaženi ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, danas na dnevnom redu imamo i Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o izvozu i uvozu robe dvostruke namene, pa ću ja svoje izlaganje započeti sa jednom aktuelnom situacijom koja se odnosi na uzbunjivače iz fabrike „Krušik“ u Valjevu. Dosta je mojih kolega već o tome govorilo, jer tu situaciju su stvorile pristalice Saveza za Srbiju, da bi je iskoristile protiv ministra Nebojše Stefanovića. Naime, u toj fabrici nekoliko godina unazad postoji lice koje prikuplja dokumentaciju o poslovanju fabrike koja je inače tajna i istu tu dokumentaciju dostavlja trećim licima, među kojima su i stranci, među kojima su i strani novinari koji su povezani sa određenim kriminalnim miljeom. Sada je na nadležnim državnim organima da odrade svoj deo posla kako bi smo znali kakva i kolika šteta je zapravo učinjena Republici Srbiji tim ponašanjem. Do tada mi ovde u parlamentu ne moramo da govorimo o detaljima istrage, ali pošto je ceo slučaj dobio i određenu medijsku pažnju i pažnju javnosti, koja je sada zainteresovana, možemo govoriti o tome na koji način lideri Saveza za Srbiju, zloupotrebljavaju informacije i okreću ih protiv Srbije, protiv vlasti, pa čak i protiv porodice ministra Nebojše Stefanovića. Ništa, naravno, od onoga što pričaju pristalice Saveza za Srbiju, nije tačno. Na društvenim mrežama oni šire laži kako su Aleksandar Vučić, premijerka i ministri želeli da lažnog uzbunjivača Aleksandra Obradovića tajno uhapse, da ga tajno uklone, ali su se mediji pojavili i spasili ga, a onda njegov branilac, Vladimir Gajić, ode u gostovanje na neku od televizija i kaže kako su pripadnici policije i BIA demonstrirali silu tako što su, zaboga, služenim vozilima došli u fabriku i uhapsili tog lažnog uzbunjivača. Tako se, vidite, oni vrte u krug, oni se gube u tim sopstvenim lažima jer su jedino i samo zadojeni mržnjom protiv Aleksandra Vučića. Dalje, kada nemaju argumente oni odmah to sve svaljuju na stranačko zapošljavanje. Sad su tako počeli da pričaju i o „Krušiku“. Zaboga, SNS zapošljava svoje aktiviste. To je taj odnos prema građanima, kad nemamo argumente, onda ćemo optužiti Aleksandra Vučića i SNS. Idemo dalje, da vidimo ko te neistine iznosi. Prvo, tu je Miroslav Aleksić, a da vas podsetim od njega je Vuk Jeremić kupio stranku, a Vladimir Gajić, advokat lažnog uzbunjivača je kod istog tog Vuka Jeremića, šef tog nekakvog nazovi pravnog tima. On sada Obradovića predstavlja političkim zarobljenikom, a Aleksandra Vučića i Nebojšu Stefanovića, optužuje za njegov politički progon, što apsolutno ne stoji. Njima je valjda normalno da se podriva Srbija, da se tajni dokumenti, da se tajni podaci, iznose. Tajni podaci koji se odnose čak na našu vojnu industriju iznose strancima. Sredstva njihove političke borbe videli smo i do sada su bila prljava, zasnivala se na lažima i na izmišljenim konstrukcijama, jer njihov jedini krajnji cilj je diskreditovanje Aleksandra Vučića, jer na sve druge načine, osim izborima, oni pokušavaju da ga sruše sa vlasti. Na izbore, naravno, ne smeju da izađu i ne mogu da izađu, zato što znaju da nemaju podršku građana i onda, naravno, njima ostaje da se tako koprcaju u svojim lažima koje svakodnevno izmišljaju. Još jedna osoba je tu kog ne mogu baš da nazovem gospodinom, Boško Obradović. On, znate, već duže vreme krši zakone ove zemlje tako što upada u institucije, tako što vređa i maltretira ljude, tako što pravi performanse koji sprečavaju normalno funkcionisanje naših građana, tako što lepi nalepnice na stvarima koje predstavljaju javno dobro. On je najhrabriji kad preko puta njega stoji žena, jer nas smatra slabijim polom, a ja mogu da mu kažem da u tome mnogo greši. Valjda su mu sad proradili kompleksi pa je objavio kako će da šamara Aleksandra Vučića. On nam svakodnevno pokazuje kakav bi bio kad bi došao na vlast. Kaže Boško Obradović: „Kolega Vladimir Gajić“, ne znam po čemu su kolege, valjda su kolege po tome što su istog političkog opredeljenja: „Dajte imena ovog tužioca i sudije da ih odmah javno obeležimo kao sigurne za lustraciju i gubitak posla nakon smene ove vlasti“. To je sve što oni mogu da ponude. Ja ne znam kakav je to progon političkih neistomišljenika smislio Boško Obradović kada bude došao na vlast, obzirom da na vlast neće doći nikad, ali mi ćemo za razliku od svih njih nastaviti da radimo i ovi predlozi će od strane poslanika SNS u danu za glasanje imati našu punu podršku, bez obzira na to što pristalice Saveza za Srbiju svakodnevno rade na tome da za dobrobit Srbije zapravo ne radimo. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Marković. Izvolite, kolega.
