Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, otvaram Prvu sednicu Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2004. godini. Obavešavam vas da, prema službenoj evidenciji, prisustvuje 227 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja kvoruma za rad Narodne skupštine, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice. Konstatujem da imamo kvorum za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da je sprečen da prisustvuje narodni poslanik Nenad Bogdanović. Obaveštavam Narodnu skupštinu da je pozvan da sednici prisustvuje dr Vojislav Koštunica, kandidat za predsednika Vlade Republike Srbije. Saglasno članu 80. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, obaveštavam vas da sam ovu sednicu sazvao u dogovoru sa predsednicima poslaničkih grupa Narodne skujpštine u roku kraćem od roka utvrđenog u članu 80. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine zbog potrebe da Narodna skupština što pre izabere predsednika, potpredsednika i ministre u Vladi Republike Srbije. Uz saziv ove sednice, koji vam je dostavljen, sadržan je predlog dnevnog reda sednice. Pre utvrđivanja dnevnog reda sednice, saglasno odredbama Poslovnika, potrebno je da odlučimo o predlozima za stavljanje na dnevni red akata po hitnom postupku. Grupa od 82 narodna poslanika poslaničke grupe Srpske radikalne stranke predložila je da se po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog zakona o prestanku važenja Zakona o odgovornosti za kršenje ljudskih prava, koji je podnela Narodnoj skupštini 4. februara 2004. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Za 77, protiv 132, uzdržana dva, nije glasalo 18, ukupno 229 prisutnih narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Grupa od 82 narodna poslanika poslaničke grupe Srpske radikalne stranke predložila je da se po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog zakona o stavljanju van snage Zakona o planiranju i izgradnji, koji je podnela Narodnoj skupštini 4. februara 2004. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Za 76, protiv 138, nije glasalo 20, ukupno 234 poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Grupa od 82 narodna poslanika poslaničke grupe Srpske radikalne stranke predložila je da se po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog zakona o prestanku važenja Zakona o načinu i postupku promene Ustava Republike Srbije, koji je podnela Narodnoj skupštini 4. februara 2004. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Za 78, protiv 139, uzdržan jedan, nije glasalo 16, ukupno 234 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Grupa od 82 narodna poslanika poslaničke grupe Srpske radikalne stranke predložila je da se po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o privatizaciji, koji je podnela Narodnoj skupštini 4. februara 2004. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Za 77, protiv 140, uzdržan jedan, nije glasalo 18, ukupno 236 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Grupa od 82 narodna poslanika poslaničke grupe Srpske radikalne stranke predložila je da se po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog rezolucije o Kosovu i Metohiji, koji je podnela Narodnoj skupštini 4. februara 2004. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Za 98, protiv 130, uzdržana dva, nije glasalo 8, ukupno 238 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Grupa od 82 narodna poslanika poslaničke grupe Srpske radikalne stranke predložila je da se po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, koji je podnela Narodnoj skupštini 4. februara 2004. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Za 77, protiv 140, uzdržan jedan, nije glasalo 22, ukupno 240 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Grupa od 82 narodna poslanika poslaničke grupe Srpske radikalne stranke predložila je da se po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o kulturnim dobrima, koji je podnela Narodnoj skupštini 6. februara 2004. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Za 80, protiv 144, uzdržan jedan, nije glasalo 18, ukupno 243 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Grupa od 82 narodna poslanika poslaničke grupe Srpske radikalne stranke predložila je da se po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog zakona o prestanku važenja Zakona o porezu na finansijske transakcije, koji je podnela Narodnoj skupštini 20. februara 2004. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Za 83, protiv 137, uzdržan jedan, nije glasalo 23, ukupno 244 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Grupa od 82 narodna poslanika poslaničke grupe Srpske radikalne stranke predložila je da se po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog odluke o obrazovanju anketnog odbora radi utvrđivanja činjenica i okolnosti o delovanju međunarodne mafijaške organizacije u trgovini električnom energijom i finansijsko-bankarskim zloupotrebama, koji je podnela Narodnoj skupštini 20. februara 2004. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Za 135, protiv 59, uzdržanih 49, nisu glasala dva, ukupno 245 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj predlog. Grupa od 82 narodna poslanika poslaničke grupe Srpske radikalne stranke predložila je da se po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog zakona o prestanku važenja Zakona o porezima na upotrebu, držanje i nošenje dobara, koji je podnela Narodnoj skupštini 25. februara 2004. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Za 31, protiv 138, uzdržan jedan, nije glasalo 25, ukupno 245 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Pošto smo se izjasnili o svim predlozima za hitan postupak, stavljam na glasanje predlog dnevnog reda u celini. Za 162, protiv 81, uzdržan jedan, nije glasao jedan, ukupno 245 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila dnevni red u celini. D n e v n i r e d: 1. Izbor predsednika i potpredsednika Vlade Republike Srbije i ministara u Vladi Republike Srbije; 2. Predlog odluke o obrazovanju anketnog odbora radi utvrđivanja činjenica i okolnosti o delovanju međunarodne mafijaške organizacije u trgovini električnom energijom i finansijsko-bankarskim zloupotrebama. Prelazimo na rad po utvrđenom dnevnom redu sednice. Prelazima na 1. tačku dnevnog reda: – IZBOR PREDSEDNIKA I POTPREDSEDNIKA VLADE REPUBLIKE SRBIJE I MINISTARA U VLADI REPUBLIKE SRBIJE Primili se predlog kandidata za predsednika Vlade Republike Srbije koji je, saglasno članu 83. Ustava Republike Srbije, podneo vršilac dužnosti predsednika Republike Srbije gospodin Dragan Maršićanin. Primili ste saglasnost gospodina Vojislava Koštunice, kandidata za predsednika Vlade Republike Srbije, da prihvata kandidaturu. Na taj način... povreda Poslovnika. Po Poslovniku? Sačekajte, molim vas. Dakle, na taj način, a saglasno odredbama Ustava Republike Srbije, Zakona o Vladi Republike Srbije i Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, stekli su se uslovi: da kandidat za predsednika Vlade izloži pred Narodnom skupštinom svoj program i predloži sastav Vlade Republike Srbije u skladu sa članom 92. stav 1. Ustava Republike Srbije; da otvorimo pretres o kandidatu za predsednika Vlade, programu kandidata za predsednika Vlade i kandidatima za potpredsednika i članove Vlade u skladu sa članom 186. Poslovnika; da prilikom izbora Vlade utvrdimo broj potpredsednika Vlade i izaberemo predsednika i potpredsednika Vlade i ministre u Vladi u skladu sa članom 73. tačka 10. Ustava Republike Srbije, članom 5. Zakona o Vladi Republike Srbije i članom 187. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije; i da članovi Vlade polože zakletvu u skladu sa članom 6. Zakona o Vladi Republike Srbije i članom 188. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije. Molim gospodina Vojislava Koštunicu, kandidata za predsednika Vlade Republike Srbije, da pred Narodnom skupštinom iznese svoj ekspoze i predloži sastav Vlade. Ima vremena pre otvaranja rasprave, zapamtio sam, dobićete reč za produženje rasprave, pretpostavljam da je to. Ima reč kandidat za predsednika Vlade Republike Srbije, gospodin Vojislav Koštunica.
Dame i gospodo poslanici, Srbija obeležava 200 godina obnove svoje državnosti. Pred nas se danas postavlja pitanje: šta Srbija od nas traži; šta danas na početku novog veka, posle ovih 200 godina, Srbija od nas očekuje? Ne samo od jedne vlade, već od svih nosilaca vlasti, na najrazličitijim poslovima, šta ona traži od nas kao svojih građana? Pre 200 godina, da se podsetimo, Srbija je utvrđivala svoj državni status korak po korak osvajajući svoju slobodu, odnosno status međunarodno priznate države. Srbija je tada započela da se privredno, politički i kulturno preuređuje, sledujući civilizacijskim i demokratskim obrascima i standardima koji su preovlađivali u razvijenijem delu Evrope. U drugom delu 19. veka Srbija je, sa Crnom Gorom naravno, kao nezavisna država, postala suštinski deo ondašnje evropske zajednice država. Danas, na početku novog veka, Srbija stoji, naravno ne u svemu na isti način, pred nekim zadacima pred kojim je stajala pre 200 godina. Zato su u pravu oni koji podsećaju na naše demografske i materijalne gubitke, na izgubljeno vreme, na istorijske zablude i promašaje, ali u pravu su i oni koji tvrde da se uprkos svemu, posebno okolnostima kakve su bile, Srbija ipak kretala napred. Nekoliko stvari treba istaći koje su od posebnog značaja da bi se to kretanje Srbije napred, u ovom času, na početku novog veka, moglo da nastavi. Koji su to problemi sa kojima se danas suočavamo? Prvo,Srbija prvo mora da reši svoj državni status, koji je doveden u pitanje ako se ima na umu da na delu njene teritorije, na Kosovu i Metohiji, ne postoji naša vlast, već najviša vlast međunarodne zajednice. Drugo, Srbija mora da utvrdi svoj status unutar državne zajednice sa Crnom Gorom, utvrđujući i jačajući samu državnu zajednicu u skladu sa Ustavnom poveljom, a ne suprotno njoj; primenom te ustavne povelje, čineći tu zajednicu funkcionalnom, a ne u velikoj meri nefunkcionalnom kakva je danas. Treći posao, treći zadatak kada je reč o obnovi državnih institucija jeste da Srbija mora iznutra da se uredi izgrađivanjem jakih demokratskih institucija i uspostavljanjem pravne države. Pravna država podrazumeva raskid sa ostacima svesti i prakse partijske države. Pravna država podrazumeva odlučan obračun sa pravnim voluntarizmom i samovoljom. Pravna država, najposle, zahteva proterivanje korupcije, naročito one velike, pogotovu od svakog pokušaja da na suštinski neprirodan, a formalno nezakonit način stečene povlastice i bogatstva potisnu i obesmisle volju i interese naroda i institucija kroz koje se ta volja i ti interesi naroda ispoljavaju. Četvrto, Srbija sa Crnom Gorom, takođe, mora da rešava pitanje svog statusa u Evropskoj uniji. Uz sva legitimna neslaganja i sporenja među relevantnim političkim strankama, i u ovom parlamentu i u javnosti u Srbiji, van svakog spora je suštinska pripadnost Srbije Evropi i potreba za formalnom potvrdom te pripadnosti i članstvom u evropskim strukturama. To članstvo je ne samo ono što se hoće, to je u ovom trenutku nešto što se mora, što se drugačije ne može. Ono što se hoće po pravilu donosi korist, a ono što se mora, ne donosi uvek korist, ali evropski put za Srbiju i Crnu Goru u ovom trenutku nema alternative. Zato je naša najveća dužnost i obaveza ne samo da prekratimo višedecenijsko propadanje ustanova, nego i da uspstavimo takav institucionalni, pre svega ustavni okvir, koji će konačno omogućiti stabilan napredak Srbije. Naravno da institucije, zakoni, integracija društva nisu cilj sam za sebe, već i sredstvo da u svakom društvu, a pogotovu u onom koje je trpelo pod svekolikim nasiljem, unutrašnjim i spoljnim, građani počnu da žive mirnije, bezbednije i uopšte bolje. Da pođemo redom i u najkraćim crtama ću izložiti, a u jednom širem tekstu koji ćete dobiti posle pauze videćete, kako Vlada vidi promene u državi, privredi i u svim glavnim društvenim delatnostima. Započeću, naravno, o državi, kako da se ona uredi, kako da se institucije ojačaju. Počeću sa onim delom države u kojoj je naša vlast najspornija, činjenicom da je iznad te vlasti uspostavljena vlast međunarodne zajednice. Počeću sa Kosovom i Metohijom, kao jednim za ovu državu, za ovu vladu, za ovaj parlament, duboko sam uveren, najprečim pitanjem. Imajući stalno na umu ovaj temeljni stav, hoću da kažem da će Vlada voditi realnu politiku državnih interesa. Odmah da odgovorim šta to konkretno znači: to, najpre, znači da nema rešavanja pitanja statusa Kosova i Metohije bez Srbije i državne zajednice Srbije i Crne Gore. Onaj ko to pitanje želi da stavi na dnevni red treba da zna da bez Srbije i državne zajednice to nije realno učiniti, kao i to da za Srbiju reč "status", koja se toliko mnogo koristi u poslednje vreme u vezi Kosova i Metohije, može da ima mnoga značenja, ali nikako značenje nezavisnosti. Prvi i najozbiljniji problem na Kosovu i Metohiji bio je i ostaje pitanje povratka srpskih prognanika u njihove domove i zavičaj. Razume se da mi ne možemo bez UNMIK-a ovaj problem da rešavamo, ali možemo da predložimo ostvarljiv plan u fazama, koje bi se odvijale po redosledu garantovane sigurnosti za povratnike. Po istom načelu postupnosti trebalo bi raditi na povraćaju imovine zakonitim vlasnicima, privatnim licima i državi, kao i na obezbeđenju i obnovi srpske i evropske kulturne baštine u Pokrajini. S obzirom, to želim posebno da istaknem, na sve dramatične promene, zaista se postavlja urgentno pitanje, kada je reč o obespravljenosti srpskog življa na Kosovu i Metohiji, uspostavljanja novih mehanizama zaštite srpskog dela stanovništva, imovine i kulturnih dobara Pokrajine. Vlada će, naravno sarađujući sa svim nadležnim organima, insistirati kod UNMIK-a i kod međunarodnih činilaca na drugačijem i novom postavljanju institucionalnih okvira zaštite interesa srpske zajednice na Kosovu i Metohiji. Ako je suštinska autonomija ona formula kojom Rezolucija 1244 obezbeđuje samoupravu Kosova i Metohije u odnosu na Srbiju, onda je suštinska autonomija srpske zajednice na Kosovu i Metohiji ta nova formula koja ovoj zajednici obezbeđuje osnovne uslove opstanka na današnjem Kosovu i Metohiji, s obzirom na diskriminaciju prema Srbima, koja preovlađuje iu privremenim institucijama i u odnosu većinske zajednice. Suštinska autonomija srpske zajednice na Kosovu podrazumeva teritorijalnu autonomiju, podelu Kosova na entitete ili kantonizaciju Kosova i Metohije, kao i odgovarajuću kulturnu i personalnu autonomiju. Prilikom obrazovanja institucija vlasti na Kosovu i obezbeđivanja ovakve suštinske autonomije za srpsku zajednicu na Kosovu mora se voditi računa o još jednoj stvari o kojoj se vodilo računa u Bosni i Hercegovini posle Dejtonskog sporazuma. Činjenica je da je nacionalni, etnički sastav Kosova i Metohije, bitno promenjen posle 1999. godine. U konstituisanju institucija na Kosovu i Metohiji mora se voditi računa o stanju kakvo je bilo 1999. godine. Zatim, nešto o odnosima u državnoj zajednici. Prošlo je nešto više od godinu dana otkako je usvojena Ustavna povelja državne zajednice Srbija i Crna Gora. Za to vreme nije urađeno mnogo, nije urađeno dovoljno, niti na planu njenog unutrašnjeg institucionalnog i zakonskog uređivanja, niti u sprovođenju njenih ustavnih nadležnosti. Kada Vlada Srbije bude konstituisana, mi ćemo angažovano i sa punom odgovornošću pristupiti našim obavezama, koje proističu kako iz Ustavne povelje, tako i iz naše osnovne demokratske i evropske orijentacije. Vlada će učiniti sve što je u oblasti njenih nadležnosti moguće da se praktično osmisli i funkcionalno ojača državna zajednica Srbija i Crna Gora. To najpre znači da Vlada mora da poradi na ostvarivanju obaveza Srbije prema njoj. U sklopu ustavnih promena koje nam predstoje, neophodno je, pored ostalog, izvršiti potrebna prilagođavanja Ustava Srbije Ustavnoj povelji. Što se tiče rada na harmonizaciji, on mora da bude dovršen, a ono što je do sada učinjeno na usvajanju Akcionog plana harmonizacije ekonomskih sistema Srbije i Crne Gore treba u narednom periodu da bude praktično primenjeno i nastavljeno, kako bi se uslovi tržišne privrede ubrzano ostvarivali za celo područje državne zajednice. Ova vlada će sprovoditi pojačanu proevropsku politiku. To znači da će seu ovom domenu više raditi, a manje govoriti. U unutrašnjem razvoju Srbija mora postati bezbedna zemlja, u kojoj se ostvaruju ljudska i manjinska prava po evropskim merilima, u kojoj se zakoni poštuju, a institucije delaju, u kojoj vladaju tržišni zakoni poslovanja i gde je privredni kriminal iskorenjen, a korupcija svedena na najmanju meru. Šta bi bilo više evropski od postizanja ovih ciljeva u unutrašnjem razvoju i pri tom, naravno, politika pridruživanja ovde je u prvom planu. To je politika za koju je Evropska unija već dala parametre, kako regionalne, u vidu njene strategije evropskog partnerstva, tako i neposredne, koje se tiču Srbije i Crne Gore. Mi očekujemo završetak Studije o izvodljivosti i neposredno posle toga započinjanje pregovora oko sklapanja sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju. Nama je već sada jasno da odmah moramo započeti usklađivanje bezmalo svakog zakona koji imamo i koji ćemo doneti sa pravilima i zakonskim normama Evropske unije. Vlada će zato izraditi nacionalnu strategiju pridruživanja Evropskoj uniji, u kojoj će se izložiti osnovni elementi politike pridruživanja i obaveze državnih organa, privrednih subjekata i drugih drušvenih činilaca u ovom dugoročnom procesu. Da pređem sa državnih institucija i stanjanjima i u kom pravcu Vlada predviđa promene u njima, na područje ekonomije. Odmah da kažem da naši građani, naš običan čovek u sebi nosi veru da je vlastita snaga Srbije, koju Srbija poseduje, dovoljan garant ostvarljivosti ideje o ekonomski jakoj Srbiji. Nasuprot ovoj veri, vidimo da se u Srbiji već i suviše dugo teško živi. Veliki broj ljudu ne zna kako da sastavi kraj sa krajem. Kloneći se demagogije i svake vrste neodgovornosti, pomenuću da uzroci za teško ekonomsko stanje u kojem se nalazimo nisu jednostavni, nisu od juče, a neki sežu i proizlaze iz ukupnih političkih prilika kroz koje je Srbija prošla u bližoj i daljoj prošlosti. Usredsređujući se na sadašnje stanje u ekonomiji, istakao bih nekoliko ključnih problema sa kojima moramo da se suočimo, svesni činjenice da, ukoliko hoćemo siguran napredak, prekih puteva i prostih rešenja ne može biti. Najpre bih naglasio da nije dobro što je država sve one koji rade opteretila visokim porezima. Imam u vidu da je danas oko 950.000 ljudi bez posla, a brojni pokazatelji govore o viškovima radnika u mnogim preduzećima. Proizvodnja nastavlja da pada. U budžetu nema sredstava kojima bi se pokrenule investicije, nema novca za agrar i još uvek nema dostupnih stambenih kredita. Istovremeno Srbija uvozi jabuke i pšenicu. Uvoz je veći od izvoza za pet milijardi dolara. Dug zemlje je dostigao 14 milijardi dolara, a