Hvala. Dame i gospodo narodni poslanici, u ime SRS, podneo sam amandman na član 8. Predloga zakona o odgovornosti proizvođača stvari sa nedostatkom kojim predlažem da se u stavu 1. tog člana briše alineja 4. O čemu se ovde radi? Član 8. predviđa situaciju, u kojoj se oslobađa odgovornosti proizvođač, a alineja 4. kaže da će biti oslobođen odgovornosti ako je ''nedostatak nastao usled usaglašavanja svojstva proizvoda sa propisanim normama''. Po meni, ovo je besmislena formulacija u ovom predlogu zakona, jer ako nije odgovornost na proizvođaču, onda je odgovoran onaj koji je takve norme propisao, to je valjda država, u najvećem broju slučajeva, onda ona mora da nadoknadi štetu koja je nastala. Tako, mislim, da ovoj odredbi nije mesto u ovom članu, u ovom zakonu. Ovo ne može na takav način da opravda čak ni proizvođače. Valjda je motiv za predlaganje i usvajanje ovog zakona zaštita potrošača, građana, a ne proizvođača ili države koja je donela propise u ovom konkretnom slučaju, koji su prouzrokovali štetu. Dakle, postavlja se pitanje ko će biti odgovoran, jer neko mora da bude odgovoran i da tu štetu nadoknadi. Praktično, uvek će pod ovim alinejama, konkretno ovde je alineja 4, neodgovoran proizvođač moći da podvede svoj slučaj i da izbegne neku odgovornost. Mislim da, ako bude usvojen, ovaj predlog zakona može da ostane samo mrtvo slovo na papiru, kao i mnogi drugi, koje smo usvojili u ovom sazivu. Valjda je cilj u ovo vreme, kada mnogi, zbog očekivanja brze i lake zarade, rade nekvalitetno, ne ispunjavaju standarde u proizvodnji, znači, cilj je da se to što više suzbije. Predlažem da se u danu za glasanje prihvati ovaj amandman. Hvala.
Da li još neko želi reč? Izvolite, samo kažite svoje ime. Reč ima narodni poslanik Sulejman Spaho.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj amandman treba prihvatiti zato što poboljšava ovaj zakon. Javio sam se zbog nečeg drugog. Pošto je predsednik Skupštine izašao, a nije se obratio nacionalnoj manjini muslimanske veroispovesti zbog njihovog praznika – ''Bajrama'', evo, obraćam se javno svim građanima Srbije koji pripadaju muslimanskoj veroispovesti, a pripadam i ja, SRS i ja lično čestitamo ''Bajram'', veliki muslimanski praznik, da ga provedu u miru, toleranciji, posebno u slozi i veselju. Hvala.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 8. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite.
Dame i gospodo, evo još jedan čisto pravnički amandman. U dobroj nameri da se zakon popravi, više liči na pravno-tehničku redakciju, ali i pored toga ministar ga nije prihvatio, ne znam zbog čega. Reći ću vam da se amandman odnosi na član 8. Predviđeno je da se u stavu 1. briše alineja 5. Član 8. kaže: "Proizvođač neće biti odgovoran ako dokaže da:'' ..., zatim alineja 5. kaže – "nivo naučnog i tehničkog znanja u vreme kada je proizvod stavljen u promet nije omogućavao otkrivanje nedostatka". Prvo, nije logična ovakva formulacija, jer ako je neko stavio proizvod u promet, onda je valjda morao da bude odgovoran i da ima odgovarajuću struku koja omogućava da bude nivo naučnog i tehničkog znanja takav da je on mogao da proizvede, odnosno stavi u promet robu bez nedostatka. Pored toga, u članu 7. ovog istog zakona predviđeno je da proizvođač odgovara za štetu nastalu od proizvoda sa nedostatkom, bez obzira na to da li je znao za nedostatak. Dakle, očigledna je kolizija člana 7. i alineje 5. stava 1. člana 8. Mislim da nema nikakvog razloga, očekivala sam i na Odboru za pravosuđe i upravu da će ministar prihvatiti ovaj amandman, ne znam zašto nije, ali preporučujem da to narodni poslanici u danu za glasanje učine. Zaista je smislen, logičan i poboljšava tekst zakona.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 12. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, u članu 12. se krije velika potencijalna opasnost koju amandmanom koji sam podnela, u ime poslaničke grupe SRS, želim da sprečim. Naime, predlagač se poziva na određene ratifikovane međunarodne sporazume, odnosno ugovore i član 12. – koji tražim da se briše, kaže: "Odredbe ovog zakona ne primenjuju se na odgovornosti za štetu prouzrokovanu nuklearnim udesima i obuhvaćenu ratifikovanim međunarodnim ugovorima". Mislimo da to nije dobro zato što određeni ugovori, koji su, sećam se, pre deset godina bili u povoju ili su napisani predugovori kao sa preduzećem "Alba" ili nekim sličnim, izazvali veliku bojazan kod građana i strah od opasnosti da će da se vrši recikliranje određene vrste otpada, ne daj bože reciklaža nuklearnog otpada i da tako nešto može da se desi u pojedinim područjima naše zemlje, kao i sve ono o čemu su ranije govorili narodni poslanici iz borskog i zaječarskog okruga, pre svega gospodin Penezić iz Priboja, sa primerima koji su se tamo dešavali i uznemiravali javnost, pa i slučaj opštine Topola, naročito selo Lipovac gde su meštani uspeli da se odbrane od namere navodnih konzorcijuma i stranih partnera da tamo otpočnu proizvodnju koja bi ugrozila život ne samo meštana tog sela, već i okoline. Postoje takvi mnogobrojni primeri, za koje možda šira javnost ne zna, koji su me naveli na to da u ime naše poslaničke grupe podnesem amandman, jer ono što je ratifikovano u sporazumu uglavnom spada u nadležnost Skupštine državne zajednice, a što se tiče ovog zakona i ove materije, mislimo da ne treba da se ove stvari izopštavaju, odnosno da treba da budu podložne zakonu i odgovornosti proizvođača za stvari sa nedostatkom, što se podvodi pod član 12. Mislim da bi gospodin trebalo pozitivno da se izjasni o ovome, jer je Vlada dala negativan odgovor. Apsolutno tonema nikakve veze sa već ranije ili buduće ratifikovanim sporazumima, ovo je preventive radi i da bi se jasno znalo da oni podležu istoj odgovornosti. Zato pozivam poslanike da u danu za glasanje razmisle ozbiljno i da prihvate ovaj amandman na član 12.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Milorad Buha.
Dame i gospodo narodni poslanici, što se tiče Predloga zakona o odgovornosti proizvođača stvari sa nedostatkom, mišljenja sam da je trebalo sagledati ukupno pravni sistem Republike Srbije i bivše pravne sisteme koji su sada uklopljeni u pravni sistem Republike Srbije, vodeći računa o zakonskim propisima koji su važeći. Iz svega toga kada se uzme u obzir da nekoliko zakonskih propisa reguliše ovu materiju, koja je približna i slična ili identična sa ovim predlogom zakona, mišljenja sam da nije bilo neophodno donositi ovako prazan zakon. Zašto je on prazan, sada ću vam probati obrazložiti. Naime, Zakonom o obligacionim odnosima daleko je celishodnije, svrsishodnije, celovitije sagledana ova problematika i to u članovima od 154. do 209. Znači, ukupno 55 članova koji se odnose na materiju štete i odgovornosti počinioca za učinjenu štetu. Pored toga, imamo republički Zakon o uslovima za obavljanje prometa robe, vršenja usluga u prometu robe i inspekcijskom nadzoru koji, takođe, u svom članu 37. reguliše ovu materiju daleko šire, obuhvatnije i sa sankcijama koje proizilaze za stavljanje u promet proizvoda sa nedostatkom. Član 7. kaže: "Preduzeće i preduzetnici koji prodaju robu sa nedostatkom, dužni su da tu robu izdvoje, da vidno istaknu oznaku koja upozorava na prodaju robe sa nedostatkom, da svaki primerak te robe obeleže i da snize njenu cenu". Pored toga, imamo jedan savezni, odnosno republički zakon, a to je Zakon o trgovini i Zakon o zaštiti potrošača. Posebno je bitan ovaj zakon o zaštiti potrošača, koji daleko obuhvatnije razmatra ovu materiju. U samom Predlogu zakona osvrnuo bih se na član 4. koji kaže:"Nedostatak postoji ako proizvod ne obezbeđuje sigurnost koja se s pravom očekuje s obzirom na sve okolnosti, uključujući i reklamu, svrhu kojoj je namenjen i vreme kada je stavljen u promet". To je dosta nepotpuno. Mislim da u pravnom sistemu Republike Srbije imamo sličnu materiju koja je definisana Zakonom o zaštiti potrošača, koja kaže šta je nedostatak u proizvodu i vezano za proizvod. Kaže – nedostatak je odsustvo neophodnih tehničkih, tehnoloških, hemijskih, fizičkih i drugih svojstava koji su uobičajeni za tu vrstu proizvoda. Znači, daleko šire i preciznije određuje šta je to nedostatak proizvoda. Što se tiče člana 5. kod štete – šteta je definisana Zakonom o obligacionim odnosima, koji je sistemski zakon i mislim da bi se morala pre prihvatiti odredba člana 155. Zakona o obligacionim odnosima, koji štetu definiše umanjenjem nečije imovine i sprečavanje njenog povećanja i izmakla korist u slučaju da je došlo do nanošenja štete. Znači, imamo materijalnu i nematrijalnu štetu. U ovom zakonu nemamo nematerijalne štete i mislim da je to nedostatak i problem u zakonu. Što se tiče člana 8. – kod isključivanja odgovornosti proizvođača za učinjenu štetu, imamo jako nedefinisane postavke koje se odnose na određene alineje ovde definisane, pa se kaže da, nedostatak verovatno nije postojao u vreme kada je stavljen proizvod u promet i da se kasnije pojavio. Nejasna je formulacija ovog stava i ove alineje. Dalje se kaže "on nije proizveo proizvod namenjen za prodaju i da proizvod nije proizveden u okviru njegove redovne delatnosti" – nebitno je da li je proizveden u redovnoj ili sporednoj delatnosti, jer zakonodavac ovde ne poznaje sporednu i glavnu delatnost. Ako je proizvod izašao na tržište, on je izašao, bez obzira da li je u glavnoj ili sporednoj delatnosti. Mislim da je sam zakon ovako kako je koncipiran neprihvatljiv. Moraćete prihvatiti stav i tumačenje SRS da je ovako kako je napisan i sročen, neprihvatljiv i predlažem da se povuče iz skupštinske procedure. Hvala.
Hvala gospodine Buha. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača Zoran Stojković, ministar pravde, želi završnu reč? (Da.) Izvolite, gospodine ministre.
Reći ću samo nekoliko stvari. Ovde jeste stavljeno par stručnih primedbi koje čovek može da prihvati ili ne. Moram da kažem jednu stvar – kao da smo nešto zaboravili. Sve evropske zemlje imaju obligaciju, sve evropske zemlje imaju zaštitu svojih građana, ali Evropska unija je donela za sve njih direktivu da bi pojačala odgovornost proizvođača u odnosu na njihove građane i njihovu zaštitu. Uzeću jedan primer, da bude jasno. Ovde bi mogla da traje dugovečna parnica i da se nikada ne završi, ako proizvod ne odgovara u svemu reklami. Ovde je pojednostavljen postupak. Dovoljno da nema jedan element koji si dao u reklami i dužan si da nadoknadiš štetu. Reč je o jednom proširenju odgovornosti proizvođača, sa samo određenim izuzecima koji su ovde i pomenuti. Ne moramo mi da čekamo 10-15 godina da li ćemo ući u Evropsku uniju i kada ćemo ući, a da naši građani nemaju tu povećanu zaštitu koju imaju građani Evropske unije. Ništa nas ne košta. Dve primedbe koje su stavljene vezano za ovu moju materiju, bile su vezane za ovo pitanje i pitanje ugovora o poklonu, jer mi imamo indirektno regulisano, ali nemamo institut poklona regulisan, tako dana tome radi ista radna grupa sa profesorem Perovićem. Što se tiče ove druge dve primedbe, moram da kažem jednu stvar. Ako je proizvod proizveden i valjan, ali vi znate da se određeni standardi menjaju, naša država ih prihvata i donosi. Ako proizvođač usaglasi svoj proizvod sa standardom, zašto bi on odgovarao? Neka odgovara država. Mi se tu potpuno slažemo. Na ovaj način je čak pojednostavljen postupak, jer ovako bi on dokazivao da je njegov proizvod bio u redu, da ga je usaglasio sa standardima i stranka gubi spor. Zašto? Neka plati država ako je svojom standardizacijom poremetila nešto, a stranka trpi, odnosno građani. Isti slučaj je vezan i za pitanje nivoa naučnog dostignuća. Mislim da mi možemo u određenim stvarima da se složimo, ali činjenica je da nauka ide uvek napred. Šta se ovim traži? Da neće odgovarati ako je proizvod zadovoljio sve uslove, odnosno ono što se znalo na naučnom nivou u momentu kada je proizvod proizveden. Ako se nešto promenilo, pa se otkrilo nešto novo, zašto bi on odgovarao za to što se nije znalo? Uzeću jedan primer. Danas imamo veliki strah od ptičijeg gripa. Nema vakcine. Imamo vakcine koje su polovične. Zašto bi on sada odgovarao ako se sutradan pronađe? Govorim šta je čak i Evropska unija isključila iz odgovornosti. Nauka ide, pronaći će se nešto i sigurno je da onda taj proizvod nema sve uslove koji se traže po ovom novom otkriću, ali ne treba da se odgovara za to što nauka u tom trenutku nije otišla dalje. Vezano za pitanje štete od nuklearnih akcidenata, mislim da je to raščišćeno. Mi smo potpisali konvenciju, ratifikovali i to je sastavni deo našeg pravnog poretka. Tu je jasno predviđeno kada se odgovara. Tu konvenciju su potpisale i ostale države. Zato i nije ušla u ovaj zakon, gledajući onu obavezujuću direktivu Evropske unije. Da smo uneli to u ovaj zakon, mi bi duplirali ono što je već predviđeno konvencijom koju smo mi ratifikovali i postala sastavni deo našeg zakonodavstva. Hvala vam.
Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i celini. Prelazimo na 5. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA ZAKONA KOJIMA SU ODREĐENE NOVČANE KAZNE ZA PRIVREDNE PRESTUPE I PREKRŠAJE Primili ste amandmane koje je na Predlog zakona podneo narodni poslanik Vojkan Tomić. Primili ste izveštaje Odbora za pravosuđe i upravu i Zakonodavnog odbora. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Podsećam vas da su Odbor za pravosuđe i upravu i predstavnik predlagača prihvatili amandmane narodnog poslanika Vojkana Tomića na: član 4, sa ispravkom; član 6, sa ispravkom; član 7, sa ispravkom; član 8, sa ispravkom; član 10, sa ispravkom; član 21, član 26, član 27, član 92. i član 93. a Zakonodavni odbor smatra da su navedeni amandmani, sa ispravkama, pravno mogući, pa konstatujem da su sastavni deo Predloga zakona postali amandmani narodnog poslanika Vojkana Tomića na: član 4, sa ispravkom; član 6, sa ispravkom; član 7, sa ispravkom; član 8, sa ispravkom; član 10, sa ispravkom; član 21, član 26, član 27, član 92. i član 93. Pošto drugih amandmana nije bilo, pre nego što zaključim pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača Zoran Stojković, ministar pravde, želi završnu reč? (Ne.) Zaključujem pretres Predloga zakona, u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u celini. Prelazimo na 6. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O SUDIJAMA Primili ste izveštaje Odbora za pravosuđe i upravu i Zakonodavnog odbora. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto na Predlog ovog zakona nisu podneti amandmani, pre nego što zaključim pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača Zoran Stojković, ministar pravde, želi završnu reč? (Ne.) Zaključujem pretres Predloga zakona, u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u celini. Prelazimo na 7. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O UREĐENjU SUDOVA Primili ste izveštaje Odbora za pravosuđe i upravu i Zakonodavnog odbora. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto na Predlog ovog zakona nisu podneti amandmani, pre nego što zaključim pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača Zoran Stojković, ministar pravde, želi završnu reč? (Da.) Izvolite.
Pošto se novim zakonom menja status organa za prekršaje iz organa u sudove, te je, u skladu sa tim, morao da bude izmenjen i Zakon o sudovima i sudijama, da bi i oni našli svoje mesto u tim sistemskim zakonima o sudovima.
Hvala. Zaključujem pretres Predloga zakona, u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u celini. Prelazimo na 8. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O PREKRŠAJIMA (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Nemanja Šarović, Milan Stevović, Vjerica Radeta, Lazar Čavić, Milovan Radovanović, Momir Marković, Božidar Koprivica, Sreto Perić, Zlatan Jovanović, Petar Jojić i Đorđe Mamula. Primili ste izveštaje Odbora za pravosuđe i upravu i Zakonodavnog odbora. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Predstavnik Vlade i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Nemanja Šarović.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničke grupe SRS, podneo sam amandman na član 2. Predloga zakona o prekršajima. Mene zaista čudi da ni ministar Stojković, ni Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman jer se radi o čisto stručnom amandmanu, radi se o pravnim stvarima. Pokušao sam da na ovaj način bolje definišem pojam prekršaja, jer se član 2. Zakona o prekršajima odnosi na određivanje pojma prekršaja i u Predlogu zakona kaže: "Prekršaj je protivpravna skrivljeno izvršena radnja koja je propisom nadležnog organa određena kao prekršaj". Po amandmanu koji je predložen, stav 1. član 2. se menja i glasi: "Prekršaj je krivicom izvršena protivpravna povreda javnog poretka, propisana zakonom ili drugim propisom kao prekršaj". Dakle, ova definicija koja je data u amandmanu je definitivno, čisto pravno gledano bolja, preciznija, sveobuhvatnija i ukoliko se zanemare stranačke razlike, ne vidim razlog zbog koga ovaj amandman nije prihvaćen i nadam se da će vladajuća većina ispraviti grešku što ovaj amandman nije prihvatila još u raspravi u načelu, odnosno u raspravi na Odboru. Nadam se da ćete u danu za glasanje svi glasati za ovaj amandman. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Milan Stevović. Predstavnik Vlade i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Predstavnik Vlade i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
Dame i gospodo, nemam nameru da polemišem sa predsedavajućim, naravno, ali ću kratko da se vratim na ovaj skoro završeni Predlog zakona o izmenama zakona kojim su određene novčane kazne za privredne prestupe i prekršaje. Jednostavno, bez obzira što su amandmani kolege Vojkana Tomića postali sastavni deo ovog zakona, jer su prihvaćeni na odborima, od strane predstavnika Vlade i mi odranije tvrdimo, imamo svoje mišljenje i stav da o takvim amandmanima ovde može da se raspravlja. Neću da polemišem, ali moram da skrenem pažnju, jer kada smo govorili o ovom setu od pet ili šest zakona, normalno, nijednom zakonu ne može dovoljno pažnje da se posveti zbog ograničenog vremena i zbog toga što se objedinjuje rasprava za nekoliko zakona i onda je, naravno, jedina prilika da i kolegama poslanicima i javnosti Srbije skrenemo pažnju na neke karakteristične i značajne stvari iz vladinih predloga baš kroz raspravu u pojedinostima. Zato mi je žao što je propuštena prilika da se raspravlja kako je kolega Vojkan Tomić, naravno, u dogovoru sa predstavnicima Vlade Republike Srbije, predložio da se neke kazne za privredne prestupe, recimo, povećavaju sa 50 hiljada na tri miliona dinara, sa 10 hiljada na 200 hiljada dinara, sa 1.000 dinara na 20.000 dinara, sa 80 hiljada na 800 hiljada, sa 60 na 600. A zašto sam imala potrebu ovo da kažem – iz dva razloga. Prvi razlog je, očigledno, a videćete sada i u zakonu o prekršajima i svi zakoni koji su na dnevnom redu, suština im je da se kaznene odredbe onako povećaju po nekoliko puta, da se država obezbedi, da puni budžet iz raznih kazni, naravno, ne mislimo mi da ne treba da se kažnjava za privredne prestupe, za prekršaje, ali jednostavno, mislimo da kazne moraju da budu umerenije i da prate ekonomsko stanje građana u Srbiji. Drugi razlog, zbog čega sam želela ovo da komentarišem, jesu tvrdnje zvaničnika iz Ministarstva finansija, iz Narodne banke, o nekim lažima o inflaciji kojima obasipaju građane Srbije kao da svi ne vide kolika je inflacija, jer svako može da izračuna po osnovnim namirnicama koje svakodnevno kupuje, kolika je inflacija. Ovo su dokazi, ako se neka kazna povećava, ako država predlaže da se poveća sa 50 hiljada na tri miliona dinara, onda je naravno svima jasno šta nam to država priprema do kraja ove godine i u narednoj godini. Što se tiče Predloga zakona o prekršajima, odnosno amandmana koji sam na član 5. podnela, u ime poslaničke grupe SRS, reći ću vrlo kratko kada je u pitanju zakon o prekršajima. Predlog ovakav kakav je dat – suštinska promena je u tome što se organi za prekršaje transformišu u sudove za prekršaje i u tom delu mi srpski radikali nemamo ništa protiv. Naprotiv, mi u našem stranačkom programu kada je u pitanju pravosuđe, imamo jasno definisano na koji način mi vidimo pravosuđe u Srbiji; mi smo samo za postojanje osnovnih sudova, dakle, drugostepenih sudova, a u izuzetnim slučajevima, treći stepen, odnosno Vrhovni sud. Dakle, mi i ne vidimo organe za prekršaje na način kako su do sada bili koncipirani. Bilo je kroz istoriju tih organa, odnosno šetali su od sudova do organa, ali je uvek bilo nešto interesantno da su sudija za prekršaje, u krugovima ostalih sudija, bili kao sudije nižeg reda. Mi mislimo da to nije u redu i ne treba to tako da se tretira. To je naročito bilo prisutno u ovom periodu kada su sudije za prekršaje radile u organima za prekršaje. Plate tih sudija su znatno manje nego plate redovnih sudija. Uslovi za rad, evo, u svakom gradu, pogledajte u kakvim uslovima rade sudije za prekršaje. To je zaista, uglavnom u nekim barakama, u nekim pomoćnim objektima. U Zemunu jedva znate da dođete, da nađete, kroz neka dvorišta morate da prođete i da dođete do nekog objekta sa dve sobe u kojima radi pet sudija za prekršaje. Takođe, materijalni položaj tih sudija u smislu rešavanja stambenih pitanja nikada nije bio prioritet državi, nije se ni znalo ni koje bi ministarstvo trebalo da vodi računa o njima, jer ranije je to bilo Ministarstvo pravosuđa, pa se onda to Ministarstvo podelilo na Ministarstvo pravde i na Ministarstvo lokalne samouprave, tako da je veliki broj tih sudija, a mnogo je sudija za prekršaje u Srbiji, nekako bio prepušten sam sebi. Znam, često, kada je neko od tih kolega konkurisao da pređe da radi, odnosno da pređe na funkciju sudije u nekom redovnom sudu, pa se i na Odboru za pravosuđe znalo sa nekim podozrenjem, nešto, kao – ovaj dolazi iz prekršaja. Naravno, ispunjava uslove, ima završen pravni fakultet, ima položen pravosudni ispit. To što je država tako namestala da su sudije za prekršaje sudije drugog reda, onda to zaista država mora i da ispravi. Zato mi srpski radikali podržavamo tu ideju da se organi za prekršaje transformišu u sudove, jer zaista tako i treba da bude, jer je bilo čak nezakonito i neustavno ono što se dešavalo u nekom ranijem periodu da organi za prekršaje izriču kazne zatvora, jer kaznu zatvora može da izrekne samo sud. Dakle, sve je to bilo onako neuređeno, ali ni ovim zakonom to nije uređeno. Jeste dobra ideja, ali nije uređeno ni celovito, ni potpuno, ni precizno i opet ćete, videćete, imati problema kod primene ovog zakona. Ne mogu da propustim priliku da spomenem onaj period iz 2001. godine kada su sudije za prekršaje bile pod posebnom torturom Vladana Batića i tadašnje Vlade Zorana Đinđića. To je bilo ono vreme, sećate se svi, pretpostavljam, kada je Vladan Batić u Ministarstvo pravde zvao sudije za prekršaje, pojedinačno, svakoga i svako je kod njega u kabinetu ostajao 20 sekundi, bilo je pitanje da li se primenjivao Vučićev zakon. Na odgovor – jesam, a drugo pitanje je bilo da li hoćeš da se učlaniš u DHSS, ko je odgovorio sa ''ne'', dobio je otkaz, a ko je odgovorio sa da, ostao je da radi u organima za prekršaje. Greh je i ove vlade, najpre one vlade posle Đinđićeve i Zorana Živkovića, pa onda i Vlade Vojislava Koštunice, zašto se sve te sudije za prekršaje, koje su bile pod takvom torturom Vladana Batića, nisu u međuvremenu vratili na posao, jer jedini greh tih sudija bio je što su primenjivali Zakon o informisanju. Oni su ga zvali ''Vučićev'' zakon i mi se ponosimo što se taj zakon tako zove, jer je to definitivno mnogo bolji zakon od ovoga koji je sada na snazi. Naravno, dozvoljavamo da je moglo nešto u tom zakonu i da se menja, ali ne govorim sada o Zakonu o informisanju, govorim o zakonu o prekršajima, govorim o sudijama koji su, mnogi od njih, vodili spor, došli do odluke Vrhovnog suda, a na osnovu odluke Vrhovnog suda vraćeni na posao, ali ni do dana današnjeg nisu postali sudije za prekršaje. Starešine su ih primile, vratili su ih na posao zato što su imali odluku Vrhovnog suda, pa šta će, moraju da poštuju odluku, ali opet da se ne bi zamerili kolegama iz Vlade, onda su smislili neko rešenje – da ti ljudi ne budu sudije, nego da rade tamo neke saradničke poslove u organu za prekršaje. U načelnoj raspravi sam ministru Stojkoviću rekla, i ne samo ovaj put, nego više puta kada god je nešto iz pravosudne oblasti na dnevnom redu, podsetim ga na obavezu da bi te sudije trebalo da vrate na posao. Naravno, to je do sada bilo u nadležnosti Vlade Republike Srbije i potpuno je ispravna adresa na koju se obraća. Sada postoji strah. Nakon ovih iskustava o kojima sam govorila i zbog toga sam to i spominjala, postoji jedan opravdani strah šta će se desiti sada sa svim sudijama za prekršaje. Neće biti automatizma da sve sudije za prekršaje, koji su sada u organu za prekršaje, postanu sudije u sudovima, u redovnim sudovima. Biće raspisivan konkurs, biće izbor preko Visokog saveta pravosuđa, preko Odbora i na kraju preko ovog parlamenta. Sada se plašim i mi se plašimo da će neko da zloupotrebi tu mogućnost da sumnjamo i u Visoki savet pravosuđa. Juče smo ceo dan govorili o tome šta mi mislimo o radu Visokog saveta pravosuđa i sada pitam vas: ako od stotinu sudija za prekršaje svih stotinu normalno konkuriše da se vrati da rade kao sudije, kao redovne sudije, i nama Visoki savet ovde od njih stotinu predloži 40 – kako mi da obezbedimo da i tih 60 i dalje budu sudije, jer nema nikakvog razloga, nema ništa u njihovoj radnoj biografiji što bi bila smetnja da oni i dalje budu sudije? Dakle, ovo će svakako biti problem u periodu prilagođavanja ovog zakona, odnosno ovim rokovima koji su u zakonu ostavljeni do njegove konačne primene. To će biti problem i Vlade Srbije i Visokog saveta, naravno, ako ove naše slutnje budu istinite, onda će biti problem i u ovom parlamentu, ali, evo, ostaje da se nadamo da će ipak i Visoki savet pravosuđa voditi računa o tome da ne zloupotrebljava to što uopšte postoji u pravnom sistemu, iako ga u Ustavu Srbije nema. Na kraju, par reči o amandmanu na član 5. koji sam, u ime poslaničke grupe SRS, podnela. Nadnaslov – vrsta i svrha prekršajnih sankcija i član 5. kaže – ''Prekršajne sankcije su: kazne, opomena, zaštitne mere i vaspitne mere''. Amandmanom se intervenisalo da se ovde doda – rad u javnom interesu ili kazneni poeni sa poništavanjem vozačke dozvole. U drugom stavu: ''Svrha propisivanja, izricanja i primene prekršajnih sankcija je da građani poštuju'', ovde stoji, ''pravni sistem i da niko ubuduće ne učini prekršaj'', a mi smo rekli da bi trebalo da – građani poštuju javni poredak i pravni sistem. Dakle, mislim da je amandman, više bih rekla, pravno-tehničke prirode i opet jedan izuzetno stručan amandman, zato što predviđa preciziranje, mislimo da treba precizno naznačiti vrste prekršajnih sankcija u koje spadaju i ''rad u javnom interesu i kazneni poeni sa poništavanjem vozačke dozvole''. Svakako je dobro da se posebno naznači i da se da značaj javnom poretku u ovom zakonu. Ne znam zašto, kada smo na Odboru za pravosuđe i upravu govorili o ovim amandmanima, ministar je samo rekao – ne, ne prihvatam, nismo čuli neko obrazloženje, a nemamo ni mišljenje Vlade. Meni je uvek nekako nezgodno da govorim o amandmanima ako nemam mišljenje Vlade, da bi bar preko tog papira mogla da polemišem sa Vladom Srbije. Dakle, znam da ministar na Odboru nije prihvatio ovaj amandman, ali, evo, preporučujem poslanicima da u danu za glasanje glasaju za ovaj amandman. Videćete, pročitajte amandman i ubacite ove reči koje smo dodali u ovaj član zakona, videćete da taj član 5. jedino ima tako smisla.