Zahvaljujem, gospodine Arsiću. Uvaženi ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, ja ću biti veoma kratak s obzirom da su moje kolege iznele sve one argumente koji idu u prilog tezi da treba da usvojimo predložena zakonska rešenja. Danas je 297. dan kako poslanici dela opozicije ne dolaze na svoj posao, a uredno primaju platu. Ono što sam očekivao, to je da bar Marinika Tepić i Boško Obradović dođu danas u Skupštinu kada govorimo o izvozu i uvozu robe dvostruke namene. Zašto baš oni? Zato što su oni ovih dana iznosili najgore izmišljotine po pitanju onog neuspelog pokušaja da se iskonstruiše afera oko naoružanja, a koja zapravo predstavlja običan napad na ministra unutrašnjih poslova, Nebojšu Stefanovića, ali i na članove njegove porodice. Prvenstveno tu mislim na oca, ali vidim da u poslednje vreme, da su predmet napada i ostali članovi njegove porodice, konkretno brat. Tako smo od Marinike Tepić mogli da čujemo scenarije i teorije zavera koje su u rangu naučno-fantastičnih filmova. Čak je nadmašila i Boška Obradovića. Ko je slušao sve ono što je Marinika Tepić pričala pre neki dan na konferenciji za novinare ovde u holu Narodne skupštine, mogao je da pomisli da ona zapravo čita scenario za neki film naučne fantastike, sa elementima trilera, ali zapravo se ispostavilo da je upitanju komedija, jer Marinika Tepić nije ni pokušala da pruži neki dokaz ili bilo šta smisleno da kaže da potkrepi te njene teorije zavere. I nema veze, pričaj šta god hoćeš, optužuj koga god hoćeš, nema veze što to nema nikakvog osnova, nema veze što nema nikakvog smisla, nema veze što su sve nadležne i merodavne institucije u Srbiji momentalno reagovale, demantovale sve moguće navode, pružile konkretne podatke o ovoj nazovi aferi. Nema veze čak što se time ugrožava odbrambena industrija Srbije. Nema veze, što ovaj nazovi uzbunjivač, a posle se ispostavilo da on nije uzbunjivač, jer zna se kako se po zakonu stiče status uzbunjivača, koliko se god ovaj Gajić trudio da ga predstavi kao uzbunjivača, a od prvog momenta je znao da on nema taj status i taj godinama snima, fotografiše, iznosi poverljiva dokumenta iz ko zna kojih razloga, uopšte ne želim da ulazim u to, dakle, ništa to nije važno, važno je samo da se svaki dan i po svaku cenu napadne Nebojša Stefanović, ostali članovi rukovodstva SNS, Aleksandar Vučić, koji im je svakodnevna meta. Zzašto? Zato što im je tako naredio njihov šef, Dragan Đilas. Valjda računaju da je bolje da pokušaju da izmisle i konstruišu neku aferu, ne bi li skrenuli pažnju sa najvećih mogućih afera u zemlji, a u svakoj je akter upravo Dragan Đilas. Valjda misle da će javnost u Srbiji da zaboravi da duguje odgovore na pitanja kako je stekao 619 miliona evra. Odakle 25 miliona evra lične imovine, ako je, kako tvrdi, zaradio u Češkoj samo 74 hiljade evra? Onaj njegov potrčko što divlja po Beogradu, Marko Bastać, on je malo dete za njega. Njega su uhvatili samo sa 13 hiljada evra. Pokušao je da ih prošvercuje, pa ga uhvatili. On je valjda još mlad, pa sve misli kada poraste, biće kao šef, Dragan Đilas. Za sam kraj, želeo bih Mariniki Tepić da dam neke preporuke, s obzirom da je ona vatreni pobornik ovih teorija zavera, evo, ja joj kandidujem nekoliko svetskih popularnih teorija zavera. Ima teorija da zemlja nije okrugla, ima teorija da čovek nije ni sleteo na mesec, postoji na internetu i teorija da reptili vladaju svetom. E, pa pun je internet tih stvari, pa ona pošto voli, a dokona je i zanima se za to, eto, ja joj preporučujem, pa ako ima prilike da čita i da se zanima, bilo bi lepo. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Vladimir Orlić. Izvolite, kolega.
Hvala, gospodine predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, kao što ste već čuli tokom današnje rasprave, narodni poslanici SNS će podržati predložena zakonska rešenja, naravno, kako ona koja se neposredno tiču interesa građana Srbije, kada je reč o kvalitetu proizvoda, odnosno usluga koje oni koriste, tako i u onom drugom delu, na to se odnosi deo predloga. Kada je reč o daljem unapređenju, daljem podizanju inače visokog nivoa za uspešno poslovanje u republici Srbiji i kada je o tome reč generalno, kao temi, jedna važna stvar za građane Srbije predstavlja jednu od udarnih vesti za današnji dan. Čestitam građanima Srbije na tome što je za 2020. godinu i „Duing biznis listu“, zabeleženo novo napredovanje Republike Srbije za dodatna četiri mesta. Dakle, u odnosu na prethodnu godinu, rangirani smo za četiri pozicije bolje, mi kao država, i danas je Srbija na 44. mestu ove eminentne liste. Iz regiona ispada jedina je Srbija napredovala u odnosu na prethodnu godinu. Mnogi su čak i nazadovali, ostali su stagnirali, a za Srbiju je ovo važno i svaki put kada govorimo o ovoj listi, mi ponovo i objasnimo zašto. Zato što oni koji razmišljaju da investiraju u ovaj region ili razmišljaju da investiraju direktno u Srbiju, obavezno se konsultuju sa podacima koje objavljuje ova lista i kada vide da Srbija napreduje, kada vide da je u određenim