obaveze za njegovu otplatu će rasti u narednim godinama. Najosnovniji programski cilj nove vladine ekonomske politike jeste da stvorimo uslove za konkurentnu domaću proizvodnju, kako bismo pokrenuli privrednu aktivnost, povećali udeo domaće robe na našem tržištu i pospešili izvoz. To će omogućiti veću zaposlenost i zadržavanje više novca u našoj ekonomiji. Vlada će smanjiti poreze koji opterećuju proizvodnju, carinsku politiku i vancarinske mere učiniće efikasnijim, i radiće na obezbeđivanju povoljnijih kredita i pokretanju investicija. Vlada će podržati politiku stabilnog kursa dinara. Svesni smo da će u prvom periodu navedeno smanjenje poreza umanjiti prihodebudžetu, što ćemo kompenzovati većom naplatom poreza na promet i akciza, pogotovo na luksuzne proizvode i proizvode štetne po zdravlje. Jasna je namera da poreske obaveze budu tako raspodeljene da bogatiji slojevi stanovništva preuzmu veći poreski teret. Adekvatnom carinskom politikom, efikasnijom naplatom carina, kao i vancarinski merama, pomoći ćemo sektorima koji imaju mogućnost da budu konkurentni, da stanu na noge. A uticaćemo na strane proizvođače, čiji su proizvodi prisutni na našem tržištu, da bar deo proizvodnje prebace u Srbiju. Sprečićemo nekontrolisani uvoz robe po dampinškim cenama i robe koja ne zadovoljava važeće standarde. Izvoz će, uz aktivno privlačenje stranog kapitala, biti prioritet i u radu Ministarstva za ekonomske odnose sa inostranstvom. Osnovaćemo potrebne institucije koje će osiguravati izvozne poslove. Da bi se nastavilo neophodno restrukturiranje privrede, jedan od prioriteta ove vlade biće pažljiva analiza stanja u svakom industrijskom sektoru pojedinačno i donošenje odgovarajućih strategijskih planova. Restrukturiranje velikih sistema ne mora i ne sme nužno da znači gubitak radnih mesta, ukoliko se potrudimo da ih preorijentišemo na profitabilnije poslove u okviru malih i srednjih preduzeća, koja su fleksibilnija i lakša za upravljanje. Kada je o privatizaciji reč, neophodno je razmotriti na koji način se postojeći postupak privatizacije može unaprediti i otkloniti evidentne manjkavosti. Promena vlasništva mora da bude poštena, brza i u opštem interesu. Odgovarajućom zakonskom regulativom moraju se zaštititi interesi države i manjinskih akcionara. Sporne privatizacije, kod kojih postoji sumnja da je oštećen javni interes, da nisu poštovani zakon ili sklopljeni ugovori, biće preispitane. Kada je reč o agrarnoj proizvodnji, biće uveden novi i realan sistem novčanih podsticaja, koji će omogućiti dugoročno planiranje i obezbediti neophodnu sigurnost seljacima. Planiramo da izvršimo adekvatnu carinsku i vancarinsku zaštitu domaće poljoprivrede radi sprečavanja nekontrolisanog uvoza osnovnih poljoprivrednih proizvoda na tržište Srbije, čime će domaći proizvođači dobiti veću šansu. Cilj ovih mera neće biti protekcionizam, već zašita jednog od najvrednijih domaćih resursa – poljoprivrede, u skladu sa standardima zaštite koje koristi i Evropska nija. Želim da kažem, posebno, da će jedan od prvih zadataka Ministarstva trgovine biti da, u domenu njegovih ovlašćenja, rasvetli sva pitanja vezana za postojeću šećernu aferu. Ovo je ne samo obaveza prema našim građanima i Evropskoj uniji, već i ekonomski prioritet, kako bi se obezbedio normalan izvoz poljoprivrednih proizvoda. Razvoj i reformu upravljanja saobraćajnim sistemima treba finansirati iz realnih izvora - koncesija, partnerstva javnog i privatnog sektora, a u skladu sa strategijom razvoja, što je osnova za dalji razvoj Srbije. Naravno da je neophodno intenzivirati radove na završetku Koridora 10, čime će put kroz Srbiju postati najjeftiniji i najsigurniji put koji povezuje zapadnu sa jugoistočnom Evropom. Socijalnu politik mora da vodi država, a ne preduzeća. Aktivno ćemo voditi socijalni dijalog sa svim relevantnim partnerima, a sve sa ciljem da pronađemo rešenja koja će nam svima doneti bolji život. Jedan od prvih koraka nove vlade biće zaključivanje socijalnog ugovora između reprezentativnih sindikata, udruženja poslodavaca i države. Zdravstveni sistem je jedan od najboljih pokazatelja na kom stepenu razvoja se nalazi društvo. Učiniće se sve radi stvaranja uslova da naš zdravstveni sistem, koji je već dugo u lošoj materijalnoj situaciji pruža mogućnosti da se u njemu ostvari pravo na zdravstvenu zaštitu, koja je jedan od najznačajnijih ciljeva naše vlade. Kako bi se to postiglo, potrebno je izvršiti promene u odgovarajućim zakonskim propisima, pre svega u Zakonu o zdravstvenoj zaštiti, kao i u poslovanju Republičkog zavoda za zdravstveno osiguranje. Životna sredina je poslednji domen ove oblasti. Uspostavljanje jedinstvenog sistema zaštite životne sredine i prirodnih resursa jedna je od oblasti u kojoj treba hitno preduzeti zakonske mere u cilju približavanja standardima Evropske unije. Rad naše vlade biće usmeren ka tome da se resor zaštite životne sredine aktivno uključi u proces ekonomskih reformi i privatizacije. Nekoliko reči o pravdi, državnoj upravi i neophodnim promenama u ovom delu državnog aparata. U zemljama u tranziciji pravosuđe ima posebno veliki značaj. Jasno je da je pravosuđe u Srbiji u ovom trenutku u veoma lošem stanju. Karakteriše ga veliki stepen politizacije, neefikasnost i nažalost korupcija. Osim duge jednopartijske zloupotrebe i zaborava uloga sudstva u demokratskom društvu, propadanju našeg pravosuđa doprinelo je i narušavanje nezavisnosti sudstva prilikom donošenja izmene pravosudnih zakona. Nepovoljan materijalni položaj najvećeg broja zaposlenih u pravosuđu udaljio je veliki broj stručnih ljudi, a mladim i vrednim pravnicima pravosudnu funkciju učinio nedovoljno privlačnom. Kada je reč o državnoj upravi i njenoj reformi, uprkos tome što su u međuvremenu osnovana dva tela koja su bila nadležna da se time bave, a to su Savet za državnu upravu i Agencija za razvoj državne uprave, tek treba pristupiti istinskom preuređenju državne uprave. Neophodno je u najkraćem roku izraditi dugoročnu strategiju reforme uprave, koja je sastavni deo naših evropskih integracionih procesa. Osnovni ciljevi budućeg preuređenja državne uprave će biti, naravno, racionalizacija, decentralizacija, depolitizacija i profesionalizacija uprave. Poseban prioritet za Vladu predstavlja donošenje zakona o sprečavanju sukoba interesa, kojim će se sprečiti vršenje državnih funkcija na štetu javnog interesa. Poseban prioritet za Vladu predstavlja donošenje i zakona kojim bi se regulisala nadležnost i funkcionisanje institucije koja treba da omogući da, u onim slučajevima kada su građani već dobili zaštitu svojih prava i tim stepenom zaštite nisu zadovoljni, tu zaštitu obezbede i na drugi način, a reč je o instituciji ombudsmana ili narodnog advokata. Naravno da ne spada u domen državne uprave u najužem smislu reči, ali Vlada će se postarati da se donese zakon o političkim strankama. Podsećam na činjenicu da postoji Zakon o finansiranju stranaka, a ne i zakon kojim se regulišestatus političkih stranaka. Naravno da će Vlada, kada je reč o tzv. civilnom sektoru, izaći sa svojim predlogom zakona o nevladinim organizacijama. Radi se o jednom području koje je potpuno neregulisano, a pogotovo kada je reč o netransparentnosti, finansijskoj netransparentnosti ovog područja, a govorim o nevladinim organizacijama. Iako je novi Zakon o lokalnoj samoupravi donet početkom 2002. godine, jedan od prioriteta Vlade će biti istinsko preuređenje lokalne samouprave, u vidu procesa sveobuhvatne decentralizacije vlasti i povećanja stepena finansijske autonomije jedinica lokalne samouprave. Minsitarstvo unutrašnjih poslova biće transformisano u profesionalniorgan državne uprave, koji će u svom radu u potpunosti poštovati ljudska prava i dostojanstvo ljudi, Ustav, zakon i međunarodna pravila. To Ministarstvo mora da bude otvoreno prema javnosti, politički neutralno, a pri svemu tome će se voditi računa o suštinskim nacionalnim interesima. Posebno podvučen prioritetni zadatak Vlade u oblasti unutrašnjih poslova biće rasvetljavanje svih ubistava i pokušaja ubistava koja su se dogodila pre i posle 5. oktobra, kao i velikih privrednih i novčanih afera koje uznemiravaju građane. U oblasti državne bezbednosti Vlada će nastaviti sa započetim reformama u BIA-i, koje su do sada najvećim delom bile samo formalnog karaktera. Nastojaćemo da oblast državne bezbednosti dovedemo u stanje da se sa sigurnošću može reći da je izvršena njena potpuna depolitizacija, da je oslobođena svih tereta iz prošlosti, kao i da je BIA potpuno kadrovski, tehnički i tehnološki osposobljena da obavlja svoju funkciju. Najzad, kada je reč o pravosuđu i unutrašnjim poslovima, sa čime se Srbija suočava i svihovih godina se na težak način suočavala, a reč je o saradnji sa Haškim tribunalom. Vlada će učiniti sve da ta saradnja konačno postane dvosmerna. U tom smislu, između ostalog, nastojaćemo da obezbedimo sve pravne, materijalne i kadrovske pretpostavke da se ostvari i ubrza suđenje svim optuženimza ratne zločine pred domaćim sudovima, da se od Tribunala na korišćenje dobiju određena dokazna sredstva protiv naših državljana, kao i da se svim našim državljanima optuženim od strane Tribunala pruži adekvatna pomoć u njihovoj odbrani pred Tribunalom. Takođe, nastojaćemo da sklopimo ugovor sa UN kojim bi se omogućilo da se kazne zatvora, izrečene od strane sudskih veća Tribunala u Hagu, služe u našoj zemlji. Nešto o planovima Vlade u oblasti prosvete, kulture i nauke; na kraju, kao jedan od temeljnih stubova države, prosveta mora da zauzme svoje mesto pokretačke snage koja omogućuje napredak celog društva. Da bi ostvarili osvaj osnovni cilj, u postojeći obrazovni sistem neophodno je ugraditi najbolje principe nacionalne prosvetne tradicije i opšte principe i standarde zemalja članice Evropske unije. U ovom poslu mi moramo, naravno, voditi računa o našoj nacionalnoj i kulturnoj osobenosti, i jednim delomo specifičnosti postojećih institucija. U tom smislu ćemo predložiti izmene Zakona o osnovama obrazovanja, koje će predvideti formiranje nacionalno–prosvetnog saveta kao nezavisnog stručnog tela, sastavljenog od predstavnika svih relevantnih nacionalnih institucija i pedagoških i obrazovnih ustanova. Kada je o nauci reč, formiraćemo nacionalni savet za nauku, u koji ćemo pozvati predstavnike SAN-u i sve istaknute naučnike iz Srbije i dijaspore, povećaćemo ulaganje u nauku i doneti zakon o naučno-istraživačkom radu. Najposle, kada je o kulturi reč, ova vlada će jasno definisati šta je nacionalna strategija srpske kulture. Na tom projektu radiće nacionalni savet za kulturu Srbije, a u koji ćemo pozvati najkompetentnije predstavnike iz svih oblasti kulture. Cilj je da se donošenjem nacionalne strategije pristupi obnovi kulture, a mi ćemo kao Vlada ceo proces podržati predlaganjem zakonske regulative i povećanjem budžeta za kulturu i, naravno, nauku. Podsticaćemo privatno preduzetništvo i inicijativu u kutlturu, a podržaćemo i negovanje kulturne baštine svih etničkih zajednica u Srbiji. Nova vlada će dodatno regulisati odnose između države i verskih zajednica, pošto su prethodni zakoni iz te oblasti ukinuti. Učinićemo sve da se isprave nepravde, poput nacionalizacije imovine verskih zajednica. Osim toga, zakonom ćemo regulisati pravni položaj verskih zajednica i omogućiti uvođenje duhovne pomoći u bolnice, domove za stare i kaznene ustanove, kao i određivanje poreskih i drugih olakšica za verske zajednice. Vodeći računa o činjenici da veliki deo našeg naroda živi van teritorije Srbije i Crne Gore, Vlada Republike Srbije smatra svojom obavezom da stvori uslove koji će dijaspori omogućiti uključivanje u politički, ekonomski i kulturni život u matici. Prvi neophodan uslov za to je već ispunjen promenom izbornog zakona. Sledeći korak će biti izmene Zakona o državljanstvu kojima će se liberalizovati režim prijema u državljanstvo lica srpskog porekla i time otvoriti vrata sveobuhvatnijem ostvarivanju prava srpske dijaspore. Vlada će raditi i na ispravljanju dve velike nepravde koje su učinjene velikom broju ljudi, od kojih su danas mnogi u dijaspori, a to je vraćanje oduzete imovine i rehabilitacija nepravedno osuđenih. Na kraju, kada je o nacionalni manjinama reč, one su živi svedoci istorije ovog dela Evrope. Često žrtve u prošlosti, danas postaju most između naroda i jedan od najvažnijih učesnika procesa čiji je cilj pomirenje, razumevanje i izgradnja trajnog poverenja u regionu. Da bi nacionalne manjine mogle u punoj meri da učestvuju u političkom životu Srbije, novim izmenama i dopunama izbornog zakona je omogućeno da, kao i u nekim susednim zemljama, manjine na osnovu prirodnog cenzusa dobiju svoje predstavnike u Skupštini Srbije, kao što će se opet, sa druge strane, Vlada postarati da predstavnici nacionalnih manjina budu na odgovarajući način predstavljeni i u samoj izvršnoj vlasti i upravi. Na teritoriji Srbije živi čitav jedan stadalnički korpus izbeglica, kojih je 370.000, od kojih je preko 250.000 uzelo državljanstvo Srbije. Neophodno je učiniti sve da se njima olakša život u novoj sredini ili omogući povratak domovima koje su bili prinuđeni da napuste. Zato će Vlada pružiti punu pomoć pre svega u rešavanju imovinskih pitanja u Srbiji i rešavanju istih pitanja u zemljama iz kojih su izbeglice došle. Mora se pronaći način da se olakša legalizacija novoizgrađenih objekata, započne dodela građevinskog zemljišta i pruži puna pomoć u rešavanju nezaposlenosti. Izbegličko pitanje nije više samo humanitarno pitanje, već je sastavni deo razvojne i socijalne politike Srbije. Posebno je važno podsticati regionalnu saradnju, jer bez saradnje Hrvatske, BiH i državne zajednice Srbije i Crne Gore nije mogućerešavati ovaj problem. Možda treba, a možda i ne, pomenuti nešto što je poslednje ali ne i najmanje važno, pogotovo u ovoj godini.Reč je o sportu. S obzirom da smo u Olimpijskoj godini, naša Vlada će učiniti sve da stvori uslove za pripreme i nastupe sprotista na najvećem ovogodišnjem takmičenju. Vodeći računa o značaju koji sport ima u našem društvu i međunarodnom ugledu koji zahvaljujući uspesima sportista postiže naša zemlja, hitno ćem pristupiti donošenju Nacionalne strategije iz oblasti sporta i izradi Zakona o sportu, koji će za cilj imati dugoročno definisanje sporta u našem društvu. Polazeći od toga da sport u ovoj fazi treba da se finansira iz budžeta i donacija, pokrenućemo i javnu raspravu o donošenju zakona o privatizaciji u sportu. Dame i gospodo poslanici, sasvim na kraju, u različitim vremenima otkrivaju se reči koje kao da imaju neka natprirodna svojstva i značenja, reči u koje se ne sme sumnjati, «reči kojima se uteruje strah u kosti.» Jedna od njih je i reč "reforma". Da li će ova vlada biti reformska? Svaka nova vlada teži da nešto promeni i u tome uspeva manje ili više. Ako pogledamo izbornu i posleizbornu retoriku u stabilnim demokrtskim državama, i tu ćete videti da je reč "reforma" na ceni, bar kada je reč o pojedinim oblastima: reformama u obrazovanju, zdravstvu, penzijskom osiguranju. Nazovite to kako hoćete, ali ova vlada će nastojati da stvari menja u pojedinim oblastima u pravcu koji sam naznačio, zvali je reformskom ili ne. Ona neće novcem izvučeni iz džepova građana za plaćanje marketinški blistavih i skupih kampanja dokazivati da radi dobro. Ona neće dokazivati da teret tranzicije i reformi treba da se ponajviše, ako ne i isključivo, svali na narod, već, suprotno, da taj teret treba da podnesu svi: oni koji više imaju - više, oni koji manje imaju - manje. Jedini pravi sud o tome kako radi jedna vlada mogu da daju narodni predstavnici u parlamentu i sam narod neposredno. Ova vlada će zato nastojati da bude odgovorna, što znači da će drugi, Skupština i građani, a ne samo ona sama, procenjivati koliko je u svemu bila uspešna. Dame i gospodo poslanici, ovo je najkraće bio rezime programa, u širem obliku ćete ga dobiti posle pauze. Hteo bih, na kraju, da vas obavestim i o sastavu buduće vlade. Pošto ćete biografske podatke o svim članovima Vlade takođe dobiti, neću vas sa njima sada upoznavati, pročitaću vam imena članova Vlade: Miroljub Labus - potpredsednik Vlade, Dragan Jočić - Ministarstvo unutrašnjih poslova, Mlađan Dinkić - Ministarstvo finansija, Zoran Stojković - Ministarstvo pravde, Zoran Lončar - Ministarstvo za državnu upravu i lokalnu samoupravu, Ivana Dulić-Marković - Ministarstvo poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede, Dragan Maršićanin - Ministarstvo privrede, Radomir Naumov - Ministarstvo rudarstva i energetike, Velimir Ilić - Ministarstvo za kapitalne investicije, Bojan Dimitrijević - Ministarstvo trgovine, turizma i usluga, Predrag Bubalo - Ministarstvo za ekonomske odnose sa inostranstvom, Slobodan Lalović - Ministarstvo rada, zapošljavanja i socijalne politike, Aleksandar Popović - Ministarstvo nauke i zaštite životne sredine, Ljiljana Čolić - Ministarstvo prosvete i sporta, Dragan Kojadinović - Ministarstvo kulture, Tomica Milosavljević - Ministarstvo zdravlja, Milan Radulović - Ministastvo vera, Vojislav Vukčević - Ministarstvo za dijasporu. Dame i gospodo poslanici, hvala vam.
Dame i gospodo narodni poslanici, čuli smo ekspoze i predlog sastava Vlade koji je izložio Vojslav Koštunica, kandidat za predsednika Vlade. Dajem pauzu u trajanju od jednog sata, a tekst ekspozea i biografije kandidata za članove Vlade uručiće vam se na izlasku iz sale. Rad nastavljamo u 12,30 časova. [[Posle pauze – 12,55]] Dame i gospodo narodni poslanici, pre nego što nastavimo rad, molim da utvrdimo da li imamo kvorum za raspravu. Konstatujem da imamo kvorum potreban za nastavak rasprave. Podsećam vas da, shodno članu 90. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Predlog po Poslovniku, gospodin Tadić.
Dame i gospodo, na osnovu člana 90. Poslovnika, u ime poslaničke liste DS, predlažem dvostruko vreme za raspravu. Radi se o ekspozeu mandatara, radi se o vrhovnom državnom pitanju, o tome da li ćemo moći ili ne da se suočimo sa realnim problemima sa kojima država danas i svi mi zajedno imamo posla. Zbog toga predlažemo dvostruko vreme za raspravu, što ne znači da ćemo uvek i u svakom trenutku to dvostruko vreme koristiti, ali mislim da je ta mogućnost veoma značajna za kvalitetnu raspravu.
Da li ima drugih predloga? (Ne.) Pre nego što stavim predlog gospodina Tadića, molim vas da utvrdimo da li imamo kvorum za odlučivanje. Konstatujem da imamo kvorum za odlučivanje. Ko je za to da se vreme rasprave o ovoj tački dnevnog reda produži dvostruko? Za 140, protiv 52, uzdržanih šest, nije glasalo 12, od ukupno 210 prisutnih narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj predlog. Molim poslaničke grupe, ukoliko to nisu učinile, da podnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Da li ima prijava? (Ima.) Saglasno članu 186. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres o kandidatu za predsednika Vlade, programu kandidata za predsednika Vlade i kandidatima za potpredsednika i članove Vlade. Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Izvolite, gospodin Tadić.