Na član 13. amandman je podneo narodni poslanik Lazar Čavić. Predstavnik Vlade i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Član 13. Predloga zakona odnosi se na nužnu odbranu. Mi smo podneli amandman, gospodin Lazar je to podneo u ime SRS, jer se ne slažemo sa ovom novom inovacijom pojma nužne odbrane. Predlagač smatra, traži da se pre svega promeni stav 2. i 3. ovog člana. Stav 2. glasi: "Nužna je ona odbrana koja je neophodno potrebna da učinilac od svog dobra ili od dobra drugoga odbije istovremeni protivpravni napad". Kao što ste videli ovde je pravo na samopomoć vezano za dobro. Širim tumačenjem kao dobro može da se smatra i život i čast i dostojanstvo i neke materijalne vrednosti, ali radi prakse i radi navike koja već postoji mi smatramo da su već postojeće definicije i nužne odbrane i krajnje nužde sasvim solidne i prihvatljive. Mi prvim delom našeg amandmana tražimo da se vrati ova definicija na onu postojeću, ali istovremeno tražimo da se u stavu 3. izvrši korekcija za slučaj prekoračenja nužne odbrane, kada napadnuto lice sa mnogo većom silom uzvrati, pa dođe do svojevrsne promene položaja između ta dva lica, onoga koje je napadnuto i onog koji vrši napad, pa se u krajnjem slučaju mnogo veća šteta manifestuje kod primarnog napadača. To je taj svojevrsni oblik prekoračenja nužne odbrane. Takođe tražimo da se u stavu 3. izvrši korekcija. Stav 3. ima dve rečenice – učinilac koji je prekoračio granice nužne odbrane, može se blaže kazniti. Druga rečenica – ako je to prekoračenje učinjeno pod naročito olakšavajućim okolnostima, učinilac neće odgovarati za prekršaj. Mi tražimo da tu ostane svako prekoračenje, da može da uzrokuje samo blaže kažnjavanje, jer je činjenica da svako prekoračenje po samoj definiciji prekoračenja nužne odbrane pojavljuje se neuporedivo veća sila radi otklanjanja napada od intenziteta samog napada. Na taj način je sasvim opravdano da napadnuto lice bude eventualno blaže kažnjeno za slučaj prekoračenja, a, ne, nikako da bude oslobođeno odgovornosti samom činjenicom što se stvara u stavu 3. prezumpcija da ne postoji prekršaj. Stvarno je čudno da ovo nije prihvaćeno, jer ovo što mi našim amandmanom zahtevamo kod ovog člana i kod sledećeg člana koji se odnosi na krajnju nuždu je samo preciziranje, nešto što su teorija i praksa odavno prihvatili. Postoje brojna rešenja, stavovi sudske prakse, te smatramo da to treba da se zadrži u novom zakonu, da nema potrebe da se menja i da se ide sa nekim novim definicijama koje mogu da stvore veliki problem u budućoj praksi. To je svrha ovog amandmana. Ovo malo poslanika pokušavam da ubedim da je tekst amandmana bolji od teksta predloženog člana i samom činjenicom ako se pojednostavi to je slučaj narušavanja javnog reda sa, recimo, upotrebom fizičke sile gde na ulici neko lice napadne i onda prirodno pravo svakog čoveka je da se brani, da zaštiti svoj fizički integritet. On je ovlašćen da upotrebi silu samo u onoj meri koliko je to potrebno i neophodno da se otkloni taj istovremeni protivpravni napad od drugog lica, pa da li se taj napad odnosi na lice ili na dobro, u krajnjem slučaju nije toliko odlučujuće za tekst ovog člana. Bitno je da se na ovaj način potencira pravo i neodgovornost lica ukoliko primereno upotrebi pravo korišćenja samopomoći. Smatramo da ovo treba da se prihvati i pozivamo poslanike, odnosno pozivam prisutne poslanike da obaveste poslanike svojih poslaničkih grupa koji ovde nisu prisutni da je ovaj amandman potkovan teorijom i praksom, da je daleko bolje rešenje u amandmanu od onoga što je predloženo u zakonu, da imaju u vidu da kada je Vlada, u liku svog ministra, odgovorila da ne prihvata ovaj amandman nije dala nikakvo obrazloženje, jer jednostavno nije moglo da se obrazloži. Čime bi moglo da se obrazloži osporavanje ovog našeg amandmana? Nema čime da se ospori. Znači, ovaj amandman možete slobodno da prihvatite, on ne zalazi u ona pitanja gde se principijelno ne slažemo, a tiče se organizacije budućeg organa koji treba da odlučuje o prekršajima. Ovaj amandman možete slobodno da prihvatite i budite spokojni da će na bazi dosadašnje prakse, ukoliko se ovaj amandman usvoji, u tom novom tekstu ovog člana doći do realizacije boljeg rešenja od ovog koje predlaže Vlada. Moram da vam skrenem pažnju, prema ovoj definiciji za nužnu odbranu koju je dala Vlada, (stav 2. i stav 3.) – neophodno je da se formira nova sudska praksa. Mi u ovom trenutku nemamo potrebe za formiranjem neke nove sudske prakse, jer postojeća definicija u zakonu sa nekom malom korekcijom koju amandmanom sprovodimo zadovoljava potrebe i intencije prekršajne odgovornosti.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 14. amandman je podneo narodni poslanik Milovan Radovanović. Predstavnik Vlade i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Milan Stevović.
Dame i gospodo narodni poslanici, želeo bih da kažem da je SRS podnela amandman na član 14. koji se odnosi na krajnju nuždu i gospodin Milovan Radovanović imao je zaista na umu jednu vrlo bitnu zakonsku odredbu. Naime, govori se o elementima krajnje nužde koja je inače u najboljem vidu i varijanti objašnjena i definisana Krivičnim zakonikom Republike Srbije. Sva teorija i sva praksa polazi od toga da krajnja nužda pre svega ima za cilj da učinilac otkloni od sebe ili od nekog drugog, a tek potom od nekog svog dobra ili od nekog tuđeg dobra određenu neskrivenu opasnost. Dakle, ono što je do sada u pravnoj teoriji bilo poznato to je, da se krajnja nužda odnosi prvo na fizičko lice, bilo da je u pitanju učinilac prekršaja ili eventualno učinilac krivičnog dela, a potom da je u pitanju neko drugo lice, a tek u sledećem značenju trebalo bi da se odbija od nekog svog dobra ili od tuđeg dobra. Poenta amandmana gospodina Radovanovića je u tome da, ukoliko se radi o prekršaju kojim se otklanja neskrivljena opasnost od sebe ili od drugog ne podleže određenoj prekršajnoj odgovornosti. To je sasvim argumentovano, normalno i životno logično. Ne možemo sada iskrivljivati nešto što je od pamtiveka bilo ovako definisano i ovako skrojeno. Dakle, ukoliko učinilac prekršaja od sebe otklanja neskrivljenu opasnost ili od drugog nema razloga da on podleže određenoj prekršanoj odgovornosti, naravno ako je to u nekim granicama, ako se ne radi o prekoračenju te krajnje nužde. Iz tih razloga smatramo da ovaj amandman, koji je podneo gospodin Radovanović, samo preciznije uređuje šta je to pojam krajnje nužde i ovakav pojam krajnje nužde u zakonu o prekršajima je potpuno spojiv sa onim što smo rekli prilikom definisanja krajnje nužde u Krivičnom zakoniku. Ništa se nije promenilo niti u Evropskom pravu, niti u bilo kojem sličnom pravu na ovom podneblju da bismo iz pojma krajnje nužde izbacili otklanjanje opasnosti od sebe ili od drugog fizičkog lica. Uostalom, nikada intencija zakonodavca ne može da bude da više štitimo neko dobro nego što štitimo životno dobro. Dakle, štitimo telesni i fizički integritet, sami sebe, ali i nekog drugog. U tom smislu ovaj amandman je u potpunosti saglasan sa svim evropskim standardima i pravima o prekršajima i ovo je bilo i u prethodnom zakonu o prekršajima. Trebalo bi dati debele razloge zašto zakonodavac, odnosno predlagač sada izbacuje ovaj deo i segment iz krajnje nužde. U tom smislu apelujem na sve narodne poslanike da prilikom odlučivanja i glasanja o zakonu u pojedinostima imaju u vidu ove odredbe koje sam sada rekao, imaju u vidu ovaj amandman gospodina Radovanovića, prihvate ga, jer time će se poboljšati ovaj deo zakona i time ćemo dobiti jedan kompletan zakon koji odgovara onom krivičnom pojmu krajnje nužde. Nema razloga da usitnjavamo ove pojmove, nema razloga da, iako je zakon o prekršajima teorija, se bavi nečim drugim u odnosu na ono čime se bavi krivična i zakonodavna materija.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 15. i član 15. amandman je podneo narodni poslanik Milan Stevović. Predstavnik Vlade i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Milan Stevović.
Ja sam podneo amandman u ime SRS na član 15. i smatram da je, gledano, sadašnja verzija člana 15. zakona o prekršajima jako sužena i jako restriktivno se ponaša u odnosu na isključenje prekršajne odgovornosti. Naime, sam naslov sada glasi – Sila i pretnja. Moram da podsetim da naslov u prethodnom zakonu o prekršajima glasi – Sila, pretnja i prinuda. Dakle, nijednom rečju u obrazloženju predlagač zakona ne kaže zašto je izbrisao prinudu kao oblik, ukoliko ona postoji isključuje se prekršajna odgovornost, odnosno kaže se lepo da nema prekršaja ako je radnja propisana kao prekršaj učinjena pod uticajem sile i pretnje. U članu 14. prethodnog Zakona kaže se da nije odgovoran onaj ko učini prekršaj pod uticajem sile, pretnje i prinude. Dakle, govorimo o jednom restriktivnom tumačenju i sile i pretnje. Napomenuo bih da, ukoliko se radi o sili i o pretnji, nema prekršaja, i ako je radnja propisana kao prekršaj, neće se učinilac prekršajno goniti niti ima njegove prekršajne odgovornosti. Međutim, šta je ovde bitno? Bitno je da u pravnoj teoriji vrlo često pod prinudom podrazumevaju i silu i pretnju. To je tačno. Međutim, ne možemo, ukoliko postoji i sila i pretnja, isključiti prinudu. Dakle, na šta se odnosi sam naslov – sila. Primera radi, moguće je da se radi o, vis maior, o višoj sili, dakle, neko je učinio prekršaj pod uticajem neke više sile, sile koja stoji od strane nekog fizičkog lica i on se neće prekršajno goniti, niti će imati prekršajne odgovornosti. Ali, ukoliko ta sila dolazi od fizičkog lica, onda smo mi govorili da se radi o prinudi. U tom smislu treba prinuda da stoji u ovom članu. Moramo je uvrstiti. Ne znam razlog zbog čega zakonodavac ili predlagač zakona neće da uvrsti prinudu. Ista situacija je i sa pretnjom. U prinudi moguće da je sadržana pretnja, ali prinuda je jedan širi oblik, nego što je sama pretnja. Dakle, može da se radi o prinudi sa pretnjom, ali moramo strogo voditi računa da su to posebni pravni instituti. Dakle, govorim o sili kao posebnom pravnom institutu koja isključuje postojanje prekršaja, odnosno preciznije – postojanja prekršajne odgovornosti. To su razlozi zbog kojih se SRS opredelila da u naslovu iznad člana 15. stoji – ''i prinuda'' i da se u tekstu, koji sledi ispod, člana 15. uvrsti i prinuda. Kažem, prinuda je poseban pravni institut koji mora da isključi postojanje prekršaja, odnosno isključuje postojanje prekršajne odgovornosti. Zato vas molim da u danu za glasanje zaista glasate za ovaj amandman, jer je potpuno logičan i uklapa se u sve ono o čemu smo do sada razgovarali u pogledu krivične materije i u pogledu parnične materije. Ničim se neće, ukoliko se ovaj amandman usvoji, staviti u pitanje bilo koja druga odredba zakona o prekršajima, jer ovaj član samo poboljšava tekst koji je, inače, prilično okrnjen. Tražio sam, želeo sam, prozvao sam u načelnoj raspravi, da nam neko kaže od predlagača zašto je, primera radi, izbrisana prinuda. Mora se reći u dve-tri reči zbog čega brišemo prinudu iz naslova i element, kao prekršajne odgovornosti. Smatram da do ovog momenta nismo dobili argument zbog čega je to urađeno. Ako ima opravdanih razloga, ako je to neki novi stav, ako to do sada nismo imali, a treba da ga uvrstimo, da nam se kaže zbog čega, kako, na koji način i kakve će eventualne reperkusije imati na prekršajni postupak to što se ovde sada ne primenjuje prinuda. Toliko. Hvala.
Hvala gospodine Stevoviću. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 17. amandman je podneo narodni poslanik Momir Marković. Predstavnik Vlade i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić. Izvolite.
Član 17. Predloga zakona ima naslov: "Subjekti i uslovi odgovornosti". Kao pandan za ovo u krivičnoj materiji to se naziva "individualna krivična odgovornost". Ovde bi trebalo da bude: osnovi prekršajne odgovornosti. Amandmanom Momira Markovića traži se određena korekcija u stavu 5. Predlagač, u stvari, ne zna šta je pravno lice, kako se vidi iz predloženog teksta ovog stava. U prekršajnom postupku pravno lice je odgovorno i to je, ako tako mogu da kažem, kazneni postupak gde odgovara pravno lice i, naravno, odgovorno lice u pravnom licu kao drugi vid te vrlo specifične prekršajne odgovornosti pravnog lica. Međutim, u stavu 5. se primećuje da predlagač ne pravi razliku šta je to pravno lice u nekom redovnom postupku i šta je to pravno lice nad kojim je otvoren stečajni postupak. Dakle, tu je razlika. Pre godinu i po dana doneli smo novi Zakon o stečajnom postupku, rečeno je tamo da se stečaj sprovodi radi ostvarivanja dva cilja: prvi cilj jeste bankrotstvo, uništenje pravnog lica da više ne postoji, uz namirenje poverilaca, ukoliko je to moguće, itd, itd; drugi oblik je svojevrsna reorganizacija, osposobljavanje pravnog lica sa različitim modalitetima. U tom Zakonu smo propisali da poslove stečajnog upravnika rade licencirani stečajni upravnici, a kada je u pitanju društveno ili državno preduzeće, onda te poslove vrši Agencija za privatizaciju. U čemu se ogleda problem? Problem je što Vlada predlaže u stavu 5. – ''Pravno lice koje se nalazi u stečaju odgovorno je za prekršaj učinjen pre otvaranja ili u toku stečajnog postupka, ali mu se ne može izreći kazna, nego samo zaštitna mera oduzimanja predmeta i oduzimanje imovinske koristi''. Znači, ovo je situacija gde se konstatuje da je prekršaj učinjen pre otvaranja stečajnog postupka, kada je bilo ono redovno poslovanje ili u toku stečajnog postupka. Ako je prekršaj učinjen u toku stečajnog postupka, onda odgovara pravno lice, sa nastavkom – u stečaju. Zato se ne može reći da je pravni sledbenik onog lica, sa identičnim nazivom, samo sa razlikom što nije bilo ovih reči – u stečaju. Zato je mnogo bolje da se ovaj stav preformuliše u smislu da je pravno lice koje se nalazi u stečaju odgovorno za prekršaj učinjen pre otvaranja ili u toku stečajnog postupka, jer ono postoji, činjenica je, malo u izmenjenom obliku u toku stečajnog postupka i da se posle reči "postupka", dodaju nove reči – "pored izrečene kazne za učinjeni prekršaj učiniocu se može izreći i zaštitna mera oduzimanja predmeta i oduzimanje imovinske koriste". Znači, i pravno lice u stečaju je prekršajno odgovorno. Pošto je prekršajno odgovorno, ono može da trpi sve prekršajne sankcije. Dakle, da se izrekne kazna i neka od ovih mera, jer da bi se napravila neka razlika ili ono bilo prekršajno neodgovorno, ono ne bi smelo više da postoji. Ovde je činjenica da ono postoji u nekom izmenjenom obliku, jer se nalazi u jednom svojevrsnom obliku starateljstva sa strane dok se ne završi postupak bankrotiranja ili reorganizacija i osposobljavanje tog preduzeća za dalji rad, pošto se u toku stečajnog postupka raščiste uzajamna potraživanja i obaveze koje to pravno lice ima prema drugim licima, koje su nastale tokom poslovanja. Dakle, insistiramo da i preduzeće u stečaju bude prekršajno odgovorno. Pošto je prekršajno odgovorno, ono može da trpi sve sankcije predviđene zakonom o prekršajima, znači i novčano kažnjavanje i sve ove druge mere, a ne ovo što Vlada predlaže – da mogu da se izriču druge mere, oduzimanje imovinske koristi, oduzimanje predmeta, ali ne može novčana kazna da se izrekne. Zašto? Koji je to opravdani razlog da ne može novčana kazna? Moguće je da na tekućem računu preduzeća koje je u stečaju budu sredstva da se naplati novčana kazna, tim pre što su ovde predviđeni prekršaji i u toku stečajnog postupka, ne samo oni koji su izvršeni pre pokretanja stečajnog postupka, nego i u toku stečajnog postupka. Verovatno za sve prekršaje pravnog lica u toku stečajnog postupka odgovara stečajni upravnik. Nema druge. Zašto bi on bio oslobođen? Pre svega mislim na pravno lice kada kažem "on", ne na stečajnog upravnika. Stečajni upravnik bi verovatno bio odgovoran kao odgovorno lice u pravnom licu. Ali, nas stvarno zabrinjava ovo što nemamo odgovor i stav Vlade povodom ovih amandmana. Nisu prisutni u sali oni koji kažu: vi radikali podnosite amandmane "briše se", evo amandmana koji ne traže da se briše, nego se popravlja tekst, pa opet vi iz vladajuće koalicije ćutite. Znam, vas petnaestoro koji ste ovde uporni ne možete ništa, ali zna se i to da Vlada ima važne funkcije, važne poslove, ovo oko Kosova i sve drugo, ali mora da poštuje Narodnu skupštinu i mora da se izjasni povodom ovoga. Nismo mi ovde na nekoj privatnoj sedeljci, međusobno se posmatramo, stavili smo prst na čelo pa mnogo razmišljamo i došli smo do nekog zaključka – i sami znate da će ovaj zakon najviše da se primenjuje. Pogledajte samo podatke o broju prekršajnih predmeta, broju prekršaja itd, ovaj zakon se svakodnevno primenjuje. Ovo za pelcovanje znate kako ide, od proleća pa na jesen, a ovaj zakon se svakog dana primenjuje na svim mestima na teritoriji Republike Srbije i zna se da sudija za prekršaje izriče kazne po sada važećem, a verovato za neko vreme i novi vaši opštinski sudovi za prekršaje izricaće kazne po ovom zakonu, tako da vam nije sasvim svejedno. Ovaj konkretni član se odnosi na osnove prekršajne odgovornosti, stav 5. se odnosi na odgovornost pravnog lica, kao specifičan oblik odgovornosti. Kao što vidite, tražimo da se uspostavi ta ravnopravnost i u pogledu kažnjavanja. Naravno, ne ulazimo u one osnove isključenja prekršajne odgovornosti jer to nije materija stava 5. ovog člana. Molim vas, kada bude dan za glasanje vi prisutni da obavestite odsutne da pritisnu zeleno dugme povodom ovog amandmana.
Hvala. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 34. amandman je podneo narodni poslanik Božidar Koprivica. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Član 34. se nalazi u Glavi IV Predloga zakona sa velikim naslovom "Kazne" i počinje sa članom 28. – "Vrste i svrha kazni". Da bi se shvatila ova intervencija, koju je gospodin Koprivica predložio u pogledu člana 34, moram kao uvod da navedem ovo što stoji u članu 28. stav 1. – "Za prekršaj se mogu propisati kazne zatvora, novčana kazna, rad u javnom interesu ili kazneni poeni sa poništenjem važenja vozačke dozvole". Ovi drugi članovi regulišu ove kazne, ali član 34. ima naslov "Kazneni poeni". U stavu 1. se kaže: "Za prekršaje protiv bezbednosti saobraćaja na putevima zakonom se mogu propisati kazneni poeni u rasponu od 1 do 18". Kazneni poen sam po sebi, po definiciji, nije sankcija. Ne znam da li me razumete. Recimo, prošao je kolima na crveno svetlo i verovatno u Zakonu o bezbednosti saobraćaja bude predviđeno pet ili šest kaznenih poena, sama činjenica da je naplaćena kazna što je prošao na crveno i dobio tih pet kaznenih poena, ali kazneni poeni po definiciji nisu sankcija jer ona ništa ne trpi. Kazneni poen mu nije povukao da tog momenta plati novčanu kaznu, kazneni poen ga nije oterao u zatvor, kazneni poen mu nije oduzeo dozvolu. Ne znam da li me razumete, kazneni poen po definiciji nije sankcija. On je uslov da kasnije nastupi neka sankcija. Zbog toga mu nije mesto ovde. U tom smislu gospodin Koprivica je podneo amandman, znači zbog tih razloga, jer se tu nešto malo pobrkalo. Ali, s obzirom na ovu novinu, protiv koje principijelno i ne treba ništa sporiti, jer treba da se zaustavi i taj ruski rulet i te gluposti koje se dešavaju po našim putevima gde i nevini ljudi ginu i to treba sprečavati. Verovatno je ovo jedan način kako da se utiče preventivno na vozače da ubuduće poštuju pravila saobraćaja. Ali, da biste to propisali kao sankciju jednim zakonom koji ima opšti karakter i opšti značaj, koji je osnova za sve sankcije u drugim materijalnim propisima, kada je u pitanju ova vrsta sankcija koju ste vi ovde predvideli, bilo je neophodno potrebno da na ovom zasedanju mi istovremeno raspravljamo i materijalni propis koji prati ovu sankciju – Zakon o bezbednosti saobraćaja, jednostavno, da se napravi jedna logička veza. U tom zakonu se navode slučajevi koji povlače kaznene poene. Sada pričam napamet, verovatno veliki prekršaj je dve pune linije kada neko pretiče, pa da li to vuče jedan ili pet kaznenih poena, ali trebalo bi da vuče neke kaznene poene. Vožnja u naseljenom mestu 50 ili 60 posto više od zakonom ograničene brzine, verovatno da daje neke bodove. U tim kaznenim poenima verovatno treba sagledati i činjenicu posledice koja je vrlo značajna, pa čak ako i lice koje je učestvovalo u saobraćajnom udesu, verovatno iz same činjenice da je učestvovao, pa makar neka bude doprinos tom udesu usmislu krivice i jedan posto povlači neke kaznene poene. Znači, ovo što je napisano u članu 34. danas ne možemo da raspravljamo dok nemamo materijalni propis. To je prvi nedostatak. Drugi nedostatak je da kazneni poen sam po sebi nije sankcija, jer sankcija može biti da je lišen slobode pa ide u zatvor neko vreme, sankcija može da bude da mu je zabranjeno da upravlja vozilom ili novčana kazna, ali kazneni poen ne prouzrokuje nikakvu sankciju. Sama činjenica da on plati kod sudije za prekršaje kaznu i dobije kazneni poen i verovatno će tamo biti da se upisuje u vozačku dozvolu itd. ne prouzrokuje sankciju. Ako on ima dva kaznena poena on vozi i dalje kola. Za to što je dobio dva kaznena poena nije platio ništa. Znači, ovome nije mesto ovde. Tu postoji drugi problem. Vi ovde idete na terminologiju da se poništava dozvola: "Ako je tokom dve godine vozač dobio 18 ili više kaznenih poena, sud mu presudom poništava vozačku dozvolu" – zbog toga je potrebno da je i onaj drugi zakon ovde, da ide paralelno. Kada to sud radi? Ko obaveštava sud da je on dobio 18 poena? Kako sud dolazi do saznanja da ima 18 poena? Poništava se vozačka dozvola. Vozačka dozvola je jedno rešenje koje je doneto u upravnom postupku, kao i saobraćajna dozvola. To je konačni upravni akt. Kako konačni upravni akt može da se poništi? Poništava se na osnovu službenog nadzora. Znači, ne može da bude sankcija poništavam ti dozvolu. Sankcija može da bude zabrana upravljanja tri godine ili četiri godine. Ali, poništavanje dozvole?! Mislim da će biti problema sa Zakonom o opšteupravnom postupku i Zakonom o upravnim sporovima. Slažemo se oko koncepcije da na neki način treba sprečiti to divljanje, verovatno i uvođenje takvih poena itd. Način na koji vi ovo pokušavate da sprovedete, mislimo da nije u skladu sa Ustavom i sa zakonima. Kazneni poen nije sankcija, nije kazna. Drugo, ne može konačni upravni akt da se poništi. Konačni upravni akt može da se poništi po pravu službenog nadzora. Zadnja instanca koja vrši ocenu zakonitosti akta o poništavanju je Vrhovni sud, u veću za upravne sporove, odnosno kada budete napravili one vaše upravne sudove, verovatno upravni sud. Vi ste sada tu upravnu stvar dali u nadležnost prekršajnom sudu. Znači, ovde će biti veliki pravni problem. Zato mislim da je pogrešno što ste napisali "poništava vozačku dozvolu". Mislim da je mnogo bolje da ste išli na meru sa produženim rokom trajanja. Do sada je bilo tri meseca, šest meseci itd. Slobodno produžite, pošto stiče pravo za godinu dana, na tri godine. Idite na to, to je već neka vrsta sankcija. Ovo je već upravna stvar. To je fundamentalni nedostatak ovog člana 34. i zbog toga je gospodin Koprivica i podneo ovaj amandman – "briše se". Zašto se briše? Ne zbog toga što ne podržavamo tu ideju, nego što je način na koji želite to da uradite suprotan Ustavu, odredbama o ustavnosti i zakonitosti i suprotan nekoj teoriji koja još uvek kod nas važi. To je bio naš predlog. Mislim da nikakav problem nije da ovu odredbu usaglasite, ukoliko uvažavate ove argumente koje smo izneli povodom ovog amandmana. Nije dobro da jednu dobru ideju tehničkim rešenjima upropastimo. Ovo je dobra ideja. Treba da se zavede red. Ima nasilnika, pravih siledžija ima na putu. Nema veze, dve trake, ide on, gazi sve. Sećate se ovde u centru Beograda, ovi Karićevi što gaze. Oni imaju pare, pa mogu sve da gaze. Oduzima se dozvola, naravno. Ili, ova deca što se drogiraju, pa onda sednu i jure po glavnim ulicama, ko je brži, pa i u suprotnom smeru. Mislim da je ''ruski rulet'' to kada ide u suprotnom smeru, pa svi oni jadnici koji idu moraju da se sklanjaju. Vi ste pre godinu dana imali prilike u tri sata ujutru da vidite onaj saobraćajni udes, upravo kada se završila sednica Narodne skupštine, da je neki drogirani sa mercedesom razbio jedna kola i zaustavio saobraćaj u tri ujutru, kada nikoga nema nigde, a poslanici morali da beže po trotoaru da ih ne zgazi ludak koji je seo u kola. Neki red mora da se zavede, jer ginu ljudi na putevima i država mora da interveniše. Tu vas idejno podržavamo, ali metodologija kako ste mislili to da sprovedete, mislimo da je pogrešna.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? Reč ima Zoran Stojković.
Ovo što je obrazlagao poslanik Krasić, u stvari je više stručna stvar. Ovde se smatralo da je u pitanju opšti zakon u kome treba sadržati onaj minimum, tj. vrstu kazne, ono od 1-18 i poništavanje. Ostavilo se sve ostalim zakonima koji budu doneti iz te oblasti, da regulišu ono kad, koliko poena, na koji način i slično. Jednostavno, htelo se da se postigne slično kao u Krivičnom zakoniku, da se zna koje su vrste kazne, da ne mogu posebnim zakonom da se određuju nove kazne koje nisu uopšte predviđene. Potpuno se slažem da je najbolja situacija bila da je Zakon o bezbednosti javnog saobraćaja istovremeno bio ovde, tako da bi dobili i onaj drugi deo – kad, koliko poena za koji prekršaj i koliko se upisuje, kako se poništava dozvola. Potpuno se slažem da bi to bila najidealnija situacija. Ovde smo želeli da ne dođemo u situaciju da taj zakon izmisli neku novu sankciju koja nije predviđena ovim opštim zakonom. To je bilo u pitanju. Inače, nema spora da je najbolje bilo da su istovremeno i jedan i drugi zakon bili.
Replika, narodni poslanik Zoran Krasić.
Ako knjigovođa napravi falš račun, da li mu uzimamo diplomu da je završio za knjigovođu? Ako lekar pogrešno operiše, pa pacijent umre, neka bude slučaj da je to dokazano, mada je to teško kod nas da se dokaže, dovoljno je samo da mu napiše bilo koju dijagnozu, pa je isključio svoju odgovornost. Da li se njemu oduzima diploma? Ne oduzima mu se diploma. Sada ste pohapsili neke sudije, ovo što je bilo, gde su, očigledno, suprotno zakonu uradili neke stvari. Da vidimo koliko ima sudija protiv kojih se vodi postupak zbog krivičnog dela kršenja zakona od strane sudija. Nema. Ako sudija prvostepenog suda 17 puta insistira na svom prvobitnom stavu da njegov komšija Pera dobije parnicu, iako ga je i Vrhovni sud i svi su ga upozoravali, da li se njemu oduzima diploma pravnog fakulteta? Ne oduzima mu se, nego se pokreće postupak, trebalo bi, za razrešenje. Praktično, ovde se uzima diploma čoveku. Šta je vozačka dozvola? Diploma da je čovek osposobljen da upravlja motornim vozilom. Na bazi toga, on stiče pravo da upravlja. Na bazi diplome pravnog fakulteta, on stiče pravo da radi neki posao iz pravne struke. Na bazi diplome medicinskog fakulteta, on stiče pravo da pod određenim uslovima leči. Ono što je poenta za član 34, vi ste u naslovu napisali – kazneni poen. Kazneni poen nije sankcija. Sankcija je kada ga stavite u zatvor, pa je lišen slobode. Sankcija je kada ga kaznite da treba da plati, pa on ne plati, pa onda popišete i naplatite. Zaštitne mere, mere bezbednosti su neke druge sankcije, na neki način. Vi ste ovde upravni akt, srdžbu sankcije svalili na upravni akt. O tome se radi. Zato sam vam i rekao da je bolje da ste predvideli kao meru oduzimanje vozačke dozvole, zabrana upravljanja za period dve, tri, četiri, pet godina itd. Tu ideju smo hteli da vam damo, a ne ovde "kazneni poen". Kazneni poen ništa ne znači ovde. Drugo, ovde ste rekli da kaznene poene, po logici stvari, izriče sudija. Kakva je situacija? Možda neki prekršaj, koji je učesnik u saobraćaju izvršio, povlači kazneni poen. Međutim, on platio na licu mesta, pa ne dođe u evidenciju. Da li ste razmišljali o tome? Znači, dva puta su bila. Istovremeno ovaj zakon i Zakon o bezbednosti saobraćaja na putevima, pa da se celina vidi. Druga stvar, da ovo prebacite u jedno drugo poglavlje, sa promenom ovog "poništavanje" u "oduzimanje i zabrana upravljanja". To je cela poenta.