kategorijama vanredno dobra, evo, primera radi, u poslednje tri godine napravili smo možda najdrastičniji, u pozitivnom smislu, najdramatičniji skok u kategoriji dobijanja građevinskih dozvola, onda se ti potencijalni investitori ohrabre i postanu investitori u praksi. Srbija je sa 36. mesta u 2017. godini, u ovoj kategoriji koja se odnosi na građevinske dozvole, došla na 11. poziciju. I za nas je svakako važno da nastavimo da privlačimo investicije, za nas je svakako važno da otvaramo nova radna mesta, jer to ne samo da dodatno smanjuje nezaposlenost, koja se danas nalazi negde oko 11% u poređenju sa 2012, 2013. godinom i tadašnjih 25%, odnosno 26% koje nam je ostavio bivši režim. To je značajno bolje. Ali, Srbija naravno ima jasan, jak interes da dodatno smanji nezaposlenost, da obezbedimo dodatne poslove za naše ljude i naravno, da kada god smo u prilici, da obezbedimo, postaramo se da ti poslovi budu i najkvalitetniji mogući. U vezi sa tim, naravno, iskoristiću i ja priliku, kao što su činili drugi danas, da pozdravim dolazak nemačkih investitora koji su među poslednjima potvrdili da otvaraju nove proizvodne kapacitete u Srbiji, jer to podrazumeva ne samo značajan broj novih radnih mesta, već najkvalitetnija moguća radna mesta. Reč je, dakle, o onom čuvenom IT sektoru, ali i naprednim tehnologijama u sektoru mašinstva i odnose se na avio komponente. Dakle, reč je o platama koje su planirane za više od hiljadu ljudi, koje u proseku nadmašuju bilo šta o čemu smo mi u ovoj sali govorili, kad smo davali do sada najbolje primere i govorili da ima poslova koje su obezbedili sprovođenje mudre politike Aleksandra Vučića i SNS, vredni ljudi u Vladi Srbije, jer hiljadu, 1.500 evra, pa ove poslednje investicije, čak i to prevazilaze. Tako da, ovo je u svakom smislu važna vest za sve u Srbiji i naravno, jasan pokazatelj da tu vrstu rezultata mi kao država da obezbedimo apsolutno možemo i nikakve sumnje nema da ćemo nastaviti to da činimo i u budućnosti. Roba dvostruke namene, o kojoj posebno razgovaramo danas, ne spada strogo u kategoriju onoga što se naziva naoružanjem, vojnom opremom. To je kategorija za sebe i podrazumeva najviši mogući nivo i opreza i odgovarajućih standarda koji moraju biti zadovoljeni, dvostruka namena, kao što to naziv sugeriše, podrazumeva onu opremu koja se može koristiti i u vojne i u civilne, odnosne komercijalne svrhe. Međutim, naravno, neminovno je da danas govorimo i na temu robe koja spada i u jednu i u drugu kategoriju zato što to kao tema jeste važno i zato što tu postoji mnogo stvari koje Srbija treba da zna, između ostalog, i da konstatuje sa velikim zadovoljstvom. Za sve one koji nisu pratili ovu raspravu pre možda dan ili dva, postoje takođe liste, nije „Duing biznis lista“ sada u pitanju, već jedna druga, ali liste koje prate pitanja koliko je transparentnosti prisutno prilikom realizacije izvoza naoružanja i vojne opreme iz određene zemlje. Ovo govorim zbog ove tragične farse koju pokušavaju da nametnu kao svojevrsnu aferu što ovi Đilasovi sledbenici, što ljudi iz okruženja Vuka Jeremića, mada istini za volju, sve je tu isto i tu nikakve razlike među njima nema. Ali, iznevši gomilu brutalnih laži, što na račun funkcionera Vlade Srbije, što na račun ljudi iz SNS, a naravno, imaju uvek kao osnovni cilj tu Aleksandra Vučića lično i to uopšte ne kriju, ti ljudi su brutalno optužili sopstvenu državu, Republiku Srbiju, za, zamislite to, trgovinu naoružanjem i vojnom opremom, koja je zapravo upućena teroristima u svetu. Znate, tim ljudima nije prvi put da pokažu da su u stanju da urade baš sve, i ono najniže i najpodlije i najbeščasnije moguće da na taj način opterete i sopstvenu državu samo ako misle da će to njima nešto pomoći da se obračunavaju sa svojim, kako oni to doživljavaju, političkim neprijateljima, Aleksandrom Vučićem na prvom mestu, a onda i svim drugima koji sa njim zajedno rade. Ali, da pokažu da su oni po sopstvenom viđenju sve tako lepi, pametni i pre svega elitni, najpametniji na svetu i da oni nešto znaju bolje nego ostatak planete, znate, ponekad nas, koliko god teške i mučne teme bile u pitanju, prosto zabavi. Da oni znaju kako Srbija nelegalno i nekorektno izvozi naoružanje i vojnu opremu, a da ne zna ostatak planete, eto, i to su nam saopštili. Ove liste koje svet koristi i koje svet sastavlja kažu nešto potpuno drugačije. Lista koja se zove „Barometar transparentnosti“ i koja pokazuje i kvantitativno i kvalitativno koliko transparentnosti ima u postupku izvoza naoružanja i vojne opreme iz određen države, kaže – Srbija je peta najbolja zemlja u svetu, po ovim parametrima. To znači da je za Srbiju, kada pitate bilo kog ko se na ozbiljan način bavi ovim pitanjem, bilo gde u svetu da se nalazi, za Srbiju je apsolutno poznato i jasno i šta izvozi, i koji je tip opreme u pitanju, i koje količine, i koje destinacije, i koji korisnici, i krajnji korisnici, pošto je to uvek posebna kategorija. Toliko je sve poznato i jasno i čisto da je Srbija na toj listi već godinama u top pet, a za poslednji