Dame i gospodo, poštovani predsedniče, imali smo prilike da čujemo ekspoze mandatara za sastav nove republičke vlade. Na samom početku mogu da kažem, u nekoliko opštih ocena, da je, po mišljenju poslaničke grupe DS, ovaj ekspoze previše opšteg karaktera, bez jasnih planova, bez vizija, bez instrumenata da se dosegnu zaostajanja sa kojima se suočava zemlja, bez konkretnih naznaka o tome kako bismo, na primer, višedecenijsko tehnološko zaostajanje prebrodili, na koji način ćemo voditi efikasnu monetarnu politiku, obezbeđivati nova radna mesta, na koji način ćemo se uopšte suočavati sa realnim problemima društva. Takođe je vidljivo u ovom ekspozeu da Vlada ne preuzima na sebe konkretne obaveze, kao ni rokove za izvršavanje tih obaveza. Vidljivo je da Vlada ili mandatar nemaju čvrste reči kojima bi politiku sprovodili, što najbolje ilustruje jedna od poslednjih ili poslednja rečenica: "Ova vlada će zato nastojati da bude odgovorna, što znači da će drugi, Skupština i građani, a ne ona sama, procenjivati koliko je u svemu bila uspešna". Naravno da će Skupština i građani to procenjivati, ne Vlada i to je glasno pravo građana i njihovih predstavnika u parlamentu, ali niti jedna vlada ne može da izađe u prvim danima svog mandata sa drugačijim do stavom - "vlada će biti odgovorna, mi obećavamo da će vlada biti odgovorna". To je stav koji smo očekivali u ovom ekspozeu. Osvrnuću se na nekoliko mesta vezano za govor ili tekst koji smo kasnije dobili o budućnosti i strategije ove vlade. Mi se slažemo da postoje ključni problemi koje treba rešavati, oko kojih je neophodno formirati nacionalni konsenzus. To su pitanja Kosova i Metohije, to su i pitanja evropskog puta Srbije, našeg smeštanja u evropske integracije na ono mesto koje nam istorijski, geografski i kulturološki pripada. To su i pitanja saradnje sa međunarodnim institucijama. To je i pitanje uspostavljanja čvrste reformisane, stabilne ekonomije, koja podrazumeva stabilnu makroekonomsku politiku. To je i pitanje koje podrazumeva čvrstu i jasnu koordinaciju između centralne ili Narodne banke i ministra finansija. To je i pitanje socijalnog dogovora ili konačnog ugovora sa sindikatima ili podstreka da se uspostavi ugovor između poslodavaca i zaposlenih; uspostavljanje stabilnog pravnog sistema; garantovanje ljudskih prava; donošenje zakona koji bi reformisali ovu oblast; unapređenje uslova privređivanja. Ali, to je i pitanje nasleđenih obaveza, imajući u vidu privatizaciju koja je učinjena i privatizaciju koja će morati biti učinjena, a sve u cilju uspostavljanja nove strukture vlasništva u našem društvu. Naravno i da je ustavno pitanje jedno od ključnih sa kojima se suočavamo. Mi u DS-u se potpuno slažemo da je donošenje novog ustava jedan od prioriteta. Vrlo je teško izmeriti šta je ključni prioritet, ali jedan od prioriteta svakako, u saglasnosti ili u koordinaciji sa ubrzanom, dovoljno dobro koncipiranom i osmišljenom strateškom plitikom. Upravo u ustavu ključno jeste pitanje vlasništva, jer ono po dubini, po vertikali menja strukturu našeg društva; menjaće odnose između građana, potpuno drugačije postaviti pitanje odnosa prema radu, privatnom preduzetništvu, učiniti čitav sistem efikasnijim. Kroz promenu strukture vlasništva, mi ćemo menjati i strukturu društva, to društvo učiniti modernijim, prilagodljivijim evropskim integracijama, za koje se bukvalno svi u ovoj skupštini zalažemo, sa desne i leve strane parlamenta. Mislim da tu nema velikih dilema. Mi smo očekivali da će ovaj ekspoze u sebe uključiti jasnije ekonomske ciljeve vlade. Jedan deo svoga vremena ću posvetiti upravo ovoj temi. Očekivali smo da će ovaj ekspoze makar sagledati tri ključna cilja koja vlada treba da realizuje u narednom periodu u domenu ekonomije. To je restrukturisanje javnih preduzeća, restrukturisanje javne potrošnje i deregulacija, to jest unapređenje ukupnog poslovnog ambijenta, što bi trebalo da obezbedi nova radna mesta, privatno preduzetništvo, individualno preduzetništvo i uopšte rast ekonomije u našem društvu. U ovom materijalu nema naznaka da će ova tri cilja biti ključni prioritet Vlade Srbije. Mi smatramo da je to problem. To je problem koji će ostaviti negativnog traga na ukupni životni standard, stabilnost naše zemlje, ne samo ekonomsku, nego konsekventno značaju ekonomije i političku stabilnost naše zemlje. Samo u jednoj rečenici pominje se deregulacija, koja bi trebalo da liberalizuje uslove privređivanja, ali ona se odnosi na zakonske projekte koje je prethodna vlada već uputila parlamentu, kao što su zakon o registraciji privrednih subjekata, zakon o stečaju i slično, tako da se može zaključiti da ekonomski deo ekspozea nije čak ni spisak samo najboljih želja, već nabrajanje potencijalnih namera, bez preuzimanja odgovornosti, bez jasno definisanih zadataka, jasnih planova i ciljeva. To je problem. Mi smo u ovom ekspozeu očekivali mnogo jasnijih naznaka, upravo vezanih za ekonomske probleme, jer su oni ključni problemi društva u kojem živimo. To su realni problemi. Jedan ekspoze mora da se suoči na ozbiljan, kvalitetan način sa realnim problemima, bilo da su oni nasleđeni od vlade u kojoj je ključnu ulogu imala upravo Demokratska stranka, ili vlade u kojoj je ključnu ulogu imala Socijalistička partija Srbije, ili, jedno vreme, Srpska radikalna stranka. Realni problemi društva su ono sa čim svaka vlada mora da se suočava, i ova sadašnja, odnosno buduća, koja će biti izabrana na ovom zasedanju, ili neka buduća posle sledećih izbora. Mogu da primetim da je najavljeno značajno smanjenje poreskih opterećenja privrede, i uz istovremeno uvećanje rashoda u delu buduće socijalne politike, agrarnog budžeta, budžetskih investicija, budžetske rekapitalizacije fondova za podršku malih i srednjih preduzeća. I tu se nalazimo pred jednim problemom: ne može " i jare i pare". Dakle, bilo bi idealno kada bi moglo, ali to nije moguće ni u jednoj jedinoj vladi. Neko ima primedbu da je moguće "i jare i pare", ali mi jako dobro znamo, i to je u našoj nacionalnoj tradiciji, da je to nemoguće, a posebno je nemoguće u jednoj realno vođenoj ekonomiji. Posebno je nemoguće u društvu koje nema sredstava za dugoročne investicije, zbog čega su kamate na ta sredstva izuzetno velike, zbog čega je kod nas jeftina radna snaga, ali skup novac. Zbog toga nema kredita za stambenu izgradnju u meri u kojoj je to potrebno i to je ključni, temeljni, hronični problem ovog društva, jer smo mi društvo koje je trajno ili za duže vreme ispražnjeno od ozbiljnih sredstava za investicije, što bi obezbedilo valjanu ekonomsku stabilnost. Ovde vidimo da politika Vlade namerava da bude socijalna politika i da se smanjenjem poreza, ali povećanjem akciza i drugih dažbina na luksuzne proizvode - ili na proizvode duvanske industrije, što predstavlja izvestan problem, o tome, možda, nekoliko rečenica naknadno - namerava sprovesti ideja o povećanim budžetskim rashodima za budžetske korisnike. Moram da priznam da sam prvi put takvu rečenicu čuo u ekspozeu Milke Planinc 1980. godine i da se ona ponavljala iz vlade u vladu. Vrlo je važno da naši građani i naši političari, i oni koji preuzimaju odgovornost, prestanu da govore da će se povećavati akcize na luksuzne proizvode, jer se ni luksuzni proizvodi ne troše toliko da bi to moglo da obezbedi potrebna budžetska sredstva za sve one budžetske korisnike kojima je potrebno više novca. Ako hoćemo da govorimo o realnim kategorijama, to je naprosto tako. To veoma dobro zvuči na samom početku rada vlade, ali to ne rešava problem. Problem rešava povećana proizvodnja, nova radna mesta i mogućnosti da se kroz smanjenje poreza, uz ostvarenu veću proizvodnju i više radnih mesta i doprinosa, obezbede sredstva za namirivanje potencijalnih budžetskih korisnika. Niko nije danas zadovoljan onim što dobija iz budžeta, ni zdravstvo, ni prosveta, ni vojska, ni policija, ali je veoma važno da ekspoze ili ekonomska strategija rada vlade bude na realnim osnovama. A ne da bude oslonjena na ono što smo do sada hiljadu puta čuli i što ne uvećava realno sredstva u budžetu kojima bi se jedna takva politika mogla voditi. Drugo, povećanje akciza za duvan i dodatnih izdvajanja za proizvode duvanske industrije, dovodi u pitanje izvršenu privatizaciju duvanske industrije. Možemo imati primedbe na privatizaciju, koja je uzgred rečeno i od međunarodnih institucija ocenjena kao jedna od najuspešnijih, ali problem jeste kredibilitet ove zemlje pred potencijalnim međunarodnim investitorima. Jer oni koji su ušli u privatizaciju duvanske industrije, to su učinili uz sistemske zakone i hteli su da privatizuju duvansku industriju pod uslovima koji su pravno sigurni. Ovde govorimo o elementima pravne sigurnosti, govorimo o uslovima privređivanja i ne mogu se ti uslovi svakom potencijalnom ulagaču u našu privredu, tj. onome ko će otvoriti nova radna mesta, menjati od dana do dana, od vlade do vlade, jer ćemo mi u tom smislu biti jedna nestabilna zona za investicije i to je vrlo opasno za buduću stabilizaciju našeg ekonomskog i političkog sistema.
Oprostite, da li ćete koristiti ukupno vreme ili iz dva dela?
Koristiću ukupno vreme.
Hvala.
Ako ne koristim ukupno vreme, koliko mi je još ostalo?
Ako ne koristite ukupno vreme, onda vam je isteklo već dva minuta.
Onda koristim ukupno vreme. Došla mi je inspiracija povodom ovog ekspozea, pa sam se malo zaneo sa vremenom. To je dobro. Nama u Demokratskoj stranci nije jasno kako se odjednom najavljuju nove carinske i vancarinske barijere, imajući u vidu činjenicu da upravo jedni od kreatora liberalizacije u našoj ekonomskoj politici, gospoda Labus i Dinkić, ljudi koji zauzimaju ključne ekonomske i ministarske resore upravo u ovom domenu. Ima ključnih kontradiktornosti u ovome što smo dobili u osnovnom materijalu. Ima kontradiktornosti koje bi mogle da ukažu da ova vlada neće stabilno raditi i neće učiniti onaj posao zbog koga se i formira. Mi se, svakako, zalažemo za stabilizaciju pravnog sistema i uvođenje pravne države. Demokratska stranka se zalaže za borbu protiv korupcije i donošenje novih zakona koji sprečavaju sukob interesa. Demokratska stranka hoće i želi da raščistimo svaku aferu u ovom društvu. Zato smo i danas glasali za formiranje anketnog odbora i glasaćemo za svako formiranje anketnog odbora koji će raditi u cilju raščišćavanja finansijskih i poslovnih afera. Da vas podsetim, afere nisu počele 2000. godine. Postojala je pšenična afera, u koju su bili uključeni mnogi biznismeni, političari prethodnog režima, postojalo je sijaset afera u desetogodišnjici vladavine Socijalističke partije Srbije. Mi ne želimo nikakvu milost za učešće Demokratske stranke u vladi. Mi smo potpuno sigurni da je naše učešće bilo veoma kvalitetno i za dobrobit građana i ove zemlje, ali želimo da se te stvari rasprave. Neka se rasprave kroz anketne odbore, neka se rasprave u javnoj raspravi i da konačno stavimo tačku na to ko jeste, ko nije bio učesnik afera, ko je uništio naš privredni potencijal, ko je doprineo njegovoj izgradnji, kako bismo mogli da formiramo jedno moderno i stabilno društvo. Što se tiče prosvete, imali smo nekoliko naznaka u ekspozeu mandatara da će se formirati nacionalni savet, kao i u domenu nauke. Međutim, moram da kažem da to samo po sebi, možda, ništa konkretno ne znači. Postavlja se pitanje kakav će biti odnos prema reformskim zakonima koji su u domenu prosvete već doneti. Postavlja se pitanje kako će prosveta biti tretirana, da li će ona biti razvojni resurs društva, ili će biti tretirana kao jedan poligon u kome ćemo mi uvežbavati ili iskazivati naš odnos prema tradiciji. Suštinsko pitanje jeste da prosveta bude tretirana kao razvojni resurs društva, kao deo ekonomske politike u budućnosti. Ukoliko se to ne desi, mi ćemo imati trajno tehnološko zaostajanje, imaćemo hronične probleme u društvu u kojem živimo i nećemo biti u stanju da aktiviramo naše ljudske resurse ili kapacitete u tom domenu na način na koji to možemo da učinimo. Sveukupno gledajući, mislim da je ovaj ekspoze bio prepun opštih mesta, dobrih želja i problem onoga koji diskutuje o ekspozeu jeste što nema pravih i jasnih planova koji bi se valjano mogli diskutovati i na ozbiljan način uzeti u kritiku, jer je sve u opštoj formi. Moram da kažem da predlozi za članove kabineta u nekim slučajevima zaslužuju poštovanje. To hoću otvoreno da kažem ispred Demokratske stranke. Ima tu veoma stručnih ljudi, časnih ljudi, koji su svojim radom doprineli ugledu vlastitih profesija i dosadašnjim radom u vladi doprineli uspostavljanju stabilnijeg rada te vlade. Ne mogu da razumem zbog čega u biografiji gospodina Milosavljevića ne piše da je bio ministar u prethodnoj Vladi. Nije potrebno da to ne piše, mislim da to može da bude na ponos ministru Milosavljeviću i nema tu nikakve zamerke. Međutim, moram da priznam da ovde jedno ime, što se mene tiče, izaziva spor. To je kandidat za ministra pravde, to je Zoran Stojković, koji je 1980. godine postao sudija Okružnog suda u Beogradu. Oni koji tada nisu učetvovali u opozicionom radu, bili su na strani vlasti, možda se ne sećaju, ali ovi koji jesu učestvovali u opozicionom radu, a u DSS-u je najviše takvih, sećaju se gospodina Zorana Stojkovića kao čoveka koji je vodio proces šestorici, gde je bio i Vojislav Šešelj na neki način kao svedok uključen, ne kao okrivljeni tada, ali kao svedok, u vreme postojanja tadašnje opozicije koja je bila vrlo krhka, ali borila se protiv diktature jednopartijskog sistema. Sudija Stojković je i čovek koji je zabranio i naložio uništavanje knjige Nebojše Popova o 1968. godini i demokratskim promenama 60-tih godina. Predložiti sudiju Stojkovića za ministra pravde u najmanju ruku je sporno. Ne želim da poništavam stručne kvalitete gospodina Stojkovića, ali to je potpuno nelogično rešenje, imajući u vidu dugogodišnju, višedecenijsku borbu za uspostavljanje višepartijskog sistema, pluralizma u političkom sektoru i slobode mišljenja. To je, da vas podsetim, bila poslednja knjiga koja je jednom revolucionarnom odlukom uništena. Ministar pravde će biti čovek koji je doneo poslednju sudsku odluku o uništavanju knjiga, a da vas ne podsećam na misli velikih ljudi o tome kuda idu oni koji uništavaju knjige i to je vrlo ozbiljno pitanje. Još jednom želim da kažem sledeće: ovaj ekspoze nama iz Demokratske stranke ne uliva poverenje da će i posao zbog kog se formria Vlada biti završen. Ali istovremeno, zbog Srbije, zbog interesa građana ove zemlje, mi želimo ovoj vladi uspeh. Hoću to javno da kažem. Želimo da se reše konkretni problemi sa kojima se država suočava. Demokratska stranka će ovoj vladi i parlamentarnoj većini, koja je formirana i koja se formira kroz nastanak ove vlade, biti konstruktivna opozicija. Mi ćemo za neke zakone za koje smatramo da su dobri glasati, a za zakone koji nisu nećemo glasati. Bićemo izuzetno oštar kritičar svega onoga što Vlada radi loše, vodićemo računa o tome kako ćete se ponašati, kako ćete vi rešavati problem sukoba interesa, kojom dinamikom će parlamentarna većina usvajati predloge novih zakona, oblikovati i davati novi duh rada ovog parlamenta, a u svakom slučaju, zbog Srbije i građana Srbije, želimo da ova vlada uspešno reši probleme sa kojima se i danas suočavamo. Najlapše vam se zahvaljujem na pažnji.
Za reč se javio Tomislav Nikolić.