Da li još neko želi reč po ovom amandmanu? (Ne.) Na član 44. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Predstavnik Vlade i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 46. amandman je podneo narodni poslanik Božidar Koprivica. Predstavnik Vlade i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
Pošto gospodin Stojković nije bio u sali malopre kada sam govorila o nekom prethodnom amandmanu, ponoviću da, kada smo na Odboru za pravosuđe govorili o amandmanima koje smo podneli na ovaj zakon, nismo se tada upuštali u neke diskusije, samo ste vi ministre rekli koje amandmane ne prihvatate i iz tog razloga sam rekla da bi bilo dobro da ovde imamo mišljenje Vlade o amandmanima koje smo podneli, a koje niste prihvatili u ime Vlade. Znam da imate ovlašćenje da u ime Vlade prihvatate amandmane, ali zaista bi bilo dobro da čujemo zbog čega neki amandman nije prihvaćen. Sigurna sam da bi bilo vrlo interesantno čuti mišljenje zašto nije prihvaćen amandman na član 46. koji je Božidar Koprivica, u ime poslaničke grupe SRS, podneo. Nadnaslov iznad tog člana je – Vrste zaštitnih mera, i onda se kaže:''Za prekršaje se mogu propisati sledeće zaštitne mere: 1. oduzimanje predmeta, 2. zabrana vršenja određenih delatnosti, 3. zabrana pravnom licu da vrši određene delatnosti, 4. zabrana odgovornom licu da vrši određene poslove, 5. zabrana upravljanja motornim vozilom, 6. obavezno lečenje alkoholičara i narkomana, 7. zabrana pristupa oštećenom, objektima ili mestu izvršenja prekršaja, 8. javno objavljivanje presude, 9. udaljenje stranaca sa teritorije Republike Srbije''. U stavu 2. kažete: – ''Zaštitne mere oduzimanja predmeta, obaveznog lečenja alkoholičara i narkomana i udaljenje stranaca sa teritorije Republike Srbije mogu se izreći pod uslovima propisanim ovim zakonom i kad nisu predviđene propisom kojim je određen prekršaj''. Amandman koji je Boižidar Koprivica podneo, odnosi se na stav 1. i predlog je da se tačka 7) u ovom stavu briše. Stav 1. glasi: ''Za prekršaje se mogu propisati sledeće zaštitne mere''; a tačka 7) kaže – ''zabrana pristupa oštećenom, objektima ili mestu izvršenja prekršaja''. Mislimo da je ovo potpuno neustavno rešenje i kada smo govorili u načelnoj raspravi o Predlogu zakona o prekršajima, onda smo rekli da su vam članovi 46, 68. i 54. neustavni, a sada ću konkretno kod člana 46. Namerno sam pročitala ceo član da bi se stekla prava slika na šta se odnosi i o čemu se radi u ovom članu; svih osam tačaka je u redu, treba tako da stoji, ali, ''zabrana pristupa oštećenom, objektima ili mestu izvršenja prekršaja'' je nemoguće normirati, jer je to zaista ograničavanje osnovnih ljudskih prava i sloboda i zato je suprotno našem Ustavu, odnosno neustavno je. Recimo, u nekoj prodavnici C marketa – ja se tamo nešto posvađam sa nekom prodavačicom, mogu i da se pobijem, napravim prekršaj, odgovaram za taj prekršaj, platim kaznu, i da li to onda znači da ja nigde više u Srbiji ne smem prići nijednom objektu C marketa? To znači ovo što je ovde napisano, ne što ne smem da uđem u tu prodavnicu, gde sam učinila prekršaj, nego nijednom objektu C marketa ne smem ni blizu da priđem. To jednostavno nije moguće i nije održivo. Mislim da bi zaista bilo dobro, ministre, i sada to možete, iako to niste uradili na Odboru za pravosuđe, da prihvatite ovaj amandman i da brišete ovu zabranu. Kako ćete – potuku se dvoje ljudi u zgradi, žive u istoj zgradi, potuku se tamo negde u kafani i da li je onaj odgovoran koji je izazvao tuču, a koji odgovara za prekršaj; da li to znači da on više ne sme da se vrati da živi u svom stanu, ne sme da priđe objektu, ne sme da priđe oštećenom čoveku, a mora da mu priđe, jer sretnu se u liftu, u ulazu, u zgradi. Znate, jednostavno je neodrživo, kada se nešto predlaže onda mora malo da se sagleda šta to sve u životu u primeni stvari predstavlja, kakve implikacije može imati primena određenog člana nekog zakona. Zamislite sada, sudija za prekršaje kaže tamo nekom ko se potukao ispred neke zgrade da ne sme, stoji mu zabrana prilaska tom objektu, a objekat je njegov stan. Nemoguće je. Dakle, ako vi ministre ne prihvatite da se ovaj amandman usvoji, ja se nadam da će narodni poslanici u danu za glasanje da ovo zaista shvate ozbiljno i da glasaju za ovaj amandman, jer svako od nas i od naših prijatelja, poznanika, rođaka, ukućana će doći u situaciju da ima nesagledive posledice primenom ovog člana, odnosno tačke 7) člana 46. Dakle, pozivam Vas, ministre, da otklonite ovu neustavnost ovog predloga zakona, jer ovo jeste neustavno, jeste kršenje osnovnih ljudskih prava i molim vas da prihvatite ovo. Ako ne vi, onda pozivam kolege poslanike da u danu za glasanje prihvate amandman.
Da li još neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Pretpostavljam da je ideja za ovu vrstu zaštitnih mera, odnosno vrstu zaštitne mere, zabrana pristupa oštećenom, objektima ili mestu izvršenja prekršaja, došla verovatno povodom problema koji postoje sa određenim navijačima. Dakle, postoji mogućnost da im se zabrani pristup sportskom objektu i verovatno je ovo, odnosno ideja za ovo pronađena u nekim odredbama zakona o braku, kako se to sada zove, gde se uskraćuje pravo nekom članu porodičnog domaćinstva zbog zlostavljanja ostalih članova domaćinstava da pristupi u neki objekat, pa čak on bio u njegovoj svojini. Ako mi već u nekim zakonima koji su ranije doneti imamo nešto, a sada asocira na jednu ovakvu vrstu zaštitne mere, smatram da ste morali ovo na neki način da ograničite, odnosno da, doduše to ste uradili u članu 54. gde ste to propisali, vezali ste samo za odluku suda. Međutim, ovim zakonom i drugim propisima gde će konkretno biti propisano da li uz prekršaj ide i ova zaštitna mera, jer to je materija drugog zakona, mislim da treba što restriktivnije prići pri određivanju slučajeva i situacija kada može ova zaštitna mera da se izrekne. Dobro je što u ovom konceptu zakona vrlo malo ima odredbi koje govore o obaveznim zaštitnim merama, sve je više dato sudu da po principu individualizacije proceni da li ima mesta nekim zaštitnim merama. Mislim da ovaj amandman treba da shvatite kao neko upozorenje i apel da se što restriktivnije definiše mogućnost primene ove zaštitne mere. Znači, da se ograniči samo na one slučajeve gde je to eventualno neophodno. Dakle, uzeo sam dva primera, javnosti su dobro poznati, imamo ljude koji idu na fudbalske utakmice, ne zbog fudbala nego da bi ispoljili energiju. Znam da je predviđeno u tom zakonu, ali da nije bilo moguće da se primeni, jer se nije znalo kako će da se primeni. Znam da nešto kod Zakona o braku takođe postoji neka odredba i mislim da ima još dva zakona, ne bih mogao tačno da vam kažem koji su, gde je takođe predviđena jedna ovakva mogućnost. Međutim, po svojoj suštini, ovo mora da se primeni restriktivno i da se tumači, pre svega, restriktivnost u smislu novih materijalnih propisa gde bi se osnov za primenu ovako nečega dao. Vrlo je teško sada ovde komentarisati jedan zakon koji je usvojen u Narodnoj skupštini i stupio na snagu, a ja sada ne znam da li se primenjuje ili ne primenjuje ili je bilo neko odloženo vreme. Mi smo bili veliki protivnici onih odredbi, načina na koji su definisani slučajevi zlostavljanja u porodici, čak i onih mera, tamo. Tako da, jednostavno, pod uticajem tog ženskog lobija u Narodnoj skupštini napravljena je jedna presija, jedan pritisak – ili jesi ili nisi. Ako jesi za taj član – onda si dobar, ako nisi – ti si onaj što mrzi ljude itd. Nije poenta bila u tome, nego u tome što su neka rešenja bila takva da bitno narušavaju pravo svojine, a pravo svojine je svetinja, posle prava na život i prava na slobodu, verovatno najznačajnije pravo je ljudska sloboda koja postoji. Na pitanje: zašto, ako trpi zlostavljanje, zašto se ne razvede, pa reši problem, kaže – ne, tolike godine je bila u braku, mora da ostane nešto i njoj?! To je bilo obrazloženje. Pošto znam da je to bilo loše rešenje, sve je to moglo na drugačiji način da se učini, to moram da kažem. Mi smo i do sada imali u Zakonu o braku neke poslove iz nadležnosti centra za socijalni rad, kada su odnosi roditelja i dece u pitanju, gde su oni mogli da primenjuju neke mere itd. Ovde se naprosto ne iscrpe mogućnosti jednog propisa, a već se ide na neki drugi propis i onda se ubacuju neka nova rešenja. Ne sporim ta rešenja koja se ovde ubacuju možda postoje u Holandiji, u Nemačkoj i verovatno tamo daju neke rezultate, ali kod nas ne mogu da postoje jer su u suprotnosti sa Ustavom, mentalitetom i načinom na koji se ovde živi. To ne znači da apelujem da svako treba da nokautira svoju ženu, daleko bilo. Ne, ali tako se predstavio ovde. Kada dohvati ova ženska linija (što hoće da budu po svaku cenu potpredsednici u svojoj stranci, samo po osnovu toga što su žene), kada oni uhvate to da obrazlažu, pa kada to napumpaju ove nevladine organizacije i ovi mediji, onda se stekne utisak – ovde se kolju žene. Nije tako. Dajte da definišemo problem, način na koji može da se reši taj problem, a da se ne ugrozi nešto što je takođe drugo ljudsko pravo. U tom smislu tumačite ovo naše nastojanje da, ako već gurate u materijalne odredbe ovu meru, onda gledajte da se ona ograniči, da se postave neki uslovi, jer postoji uvek opasnost da se ne ugrozi neka druga sloboda. Postoji opasnost da se ne ugrozi neka druga sloboda, jer znate i sami, štitimo se od nečega, upadamo u zamku nečega drugog. U tom smislu treba i tumačiti ovaj amandman koji je podnet.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 47. amandman je podneo narodni poslanik Momir Marković. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
To je član koji ima naslov – Izricanje zaštitnih mera. Gospodin Marković je podneo amandman na stav 4. koji kaže: "Zaštitnu meru izriče sud". Amandmanom se traži da se dodaju reči – "i organ državne uprave". Sada da ne ispadne da mi plediramo da organi državne uprave izriču zaštitne mere, pošto je ovde očigledno intencija da te buduće mere samo izriče sud kao prekršajni organ, mi primećujemo da tu postoji sada nesaglasnost ove odredbe, ne samo odredbe člana 47. Predloga zakona, nego čitavog kompleksa tih odredbi sa članom 285. i još nekim članovima ovog predloga zakona. Ovaj zakon o prekršajima nije napustio koncept da i organi državne uprave mogu da, u skladu sa zakonom, vode prekršajni postupak. Ako neko smatra da posle ovog zakona svi prekršaji prelaze u sud, grdno se vara. Tu ostaje carina, poreska uprava, ostaju i drugi organi državne uprave, s tim što su data neka ograničenja da ne može da se izrekne u postupcima pred tim državnim organima, u prekršajnim postupcima pred tim organima državne uprave, kazna zatvora, jer nju samo može sud da izriče. Moguća je novčana kazna i dato je ograničenje da ne može izreći zaštitne mere. Tu bi predlagač morao do kraja da se opredeli, da li je za pun koncept da sud izriče samo zaštitne mere. Ako je za taj koncept, onda moram da kažem da je to sporedna mera, nije glavna mera. Nemoguće da sporedna mera ima veći značaj od kazne. Onaj ko je novčano kažnjen za prekršaj za koji je predviđena i zaštitna mera tek novčanim kažnjavanjem dobija i zaštitnu meru. Ako nije novčano kažnjen neće dobiti zaštitnu meru. To je vrlo jednostavno. Sada po ovom konceptu kako nam Vlada predlaže, carinski organ ima da ga novčano kazni i to da ga poprilično odere, a zaštitnu meru u nekom novom postupku ima da mu izrekne sud, recimo oduzimanje vozila. Zabrana odgovornom licu da vrši određene poslove, zabrana pravnom licu da vrši određenu delatnost, zabrana, oduzimanje predmeta, ja sve ove druge, a ovu prvu nisam uzeo – oduzimanje predmeta, nema logike. Onda se postavlja pitanje, a šta je radio carinski organ. On je iskoristio odredbe Carinskog zakona, koji bi morao da se menja posle ovoga. On bi morao obavezno da se menja, jer ne bi bilo moguće da ovaj zakon stupi na snagu i da počne sa primenom, a da i dalje imamo stari Carinski zakon. Upravo zbog tih odredbi o prekršajnom postupku i zaštitnim merama. Imaćemo situaciju da carinski organ konstatuje neki prekršaj, vodi prekršajni postupak, izrekne novčanu kaznu, a po logici stvari bi možda trebalo da ide tu još i zaštitna mera oduzimanja predmeta, on predmet preseli kompletno u sud, dok dođe do suda nema ni predmeta, nema ništa. Predmet koji treba da se oduzme, nema ga, nestane. Sposobni su ti tamo. Uzmite poreske prekršaje gde ide neka zaštitna mera. Taj koncept mora da se na neki način promeni. Vlada mora da se opredeli koji će koncept. Ako je prihvatila ovo da zaštitnu meru izriče samo sud, ona je sporedna mera, glavna je kazna, onda onaj ko sudi, ko izriče kaznu on treba da izrekne i zaštitnu meru. Ako je koncept da sve prelazi u sud, onda dajte da oslobodimo i poreske i druge organe obaveze vođenja prekršajnog postupka i da sve prebacimo na sud. Ovde se sada formira sud za prekršaje i u startu se kaže – ali ne idu svi prekršaji u sud, nego ostaju neki kod organa državne uprave. To je nekada moglo kada je opštinski organ za prekršaje bio u jednom drugom statusu, nije bio sud, nego jedan specifični organ, pa možda više organ uprave nego sud. U jednom nedefinisanom, specijalnom položaju je bio sudija za prekršaje, pa je onda i bilo nekog opravdanja da jedan deo prekršajnog postupka, neke prekršajne postupke može da vodi organ državne uprave. Sada kada ste sve prebacili ili kada sve želite da prebacite u sud, onda nema mogućnosti da ostane deo prekršaja kod carine ili kod poreske uprave, nema opravdanja. Vidite, na jednoj sitnici se prelama i vidi se nedostatak koncepta zakona. Ovaj predlog zakona nema svoj koncept. Nastaće papazjanija i uništiće se organi za prekršaje koji kako-tako funkcionišu. Jeste, teško se tamo čovek oslobodi odgovornosti, jer ako te policajac prijavi, on je već odmah i kriv. To je neki skraćeni postupak, taj prekršajni postupak, začas se utvrdi odgovornost i izriče sankcija. Na ovome se vidi pogrešan i nejasan koncept predlagača zakona, kada je u pitanju Zakon o prekršajima. Ako je koncept zasnovan na tome da sve prelazi u sudove za prekršaje, onda odredbe od člana 285. naovamo ne treba da postoje. Ako misli da može da bude koncept malo organ uprave, malo sud, onda to nije u skladu sa Ustavom. Zar je moguće da jedna stvar može biti prekršaj, može biti i upravna stvar i sudska stvar. Pa to je nemoguće, ljudi. Nemoguće! Zato je bolje da Vlada izađe sa svojim konceptom koji je do krajnjih konsekvenci konzistentan, a ne ovako malo levo, malo desno. Znam da je teško od Dinkića oduzeti carinske prekršaje i poreske prekršaje, ali, ako je takva situacija onda ne pravite opštinske sudove za prekršaje. Problem je kako da se izrekne kazna zatvora, da li sudija za prekršaje može da izrekne kaznu zatvora, a nije sud. Postavlja se pitanje –da li sudija za prekršaje ili lice odgovorno da prekršajno kažnjava, možda mu taj naziv više odgovara? Sud samo može da izriče kaznu zatvora, ne može sudija za prekršaje. To je standard Evrope, ako se ide ka tom standardu onda napišite. Ovako imamo situaciju malo carina, malo sud. Sud je nadležan samo zato što u carinskom prekršaju ide još i zaštitna mera, a da nije zaštitne mere bio bi nadležan carinski organ. To ne može u pravu tako! Ne može tako! Da li vredi vama da pričam, ali obavestite ove vaše koji odlučuju o ovom zakonu da postoje veliki problemi, velike rupe sa ovim zakonom. Ovaj zakon će u praksi stvoriti još veće probleme nego što ste mogli da sagledate kakvi će problemi biti.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 50. amandman je podneo narodni poslanik Božidar Koprivica. Predstavnik Vlade i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
Član 50. Predloga zakona o prekršajima govori o zabrani pravnom licu da vrši određene delatnosti. Kaže: ''Zabrana pravnom licu da vrši određene delatnosti sastoji se u zabrani proizvodnje određenih proizvoda ili vršenja određenih poslova u oblasti prometa robe, finansija i usluga ili u zabrani vršenja drugih određenih poslova''. Ovde nemamo nikakvih primedbi, to bi se izreklo kao zaštitna mera uz glavnu kaznu. Stav 2. kaže: ''Ako propisom kojim se određuje prekršaj nisu posebno predviđeni uslovi za izricanje zaštitne mere, mera se može izreći ako bi dalje vršenje određene delatnosti bilo opasno po život ili zdravlje ljudi, štetno za privredno ili finansijsko poslovanje drugih pravnih lica ili za privredu u celini''. Ni ovde nismo stavili primedbu. Stav 3. ovog člana glasi: ''Zabrana pravnom licu da vrši određenu delatnost može se izreći u trajanju od šest meseci do tri godine, računajući od pravosnažnosti presude''. Ovde smo amandmanom intervenisali i tražili da, umesto tri godine, zabrana pravnom licu da vrši određenu delatnost može se izreći u trajanju od ''šest meseci do jedne godine'', računajući od pravosnažnosti presude. Mislimo da je ovo amandmansko rešenje zaista primerenije i da nije logično, nije normalno da se nekom pravnom licu u prekršajnom postupku kao sporedna mera izrekne kazna zabrane delatnosti u trajanju od tri godine, jer ako je neko napravio takav prekršaj da treba tri godine da mu se zabrani da se bavi delatnošću onda to definitivno ne može biti samo prekršaj, već je u pitanju krivično delo mnogo širih razmera i onda je u pitanju jedan sasvim drugi postupak. Ako govorimo o prekršaju opet imamo problem o kojem je malopre Krasić govorio, odnosio se na član 47. kod izricanja zaštitnih mera gde stoji da zaštitne mere izriče sud, a mi smo predložili da to treba da radi organ uprave. To je problem u zakonodavstvu ovog parlamenta, ovog saziva i svaki put kada govorimo o nekom predlogu zakona, kada vi organima uprave ostavljate na mogućnost da izriču prekršajne mere, odnosno zaštitne mere, mi smo uvek tvrdili da to nije dobro, da to mora da bude isključivo predmet prekršaja, odnosno zakona o prekršajima i onda ne bismo imali dilemu, znalo bi se šta rade sudovi za prekršaje, a šta rade organi uprave. Ne bismo imali situaciju da Mlađan Dinkić ode na godišnji odmor na Zlatibor i da tamo pozatvara, u nekom upravnom postupku, 30 lokala zato što nisu imali fiskalni račun, a onda tek ide prekršajni postupak; već je dobio na licu mesta zatvaranje te prodavnice, pa onda prekršajni postupak traje nekoliko meseci, pa onda tek po pravosnažnosti prekršajnog postupka izriče se zabrana neobavljanja delatnosti još tri godine. Ne znam da li je pisac ovog zakona bio svestan šta ovo u stvari znači. Ako vi jednom pravnom licu zabranite tri godine da se bavi nekom delatnošću, onda lepo kažite da nikada više ne može time da se bavi jer vi njemu faktički zatvarate tu njegovu radnju, preduzeće. To je praktično likvidacija tog pravnog lica. Trebalo bi da je predlagač vodio računa ne samo o tom pravnom licu kojem se izriče ova zaštitna mera, nego to pravno lice svakako ima nekoliko ili više fizičkih lica koja su zaposlena u tom pravnom licu, čije porodice žive od tog pravnog lica i sada zamislite koje su posledice. Evo najbanalniji primer zatvaranja, recimo, neke kafane ili nekog restorana gde je zaposleno 10 ljudi. Em je problem tom vlasniku što je zatvoren tri godine, a šta će se desiti sa tih 10 ljudi koji su tu zaposleni. Da li će taj vlasnik da ih plaća za to vreme dok je njegovo pravno lice zatvoreno? Naravno da neće. On će lepo da ih proglasi tehnološkim viškom, da ih šutne, ostavi bez hleba, ostavi bez posla, a ništa se pozitivno nije postiglo izricanjem ovakve mere. U redu je ako ima prekršaj iz stavova 1. i 2. člana 50. – u redu je da se izrekne odgovarajuća kazna. U redu je da to bude visoka kazna u određenim slučajevima. Ali zabrana delatnosti na tri godine, jednostavno je nedopustivo!! Dakle, ako je neko proizvodio, ustanovi se da proizvodi drogu, razne narkotike štetne po zdravlje ljudi, po kompletnu naciju, onda njemu treba zabraniti trajno da se bavi takvom delatnošću. Da li ovo znači da neko ko pravi sintetičke droge, da će da dobije prekršajnu kaznu, tri godine se neće baviti tom delatnošću legalno, naravno, baviće se ileglano, i za njega nije problem, ali problem je za onih 20 ljudi koji uopšte nisu znali da prave sintetičke droge, problem je za njihove porodice jer onaj ko ih je hranio više nema posla. I prođu tri godine, taj će ponovo da se vrati u legalne tokove, odnosno on nikada faktički nije ni prekidao da se bavi tim poslom. O takvim ljudima i takvoj delatnosti se radi u stavu 2. člana 50. Predloga zakona. Dakle, to ne može da bude predmet prekršaja nego može da bude predmet krivičnog dela, krivičnog zakonodavstva i trajne zabrane takvom delatnošću. Sve drugo što nije u toj meri štetno po zdravlje i život ljudi, neki drugi prekršaj, opet ću da napomenem šta znači nepostojanje fiskalnog računa,naravno, to jeste prekršaj, ali da li je pametno da Dinkić na godišnjem odmoru kada nekom gostu u restoranu ne nađe račun, da nekome zatvara restoran; da sve ljude, koji su zaposleni, pošalje kući, da se vodi prekršajni postupak i još da mu se izriče, ako nije bio uljudan ili ako je bio u komunikaciji sa ministrom bezobrazan, pa onda nađe elemente da može taj restoran da zatvori na dve ili tri godine. Dakle, višestruka je šteta. Žao mi je, nema ministra, neprihvatljivo je da zabrana pravnom licu da vrši određenu delatnost može da traje tri godine. Znači, maksimalno godinu dana, kao zaštitna mera. To je dovoljno vremena da se opameti onaj koji je činio prekršaj. To je dovoljno da može ponovo da se vrati u normalne tokove. Ako se misli da zbog delatnosti kojom se bavi, ako kaže da se određuje prekršaj, nisu posebno predviđeni za izricanje mera, mera se može izreći ako bi dalje vršenje određene delatnosti bilo opasno po život ili zdravlje ljudi, ako to jeste tako, onda treba trajno da se zabranom i bavljenje ovom delatnošću. Mislimo da ova faktička likvidacija pravnog lica ( kroz ovaj član 50. kako ste je vi ovde zakukuljili i zamumuljili u stavu 3.) višestruko bi bila štetna i za pravno lice i za vlasnika pravnog lica, a posebno naglašavam za sve zaposlene u tom pravnom licu koji – "ni luk jeli, ni luk mirisali", nemaju pojma da taj njihov gazda ne radi u skladu sa zakonom. Najjednostavniji primer jeste restoran: otkud zna kuvarica, koja tamo sprema ručkove, ili konobar koji servira, da li je njegov gazda utajio porez, da li je radio, pored ovog posla, još neke zakonom zabranjene poslove. Naravno da ne zna. Šta je posledica primene ovog člana? Upravo taj koji ne zna da je radio u pravnom licu koje je žestoko kršilo propise, da on ostane bez posla, da njegova porodica ostane bez sredstava za život. A onaj ko se bavi takvom vrstom poslova? Ne brinite se, snaći će se on i pored ovakve zabrane. Za ovo što je predviđeno u stavu 2. nema prekršaja, za ovo se ide u zatvor i to više godina, ako neko svojom delatnošću dovodi u opasnost život ili zdravlje ljudi, odnosno nacije u Srbiji. Vlada kao predlagač pobrkala je lončiće, hteli su da budu strogi, a na ovaj način nisu postigli ništa. Ne sumnjam da je bila dobra namera Vlade da se suzbiju ovakve delatnosti, ali na ovaj način to nije moguće. Još jednom vas pozivam da glasate za amandman Božidara Koprivice, jer zabrana obavljanja delatnosti na tri godine je nešto što mi srpski radikali mislimo da je neprihvatljivo. Ubeđeni smo da je dovoljno da ta zabrana bude maksimalno do godinu dana i da se na taj način postiže svrha kažnjavanja, a sa mnogo manjim posledicama i mnogo manje ljudi bi bilo obuhvaćeno, opet ponavljam, vrlo često ljudi koji uopšte nisu skrivili ovaj prekršaj, a spletom okolnosti su se našli. (Nemanja Šarović, sa mesta: Da budu kolateralna šteta.) Bravo, Nemanja, znači, da budu kolateralna šteta, baš tako. Dakle, baš oni da budu najžešće kažnjeni, a ne ko je zaista učinio ovaj prekršaj. Pošto sam se malo odmakla od onoga što stoji u stavu 3. – još jednom ću pročitati: "Zabrana pravnom licu da vrši određenu delatnost može se izreći u trajanju od šest meseci do tri godine, računajući od pravosnažnosti presude". Ovo je mnogo bitno, jer on već dobija zabranu na licu mesta od nekog inspektora ili nekoga ko je kontrolisao neku određenu radnju, pa do pravosnažnosti mu treba bar godinu dana, pa od pravosnažnosti još tri godine da ne obavlja ovu delatnost. Kako mislite da će taj neko da se vrati ponovo u normalne tokove?! Nema šanse!! Pravite od onoga ko je možda čak i načinio prekršaj, treba da odgovara za prekršaj, još većeg prekršioca, jer mora da razmišlja kako će da živi naredne četiri godine, pa će onda da ide iz prekršaja u prekršaj, iz nekog bezazlenog u još gori i veći prekršaj. Mi mislimo da to nije svrha ovog zakona. Svrha ovog zakona jeste da se kažnjavaju i fizička i pravna lica za određene prekršaje, isključivo one koji su propisani zakonom. Ne mislimo da kazna treba da bude takva da stimuliše nekoga da čini i dalje prekršaj. Znate, ako neko ima zaposlenih 10 ili 15 ljudi i vi mu zabranite tri godine da radi, tih 10 ljudi će gledati gde će da radi na crno, jer moraju da žive. Čekaće da ponovo profunkcioniše ova firma, koja je zatvorena na tri godine. Oni će negde da se snalaze i opet ima štete i država i ti ljudi, i opet nema svrhe primena ovog zakona. Dakle, ako hoćemo da zaista budemo dosledni, da ovaj zakon ima smisla, onda razmislite, dovoljno je da se, kao sporedna mera, izrekne maksimalno godinu dana zabrane bavljenja određenom delatnošću. Sve drugo je faktički likvidacija pravnog lica. Ne verujem da je to bila namera Vlade. Ne verujem da vi, koji ćete glasati za zakon, to želite. Zato vam preporučujem da razmislite i glasate za amandmane kolege Božidara Koprivice.