objavljen izveštaj Srbija je bolja od jedne Nemačke, od jedne Nemačke koja je standardno šampion u ovoj kategoriji. Dakle, to je ono šta svet vidi, šta svet razume, a koliko je samo smešno da jedan Đilas ili Milovan Brkić, od koga su prepisali sva ta besmislena i bljutava naklapanja, misle da su pametniji od ostatka planete zajedno sa svim ostalima koji idu s njima pod ruke, eto neka ostane jedna od tema za nas u Srbiji, ovako lokalnog karaktera i značaja. Saradnja u ovom domenu koja se, dakle, tiče, pre svega, bezbednosti i odbrane za svaku državu je od prvorazrednog značaja, za svaku državu sveta i mora to da bude za Srbiju i jeste to svakako za Srbiju. S tim u vezi, prilikom poslednje posete predsednika Vlade Ruske Federacije, gospodina Medvedeva, razmatrani su, i to je za građane Srbije važno da čuju, i vojnotehnički sporazumi i napravljeni su novi dogovori na međudržavnom nivou i mi već danas možemo da kažemo da napredujemo dalje u tom pogledu, uz sve one, ne dobre, nego fantastične programe koje smo već realizovali i koji podrazumevaju da i naša vojna avijacija bude značajno osnažena, da više ne moramo ni da brinemo, ni da se brukamo, kao što smo tamo do 2012. godine morali da imao u resursu jedan avion, bio je možda MiG-29 jedan, koji je mogao da leti, pa i taj je možda godinu kasnije morao da se prizemlji. Danas zahvaljujući onim programima koje je realizovao lično Aleksandar Vučić, radeći neumorno, danonoćno, razvijajući poverenje i saradnju, ali gradeći snažnu poziciju Srbije kao pouzdanog partnera, mi možemo da kažemo – drugi je red veličine u pitanju. Potpuno drugi red veličine je u pitanju kada govorim o tome koliko je danas Srbija opremljena i sposobna da štiti svoje interese i u ovom domenu i kada je reč o oklopnim jedinicama, opet na osnovu sporazuma koje smo formirali sa Ruskom Federacijom, ali i kada je reč o kvalitetnim PVO sistemima. Druga važna stvar koju bi trebalo da čuju građani Srbije danas. U našu zemlju stigli su sistemi S-400 i „Pancir S“ i biće korišćeni prilikom zajedničke vojne vežbe naše vojske i vazduhoplovno-kosmičkih snaga Ruske Federacije, a kao što je i dogovoreno, kao što je to potvrdio lično Vladimir Putin, „Pancir S“ će ostati u Srbiji. Dakle, ova vrsta rezultata u jednoj zemlji jeste moguća kada se radi ozbiljno, moguća kada se radi marljivo i, naravno, kada se iza svega toga nalazi odgovarajuće znanje koje rezultat garantuje. Punog srca danas možemo da kažemo – Srbija koju predvodi Aleksandar Vučić i čiju Vladu okuplja SNS pokazuje da je za sve to apsolutno sposobna. Nije reč samo o sektoru naoružanja, vojne opreme ili sistema dvostruke namene. Kada pričamo o vitalnoj infrastrukturi sa našim partnerima iz Ruske Federacije, između ostalog, radimo i na izgradnji železnice, odnosno infrastrukture te vrste koju smo, takođe, čekali decenijama, kao što smo čekali i na brojne autoputeve kojima Srbija danas biva bukvalno premrežena, sa kraja na kraj zemlje. Železnica i putevi, autoputevi i telekomunikaciona infrastruktura se danas u ovoj zemlji radi, to se danas u ovoj zemlji obezbeđuje i to će ovoj zemlji i ovom narodu da ostane, da se koristi u svim dobrim godinama pred nama, tokom kojih ćemo da radimo i na tim novim fabrikama, a o kojima govorimo stalno, i dodatno da unapređujemo životni standard ljudi, da se borimo za još veće plate i ovih očekivanih 500 evra u proseku za nekih mesec dana od danas, naravno, da nadmašimo prvom prilikom koju ugrabimo, a ugrabićemo je sigurno, ako budemo nastavili da radimo ozbiljno i odgovorno. Tu vrstu odnosa ne može da pokvari ama baš niko iz redova bivšeg režima, propalih tajkuna, ljotićevaca, fašista i znate već kakvu sve bulumentu okupljaju na toj strani. Koliko god se trudili, a da znaju to građani Srbije, a trude se svakodnevno, trude se mnogo, prosto im znoj niz lice ide koliko se trude da naruže sopstvenu zemlju, da joj ugroze kredibilitet gde god mogu, da joj ugroze prijateljstva. Prijateljstva koja imamo, recimo, sa Ruskom Federacijom i ruskim narodom danas je pokušao da ugrozi veliki diplomata svetskog ranga Jeremić Vuk, čovek koji se razume u sve, zna sve najbolje, pa između ostalog on zna jednako dobro, kao što je znao, sećate se, neće Angela Merkel da primi Aleksandra Vučića, pa je bio kod nje dva dana kasnije, kao što je znao da Vladimir Putin neće da dođe u Srbiju, pa je dva dana kasnije lično odlikovao Aleksandra Vučića, kao što on zna da su bili izbori u novembru, a da je Vučić pao do Uskrsa, i sve ostale njegove druge koještarije. Tako danas on zna, a imao je dovoljno drskosti da izgovori za televiziju „Raša tudej“ da će Aleksandar Vučić da rasproda sve u ovoj zemlji, a onda će Srbiju da uvede u NATO. Šteta je samo što je izgleda Jeremić propustio, kada je išao na snimanje, da koještarije i gluposti izgovara tamo u kameru, da ponese sve one depeše koje govore u prilog tome da je sam Jeremić, ne jednom, nego mnogo puta, i on i njegovi najbliži saradnici, kada se u poverenju sastajao sa stranim diplomatijama, govorio upravo to za šta