Dame i gospodo narodni poslanici, danas je konačno formirana Vlada Republike Srbije. Posle dva meseca dogovaranja, pregovaranja, ucena, pritisaka, jedna stranka je odlučila da bude baj-pas stranka i da omogući da se formira Vlada protiv interesa većine građana u Srbiji, a dalje rečeno protiv SRS. Mnogo toga je u parlamentarnoj borbi dozvoljeno, mnogo toga negativnog građani vezuju za političare, tako da ni ovaj potez nije neko iznenađenje za građane Srbije. Podsećam poslanike baj-pas stranke da se danas pripremaju da pogaze svojih 14 godina postojanja, da će na izvestan način da oskrnave i srpsku istoriju i srpske grobove, da će da pogaze stotine hiljada svojih članova koji su žrtve 5. oktobra, posebno kičmu srpske privrede do 5. oktobra, i da će posebno da se ogreše o stotine ljudi, pa i o svog predsednika, koji su u Hagu zbog ideologije, čiji tvorci danas podržavaju svoje suparnike iz 1990. godine i suparnike svoje ideologije koju su zdušno do juče podržavali. Još jedna stvar, naslušao sam se raznih priča o tome zašto SRS ne može da vodi Srbiju, pa vas molim da više ne lažete, naročito ne kada idete po svetu i kada vas neko pita šta je to SRS, a posebno vas molim da ne lažete da SRS ne može da vlada zato što je podržavala SPS kada je vladao, a da SPS može da podrži ovu vladu iako je vladala. Da ne lažete kada kažete da SRS ne može da vlada, jer je podržavala SPS, a da SPO može da vlada, iako je podržavao SPS. Da jednom raščistimo sa lažima, biće nam svima lakše i svi ćemo lakše da se bavimo ovim poslom. Vlada nagoveštava promene u državi. Citiraću samo kratko: "Ako je suštinska autonomija formula kojom Rezolucija 1244 obezbeđuje samoupravu Kosova i Metohije u odnosu na Srbiju, onda je suštinska autonomija srpske zajednice ta nova formula koja ovoj zajednici obezbeđuje osnovne uslove opstanka na današnjem Kosovu i Metohiji... Suštinska autonomija srpske zajednice na Kosovu podrazumeva teritorijalnu autonomiju (podelu na entitete, odnosno kantonizaciju Kosova i Metohije), kao i kulturnu i personalnu autonomiju". Moram da pitam Vladu Republike Srbije gde nalazi uporište, na čemu temelji ovaj svoj stav? Kada su to građani Srbije, na kom referendumu ili na kojoj sednici Narodne skupštine odlučili da se kantonizuje Kosovo i Metohija, odlučili da se deli na entitete i gde je nacrtana granica po kojoj će se entiteti podeliti, koje će srpsko selo da ostane u entitetu Albanaca, koja će srpska majka da zaplače zato što njeno dete ne može da ide u školu i nije pod zaštitom srpske vojske i policije, nego je pod zaštitom KFOR-a, koji tvrdi da Srbija nema nikakvih ingerencija na Kosovu i Metohiji? Da li je Vlada saglasna po ovom pitanju? Koliko znam, makar jedna članica Vlade, makar jedna politička stranka koja danas ulazi u Vladu tvrdi da Kosovo i Metohija treba da bude nezavisno i u svom političkom programu zalaže se za nezavisno Kosovo i Metohiju. Ako vas sudbina Kosova i Metohije razdvaja, a to je po meni ono što sudbinski razdvaja političke stranke u Srbiji, ne ono što je mandatar na drugoj stranici rekao da nas, bez obzir na razlike, sastavlja želja da idemo u Evropu. Po meni je trebalo prvo reći da nas sastavlja želja da rešimo pitanje Kosova i Metohije, tu se mi, posebno Srbi, opredeljujemo. Ako vas Kosovo i Metohija razdvaja, šta vas to sastavlja u Vladu Republike Srbije? Novac, a to znači moć, pošto novac u Srbiji oduvek donosi moć. Preporučujem vam da se ovim pitanjem ne bavite na način na koji ste počeli. Imaćete podršku i poslaničke grupe i svih članova SRS u nastojanjima da se poštuje Rezolucija 1244, da se srpska vojska i policija u ograničenom broju, u broju koji se meri stotinama, a ne hiljadama, na ograničenim lokacijama, alivrati na Kosovo i Metohiju. A nećete imati našu podršku da delite Kosovo i Metohiju, da ga rasparčavate, nemate našu podršku i niste na izborima dobili podršku da na bilo koji drugi način rešavate sudbinu Kosova i Metohije. Nemojte pričati da niste za nezavisno Kosovo i Metohiju, a šta vam je onda ovo? Šta je onda ova država koja bi ličila na nekakvu Bosnu i Hercegovinu sa entitetima koji bi na silu, pod pritiskom, živeli zajedno i sa entitetom srpskim, u kome bismo možda i uspeli da obezbedimo neku bezbednost Srbima. Oni je i sada imaju, iako nisu entitet tamo gde su u većini. Pitam vas šta je sa selima, naseljima, crkvama, kućama u naseljenim mestima u kojima Srbi nisu u većini? Ova vlada govori da će učiniti sve da zajedničku državu što više učvrsti, da njene nadležnosti praktično osmisli i funkcionalno ojača državnu zajednicu Srbija i Crna Gora. Nemojte da nam pričate bajke. Srbija i Crna Gora se nalaze pred nerešivim problemom. Problem je separatizam vladajućih stranaka u Crnoj Gori. Vladajuće stranke u Crnoj Gori ne priznaju državu koja se zove zajednica država Srbija i Crna Gora. U poslednjih pet meseci nije održana nijedna sednica zajedničkog parlamenta. U ambasadama su ministri iz Crne Gore koji ne priznaju državu koju predstavljaju. Možda znate da je pokušana organizacija kviza o srpskoj istoriji, o 200 godina novije srpske istorije, među našom decom koja žive u inostranstvu. Gde god je konzul ili ambasador iz Crne Gore sprečio je da deca u tome učestvuju. Rekao je da ga to ne interesuje. Vi ćete već na prvoj sednici zajedničke skupštine imati problem da li postoji država Srbija i Crna Gora i to je alarmantan problem. Predlažem vam drugačiji način rešavanja tog problema, da se više ne lažemo, da više ne izmišljamo. Ovo više ne može da se trpi. Građani Crne Gore treba da imaju pravo da odluče da li će da žive sa nama u zajedničkoj državi ili neće i da njihova volja bude za nas zakon. Naša je volja nesporna. Srbija nema razloga da se rastaje, da izlazi ili da na bilo koji način cepa zajednicu Srbija i Crna Gora. Ovako veliki uvek možemo da trpimo male koji žele sa nama da žive i to nas uopšte ne košta, samo što oni treba sa nama da žele da žive i što sa nama treba da žive. A da fiktivno sa nama žive, da podele sa nama sve funkcije koje u državi postoje, da dele sa nama nacionalno bogatstvo i politički ugled koji mi stičemo, a da neprekidno govore kako jedva čekaju kada ćemo da se raziđemo, pa to je nemoralno. Ako je DOS na to pristajao dok je vršio vlast, a pristajao na svakakve ucene, vi ne morate. Vi imate najjaču opoziciju koju je ikada neko imao u Skupštini Srbije. Imate Srpsku radikalnu stranku, ali na ovom pitanju vam nećemo biti opozicija. Na ovom pitanju hoćemo da vam pomognemo, ali da se to reši, a ne da se odugovlači i da se od ovoga ponovo pravi neka zbrka. Zašto bismo čekali još godinu dana da Crna Gora održi referendum? Šta će to da se desi pozitivo za tih godinu dana? Pozitivno se desilo. Pobedili smo na predsedničkim izborima, pobedili smo na parlamentarnim, podigao se nivo morala onih koji u Srbiji žele sa nama da žive zajedno, na popisu su se oslobodili, podigli glavu i očigledno da onima koji vrše vlast u Crnoj Gori više nije tako lako da posegnu za referendumom za otcepljenje. Mi sada tražimo taj referendum zato što nikada nećemo trpeti ucene, nikada. Mi jesmo opoziciona stranka u Srbiji, ali u Srbiji više ne može da se izdrži teror koji rukovodstvo i Vlada Crne Gore vrše nad svim građanima Srbije.
Da li koristite dvostruko vreme?
Da. Ove priče o Evropskoj uniji, ostavljam vam da ih slobodno i dalje pričate, držite seminare o tome, naučne skupove, ali ako hoćete iskreno ovde da izađete i da kažete šta vam kažu zapadne diplomate, onda ćete ponoviti ono što su meni rekli. Na moju tvrdnju da smo mi bar 10 godina daleko od Evropske unije, zapadni diplomata mi je rekao da sam optimista. Zato kada vodite državu nemojte da nam pričate da ćete da nas uvedete u Evropsku uniju. Ući ćemo mi kada nas budu hteli. Ovako siromašne niko nas neće. Možete 100 hiljada zakona da pripremite, menjajte ih, pripremajte ih, ali onaj ko nas ovoliko osiromašuje sigurno nas ne želi u Evropskoj uniji i to su priče za malu decu. Na strani 5. vajkate se zbog uvoza koji je veći od izvoza za pet milijardi dolara i zbog duga koji je dostigao 14 milijardi dolara. Pitajte stranku koja sada ulazi u Vladu kako je do toga došlo i čija je to krivica. Čak bih personalizovao na dvojicu ljudi iz te stranke. Sada će biti na najvažniim mestima u vašoj vladi. Hoćete li to da sprečite? Izaći će vam iz Vlade. Nećete moći to da sprečite. To su monetaristi koji tako vode državu. Zadužuju se, zadužuju, zadužuju, drži stabilan dinar tri godine dok ti ne propadne sva proizvodnja, a posebno proizvodnja namenjena za izvoz, a onda će da dođe neka nova vlast koja će da obeća da će da smanji deficit. Čime? Kojom robom, dame i gospodo, koji predstavljate većinu, većinu koja će da izabere Vladu. Nikada nemojte da zaboravite, ovo je prvi put da samo većina poslanika bira Vladu. Ovo narod ne bira Vladu, ali vas većinu poslanika pitam kojom to politikom, kojom proizvodnjom mislite da smanjite trgovinski deficit? Naravno, kojim personalnim rešenjima, kada znate da su sve finansije u rukama jedne političke stranke, da su sve investicije i donacije u rukama druge političke stranke, a da je vama koji činite kostur ove vlade ostalo da trošite budžet i da vi razgovarate sa štrajkačima, jer neće biti para za prosvetu, sudstvo, školstvo, zdravstvo, vojsku, policiju. Neće biti dovoljno novca ni za koga, ali će zato finansija i investicija biti za jednu stranku. Govorili ste o privatizaciji, a ne pomenuste da ćete izvršiti reviziju svih do sada izvršenih privatizacija, svih. Mi se nismo slagali sa zakonom, ali sve privatizacije koje su urađene u skladu sa zakonom neka ostanu večito. Svi ugovori koji su poštovai neka važe, ali ako ugovor nije bio u skladu sa zakonom ili ako je bio u skladu sa zakonom, a nije poštovan, nemate privatizaciju. To mora da se poništi odmah. To jedna čestita i poštena vlast, koja nije korumpirana privatizacijom, mora da uradi. Pristupanje Evropskoj i Svetskoj trgovinskoj organizaciji kažete da će uključiti našu poljoprivredu na međunarodno tržište, ali vodeći računa o interesima naših poljoprivrednika i naše poljoprivredne industrije, a vi znate da ih uključujemo na tržište u kome države subvencioniraju svoju poljoprivrednu proizvodnju. U stvari, mi ćemo da uključimo naše tržište među njihove proizvođače, kao što smo ovom toliko hvaljenom privatizacijom duvanske industrije dali svoje tržište monopolistima ili vi možda to kao ne znate, pa ćete tek sada da utvrdite. Šta će dobiti naši poljoprivredni proizvođači uključivanjem u Evropu? Šta je od poljoprivrednih proizvoda tamo u Evropi skuplje nego kod nas? Koji proizvod naš seljak na berzi može da proda skuplje nego što ga mi ovde otkupimo? Znate valjda po kojim cenama otkupljujemo pšenicu, a koliko bi seljak mogao da dobije na berzi. O seljaku mora iskreno da se vodi računa. Imate agrarni budžet, nemojte da ga trošite za finansiranje Radio-televizije kao vaši prethodnici. Koristite ga da pomognete seljaku. Pominjete struju. Bogami, tu će da padne jedan deo vlade. Ako anketni odbor završi svoj posao, naći ćete se pred nepobitnim činjenicama, pred dokazima i dugovaće da se pred anketnim odborom pojavi vaš novi ministar energetike. On ima štošta da nam objasni. Videćete ko je pljačkao Srbiju u poslednjih nekoliko godina. Ako to sprečite, svaka vam čast. Mi ćemo pružiti dovoljno dokaza, a anketni odbor neće moći da osuđuje, neće moći da pritvara. Ostaće na vama da vidimo koliko ste iskreni kada kažete da ćete obezbediti snabdevanje električnom strujom, uvoz i izvoz, a kažem vam da toga ima i sada, samo što uvozimo kada ne smemo da uvozimo, a izvozimo kada ne smemo da izvozimo. U bescenje prodajemo tu našu struju, a kupujemo po strašnim veličinama. Utvrdite i vi sami, preduhitrite anketni odbor, na početku godine se ugovaraju količine struje. Ko to odmah obezbeđuje iz uvoza 20% više struje nego što nam treba, utvrdite u 95% slučajeva ko nam to prodaje struju, uvozi, izvozi, kako se zove ta firma i da li poznajete tog čoveka, gospodine predsedniče, da li ga poznaju vaši članovi stranke, da li se druže sa njim. Onda ću vam zaista verovati da u Srbiji može da se radi dobro. Obezbedite lečenje najsiromašnijih slojeva stanovništva, nisam ovde pročitao da će biti besplatno. Obezbedite pravosudni budžet, ako tvrdite da će pravosuđe biti nezavisno, obezbedite Vrhovnom sudu da raspolaže pravosudnim budžetom. Ne da ministar pravde kupi automobil i da ga odveze u opštinski sud u neki grad, pa da ga kao u ime ministarstva pokloni ministarstvu, nego da pravosuđe obezbeđuje samo svojim prihodima svoju egzistenciju, pa da ne zavisi od nas. Obezbedite da u Ustavnom sudu ne sede članovi političkih stranaka, a sada sede i odlučuju. Sve političke stranke koje su bile u DOS-u na vlasti ubacile su svoje sudije u Ustavni sud, kao da je to bilo najvažnije. Nešto što je pre ovog, a što je za mene najvažnije, a to je unutrašnji poslovi i rasvetljavanje svih ubistava i pokušaja ubistava pre i posle 5. oktobra. Šta ćemo sa 5. oktobrom, dame i gospodo narodni poslanici, jeste li vi spremni da utvrdite šta se sve dešavalo 5. oktobra. Da li vidite da nam je doneo jednu od najvećih tragedija u istoriji Srbije? Vidite da sve počinje sa 5. oktobrom. Sinoć se drznuo neko na državnoj televiziji, kaže danas se bira treća demokratska vlast u Srbiji, traća demokratska vlada, valjda od 5. oktobra treća demokratska vlada. Počeli ste život da računate od 5. oktobra. Uključite u to i 5. oktobar. Tada je kriminal eksplodirao u Srbiji. Tada, kada su revolucionari upadali sa puškama u državne institucije, preuzimali ih, pa po tri-četiri meseca u njima radili bez ikakvog rešenja, bez ikakvog postavljenja. Koliko znam, guverner Narodne banke nikada nije bio ni izabran za guvernera, sve dok se predstavljao kao guverner, ili se to nešto varam... (Predsednik: Vreme.) Tako je bilo sa svim institucijama. Završio bih sa najvećom ranom srpskom, a to je Haški tribunal. Gospodine predsedniče Vlade, nedovoljno je ovo što ste rekli. Naći ćete se pred ozbiljnim problemom, niste nam ovde rekli kako će biti rešeno. Vi znate da četiri generala treba da budu izručena Haškom tribunalu i da je to omča o Vladi, o vratu svake vlade Republike Srbije. Želim da vam pomognem da ne budu izručeni, ali morate to ovde da kažete. Ne želim da tajno pregovarate i da niko ne zna o tome šta razgovarate. Ne želim da bilo koga iz Srbije žrtvujete da neki drugi ne bi bili gonjeni. Želim da ovde utvrdimo politiku, tu koju nazivate dvosmernom, a sada bih već išao na jednosmernu politiku sa Haškim tribunalom. Taj prvi smer izručivanja smo završili. Ostalo je sada, gospodine predsedniče, da podignete glas kada god se krše ljudska prava građana Srbije zatočenih u Haškom tribunalu. Sada se enormno krše. Ostaje da pomognete potpunu odbranu svih građana Srbije koji se nalaze u Haškom tribunalu i ostaje da pomognete njihovim porodicama. Očigledno je da tamo ima mnogo ljudi koji uopšte nisu počinili nikada nikakav ratni zločin i nikada nikakvo krivično delo. Očigledno je da nije uspela ni ta priča sa Srbima kao genocidnim narodom, da je propala i ta priča sa Slobodanom Miloševićem, da je najkrivlji na svetu za sve što se u svetu dešava. Sada dignite glavu. Sada imate prvo uz sebe veliki deo svetskog javnog mnjenja, veliki deo svetske stručne javnosti, imate pola procesa Slobodanu Miloševiću, u kome je samo dokazivano da nismo krivi. Ostaje još pola, u kome imamo pravo da dokazujemo da nismo krivi. Imate tamo mnogo zatočenika o kojima više niko ne vodi računa i niko ne vodi brigu, a građani su Srbije. Imaćete našu podršku da više nijednog građanina Srbije ne izručite u Haški tribunal. Ta podrška će biti do kraja. Obratite se odmah onima kojima treba, onima koji su to osnovali i recite da Srbija više neće da izručuje. Ako to ne kažete, to znači da hoćete da izručujete, a ovde stvarate privid da nećete. Voleo bih da konačno sve bude u Srbiji čisto i jasno. Mi ćemo vam biti konstruktivna opozicija, a to znači, gledaćemo što pre da vas skinemo sa vlasti. Znam zašto sam vam ovo rekao, a samo ne znam da li će to da vam koristi.
Da li se još neko od predsednika poslaničkih grupa javlja za reč? (Da.) Gospodine Dačiću, izvolite.