Hvala. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 54. amandman je podneo narodni poslanik Zlatan Jovanović. Predstavnik Vlade i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Za reč se javio narodni poslanik Milan Stevović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodin Zlatan Jovanović, u ime SRS, podneo je amandman na član 54. Predloga zakona o prekršajima. Moram da podsetim da je to jedan vrlo bitan član. Molim sve narodne poslanike da obrate pažnju na odredbe koje se tiču zabrane pristupa oštećenom, objektima ili mestu izvršenja prekršaja. Naime, član 54. u neposrednoj vezi je sa članom 46. koji propisuje vrste zaštitnih mera. Ako ste pažljivo slušali obrazloženje, koje je malopre dala gospođa Vjerica Radeta povodom amandmana na član 46. –predloženo je da se u članu 46. stav 1. tačka 7) briše zabrana pristupa oštećenom, objektima, mestu izvršenja prekršaja. Podsetio bih na odredbe člana 54. koji kaže: "Zabrana pristupa oštećenom, objektima ili mestu izvršenja prekršaja izriče se radi sprečavanja učinioca da ponovi prekršaj ili da nastavi da ugrožava oštećenog". Onda kaže da se mera iz ovog člana izriče na pismeni predlog podnosioca zahteva za pokretanje prekršajnog postupka ili na usmeni zahtev oštećenog, istaknut pri saslušanju u prekršajnom postupku itd. Da bi zadnji stav ovog člana rekao ovako: "O odluci suda kojom se izriče zabrana pristupa obaveštava se oštećeni, organ unutrašnjih poslova nadležan za izvršenje mere i Centar za socijalni rad, ukoliko se mera odnosi na zabranu učinioca pristupa deci ili bračnom drugu". Moram da kažem par vrlo bitnih stvari, a to je da smo mi od strane ovog ministarstva imali jedan korpus zakona koji su regulisali krivičnu materiju. Zaista, s jedne strane imamo krivičnu odgovornost i krivična dela, a sa druge strane imamo prekršaj i prekršajnu odgovornost. Ukoliko se ove dve stvari stave na tas, svakako će pretegnuti ova krivična materija i to tako treba shvatiti. Dakle, prekršaj treba shvatiti u jednom blažem vidu kršenja odredbi propisanih zakonom, gde su i blaže sankcije, gde su ustalom blaže i sve mere. Sada kada imamo u vidu šta znači prekršaj, a to je nešto što je inače blaže nego što je krivično delo, u tom svetlu treba posmatrati i propisivanje određenih mera. Ova mera zabrane pristupa oštećenog objektima ili mestu izvršenja prekršaja može da se rodi sama sebi kao jedna ogromna kontradiktornost i zloupotreba ove mere. Naime, u osnovi ove mere nije ništa drugo nego ograničavanje prava kretanja i pristupa određenim osobama ili objektima. Dakle, ako uzmemo segment ustavnosti s jedne strane i ako uzmemo onu društvenu opasnost na koju moramo ovde računati da je u odnosu na prekršaje vrlo mala, kada se pojavljuje kao suvišna ova mera, jer ova mera može da stvori određene probleme u sprovođenju mera tako da mi kršimo Ustav, a štitimo nekoga ko je napravio prekršaj sa najmanjim stepenom odgovornosti. Dakle, koncepcijski se potpuno razlikujemo u odnosu na predlagača. SRS predlaže brisanje ovoga, zato što primena ovoga što je ovde može da rodi veće probleme nego zaštitu koju mi treba da ostvarimo. Sa druge strane predlagač je išao jednom logikom da, ukoliko je ovo inkorporisano u Krivični zakon da mora biti inkorporisano i u zakon o prekršajima – ne mora. To upravo zbog toga što je granica između krivične odgovornosti, krivičnog dela i prekršaja sasvim jasna. Ako smo pružili krivičnopravnu zaštitu u istim i sličnim situacijama, a to je kršenje porodičnih obaveza jer ste videli da postoji masa stvari gde se može izreći masa stvari u oblasti porodičnih odnosa, onda to nije potrebno preslikavati i na prekršajnu odgovornost. Dakle, nije ovo podudarno kao što se inače misli. Ako su ovo tendencije evropskog prava i ako se ovo nama predlaže u koncepciji Evropske unije, to možemo da prihvatimo, ali razliku između ovoga i krivičnih dela moramo savršeno precizno, jasno i glasno opredelimo i da kažemo – a ovde to nije učinjeno. Zbog te opasnosti da se ovo ne pretvori u negaciju ovoga što smo hteli, predlažemo da se ova odredba briše.To isto se odnosi na član 55. (koji sledi ovaj član,) gde se kaže – ako se ne poštuje, biće kažnjen itd. Vrlo je teško i sprovođenje ove mere. Jeste dato u nadležnost organima unutrašnjih poslova da se sprovodi ova mera, ali je pitanje kako će taj organ unutrašnjih poslova da prati, kome će da veruje, ako se približi neko nekome u noći, da li će se verovati jednom ili drugom ili će tu biti zloupotreba. Dakle, moralo se voditi računa o ovim stvarima, koje sam ovde napomenuo. Smatram da ovaj član treba izbrisati jer možemo ugroziti osnovna ustavna prava, koja su propisana tim najvišim pravnim aktom. Ako gledamo sa druge strane ostale mere, onda ova mera stvarno pada u oči kao jedna mera koja odskače od svih drugih mera. Jeste ona nova i ona je možda opravdana u nekim slučajevima, ali u većini slučajeva može da dođe do negacije samog ovog krivičnopravnog instituta. Zbog toga predlažemo da se ovaj član briše i da se prihvati amandman gospodina Zlatana Jovanovića.
Hvala. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 68. amandman je podneo narodni poslanik Božidar Koprivica. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
Nisam se dogovarala sa ministrom da prihvati ovaj amandman, jer mu je to bilo ponuđeno na Odboru za pravosuđe i upravu i nije prihvatio, a mi iz SRS mislimo da je zaista trebalo i još uvek mislimo da treba ovaj amandman da se prihvati. Ovo je jedan od onih, po našem mišljenju, neustavnih članova. Član 68. odnosi se na maloletnike. Mislimo da zaista odnos prema maloletnicima, čak i kada učine prekršaj, treba da bude sa posebnom pažnjom i sa krajnjim ciljem da se od tog maloletnika, koji je, eventualno, sklon prekršajima, učini čovek koji neće imati sukobe sa zakonom. Mislimo da je odnos prema maloletnicima, naravno, od porodice, škole, od cele države, posebno značajan za državu uopšte, pogotovo kada znamo šta se sve dešava u krugu maloletnih lica u Srbiji. Nije dobro da mi ovakvim zakonskim odredbama, (poput ovog člana 68.) na izvestan način ponižavamo te maloletne ljude i da se, zaista, protivustavno ophodimo prema njima, da vređamo njihovo dostojanstvo. Dakle, bez obzira šta neko maloletno lice učinilo, moramo da vodimo računa da je to čovek koji ima svoje dostojanstvo, kojeg ne smemo bar mi kao država na osnovu ovakvih i sličnih zakona da vređamo, da ga ponižavamo, naprotiv, moramo da učinimo sve da taj maloletnik postane čestit čovek. Sada ću da vam kažem šta to predviđa kao posebne obaveze član 68. Kaže: "Ukoliko sud oceni da je odgovarajućim zahtevima i zabranama, potrebno uticani na maloletnika i njegovo ponašanje, može maloletniku odrediti jednu ili više posebnih obaveza i to: 1) da se izvini oštećenom; 2) da, u okviru svojih mogućnosti, popravi ili nadoknadi štetu koju je prouzrokovao", mada ne znam kako mislite da to uradi. Ako je maloletnik ukrao cigarete u prodavnici onda treba da ukrade od roditelja da bi nadoknadio to u prodavnici, potpuno pogrešan pristup. Drugo, ovo izvinjenje, šta je prouzrokovalo taj prekršaj, na koji način se taj oštećeni odnosio prema maloletniku? Znate, maloletna lica su ipak specifična po mnogo čemu. Na taj način moramo i da vodimo računa o njima, čak i kada je u pitanju prekršilac maloletnik. ''3) da ne posećuje određena mesta i izbegava društvo određenih lica koja na njega negativno utiču". Imamo li mi pravo da maloletniku kažemo sa kim on može da se druži, sa kim ne može da se druži,gde može da dođe, a gde ne može? Ne možemo mi unapred da kažemo tom nekom maloletniku, ne smeš da ideš tamo sa onim tvojim drugarima jer su oni ovakvi ili onakvi, ne možemo to zakonom da propišemo. Ovde je značajna uloga pre svega porodice, koju ste vi potpuno zanemarili u onom vašem čuvenom porodičnom zakonu, gde ste potpuno uništili tradicionalnu srpsku porodicu. Dalje, tu treba da bude pozitivan uticaj škole. Naravno, vi ste i obrazovanje, srednjoškolsko i visoko obrazovanje, takođe, vašim tzv. demokratskim pristupima, potpuno uništili, sve ono dobro tradicionalno što je postojalo u dosadašnjem sistemu obrazovanja. Zatim, tu su centri za socijalni rad. Mnogo je tih instanci koje treba da utiču posebno na maloletnika, a ne da mu se zakonom kaže, ako je napravio prekršaj, jer prekršaj ne mora da bude neki veliki, jer negde je prekršio javni red, napravio neku svađu u nekoj diskoteci i mi mu sada kažemo da on tamo više ne sme da ide i ne sme da se druži sa svojim drugarima sa kojima je išao u diskoteku zato što su se oni kao grupa potukli sa nekom drugom grupom maloletnika iz drugog kraja grada. Naravno, ne mislim da treba da se tuku iz bilo kojih razloga, pa ni iz ovih. Jednostavno, ne možemo tako da atakujemo na dostojanstvo mladog čoveka. Nemamo prava na to. ''4) da se podvrgne odvikavanju i lečenju od zavisnosti od alkohola, droga ili drugih opojnih sredstava i sredstava zavisnosti". Kako to regulišete sa punoletnim licima? Ide na lečenje, uz njegovu saglasnost, a maloletnika ćemo da pokupimo za uši na ulici i da nikoga ne pitamo da ga vodimo u nekakve ustanove. Nemamo pravo!! Maloletnik je čovek, samo ima manje godina od onog punoletnog, a onaj punoletniji je odgovorniji, jer je već zreo čovek. Odgovorniji je ako radi ovakve stvari, a mi se strože ponašamo prema maloletniku nego prema punoletnom licu. Nije u redu. Nije humano, u najmanju ruku. ''5) da se radi učenja ili provere znanja saobraćajnih propisa uputi u nadležnu ustanovu za osposobljavanje vozača". Ne znam kome je ovo jasno. Šta sad, ako je maloletnik prešao ulicu ispred ove zgrade mimo "Čedine zebre", ne treba to da uradi, da ne bude nejasnoća, ali ako je već to uradio, mi ga sada teramo da ide u školu za vozača, jer će tamo da nauči da se samo na zebri prelazi ulica. Neverovatno. Ko će još to da plati? Verovatno ćete ga naterati da negde ukrade da bi mogao da plati tu školu. "6) da se, bez naknade, uključi u rad humanitarnih organizacija ili u poslova ekološkog, socijalnog ili lokalnog značaja". Izvinite, zaista je neverovatno da vi zakonom nekoga terate da se bez naknade dobrovoljno uključi u nekakve akcije. Ovo nema ni u crtanom filmu. Nemojte da se igrate! Mi smo ozbiljni ljudi. "7) da se uključi u rad sportskih i drugih sekcija u školi, uz pedagoški nadzor nastavnika". Ne možemo ni ovo da ga nateramo. Ako je učinio prekršaj, odgovara za prekršaj prema onome što je predviđeno za maloletnike, a ove posebne obaveze su kršenje ljudskih prava tog maloletnog čoveka, znači, neustavno; kršenje dostojanstva tog maloletnog čoveka; ponižavanje tog maloletnog čoveka. Zaista nemamo pravo da se tako ophodimo prema našim mladim ljudima. Mi moramo, kao država, da stvorimo uslove da se na minimum svede bilo koja vrsta maloletničke delinkvencije, ali, naravno, tu su problemi mnogo širi i mnogo dublji. To su problemi od socijalnog statusa porodice, od odnosa u školi, od centara za socijalni rad, u okruženju itd. To je tema za neke druge zakone i za neke studije kojima konačno ova država mora da počne da se bavi. Najlakše je da se tamo ustanovi da je neko učinio prekršaj i onda ga vi još kroz član 68. naterate na sve ovo što on inače ne bi uradio. Onda samo još više probudite buntovnika u tom mladom čoveku i još više ga navodite da sutra, kada se oslobodi ovih obaveza, čini neki drugi prekršaj. Ne verujem da je to bila ideja ni Vaša, ministre Stojkoviću, ni Vlade Republike Srbije, ali vas zato molim i upozoravam da ozbiljno shvatite naše primedbe. Kao što vidite, mi to vrlo studiozno sagledavamo i nije nam namera samo da kažemo – evo, podnosimo amandman, pa vi ako hoćete prihvatite, ako nećete, ne morate, pa onda da kažemo kako Vlada ne prihvata amandmane SRS. Mi smo ozbiljni političari i ozbiljno želimo da utičemo na zakone koji će se nesporno primenjivati, jer ćete vi da ih usvojite, ako uspete da obezbedite već vrlo simptomatičnu skupštinsku većinu, ali to je problem ove skupštinske većine, nije naš problem. Dakle, mi želimo da sve kategorije stanovništva budu zakonom zaštićene, a posebno se to odnosi na maloletnike. Vi dalje u stavu 2. kažete: "Obaveze iz stava 1. tač. 1) do 7) ovog člana, ne mogu trajati duže od šest meseci i ne smeju ometati maloletnikovo školovanje ili zaposlenje". Kako mislite ovo da uskladite? Ko će time da se bavi, ko će da usklađuje obaveze maloletnika u školi, eventualno na poslu, sa ovim što biste mu ovim zakonom natovarili na leđa? Kakav će biti njegov odnos i status u porodici, uz ove obaveze koje mu vi ovde namećete? Dalje kažete: "U okviru obaveze iz stava 1. tačka 2) ovog člana, sud će odrediti visinu, oblike i način popravljanja štete, pri čemu lični rad maloletnika može trajati najviše do 20 časova u periodu od mesec dana i mora biti tako raspoređen da ne smeta redovnom školovanju ili zaposlenju maloletnika". Ovo vam je vrlo interesantno, ta tačka 2) koju sam već pročitala, da u okviru svojih mogućnosti popravi ili naknadi štetu koju je prouzrokovao. Dakle, šta vi hoćete, ako neki maloletnik učini prekršaj i ukrade čokoladu u nekoj prodavnici, vi ćete onda da ga vratite da on u toj prodavnici radi nekoliko dana po jedan sat, da nadoknadi štetu za tu ukradenu čokoladu? Kakav će biti odnos vlasnika te prodavnice prema tom maloletniku? Kako će se osećati taj maloletnik koji će pet dana dolaziti u tu prodavnicu da kaže "dobro jutro", a oni svi da kažu "ovo je onaj što je ukrao čokoladu". Mislim da je ovaj član tema i za psihologe i za psihijatre, a ne samo za narodne poslanike, odnosno za predlagače. Mislimo da ozbiljno morate da shvatite sve ove naše primedbe izrečene kroz ovaj amandman, a naš amandman predlaže da ceo ovaj član treba da se briše. Sve vas ćemo da zbrišemo, nemoj da se sekiraš, Homan, vi ste još malo tu! Pre toga, član 68. ovog zakona mora da se briše i mora da se prihvati amandman Božidara Koprivice, ukoliko vam je iskrena namera da primenom ovog zakona pomognete maloletnicima u njihovoj socijalizaciji i namera da od nekog maloletnika delinkventa stvorite ozbiljnog i odgovornog čoveka.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 76. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Predstavnik Vlade i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Nemanja Šarović.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na član 76. Ovim amandmanom traženo je da se st. 5. i 6. ovoga člana brišu. Naime, u članu 76. određuju se rokovi zastarelosti za pokretanje i vođenje prekršajnog postupka. Na prva četiri stava nemamo nekih primedbi, ali onda se u stavu 5. kaže da se, izuzetno od odredbe iz stava 1. ovog člana, gde se određuje opšti rok zastarelosti pokretanja gonjenja, za prekršaje iz oblasti carinskog, spoljnotrgovinskog, deviznog poslovanja, javnih prihoda i finansija, prometa robe i usluga i usluga vazdušnog saobraćaja, može posebnim zakonom propisati duži rok zastarelosti gonjenja. Onda stav 6. koji kaže: "Rok iz stava 5. ovog člana ne može biti duži od pet godina". Stav SRS je da nije moguće posebnim zakonom propisati duži rok zastarelosti pokretanja i vođenja prekršajnog postupka, već se i za ove, kako vi kažete posebne postupke, odnosno postupke iz nekih posebnih oblasti moraju primenjivati ovi opšti rokovi. Treba znati da je sam prekršajni postupak blaži nego što je krivični postupak, da on mora po svim svojim svojstvima takav i da ostane. Jednostavno, ukoliko se prekršajnim postupkom sankcionišu neka protivpravna dela koja imaju, odnosno kojim se štite neka javna dobra koja imaju manji značaj od onih koja se štite kroz Krivični zakon i krivični postupak, onda je neophodno da rokovi i uslovi za vođenje ovog prekršajnog postupka budu i kraći, jer prekršajni postupak mora trajati kraće nego krivični. Mislim da je neprimereno, to je ono što ste vi do sada isticali, i za krivični postupak da traje pet godina; krivični postupci moraju mnogo brže da se završavaju, pravosuđe mora da bude efikasnije, a vi na ovaj način upravo podstičete one koji će sutra sprovoditi ovaj zakon da to rade polako, da kažu, imamo pet godina, nema potrebe da se žuri, lagano, pa kada bude završeno – biće. Ne znam, trebalo bi da bude poznato ministru Stojkoviću, verovatno jeste, pogotovo ako se uzmu u obzir prekršaji kod deviznog poslovanja, carinskog itd. Dakle, kada vam oduzmu određenu količinu deviza prilikom ulaska ili izlaska iz zemlje, jer je oduzimanje na granici privremeno oduzimanje, neophodno je da vam kasnije u prekršajnom postupku i zvanično budu oduzeta sredstva, odnosno kada se utvrdi da ste izvršili određeni prekršaj da vam tek onda određena sredstva budu oduzeta. Praktično, nebrojeno puta se dešavalo u prethodnom periodu, i to se ne odnosi samo na period pre 2000. godine, nego i na period nakon 2000. godine, da carinski organi oduzimaju određena sredstva privremeno, da o tome izdaju potvrdu vlasniku sredstava i da jednostavno, nikada ne pokrenu prekršajni postupak, odnosno da taj prekršajni postupak nikada ne bude završen. U tom slučaju, bez obzira da li su zaista postojala obeležja nekog prekršaja ili nisu, vlasnik tih sredstava kome su oduzeta po proteku roka zastarelosti, lepo presavije tabak pa tuži državu pred Prvim opštinskim sudom u Beogradu i posle nekog vrmena, godinu ili dve dana, on dobije pravo da zahteva svoj novac nazad uz naknadu, odnosno kamatu od dana oduzimanja. Ukoliko vi produžite ovaj rok na pet godina, znači, pet godina će morati država, plus koliko je potrebno da se sprovede postupak za naknadu štete, to je nekih šest ili sedam godina, da plaća zakonsku zateznu kamatu, odnosno ukoliko se radi o deviznim sredstvima, onda se plaća zatezna kamata koju određuje Evropska centralna banka za bilo koju valutu i to su neverovatne štete za državu. Ne vidim uopšte koji je to razlog da se upravo u ovim oblastima i bilo kojim drugim, da li su to javni prihodi, finansije, promet robe, vazdušni saobraćaj, rok zastarelosti produžava na pet godina. Mnogo je bolje da prinudite one koji će sutra raditi u ovim organima, odnosno sudovima za prekršaje, opštinskim sudovima da budu ažurni, da rade svoj posao kako treba, predvideli ste velika sredstva i za materijalna sredstva i za sredstva za rad i za plate tim ljudima i dajte onda da se neka minimalna ažurnost zahteva. Dalje, postoji još nešto što bih napomenuo, a to je u stavu 7. gde se određuje apsolutna zastarelost gonjenja i kaže: ''Prekršajno gonjenje zastareva u svakom slučaju kada protekne dva puta onoliko vremena koliko se po zakonu traži za zastarelost gonjenja''. Ako ste pažljivo slušali, ništa nije određeno. Znači, ovde je moralo iza zastarelosti da se kaže –pokretanje gonjenja i onda bi imalo smisla. Dakle, prekršajno gonjenje zastareva u svakom slučaju kada protekne dva puta onoliko vremena koliko se po zakonu traži za zastarelost pokretanja gonjenja. To je rok od godinu dana i puta dva to ima smisla, a ovako ne možete zastarelost gonjenja preko zastarelosti gonjenja određivati, to vam je logički nonsens. Slična je situacija u članu 77. stav 6. gde kaže: ''Izvršenje kazne, odnosno zaštitne mere zastareva u svakom slučaju kad protekne dva puta onoliko vremena koliko se po zakonu traži za izvršenje kazne''. Ovde treba da stoji – koliko se po zakonu traži za zastarelost izvršenja kazne i onda ima smisla. Znači, to je nešto što je moguće u skladu sa Poslovnikom i još uvek može bilo ko da podnese amandman ili da se kroz pravno-tehničku redakciju teksta ovo odradi, jer videćete da, logički, kada se ovo tumači, jezički ne znači ništa. To su dve reči koje bi trebalo da ugradite i mislim da se na taj način dokazuje da smo mi ove amandmane kada smo pisali, pisali krajnje ozbiljno, pripremali se. Ovo nema veze ni sa ovim režimom, niti sa političkim strankama. Kada donosite neki od ovih zakona kao što je Krivični zakon, Zakon o prekršajima, to su zakoni koji moraju da se primenjuju u dužem vremenskom periodu i mi zaista ne želimo da kroz mesec ili dva dana, kada dođemo na vlast, gubimo ponovo vreme da ispravljamo ove greške, jer mnogo je bolje da već sada putem amandmana prihvatite neke od ovih korekcija i da jednostavno unesete u zakon.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Ujedno vas obaveštavam kako ćemo danas raditi. Juče smo imali jedan lep plan, ali smo mnogo efikasniji, a pošto imamo za raspravu još osam amandmana, četiri su postala sastavni deo zakona, recimo, prihvaćen je gospodina Stevovića. Dakle, radićemo do završetka pretresa u pojedinostima 9. tačke dnevnog reda, a ako završimo pre isteka radnog vremena, to će biti kraj, pa ćemo nastaviti u ponedeljak, to su javni putevi, a ako ne, produžićemo do završetka u pojedinostima. Naravno, čovek jedno planira, ali zahvaljujući efikasnosti moguće je danas ovako raditi. Hvala vam mnogo. Na član 85. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Predstavnik Vlade i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić. Za one koje interesuje koji su ostali amandmani koji su prihvaćeni, sem ovog Stevovića, to su sticajem okolnosti amandmani gospodina Mamule. Znam da ste se iznenadili.