pokušava da optuži Aleksandra Vučića. Govorio je da se on lično zalaže da Srbija bude članica NATO pakta, i on i ovi koje kakvi njegovi. Da budemo do kraja precizni, depeša koja nosi oznaku 07 US NATO 484 govori o događaju od 5. septembra 2007. godine. Kaže bukvalno, čitam od reči do reči, na sastanku u sedištu NATO-a, španski predstavnik pitao je koji nivo saradnje sa NATO Srbija želi da ostvari, a na šta je Jeremić, koji je učestvovao na tom sastanku, nažalost ove zemlje, u svojstvu njenog predstavnika odgovorio – punopravno članstvo, Jeremić je tada izgovorio u sedištu NATO-a da se Srbija kojom rukovode Tadić i on zalaže za punopravno članstvo, zapeta, podsetivši Severnoatlanski savet da je predsednik Tadić to rekao i generalnom sekretaru. Jedan od potpredsednika Jeremićeve stranke Zdravko Ponoš, kako kaže beleška iz depeše 06 Belgrejd 842, ostavio je odličan utisak na svoje sagovornike, utisak da on lično obezbeđuje da vojska uzima takvu orjentaciju i stav da to bude u najboljem američkom interesu, kako je to rekao čovek koji je ovu belešku sastavio. Beleška 06 Belgrejd 880 od 2. juna 2006. godine, kaže, Ponoš izgovara, Jeremićev najbolji saradnik, da je opredeljenost srpskih oružanih snaga konačno učlanjenje u NATO. Dakle, toliko na temu šta je ko imao da kaže kada je mislio da se nalazi u komforu zatvorenih vrata, a što neminovno mora da ugleda svetlost dana. I ko danas koga ovde pokušava da prevari i slaže? Građani Srbije jako dobro znaju i ovog i ovakvog Jeremića i onog i onakvog Đilasa i ove njihove prateće dveraše, koji po ceo božiji dan ne rade ništa drugo nego histerišu na konferencijama za štampu, izmišljaju svetske zavere, zavere službi i vanzemaljaca, a izgleda imaju osnovni problem u jednoj vrlo jednostavnoj, trivijalnoj činjenici koja nije toliko složena da ima veze ni sa svetskom zaverom, ni sa životom izvan planete zemlje, nego sa nekim poprilično prostim ovozemaljskim prilikama. Posvađali se među sobom, jedni druge pokrali, sad ne mogu da utvrde gde su pare. Zbog toga nemaju ni poslanički klub, ni organizaciju, izgleda ni ušteđevinu na koju su računali, ali imaju jedni druge. Imaju jedni druge i dokle god imaju Dragan Đilasa, biće tu sigurno ponešto sitno i za njihove potrebe, u vidu odela, posluženja i šta ih već na svetu najviše zanima. Srbija će dok se oni bave tim i takvim stvarima da se bavi svojim potrebama, svojim interesima, da vodi računa da te svoje interese zaštiti na najbolji mogući način i Srbija koju predvode Aleksandar Vučić i SNS pokazala je, ume to sa velikim uspehom da radi i sigurno će nastaviti da to radi sa velikim uspehom i u budućnosti, jer narod ovde odlučuje ko će zemlju da vodi. Narod ovde odlučuje kakva će budućnost u ovoj zemlji da se bira i gradi i narod kada bude bio pitan, za nekih četiri ili pet meseci od danas, sigurno će apsolutnom većinom ponovo da kaže – bira politiku Aleksandra Vučića i SNS. Hvala lepo.
Zahvaljujem. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja zajedničkog načelnog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika? Reč ima narodni poslanik Aleksandar Šešelj.
Dame i gospodo narodni poslanici, postoji jedna anomalija u Srbiji prisutna već 19 godina, o kojoj apsolutno niko ne vodi računa u ovom tzv. procesu harmonizacije, a to je usvajanje evropskih zakona, koja se svodi na puko prepisivanje sa engleskog jezika, bez uvažavanja i uzimanja u obzir specifičnosti Srbije i srpskog društva. Dakle, zakoni koje mi usvajamo, kojim se posle hvalimo izvesnim napretkom, oni su predviđeni za neke druge zemlje, a samo prepisivanje tih zakona i uvođenje u naš pravni sistem prvo što nas neće približiti nigde bliže EU, a drugo, nećemo poboljšati situaciju u ni jednoj od oblasti kojima se ti zakoni bave. Podsetiću vas, bivši ministar finansija u vreme potpisivanja famoznog Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju, koji je jedan od izvora svih naših problema što se tiče uvoza rekao je kako će to penkalo da uđe u istoriju, kojim je on potpisao Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju, jer je time Srbija ušla u EU. Jedan drugi ministar koji je posle toga bio savetnik premijera Vučića, Mlađan Dinkić, inače poznat po najvećoj pljački u istoriji, možda i u istoriji Srbije, ali svakako u poslednjih tridesetak godina, rekao je da oni jedva čekaju 2012. godinu da rampu na Horgošu, zajedno sa građanima Srbije, podignu i da onda Srbi konačno uđu u EU. Pre toga neki su obećavali 2007. godinu, itd. Godina 2013, Aleksandar Vučić kaže – posle dobijanja datuma za početak pregovora 2021. godina, pa onda posle toga 2025. godina. Pa smo onda videli ni u prošlom mandatu Evropske komisije, a ni u ovom sada ne samo što nije ni jedan od prioriteta proširenje, nego proširenje uopšte ne postoji. Evropska unija je prijemom Hrvatske 2013. godine 1. juna stavila moratorijum na proširenje i neće više biti novih članica. Sada mogu da se izmisle raznorazni modeli saradnje između ostalih evropskih država koje nisu u EU, ali članstvo EU je samo šarena laža koja