Dame i gospodo poslanici, poznato je da je SPS učinila da se prekine agonija koja je postojala u Srbiji. Podsetio bih da je u Srbiji vladala blokada institucija, da Srbija nema predsednika Republike od kraja 2002. i početka 2003. godine, da Srbija nema Vladu Republike Srbije od 13. novembra 2003. godine i da je, praktično, sve do pre nekoliko nedelja vladala blokada parlamenta, Narodne skupštine Republike Srbije. Za to vreme se iz dana u dan pogoršavala ekonomsko–socijalna situacija. Oni koji su bili u fazi odlazeće vlasti su iz dana u dan ubrazavali rasprodaju onoga što se zove društveni kapital i javno dobro Srbije. Vladala je blokada državne zajednice Srbija i Crna Gora, pogoršavala se iz dana u dan, kao što smo videli i na sednicama Odbora za odbranu i bezbednost, bezbednosna situacija na jugu Srbije, na Kosovu i Metohiji, a kao što svi znamo, došlo je do jasno izraženih separatističkih tendencija i u Vojvodini. Čekajući da se odblokiraju institucije, vladali su oni koji su tako ubedljivo izgubili na prošlim vanrednim parlamentarnim izborima. Ako ima jedna principijelnost u formiranju vlade, onda je upravo ta da će Vladu Srbije činiti i podržavati oni koji su se u predizbornoj kampanji zalagali i vodili politiku protiv politike Vlade Republike Srbije. Poznato je da je 80% građana Srbije na prethodnim izborima glasalo protiv politike Vlade Republike Srbije. Poznato je da je upravo svih ovih nekoliko meseci i trajalo ovo natezanje sa željom da ta vlada što duže ostane na vlasti. Takođe, poznato je da nijedna politička stranka, nijedna poslanička grupa nije osvojila apsolutnu većinu na parlamentarnim izborima. SPS je u startu odmah rekla da smatra da bi za Srbiju bilo dobro da vladu formiraju, kao što je od strane SRS i predloženo, SRS i DSS, ne ulazeći u predlog koji je bio i u toku predizborne kampanje da se o tome dogovore tri najveće političke grupacije: radikali, DSS i DS. Ali, poznato je da ta vlada nije formirana. Kada smo već kod baj-pasa, SPS jeod 1992. godine ostala van aspolutne većine. Nije sama imala dovoljno poslanika da formira vladu. Bila je na vlasti osam godina posle toga. Prema tome, dobro se zapitajte ko je sve bio baj-pas SPS-u tih osam godina. Mogu potpuno otvoreno da kažem da nema stranke u Srbiji sakojom SPS nije srađivala tih osam godina i sa kojima neće srađivati u narednom periodu. To svi znaju. Ne znam ko ovde to osporava, ali nemojte me terati da navodim sa kim smo sve bili u koaliciji i ko je sve podržavao SPS. Dobro je poznato da kad nema apsolutne većine da se nikada ne formira vlada sastavljena od političkih istomišljenika, jer da su to istomišljenici oni sugurno ne bi bili u više političkih partija. Dobro je poznato, tako je bilo i pre svih parlamentarnih izbora, od 1992. godine do danas. To zna i SRS, jer je do 1997. godine, do tadašnjih redovnih parlamentarnih izbora, zastupala politiku koja je bila usmerena i protiv Slobodana Miloševića i protiv SPS-a, a posle tih izbora, kada je propao dogovor sa SPO-om, napravljena je Vlada sa SRS-om. To nije ništa problematično i to je principijelno političko pitanje. Sada je SRS ponudila koaliciju DSS-u, navodeći pri tome da ima dosta dodirnih tačaka sa tom strankom. Ova prethodna Vlada, koja je još na vlasti, nadam se još veoma kratko, nije bila ni reformska ni demokratska. Ona je građanima obećala bolji život i više demokratije. Šta su građani Srbije dobili od 5. oktobra do danas? Dobili su društveni proizvod koji je danas na nivou drštvenog proizvoda iz 1997. i 1998. godine. Dobili su nivo industrijske proizvodnje koji je manji nego u godinama koje sadašnja Vlada Republike Srbije i Demokratska stranka karakterišu kao godine najveće propasti. Dobili smo Srbiju sa najvećom stopom nezaposlenosti u Evropi. Skoro milion nezaposlenih. Za tri godine otpušteno je 400.000 ljudi sa posla. Više od 300.000 ljudi radi u preduzećima koja su u stečaju. Da ne govorim o spoljnim zaduženjima, većim od dve milijarde dolara, za tri godine će naša rata biti milijardu dolara. Spoljno-trgovinski deficit najveći u istoriji Srbije. Šest puta su veći porezi i nameti građanima Srbije nego što je to bilo pre 5.oktobra 2000. godine. Da li je šest puta povećan prihod, industrijska prizvodnja i životni standard građana, kao što su šest puta povećani nameti. Da ne govorimo o privatizaciji i korupciji. Privatizacija i korupcija; SPS nije glasala za Zakon o privatizaciji. Što se tiče korupcije, dobro je poznato da su za korupciju osumnjičeni i uskoro će valjda biti optuženi i šef kabineta bivšeg premijera Zorana Đinđića, član Saveta za nacionalnu bezbednost, gospodin Janjušević, i takođe isticano da je to sve uzeto iz privatizacije paraćinske, odnosno Cementare u Novom Popovcu. Niz je drugih primera korupcije koji su bili u Vladi Republike Srbije. Naravno, za vreme prethodne Vlade ubijen je i predsednik Vlade. Predsednik Vlade je ubijen, taj tragičan događaj ni do dana današnjeg nije rasvetljen. U vreme vanarednog stanja, koje je uvedeno na neustavan način, došlo je do zloupotrebe vanrednog stanja u borbi protiv političkih protivnika. hapšenja i zadržavanja bez odluke nadležnog suda, medijske cenzure, prisluškivanja. Juče je na Odboru za odbranu i bezbednost ministar unutrašnjih poslova, Dušan Mihajlović, izjavio da MUP ne stoji iza saopštenja koja su izdavana u vreme vanrednog stanja. Ko onda stoji iza toga? Došlo je, kao što znate, do krađe mandata, krađe glasova, ukinuti su TV prenosi, uništene institucije u Srbiji. Pored svih razlika koje između stranaka postoje, jasno je da SPS ima mnogo razlika u odnosu na stranke koje će činiti Republičku vladu. Jasno je da SPS ostaje iza svega onoga što je njen politički program, da ostaje i za zalaganja za Srbiju kao državu socijalne pravde, ali i za zaštitu nacionalnih i državnih interesa. Šta je ono što mi očekujemo od Vlade Srbije? Očekujemo da ona učini sve da se očuva jedinstvo Srbije, protiv njenog razbijanja i njene federalizacije. Očekujemo da dođe do očuvanja i jačanja zajedništva Srbije i Crne Gore ili da se na miran način postigne dogovor o razlazu i raspadu, ili kako se to kaže, raščlanjivanju državne zajednice Srbije i Crne Gore. Očekujemo da se obezbedi opstanak Kosova i Metohije u sastavu Srbije, uz poštovanje i doslednost sprovođenja Rezolucije 1244. Očekujemo da činimo sve, kako bismo harmonizovali naše zakonodavstvo sa zakonodavstvom EU, da učinimo sve da bi se skratio taj period do mogućeg ulaska naše države u EU i drugih međunarodnih organizacija i institucija. Naravno, očekujemo da će se mnogo učiniti i na razvoju demokratskih odnosa i jačanju dostojanstva i autoriteta institucija u Srbiji. Očekujemo institucionalizovani odnos prema procesima koji se vode u Hagu. Očekujemo da se našim građanima, koji mogu biti osumnjičeni ili optuženi pred Haškim tribunalom, sudi pred domaćim sudovima. I, naravno, očekujemo da Vlada neće ići ispod odluka sadašnje Vlade Zorana Živkovića vezano za odnose sa Haškim tribunalom. Takođe, institucionalizovani odnos prema procesima u Hagu podrazumeva da država mora biti svesna da to nisu suđenja samo nekim pojedincima koji se tamo nalaze, nego su to procesi iza kojih stoje ogromne moguće posledice po sudbinu države i naroda, vezano za moguće presude, od kojih će štetu imati svi građani, a ne samo pojedinci koji su optuženi pred Haškim tribunalom. Ono što SPS posebno očekuje jeste podizanje stope društvenog proizvoda, industrijske proizvodnje i životnog standarda građana. Bez toga svaka vlada će pasti na ispitu. Nema boljeg života građana bez podizanja društvenog proizvoda, bez rasta industrijske proizvodnje, bez pokretanja domaće privrede. Očekujemo smanjenje stope nezaposlenosti i siromaštva. Očekujemo socijalni dijalog sa sindikatima. Očekujemo izmene Zakonao radu i Zakona o privatizaciji, protiv kojih je glasala SPS. Očekujemo preispitivanje nepravilnosti u dosadašnjem toku privatizacije. Očekujemo borbu protiv kriminala i korupcije, bez obzira ko je u pitanju, da li su u pitanju članovi vladajuće koalicije, opozicije ili bilo koji drugi građanin ove zemlje? Želim i ovde da kažem potpuno jasno i otvoreno, SPS insistira da se rasvetle sva kriminalna dela, svi zločini, pokušaji zločina, korupcija, kriminal, veza sa kriminalnim klanovima, zloupotreba službenog položaja itd; da budem precizan, i pre, i u toku i posle 5. oktobra 2000. godine. Peti oktobar uopšte ne uzimam kao značajan datum. Uopšte nije bitno ko je počinilac krivičnih dela, bitno je da li postoji želja da se ta dela rasvetle, da se počinioci kazne i da se, naravno, ta pitanja jednom zasvagda reše. (Predsednik: Da li koristite ukupno vreme?) Da. SPS neće učestvovati u vlasti. Mi ne želimo učešće u vlasti, niti političku trgovinu. Nas interesuje program i politika Vlade Republike Srbije. Interesuju nas rezultati Vlade Srbije. Želim ovde precizno da kažem da smo mi razgovarali i postigli politički dogovor sa DSS-om. Ne ulazimo u koalicioni sporazum koje su potpisale tri izborne liste koje će formirati Vladu. Takođe, ne ulazimo u njihove kadrovske predloge. Za rad Vlade i kadrovska rešenja odgovornost snose svi oni koji će vršiti vlast i činiti Vladu. SPS će podržati Vladu Republike Srbije sve dok u njenom radu bude prepoznavala ove ciljeve i politiku koju je danas izneo mandatar i budući premijer Vojislav Koštunica, sve dok ova vlada radi u interesu građana, države i naroda. Mi želimo da ova vlada bude demokratska, da vodi računa o nacionalnim i državnim interesima, da bude reformska ali i u interesu građana Srbije, i da bude orijentisana ka evropskim i svetskim integracionim procesima. Želimo da Srbija dobije političku stabilnost, da se deblokiraju institucije, da se prekinu podele iz prošlosti. Vreme je da Srbija gleda unazad. Ako je bilo šta dobro iz svega ovoga što se dešavalo, bilo je dobro iz namere, pokušaja da se sruše berlinski zidovi koji postoje između stranaka i političkih grupacija u Srbiji, veštačke podele na ove ili one blokove, na prirodne i neprirodne saveznike, na principijelne i neprincipijelne koalicije. Vreme nije da Srbija gleda ko s kim ne može, nego kako mi svi možemo i moramo da radimo u interesu Srbije i u interesu građana Srbije. Mi očekujemo da se Srbija okrene rešavanju najvažnijih životnih problema svih građana. I prošlog puta u raspravi, čini mi se, da je i zamenik predsednika SRS istakao da građani Srbije očekuju da se što pre formira Vlada Republike Srbije. Vlada treba da se okrene rešavanju osnovnih životnih problema građana i problema sa kojima se suočavamo kao narod i kao država. Zato ćemo mi glasati za izbor Vlade Republike Srbije i, naravno, da što pre odu oni koji su do sada vladali tako bezobzirno i apsolutistički, a sa toliko malo narodne podrške. I jedno i drugo je dobro za Srbiju, a to je u ovom trenutku za sve nas, priznaćete, najvažnije.
Replika, Tomislav Nikolić.
Znam kako je u duši mom prethodniku, pa neću da mu stajem previše na muku. Ali, da raščistimo odmah. Jeste, podržavali smo Slobodana Miloševića, ali vi mu niste ni za ono malo crno ispod nokta. To da znate. Podržavaćemo ga sve dok bude u Hagu, i to da znate. Možete vi od njega da se odreknete koliko god hoćete. Kada ga nismo podržavali? Tada kada su ga ovi drugi podržavali, do 1997. godine, ali i tada ste izdali Krajinu i Republiku Srpsku. Kada smo ušli u vladu sa Slobodanom Miloševićem? Svedok sam kada su Vojislav Šešelj i Slobodan Milošević pružili ruke i rekli: "Branimo Kosovo i Metohiju do kraja". Zna taj koji je oborio glavu među vama, koji je kod mene u kabinetu plakao kada ste predali Kosovo i Metohiju, a isto je rekao da su neki viši nacionalni interesi, tobož sravniće nas sa zemljom ako ne prihvatimo da predamo Kosovo i Metohiju, pa ste tražili podršku od SPO-a u ovoj skupštini, da izglasate povlačenje naše vojske i policije sa Kosova i Metohije. To su sve istorijske činjenice. Možete vi da iz svoje partije izlazite i da se vraćate. Partija ima kurs i taj kurs je uvek određivao Slobodan Milošević. Sada ta partija nema kurs i to će vrlo brzo da se vidi. Shvatio sam vaše zahteve. Mislio sam da će samo biti upravni odbori i apanaže. Nije, vi očekujete od Vlade Republike Srbije da ne bude skoro izbora. E, biće ove godine izbora, pa ćemo da vidimo šta je ko radio.
Molim narodne poslanike da prilagode svoj rečnik instituciji u kojoj se nalaze. Po Poslovniku, izvolite.
Ne tražim da se utvrđuje da li je povređen Poslovnik, samo ukazujem gospodinu Nikoliću, pošto se mnogo dobro znamo, da ipak vodimo računa kako se jedni drugima obraćamo i da izbegnemo uvredljive tonove. Što se tiče apanaža, već sam mu to više puta rekao, i on to dobro zna i SRS zna, kada neko podržava manjinsku vladu, tu nema apanaža. Sa druge strane, jasno je da između nas postoje političke razlike. Nismo mi krivi što u Srbiji nije mogla na drugi način da bude formirana Vlada Republike Srbije. Nemojte na nas prebacivati krivicu što nije sklopljen brak između onih kojima je ta ponuda prvo data. Molim vas da ne mešate SPS u vaše međusobne odnose. Nemojte o Slobodanu Miloševiću vi da govorite, zbog toga što, da ste hteli da mu pomognete 2000. godine, kada se on borio sa Koštunicom, Toma Nikolić ne bi bio njegov protivkandidat i uzeo 400.000 glasova, koliko je falilo Slobodanu Miloševiću.
Replika, pa pauza.
Sada treba da prozivam Milomira Minića, koji je bio svedok dogovora kako ćemo ići na izbore. Ali, vi ste bili toliko ubeđeni u pobedu Slobodana Miloševića, da ste na razgovorima rekli: "Zna se ko je naš zajednički kandidat". Mi pitamo: "Ko je?" Pa, kažu: "Slobodan Milošević". Mi kažemo: "Zašto?" Pa: "Zato što je Slobodan Milošević". To je bio vaš argument. Tako je bilo. Kamo sreće da sam uzeo više glasova, da nije pobedio Vojislav Koštunica, u Srbiji bi se sve drugačije odigravalo, u to sam ubeđen. Ali, iako ste povredili Poslovnik, ne znam po kom osnovu ste izašli. Ne mogu da nađem reč za nešto što ste ovde rekli. Ako je brak između supružnika, pa nije sklopljen, u kojoj je ulozi sada SPS, kada se sklapa brak u kome ne učestvuje?
Rad nastavljamo u 15,00 časova. Molim vas da tačno u 15,00 nastavimo, jer ima preko 50 prijavljenih narodnih poslanika. [[Posle pauze – 15,25]] Dame i gospodo narodni poslanici, pre nego što nastavimo rad, molim vas da utvrdimo kvorum. Konstatujem da imamo kvorum za nastavak rasprave. Da li se još neko od predsednika ili predstavnika poslaničkih grupa javlja za reč? Ukoliko ne, prelazimo na listu prijavljenih poslanika. Reč ima narodni poslanik Žarko Obradović, a posle njega narodni poslanik Dušan Petrović.
Poštovano predsedništvo, kolege narodni poslanici, između mnogih stvari koje su pomenute u platformi kandidata za predsednika Vlade Republike Srbije, u ime Socijalističke partije Srbije govoriću o tri postavljena cilja i našem opredeljenju da podržimo ono što u toj platformi piše, jer mislimo da je to od izuzetnog značaja za Srbiju. Naime, potrebno je da buduća vlada učini sve što je moguće da suzbije prisutnu korupciju koja postoji u Srbiji, da učini što je moguće da kriminal bude što manji, pošto je teško reći da nestane, i da učini sve što je moguće da se nerešeni slučajevi ubistava privedu svom logičnom kraju, da dobiju sudski epilog. Pretpostavka za to je, naravno, jačanje pravne države, izgradnja porušenih institucija, poštovanje i primena zakona, jednakost građana pred zakonom, uklanjanje politike dvostrukih aršina i svega onoga što u protekle tri godine u Srbiji nije bilo. Buduću vladu čeka težak posao, počeću od pitanja korupcije, s obzirom da je toga bilo jako mnogo. Ali, sa druge strane, kada bude reč o rezultatima, sigurno će ih biti, jer i najmanje što bude uradila, biće mnogo više nego što je dosadašnja vlast uradila, jer nije uradila ništa. Čuli smo malopre od predstavnika dosadašnje vlasti jedan iskaz, da oni podržavaju da se reše sve afere i slično i zalaganje da se konstituišu anketni odbori. To opredeljenje nije bilo iskazano kada su bili na vlasti i kada su mogli sve to uraditi. Jer, u protekle tri godine u Srbiji, prema različitim političkim analitičarima, bilo je oko 60 afera, od čega 20 imaju karakter značajnih afera. Za te afere je karakteristično da su funkcionisale po određenim pravilima. Naravno, objavi se nekoliko informacija, po pravilu o političkim protivnicima, eventualno o nekom sukobu unutar DOS-a. Opoziciji se, po pravilu, prilepi što negativniji epitet, bez mogućnosti da druga strana odgovori. Naravno, činjenice i argumente niko ne pominje. Vodi se orkestrirana kampanja u javnosti, po medijima određeno vreme, nedelju, dve, tri i posle toga ništa. Tu aferu, po pravilu, smenjuje neka druga, a o prethodnoj se ne priča i niko iz vlasti, pogotovu oni koji su aferu plasirali, nije želeo te stvari da dovede do kraja, da utvrde istinu i eventualnu krivicu. Naprotiv, gotovo sve afere su ostale bez logičnog epiloga. Od tih 20 značajnih afera, zbog kratkoće vremena, pomenuću samo nekoliko najkrupnijih, do sada nezavršenih: špijunska afera iz marta 2002. godine; glavna ličnost je bio tadašnji potpredsednik Vlade Republike Srbije; onda znate šećernu aferu; duvanska afera iz maja 2001. godine; naažalost, ubistvo Gavrilovića iz avgusta 2001. godine; afera "Orao" iz oktobra 2002. godine; «Difens roud» iz decembra 2002. godine; afera pranja novca iz 2003. godine; šećerna afera iz marta 2003. godine, koja i dan-danas traje; prepucavanje članova Vlade iz aprila 2003. godine, ko je išao u Šilerovu i ko se sa kim družio itd. Niko nije našao za shodno, a pomenuo sam nekoliko afera koje su, čini mi se, potresle Srbiju, da ta pitanja reši, da se sve stvari razjasne do kraja i da te afere dobiju sudski epilog. Moram reći da se prava paradigma odnosa tadašnje vlasti prema aferama može videti kada se posmatra odnos vlasti prema špijunskoj aferi. Sećate se, ovde u Narodnoj skupštini Republike Srbije imali smo aferu prisluškivanja i zajedničku sednicu dva odbora povodom izjava lica posle ubistva predsednika Vlade gospodina Đinđića. U prvom slučaju imali smo primer da potpredsednik Vlade bude uhvaćen na javnom mestu kako predaje dokumenta stranom diplomatskom predstavniku. Umesto da se rasvetle svi elementi, sve činjenice, da se utvrdi šta se sve tu dešavalo, zbog čega, sećate se, dignuta je dreka, vojni organi su optuženi da su prekoračili ovlašćenja. Naravno, Vlada je gledala da taj slučaj minimizira, da se u javnosti o tome ne priča, što je moguće manje, da se DOS-u ne bi prilepio negativan imidž. U stvari, cela njihova politika na suzbijanju afera i na rešavanju spornih pitanja u Srbiji bila je vođena tom politikom što boljeg utiska, odnosno imidža u javnosti. Sa druge strane, imali smo ovde u Narodnoj skupštini Republike Srbije, pomenuo sam, aferu prisluškivanja i zajedničku sednicu dva odbora, kada smo imali nekoliko dana direktan prenos iz Narodne skupštine Republike Srbije, pripremljene emisije, pripremljene izjave svedoka. A naravno, poenta priče je bila, optužiti političkog protivnika da je on učinio nešto loše, bez dokaza, jer cele su priče trajale po nekoliko dana. To je najbolji dokaz kako se tada radilo i mislimo da se to nikada više ne sme dozvoliti. Srbiji su potrebne istitucije. Potrebno je da se postavljena pitanja reše i, naravno, da pravda stigne one koje treba. Moram reći da su krivične prijave bile podnete i protiv