Član 85. Predloga zakona ima naslov – Pravo na odbranu. Ne reguliše samo pravo na odbranu, nego reguliše i druga pitanja prekršajnog postupka. To su solidna rešenja u prva tri stava. U stavu 4. je potrebno da se reči "da prilikom" zamene rečju "pre". O čemu se radi? Stav 4. glasi: ''Okrivljeni ima pravo da se brani sam ili uz stručnu pomoć branioca koga sam izabere. Sud je dužan da prilikom prvog ispitivanja okrivljenog pouči o pravu na branioca. Gospodin Petar Jojić predlaže da se u ovoj drugoj rečenici izvrši intervencija, pa da se reči "da prilikom" zamene rečju "pre". Znači – pre ispitivanja, saslušanja okrivljenog, on bude svestan svog prava da može koristiti stručnu pomoć pravnog zastupnika, nekog advokata koji bi se starao o njegovim pravima u prekršajnom postupku. Ako stoji – prilikom prvog ispitivanja, onda, ukoliko ukaže na potrebu da ima stručnu odbranu, onda je to verovatno u funkciji odugovlačenja postupka, jer se ročište odlaže, zakazuje sledeće i u nekom roku treba da obezbedi branioca. Mislimo da je zbog toga bolje da se upravo upiše ovako kako je gospodin Jojić predložio. Ova tema je vrlo značajna zbog, ako je prekršajni postupak po svojoj definiciji neki skraćeni, prilično sličan krivičnom postupku... (Predsednik: Izvinite gospodine Krasiću, molim vas, molim vas, regulišite to, izvinite.) ...onda je dobro da se kaže da mi idemo i izvan ovih standarda koji su propisani. Bilo bi dobro da poslanici obrate pažnju na ovo što ću kao primer da uporedim sa ovom odredbom. Univerzalna deklaracija i Pakt o građanskim i političkim pravima i sve evropske konvencije koje regulišu ljudske slobode propisuju kao neotuđivo pravo čoveka da se sam brani. Propisuju pravo na pravičnost suđenja, propisuju i garantuju pravo da koristi stručnu pomoć, propisuju pravo da ima, da mu se ostavlja dovoljno vremena da pripremi odbranu. Garantovano mu je pravo da u startu bude upoznat sa svim tačkama optužbi koje se protiv njega podižu. To može da se primeni i u prekršajnom postupku, jer je to u suštini kazneni postupak i u tom postupku čim se izriču sankcije zadire se u ljudske slobode i prava građanina. Vidite, dobro je što i ovako mi potenciramo o jednom zakonu o prekršajima, da je to sveto pravo koje čoveku pripada, zašto ne reći rođenjem, i da se samo setimo da, evo, ovih dana ili već tri godine to pravo se ne priznaje u Haškom tribunalu, onom tribunalu koji ima izvestan broj ljubitelja i u ovoj sali i u onoj zgradi preko puta, ljubitelja koji smatraju da je Haški tribunal vrhunski domet pravde i istine. Tamo se Vojislavu Šešelju ne priznaje pravo na odbranu, ne priznaje pravo na ekspeditivno suđenje, ne dozvoljava mu se komunikacija sa stručnim timom koji mu pomaže u pripremi odbrane. Prebacuje se iz jedne ćelije u drugu, gde su još teži uslovi, kako bi se podstakli ti njegovi zdravstveni problemi, na delu imamo očigledno kršenje onih temeljnih sloboda i osnovnih prava kojima su garantovani svi međunarodni dokumenti, a svi se zaklinju u taj dokument!! Čekaju prvu priliku da sve to pregaze, bace na stranu, kako bi sproveli svoj interes i neku svoju pravdu. Zato je uvek za nas interesantno kada se pojave neki procesni propisi, gde se u nekim odredbama potencira ta garancija, garancija ljudskog dostojanstva, koja je garantovana svakom čoveku, počevši od one prezumpcije da je nevin dok se u pravosnažno okončanom sudskom postupku odgovarajućom presudom ne utvrdi eventualna krivica. Ova intervencija koju predlaže gospodin Jojić praktično znači da paralelno sa podnošenjem zahteva za pokretanje prekršajnog postupka ili bilo kog drugog akta kojim se inicira prekršajni postupak osumnjičeno lice, odnosno okrivljeni ima to prvo elementarno saznanje da može sam da se brani, uz pomoć lica koje je stručno za pružanje pravne pomoći. Ukoliko za to pravo čuje na prvom ročištu, kada treba da da prvu izjavu, da se izjasni o svojoj krivici, onda to znači da se završava prekršajni postupak, ukoliko se izjasni da želi da koristi to pravo da ima svog branioca. Slučaj je hteo da ovaj amandman nije prihvaćen na Odboru za pravosuđe, a predstavnik Vlade, koji je tada bio, taj svoj stav je opravdao činjenicom da tako nešto postoji u Zakoniku o krivičnom postupku, pošto postoji neka analogija između krivičnog i prekršajnog postupka da nikakav problem nije ako se to samo iz jednog zakona prepiše u drugi. Mi upravo sa ovim amandmanom potenciramo da treba da se izmeni u oba zakona ova odredba. U nekim pravnim sistemima zna se sa optužnim aktom koji se uručuje okrivljenom dobija se i poseban dodatak u vidu nekog aneksa na kome su taksativno navedena prava, minimalna prava koja mu se garantuju u postupku: pravo na upotrebu sopstvenog jezika, pravo na odbranu, pravo da se u razumnom roku počne sa suđenjem i ostala prava, kao što je pravo da ispita svedoke optužbe, da predloži svedoke odbrane itd. Ako želimo da taj postupak bude efikasan, onda pre nego što se otvori pretres i krene konkretno sa raspravljanjem o prekršajnoj odgovornosti, pre nego što okrivljeni i dođe u situaciju da se izjašnjava povodom, zašto ne reći, optužbi za prekršaj, on bude totalno informisan o tome da može koristiti branioca. Bilo bi dobro da ova intervencija gospodina Jojića prvo zaživi u Zakonu o prekršajnom postupku, a s obzirom na to da se sada priprema predlog zakonika o krivičnom postupku, da se ovo rešenje, koje Jojić predlaže, preslika u tom propisu koji se sada radi.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 139. amandman je podneo narodni poslanik Milan Stevović. Predstavnik Vlade i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su ovaj amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 168. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Predstavnik Vlade i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 175. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Predstavnik Vlade i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite. Reč ima narodni poslanik Sreto Perić. Ja sam dužan odgovor gospodinu Spahi. Predsednik ne zaboravlja i pravovremeno je još juče čestitao, a danas imate tekst u novinama, te Vas molim, sledeći put konsultujte. Izvolite, gospodine Periću.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na član 175. zakona o prekršajima. Verujem da je ministar pravde, gospodin Zoran Stojković, bio u velikoj dilemi prilikom razmatranja ovih amandmana koje je podnela poslanička grupa SRS, na zakon o prekršajima, jer ste iz obrazloženja tih amandmana mojih kolega videli i vi poslanici, a pogotovo ministar, gospodin Stojković, da su to smisleni amandmani, koji bi zaista ovaj zakon učinili vrlo primenljivim, približili ga možda po kvalitetu onim državama koje su već u EU, onih koje čekaju u hodniku za EU, uz pomoć vrednih poslanika SRS. Jedanamandman koji sam ja u ime poslaničke grupe podneo, ministar je prihvatio, očekivao sam da bi i ovaj amandman mogao biti prihvaćen, kao i svi amandmani poslanika SRS, ali pošto se to nije desilo, ja ću sada da prokomentarišem član 175. zakona u ovakvom tekstu, odnosno Predlogu, pa ću se potruditi da kažem zbog čega i ovaj amandman treba da bude prihvaćen. Naime, član 175. govori o saslušanju okrivljenog i načinu na koji se okrivljeni saslušava. Taj član je veoma obiman i kada bi ga iščitavao neko ko se bavi medicinom, mašinstvom, elektrotehnikom ili nekim drugim strukama mogao bi u prvom momentu da kaže da je možda ovakav član i potreban u zakonu. Međutim, s obzirom na to da će ovaj zakon primenjivati diplomirani pravnici, sa položenim pravosudnim ispitom i oni koji će biti sudije za prekršaje, nije moralo ovako da stoji. U 1. stavu člana 175. kaže se –''Okrivljeni se saslušava po pravilu usmeno''. Imajući u vidu šta sledi i kako je na detaljan način dalje to regulisano, onda je trebalo razraditi šta ako nije usmeno, ako je pismeno, ako se na neki drugi način saslušanje izvodi. Trebalo je to detaljnije razraditi. Zatim, prilikom uzimanja izjave od okrivljenog postaviće mu se razna pitanja: kada je rođen, zbog čega je rođen, porodične prilike i niz drugih karakterističnih ličnih svojstava za okrivljenog i na kraju jedno od pitanja, a sve pre uzimanja izjave vezane za konkretno izvršen prekršaj, da li je služio vojsku, odnosno da li ima čin rezervnog oficira, da li se vodi u vojnoj evidenciji i pri kom vojnom organu. Mislim da je to nekada imalo smisla. Ali, u vreme dolaska ovog pozera, sada predsednika Republike Srbije, na mesto ministra vojnog, u vreme gospodina Davinića i ovog sadašnjeg ministra, koji je imao izuzetno visok prosek 6,25 prilikom studiranja, mislim da je to besmisleno jer se vidi čemu vodi – uništavanju vojske. I sada unositi to u izjavu okrivljenog prilikom otvaranja rasprave, odnosno saslušanja okrivljenog je skoro besmisleno. Odredbe o saslušanju okrivljenog shodno će se primenjivati pri saslušanju predstavnika okrivljenog pravnog lica, znači važi sve ono što i za fizičko lice. Predložio sam da se taj član menja i da glasi – ''Okrivljeni u prekršajnom postupku saslušava se po odredbama Zakona o krivičnom postupku''. Poslanička grupa SRS je prihvatila ideju da se organi za prekršaje transformišu u sudove za prekršaje. To je nešto što mi podržavamo, ali u ovom zakonu postoji niz odredaba koje su suvišne, koje su malo čak i nejasne; kao što je koleginica Vjerica Radeta rekla da će određene učinioce prekršaja možda podsticati, umesto da bude obrnuto, da deluju preventivno, neke odredbe koje se sada nalaze u ovom zakonu podsticaće na izvršenje daljih prekršaja. Pretpostavljam da zakonodavac nije imao tu nameru. Ministra nema, želeo bih da mu postavim jedno pitanje: zbog čega je određen broj prekršaja izostavljen iz nadležnosti sudova za prekršaje, ostavljen kod carine i poreske uprave. Da li zbog toga što neko ko je sada ministar finansija misli da će večno ova dva državna organa voditi ljudi koji su članovi njegove stranke, pa da će se na taj način derati građani Srbije i moći vrlo brzo da skupljaju sredstava u budžet Republike Srbije, pa posle da se troše na jedan neracionalan način, ili je nešto drugo u pitanju, ne znam. Voleo bih da je gospodin ministar tu da nam objasni, ako se već išlo u jednu reformu suda, odnosno transformisanje organa za prekršaje u sud za prekršaje, zbog čega se svi prekršaji nisu preneli u nadležnost sudova za prekršaje, nego su ostavljeni kod drugih državnih organa.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 211. amandman je podneo poslanik Đorđe Mamula. Predstavnik Vlade i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 220. amandman je podneo poslanik Đorđe Mamula. Predstavnik Vlade i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 234. amandman je podneo poslanik Đorđe Mamula. Predstavnik Vlade i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 9. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O JAVNIM PUTEVIMA (pojedinosti) Da bi se poslanici pripremili, dajem pauzu do 14,05 časova. [[Posle pauze –14,25]] Dame i gospodo narodni poslanici, još jednom dobar dan. Nastavljamo sa popodnevnim radom današnjih pretresa u pojedinostima. Kao što smo najavili, danas ćemo raditi do završetka pretresa u pojedinostima 9. tačke dnevnog reda – Predlog zakona o javnim putevima, a zbog važnosti redosleda zakona koje treba da donesemo u novembru, 10. i najverovatniju 11. tačku dnevnog reda ćemo pretresati u pojedinostima, u ponedeljak, 7. novembra u 10,00 časova. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Miroslav Markićević, Blagoje Krajinović, Vojislav Milajić, Aleksandar Đorđević, Vjerica Radeta, Nataša Jovanović, Branislav Rankić, Zlatan Jovanović, Momir Marković, Bore Kutić, Dragoljub Stamenković, Goran Jakšić, Bojan Kekić, Branče Stojanović i Živojin Stefanović, Skupština Autonomne pokrajine Vojvodine kao i Vlada Republike Srbije. Narodni poslanik Goran Jakšić, pisanim putem, povukao je amandman na član 96. Predloga zakona. Primili ste Izveštaj Zakonodavnog odbora i mišljenja Vlade o podnetim amandmanima. Zakonodavni odbor je, na osnovu člana 146. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, odbacio, kao neblagovremene, amandmane na članove 44. i 96. Predloga zakona, koje je podneo narodni poslanik Zoran Tanasijević. Odbačeni amandmani ne mogu biti predmet rasprave i o njima se ne glasa po članu 146. stav 3. Poslovnika. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 2. amandman je podneo Aleksandar Đorđević. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Izvolite, gospodine Đorđeviću. Reč ima podnosilac amandmana, narodni poslanik Aleksandar Đorđević.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na Predlog zakona o javnim putevima, u članu 2. stav 1. tačka 50) menja i da glasi: "50) upravljač javnog puta jeste Javno preduzeće koje je registrovano za obavljanje delatnosti upravljanja javnim putem (u daljem tekstu: Upravljač)". U obrazloženju koje sam dao, upravljanje javnim putevima Republike Srbije je delatnost od opšteg interesa, imajući u vidu navedeno, delatnošću upravljanja javnim putevima ne bi trebalo da se bave preduzetnici i privredna društva, već samo javno preduzeće, čiji je osnivač Vlada Republike Srbije. Pročitao sam amandman koji sam podneo u ime poslaničke grupe SRS. U raspravi, kada smo govorili o ovom predlogu zakona o javnim putevima Republike Srbije, u načelu, govorio sam upravo o ovome, jer se ovaj amandman odnosi na samu suštinu jednog ovakvog zakonskog projekta koji je Vlada Republike Srbije podnela Narodnoj skupštini, smatrajući pri tome da je ovo jedan od zakona koji, pre svega, nije dobar, koji nema jasan koncept, jasnu nacionalnu strategiju kada su u pitanju javni putevi Republike Srbije. Znači, u zakonu se ne može videti šta predstavlja program građenja i održavanja javnih puteva koji bi trebalo, na predlog nadležnog ministarstva, da donosi, recimo, Vlada Republike Srbije na period od četiri godine, u skladu sa nacionalnom strategijom koju ovaj zakonski projekat nema. Suština amandmana poslaničkog kluba SRS je upravo u sasvim drugačijem konceptu i programu kojeg je SRS imala, za razliku od vladajuće koalicije, koja očigledno, po ovom pitanju, nema jasnu koncepciju i nema jasan program. Smatramo da u članu 2. (poglavlje I Osnovne odredbe Predloga zakona,) upravljač javnih puteva treba da bude javno preduzeće, čiji je osnivač Vlada Republike Srbije, da to ne mogu da budu privredna društva, odnosno drugo pravno lice ili preduzetnici, kako ste vi ovim predlogom zakona predložili Narodnoj skupštini. Smatramo da, pošto je Srbija tranzitna država, koja se nalazi na takvom geografskom položaju, javni putevi Republike Srbije imaju poseban značaj i Ustavom je regulisano da su javni putevi opšte dobro, znači, koje je regulisano, Ustavom Republike Srbije, kao najvišim zakonodavnim aktom. Odgovor Vlade za neprihvatanje ovog amandmana, pročitaću ga, kako se Vlada poziva i kaže: "Amandman se ne prihvata iz razloga što je odredbom člana 18. tačka 10) Zakona o lokalnoj samoupravi ("Službeni glasnik RS", broj 9/2002, 33/2004, 135/2004) propisano da je opština odgovorna da, preko svojih organa, u skladu sa Ustavom i zakonom uređuje i obezbeđuje obavljanje poslova koji se odnose na izgradnju, rehabilitaciju i rekonstrukciju, održavanje, zaštitu, korišćenje, razvoj i upravljanje lokalnim nekategorisanim putevima, kao i ulicama u naselju. Iz izloženog proizilazi da je osnivanje javnog preduzeća, koje bi obavljalo delatnost upravljanja svim javnim putevima (državnim ili opštinskim putevima i ulicama), suprotno Zakonu o lokalnoj samoupravi". Šta kaže Zakon o lokalnoj samoupravi? U članu 18. Zakona o lokalnoj samoupravi koji se odnosi na izvorni delokrug, koji reguliše upravo ovu materiju, stav 1. kaže: "Opština je odgovorna da preko svojih organa, u skladu sa Ustavom i zakonom'', u tački 10), ''uređuje i obezbeđuje obavljanje poslova koji se odnose na izgradnju, rehabilitaciju'', upravo ovako kako ste vi ovde naveli. Ali, niko od vas ne može da kaže da opština ne može da formira javno preduzeće koje bi se bavilo održavanjem puteva, upravljanjem putevima. Naravno, treba da se bavi javno preduzeće na nivou opštine, kao što ste to predvideli u Predlogu zakona, u ovom slučaju da je upravljač javnog puta javno preduzeće, ali to nikako ne mogu da budu privatni preduzetnici ili privredno društvo, kako ste vi ovim predlogom zakona predložili Narodnoj skupštini. Bez obzira, amandmanom SRS, trudili smo se da popravimo ovaj jako loš koncept i Predlog Vlade Republike Srbije, jer je očigledno da niste imali jasan program kada je ova materija u pitanju. Znamo da je potrebno regulisati ovu materiju pravnom regulativom, zakonskom, koja će biti odgovarajuća, s obzirom na to da je Srbija tranzitna zemlja, da treba da uskladimo naše zakonodavstvo sa zakonodavstvom zemalja EU, zemalja u okruženju, imajući u vidu da se Srbija nalazi na takvom položaju, kao tranzitna zemlja koja spaja zapadne zemlje sa istokom. Prema tome, suština našeg predloga, ovog amandmana je, ono što je najvažnije, da bude u skladu sa Ustavom Republike Srbije i da ima jasnu koncepciju. Vi ovim predlogom zakona, koji želite da donesete na brzinu, u Razlozima za donošenje ovog zakona ste naveli, pročitaću: "Finansiranje održavanja, rekonstrukcije, rehabilitacije i izgradnje putne mreže u Republici Srbiji vrši se iz sredstava koje obezbeđuju međunarodne finansijske institucije... a na osnovu ugovora koji su zaključeni i čija je realizacija u toku". Zatim se kaže: "Imajući u vidu da je Republička direkcija za puteve obrazovana Zakonom o putevima kao posebna organizacija, promena statusa Direkcije, odnosno stvaranja pravnog osnova za osnivanje javnog preduzeća u ovoj oblasti, moguće je samo izmenama važećeg Zakona o putevima". Samo se u tom delu slažemo sa vama u ovom predlogu zakona. Upravo smo zbog toga pokušali amandmanima da popravimo jedan jako loš predlog zakonskog projekta, koji je Vlada podnela Narodnoj skupštini. Očekujem od narodnih poslanika da glasaju za ovaj amandman, pošto niste povukli ovaj zakonski predlog sa dnevnog reda kada je bila rasprava u načelu, a to smo tražili od vas, jer ste i ovaj zakon predložili pre, praktično, sedam meseci, pa je sada došao na dnevni red Skupštine, a niste ništa promenili od onda. Imali ste dovoljno vremena da sastavite jedan dobar zakonski projekat i da vodite računa da Srbija mora da ima nacionalnu strategiju u ovoj oblasti i da ova zakonska regulativa mora da se rešava u skladu sa Ustavom Republike Srbije, upravo onako kao što se zalaže SRS.
Hvala. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Narodni poslanik Vojislav Milajić podneo je amandman kojim predlaže dodavanje novog člana 2a. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Vojislav Milajić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovim amandmanom SRS je predložila da se doda član 2a, koji glasi: "Javni putevi i nekategorisani putevi su opšte dobro u državnoj svojini Republike Srbije i na njima se ne može sticati pravo vlasništva, a druga stvarna prava mogu se ostvarivati po posebnim zakonima". Desila se omaška u mišljenju Vlade. Vlada je pogrešno prepisala ovaj amandman, izostavila je reč "ne" pa je ispalo da može, a izvorni, pravi tekst amandmana na član 2a kaže da se ne može sticati pravo vlasništva. U obrazloženju Vlade zbog čega se odbija ovaj amandman, Vlada se poziva na član 60. stav 1. Ustava Srbije, gde navodi da je propisano da su prirodna bogatstva i dobra u opštoj upotrebi kao dobra od opšteg interesa i gradsko građevinsko zemljište u državnoj ili društvenoj svojini. Kako su javni putevi dobra u opštoj upotrebi i nesporno dobra od opšteg interesa, prilikom izrade Predloga zakona poštovan je navedeni ustavni princip. I mi smo prilikom ulaganja ovog amandmana pošli baš od tog stava, tako da su nam stavovi apsolutno podudarni. I mi se pozivamo na član 60. stav 1. nego ste greškom, prilikom davanja mišljenja, izostavili reč – "ne" tako da mislim da nema razloga da se ne prihvati ovaj amandman, pogotovo što su nam podudarni stavovi. Ovim obrazloženjem vi ste samo potvrdili ono što smo mi tražili ovim amandmanom. Takođe, u Ustavu, član 60. stav 2. predviđeno je da ''pojedina dobra u opštoj upotrebi mogu biti u privatnoj svojini, pod uslovima utvrđenim zakonom''. To je u ovom članu 2a i navedeno da se ''druga stvarna prava mogu ostvarivati po posebnim zakonima''. Dakle, tu su prava koja se tiču prava zakupa, prava korišćenja i koncesiona prava. Mi nismo taksativno navodili nego smo samo naveli "i druga stvarna prava". U članu 60. stav 3. Ustava Republike Srbije kaže se: ''Na dobrima od opšteg interesa i na gradskom građevinskom zemljištu može se, pod uslovima utvrđenim zakonima, steći pravo korišćenja''. Znači da je to jedno od stvarnih prava. Mi nismo taksativno nabrajali nego smo uopšteno rekli da se mogu ostvarivati druga stvarna prava utvrđena zakonom. Jedino smo isključili pravo vlasništva. Pravo svojine smo isključili kao mogućnost da se stiče vlasništvo nad dobrima u opštoj upotrebi. Dakle, isključivi i jedini vlasnik dobara u opštoj upotrebi može da bude država, s obzirom na to da društvena svojina odumire, iako postoji formalno u Ustavu, ali ona će vremenom nestati. Znači, ostaje jedino državna svojina i država jedino može biti vlasnik dobara u opštoj upotrebi. Zbog ove omaške prilikom pisanja mišljenja Vlade mislim da je stvorena nepotrebna zabuna, jer se ispostavilo da su nam potpuno podudarni stavovi; i mi smo prilikom pisanja ovog amandmana pozivali se i mislili na član 60. Ustava Srbije, a i vi prilikom davanja mišljenja kada ste odbijali, odbili ste ovaj amandman pozivajući se na isti član, s tim što ste propustili reč "ne", tako da je amandman dobio drugo značenje i drugi smisao. S obzirom na to da su nam potpuno podudarni stavovi, mislim da nema razloga da se ne prihvati ovaj amandman i mislim da je šteta što ministar nije prisutan.
Da li dobro razumem vaše gestove? U slučaju da se radi o tehničkoj omašci, da je po inerciji odbijen, a biće prihvaćen, to je moguće, isključivo, do završetka rasprave u pojedinostima. U tom slučaju bi bilo neophodno da se zatraži usmena saglasnost i da se o tome do kraja rasprave o pojedinostima obavesti predsednik Skupštine, a posle toga to neće biti moguće, nego će morati da se skrene pažnja poslanicima tokom samog glasanja, a to znači, da se unapred skrene pažnja na tako nešto. Molim vas, razmislite o mogućnosti, ali mislim da će to biti u redu.
Ovo je usko povezano i sa sledećim amandmanom SRS na član 3. koji će obrazlagati gospodin Đorđević, jer smo tražili da se u članu 3. stav 2. briše, zato što smatramo da je ovo preciznija formulacija oko svojinskih i stvarno pravnih odnosa koji se tiču dobara. Mislimo da nema nijedan razlog da se ne prihvati ovaj amandman SRS.
Hvala gospodine Milajiću. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Đorđević. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Aleksandar Đorđević.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 3. Predloga zakona, koji kaže – ''U članu 3. stav 1. menja se i glasi: Javni putevi i nekategorisani putevi čine mrežu puteva Republike Srbije. Stav 2. briše se''. Smatram da se ovim izmenama člana 3. Predloga zakona o javnim putevima preciznije definiše pojam javnih puteva, pravni status javnih puteva i na koga se oni odnose. Dakle, član 3. je usko povezan i sa članom 2. Predloga zakona. Imajući u vidu da je kolega Milajić objasnio amandman na član 2. sa novim članom 2a, poslanička grupa SRS smatra da je član 3. ovde veoma neprecizan i da nije dobro koncipiran. Znači, tražimo preciznije rešenje. Upravo zbog toga smo podneli ovaj amandman koji je direktno povezan sa članom 2a. U članu 3. se kaže: "Javni putevi i nekategorisani putevi čine mrežu puteva". U stavu 2. se kaže: "Putevi iz stava 1. ovog člana, kao dobra u opštoj upotrebi, u državnoj su svojini i na njima se mogu sticati prava korišćenja, prava službenosti i druga prava određena zakonom". Dakle, SRS smatra da naš amandman Vlada treba da prihvati, upravo iz tih razloga što na jedan precizniji način definiše pojam javnih puteva na koje se oni odnose, jer to je suština predloga amandmana SRS. Vlada je dala odgovor gde se kaže sledeće: "Amandman se ne prihvata iz razloga što Predlog zakona o javnim putevima uređuje materiju javnih puteva na teritoriji Republike Srbije. Deo amandmana kojim se traži brisanje stava 2. člana 3. Predloga zakona ne prihvata iz razloga što nije prihvaćen amandman pod brojem 2, kojim se uređuje isto pitanje kao u članu 3. stav 2. Predloga zakona''. Vi ste ovde u članu 2a, amandman koji je podnela SRS, o kojem je govorio gospodin Milajić, predstavili amandman SRS, a ovo nije bio naš amandman. Piše ovde, (u mišljenju Vlade) da su javni putevi i nekategorisani putevi opšte dobro u državnoj svojini Republike Srbije i na njima se ''može'' sticati pravo vlasništva. Da ne čitam dalje. Mi smo jasno napisali da se ''ne može'' sticati pravo vlasništva. Ovde je definisano kao da smo podneli neki drugi amandman. Znači, suština ovog amandmana na Predlog zakona, od strane SRS, upravo je bio da povezujući se sa članom 2. i članom 3. Predloga zakona, koji nije jasno i precizno definisan, ovim amandmanom SRS mnogo preciznije i jasnije uredi ovaj predlog zakona. Smatram da Vlada ovaj amandman, koji sam podneo u ime poslaničke grupe SRS, treba da prihvati, iz svih navedenih razloga koje je naveo i kolega Milajić, govoreći o prethodnom amandmanu i o ovome što sam sada govorio o amandmanu na član 3. koji sam poneo u ime poslaničke grupe SRS.
Da li još neko želi o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 5. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Bojan Kekić, Branče Stojanović i Živojin Stefanović. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Bojan Kekić.
Poštovani predsedavajući, kolege poslanici, suština amandmana koji je podnela grupa poslanika SPS, pre svega, odnosno se na kategorizaciju puteva koji postoje u Srbiji. Do sada smo imali magistralne, regionalne i lokalne puteve. Novim zakonom, članom 5. definišemo državne puteve prvog reda, državne puteve drugog reda, opštinske puteve i ulice. Nesporna je kalsifikacija po važnosti puteva. Međutim, moj amandman se pre svega odnosi na činjenicu ko je taj koji donosi akt o kategorizaciji državnih puteva. U zakonu je predviđeno da to bude Vlada Republike Srbije, znači, donosi i pravila o kategorizaciji i akt o izvršenoj kategorizaciji, a ja smatram da Narodna skupština, kao najviši zakonodavni organ, na predlog Vlade, baš zbog toga što smo mi poslanici iz različitih teritorija, treba da donese akt o kategorizaciji puteva, s obzirom na to da je u poslednje vreme došlo do dosta izmena, odnosno pojedini putevi su postajali sa lokalnog nivoa i regionalni, a sve to zarad održavanja puteva, s obzirom na to da se iz budžeta Republike Srbije ili kako je to zakonom predviđeno, da će JP Republička direkcija za puteve održavati, odnosno učestvovati u izgradnji samo ranije magistralnih i regionalnih puteva, a sada puteva prvog i drugog državnog reda.
Još neko o istom amandmanu? (Ne.) Na član 5. amandman je podnela Skupština Autonomne pokrajine Vojvodine. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podnela Skupština Autonomne pokrajine Vojvodine. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, od prvog amandmana koji je podnela SRS, pa sve do poslednjeg, na Zakon o javnim putevima, pre svega, mi želimo da vas uputimo na važeći Ustav i na važeće zakonske propise. Smatramo da je nedopustivo da stav 2. u članu 8. ostane, pa da se izvrši povreda našeg ustavnog uređenja, jer bi to bio motiv za zloupotrebu, kao što je bio u ovom vakuum periodu otkad nemamo ovaj zakon, ali su, kaošto se predlagač u obrazloženju da odbije moj amandman koji sam podnela u ime poslaničke grupe SRS, pozvao na neke druge, takođe za nas neprihvatljive zakonske propise, koji nisu osporeni od strane Ustavnog suda, a trebalo je da budu, jer smo ih mi oštro kritikovali, a naročito u pojedinim delovima Zakon o privrednim društvima i Zakon o javnim preduzećima i obavljanju delatnosti od opšteg interesa, na šta se poziva predlagač. Moram da vam kažem, gospodine predstavniče predlagača, jer ministar Velimir Ilić nije ovde, da je stav 1. u članu 8. sasvim u redu i on drugačije ne bi mogao da bude definisan. Dakle: "Delatnost upravljanja državnim putevima obavlja javno preduzeće koje osniva Vlada (u daljem tekstu: Javno preduzeće)". To je potpuno usklađeno sa Ustavom Republike Srbije i to tako može da stoji. Stav 2. koji je neophodno da se briše, glasi: "Delatnost upravljanja državnim putevima može da obavlja i privredno društvo, odnosno drugo pravno lice ili preduzetnik, pod uslovima i na način utvrđen zakonom kojim se uređuje obavljanje delatnosti od opšteg interesa". Veoma široko tumačite u obrazloženju, odnosno u odgovoru da ne prihvatite amandman, pozvali ste se i kažete, da je, ''Zakonom o javnim preduzećima i obavljanju delatnosti od opšteg interesa'', koji je pre vas donela dosmanlijska vlada, na čelu sa DS, ''propisano da delatnost od opšteg interesa mogu obavljati i drugi oblici preduzeća, deo preduzeća i preduzetnik'', poput "Difens rouda", Čumeta, drugih Čumeta, svih onih koji i te kako pretenduju da dobiju ove unosne poslove, sa kojima su voljni pojedinci iz ove Koštuničine vlade da sarađuju, sa njima su povezani i zbog toga će država da trpi ogromnu štetu. Ako je već kod vas nastupila eventualna nedoumica, pa treba da obavite konsultacije sa Velimirom Ilićem, koji treba da bude ovde, a ne da zvrnda ko zna gde u ovo vreme kad se raspravlja o Zakonu o javnim putevima, ako ste već razmišljali o tome da nakon onako ubedljive argumentacije kolege Milajića prihvatite da se posle člana 2. doda novi član 2a, onda on treba da glasi: ''Javni putevi i nekategorisani putevi su opšte dobro u državnoj svojini Republike Srbije i na njima se ne može sticati pravo vlasništva, a druga stvarna prava mogu se ostvarivati po posebnim zakonima''. Vi eventualno možete da govorite, da definišete član 8. samo u Zakonu o koncesijama, a i to je široko pitanje, o tome ćemo još mnogo da raspravljamo pod kojim uslovima i kako će koncesije dobiti određena lica, odnosno po već sada utvrđenim kategorijama na način kako je to uređeno prethodnim Zakonom. Ovo je zaista način da se izvrši potpuna zloupotreba i da se razgrađuje državna imovina, ono što je u vlasništvu Republike Srbije, a mi to želimo da sprečimo, zato što znamo da ste i Zakonom o NIS, odnosno stavljanjem van snage postojeći Zakon i namerom da na takav način izvršite restrukturiranje NIS, EPS, sada i sa ovakvim Zakonom o javnim putevima, spremni da sve prodate, budzašto raznoraznim tajkunima i onima koji će enormno da se obogate uzimajući monopol nad državnim vlasništvom. Zar vam nije dovoljan jedan Bogoljub Karić? Znam da je Velimir Ilić sa njim u nekoj koaliciji, da imaju koalicioni sporazum, ali ako neko na takav način opljačka građane i monopolom izvrši pljačku veka za 600 ili 700 miliona evra, opere, što bi rekli svi ljudi, na berzi kapitala i hartija od vrednosti, tako što fiktivnim računima, na račune članova svoje porodice rasporedi po 10, 20, 50 ili 200 miliona evra, želite da stvorite mogućnost da bilo ko ko ima nameru da se bavi takvim mahinacijama iskoristi ovaj zakon i da kaže, to je moje zakonsko pravo, odnosno naše i mi možemo da uđemo u takve aranžmane. Ne želeći da prejudiciram ko je novi Čume, jedan vam je valjda bio dovoljan i sve ono što je radila DS koja je do najvišeg stepena dovela kriminal i korupciju u Srbiju, da se uzmete u pamet i da to sprečite i da zakonom kažete, ne može, to je vlasništvo države i vlada svaka buduća mora na takav način da raspolaže državnom imovinom. To je ono na šta vas mi upozoravamo. Mi ćemo, ako vi ne prihvatite ovo, daće bog uskoro, morati ove ključne stvari u svim ovim zakonima koji su veoma štetni, naročito po imovinu Srbije da menjamo, jer je nemoguće da ovakav zakon ostane, a da imate važeći Ustav. Svaka eventualna buduća promena Ustava definisaće šta je to državna imovina, odnosno svojina, vlasništvo Republike Srbije i na koji način sa njom može da se raspolaže, a nijedan drugi zakon ne može da vam da osnov, a da ne kršite Ustav, pa i ovaj ovakav stav 2. u članu 8. da to uradite, a da je to na regularan način, da ne dođe do flagrantnog kršenja slova Ustava, dakle, ono što je najvažnije u svakoj državi. Hvala.
Trenutno Vlada Republike Srbije zaseda, ministri su tamo, to je jedna informacija. Da li još neko želi reč? (Da.) Polako, idemo redom, prvo narodni poslanik Aleksandar Đorđević, ako ostane vremena gospodin Vojislav Milajić, pa potom gospodin Markićević, nadam se ne replika, nego o amandmanu, nema razloga.
Amandman SRS, odnosno koleginice Nataše Jovanović upravo je imao za cilj da zaštiti, pre svega, interese Republike Srbije. Kada donosimo ovde predloge zakona, znači, u danu za glasanje treba da vodimo računa, ako neki zakonski predlog nije dobar, kao što je ovaj zakonski projekat, koji je Vlada podnela Narodnoj skupštini. Kada se radi o javnim putevima Republike Srbije, mi moramo da podnesemo amandmane koji će zaštiti interese, pre svega, države Srbije, a onda i građana Srbije. To je suština amandmana SRS. Dakle, sviđalo se to vama iz vladajuće koalicije ili ne, ovaj zakonski projekat koji ste podneli Narodnoj skupštini je jedan od najlošijih zakonskih rešenja koji je Vlada Republike Srbije podnela Narodnoj skupštini u proteklih godinu dana. Od činjenice da ste u obrazloženju jasno rekli da je cilj da se formira javno preduzeće i da je to razlog za donošenje zakona, mi smo u skladu sa programom SRS, u skladu sa Ustavom Republike Srbije podneli amandmane da popravimo ovaj zakonski predlog, da sprečimo mogućnost da javnim putevima u Srbiji mogu da upravljaju privatni preduzetnici i da se dešava ono što se dešavalo u vreme vladavine vlasti DS-a, kada je predsednik Vlade bio pokojni Zoran Đinđić, a posle njega Zoran Živković itd. DS je vratila Srbiju 100 godina unazad svojim ponašanjem, vladavinom i sa svim onim što je učinila na štetu građana Republike Srbije. Takođe, vladajuća koalicija je, u ovom slučaju, pre svega, DSS morala da vodi računa ako donosimo neke važne sistemske zakone u ovoj skupštini da donosimo te zakone, da budu precizni, da budu u skladu sa Ustavom Republike Srbije kao najvišim zakonodavnim aktom i da ne pogledaju samo ovlaš ove predloge koje je podnela najjača partija u Srbiji, a to je SRS; a to ćemo videti posle sledećih izbora i mi ćemo morati sami da formiramo vladu, da ispravljamo sve ove vaše nepravilnosti i zakonska rešenja koja ćete izglasati u danu za glasanje. Smatram da ovaj amandman koji je podnela Nataša Jovanović u ime poslaničke grupe SRS, ono što je osnovno ima za cilj da zaštiti interese Republike Srbije, da se ne bi desilo da putevima upravljaju razni kriminalci iz redova nekih interesnih grupa. Videli ste, imali ste prilike, bili ste svedoci kako se ponašala DS koja je upravo bila okružena sa raznim kriminalcima koji su asfaltirali i dobijali poslove na raznim tenderima. Oni su radili kako im je palo na pamet, pa smo onda imali Kolesara i Janjuševića i mnogo toga što je opterećivalo Republiku Srbiju, a danas građani Srbije teško žive. Činjenica je da, ako vi kao Vlada Republike Srbije nemate sluha da, ili ne želite jednostavno da čujete ono što vam opozicija govori, u ovom slučaju SRS, imali smo jedan jasan pristup kojim se ovo loše zakonsko rešenje, koje je podneto Narodnoj skupštini, želi da se popravi, da bude preciznije i da na kraju krajeva bude u skladu sa Ustavom i da zaštitimo Republiku Srbiju i da zaštitimo građane Srbije od mogućih budućih dešavanja, kao što je to bilo za vreme vladavine DS. Ukoliko vi ne prihvatite amandmane SRS, pokazaćete da ste potpuno isti kao vlast DS koja je radila onako kako je htela, imala je tada skupštinsku većini, ali posle toga su izgubili vlast i više ih naravno nećete videti na vlasti dugo, jer SRS na sledećim izborima, koji će biti raspisani sledeće godine, će imati apsolutnu većinu. Ukoliko vi ne prihvatite ove naše amandmane, moraćemo sve ovakve loše zakonske projekte da menjamo, da budu u skladu sa interesima građana Republike Srbije i države Republike Srbije. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Miroslav Markićević, o amandmanu. Izvolite.