služi kao jedan vid političkog pritiska na određene zemlje, nečega što se danas zove zapadni Balkan, šta god to bilo, da bezpogovorno ispunjavaju sve uslove koji dolaze iz Brisela, pa tako pogotovo što se tiče ekonomije. E sad, da mi imamo jednu ozbiljnu Vladu koja bi uvidela da proces harmonizacije ne može da bude sa bilo kakvim učešćem Srbije, jer se ti zakoni prihvataju zdravo za gotovo, pa umesto da sami sebe lažemo ovde da Srbija ima veći rast od Nemačke i da je na pragu zlatno doba i da su plate i penzije nikada veće i sve ostalo, mi bismo trebali da napravimo jednu komparativnu studiju i da poredimo iskustva određenih evropskih država koje su danas članice EU, zemalja istočne Evrope, bivšeg socijalističkog bloka, da vidimo kako su oni prošli kao članovi EU, šta su sve morali da urade i kakvo je danas stanje u tim državama nakon negde više od decenije članstva. Tako bismo mogli da uradimo nekoliko stvari. Pre svega, ono što je zajedničko za sve zemlje jeste ogromno iseljavanje i negativan prirodni priraštaj. Sada, umesto da gađamo rast Nemačke, mi bismo trebali da vidimo šta rade Rumunija, Bugarska, Hrvatska, kako su one prošle kao članovi EU, a tu ćemo videti da za manje od 10 godina sve tri države su izgubile minimum 10% populacije. U Hrvatskoj će na sledećem popisu biti prvi put ispod četiri miliona stanovnika. Više od 400 hiljada je razlika u odnosu na stanovništvo Hrvatske pre 10 godina, u Rumuniji dva miliona manje nego što je to bio slučaj 2011. godine, u Bugarskoj 700 hiljada manje. To su činjenice. Ono što je isto tako jedan mit u Srbiji jeste da proces pridruživanja Srbije u EU garantuje nama neka sredstva iz evropskih fondova, pa mi to možemo da ulažemo, da koristimo bespovratno itd. Zaista bih voleo da vidim po kom kriterijumu se primaju u tu Kancelariju za saradnju sa EU i Ministarstvo za evropske integracije. Da li je moguće da neko postoji u Vladi Republike Srbije ko misli da može da se negde dobije besplatan novac, da negde može da se dobije besplatan ručak i da će neko nama da pokloni ovde pare? Ako dobijemo neki novac, to prvo nisu ni blizu te cifre, a to vidimo iz iskustva Bugarske i Rumunije, koje nam se obećavaju, već se dobijaju na kašičicu i dalje su vezana za neka politička uslovljavanja, kao što su npr. određene stvari u našem društvu koje nemaju apsolutno veze sa ekonomijom ili ograničavanje suvereniteta i trgovanje, pravljenja trulih kompromisa sa našim teritorijalnim integritetom. To su činjenice. Dakle, ono što će da se ostvari ovde jeste diktatura institucija tzv. vašingtonskog konsenzusa. To je veoma prisutno u Srbiji već 20 godina. Za sve se pita MMF, i za budžet i za cenu struje i za visinu plate i za visinu penzije. Za sve u Srbiji se pita MMF i to nije ništa novo i to je realnost i ne postoji, kao što ne postoji ni u jednoj drugoj zemlji istočne Evrope samostalnost u odlučivanju. Takav je nažalost slučaj i sa Srbijom. Bugarska je pre ulaska u EU imala spoljno-trgovinski suficit u saradnji sa Rusijom, a nakon što je dobila politički pritisak da treba da se orijentiše na Nemačku, da više ne sme da sarađuje sa Rusijom, iako je to u bugarskom nacionalnom interesu, Bugarska danas ima spoljno-trgovinski deficit. Rast nezaposlenosti u svakoj od ovih zemalja, i zemalja članica i zemalja koje imaju status kandidata ili pretenduju na to da budu članovi EU, svuda za minimum duplo, a negde imamo i slučajeve kao što je npr. slučaj u BiH, gde je nezaposlenost viša od 40%. Paradoks, jedan ogroman, da je EU baš najprisutnija u BiH. Trenutno glavni čovek, glavna politička ličnost u BiH je visoko predstavnik koji dolazi iz Evropskog parlamenta. Trećinu sudija Vrhovnog suda BiH čine sudije koje imenuje Evropski sud za ljudska prava. Ništa ne može da se uradi u BiH, da se formira Vlada, da se donese bilo koja odluka, dok se pre toga ne aminuje iz Brisela. Dakle, najprisutnija je EU, a da apsurd bude veći, u BiH se najgore živi. Moj kolega Milorad Mirčić je primetio dobro - ukoliko smo mi najbolji, zamislite kako se živi u ostalim zemljama. Od nas se traži da napravimo kompromise sa našim teritorijalnim integritetom da bi dobili veća sredstva, veće investicije, a govori nam se i preti da ukoliko mi ne budemo rešili pitanje Kosova jednom za sva vremena, da će nas biti mnogo manje u budućnosti, da ćemo biti siromašniji, da ćemo biti nesposobni i nemoćni da se uhvatimo u koštac sa drugim problemima itd. Kada bismo samo pogledali šta se desilo sa Rumunijom i Bugarskom, videli bi da je to u stvari jedna laž. Po Srbiji, u Banatu, u Vojvodini, čak i u Beogradu mogu da se nađu radnici i fizikalci iz Bugarske i Rumunije koji dolaze da rade trbuhom za kruhom u Srbiju. Zašto? Zato što u Bugarskoj cene nemačke, a plate bugarske. Takva je slična situacija u Srbiji. Iste su cene kao u Nemačkoj, ali su plate deset puta manje. Zato i služe te zemlje da budu bašibozuk, da budu jeftina radna snaga, da ovde budu radnici kao što su radnici, na primer, u Šrilanki, u Bangladešu, u Indoneziji, dakle, na pukoj evropskoj periferiji. To