nas, članova Socijalističke partije Srbije, i to od marta 2001. godine, ali to je zanimljiv primer kako ne treba raditi. Umesto da se po tim krivičnim prijavama postupi, pa ako je neko kriv da se utvrdi krivica, te krivične prijave su, pre svega, korišćene kao dobro marketinško oružje, da se protivnik, tj. mi, što više blati i anatemiše i da postoji negativan imidž u javnosti. Jer, te su prijave stajale praktično od marta 2001. godine i do dana današnjeg nisu rešene. Znači, DOS je imao dvostruke aršine. Mogao je, a nije želeo, DOS je tada bio država Srbija, ta pitanja da reši, ali je važno bilo protivniku zalepiti negativnu etiketu. Čuli smo da se predlaže formiranje anketnih odbora. Kada smo mi, kao tadašnja opozicija, zajedno sa nekim drugim strankama u ovom parlamentu, tražili da se formiraju anketni odbori po mnogim pitanjima, nismo naišli na razumevanje tadašnje skupštinske većine i potrebu da se neka pitanja reše. Predlagali smo formiranje anketnog odbora za utvrđivanje svih elemenata i činjenica vezanih za kidnapovanje Slobodana Miloševića. Nije se smatralo da to treba. Tražili smo da se formira anketni odbor da se utvrde svi elementi i činjenice vezani za šverc cigareta. Nije se smatralo da to treba. Pominjem i tragično ubistvo gospodina Đinđića. I tada smo smatrali da je anketni odbor o tako tragičnom događaju primeren, da bi se utvrdili svi elementi i činjenice vezani za to. Nije se želelo. Naravno, isterivala se neka svoja pravda. Tako, naravno, više ne treba i ne sme da bude. Drugo pitanje je kriminal. Treba da se suzbije kriminal u Srbiji i da se utvrdi veza između kriminalaca, pripadnika organizovanog kriminala i predstavnika prethodne vlasti i veze koje su postojale pre i posle 5. oktobra, ko se s kim i zbog čega družio, ko se okupljao u Šilerovoj i nazdravljao, kako su kriminalci puštani na slobodu, zašto su ljudi sa kriminalnom prošlošću angažovani u državnim poslovima i mnogo toga drugog, ali bez marketinga, već sa željom da se stvarno utvrde činjenice. Smatramo da treba zatvoriti belu knjigu ili bele knjige koje MUP poseduje, jer 2002. godine, prilikom jedne rasprave ovde u Narodnoj skupštini Republike Srbije, čuli smo iz usta tadašnjeg ministra da MUP poseduje bele knjige, gde su pobrojana sva lica koja se bave kriminalom u Srbiji. Do dana današnjeg ostalo je nerazjašnjeno zašto ti ljudi nisu pohapšeni, zašto nisu privedeni licu pravde i verovatno bi se i stopa kriminala smanjila, a Srbija bila mnogo čistija bez kriminala. Na kraju, dozvolite mi da kažem nekoliko reči o još jednoj temi, ljudski vrlo teškoj, a politički, nažalost, previše ekspoatisanoj u ove prethodne tri godine, a reč je o slučajevima ubistava koja su se desila u Srbiji u proteklom periodu. Kažem, u proteklom periodu, ne praveći razliku između perioda pre i posle 5. oktobra, jer ubistvo je ubistvo, čovek je čovek, ali se ne može apriori nekom ubistvu prilepiti epitet - političko, jer to se može tek kada sudski organi završe posao, kada se izrekne sudska presuda i kada se na osnovu motiva utvrdi da je on imao političku dimenziju. Ovo govorim, jer su za nas, članove SPS-a, nažalost, sva ubistva ista, a sva treba da se isteraju pred lice pravde, i ubistvo zamenika ministra tadašnjeg Stojčića, i ubistvo Pavla Bulatovića, ministra odbrane, i Slavka Ćuruvije, novinara, i ubistvo koje se desilo na Ibarskoj magistrali, smrt četvorice, i ubistvo Ivana Stambolića, i ubistvo Momira Gavrilovića, i ubistvo predsednika Vlade, gospodina Zorana Đinđića, i ubistvo novinara Pantića i ubistvo generala policije Boška Buhe. Sva ova i neka druga ubistva koja sam pomenuo treba da budu rešena. Mi, članovi SPS-a, poslanici SPS-a, to tražimo i poručujemo svima onima koji pominju ove slučajeve, naravno političkog marketinga radi, ili ako kažu da u protekle tri godine Srbija nije bila sposobna i spremna da sazna istinu, da sada imaju priliku da se ta istina sazna i neka se ta istina saopšti Srbiji. Mi smo spremni da čujemo istinu, ma kakva ona bila, ali, verujte mi, mi članovi SPS-a smo izgleda jedini koji tu istinu žele. Mi ne zaslužujemo da nosimo taj kamen oko vrata i da se stalno nešto nama spočitava, pa tražimo da se ta pitanja reše, pa kako kome bude, neka mu bude, ali će sigurno najbolje biti Srbiji, jer jedanput i to pitanje moramo ostaviti iza sebe i okrenuti se budućnosti. I zato je dobro da ova buduća Vlada i ta pitanja reši, jer biće svima bolje, a Srbiji ponajbolje. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Drušan Petrović, a posle njega narodni poslanik Aleksandar Lazarević.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo poslanici, osvrnuo bih se na nekoliko akcenata iz ekspozea mandatara koji smo imali prilike da čujemo danas pre podne. Pitanje državne zajednice Srbije i Crne Gore. Kako se kaže u ekspozeu, postoje jaki istorijski razlozi da se održi, unapredi i neguje državna veza Srbije i Crne Gore. Zatim, "polazeći od ovih zaista temeljnih razloga, ova Vlada će učiniti sve što je u oblasti njenih nadležnosti da se praktično osmisli i funkcionalno ojača državna zajednica Srbija i Crna Gora". Demokratska strankaod A do Š podržava ovakvo stanovište. To je jedan od temelja politike koju je Demokratska stranka, i za vreme dok je predsednik te Vlade bio gospodin Zoran Đinđić, a i kasnije, svim silama pokušala da sprovede u život. Demokratska stranka ima jednu dilemu. Bar jedna od članica koalicije koja tvori ovu parlamentarnu većinu u temelju svog političkog programa ima rušenje državne zajednice Srbija i Crna Gora. To je razlog zbog kojeg sa velikom skepsom posmatram u budućnosti mogućnost ove Vlade, njen kapacitet i njenu sposobnost da radi na realizaciji ovog temeljnog i, mislim, jednog od najvažnijih političkih stavova. Kada je reč o ekonomskoj politici, mislim da je najbitnije rečeno u sledećem: «Najpre bih naglasio da nije dobro što je država sve one koji rade opteretila visokim porezima.» A zatim, kao razrešenje ove teze: "Vlada će smanjiti poreze koji opterećuju proizvodnju". I to je hvale vredno znati. U najmanje desetak tačaka, implicitno ili potpuno jasno, daju se nagoveštaji na kojim će to pozicijama biti povećana javna potrošnja. Dakle, na kojim će se to pozicijama povećati izdaci iz budžeta, na kojim će se pozicijama više trošiti novac poreskih obveznika nego do sada, pa kaže: "U budžetu će biti planirana sredstva za javne investicije i podsticanje prioritetnih sektora privrede". ”Namera Vlade je da posebnu pažnju posveti stvaranju boljih uslova za mala i srednja preduzeća. U tu svrhu razmotriće se dodatna kapitalizacija Fonda za razvoj i njegova transformacija u moderan investicioni fond koji bi, osim davanja kredita, mogao da ulaže u kapital malih i srednjih preduzeća.” Zatim: "Da bi se stimulisala agrarna proizvodnja, biće uveden realan i novi sistem novčanih podsticaja, koji će omogućiti dugoročno planiranje i obezbediti neophodnu sigurnost seljacima". Pa onda: "U najkraćem mogućem roku uradiće se analiza investicija u nove kapacitete za proizvodnju električne energije; modernizacija rafinerija, završetak izgradnje gasnih postrojenja, modernizacija mreže benzinskih pumpi Naftne industrije Srbije i povećanje sopstvene proizvodnje nafte i gasa. Socijalnu politiku mora da vodi država, a ne preduzeća. Ulaganje u zdravstvo jedno je od osnovnih ulaganja kako pojedinca tako i države". Nadam se da će poslanici DSS-a glasati za ratifikaciju međunarodnog ugovora, po kome bi trebalo da dobijemo i da uslovimo 200 miliona evra, a trebalo bi da budu uloženi u sistem zdravstvenih institucija u našoj zemlji. "Nepovoljan materijalni položaj najvećeg broja zaposlenih u pravosuđu", kaže se dalje, "udaljio je veliki broj stručnih ljudi, a mladim i vrednim pravnicima pravosudnu funkciju učinio nedovoljno privlačnom". Pa se dalje kaže: "Vlada će se postarati da obezbedi valjano obrazovanje i usavršavanje svih zaposlenih u pravosuđu". Sledeći stav koji evidentno ukazuje da će buduća Vlada više trošiti nego što je to činila Vlada do sada: "pri svemu tome, Vlada će nastojati da poveća tehničku opremljenost MUP-a, naročito kriminalističke policije. Posebna pažnja će se posvetiti materijalnom položaju svih službenika MUP-a". Poslednje dve stavke: "Povećaćemo ulaganja u nauku i doneti zakon o naučno-istraživačkom radu"; te na samom kraju: "Cilj nam je da se donošenjem nacionalne strategije pristupi obnovi kulture, a mi ćemo kao Vlada ceo proces podržati predlaganjem zakonske regulative i povećanjem budžeta za kulturu". U ovom trenutku, nije moguće dati jasnu ocenu o tome i kvantifikovati koliko će prihodi budžeta biti smanjeni, ukoliko se predloženo smanjenje poreza ostvari. Ali u kuolarima i u samoj pauzi pred ovu sednicu sračunali smo da otprilike 50 milijardi dinara mora biti veća potrošnja iz budžeta nego što je to bilo do sada. To je, naravno, stvar budućeg predsednika Vlade i ministra finansija i naravno da ćemo već posle 100 dana imati priliku da se svi zajedno podsetimo ovog ekspozea i da napravimo prve procene politike te vlade. Želeo bih da ukažem na još jedan vrlo bitan stav. Kaže se u ekspozeu: "Učinićemo sve da se isprave nepravde, poput nacionalizacije imovine verskih zajednica. Vlada će raditi na ispravljalju dve velike nepravde koje su učinjene velikom broju ljudi, od kojih su danas mnogi u dijaspori, a to je vraćanje oduzete imovine i rehabilitacija nepravedno osuđenih". Prethodna Vlada Republike Srbije uradila je bar 10 nacrta zakona o povraćaju imovine. To je bila zaista iskrena namera i želja. Svaka vlada, pa i vlada koja će danas ili sutra biti formirana, susrešće se sa jednom velikom, i bojim se, nepremostivom činjenicom, a to je da za potpuni povraćaj imovine, koja je nacionalizovana bilo od fizičkih lica, pravnih lica, verskih zajednica i svih drugih subjekata, potrebno je namanje 50 milijardi američkih dolara. O tome ćemo, naravno, imati priliku da kao parlament ovde debatujemo i da se svi zajedno sa tom činjenicom sretnemo. Na samom kraju, način na koji će ova vlada biti formirana. Parlamentarna većina koja će ovu vladu tvoriti, a pre svega stranka koja u ovu vladu neće ući, već će je svojim glasovima podržati, predstavlja najveći deficit buduće vlade. To, gospodine Koštunica, što će za vašu vladu glasati stranka čiji je predsednik i dalje Slobodan Milošević predstavlja i u potpuni zaborav baca sve one koji su u godinama iza nas poniženi i uvređeni, rodbinu svih onih koji su u tih 10 godina svoje živote izgubili, poniženje svih onih koji su svoje domove izgubili i o tome, gospodine Koštunica, neće suditi vaši politički protivnici; o tome mogu da sude samo istorija i Bog.
Replika gospodin Mihajlov.
Posle časa čitanja čuli smo i par političkih ocena. Da se vratimo na ovo kada kažete da će vlada i Demokratska stranka Srbije više trošiti para nego što je trošila sadašnja i kako će se te pare naći ako planiramo da smanjimo poreze. Pare će se naći ovde; država Srbija samo od afere šećera gubi 100 miliona evra godišnje i tu su pare koje će Srbija naći da se plaćaju sva ova davanja. Pare koje završavaju u privatnim džepovima onih koji finansiraju vašu stranku završiće u državnoj kasi. I odatle ćemo finansirati fondove za socijalna davanja, za razvoj malih i srednjih preduzeća. Tu su pare. Razvijaćemo mala i srednja preduzeća građana Srbije, a ne preduzeća finansijera Demokratske stranke. Druga stvar, finansijska kontrola oko suzbijanja šverca duvana takođe će da utera pare u budžet. Samo jedna finansijska kontrola u ovom obimu može da poveća budžet za 20% i tu će biti pare iz kojih će se finansirati ova davanja. Što se tiče Miloševića i svega ovoga, setite se da je glas kojim je izabran Dragoljub Mićunoviću Skupštini državne zajednice, koju čuva na način na koji čuva, za predsednika Skupštine državne zajednicetakođe glas socijalista Baneta Ivkovića, čiji je predsednik takođe bio Slobodan Milošević, ali vam to tada nije smetalo. Manite me tog vašeg pragmatizma i pominjanja crkve samo kada vam je to u interesu. Vi ste u srpskoj politici instalirali načelo – ko hoće da se bavi politikom nema šta da traži u crkvi, jer tu nema morala i ko hoće da se bavi moralom u politici treba da ide u crkvu. Nemojte vi da se pozivate na Boga i crkvu, jer svakog će da stigne Božija kazna onako kako je zaslužio.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Lazarević, a posle njega narodni poslanik Gordana Pop-Lazić.
Poštovano predsednišvo, poštovane dame i kolege poslanici, od 2000. godine ovo je treća vlada koja se formira ili bi trebalo da bude formirana. Kakva god, ali je treća i siguran sam da je ovo treća sreća ili bar verujem da će biti treća sreća, kako kaže naš narod. Sreća, pre svega, za vladu, a mnogo veća sreća za narod ove zemlje, koji očekuje da bude nešto bolje, najzad. Mislim da je krajnje vreme da se podvuče crta sa prošlošću, ali da se ne zaboravi ta ista prošlost. Da podvučemo crtu sa onim što su nekada neki radili, pa ovu zemlju unazađivali, pa da podvučemo crtu sa onim što su doskora neki radili, pa nisu dobro radili i da krenemo da radimo svi zajedno, a da bude bolje građanima Srbije, jer zbog njih postoji parlament, a zbog njih, bogami, postoji i vlada. Srbija danas ima i imaće vladu koja će imati puno problema. To je vlada koja će biti hrabra. Problemi su nasleđeni. Nije ta vlada stvorila te probleme. Samo ću neke da nabrojim: neefikasna privreda, društveni proizvod mali, spoljno-trgovinski deficit veliki, puno, skoro milion ljudi nezaposleno, fiktivno, takođe puno, nezaposlenih ljudi. Zatim, problem Kosova, problem kriminala i korupcije nerešen, što će nova vlada morati da razreši, pa problem afera za koje svi želimo da budu što pre razrešene, šećerne i druge. Onda odsustvo pravde, da rešimo i taj problem, zašto nisu kažnjeni oni koji su pravili i koji prave prekršaje. Zašto nisu kažnjeni oni koji su postali finansijski moćnici i oni koji su se obogatili na nesreći ovog naroda. To će vlada, pretpostavljam, uspešno rešiti. Onda ćemo imati zadovoljne i bogate građane. Kakvi su danas građani Srbije? Umorni, nesrećni, razočarani. Razočarali su ih ljudi koji su im obećavali lak život, ljudi koji su im obećavali mnogo toga dobrog. G17 plus je stranka koja je prilično odgovorna i koja neće da sedne u opoziciju i da odatle kritikuje, koja neće da sedi i ništa ne radi, nego hoće da se prihvati ovog odgovornog zadatka, sviđalo se to nekome ili ne. G17 plus ima ljude koji hoće da rade, ima ljude koji znaju kako treba da rade i ima ljude koji imaju hrabrosti da se uhvate sa problemima u koštac. Dame i gospodo, da ne bude sve negativno za ovu vladu, ima nečeg i pozitivnog. Ova vlada treba da izvuče pozitivne zaključke iz onoga što je negativno radila prethodna vlada. Na greškama se najbolje uči. Sve ono što su loše radili ova vlada ne treba da ponavlja, ali ima i nečeg dobrog. Ono što je prethodna vlada dobro radila treba da se zadrži i nastavi. Nije sve bilo tako loše. Nemojte da budemo neobjektivni. Ima stvari koje su dobre i hajde da ih nastavimo. Negde se stalo i tamo gde se stalo treba da se produži. Treća stvar, koja čeka ovu vladu, pozitivna je i to je jaka opozicija. Jaka opozicija koja će kontrolisati vladu nešto je što će onemogućiti vladi da se uspava, nešto što će onemogućiti vladi da se odnarodi, da zaboravi na glasače, nešto što će onemogućiti vladi da zaboravi na svoja obećanja koja smo danas čuli. Ta jaka opozicija, ako bude konstruktivna, ako bude argumentovana, kao što priča da hoće biti, dobro je došla. Ta opozicija će pomoći da ovaj parlament kontroliše kako radi vlada. Ta opozicija je glas naroda i preko te opozicije i pozicije, kada vlada ne bude radila dobro, reći ćemo šta građani misle o reformama koje ta vlada sprovodi. Kako se krenulo? Ako se po jutru dan poznaje, vrlo dobro se krenulo. Ovaj parlament dobro radi, gospodo. Za mesec dana rada postao je aktivan. Slušamo šta opozicija priča. Vladajuća većina nije isključiva.Nije bitno kako, već je bitno šta priča, a za vladu će biti bitno ne šta priča, već šta radi. Slušali smo šta priča opozicija, amandmane koje su imali usvajala je većina, predlagači su usvajali, a to su dobri amandmani za Srbiju, pa zašto ne bismo zajedno radili. Mislim da uspostavljanje institucija koje je krenulo od parlamenta, predsednika parlamenta, a potom vlade sutra ili kada već bude bila izglasana, pa do predsednika Republike, jeste pozitivan pomak za ovaj parlament kome se polako vraća dostojanstvo. Za to vraćanje dostojanstva smo zaslužni svi mi narodni poslanici. Šta radi vlada i šta traži vlada na kraju. Vi špekulišete danas ovde koliko će trajati, pa niko ne zna. Trajaće onoliko koliko bude dobro radila, koliko bude bila uspešna toliko će i valjati ovom narodu. Danas traži šansu da radi. Evropa je tu šansu dala, Evropa je jasno rekla, gospodo, evo vam, izabrali ste vladu i neka ta vlada radi, nikakvih sankcija neće biti, podržavaćemo vladu na osnovu njenih rezultata. Pa, naravno, to tražimo i od građana Srbije, to tražimo od opozicije, da ovu vladu podržava samo na osnovu rezultata koje će ova vlada ostvarivati. Ako ne bude rezultata, ako ta vlada ne bude reformska, ako ta vlada ne bude uspešna, poštena, kvalitetna, pa naravno da će biti zamenjena i naravno da neće biti izglasano poverenje toj vladi, pre svega od građana Srbije, a potom i od opozicije ili pozicije. Pre svega, moramo dati šansu vladi. Mi se danas nakritikovasmo rada ljudi koji tek treba da počnu da rade. Hajde da im damo šansu svi zajedno. Put je težak. Nije lako. Sigurno da je Evropska unija i ekonomske reforme koje nas očekuju put kojim ova vlada treba da ide, put kojim ova zemlja mora da ide, pa ne želimo više da budemo izolovani, ne želimo više da budemo posebno ostrvo i sami sebe stalno da udaljavamo od evropskih integracija. Hoću da živim u Evropi. Hoću da budem suštinski deo Evrope. Hoću da ova zemlja ima tržište koje je veliko, hoću slobodno da putujemo, hoću da ljudi ulažu u ovu zemlju i hoću da normalno živimo. To hoćemo mi, poslanici iz G17 plus, to hoće narod Srbije. To je ono što mi kao obavezu imamo da im pružimo, to je ono što ova vlada mora da im obezbedi, to je ono što mi moramo zajedno da uradimo, sviđalo se to vama ili ne. Znam jednu stvar. Mnogo više sloge može da bude u ovom parlamentu kada bismo se slušali, kada bismo hteli da čujemo jedni druge, ma koliko različita politička razmišljanja imali. Mnogo više u ovom trenutku mi se čini da treba da budemo jedinstveni i da pokažemo da možemo i da sarađujemo kada imamo različita mišljenja, ako je interes viši od užestranačkog interesa. Interes države je najviši interes koji parlament i vlada imaju. Na kraju, da kažem samo jednu stvar, svima nama ovde je Srbija na prvom mestu, ko što narod kaže, zajedno za Srbiju, biće radikalno bolje i budućnost će doći odmah. Dakle, ako znate šta sve ovo znači, to su poruke koje smo slali u predizbornoj kampanji svi mi zajedno. Kada se sklope u rečenicu, one govore jedno, hajde da radimo u interesu građana Srbije, u interesu budućnosti naših potomaka, ali u interesu sadašnjosti osam i po miliona ljudi koji očekuju da im bude bolje. Oni zaslužuju da to i uradimo i da ovoj vladi damo šansu da to uradi. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Gordana Pop-Lazić, a posle nje narodni poslanik Milisav Miša Petronijević.