Gospodine predsedniče, kolege poslanici, poslanička grupa Nova Srbija samostalni poslanici ni u kom slučaju neće prihvatiti amandman koji je podnela SRS, pogotovo kada čujemo obrazloženje i rečnik koji je ovde upotrebljen. Znači, odlučno demantujem da je Nova Srbija u koaliciji sa bilo kim; ne, samo sa građanima i svojim biračima. Poruka sa ove govornice je upućena građanima Srbije, a ja želim da saopštim onu istinu kako je vidi Nova Srbija. Problem je što je u prethodnih šest meseci, 63 odbornika SRS prešlo u Novu Srbiju i predsednik opštine Novi Kneževac. Ko je sa kim u koaliciji, ja bih SRS morao da zapitam – da li vi niste slučajno u koaliciji sa Bogoljubom Karićem, kada mu dajete poslanike, a čujem da i sam vođa vaše stranke, Toma Nikolić, najavljuje još četiri ili pet poslanika da će preći u SRS, tako da vas molim da se usredsredite na zakon, na amandmane?! U toku je sednica Vlade Republike Srbije na kojoj učestvuje najuspešniji ministar u Vladi Republike Srbije, proglašen po svim anketama u poslednjih šest meseci. Hvala.
Razumeo sam ovo o amandmanima. Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović, zbog pogrešnog tumačenja, po Poslovniku [[Nataša Jovanović, sa mesta: Ne, imam pravo na repliku.]] Replika je kada se lično pomene poslanik ili stranka, onda govori ovlašćeni predstavnik. Ovde je u pitanju pogrešno tumačenje onoga što ste vi rekli [[Nataša Jovanović, sa mesta: To je replika, vidite da ne znate, gospodine Markoviću.]] Gospođice Jovanović, tačno po onome što znam, dajem vam po Poslovniku pravo na repliku, a ne po onome što ste se pozvali.
Nije šija nego vrat, samo da biste glumili da ste najpametniji, malo se skoncentrišite, pa ćete da vidite da je kolega Markićević upravo rekao – amandman koji je podnet u ime poslaničke grupe SRS, ispred sebe imate sinopsis, piše ko ga je podneo, Nataša Jovanović. Svejedno, hvala vam, na kraju, što ste tako ljubazni, cinično, naravno, u vašem maniru i dali mi mogućnost da repliciram kolegi Markićeviću. Kolega Markićeviću, sa vama da razgovaram o stavu 2. člana 8. ne mogu, niste ni pročitali zakon. Veze nemate o čemu se ovde radi. Sada da vas pitam šta sam pričala, a gospodin koji je predstavnik Vlade, Ministarstva, koji nije, uzgred budi rečeno, najuspešniji, i nije to imovina, ni prćija privatna, ni dedovina Velimira Ilića, niti to razmišlja neko od ovih ljudi ovde koji ga zamenjuju, nego je to vlasništvo Republike Srbije. To što je on trenutno na mestu ministra za tzv. kapitalne investicije, to je problem sa kojim će Koštunica da se suočava pre ili kasnije. Nije to problem SRS. Ako nas opet pitate za zdravlje da li smo dobro, hvala bogu, iz priloženog vidite dobro smo i zdravo svi ovde i bićemo još bolje. Trenutno imamo podršku od preko 40 posto birača u Srbiji. Kako stvari kreću, vi sve manje. Borite se da menjate cenzus i tri posto je nedostižno da doskočite toliko. Da sam na vašem mestu, osim toga što trošite uzalud vreme, bar da imate amandmane i zakon ispred sebe, pozabavila bih se svojim dvorištem. A Vi ste u Čačku od strane Velimira Ilića smenjeni sa mesta šefa odborničke grupe zato što vam je rekao da ne radite dobro ni u svojoj stranci. Što se onda mešate u posao najbolje i najveće stranke? Ne bi Vas smenio Velja sa mesta šefa odborničke grupe. Znate zašto Vas je smenio? Zato što ceo Čačak zna da ste i Vi i Nova Srbija i Vaši kadrovi iz Komunalnog preduzeća do guše upleteni u kriminal i korupciju u komunalnom preduzeću. Za Vašu informaciju, upravo mi se javio kolega Miroslav Talović, poznato vam je ime? Predsednik SRS u Čačku, je l' tako? Poslanik u državnoj zajednici Srbija i Crna Gora, upravo sada je nastavio da predsedava anketnim odborom i rekao da će najmanje 20 krivičnih prijava morati da podnese, jer ste pljačkali i pokrali iz tog preduzeća sve što vam je palo pod ruku, od transformatora do toalet papira, preko svega ostalog. O čemu Vi pričate? Pokrijte se po ušima i ćutite, slušajte pametne ljude i naučite nešto.
Svakako, replika gospodin Markićević. Molim vas, nema pravo na repliku. Komunalno preduzeće u kojem se kradu transformatori i toalet papir istovremeno, to nema pravo na repliku. Lično pomenut.
Gospođice Jovanović, moram da Vas obavestim, pošto ste Vi neobavešteni, niste Vi jedini na ovoj političkoj sceni koji su neobavešteni. Ja sam predsednik IO Nove Srbije. Gospođice Jovanović, što se tiče toalet papira, time se bavite vi iz SRS. Mi se bavimo autoputevima i koncesijama, gospođo.
Izvolite, reč ima Nataša Jovanović.
Znate šta, kolega Markićeviću, uopšte niste, po mom skromnom mišljenju, a verujem da svi poslanici koji su prisutni u sali znaju da ja jako dobro poznajem Poslovnik. Onda kada ga predsedavajući ne poštuje, imam neke svoje metode da to rešim. Ovoga puta, naravno, samo ću, uz upozorenje predsedniku Skupštine, da se malo više skoncentriše na to ko ima pravo na repliku i na transformator i na svaku pljačku, da vam kažem i da vam odgovorim. Ne treba da se dičite time, već treba da se stidite, što bi naš narod rekao, što ste spali ''sa konja na magarca''. Pošto je trebalo da vi kao predsednik odborničke grupe vodite računa o tome da vam odbornici u Čačku ne biraju za predsednika, odnosno za predsednika upravnog odbora i za direktora preduzeća lopove i kriminalce – naravno da je neko na nekoga morao, predsednik vaše stranke, to je sada vaša interna stvar, da svali krivicu. Odgovorni ste i Vi i Velimir Ilić i svi ti odbornici i svi oni koji podržavaju takvu mafijašku vlast u opštini Čačak. Deset godina vi tamo vršljate i radite šta god hoćete i nama onda pričate da nije važan neki transformator ili sredstva za higijenu ili bilo šta! Narod vama plaća ogromne račune za grejanje, za vodu, za sve ono gde otimate i kradete. Hiljadu i sto ljudi je samo za mesec dana došlo u prostorije SRS sa računima koji su astronomski, a koje ste im fakturisali Vi i oni koje ste Vi lično postavili tamo i dali ih kao vaše kadrovske predloge da otimaju od građana imovinu Čačka i da ih na takav način pljačkaju. Kolega Markićeviću, sve što budete dalje rekli, samo ide u prilog onome što smo mi ovde izneli. I da ste privezak u Koštuničinoj vladi. I sada ste rekli za njega da je neobavešten. Evo, ja ga ovim putem obaveštavam da vi u Čačku vršite zloupotrebe i da ima takvog koalicionog partnera, a sledeći put kada vam dođe gospodin Ilić, vaš vajni ministar, koji ne da nije uspešan, nego je zaista i po svom ponašanju i neprofesionalnom stavu jedan od najgorih ministara kojeg je Vlada Republike Srbije ikada imala, videćete kako će da se provede. Veoma često ne zna da pogodi ova vrata pod težinom naših argumenata. Pozivam ga da u nastavku zasedanja dođe. Da, da, težinom amandmana!! Videću, sada je tri sata. Zavisi kada dođe kakva će to biti situacija za njega i kako će da pogodi ulazna vrata. Malo je to problematično za popodne.
Pošto više o ovom amandmanu nema govornika, narodni poslanik Aleksandar Đorđević podneo je amandman kojim predlaže dodavanje novog člana 8a. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Đorđević.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničkog kluba SRS, podneo sam amandman. Posle člana 8. dodaje se novi član 8a, koji glasi: "Delatnost upravljanja opštinskim putevima i ulicama koji saobraćajno povezuju teritoriju opštine, grada, kao i teritorije opštine i grada sa mrežom državnih puteva prvog i drugog reda obavljaju opštinske uprave, a za grad Beograd nadležni sekretarijat gradske uprave". U obrazloženju koje smo dali, smatram da se novim članom 8a preciznije definišu upravljanja opštinskim putevima, imajući u vidu da je upravljanje javnim putevima delatnost od opšteg interesa. Ovaj amandman koji je podnela SRS na Predlog zakona o javnim putevima Vlada nije prihvatila i odgovor Vlade je bio sledeći: "Amandman se ne prihvata iz razloga zbog kojih nije prihvaćen Amandman pod brojem 1, iz čega takođe proizilazi da je u izvornom delokrugu jedinice lokalne samouprave da određuje upravljača mreže opštinskih puteva i ulica na svojoj teritoriji". Jasno sam rekao, baš kada sam govorio o ovom prvom amandmanu, koji sam podneo Narodnoj skupštini, u ime poslaničke grupe SRS, da u izvornom delokrugu – Zakon o lokalnoj samoupravi u članu 18. stav 1. tačka 10), ovo obrazloženje koje ste dali za prvi amandman sada ga dajete i za ovaj amandman koji sam podneo u ime poslaničke grupe SRS. Ali, ono što je posebno važno jeste da je naš amandman upravo usko povezan sa razlozima koje ste naveli za donošenje zakona o javnim putevima, a to je, da, javno preduzeće treba da bude, čiji je osnivač Vlada Republike Srbije, taj koji će upravljati javnim putevima Republike Srbije. Analogno tome i u opštinskim upravama za Grad Beograd i gradove koji imaju status grada to se odnosi na nadležne sekretarijate za ovu delatnost. Znači, suština predloga amandmana SRS je upravo u programu koji mi imamo, za razliku od vaše Vlade koja nije imala program u ovoj oblasti. Vi ste ovaj amandman odbili kao i sve prethodne amandmane. Imajući to u vidu očekujem od poslanika Narodne skupštine da u danu za glasanje glasaju za amandman SRS. Izlaganje jednog od poslanika vladajuće koalicije, koji je ovde izrekao mnogo primitivnih i ružnih reči, to upravo govori samo o njemu, a ja moram da kažem da je predsednik Skupštine morao da zaštiti dostojanstvo Narodne skupštine. Smatram, ono što je najvažnije ovde i za šta se mi iz SRS zalažemo jeste to da ova Narodna skupština donosi zakone koji su u skladu sa Ustavom Republike Srbije, koji su precizni i jasni i koji će štiti interes Republike Srbije kao države, imajući u vidu da govorimo o zakonu koji je sistemski zakon, zakon o javnim putevima Republike Srbije. U ovom slučaju smatramo da je Predlog zakona koji je Vlada podnela Narodnoj skupštini jedan od loših predloga. Pokušali smo da amandmanima popravimo ovaj loš predlog zakona, u kojem ne postoji nacionalna strategija kada su u pitanju javni putevi Republike Srbije, ne postoji jasan koncept. Zakon je napisan konfuzno, neprecizno i iz tog razloga pokušali smo, koliko je to moguće amandmanima, da popravimo jedno loše zakonsko rešenje. To je bio cilj poslaničke grupe SRS. Mi imamo jasan program u ovoj oblasti, kao i u svim oblastima društvenog života i onog momenta kada se budu raspisali izbori SRS će dobiti većinu u Srbiji, moći će sama da formira vladu i da vlada u interesu građana Srbije.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 9. amandman je podnela Skupština Autonomne Pokrajine Vojvodine. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavniodbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 10. amandman je podnela Skupština Autonomne Pokrajine Vojvodine. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavniodbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Milajić. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavniodbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Vojislav Milajić.
Dame i gospodo, Predlogom zakona predviđeno je u članu 11. da je, upravljač javnog puta dužan da označava i vodi evidenciju o javnim putevima i o saobraćajno-tehničkim i drugim podacima za te puteve. Ministar nadležan za poslove saobraćaja propisuje kako se vrši evidentiranje, kako se vodi ta evidencija i označavanje. Konceptom SRS mi smo u ranijim zakonskim predlozima govorili o tome da nije ministar taj koji može da donosi tu vrstu propisa, nego Ministarstvo, iz jednog prostog razloga, zato što Ministarstvo ne čini ministar nego ljudi koji rade u njemu. To su stručne službe, zamenik ministra, pomoćnici ministra koji pokrivaju određene sektore, savetnici, stručni saradnici. To je jedna ekipa ljudi koja radi na određenoj problematici, oni pripremaju te propise. Formalni potpisnik tih akata je ministar. Međutim, iza tog akta, bilo da je odluka ili uputstvo ili predlog, koja je već forma u pitanju, stoji celo ministarstvo. To je principijelan stav SRS i mi smo osporavali, napadali u svim zakonskim projektima gde se pojavljivalo to da ministar propisuje i donosi određene odluke. Što se tiče samog člana 11. on se odnosi na način označavanja javnih puteva, vrstu i sadržinu evidencije, način vođenja evidencija, način prikupljanja, odnosno obnavljanja podataka, kao i uslova korišćenja podataka iz evidencije o javnim putevima. Ovo je usko povezano sa članom 8. i amandmanom, koji je podnela gospođica Nataša Jovanović, gde smo tražili brisanje stava 2. To je isto principijelan stav SRS i koncept SRS da upravljač javnim putevima može biti samo javno preduzeće. Znači, da se isključi mogućnost preduzetnicima, društveno-pravnim licima da budu upravljači opštim dobrima u koje spadaju i javni putevi. Jer, ovde u tački 2. gde se vode evidencije postoji mogućnost duplog vođenja evidencije, da jednu istu evidenciju vode javno preduzeće i neki ovlašćeni upravljač, neko preduzeće koje je ovlašćeno da se bavi tom vrstom posla. Postoji mogućnost dupliranja određenih poslova između javnog preduzeća i preduzetnika koji bi obavljali isti posao. To se najbolje vidi u članu 7. stav 3. gde se izričito i decidno kaže da je upravljanje državnim putevima delatnost od opšteg interesa. Predlagač zakona hteo je da naglasi značaj upravljanja javnim putevima i proglasio da je to delatnost od opšteg interesa. U stavu 1. istog člana navodi šta spada pod upravljanje javnim putevima, pa navodi: korišćenje javnog puta (vršenje javnih ovlašćenja); zaštita javnog puta; obavljanje stručnih poslova na izgradnji, rekonstrukciji, održavanju i zaštiti javnog puta; ustupanje radova na održavanju javnog puta; nadzor nad izgradnjom, rekonstrukcijom, održavanjem, zaštitom; planiranje izgradnje, rekonstrukcije; vođenje evidencije o javnim putevima i o saobraćajno-tehničkim podacima za te puteve. Znači, oni taksativno navode šta sve spada pod upravljanjem javnim putevima. To su sve vrlo značajne funkcije i to ne bi smelo da se ispusti, da država dozvoli sebi taj luksuz da ustupi preduzetnicima i preduzećima, pravnim licima, da obavljaju tako važne funkcije, upravljačke funkcije, koje se odnose na jedno opšte dobro kao što je državni put ili javni put. Jedno od ovlašćenja je ''ustupanje radova na održavanju javnog puta''. Taj deo, već, može da se prenosi na preduzetnike i pravna lica i u tom delu bi javno preduzeće trebalo da bude, u stvari, transmisija, sa jedne strane, između onoga što se zove opšti i državni interes i interes preduzetnika i preduzeća da vrše određenu delatnost koja je vezana za izgradnju, rekonstrukciju i održavanje javnih puteva. Samo u tom delu bi mogli da se pojavljuju preduzetnici i preduzeća. Sve ovo ostalo, sva ovlašćenja koja su navedena učlanu 7. bi morala da ostanu isključivo u nadležnosti javnog preduzeća, jer je to delatnost od opšteg interesa i država bi morala da štiti taj opšti interes. Znate da je bilo zloupotreba oko ustupanja tih radova, oko asfaltiranja auto-puta Beograd-Niš – ko je to radio, kako je radio, koje su sve afere proizašle iz tih poslova?! Baš zbog toga je neophodno da te upravljačke funkcije država zadrži za sebe, preko javnog preduzeća. U članu 14. takođe upravljaču javnog puta poverava se vršenja javnih ovlašćenja, koja se odnose na izdavanje određenih saglasnosti i odobrenja. Ovde se generalno kaže upravljaču, ne kaže se javnom preduzeću. Malo je nelogično da se prenose ovlašćenja na preduzetnike i na pravna lica da izdaju saglasnosti koja se tiču, primera radi ću izneti: saglasnosti za izgradnju, odnosno rekonstrukciju priključaka na javni put; saglasnost za građenje vodovoda, kanalizacije, toplovoda, železničke pruge i objekata koji su isto vezani za javni put; saglasnost za građenje u zaštitnom pojasu pored javnog puta; saglasnost za izmenu saobraćajnih površina pratećeg sadržaja javnog puta; saglasnost za održavanje sportske ili druge manifestacije na javnom putu; posebne dozvole za obavljanje vanrednog prevoza na javnom putu i odobrenja za postavljanje reklamnih tabli i reklamnih panoa. Mislim da je to moralo biti u isključivoj nadležnosti javnog preduzeća, jer to, po prirodi stvari, ne može da se prenese na nekog drugog. Država, isključivo, mora da ima kontrolu nad tim, baš pozivajući se na taj neki opšti interes koji provejava u ovom zakonu, gde u članu 8. stav 3. stoji da, je, upravljanje državnim putevima delatnost od opšteg interesa. Znači, vi deklarativno kažete da je upravljanje putevima od opšteg interesa. Međutim, posle kroz zakon, kako konkretizujete ta ovlašćenja, celu stvar razvodnite i dozvolite da privatni sektor uđe u celu priču. Morate da shvatite da preduzetnik, pravno lice štite svoje parcijalne, lične interese. Oni, kroz taj posao koji rade, vezano za javne puteve, pre svega, gledaju svoj lični interes. Država, s druge strane, mora da štiti opšti interes. U sukobu ličnog i opšteg interesa, znam ko će izgubiti!! To će sigurno biti država!! Zbog toga mislim da je bolji koncept koji zastupa SRS, a to je da se o tom opštem javnom interesu brine isključivo javno preduzeće i ne treba mešati privatni sektor u to, pogotovu ovo što sam nabrojaoa tiče se evidencija, odobrenja, saglasnosti i normativa određenih koji treba da se ispune prilikom rekonstrukcije i izgradnje javnih puteva. Deo gde bi mogao privatni sektor da se uključi to je u samom izvođenju radova. Zakon o izgradnji i planiranju je već delom uredio tu oblast da određene firme, koje hoće da se bave putnom mrežom, moraju da imaju licence, određene kadrove, mašine, opremu da bi uopšte mogli da uđu u taj posao. Znači, preduzeća koja ispunjavaju te uslove, dobiju licencu od nadležnog ministarstva mogu da konkurišu za taj deo posla. Samo u tom delu posla treba uključiti privatni sektor, zbog konkurencije, cena. Što je veća konkurencija to su povoljniji uslovi rekonstrukcije i izgradnje puteva, opravke puteva. Tu nemamo načelnih primedbi na taj deo. Jedino je velika opasnost da se taj opšti ili javni interes naruši uključivanjem upravljača koji se pojavljuju iz privatnog sektora, znači, preduzetnici i pravna lica, gde su osnivači privatnici, oko vođenja evidencija, planova, planiranja, davanja određenih saglasnosti, dozvola. Mislimo da tu nije mesto njima i da isključivo država treba da zadrži pravo za sebe, kako bi zaštitila taj opšti interes. Hvala lepo.
Hvala vama gospodine Milajiću. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Hvala. Na član 16. amandman je podnela Skupština Autonomne pokrajine Vojvodine. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Hvala. Na član 16. amandman, sa ispravkama, zajedno su podneli narodni poslanici Bojan Kekić, Branče Stojanović i Živojin Stefanović. Vlada nije prihvatila amandman, sa ispravkom, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman, sa ispravkom, pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Branče Stojanović. Izvolite.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, želja nas trojice poslanika koji smo podneli amandman ispred poslaničke grupe Socijalističke partije je, uvažavajući važnost puteva i njihovo održavanje i sredstva koja su potrebna, da se u članu 16. tačka 2) procenat "10,0%" zameni procentom "35%", kako bi ljudi koji se bave ovom problematikom obezbedili pristojnija sredstva za održavanje puta, a verujem da bi vrlo rado prihvatili ovakav amandman. Apelujem na poslanike da u danu za glasanje glasaju za ovaj amandman, kako bismo imali kvalitetnije i bolje puteve i bolje održavanje. Hvala.
Hvala najlepše. Da li još neko želi o ovom amandmanu? (Ne.) Hvala. Na član 17. amandman je podneo narodni poslanik Dragoljub Stamenković. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Blagoje Krajinović. Izvolite.
Ovo je čisto tehničko pitanje. Pod pojmom "motorna vozila na javnom putu" su sva vozila koja se kreću na motorni pogon, nisu brodovi, čamci, to su oni koji imaju slobodu kretanja; nisu ni vozovi ni tramvaji, oni su usmereni. Svi smo mi vozači na javnom putu, svi putujemo, svi vozimo. Šta nam najviše smeta? Traktori. Oni su učesnici na javnom putu, isto kao i sva ostala vozila. Nepotrebno je pisati posebno traktore, kao neka posebna vozila. Što onda niste pomenuli kombajne? To je isto vozilo koje je na motorni pogon na putu. To je suština ove izmene. Nema potrebe da ono stoji posebno.
Hvala gospodine Krajinoviću. Da li se još neko javlja o ovom amandmanu? (Ne.) Hvala. Na član 17. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Đorđević. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Izvolite, reč ima narodni poslanik Aleksandar Đorđević.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničke grupe SRS podneo sam amandman da se u članu 17. stav 1. tačka 2) briše. U obrazloženju amandmana stoji da ne postoje vozila na motorni pogon koja nisu obuhvaćena tačkom 1. ovog člana!!! Termini "motorna vozila'' i ''vozila na motorni pogon" podrazumevaju potpuno ista vozila. Ovako se samo unosi zabuna i daje mogućnost raznim tumačenjima, a samim tim i različitim rešenjima. Dakle, ovo se odnosi na član 17. stav 1. tačka 2) Predloga zakona o javnim putevima, poglavlje 3 – Finansiranje javnih puteva, gde kaže: "Za upotrebu javnog puta plaćaju se naknade, i to: 2) godišnja naknada za vozila na motorni pogon koja nisu obuhvaćena tačkom 1) ovog člana". Sada se postavlja pitanje koja su to vozila koja nisu obuhvaćena ovim tačkom 1? Mislim da se na ovaj način unosi velika zabuna. U ovom zakonskom predlogu, koji ste dali Narodnoj skupštini Republike Srbije, daje se mogućnost različitim tumačenjima, a samim tim i različitim rešenjima. Znači, ono što sam govorio, kada smo govorili o prethodnim amandmanima i kada sam izlazio da govorim o amandmanima SRS, tražimo da se prihvati ovaj amandman SRS zato što smatramo da na jedan jasan i precizan način definiše član 17. Predloga zakona koji je Vlada Republike Srbije podnela Narodnoj skupštini i nadamo se da ćete prihvatiti amandman SRS. U obrazloženju, koje ste dali kada ste rekli da se ne prihvati amandman, naveli ste, iz razloga, što je članom 17. tačka 2) Predloga zakona propisana godišnja naknada za ona vozila koja nisu obuhvaćena tačkom 1) ovog člana, kako bi se iz sredstava od naplaćene naknade, koja su prihod opštine, finansiralo upravljanje i mreža opštinskih puteva i ulica. Ovo obrazloženje, koje je Vlada dala Narodnoj skupštini, ne znači ništa suštinski. Smatramo da ovaj član 17. treba da se ispravi, upravo na ovaj način, kao što smo podneli u amandman; cilj nam je bio da preciziramo jasno u članu 17. da svakome bude jasno ko tumači ovaj zakon, da se ne bi dešavalo da se taj zakon, član 17. može tumačiti na različit način i da onda ima različitih rešenja. Znači, kao što smo predložili sve amandmane u okviru ovog predloga zakona, nama iz SRS cilj je da se ovaj jedan jako loš zakonski projekat, koji ste podneli Narodnoj skupštini Republike Srbije, popravi, koliko je to moguće. U danu za glasanje očekujemo od svih poslanika da glasaju za amandman SRS, ukoliko Vlada Republike Srbije ne prihvati ovaj amandman. Mislim da su dovoljni argumenti i obrazloženja o kojima smo govorili kada smo govorili o prethodnim amandmanima i kada govorimo i o ovom amandmanu, koji sam podneo na član 17. Predloga zakona o javnim putevima Republike Srbije ispred poslaničke grupe SRS.
Hvala. Da li još neko želi reč? Na član 17. na koji je amandman podneo narodni poslanik Aleksandar Đorđević, reč ima Nataša Jovanović.
Visoka sam 1,76 santimetara i kada sednem u klupu dovoljno uočljivo da me vidite gospodine Marković, ali ako vi pričate sami sa sobom ili gledate u te papire ispred, ja ne mogu da vam mašem iz klupe. Što se tiče amandmana koje je podneo kolega Đorđević i ovog prethodnog, o čemu će govoriti gospodin Krajinović, neverovatno je, stvarno, da nam veoma često i u nastupima na raznim TV emisijama ministar Ilić drži pridike, predavanje i kaže: šta oni radikali pričaju, ne znaju šta su koncesije, ne znaju šta su kapitalne investicije, a ispostavilo se da su svi amandmani u cilju da se popravi zakon koji nije dorečen i nedefinisan, pogotovo član 17. koji je potpuno nedorečen, kada je u pitanju definisanje toga šta je motorno vozilo. Ako Velimir Ilić ili njegovi saradnici, tvorci ovog zakonskog predloga ne znaju šta je traktor, ne znam šta bi više neko sa njima imao da razgovara i da im objašnjava. Ako ne prihvatite ovaj prethodni amandman ostaće zabeleženo, sada to ponavljam da svi građani Srbije to čuju – Velja Ilić ne zna šta je traktor!! Neka dođe i neka me demantuje. Za njega traktor nije motorno vozilo. On zna šta je bager, ne znam šta on više zna. Ali, ministar ne zna šta je traktor. Kolega Krajinović se smeje, jedan je od pisaca ovih amandmana, ali nemojte da nas zamajavate sa ovakvim predlozima zakona, jer ovo bi deca u predškolskom, a ne u prvom razredu osnovne škole, odbacila, pogotovo deca koja žive na selu, i oni znaju šta je traktor a Velja Ilić ne zna.
Hvala gospođice Jovanović. Još jednom primite izvinjenje što vas ne primećujem dovoljno. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 18. amandman je podneo narodni poslanik Blagoje Krajinović. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Blagoje Krajinović.
U članu 18. tražio sam da se stav 2. briše iz prostog razloga što nema šta da se obračunava za visinu naknade. On glasi: "Visinu naknade iz člana 17. tačka 2), ovog zakona, utvrđuje nadležni organ opštine, odnosno grada". To se vezuje za tačku 2) člana 17. gde se kaže "godišnja naknada za vozila na motorni pogon koja nisu obuhvaćena tačkom 1) ovog člana". Član 17. kaže da su sva motorna vozila u tački 1) već obuhvaćena. U tački 2) ne postoje, to je "vazduh". Znači, opština može naplaćivati naknade po ovoj tački iz "vazduha", ništa drugo. Ne postoji faktički nijedno motorno vozilo kome opština može, ovom tačkom, naplatiti kao naknadu. To je suština ovog amandmana i od vas zahtevam da se ovo briše, potpuno je nelogično, jer nema šta da se naplati.