je ono što se nama obećava i to je ono što je realnost. Javni dug u svakoj od tih zemalja, a to govorim pre svega Hrvatska, Bugarska, Rumunija, zemlje Baltika, Poljska, Češka, Slovačka i Mađarska je porastao za najmanje tri puta u odnosu na period pre članstva ili pre otpočinjanja pregovora o članstvu. To su komparativna iskustva, takva je situacija sa Srbijom. Ono što je, da paradoks bude veći, od kad je Srbija potpisala SSP i kao još državna zajednica Srbija i Crna Gora dobila studiju o izvodljivosti, tu se predviđalo za jednu konfederalnu zajednicu Srbiju i Crnu Goru, jedna studija o izvodljivosti da Srbija, naravno, jednog dana treba da postane član EU zajedno sa AP Kosovom i Metohijom. Onda smo posle toga videli da EU ima posebnu studiju izvodljivosti za Kosovo i samim tim EU priznaje nezavisnost Kosova. U Briselskom sporazumu u poslednjem stavu se kaže: „Srbija i republika Kosovo se obavezuju da jedni druge neće blokirati na putu učlanjenja u međunarodne organizacije“. To je realnost. Dakle, kompromis sa našim teritorijalnim integritetom. Ono što treba da nas sada pouči, što treba da nas probudi, da nas otrezni, jeste nedavno ono što se desilo sa Severnom Makedonijom i Albanijom. Pazite, Severna Makedonija i Grčka su potpisale tzv. Sporazum iz Prespe, kojim je Makedoniji, bivšoj jugoslovenskoj republici, promenjeno ime u Severna Makedonija, obećalo im se iz Brisela da će biti otvoreni pregovori, da će se početi sa evropskim integracijama, a onda smo videli blokadu i videli smo da su ih iz EU otvoreno slagali i da od evropske perspektive za ovaj region koji se zove Zapadni Balkan, šta god to značilo, nema ništa. Mi treba u skladu sa tim da imamo svojevrsni plan B. Šta ako se tako nešto desi sa Srbijom? Šta ćemo mi? Da verujemo nekom na reč? Evo, prevarili su prve naše susede, što ne bi prevarili i nas. Ono što je jedina mogućnost za sve zemlje bivšeg socijalističkog bloka, zemlje istočne Evrope u kojima je bio real-socijalizam jeste mogućnost samoučlanjenja u NATO bez perspektive učlanjenja u EU u današnjem momentu, a svaka od podkomunističkih zemalja u Evropi, pre nego što je postala član EU, morala je prvo da postane član NATO-a. I ono što donosi članstvo u EU, naravno, jeste ogromna zavisnost od birokratskog centra iz Brisela, dakle, ekonomija treba potpuno da bude zavisna od kredita i davanja koja dolaze od strane evropske administracije, od zemalja članica koje su siromašnije, od nekih najvećih zemalja u Evropi i najbogatijih prave narkomane svojevrsne, koji su posle toga zavisni od davanja koja dolaze iz Brisela, bez ikakve samostalnosti o odlučivanju. Takva će biti i situacija sa Srbijom. Isto tako. Od Srbije se traži da prizna nezavisnost Kosova kroz potpisivanje pravno obavezujućeg sporazuma. Pogledajte politiku dvostrukih aršina. Kipar je postao član EU sedamdesetih godina. Tamo postoji jedna slična situacija kao što postoji i ovde, dakle, postoji Republika Severni Kipar koja nije pod faktičkom kontrolom vlade u Nikoziji, ali EU je priznala stanje na terenu i Kipar je kao celina postao član EU, nije se tu nikom tražilo da priznaju jedni druge, da potvrde državnost jedni drugima i sve ostalo, a danas od Srbije se traži da stavi poslednji pečat na kosovsku državnost, prizna nezavisnost Kosova, omogući Kosovu članstvo u UN i posle toga, u perspektivi, kroz nekih 50 ili 100 godina da se opet razgovora o članstvu Srbije. To je, nažalost, današnja naša realnost. Ono o čemu se isto tako ne razgovara što se tiče odnosa Srbije i EU jeste da ukoliko bi mi nekim čudom rešili taj problem statusa Kosova, ukoliko bi zatvorili sva poglavlja, morali bi da rešimo na bilateralnoj osnovi sve sa svim zemljama članicama i zemljama kandidatima. Dakle, ne samo sa zemljama koje su članice, nego i onima koji pretenduju da budu članovi. Setite se iskustva, kada je nažalost bivši predsednik Srbije, Boris Tadić odustao od tih pregovora sa Hrvatskom i nije blokirao članstvo Hrvatske u EU. Zamislite šta će doći Srbiji od strane Hrvatske? To možemo da vidimo već sada, to je obavezna kvota za hrvatske poslanike u Narodnoj skupštini Srbije, to je uvođenje hrvatskog jezika kao službenog jezika, to je više od deset hiljada hektara teritorije kod Apatina i to je prihvatanje hrvatske verzije istine o tzv. „Domovinskom ratu“ kojim se legalizuje velikosrpska agresija na Hrvatsku, gde ćemo mi onda morati da priznamo da smo mi krivi što smo napali Hrvatsku, mi smo krivi što 250 hiljada izbeglica ima u „Oluji“ i mi smo krivi, jer smo hteli da sprečimo renesansu fašizma u vreme Tuđmanove vlasti u Hrvatskoj. To je ono što će doći od strane Hrvatske. Holandija će od Srbije tražiti da zvanično, ne samo kroz skupštinsku deklaraciju, nego da učini sve po pitanju priznavanja da se u Srebrenici desio genocid i da je Srbija za taj genocid odgovorna. To nije ne krije. Ako su oni zbog mnogo manje stvari mogli da blokiraju pregovore sa Severnom Makedonijom, to je realnost koja može da se očekuje od Srbije. O tome niko ne vodi računa, a mi se pravimo kao da