Dame i gospodo narodni poslanici, koliko da se zna, ovo je 113. vlada u novijoj istoriji srpske državnosti, pa se bojim da onaj broj 13 baš i nije slučajan. Mi smo saslušali ekspoze budućeg premijera. On ga jezapočeo jednim pitanjem, a pitanje glasi - šta Srbija od nas traži. Bojim se da odgovor nismo dobili ili da budući premijer ne zna šta je to što Srbija zaista očekuje od svoje vlade. Ako pođemo od toga u kakvoj se situaciji trenutno država nalazi - da je suočena sa velikim ekonomskim, a samim tim i rastućim socijalnim problemima, da imamo veliki broj nezaposlenih, da imamo opalu produktivnost, da uposlenost stalno opada, da je veliki broj mladih koji odlaze u inostranstvo, imamo deficit trgovinskog i platnog bilansa, a zaduženost raste, životni standard je katastrofalan, gotovo nepodnošljiv - tada dolazimo do odgovora da nam je potrebna strategija razvoja. Mi nismo videli iz vašeg ekspozea da vi imate viziju strategije razvoja naše zemlje. Jasno je da je opredeljenost naše države i svih političkih faktora, a i mi, srpski radikali, to smo iznosili u predizbornoj kampanji, za ulazak u Evropsku uniju. Nemamo ništa protiv, naravno, ali da bismo ušli u Evropsku uniju, mi moramo da imamo određeni nivo ekonomskog i tehnološkog razvoja. Ovako siromašni, mi ne trebamo Evropskoj uniji. Zato samo poboljšanjem ekonomskog položaja države mi možemo da plediramo da u neko skorije vreme, a kada kažem skorije, to sigurno nije manje od 10 godina, postanemo članica Evropske unije. Dakle, šta bi morali da budu ciljevi društvenog razvoja da bismo državu oporavili, da bismo postali, eto, i na taj način deo Evrope. Pre svega, to su neke opšte vrednosti, a to je socijalna pravda, socijalna sigurnost, solidarnost, a onda da postignemo neke ekonomske, političke, kulturne ciljeve. Koji bi to ekonomski ciljevi bili? Pre svega, privredni rast, porast životnog standarda, pravična raspodela proizvoda, puna zaposlenost i tome slično. Politički ciljevi, pre svega državna suverenost, razvoj demokratskih institucija, vladavina prava, podela vlasti, sloboda medija. Kulturni ciljevi, pre svega, maksimalno moguća podrška obrazovanju, naučnom i kulturnom stvaralaštvu, negovanje nacionalne tradicije, ograničenje "odliva mozgova" odgovarajućim materijalnim i kulturnim stimulansima. Mi u ovim uslovima moramo da idemo ka tome da postignemo optimalni rezultat, imajući u vidu, naravno, sve otežavajuće okolnosti. Vi ste se plašili da kažete da mi imamo neka spoljna ograničenja. Ne treba toga da se plašimo. Mi ako lociramo problem, onda znamoi kako ćemo da ga rešimo. Dakle, postoje neka spoljna ograničenja, ali niko sada ne očekuje da mi mižemo da postignemo neke fascinantne rezultate, a optimalno moguće, sigurno, možemo da postignemo, ako znamo šta hoćemo. Postavlja se pitanje i ko treba da pravi tu strategiju razvoja. Naravno, to bi trebalo da pravi većina i oni organi koje većina izabere, a postavlja se kod nas pitanje, ko čini tu većinu. Ko čini većinu, to su rekli građani na izborima i to su srpski radikali. Sama činjenica da srpski radikali ne mogu da kroje strategiju razvoja, kao i politiku države, dovodi do toga da zaključimo da ova vlada, ako ni zbog čega drugog, a onda iz tog razloga nema perspektivu. Cilj strategije razvoja morao bi da bude da ljudima, pre svega, obezbedimo egzistenciju, da mogu da rade i žive od svog rada, a nismo videli kako ćete u tome uspeti. U svakom slučaju, po mom mišljenju, ko ne odredi svoje ciljeve, jasne ciljeve, on nikako do njih ne može ni da stigne. Kada govorimo o istoriji srpske državnosti, gospodine Koštunica, tri puta smo u poslednjih 100 godina stvarali novu državu i isto toliko puta menjali njeno ime. Jedina smo zemlja u Evropi koja se uslovljava gubitkom velikog dela svoje teritorije radi ulaska u Evropsku uniju. Imamo još jedan balast, a to je oročenost državne zajednice. I za jedno i za drugo vi snosite deo krivice i ne zaboravite, vi ne ulazite prvi put u vlast, mi vas znamo i kao šefa političke partije koja je bila u vlasti 2000. godine, i kao predsednika SRJ, koja više ne postoji, a bojim se da ćete biti i premijer države koja će izaći iz državne zajednice Srbija i Crna Gora, jer je očigledno da ona nema perspektivu. Htela sam nešto samo da kažem vezano za politiku štapa i šargarepe i otvorene liste zahteva koje posle političkih promena od 2000. godine Evropa i svet imaju prema nama, bez obzira što je navodno došlo do političkih promena. Razlog za to jeste poslušnička politika koju Srbija vodi. Vi se niste osvrnuli ni u jednom trenutku na spoljnu politiku, računajući verovatno da Republička vlada nema nadležnosti u tom delu, ali to baš i nije tako. Crna Gora vodi samostalnu spoljnu politiku, pa bi i mi morali da se ovrnemo na to i da shvatimo gde nam je mesto. Dakle, odrekli smo se pregovaranja i od najstarije države na Balkanu mi smo postali "banana" država, koja je praktično i ustav, tu mislim pre svega na Povelju državne zajednice, i ime dobila od stranih mentora. Da bi naša zemlja postala respektabilna strana, čije se mišljenje sluša u svetu, da bi smo dobili ravnopravan status sa drugim državama, mi moramo pre svega da i u političkoj praksi krenemo određenim pravcima. Sasvim dobronamerno, reći ću vam u sedam tačaka šta bi to trebalo da bude i na taj način hoću da vam pokažem da nam je stalo da vodite računa o tim pravcima, jer je to u interesu naše države i našeg naroda i uopšte smatram ovu raspravu vezano za vaš ekspoze kao dobronamernu i upozorenje na vreme da se od vas nešto očekuje, a vi ćete naravno odgovarati ukoliko očekivanja ne ispunite, pre svega na nekim sledećim izborima. Dakle, sasvim kratko. Prvo, treba odlučno zahtevati da budemo tretirani kao i druge zemlje istočne Evrope, a to znači da će ubuduće biti napuštena ta politika štapa i šargarepe i lista uslovljavanja. Vi ste već formiranjem ove i ovakve vlade pokazali da ovo ne možete da ispunite. Drugo, da je naš ulazak u sve evropske integracije moguć jedino u AVNOJ-evskim granicama Srbije i Crne Gore, što nam garantuje i odluka Bedinterove arbitražne komisije, na bazi kojih je Savezna Republika Jugoslavija ponovno primeljena u Ujedinjne nacije. Treće, da novi ustav Srbije obaveže svaku zvaničnu vlast da se ni pod kakvim uslovima ne može odricati od suvereniteta Srbije nad Kosovom i Metohijom. Četvrto, da radi ulaska u EU i partnerstvo za mir prvo sačekamo njihov poziv, pa da na osnovu njega uđemo u ravnopravne razgovore, a ne da ih vučemo za rukav i unapred prihvatamo podređeni pregovarački položaj. Peto, obnoviti bilateralne veze sa zemljama van evro-atlanskog kruga, kako bismo nekako uravnotežili naš spoljnopolitički položaj. Da ohrabrimo kompanije Rusije i Kine da ulažu i učestvuju na aukcijama naših preduzeća u zemlji, kako ne bi sav naš kapital došao u ruke Zapada i na taj način nas doveo u jedan podređen položaj. Šesto, da vodimo odlučniju politiku kad su u pitanju procesi pred stalnim Međunarodnim sudom u Hagu koji se vode po tužbama BiH i Hrvatske protiv naše zemlje i po našoj tužbi protiv zemalja NATO-a. To uopšte niste spomenuli u vašem ekspozeu. Sedmo, ne dovodi se uopšte u pitanje da li treba izgrađivati neke nove odnose poverenja i sa SAD i sa trans-atlanskim organizacijama, već sa kakvom vladom to treba činiti: sa vazalnom ili autentično nacionalnom. Po mom mišljenju autentične nacionalne vlade nema bez vlade koja je sačinjena od SRS-a.
Reč ima narodni poslanik Milisav Petronijević, a posle njega Milan Stanimirović.
Dame i gospodo narodni poslanici, SPS je podržala formiranje manjinske vlade na čijem čelu je DSS i poslanička grupa SPS će glasati za izbor te vlade. SPS je uložila svojih 300.000 glasova, bez obzira na sve razlike koje postoje među strankama, sa ciljem da se zaustavi agonija Srbije, da se institucije konstituišu, da počnu da rade. A s druge strane imali smo u vidu da je Srbija toliko željna da se politička situacija stabilizuje, da se zaustave pljačke, kriminal, korupcija, da Srbija počne da se gradi i razvija, a ljudi rade i žive od svog rada, da prestane umanjivanje socijalnih prava. S jedne strane, to je bio razlog da SPS pruži podršku formiranju manjinske vlade, a s druge strane iz ekspozea mandatara za sastav vlade smo se uverili da program koji je ponuđen daje monog prostora da se ostvari program SPS. Bez obzira što to nekom para uši, ponoviću: SPS ne interesuje učešće u vladi, niti perosnalna rešenja, interesuje nas program i rezultat rada vlade. Verujem da oni koji su navikli da govore jezikom političke trgovine i apanaža to neće razumeti, ali njima nije ni manenjeno. SPS je u prethodne tri godine doživela jednu stravičnu torturu od prethodnog režima. Činili su sve da je satru. Nisu je ni uplašili. Ni sada neće nas pokolebati ni medijska kampanja koja se vodi protiv SPS-a samo zato što daje svoj doprinos stabilizaciji političkih prilika u Srbiji, stvaranju mogućnosti da Srbija počne da radi, da žive ljudi od svog rada i da žive bolje. Neće nas pokolebati ni pretnje pojedinih stranaka kako ćemo ostati bez birača. Neće nas pokolebati ni grdnja onih koji će biti u toj vladi, a ona ne može da se formira bez naših glasova. Dakle, pružićemo podršku ovoj manjinskoj vladi. Još nešto, SPS je bila odgovorna partija i biće pouzdan podržavalac te vlade sve dotle dok se program realizuje onako kako je ovde izneto. Zadržaću se samo na nekoliko pitanja koja su značajna za SPS. Radi se o pitanjima koja su navedena u ekspozeu mandatara za sastav vlade, koja će rešavati ova vlada, a od kojih će građani živeti bolje. Prvo, u ekspozeu mandatar se kratko osvrnuo na sadaše stanje u ekonomiji, mislim čak prekratko. Tačno je, ali mnogo toga više ima, tačno je da DOS ili režim nije pokrenuo privredu, nego je doveo u kolaps, da nije otvorio nova radna mesta, nego zatvorio stotine hiljada. Da nije povećao standard, već doveo na ivicu bede građane Srbije. Građani to vide i znaju, i ne može se sakriti nikakvim marketinškim kampanjama, naručenim anketama i dirigovanim medijima. Očekujem od vlade Srbije, kao što smo se malopre založili, da se sve afere rasvetle do kraja. Očekujem da vrlo brzo saopšte Srbiji stvarni presek stanja u ekonomiji Srbije. Takođe sugerišem da ova vlada ni po čemu, pa ni po tome, ne počne da liči na prethodnu, da ne potroši svoj mandat pričajući o prošlosti, jer su time krili crnu sadašnjost, a budućnost nisu znali da profiliraju. Prema tome, kada se to završi, kada se objave ti podaci, neka se vlada više ne vraća u prošlost, neka se okrene budućnosti i neka sprovidi ove programske ciljeve koje je navela. Ima osnova u ekspozeu mandatara za sastav nove vlade da još jednom potvrdimo zbog čega je SPS podržala manjinsku vladu. Iz programa koji je pred nama jasno je da je osnovna namera ove vlade da Srbiju vrati na posao, da pokrene privredu, poveća proizvodnju, obezbedi zapošljavanje i bolji život ljudi. To je razlog zbog čega dajemo podršku manjinskoj vladi. Drugo, kada je u pitanju privatizacija, iz ekspozea se vidi namera vlade da se suoči sa tim problemom i da preispita sve one privatizacije koje nisu u skladu sa zakonom urađene ili su nepravilno urađene. Srbija ima pravo da zna ko je sve i pod kakvim uslovima kupio najbolja preduzeća u Srbiji. Srbija ima pravo da zna koje su sve privatizacije izvršene, a nisu zasnovane na zakonu. Srbija ima pravo da zna kako se sprovode ugovori prilikom privatizacije, ti novi vlasnici, šta je sa proizvodnjom, šta je sa obavezom prema radnicima i novom investiranju. Očekujemo od vlade da će sprovoditi takvu privatizaciju čiji će rezultat biti povećanje proizvodnje, ne smanjenje; revitalizacija, a ne propadanje; da pare ostanu firmi, da se firma razvija, da se otvaraju nova radna mesta. Treće pitanje - u delu ekspozea koji govori o socijalnoj politici, želimo da podržimo nameru vlade da pokrene zaključivanje socijalnog ugovora između reprezentativnih sindikata i udruženja poslodavaca i države. I ne samo to, očekujemo od ove vlade da vrati dostojanstvo rada i radnika, ono koje je prethodni ministar prethodne vlade uništio. Prethodni ministar za rad i zapošljavanje je bio poznat po tome što se založio za jedan katastrofalan Zakon o radu, bez obzira što je i na daljinski način donet, koji je u stvari uništio dostojanstvo rada i radnika, a za posledicu je imao ogroman broj nezaposlenih, nekoliko stotina hiljada. Očekujemo da nova vlada i radnicima i sindikatima vrati snagu kolektivnih ugovora. Na kraju, u prethodne tri godine DOS-ovog režima došlo je do ugrožavanja velikog broja socijalnih prava u Srbiji. Od deteta kada se rodi, umanjena su mu prava; kada stasa za školu, uvedene su enormne školarine; kada stasa da se zaposli, da radi, nema gde da radi, a i oni koji rade, a njih je stotine hiljada, otpušteni su; kada dođu u period kada trebazasluženu penziju da koristi, i tu su prava umanjena do kraja. Očekujemo od vlade da spreči dalju eroziju tih prava. Sasvim na kraju, želim da podržim namere vlade da se suoči sa problemom legalizacije građevinskih objekata. S obzirom da dolazim iz Beograda, taj problem je tu veoma izražen. Prethodna vlast je legalizaciju građevinskih objekata doživela kao šansu da se opljačka narod, počev od enormnih taksi za prijavljivanje, preko nabavljanja brda papira, uz ogromne cene, da bi na kraju dobili odgovor da ne može da se legalizuje. Podržavamo i tražimo od te vlade da preispita taj proces, da stimulativnim merama podstakne legalizaciju, da ona bude jeftina i da bude socijalno pravedna. Želim ovoj vladi da uspe. Kada kažem da uspe, mislim na realizaciju programa i na rešavanje problema sa kojima se građani Srbije suočavaju, i to tako što će građani to da osete, a ne kao prethodna vlada, marketinškim nastupima da ubeđuje građane kako odlično žive, samo što ni to ne znaju. Dakle, da uspe u realizaciji ovog programa i rešavanju tih problema. Kada mislim da uspe, ne mislim da se poredi sa prethodnom vladom, jer to je najlakše. Svaka je bolja od one prethodne. Zato, u očekivanju uspešnosti vlade u realizaciji tog programa SPS je uložila svojih 300.000 glasova, stavljajući opšti iznad partijskog interesa, uverena da će biti na narednim izborima višestruko uvećan.
Reč ima narodni poslanik Milan Stanimirović, a posle njega narodni poslanik Miloljub Albijanić.