Hvala. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 19. amandman je podnela Skupština AP Vojvodine. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 21. amandman je podnela Skupština AP Vojvodine. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 23. amandman je podnela Vlada. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 24. amandman je podnela Vlada. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Ako ste saglasni da napravimo petominutnu pauzu pošto smo prešli više od pola amandmana. Pauza od pet minuta, na osnovu konsultacija sa gospodinom Krasićem. Hvala. [[Posle pauze – 15,50]] Dame i gospodo, nastavljamo rad. Na član 40. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Đorđević. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Đorđević.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime SRS podneo sam amandman da se u članu 40. posle stava 1. dodaje novi stav 2. koji glasi: "Za izmenu saobraćajnih površina pratećih sadržaja javnog puta potrebno je pribaviti saglasnost javnog preduzeća za državne puteve, saglasnost od opštinske uprave za opštinske puteve, a za Grad Beograd saglasnost od nadležnog sekretarijata gradske uprave." U obrazloženju koje sam dao smatram da je upravljanje javnim putevima Republike Srbije delatnost od opšteg interesa, u skladu sa Ustavom Republike Srbije, kojom treba da se bavi javno preduzeće čiji je osnivač Vlada Republike Srbije. Analogno tome, kada su govorile kolege poslanici SRS braneći amandmane koje smo podneli, mi smo jasno izašli sa konceptom i našim programom da javno preduzeće, čiji je osnivač Vlada Republike Srbije, treba da upravlja javnim putevima Republike Srbije, kao dobro od opšteg interesa. To je ono što je u skladu sa Ustavom Republike Srbije, kao najvišim zakonodavnim aktom Republike Srbije. Suština naših amandmana, kao i ovog amandmana, jeste da se jasno i precizno definiše zakonskim rešenjem materija koju ste vi ovim zakonskim projketom predložili Narodnoj skupštini. Smatramo da nije precizno definisano. Naš amandman je upravo u skladu sa programom SRS, smatrajući pri tome da imamo i utemeljenje u razlozima za donošenje zakona po hitnom postupku, koje ste naveli, kada je Vlada podnela ovaj zakonski projekat i dala u skupštinsku proceduru, da javno preduzeće, čiji je osnivač Vlada Republike Srbije, treba da upravlja javnim putevima Republike Srbije. Suština je upravo u tome. Govoreći o tome, vi ste nam dali obrazloženje da se ne prihvata amandman koji sam podneo, u ime poslaničke grupe SRS, na član 40. i dali ste sledeći odgovor: "Amandman se ne prihvata iz razloga zbog kojih nije prihvaćen Amandman pod brojem 1, iz čega takođe proizilazi da je u izvornom delokrugu jedinice lokalne samouprave da određuje upravljača mreže opštinskih puteva i ulica na svojoj teritoriji". Naravno, mi smo upravo takav amandman i podneli, jasno smo precizirali da javno preduzeće, ako je Vlada Republike Srbije osnivač takvog preduzeća koje će se baviti upravljanjem državnim putevima prvog i drugog reda, analogno tome, smatramo da su javna preduzeća ta koja treba da upravljaju javnim putevima. Nikako privatni preduzetnici ili neka druga pravna lica, jer smatramo da je to opšti interes, kao i da je to u skladu sa Ustavom Republike Srbije, kao najvišim zakonodavnim aktom. Smatramo da odgovor Vlade nije u skladu sa obrazloženjem koje je Vlada Republike Srbije dala u razlozima za donošenje zakona o javnim putevima Republike Srbije. Amandman niste prihvatili. Mislim da niste obratili pažnju na ove amandmane SRS. Vama je osnovni cilj da se ovaj zakonski projekat, koji nije dobro i precizno napisan, donese na brzinu, a posledice će biti sigurno po državu Srbiju i građane Srbije. Mi moramo u ovoj skupštini da donosimo zakone koji će biti precizni, koji će biti u skladu sa Ustavom Republike Srbije i koji će rešavati pravnu i zakonsku regulativu u skladu sa Ustavom Republike Srbije, kao najvišim zakonodavnim aktom. Mislim da smo u svojim izlaganjima za ovom govornicom dali jasnu argumentaciju zbog čega u danu za glasanje, ukoliko Vlada ne prihvati ovaj amandman, kao što je i rekla da ne prihvata, smatramo da će poslanici glasati za amandman koji sam podneo u ime poslaničke grupe SRS, imajući u vidu sve ove argumente koje sam naveo. Ukoliko to ne budete učinili, onda ćete pokazati da radite isto što je radila prethodna vlast DS, koja je Srbiju vratila 100 godina unazad. Ako želimo zaista da napravimo zakonske projekte i zakone koji će biti kompatibilni sa zemljama Evropske unije, onda ćemo donositi precizne zakone koji će definisati materiju ovakvih posebnih zakonskih projekata, koji su veoma važni i od opšteg interesa za građane Srbije i za državu Srbiju, donosićete ovde zakone koji su precizni i koji će biti u interesu građana i države Srbije.
Još neko o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 44. amandman je podneo narodni poslanik Blagoje Krajinović. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Blagoje Krajinović.
Stvarno poštujem vaše fakultete, doktorate i sve što ste stekli godinama rada, ali zakon da se piše samo da biste ga napisali, da bi pokazali kako razmišljate o svemu, mislim da nema svrhe. Ovo je član koji nije primenjiv. Odredbama ovog člana zabranjuju se određene radnje na javnim putevima. To je dobro. Pitanje je ko će sankcionisati te radnje. Mi u Vojvodini danas imamo samo dva inspektora koji pokrivaju puteve. Oni da su supermeni, da mogu da lete, ne mogu da stignu na svako mesto, da pokriju sve ovo i da sprovode ovaj član. Nema šanse to da rade. Ne mogu da reaguju blagovremeno i ne mogu fizički to da postignu. Moj zaključak je da bi ovaj član trebalo da ide u Zakon o bezbednosti saobraćaja, jer tu jedino postoje ljudi koji mogu da sprovedu ovaj član, a to je saobraćajna policija. Niko drugi to ne može sprovesti na terenu, osim njih. To je suština ovog amandmana i zato mislim da je on dobar i da treba da se prihvati.
Još neko o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 49. amandman je podneo narodni poslanik Goran Jakšić. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Goran Jakšić.
Poštovani presedniče, poštovane kolege, ovaj amandman se odnosi na deo zakona kojim se sprečava oštećenje javnih puteva i na mere koje su ovim zakonom predviđene da se upravo to spreči. Konkretno, ovaj amandman odnosi se na član kojim se, u tom smislu, u stavu 1. vrši kontrola tzv. vanrednog prevoza, odnosno onih vozila čije dimenzije, osovinsko opterećenje, ukupna masa, dužina i visina su van onoga što je predviđeno zakonom. Kako je predviđeno stavom 1. člana 49. kontrola najvećeg dozvoljenog osovinskog opterećenja, ukupne mase, dimenzije vozila koja saobraćaju na javnom putu, vrši se od ovlašćenog službenog lica ministarstva nadležnog za unutrašnje poslove. Dakle, saobraćajne policije, ovlašćenog lica nadležnog za poslove saobraćaja, odnosno ovlašćenog lica opštinskog, odnosno gradskog organa nadležnog za poslove saobraćaja. Predložio sam u ovom amandmanu da se u stavu 1. kojim se definiše ko ima pravo da vrši ovakvu kontrolu, u ovom članu zakona, nakon reči "ovlašćeno lice ministarstva nadležnog za poslove saobraćaja", ubaci i deo u kome se kaže da na tu kontrolu ima pravo i ''ovlašćeno lice privrednog društva koje specijalizovanom opremom neposredno obavlja merenje vozila, na osnovu sporazuma sa Javnim preduzećem''. Smisao ovog amandmana je praktičan, nema drugog razloga. Jednostavno, u ovakvoj kontroli je potrebno izvršiti određene tehničke pripreme, radnje i sa tim tehničkim radnjama uz odgovarajuću opremu, ona mora da se obavi sa tim, odnosno da se taj posao stručno završi. Ukoliko bismo ostali bez ovog amandmana bili bismo u situaciji da navedena lica, odnosno organi koji su u Predlogu zakona dati, moraju da nabavljaju posebnu opremu, a ta oprema treba da bude u upotrebi obučenih lica, da se ta lica obuče, da se odrede nova lica, da se dodatno upošljavaju lica u ovim navedenim organima. Ovako bismo iskoristili situaciju da već postojeća privredna društva, dakle preduzeća koja imaju odgovarajuće obučene ljude i odgovarajuću opremu, mogu da u skladu sa zakonom, odnosno u skladu sa ugovorom, odnosno sporazumom koji bi bio napravljen sa javnim preduzećem, za puteve Srbije, može ovaj posao da radi, što bi bilo mnogo isplativije, stručnije i sa sasvim odgovarajućom opremom da bismo dobili prave rezultate i na osnovu toga bismo dobili dozvolu ili ne bismo dobila dozvolu vozila u tzv. vanrednom prevozu. To je potpuno praktična stvar. Mi imamo, u ovom trenutku, jedno preduzeće i ono nije javno. Dakle, radi se o "Srbija putu". To preduzeće objedinjava sva preduzeća za puteve u Srbiji ili najveću većinu i to nisu javna preduzeća, ona se bave poslovima javnog interesa, da tako kažemo, održavaju putnu mrežu i imaju ovu opremu, imaju osposobljene ljude i mislim da mogu apsolutno da u jednoj vrsti sporazuma, odnosno da ovaj posao obave, jer, prosto, biće teško tehnički da se izvede, jer, saobraćajni policajci nisu oni ti koji mogu da vrše te manuelne radnje, nameštanje vozila, merenja koja moraju da budu od strane ovlašćenog lica, koje to zna da radi. Uključivanje nekih drugih lica, dodeljivanje navedenim organima u članu 49.ovog zakona, dovelo bi do materijalnih, a možda i tehničkih problema, kupovanje nove opreme, ovako bismo sve to sveli na jednu praktičnu meru. Hvala puno.
Na član 49. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Bojan Kekić, Branče Stojanović i Živojin Stefanović. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 51. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Bojan Kekić, Branče Stojanović i Živojin Stefanović. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Bojan Kekić.
Suština ovog amandmana je, pre svega, da zakon jasno definiše kako se vrši zaštita javnog puta. Naš amandman se odnosi, pre svega, na prekomerno korišćenje javnog puta, gde tražimo da ministar bude ovlašćen za utvrđivanje visina naknada za prekomerno korišćenje. Suština je da pojedini magistralni, lokalni putevi, odnosno putevi prvog i drugog reda, da se koriste mnogo više nego što je to planirano i precizirano, a sve u slučaju da se obave pojedine delatnosti. Konkretno u mom Požarevcu, odnosno put Požarevac – Kostolac godinama je regionalni put, a koristi se za prevoz uglja i dolazi do uništenja puteva, zato što se, koristi ne samo za onu svrhu za koju je predviđen, već to njegovo opterećenje zahteva da mora da bude više održavanja, odnosno češće. Amandman se takođe odnosi na sve cementare koje vrše prevoz, odnosno proizvodnju i prevoz cementa, zatim šumske uprave, korišćenje puteva za NIS. Ovo su samo primeri, a suština je da ministar može svojim rešenjima, odnosno svojim aktom privredno društvo, odnosno lice koje obavlja privrednu delatnost, na bazi prekomernog korišćenja, da propiše kolika je ta šteta i koliko je ubrzano održavanje, odnosno koliko treba da se izvrši održavanje tog puta, odnosno da on bude u svojoj normalnoj funkciji. Takođe, u okviru svega ovoga samo bi podsetio da bi Agencija za privatizaciju mogla određenim svojim aktima, da li je to upravni odbor ili na predlog Vlade, na predlog ministra, da ona preduzeća koja koriste javni put za ostvarivanje svoje privredne funkcije, da sredstva koja su bila, da budu apsolutno preneta republičkom javnom preduzeću, znači koje održava javne puteve, da ta sredstva iz privatizacije budu inicijalna sredstva, odnosno sredstva koja će ovu mrežu, putnu mrežu u Republici Srbiji i te kako obnoviti. To su ona preduzeća koja su formirana za održavanje javnih puteva, ali i preduzeća koja stiču prihod, odnosno njihova privredna delatnost, kao što su autotransportna preduzeća ili autobuska preduzeća, znači ona, koja će koristiti te puteve, pa da od njihove privatizacije sve, jednim određenim aktom, a i na predlog ministra za kapitalne investicije, da se usmere u održavanje puteva. Sigurno da ćemo tim sredstvima imati mnogo bolju i razvijeniju mrežu.
Reč ima narodni poslanik Branče Stojanović.
Vrlo kratko, da dam podršku ovome što je rekao kolega Kekić, da kažem, jedan apel i molba da se ovaj i ovakav amandman prihvati. Nisu samo šumska gazdinstva, radi se i o velikim kombinatima. Recimo, u Smederevu "U.S. Steel" kao veliki kombinat koji i te kako koristi javne puteve za dovoženje imputa za proizvodnju, naravno, načinom prevoza i vozilima koja se koriste, i te kako ugrožava puteve. Teško je to regulisati na nivou lokalne samouprave i tako velikih sistema kakav je "U.S. Steel",a ranije "Sartid". Mislim da je amandman na mestu i da bi bilo dobro da ministar svojim aktom reguliše ovakve stvari i da zaštiti javne puteve.
Na član 53. amandman je podneo narodni poslanil Blagoje Krajinović. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Blagoje Krajinović.
Da bi razumeli zašto sam ovaj amandman podneo, moram da pročitam stav 1. člana 53. gde se kaže: ''Organ koji je, u smislu zakona kojim se uređuje bezbednost saobraćaja na putevima, nadležan za tehničko regulisanje saobraćaja ( u daljem tekstu: organ nadležan za tehničko regulisanje saobraćaja), može zabraniti saobraćaj ili saobraćaj određene vrste vozila na javnom putu, njegovom delu ili putnom objektu, osim na autoputu, ako to zahteva održavanje sportske ili druge manifestacije, pod uslovom da je moguće preusmeravanje saobraćaja na druge javne puteve'', i onda se kaže ''po prethodno pribavljenoj saglasnosti upravljača javnog puta na kome se zahteva održavanje sportske ili druge manifestacije''. U stavu 2. kažete da, organ nadležan za tehničko regulisanje saobraćaja, dužan je da obavesti organ koji je nadležan za unutrašnje poslove i upravljača javnog puta. Ako upravljač javnog puta već daje saglasnost unapred, zašto bi ga ponovo obaveštavali, ako je on već dao saglasnost. Zašto administraciju tu stalno uvećavati i povećavati, a da li znate koliko treba da se izvuče jedna dozvola određenom čoveku – 15 ili 20 dana, minimum. Kada sagledate sve ovo, već treba 15 ili 20 dana da dobije saglasnost i onda još 15 ili 20 dana da bi obavestio upravljača javnog puta da ponovo da neku saglasnost. Znači, dva puta daje saglasnost upravljaču javnog puta. Zato sam rekao da u članu 2. treba da se izbaci ''i upravljača javnog puta'', ne treba isto raditi. To je ono, mislim da ovaj zakon non-stop umnožava administraciju i non-stop duplira poslove, neke papire koje čovek treba da izvuče da bi došao do mogućnosti da nešto radi.
Još neko o ovom amandmanu. Narodni poslanik Igor Bečić.
Poštovane kolege, mislim da je ovaj amandman SRS, u cilju poboljšanja zakona, i mislim da resorno ministarstvo svakako treba da ga prihvati, ali bih hteo da iskoristim priliku da čestitam građanima opštine Kula na konstituisanju skupštine, lokalne skupštine, u skladu sa voljom građana, koja je iskazana na izborima. Da čestitam predsedniku skupštine, iz redova SRS, i zameniku predsednika skupštine, iz redova DSS.
Uvek se izabere iz redova većine. Na član 61. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta Vlada nije prihvatila ovaj amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite. Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
Gospodin Krasić pokušava da vam kaže da je 82 veće od 53 ,u odnosu na ovo što ste vi malopre rekli, da se uvek od većine formira vlada, odnosno vlast. Ovaj naš loš Poslovnik Narodne skupštine svaki put kada govorimo o nekom zakonu u pojedinostima tera me da se ukratko vratim, da podsetim i sebe i kolege poslanike, a i javnost koja nas prati, o čemu se u stvari radi. Da podsetim, da, mi danas govorimo o Predlogu zakona o javnim putevima, u pojedinostima, odnosno o amandmanima, i na ono što smo mi u načelnoj raspravi govorili o ovom zakonu. Rekli smo tada, ja ću da ponovim, da je ovaj predlog zakona nepotpun, da je neprecizan i rekla bih da deluje kao nedovršen. I tada sam vam rekla, sada ću da ponovim da ste napravili lošu kompilaciju hrvatskog i slovenačkog zakona i da bi bilo bolje da ste se opredelili samo za jedan ili za bilo koji, kada već niste uradili naš identičan srpski zakon. U diskusijama kolega iz SRS čuli ste uglavnom naše primedbe o amandmanima i mi, kada smo ove amandmane u poslaničkoj grupi pisali, tada smo se dogovorili da upravo ovakav koncept i pristup imamo ovom zakonu, videćete, čak, i kasnije u nekim amandmanima gde smo tražili brisanje nekih članova. Radili smo to, da bismo upozorili Ministarstvo, odnosno Vladu Republike Srbije, kao predlagača, da je neke stvari inkorporirala u ovaj zakon potpuno suprotno zdravoj logici, da je trebalo da se mnogo toga što je u ovom predlogu da se reguliše Zakonom o bezbednosti saobraćaja na putevima. Takođe i o kadrovskim rešenjima, odnosno problemima. U jednom od amandmana spomenuli smo činjenicu da u Vojvodini imate samo dva inspektora na putevima. Mi smo čak i tu predložili da se taj član briše. Kolega koji je, ne znam da li je Krajinović ili ko je podneo taj amandman, reći će više o tome. Dakle, suština je da smo mi na taj način pokušali da skrenemo pažnju, a, evo, sada i vama kažemo, kao predstavnicima Ministarstva, da Ministarstvo mora da povede računa da se operativni poslovi u ovoj oblasti podignu na neki značajniji nivo. Jer, svi u Srbiji znaju da je ministar kapitalni zaposlio, ne znam, na hiljade se već računa, koliko ljudi u svoje ministarstvo, sve ih je u svoje okruženje u kabinetu i oko kabineta smestio, a nema na terenu ljudi koji bi trebalo da rade posao i u primeni ovog zakona i uopšte kada je u pitanju putna privreda. Takođe, želim da naglasim, radi javnosti pre svega, da je SRS programski, već 15 godina otkad postojimo, opredeljena za koncesije, kada je u pitanju putna mreža i javni radovi mi to u svakoj izbornoj kampanji govorimo. Ovo govorim da se ne bi stekao utisak da se mi nešto protivimo koncesijama za gradnju puteva. Naravno da ne, ali postoji jedan drugi problem. Problem je što mi nemamo poverenja na osnovu iskustava koje imamo, pogotovo u poslednjih pet godina, nemamo poverenja u državne činovnike, vladine ministre i ne možemo da imamo poverenja ako se podsete narodni poslanici da smo pre nekoliko meseci ovde imali, davali saglasnost na neku koncesiju na put koji je već izgrađen. Dakle, trebalo bi da znamo šta je koncesija. Ne može da se daje koncesija na izgrađen put i da neko uzima putarinu za put koji je izgrađen sredstvima građana Srbije. To jednostavno nije dopustivo, a mi smo imali i takav slučaj ovde. Imali smo i slučaj davanja kontragarancije – da je ova skupština dala kontragarancije za neki kredit nekom privatnom preduzeću, a odnosi se na železnicu. Naravno, ovo pominjem zato što smo i kada se o železnici govorilo, o Zakonu o železnici, skretali pažnju da ne mogu javni resursi, da ne mogu ni putevi, ni železnica da se daju privatnicima na način na koji vi to, kad kažem vi, naravno, da mislim na Vladu Republike Srbije i skupštinsku većinu, ne na Vas lično, da ne mogu da se daju privatnicima. Koncesija je nešto drugo i to nije ono što se sada radi u Srbiji. Vi, odnosno ministar pogotovo često se hvali tako nekim svojim epohalnim i kapitalnim dostignućima. Nažalost, nije to tačno. Znaju svi građani Srbije kakvim se putevima voze, koliko traju koji radovi, kolika je putarina na kom putu itd. Ne mogu te tako očigledne stvari da se sakriju od građana Srbije, zato što je to nešto sa čim se građani svaki dan susreću. Problem, takođe, uopšte u putnoj privredi, u gradnji puteva, jeste, nažalost, moram to da kažem, uglavnom kriminalnim radnjama kada je u pitanju gradnja puteva. Uglavnom je to pranje para u neograničenim količinama. Ljudi koji su vrlo bliski i Ministarstvu i preduzećima koji rade na tim putevima zaista imaju podatke koji su frapirajući i sa kojima mi iz SRS povremeno izlazimo u javnost, ne povremeno, nego onda kada ih dobijamo. Videćete ovih dana i kakva je mućka i kriminal kada je u pitanju izgradnja Nemanjine ulice u Beogradu. Gde god se krene, gde god počnete nešto da radite, odnosno Vlada, predstavnici vlasti ili gradska vlast Beograda, gde god se krene nešto radi se o visokim provizijama, radi se o krađi, radi se o tome da se građani Srbije i građani Beograda pokušavaju napraviti ludim, a nisu, pametni su, inteligentni građani, znaju. Koga god vidite, s kim god pričate, uđete u autobus, taksi, na pijaci, gde god, osnovni komentar kada su u pitanju putevi, ulice, kažu ljudi – evo, svake godine se radi, jedan put se radi ili jedna ulica se radi svake godine po jedanput i zna se kako se to uradi. Uradi se fušerajski, uzmu se pare, posle prvog mraza i otopljavanja stvaraju se rupe na tim istim putevima. Ja sada ne govorim ništa što ljudi ne znaju. Znam da ovo nije otkrivanje Amerike, ali zaista moram da podsetim građane Srbije da mi iz SRS to odlično znamo, da smo svesni svega šta se radi i na koji način se uzimaju pare iz džepova građana Srbije i da pokušavamo, bar, kroz zakone koji dođu ovde na raspravu i na odlučivanje, pokušavamo i nadležne ministre, kada se udostoje da nas ovde slušaju, mada sada ćete reći, možda, predsedniče, da traje vlada – ne verujem da ovoliko dugo traje, ali dobro i ako traje, uvažavam. Po Poslovniku su tu gospoda koja mogu da prisustvuju, samo što je opet problem našeg Poslovnika, a ne njihov što oni ljudi ne mogu sa nama da komuniciraju, osim kada izađemo ispred sale, a to nije dobro. Mi zato svaki put insistiramo da ovde bude predstavnik Vlade, ministar koji može da kaže da se prihvata taj amandman ili da kaže da taj amandman ne može da se prihvati iz tog i tog razloga. U ovom slučaju, doduše, imamo mišljenje Vlade koje, naravno, ne zadovoljava i reći ću vam zbog čega, a prethodno da podsetim da sam podnela amandman na član 61. Član 61. u izvornom tekstu glasi: ''Ministar donosi propis o redovnom, periodičnom i urgentnom održavanju državnog puta kojim se bliže uređuju vrste radova, tehnički uslovi i način izvođenja radova''. Drugi stav – ''Opštinski, odnosno gradski organ nadležan za poslove saobraćaja donosi propis iz stava 1. ovog člana za opštinske puteve i ulice''. Predložili smo da, umesto ministra, nadležno ministarstvo donosi propis o redovnom, periodičnom i urgentnom održavanju državnog puta kojim se bliže uređuju vrste radova, tehnički uslovi i način izvođenja radova'', iz nekoliko razloga. Prvi razlog je, principijelni stav SRS, da ministar ne može da ima nekakva specijalna ovlašćenja, ministar je samo državni činovnik i on jeste na čelu ministarstva, ali ministarstvo je deo Vlade. Ministar nije deo Vlade, već je ministarstvo deo Vlade i ministarstvo mora da bude organ u okviru Vlade Republike Srbije koji ima ovu i razne druge nadležnosti, koje ne samo u ovom zakonu, nego, inače, to je sada neki modni hit da se ministrima daju nadležnosti za koje nije logično da imaju. To je jedan razlog. Drugi razlog je, konkretno u ovom momentu, što nemamo poverenja u ministra Velimira Ilića. Ovako nešto njemu da se prepusti, prosto se plašimo. Treća stvar, u istom članu u drugom stavu vi kažete: ''Opštinski, odnosno gradski organ nadležan za poslove saobraćaja donosi propis iz stava 1. ovog člana za opštinske puteve i ulice''. Zašto i ovo niste dali nekom imenu i prezimenu u opštinama ili nekoj konkretnoj funkciji u opštinama i gradovima? Zašto niste rekli da to radi opštinski ili gradski menadžer, poput Bojana Stanojevića. Kada su ga pitali, pre neki dan, novinari zašto se na ovaj način radi Nemanjina ulica, zašto je potpuno zatvorena, zašto se nije radila u julu i avgustu, u vreme kada su bili godišnji odmori, on je mislio da je jako pametan i rekao je – svi u svetu rade ovako, probaćemo i mi sa Nemanjinom, pa ako to bude dobro radićemo i ubuduće tako, a nismo radili u julu i avgustu zato što ionako ne možemo da završimo za dva meseca, morali bismo da nastavimo još mesec ili dva dana. Onda je on, tako pametan, smislio da je bolje da se građani maltretiraju četiri meseca nego dva meseca. Nismo iznenađeni od Stanojevića, od demokrata, oni imaju poseban pristup krađi para, njima je to sastavni deo, njihova svakodnevnica. Zašto kaže Vlada da nije prihvatila ovaj amandman? ''Amandman se ne prihvata iz razloga što je članom 23. stav 2. Zakona o državnoj upravi...propisano da Ministar predstavlja ministarstvo, donosi propise i rešenja u upravnim i drugim pojedinačnim stvarima i odlučuje o drugim pitanjima iz delokruga ministarstva''. Prvo, zakon o javnim putevima nije lex specialis zakona o državnoj upravi. Ovo je sistemski zakon. Potpuno je nebitno na koji način je to regulisano u ovom zakonu o državnoj upravi, ali sa druge strane kada se govorilo o državnoj upravi tada smo iznosili svoj principijelni stav da ne može da stoji ministar, nego da to bude ministarstvo, jer nije logično, ako imate neki akt, propis, nije logično, ovde lepo stoji – Republika Srbija, Vlada Republike Srbije, pa neki broj i to je tako normalno i tako logično, a zamislite da ovde samo stoji – predsednik Vlade Republike Srbije, pa dole broj. Naravno, svaki akt mora i treba da potpiše neko ko je na čelu određenog organa i nije sporno da je to ministar, ali ne može ministar da bude taj koji će da donosi propis o redovnom, periodičnom i urgentnom održavanju puteva. Na kraju krajeva, nije ministar supermen, makar bio i ''kapitalni'' Velja Ilić, nemoguće je da je u stanju da sve ove poslove radi. Onda nije korektno da on to da nekom u službi da uradi ili jednom odeljenju u okviru ministarstva i da to ljudi urade, Velja samo potpiše, ali ovde stoji – ministar. To je posebna vrsta zloupotrebe. Dakle, mislim da su ovo vrlo logični razlozi zbog kojih mi u SRS mislimo da ovo nije dobro rešenje, suštinski ne menjamo ništa u ovom članu. Suštinski amandman niti menja koncepciju zakona, niti bilo šta menja u odnosu na ono što je Vlada kao predlagač zamislila, ali, jednostavno, ovakvo rešenje nije dobro i ponavljam da mi u SRS kad god budemo videli u nekom predlogu zakona ovakvo rešenje intervenisaćemo i u raspravi i amandmanski, dokle god skupštinsku većinu i ovu vladu ne ubedimo da to nije dobro. Ili, da se još malo strpimo pa da onda mi, kako reče malopre predsednik Skupštine, da većina formira vlast, da to definitivno i uradimo.
Da li još neka poslanička grupa želi reč? (Ne.) Na član 62. amandman je podneo narodni poslanik Blagoje Krajinović. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Blagoje Krajinović.
Dolazim iz grada gde pokušavamo da gradimo jednu industrijsku zonu. Radimo regulaciju jednog dela zemljišta. Trebalo nam je 27 što dozvola, što saglasnosti, što svih papira da bi se uopšte taj plan mogao privesti nekom kraju i da bi mogao da ide na javnu raspravu. Trebalo nam je šest i po meseci kao opštinskoj vlasti da prikupimo papire da bi uopšte mogli taj plan da pokrenemo, da ga dignemo iz mrtvih. Za svaku saglasnost je trebalo minimum 15 dana da bi se dobila. U članu 62. kaže se da, radovi na održavanju javnog puta po pravilu se izvode tako da se ne zabranjuje saobraćaj na putu. Svaki rad koji se radi na bilo kakvom putu zahteva tehničku dokumentaciju. Tehnička dokumentacija već sadrži u sebi sve moguće saglasnosti da bi bilo kakvi radovi na putevima mogli da se urade. Jednu od saglasnosti mora da da i upravljač javnog puta. Znači, on je već obavešten i već je dao saglasnost kroz tehničku dokumentaciju i zašto bi ponovo davao saglasnost.