to ne postoji. Od Srbije će biti zatraženo, ne samo integracije u NATO, raspoređivanje NATO vojnika na teritoriji Srbije. Mi smo dosta učinili, nažalost, po tom pitanju, NATO vojnici danas imaju veća prava nego što je to bilo predviđeno trojnim paktom između Hitlera i Jugoslavije. Mi ćemo morati da utičemo na to da se Banja Luka, tj. Republika Srpska zvanično integriše u nešto što bi se zvalo unitarna Bosna i Hercegovina. To su ozbiljne najave koje dolaze od strane najviših zvaničnika EU, kao perspektiva problema i rešavanja na zapadnom Balkanu. Dakle, mi ćemo morati da budemo saučesnici u likvidiranju Republike Srpske, da priznamo da se desio genocid u Srebrenici, a naravno da razmenimo ambasadore sa tzv. Kosovom. Da li je takvo članstvo nama neophodno i da li je to potrebno, tako poniženje, imajući u vidu ova iskustva Severne Makedonije i Albanije? Mislim da nije. Ohrabrenje treba da bude u drugom pravcu, a to je da se što je više moguće produbi saradnja sa našim tradicionalnim saveznicima, iskrenim prijateljima sa kojima mi možemo da sarađujemo bez ikakvih političkih pritisaka i uslovljavanja, to je Ruska Federacija, tržište Evroazijske ekonomske zajednice, tržište zemalja Briksa koji je na našu sreću vrlo ekonomski moćniji deo sveta, bogatiji deo sveta i gde je budućnost svetske ekonomije, a ne da, kao što bi rekao predsednik Srbije, Aleksandar Vučić – prespavali smo pad Berlinskog zida, sad ćemo prespavati raspad EU, a mi ćemo se odreći naše državnosti, daćemo im sve, a ostaćemo iznevereni, slagaće nas i ostaćemo i bez države i bez naroda.
Reč ima narodni poslanik Borisav Kovačević. Izvolite.
Hvala, gospodine predsedavajući. Kraj je, ali sam hteo samo da podsetim kratko na neke stvari o kojima bar ja, iako sam pomno pratio, nisam čuo da smo govorili. Naime, kad se radi o Zakonu o informacionoj bezbednosti, kroz njega je sve ono što je trebalo zakonski urediti tretirano uglavnom ono što može biti zaštita i bezbednost komunikacionog sistema, kroz mere i sistem komunikacionih tehnologija. Međutim, čini mi se da nismo dovoljno naznačili u Predlogu ovoga zakona onu drugu stranu koja mora pripadati službama bezbednosno-obaveštajnog sistema. Jer, ovde u bezbednosti informacionog sistema mora postojati i ta strana mera obezbeđivanja, ne samo ova koja se tiče informacionih tehnologija. Zato mislim da bi, ja sam to pominjao i čudi me i dalje da nije, ja sam negde u julu ili avgustu mesecu, kad je Vlada ovde bila i kroz ona pitanja koja su postavljana poslednjeg četvrtka, obraćao sam se tim povodom i našoj premijerki i Vladi, po pitanju konačnog donošenja nove strategije nacionalne bezbednosti i od tad ništa nema dalje da se radi na tome. A zašto ovo sad pominjem? Zbog toga što mislim da ovo što sam prethodno rekao, što se odnosi na informacionu bezbednost koja je od suštinskog, strateškog značaja za bezbednost ove zemlje, što se ta oblast mora uvesti u strategiju nacionalne bezbednosti i u njoj govoriti upravo i o ovome o čemu sam govorio, kakva je uloga i kakvi su zadaci službi bezbednosti, odnosno sistema bezbednosno-obaveštajnog u okviru nacionalne bezbednosti. I mislim, ne znam šta se tu predviđa, ništa nije rečeno tokom ove naše rasprave na tu temu - šta će se raditi da bi se inkorporirale i službe bezbednosti u obezbeđivanje informacionog sistema ove zemlje, a sve ćemo više kao zemlja zavisiti od bezbednosti toga sistema. Zato mislim da bi na tome trebalo poraditi i to bez oklevanja. Hvala vam lepo.
Zahvaljujem. Pošto više nema prijavljenih za reč, zaključujem zajednički načelni pretres o predlozima zakona iz tač. 4. i 5. dnevnog reda. Prelazimo na šestu tačku dnevnog reda - PREDLOG ODLUKE O IZMENAMA ODLUKE O IZBORU ČLANOVA I ZAMENIKA ČLANOVA ODBORA NARODNE SKUPŠTINE. Pre otvaranja jedinstvenog pretresa, podsećam vas da, shodno člasnu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslovničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 192. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram jedinstveni pretres o Predlogu odluke o izmenama Odluke o izboru članova i zamenika članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije, koji je podnela poslanička grupa Srpska napredna stranka. Da li predstavnik predlagača, narodni poslanik Aleksandar Martinović, predsednik poslaničke grupe SNS, želi reč? (Ne) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Ne) Prelazimo na raspravu po redosledu narodnih poslanika prijavljenih za diskusiju. Reč ima narodni poslanik Muamer Zukorlić. (Ne želi) Reč ima narodni poslanik Miladin Ševarlić. Reč ima narodni poslanik Jahja Fehratović. Odustali su. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja jedinstvenog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika? (Ne) Na osnovu člana 98. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, zaključujem jedinstveni pretres o Predlogu odluke. Pošto smo obavili jedinstveni pretres, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu odluke. Ovim bismo završili sa današnjim radom. Nastavljamo sutra u 10.00 sati.