Hvala gospodine Krajinoviću. Da li se još neko javlja o istom amandmanu? (Ne.) Hvala. Na član 63. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Đorđević. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Izvolite, reč ima narodni poslanik Aleksandar Đorđević.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime SRS podneo sam amandman na član 63. Predloga zakona o javnim putevima, koji je Vlada Republike Srbije podnela Narodnoj skupštini. Tražimo da se član 63. stav 3. menja i da glasi: "Nadležni organ opštinske uprave za poslove održavanja puteva i ulica, odnosno nadležni organ gradske uprave za poslove održavanja puteva i ulica održava dodatne elemente, objekte i opremu državnog puta koji su izgrađeni za potrebe naselja". Smatramo da, isto kao u predloženom članu 8a, znači, i novom članu koji smo podneli kao amandman SRS na Predlog zakona o javnim putevima, potpuno je jednako obrazloženje. Međutim, pročitaću član 63. stav 1. glasi: "Javno preduzeće održava kolovoznu konstrukciju i saobraćajnu signalizaciju, osim svetlosnih saobraćajnih znakova, na delu državnog puta koji prolazi kroz naselje, kao sastavni deo državnog puta, u širini kolovoza tog puta van naselja". Stav 2. kaže: "Opština, odnosno grad snosi srazmeran deo troškova za održavanje državnog puta u naselju, ako je za potrebe naselja put izgrađen sa širim kolovozom nego van naselja". Stav 3. tražili smo da se menja, kaže se od strane predlagača,Vlade Republike Srbije: "Upravljač opštinskog puta i ulice održava dodatne elemente, objekte i opremu državnog puta koji su izgrađeni za potrebe naselja". Mislim da smo potpuno jasni kada je u pitanju ovaj amandman na član 63. stav 3. – jer tražimo da se potpuno promeni i da tako glasi, jer smatramo da se na ovaj način precizno definiše. U Razlozima za donošenje, kako ste naveli Narodnoj skupštini, kažete: "Imajući u vidu da je Republička direkcija za puteve je obrazovana Zakonom o putevima kao posebna organizacija, promena statusa Direkcije, odnosno stvaranje pravnog osnova za osnivanje javnog preduzeća u ovoj oblasti, moguća je samo izmenama važećeg Zakona o putevima". Znači, mi treba da promenimo važeći Zakon o putevima. Treba da formiramo javno preduzeće, čiji će osnivač da bude Vlada Republike Srbije. Dakle, naš amandman se odnosi, takođe, kada su u pitanju opštinske uprave, kada je u pitanju Grad Beograd, Niš, Kragujevac, Novi Sad, znači gradovi koji imaju status grada. To mora biti tačno precizirano Zakonom o javnim putevima i nekategorisanim putevima Republike Srbije. Mislim da nemate nikakav dobar razlog zašto ste odbili amandman SRS. Kao što je moja koleginica jasno objasnila ovde, da zakon nije dovoljno precizan, pokušali smo da popravimo jedan loš zakonski projekat, koji ste podneli Narodnoj skupštini, ukoliko želite da donosimo ovde zakone, a zakone donosimo u cilju da država ima jasne zakone, koji su u skladu sa najvišim zakonodavnim aktom – Ustavom Republike Srbije. Nama je najvažnije u ovoj skupštini, SRS, ne samo što primenjujemo u ovim našim amandmanima program SRS, da to bude u interesu Republike Srbije, kao države i svih građana Republike Srbije. Zato, za ovu govornicu, svako od nas ko je izlazio, braneći amandmane koje smo podneli Vladi Republike Srbije, imamo jasan i precizan cilj. Tražimo od Narodne skupštine, od svih poslanika da u danu za glasanje glasaju za amandmane SRS, zato što našim amandmanima, koje smo podneli Narodnoj skupštini jasno definišemo jedan zakonski projekat na bolji i precizniji način. Znači, dovodimo ovo zakonsko rešenje, koje je podnela Vlada Narodnoj skupštini, a koleginica Radeta je jasno rekla pre mene, da je neka loša kompilacija između zakona koje je donela slovenačka skupština ili hrvatski sabor, što je apsolutno tačno, iako su slovenačka skupština i hrvatski sabor doneli daleko bolji zakon u ovoj oblasti javnih puteva, nego što je to ovaj predlog zakona. SRS ima za cilj, u ovoj skupštini, ako vi ne želite da prihvatite naše amandmane, onda javnost u Srbiji treba da čuje argumentovano zašta se zalažemo. Mi se zalažemo da se u ovoj skupštini donesu precizni zakoni koji su u interesu građana Srbije i koji su u skladu sa Ustavom Republike Srbije, kao najvišim zakonodavnim aktom naše države. Ono što je posebno važno, što želim da istaknem, nigde se u ovim našim amandmanom ne narušava princip kojim želimo da naše zakonodavstvo bude kompatibilno sa zakonodavstvom zemalja EU, imajući pri tome u vidu da smo tranzitna zemlja, da ne postoji, ono što je rekao gospodin ministar u prošlom izlaganju, kada je bio prisutan, danas nije tu, ali mi je žao što nije tu, da mu to kažem ovde u lice, govorio je na način da plaši građane Srbije, da ćemo biti zaobiđeni kao država, ukoliko ne budemo doneli ovaj zakon po hitnom postupku. Vi ste ovaj zakonski projekat podneli Narodnoj skupštini u februaru mesecu; danas smo ušli u 11 mesec 2005. godine. Samim tim, imali ste dovoljno vremena da taj zakonski predlog popravite, doradite, jasno precizirate i uskladite sa onim što su tražili Savet Evrope, EU itd. Da se stalno ne pozivate na tu priču o ulasku u EU. Srbija je tranzitna zemlja, ona se nalazi u Evropi, od nas zavisi, kada donosimo ove zakone, da li ćemo ih moći primenjivati, da budu, kada se budu primenjivali, u skladu sa Ustavom i državnim interesima i interesima građana Republike Srbije. Očigledno je, vi ste u ovom predlogu zakona preskočili jedan vrlo važan deo, a to je jasno rekla i koleginica, poslanica jedne od vladajućih stranaka, u okviru svog izlaganja u načelu, koja se potpuno slagala sa ovim što sam ja izlagao kada sam rekao da u ovom predlogu zakona ne postoji nacionalna strategija kada su u pitanju javni putevi Republike Srbije, koji su dobro od opšteg interesa. Ono što treba da bude nama cilj u ovoj Narodnoj skupštini, to je da donosimo zakone koji će biti primenljivi u praksi, koji će biti u interesu građana Srbije i koji će, pre svega, biti u skladu sa Ustavom Republike Srbije. To je cilj SRS. Očigledno, mi žarko želimo da se što pre raspišu izbori na republičkom nivou, da vlast DSS, sa svojim koalicionim partnerima, koja u ovom trenutku ne uživa poverenje više od 15% građana Srbije, ode i da se formira jedna nova vlast, na čijem čelu će biti SRS, a onda ćemo ove zakonske projekte, koje ste vi ovde donosili, morati da popravljamo.
Hvala vam gospodine Đorđeviću. Da li još neko želi reč o istom amandmanu? (Ne.) Hvala. Na član 66. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Milajić. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Vojislav Milajić. Izvolite.
Dame i gospodo, amandmanom na član 66. SRS je pokušala da popravi ovaj član, slično se odnosi kao na prethodne članove, to je pitanje nadležnosti donošenja propisa, da li je nadležan ministar ili ministarstvo. Konkretno, u članu 66. reguliše se pitanje uslova izgradnje i rekonstrukcije javnih puteva. U stavu 2. Predloga, stoji: ''Za izgradnju i rekonstrukciju državnog puta, pored idejnog projekta tog puta, izrađuju se i sledeći idejni projekti: trupa puta, putnih objekata, priključaka, raskrsnica, ukrštaja, objekata za potrebe puta, saobraćajne signalizacije i opreme puta". Ta idejna rešenja treba da imaju neki okvir, sadržaj. Prema Predlogu zakona ministar je taj koji bliže propisuje sadržinu idejnih projekata za pojedine elemente državnog puta. I pored najbolje volje, ne mogu da poverujem da se ministar Velimir Ilić baš razume u idejne projekte pojedinih delova puta koji se tiču saobraćajne signalizacije, opreme, puta, trupa puta, puta raskrsnica. Da se razume u idejne projekte kako se pravi lampek, to bi razumeo, ali da se razume u idejne projekte državnog puta i da on propisuje to sam, mislim da u to ne može niko da poveruje. Neće ni on sam poverovati u to da on treba da da sadržinu idejnih projekata za pojedine elemente državnog puta i zbog toga je i besmisleno provlačiti, ne samo kroz ovaj tekst zakona nego kroz zakone koje smo i do sada imali u skupštinskoj proceduri, gde se donošenje podzakonskih akata, propisa, koji bliže uređuju primenu zakona prepušta ministru, kada svi znamo da je ministar ipak politička funkcija i da dolazi na čelo ministarstva dogovorom vladajuće većine, a ne isključivo svojom stručnošću. Iako je magistar, a mislim da se deklarisao i kao neki profesor na nekoj tehničkoj školi ili već ne znam čemu u Čačku, poznatiji je po nekim ekscesima koje je imao na televiziji sa novinarima i nekim telefonskim razgovorima koje je obavljao sa novinarima, tako da bih pre poverovao u to da je veći stručnjak za lampek nego za putnu mrežu Srbije. Mislim, da, principijelo, SRS mora da ostane pri tome da jedino nadležno ministarstvo može bliže da uređuje propise, znači konkrentu razradu zakona, a ne ministar. Hvala.
Hvala vama gospodine Milajiću. Da li se neko javlja za reč o istom amandmanu? (Da.) O istom amandmanu, reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Mislim da se ne samo u ovom zakonu, nego u mnogim zakonima koji se nalaze na dnevnom redu sednice Narodne skupštine, potkrala ta očigledna nepravilnost. Naime, u imenovanju nadležnog državnog organa vi koristite prvo lice jednine funkcije. Ministar nije organ. On je na čelu državnog organa. U našem Ustavu se kaže ministarstva su organi državne uprave. Konkretno, u ovom članu definiše se nadležnost za donošenje podzakonskih akata. Ako se definiše ta nadležnost, to se čini preko organa, a ne preko prvog lica jednine naziva funkcija. To je veliki nedostatak ne samo ovog zakona, nego i onih koji su bili ranije na dnevnom redu, a i ovih koji slede posle ove tačke dnevnog reda. Znači, sa gledišta Ustava, našeg zakona i pravne tehnike koja se primenjuje, ako treba da se saopšti da je neki organ državne uprave nadležan za ta pitanja, onda se kaže – ministarstvo nadležno za pitanja, a u konkretnom slučaju, saobraćaja i veze, a ne ministar nadležan za saobraćaj i veze. Organ državne uprave nije lična svojina. Organ državne uprave nije prepoznatljiv po promenjivom pojedincu, koji neko vreme sedi u nekoj fotelji koja se nalazi u nekom ministarstvu. Znači, to je poenta ovog amandmana. Drugi deo koji se može protumačiti iz ovog amandmana, konkretno u ovom članu se radi pre svega o nekim podzakonskim aktima, gde se ovim zakonom ovlašćuje nadležno ministarstvo da ih donosi, koji su tehničkog karaktera, ali ne i samo tehničkog karaktera. Tu ima nekih podzakonskih podatka koji se tiču tehničkih standarda i ima podzakonskih akata koji predstavljaju programsku osnovu za neke akte. Verovatno, idejni projekat bilo kog od tih puteva iz tog člana, mora da bude u skladu sa Prostornim planom Republike Srbije. Verovatno projektni zadatak za jedan takav idejni projekat mora da bude i pridržavanje tehničkih standarda. U tom smislu ovaj amandman treba protumačiti da se širi na sve one članove gde nepravilno oslovljavate nadležni organ državne uprave, ministarstva nadležnog za poslove saobraćaja, maltene samo što ne stavite ime i prezime aktuelnog ministra. U tom smislu smo mi podneli amandman. Kada sam već za govornicom moram da vam kažem, nezavisno ko je ministar, zna se da tehničke propise i normative svojim potpisom samo verifikuje ministar, a zna se da stručne službe to pripremaju i rade i to je potpuno normalno. Koliko smo mi u mogućnosti da pratimo te standarde, to je drugo pitanje. Koliko smo mi u mogućnosti, odnosno nadležno ministarstvo i drugi organi da sprovedu kontrolu da li su poštovani standardi prilikom izgradnje i rekonstrukcije, to je centralno pitanje. Meni je žao što ovo vaše ministarstvo nema neke značajnije nadležnosti u pogledu ovoga što se dešava sa rekonstrukcijom puteva u Beogradu. Ovo je haos. Ovo namerno radi Demokratska stranka. Otvorili su 120 ulica i sada dva sata vrtite kolima po Beogradu, u centru, da biste našli gde da uđete u pravu ulicu da biste ušli i izašli iz neke ulice u kojoj treba da završite posao. (Vjerica Radeta, sa mesta: Bojan Stanojević "pere pare".) Dobro, ko pere pare, neka rešava drugo ministarstvo. Tu ste morali da se umešate, a vi sležite ramenima. Radite šta hoćete, ali izračunajte koliko su povećani troškovi života zbog toga. Ljudi su otvorili 120 ulica i čekaju. Šta čekaju sada? Nema asfalta? Ministar pojeo asfalt – pa ne jede se asfalt, šta se sada čeka? Opet neka donacija. U vreme evropskog prvenstva ta DS u Beogradu je otvorila te ulice. Zašto nas neko predstavlja u takvom svetlu? Nije moralo 120 ulica da se otvori. Moglo je ovog meseca da se otvori 10 ulica, pa se završi za 10 dana, pa se sledećeg meseca otvori 10 ulica, pa se završi za mesec dana i redom. Propišite te standarde. Ovde svakome, u tom gradskom organu nadležnom za saobraćaj, kako kome padne na pamet on tako prikači znak na ulici. Do juče je bila prohodna, a sada više nije prohodna ulica. Vaše ministarstvo ili onaj deo ministarstva nadležnog za saobraćaj mora na neki način da se uključi. Bez obzira na ove kritike, SRS ima principijelni stav – organi državne uprave su najodgovorniji za stanje u državi. Ne može organ državne uprave sam da nam predlaže zakone u kojima on sam sebi ukida nadležnosti. To nije decentralizacija, to je haos. Tako ste razvodnili taj naš sistem, organizaciju i način funkcionisanja države, da se svaka šuša pita za svašta i pitate ministarstvo, a oni kažu – ne, nismo mi nadležni, imamo agenciju, direkciju, zavod, oni su nadležni. Lokalna vlast radi šta god hoće. Morao sam malo da proširim ovo, da vam skrenem pažnju, nemojte da devalvirate organe državne uprave. Ustav vam to ne dozvoljava. Ova skupština bi morala da zaustavi tu tendenciju koja postoji u Vladi, jer ste pogrešno shvatili taj princip decentralizacije, deetatizseacije, sve i svašta podrazumevate pod tim. Vi ste odgovorni da funkcioniše država. Sve i svašta podrazumevate pod time. Vi ste odgovorni da funkcioniše država. Ona funkcioniše ukoliko se ispunjavaju funkcije države, a vi nam predlažete zakone u kojima bežite od državnih funkcija. Zbog toga podnosimo amandmane, zbog toga vas kritikujemo. Vi znate da smo u pravu, jer u sudaru sa stvarnošću vidite da su vam vezane ruke. Mi ne želimo da vam budu vezane ruke – da se ne bi izvlačio. Kad stegnete Velimira Ilića za nešto, on kaže – "ne mogu, ovi u Beogradu uzeli, ne dozvoljavaju mi". Takav nam ministar ne treba.
Još neko o ovom amandmanu? (Ne) Na član 85. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Đorđević. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Đorđević.
Dame i gospodo narodni poslanici, kolega Krasić je ovde objasnio zašto u amandmanima insistiramo da treba reč "ministar" da se zameni rečima "nadležno ministarstvo". Upravo je to ona tendencija koju je ova vlada zauzela, da to na neki način, navodno, pod pričom decentralizacije, dovodimo u situaciju da na pogrešan način tumačite Ustav Republike Srbije, kao najviši zakonodavni akt Republike Srbije. Znači, podneli smo amandman na član 85. koji u stavu 1 kaže: "Ministar propisuje osnovne uslove koje javni put izvan naselja i njegovi elementi moraju da ispunjavaju sa gledišta bezbednosti saobraćaja i podobnosti puta za odvijanje saobraćaja". U stavu 2. kaže: "Ministar propisuje osnovne uslove koje autobuska stajališta i parkirališta, koja su deo javnog puta, moraju da ispunjavaju". Mi smo u obrazloženju rekli da se u članu 85. u st. 1. i 2. reč "ministar" zamenjuje rečima "nadležno ministarstvo". Da se ne ponavljam, moj kolega Krasić je jasno to objasnio. Mi smo u obrazloženju rekli da smatramo da je nadležno ministarstvo za saobraćaj Ministarstvo za kapitalne investicije, kako ste ga vi nazvali, koje sada radi puteve i železnice. Znači, Velja Ilić je za vodu, vazduh, za sve stručan i on treba sve da potpisuje. Vratiću se na ovaj amandman i prethodne amandmane koje smo podneli u cilju da ovaj zakonski projekat Vlade popravimo koliko je to moguće, mada nam je prvenstveno bio cilj da Vlada Republike Srbije ove amandmane SRS razmotri malo bolje nego što ih je razmotrila i na jedan ovako arogantan način odbila sve amandmane koje smo podneli Narodnoj skupštini. De fakto, prihvatili ste samo jedan amandman od svih amandmana koje su narodni poslanici podnosili, a to je amandman koji govori o danu kada će ovaj zakon stupiti na snagu. Ovaj projekat ste podneli Narodnoj skupštini u februaru, a sada je novembar i bilo je logično da ćete jedan takav amandman prihvatiti. Ono što je suština i na čemu smo mi iz SRS insistirali u našim izlaganjima, to je da građani Srbije budu obavešteni i da znaju kakav je ovaj zakonski projekat, koji je Vlada Srbije podnela Narodnoj skupštini, u oblasti koja je veoma važna. Praktično, ovo je jedan sistemski zakon koji treba da rešava pitanje javnih puteva Republike Srbije, jer je to dobro od opšteg interesa. Upravo zbog toga u ovom predlogu zakona, koji u sebi ne sadrži ni taj osnovni element, to je nacionalna strategija koju jedna vlada mora da ima kada su u pitanju javni putevi u jednoj državi, u ovom slučaju Republici Srbiji, koja je, pre svega, tranzitna zemlja i ne postoji nikakva bojazan da će nas neko zaobići, odnosno Evropska unija, ukoliko ne budemo ovaj zakon, baš sad, doneli na brzinu, a da bude ovako neprecizan, da bude nejasan, da bude kontradiktoran. U mnogim članovima ovog zakona može se videti kontradiktornost. Ono u čemu se jedino možemo složiti sa vama, to je da upravljanje javnim putevima treba da radi javno preduzeće čiji je osnivač Vlada Republike Srbije, a analogno tome, isto to se odnosi na opštine, na lokalnu samoupravu, na gradove gde postoji status grada, kao što je glavni grad Beograd, kao što je Niš, Novi Sad, Kragujevac. Ono što je suština, SRS, zarad toga da popravi jedno loše zakonsko rešenje koje je Vlada podnela Narodnoj skupštini, podnela je preko 20 amandmana, naravno, sa ciljem da ovaj zakonski projekat dobije precizniji oblik. Smatramo da ste zaobišli veoma važnu suštinu, da nema strategije u ovom zakonu, ne postoji razvojni program. Jednom godišnje bi morali da podnosite izveštaj Narodnoj skupštini o onome šta ste uradili kada su u pitanju javni putevi Republike Srbije, pre svega mislim na državne puteve prvog i drugog reda. Već je treća godina kako je DSS na vlasti i mi do sada nijedan izveštaj nismo dobili od vaše Vlade kada je u pitanju ova oblast. To govori o tome koliko je vaše Ministarstvo i koliko je vaša Vlada nesposobna da vodi Republiku Srbiju. Naravno, građani Srbije trpe zbog toga. Danas građani Srbije teško žive, a cilj svima nama narodnim poslanicima, koje su građani birali, treba da bude da građani Srbije žive bolje, da ova skupština donosi kvalitetne, precizne i jasne zakone koji će biti u interesu građana Srbije i države Republike Srbije. To je ono za šta će se zalagati i za šta se zalaže SRS. Mi smo imali jasan program i imamo jasan program kada su u pitanju javni putevi Republike Srbije. Ovo što sam rekao i što su govorile moje kolege iz SRS, to govori da Vlada, kada se sastavila ovako kako se sastavila, nije imala nikakav jasan program. To je čak i jedan od ministara – ministar finansija rekao za ovom govornicom, da je to ozbiljna vlada i da bi on u tom trenutku podneo ostavku, da nisu imali, recimo, program u oblasti finansija. Evo, nemate program ni u oblasti javnih puteva. Veoma je važno da građani Srbije čuju da Vlada Republike Srbije, na čelu sa DSS, koja je većinska u toj Vladi, nije imala jasan program kada su u pitanju sistemski zakoni koje ste ovde predlagali Narodnoj skupštini. SRS željno čeka te republičke izbore i onda ćemo morati da ispravljamo sve ovo što ste vi do sada uradili, što je uradila prethodna Vlada DS, njihovi poslanici. Naravno, nema ih u Skupštini, jer i ne mogu da budu prisutni ovde, njihova obrazloženja bi bila smešna. Oni su unazadili Srbiju za 100 godina, a stalno se govori o tome iz tih struktura, navodno, o tome kako Srbija treba da ide u Evropu. Naravno, Srbija je deo Evrope i uvek će biti deo Evrope, ali ne možemo da donosimo ovako neprecizne zakone, nego moramo da donosimo zakone koji su, pre svega, precizni i jasni, koji će biti u skladu sa Ustavom Republike Srbije i koji će biti u interesu građana Republike Srbije i države Republike Srbije.
Još neko o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 93. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Đorđević. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 95. amandman je podneo narodni poslanik Branislav Rankić. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Blagoje Krajinović.
Stižemo do kaznenih odredbi. Od člana 95. do člana 99. postoji 190 kaznenih odredbi, kada se sabere sve zajedno. Sve je to lepo, samo ko će da ih sprovodi, ko će da naplaćuje, to je ono što sam govorio za član 44. Predlažem da ovde upišete – ''ministar sprovodi'', jer svuda se spominje ministar, pa što ne bi bio i ovde, pa neka ministar naplaćuje kaznene odredbe. Neka krene od kuće do kuće pa neka naplaćuje kaznene odredbe i ljudima koji su na putevima. Čudno je da tako ministra ima na nekim mestima, dakle, on je taj koji je glavni, a na nekim mestima stavlja ministarstvo. Ministarstva su obično tamo gde je sve škakljivo. Sada je ovde škakljivo, ovde ne postoji ministar, nema ga. To je ono što sam vezivao za član 44. i tačno se vidi da je nesprovodiv, jer nema ko da naplaćuje ove kaznene odredbe, nema te institucije, a sam član 44. kaže da inspektor radi na pregledima, naplatama itd. Malo ljudi radi na putevima, malo operativaca, nema ljudi. Nema tih sprovodilaca zakona da mogu da rešavaju te probleme. Stvarno je mnogo bitnije i mnogo bolje za ovu tačku, dakle, da prebacite u Zakon o bezbednosti saobraćaja i da tamo gde ti ljudi mogu stvarno da sprovedu taj zakon, koji mogu da rade svoj posao kako treba, da oni naplaćuju. Zna se ko je to, saobraćajna policija, koja može da radi. Oni su ti koji mogu sprovesti zakon na licu mesta, a jedino je pravo rešenje taj zakon primenjivati na licu mesta. Dakle, tako ima svrhe i ima osnova. Ono što je najbitnije jeste to, sve ostalo neka uzme ministar, pa neka kažnjava ove ljude i to je najbitnije od svega, tu uzima pare.
Izvinjavam se gospodine Đorđeviću, ne 17 meseci, nego 19 meseci. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 96. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Bojan Kekić, Branče Stojanović i Živojin Stefanović. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 97. amandman je podneo narodni poslanik Zlatan Jovanović. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite.
Dame i gospodo, podneo sam amandman na član 97. koji se odnosi na kaznene odredbe i ovim članom se propisuju novčane kazne u iznosu od 200.000 dinara do 1.000.000 milion dinara za određene prekršaje. To su prekršaji koji su navedeni u članu 44, na koji je amandman podneo narodni poslanik Krajinović i koji je želeo ovim amandmanom da se ovaj član briše. Naravno, posledica tog amandmana jesu i svi ostali amandmani koje smo mi predložili, znači da se sve odredbe zakona koje su u vezi tog člana brišu. Međutim, ja bih kratko prokomentarisao, naravno, uz sve ono što je gospodin Krajinović rekao u vezi člana 44. Naime, ovde su navedene radnje koje su zabranjene na javnom putu i tu je taksativno navedeno 18 radnji, od kojih se neke svrstavaju u krivična dela, a neke u prekršaje i 19) tačka je nešto što je opšteg karaktera. Meni je nejasno zašto su prve četiri radnje krivična dela, a sve ostalo su prekršaji, pa se prve četiri kažnjavaju kao krivična dela kaznom zatvora u određenom trajanju, a sve ostale se kažnjavaju novčanom kaznom. Postoje neke nelogičnosti i ja ću navesti par primera. Tačka 4) u članu 44. kaže: ''Na javnom putu zabranjeno je ispuštanje vode, otpadnih voda i drugih tečnosti na putu''. U članu 95. se kaže – onaj ko učini ovo krivično delo, dakle, kazniće se zatvorom od tri meseca do jedne godine za ispuštanje vode i neke druge tečnosti na put. Odmah, 5) tačka posle toga kaže – onaj ko sprečava oticanje vode sa puta itd, po članu 97. se kažnjava novčanom kaznom od 200.000 hiljada dinara do 1.000.000 dinara. Zamislite sada situaciju, čovek koji cisternom prevozi vodu ili bilo koju drugu tečnost, desi mu se havarija na putu, ne njegovom namerom i željom, dođe do isticanja, do prosipanja tečnosti, on se kažnjava zatvorom od tri meseca do jedne godine, a onaj ko namerno sprečava oticanje, dakle, te tečnosti sa puta, on se kažnjava novčanom kaznom. Znači, moguć je takav slučaj da neko nenamerno ispusti vodi ili drugu tečnost na put, a da neko namerno spreči oticanje. Dakle, zakon ih dovodi u sasvim različite apsurdne situacije. Prvi se kažnjava kaznom zatvora, ne postoji nikakva druga mogućnost, a drugi se kažnjava novčanom kaznom. Prema tome, postoje nelogičnosti u članu 44. i, naravno, u svim ostalim odredbama koje su vezane za taj član. Mi smo predložili da se ovaj član izbriše i da se reguliše ova materija koju treba regulisati, mi nismo protiv toga da se reguliše, ali da se reguliše Zakonom o bezbednosti saobraćaja, jer to je tamo primerenije, nego u ovom zakonu. Hvala.
Još jedno izvinjenje gospodine Đorđeviću, nije 19 meseci nego 20 meseci, danas je 3. novembar, ja se izvinjavam, dešava se da pogrešimo. Na član 98. amandman je podneo poslanik Momir Marković. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.)
Dame i gospodo narodni poslanici, amandman koji je podneo kolega Momir Marković ispred poslaničke grupe SRS traži da se u članu 98. stav 1. brišu tačke od 24) pa sve zaključno sa tačkom 38), a tačke od broja 39) do 68) postaju tačke 24) do 53). Dakle, obrazloženje koje smo dali, tačke od 24) pa zaključno sa 38) iz ovog člana se izbacuju, odnose se na član 44. Predloga zakona. Znači, isto tako je predloženo da se brišu i one bi trebalo da pripadnu ubuduće nekom budućem zakonu o bezbednosti saobraćaja na putevima. Dakle, mislim da je kolega Krajinović o tome već govorio kada je govorio o amandmanu na član 44. Predloga zakona. Momir Marković je podneo amandman u ime poslaničke grupe SRS i naše obrazloženje je potpuno jasno. Smatramo da ovaj član i da su ove tačke nepotrebne, da treba da se brišu, jer to treba da obuhvata neki budući zakonski predlog ili projekat koji će biti u oblasti bezbednosti saobraćaja na putevima. Znači, SRS ovim amandmanom, kao i svim prethodnim amandmanima o kojima smo pričali, ima cilj da ovaj zakon popravi. Naravno, sledeći amandman isto govori o ovoj materiji, odnosno o ovom predlogu zakona, upravo na isti način. Znači, mogu da kažem da, što se tiče ovog predloga zakona koji je Vlada Republike Srbije podnela Narodnoj skupštini, konačno je morala da podnese jedan precizniji i jasniji zakonski predlog. Imali ste dovoljno vremena da sačinite nacionalnu strategiju kada su u pitanju javni putevi Republike Srbije. To niste učinili. Naravno, prioriteti u građenju i održavanju javnih puteva Republike Srbije predstavljaju potrebu razvoja naših javnih puteva i oni bi trebalo da budu utvrđeni tom nacionalnom strategijom koja ima utemeljenje na tehnološkim analizama sa opravdanim saobraćajnim tehničkim rešenjima, a sve radi povećanja sigurnosti kapaciteta i protoka saobraćaja. Na kraju, svojim izlaganjima kada su u pitanju amandmani koje smo podneli Narodnoj skupštini, dakle, jasno, precizno pred javnošću Srbije i pred vama koji ste podneli ovakvo zakonsko rešenje, a za koje smatramo da nije precizno i da nije dobro, izneli smo da Vlada treba da prihvati amandmane SRS. Dobili smo odgovor da niste prihvatili nijedan amandman koji je podnela poslanička grupa SRS. To govori sve o tome da želite da donesete ovaj predlog zakona na brzinu. Taj predlog zakona, koji će sutra možda postati zakon voljom vaše većine u ovoj skupštini, biće na štetu, kako države Republike Srbije, tako i na štetu građana Republike Srbije. Naravno, apelujem na sve narodne poslanike u ovoj skupštini da u danu za glasanje podrže amandmane SRS koje smo podneli Narodnoj skupštini, iz tog razloga da ovo loše zakonsko rešenje bude bolje, precizno i jasno koncipirano, kada su u pitanju javni putevi u Republici Srbiji. To je cilj SRS i zato ćemo se zalagati i imaćemo prilike posle sledećih parlamentarnih izbora da ispravimo sve ove ovakve projekte i ovakve zakone koje ste vi donosili. Kada mi budemo vladali Republikom Srbijom, vladaćemo u interesu građana Srbije i Republike Srbije.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 99. amandman je podneo narodni poslanik Bore Kutić. Vlada nije prihvatila amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 103. amandman je podneo Miroslav Markićević. Vlada nije prihvatila amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres Predloga zakona, u pojedinostima, zaključujem pretres Predloga zakona, u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Zahvaljujem se svima na odgovornosti i efikasnosti, što znači, da smo, u skladu sa dogovorom koji smo imali na početku, završili sa današnjim radom. Sednice neće biti sutra. Zbog važnosti zakona određujem ponedeljak, za nastavak sednice, u 10,00 sati i onda ćemo, ako bismo bili ovako efikasni, raditi pretres u pojedinostima: Predloga zakona o državnoj revizorskoj instituciji, Predloga zakona o spoljnotrgovinskom poslovanju, a ako bismo bili ovako efikasni, verovatno i Predloga zakona o duvanu. Veliki broj je prihvaćenih amandmana. U svakom slučaju to su tačke koje ćemo pretresati u ponedeljak. Hvala vam najlepše. Poštovane dame i gospodo, dobar dan, pred nama je deveti dan rada Treće sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine u 2005. godini. Na osnovu službene evidencije, konstatujem da sednici prisustvuju 84 narodna poslanika. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, potvrđeno da je u sali prisutan 81 narodni poslanik, odnosno da nije prisutna najmanje jedna trećina narodnih poslanika, zbog čega, saglasno članu 86. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, sednicu odlažem za jedan sat, dakle za 11,12 časova. Hvala. [[Posle pauze - 11,12 časova.]] Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, sada je 11,12 časova. Pošto u 10,12 časova, na početku radnog dana, nije bila prisutna većina narodnih poslanika, zbog čega sam, saglasno članu 86. stav 2, dao pauzu od jednog sata, molim vas da proverimo, ali i dalje po službenoj evidenciji konstatujem da su prisutna 84 poslanika, koliko je poslanika prisutno u sali. Elektronski sistem pokazuje da je u sali prisutno 80 poslanika. Konstatujem, na osnovu elektronskog sistema, da nije prisutna trećina narodnih poslanika i da ne postoje uslovi za početak radnog dana, zbog čega, saglasno članu 86. stav 3. Poslovnika, sednicu odlažem za naredni radni dan, odnosno za utorak, 8. novembar, sa početkom u 10,00 časova. Hvala najlepše.