Gospodine predsedniče, uvaženi narodni poslanici, gospodine mandataru, mislim da je ekspoze mandatara, a i sam tok dosadašnje rasprave, pokazao civilizacijsku, strategijsku i suštinsku razliku u poimanju vlasti između DS i kapitalne vlade legalističko-ekspertsko-monarhističko-socijalističke koalicije. Sam Zakon o ministarstvima, pa i sastav vlade ove neprincipijalne koalicije, ukazuju da se radi o shvatanju politike u kojoj se vlast shvata kao kapitalna podela plena, a ne kao rad za opšte dobro. Nakon ekspozea, a voleo bih da grešim, siguran sam da će samo formiranje ove vlade na ovakav način biti njen najveći rezultat u budućnosti. Ako bih bio novinski izveštač nakon ekspozea, imao bih problem koji naslov da stavim u novine, a verovatno bi to bio naslov "Uz malo više truda postići ćemo mnogo bolje rezultate". Čuli smo malo energičnosti i kompetentnosti, ali mnogo jeftinog populizma i demagogije, koji su ovu državu u prošlosti veoma skupo koštali. Čuli smo i naznake oštrog rečnika prema međunarodnoj zajednici, oštrog rečnika na koji smo se uvek mi, kao narod i kao država, posekli. Što se tiče strateškog koncepta prema brzini promena, čini mi se da je osnovna zamisao da kasnimo, jer smo u prethodne tri godine prebrzo išli, pa je potrebno da usporimo, kako bismo brže stigli. U ekspozeu su pomenuta i neka osnovna državna pitanja, pre svega Kosova i Metohije. Veoma ozbiljno državno pitanje. Tamo imamo sukob etničkog i istorijskog prava. Kosovo je danas srpska kolevka u kojoj se ljuljaju albanska deca. Posmatramo sve građane jednako kao građane naše države i tražimo rešenje, ali vidim da ste pokušali da tražite rešenje sa onima koji su hapsili Titovog pionira i omladinca Vlasija, pa smo zbog toga dobili nedostupnog Tačija. Setih se Dušana Radovića, pošto ste rešili da rešavate problem sa onima koji su ga napravili. Neki bi da rešavaju problem sami, ti koji su ga napravili. Možda je to najpravednije, ali sigurno nije najpametnije. Što se tiče odnosa Srbije i Crne Gore i Haškog tribunala, mislim da je madantar sa pozicije predsednika SRJ insistirao da on učestvuje odlučujuće u rešavanju ova dva problema i vidimo gde se danas nalazimo što se tiče njihovog rešavanja. Pominjao se i Ustav. Niko ne spori potrebu pravnih i institucionalnih okvira funkcionisanja države Srbije. Ali, gospodo, nije Ustavdeus edž machina (deus eks mahina), siđe sa neba i odjednom se rešavaju svi problemi, odmah imamo i plate za prosvetne i zdravstvene radnike, imamo isplatu penzija, firme funkcionišu, nezaposleni se zapošljavaju. Postoji i nešto što se zove život. Evropske integracije su, takođe, pomenute. Slažem se sa onima koji hoće u Evropu sa sačuvanim indentitetom, kulturom, tradicijom, ali sam protiv ponovnog procvata mitologije, mitomanije u političkim nastupima, podsećam na izreku Andrea Malroa, koji je rekao da nikada neće razumeti civilizacije koje mitovima žrtvuju žive ljude. Pa valjda treba obrnuto, mitove žrtvovati živim ljudima. O ključnom pitanju je u ekspozeu premalo rečeno, a to je pitanje ekonomije, rešavanje pitanja standarda i dnevnih problema ljudi. Stoga je neshvatljivo stidljivo pominjanje reformi i promena koje, da bi uspele, moraju da budu javna tema. Potreban je taj duh urgentnosti, ali i istina kao najjače oružje. Nije rečeno da su pred nama promene koje treba da nastave da drmaju narod iz letargije i koje su nepopularne, ali su sigurno neophodne. Nije rečeno ništa ni o rezultatima za ove tri godine. Gospodo, generacije koje dolaze neće nas pamtiti i procenjivati po tome šta je ko kome rekao, nego šta je ko učinio za narod i državu. U prethodne tri godine zaustavljeno je propadanje i vraćen je život u Srbiji, uspostavljena je stabilnost i predvidivost sistema, zaustavljen je višedecenijski ekonomski sunovrat. Imamo malu inflaciju, stabilnu valutu, sve bolje ekonomske uslove, ne najbolje, ali sve bolje ekonomske uslove, imamo sređene javne finansije, što su osnovni preduslovi kvaliteta jedne vlasti. Najlakše je davati nezarađeno i sticati poene na taj način. Glavne ideje i danas u Srbiji jesu, ko hoće da radi, a ko hoće da mudruje. Još nešto, da ne bih oduzimao vreme mojim kolegama koji će imati štošta da kažu na ovaj današnji predlog, ovde se radi o jednom zahtevu za kentaurskom tranzicijom, kako je nazvao Laslo Vegel, da se pola stvari izmeni, a pola da ostane po starom. To je taj treći put koji stvara konfuziju i stagnaciju. U ekspozeu jasno vidimo pokušaj udruživanja narodnjačko-populističkog elementa sa nekim elementima zapadne efikasne ekonomije. Želimo standard Zapada, a politiku Istoka. Zahtevamo modernu građansku državu, ali pod imperativom nacionalne homogenizacije. To je, gospodo, simulacija promena u suštini i redizajniranje nečega što se ne može redizajnirati. To je legitimisanje miloševićevizma bez Miloševića, ali uz podršku njegovih socijalista. Dozvolite mi da izrazim sumnju u lidere, odnosno političare koji se mnogo udvaraju narodu, a ne idu ispred njega. Neki političari su odjednom odlučili da budu i vlast i savest, i ne priznaju nikakvu kritičku tačku izvan sopstvenog vidokruga. Promene, gospodo, ne mogu da se doziraju na kašičicu. Neko mora da preuzme i politički rizik, ali da preuzme i političku odgovornost. Evidentno je da nema vraćanja na neposrednu prošlost, ali pred nama su dva puta. Jedan od ovih puteva je ubrzano priključenje Evropi, usvajanje evropskih standarda, revitalizacija najboljih tradicija. Drugi je ovaj hibridni, kentaurski put o kome sam govorio. Ovaj prvi put zahteva više napora i truda, ali je perspektivniji. Drugi, možda, ima veću podršku u narodu i to je legitimno. Ali, ići na dva puta ka dva različita cilja u istom trenutku naprosto nije moguće. Zato verovatno što smo ostali kod ovog prvog puta, znači, revitalizacije najbolje tradicije i evropskih integracija nije bilo mesta za Demokratsku stranku u jednoj većinskoj vladi, koja bi imala jasan program i zadatke. I reč dve samo o ministarstvima. Organizovano je Ministarstvo za dijasporu, po prvi put. Mislim da smo pogrešnim tokom krenuli. Prvo smo rešili da damo pravo glasa dijaspori. Pitam vas, za koga je to dobrobit? Da li za te građane koji mogu da glasaju ili eventualno za onoga ko očekuje da će mu to biti rezervoar glasova u nastupajućem periodu? Da li će, recimo, Ministarstvo za dijasporu biti ministarstvo za političku propagandu pred predstojeće izbore. Jer, verujte, možda je trebalo osnovati ovo ministarstvo, ali i pozabaviti se nekim pitanjima, kao što su – predstavnici dijaspore su tražili da se sačini plan ulaganja kapitala naših ljudi koji su u inostranstvu i razvoj naše privrede, da se u što kraćem roku reši pitanje državljanstva, da se nađe rešenje za regulisanje vojnog roka mladih u dijaspori; hitno preduzeti mere za poboljšanje dopunske nastave za našu decu u inostranstvu koja su obuhvaćena svega sa 0,3 posto. Ali, da je bilo mesta za socijaliste u ovoj vladi, njima bi sigurno pripalo ovo ministarstvo za dijasporu. Pa, zar nema zaslužnije političke stranke što smo toliko dijasporu proširili u proteklih deset godina od socijalista koji vas podržavaju danas? U ekspozeu nije pomenuto informisanje. Za to mogu da nađem opravdanje, jer je zaštitni znak stranke, koju predstavlja mandatar, neobaveštenost. Zaštita životne sredine; imam veliko uvažavanje prema čoveku koji će voditi Ministarstvo nauke i zaštite životne sredine i nadam se da će uprkos tome što je to ministarstvo ukinuto, shvatiti koliko je ograničavajući faktor opstanka i razvoja naše privrede nerešavanje ekoloških problema u ovoj državi. Što se tiče Ministarstva vera, prema onome s čim sam upoznat od svih verskih zajednica, zahtev je bio jedinstven da postojeći ministar Milovanović ostane ministar vera. O tome, zašto to nije uvaženo, govori sve ovo što ste uradili danas i predložili ministra gospodina Radulovića. Što se tiče privatizacije, da ne bih više uzimao vreme, pominjana je u vašoj kampanji revizija privatizacije. Jedina revizija privatizacije je što ste iz imena Ministarstva za privredu i privatizaciju skinuli "privatizaciju". Hvala.
Hvala vama. Replika, gospodin Dačić.
Dame i gospodo poslanici, prethodni govornik je, čini mi se, u kritičkom tonu govorio o ovoj navodnoj koaliciji koja će napraviti vladu, spomenuvši pri tom da će to biti i socijalistička vlada. Želim da ga malo ispravim. Naime, nisu svi socijalisti i socijaldemokrate koji su u ovoj skupštini ušli u ovu vladu. Drugarice i drugovi iz Demokratske stranke nisu ušli u tu vladu. Meni je žao zbog toga, zato što smo mi veoma srodne političke partije. Oni su u Socijalističkoj internacionali i predlažem, kao što Šešeljeva stranka nosi bedževe, da oni stave crvene ruže, pošto je to simbol Socijalističke internacionale, pošto ionako svoj kongres treba da započinju internacionalom. Toliko oko socijalista i drugarica i drugova demokrata. Molim vas da se dogovorite. Jednima smeta što se navodno odričemo Miloševića, a drugima smeta što se ne odričemo navodno Miloševića. Čini mi se da je u pitanju nešto treće. Smeta vam Socijalistička partija Srbije. U tome vam ne možemo pomoći. Hvala.
Hvala. Reč ima gospodin Miloljub Albijanić, a neka se pripremi narodni poslanik Igor Mirović.
Gospodine predsedavajući, gospodine Koštunica, dame i gospodo narodni poslanici, kako reče jedan srpski intelektualac, citiraću njegove reči, pošto je prilika: "U jednoj ovakvoj situaciji, gde su se vlade menjale, opšti je utisak da je staro dotrajalo i da se pravi nešto novo". Govoreći kroz program G17 plus, to su novi ljudi za novo doba. G17 plus je osnovana u cilju pomoći građanima Srbije. Prerasli smo u političku stranku. Došli smo u parlament, ali naš cilj se nije promenio. Danas smo čuli od gospodina Koštunice da se i vodeći ljudi G17 plus nalaze kao kandidati za određena ministarstva. Moram reći da su naši lideri zaista i u prethodnim pregovorima o sastavu nove Vlade imali vrlo konstruktivan pristup, strpljivost u pregovorima, jer Srbiji je zaista neophodno da se formira nova Vlada i počne konačno da se radi u interesu svih građana Srbije. Naši kandidati za sastav buduće Vlade su gospodin Labus, koji se zalaže oduvek za vraćanje dostojanstva institucija. On je svojim radom uticao da se Srbija vrati u međunarodne finansijske tokove, uticao da se Srbija otvori prema svetu i svet prema nama. Prilikom pregovora sa međunarodnom zajednicom, ulio je nadu da će Srbija zauzeti mesto u svetu koje joj s pravom pripada. Setite se inicijativa koje je zajedno sa ostalim liderima G17+ pokrenuo i kako je razgovarao sa drugim političkim strankama kako bi se postigao nacionalni konsenzus o osnovnim pitanjima u ovoj državi i doneo novi ustav. Da li je potrebno isticati odlučnost i hrabrost Mlađana Dinkića? Kada je trebalo povratiti ugled jedne važne institucije u državi, a to je Narodna banka Srbije, on nije sebe štedeo i svaki građanin u ovoj zemlji zna šta znači čvrst dinar koji vredi. U trenucima otkrivanja loših stvari u radu prethodne Vlade, nijednog se trenutka nije dvoumio da građanima saopšti istinu. Naravno, podsećam vas na našeg kandidata za ministra zdravlja, a to je Tomica Milosavljević, smiren i privržen lekarskoj profesiji, koji ima spremne projekte za Ministarstvo zdravlja, a oni čekaju da vide svetlost dana i u ovom parlamentu. Kandidat za ministra poljoprivrede je gospođa Ivana Dulić-Marković i njene organizacione sposobnosti treba da pretoče u stvarnost program koji je ovde iznet. Dakle, da se poveća agrarni budžet, da se napravi fond za osiguranje kredita u poljoprivredi, jer i sami znate kakva je mehanizacija kojom raspolažu naši zemljoradnici i to je potrebno obnoviti. Ovi ljudi iz G17 plus čine tim, ali to nije dovoljno. Potrebno je da svi u budućoj Vladi Srbije rade kao jedan tim, pri čemu će svako od njih odgovarati za resor koji mu pripada. Pitamo se šta kažu građani Srbije ovih dana? Pa, pitaju da li je formirana Vlada, kada će Vlada, da li su se dogovorili? Dakle, građani tako pitaju u Beogradu, tako pitaju u Velikom Polju, u Bogdanici, Požegi, tako pitaju u Smederevskoj Palanci, svuda gde sam bio ovih dana. Oni su svesni ove situacije i čekaju kada će konačno država početi da funkcioniše. Čuli smo ekspoze mandatara gospodina Vojislava Koštunice i svi građani znaju i žele da budžet bude razvojni, da se pokrene privreda i proizvodnja, jer to svi očekuju, da se porezi smanje, da državna administracija bude efikasna, da osete sigurnost u ovoj zemlji, sigurnost za svoju decu koja idu u školu, sigurnost da ima posla, sigurnost da oni koji rade i zarade, sigurnost za ljude koji gaje krave da mogu da prodaju mleko, sir i kajmak, sigurnost da znamo cene proizvoda kao što su meso, povrće, voće i rakija. Dalje, sigurnost za novac koji čuvaju, građani žele sigurnost za kredite koje vraćaju i da se nepravda ukloni iz našeg svakodnevnog života, da se kazne oni koji su zlodela činili u prethodnom periodu, ali da se kazne oni koji su i lopovluk činili. Pitam se, da li postoji država u kojoj na muziku himne građani zvižde, da li postoji država koja nema svoje simbole? Svaki građanin u ovoj državi ima svoje ime, ima svoje prezime koje simbolizuje koren njegove porodice, pa vreme je valjda da simboli ove države budu na vidljivom mestu. Građani žele da se donese novi ustav i istovremeno da se reše njihovi najosnovniji životni problemi. Pozivam narodne poslanike da glasaju za ekspoze koji je iznet, dakle, da glasaju za program i sastav buduće Vlade, da konačno počne da se radi. Na kraju, želeo bih da uputim poziv gospodinu Koštunici, gospodinu Labusu, svim budućim ministrima, a tiče se svih nas - vratimo Srbiju svojim korenima, a njeni koreni su oduvek bili u Evropi. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Igor Mirović, a posle njega narodni poslanik Jovan Todorović.
Dame i gospodo narodni poslanici, posle ovakvog značajnog govora, jednog od najznačajnijih poslednjih godina u ovoj skupštini, teško je bilo šta novo reći. Međutim, potrudiću se da u nekoliko rečenica ocenim ekspoze mandatara za sastav Vlade Srbije. Mandatar postavlja pitanje, ali ne nalazi u ekspozeu odgovor. On kaže - šta Srbija od nas traži? Njegov ekspoze nije program Vlade, ja sam to očekivao. Naravno, zbog toga možemo očekivati da će izostati energičan rad na rešavanju problema sa kojima se građani susreću u svakodnevnom životu. Ekspoze predstavlja puko nabrajanje problema, a taj dobro osmišljeni program koga čeka čitava Srbija ekspoze ne predviđa. Već u prvom delu, kada govori o Kosovu i Metohiji, gospodin Vojislav Koštunica, mandatar za sastav nove Vlade, predviđa dosledno sprovođenje Rezolucije 1244. Po interese naše države najznačajniji je deo Rezolucije koji govori o povratku naših snaga bezbednosti na Kosovu i Metohiji, naravno, bez rata, bez sukoba, uz saglasnost onih snaga koje su trenutno na Kosovu i Metohiji, ali čak ni tako, uslovljeno i omeđeno Rezolucijom 1244, nije našlo mesta u ekspozeu mandatara za sastav nove Vlade. Samo povratak naših snaga bezbednosti može garantovati gole živote naših građana na Kosovu i Metohiji. Umesto da se govori o tome, o garanciji koju Vlada Srbije može i mora da pruži našim građanima koji su tamo fizički ugroženi, upotrebljava se jedna mnogo blaža formulacija, mandatar govori o diskriminaciji prema Srbima. To je velika razlika. Očekivao sam da će ekspoze sadržati deo koji će govoriti o aktivnoj politici prema Kosovu i Metohiji, koja podrazumeva široku političku i diplomatsku akciju, i u zemlji i u inostranstvu, u cilju povratka naših građana na Kosovo i Metohiju, u cilju povećanja bezbednosti naših građana, pa tek onda stvaranja uslova za pregovore o statusu Kosova i Metohije. Taj status može i mora biti jedino unutar države Srbije, nikako nezavisnost, nikako ovi drugi elementi koje je mandatar potcrtao i koji već unapred, bez generalnog stava Narodne skupštine, definišu našu pregovaračku poziciju. To je veoma loše. Drugo, u ekspozeu nema ni jedne reči o naraslim političkim tenzijama u Vojvodini. U Vojvodini je u toku pokušaj njene destabilizacije. Građani Vojvodine su veoma uznemireni poslednjim pokušajima separatističke vrhuške u Skupštini Vojvodine da donošenjem nove zastave Vojvodine, koja je duboko povredila čast i osećanja Srba u Vojvodini, a i svih građana Vojvodine kojima je ova država na srcu, pokuša da se ona potpuno destabilizuje, da se stvore veoma jake političke tenzije, a o tome u ekspozeu gotovo da nema ni reči. Vojvodina i samrtnički ropac odlazeće pokrajinske vlasti moraju biti u fokusu nove vlade Srbije. Vlada mora stvoriti, i o tome se takođe ne govori, neophodne uslove za vanredne lokalne, pokrajinske i predsedničke izbore u što kraćem roku. Građani, a i većina poslanika, očekuju da mandatar saopšti datum kada će biti održani vanredni lokalni, pokrajinski i predsednički izbori. Vlada je jedan tehnički učesnik tog procesa, ali vrlo bitan, jer mora da stvori preduslove za organizovanje fer i poštene političke utakmice, za organizovanje izbora. Samo Srbija, u kojoj će biti izabrani i konstituisani ti novi organi na svim nivoima u skladu sa voljom građana, može započeti izgradnju pravne države o kojoj mandatar toliko govori u svom ekspozeu. Bez novih organa vlasti, bez demokratskih izbora nije moguće da se taj proces ostvari. Samo jedna rečenica ili polurečenica govori o jednom od najvećih problema u Srbiji, o problemu nezaposlenosti. Mandatar kaže, i to je jedino što o tome kaže: "Imamvidu da je danas oko 950.000 ljudi bez posla". Ništa više. Nemamo program kako da zaustavimo rast broja nezaposlenih. Ako nova vlada uspe da zaustavi rast broja nezaposlenih, onda će to biti njen veliki uspeh, ali u to sumnjam, jer iz samog ekspozea proizilazi da je to pitanje na marginama interesovanja ove vlade. To je činjenica. Kandidat za predsednika vlade govori o poreskoj politici. On kaže da će vlada smanjiti poreze koji opterećuju proizvodnju, carinsku politiku i vancarinske mere učiniće efikasnijim, ali ne kaže kakav je stav vlade o porezu na dodatu vrednost, poreskoj administraciji, poreskom postupku. Ovih dana jedno od najznačajnijih pitanja jeste pitanje uvođenja fiskalnih kasa u našoj zemlji. O tome nema ni reči. Mandatar najavljuje smanjenje poreza tako što će to kompenzovati većom naplatom poreza na promet i akciza, pogotovo na luksuzne proizvode i proizvode štetne po zdravlje. Drugim rečima, mandatar najavljuje poskupljenje goriva, struje i cigareta. To je jasno. Tražim od njega da se o ovome izjasi. Kada se govori o veliki privrednim sistemima i njihovom restrukturiranju, kandidat za predsednika vlade ne obrazlaže po kojem modelu će se vršiti to restrukturiranje. Kako će se izvršiti konsolidacija velikih sistema naftne industrije Srbije, elektroprivrede, Telekoma i drugih? Da li po ovom modelu, koji već kruži među članovima upravnih odbora i koji je usvojila vlada u odlasku, koji praktično omogućava razbijanje velikih sistema, stvaranje malih celina, i o tome čak nešto izokola ima reči u programu, ili će se usvojiti novi model koji će na jasan i celoviti način zaštititi državne interese u velikim javnim sistemima. Nema ocene dosadašnjeg toka privatizacije. Da li je privatizacija u jednom dobrom delu bila pljačka, kao što mislim da jeste, ili nije bila, kao što to izgleda misli mandatar. Govori se o agrarnoj politici i kaže se: "Planiramo da izvršimo adekvatnu carinsku i vancarinsku zaštitu domaće poljoprivrede radi sprečavanja nekonrolisanog uvoza osnovnih poljoprivrednih proizvoda na tržište Srbije". To onda nije pojačana proevropska politika, jer Evropa nameće niske carine i gotovo nikakvu vancarinsku zaštitu, što znači da će želje mandatara i ono što će u vladi raditi G17 plus veoma brzo doći u koliziju. Kada je reč o rekonstrukciji zdravstvenog sistema, mandatar nije došao do srži. On ne govori o sistemu zdravstvenog osiguranja. On ne pledira za program koji će omogućiti takvo zdravstveno osiguranje u kojem će svaki pojedinac u svakom momentu znati koliko ima sredstava na svom računu u zdravstvenom osiguranju, koliko je njegovih sredstava izdvojeno za solidarnu zdravstvenu zaštitu i koliko je sredstava na taj način ušteđeno da bi moglo da se investira u sistem zdravstvene zaštite. O tome nema ni reči. Na kraju, mislim da se radi o jednom veoma uopštenom programu nove vlade, vlade koju će činiti veoma heterogena koalicija. U vladi će biti veoma raznorodne političke stranke. Imaće slabu podršku u parlamentu. To sve zajedno ne garantuje nikakav uspeh i verujem da će SRS zbog svega ovoga biti odgovorna i snažna opozicija, koja će veoma jasno, jezgrovito kritikovati sve loše poteze vlade, nove vlade koja prema programu koji je mandatar izneo neće raditi u interes naših građana.
Reč ima narodni poslanik Jovan Todorović, a posle njega narodni poslanik Boško Ristić.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, mogli bi o ekspozeu gospodina Vojislava Koštunice da govorimo ekspertski, stručno i kako god hoćete, ali mi se čini da je ovo ipak prilika da se u Narodnoj skupštini čuje jedno mišljenje koje više liči na jedno narodsko promišljanje o novoj vladi. Postoji više razloga zbog kojih ću kao poslanik Socijalističke partije Srbije glasati za ovu manjinsku vladu. Svakako da je najvažniji razlog to da "najbolja" vlada u istoriji Srbije ode sa vlasti, odnosno ode u istoriju. Drugi razlog je što gospodin Koštunica u svom ekspozeu nije pomenuo, niti rekao, niti ustvrdio da će ova vlada biti reformska, jer od tih reformi koje smo do sada imali u protekle tri godine svima nama bride uši i čitava Srbija se češe tamo gde je ne svrbi. Zatim, očekujem da će ovo biti jedna obična, normalna vlada, koja će zastupati interese građana Srbije i to svih građana u Republici Srbiji, da će to biti jedna odgovorna vlada koja će odgovarati ovoj Narodnoj skupštini, kod koje neće biti obrnuto kao što je u protekle tri godine bilo, da ova skupština zapravo bude podređena toj vladi, odnosno izvršnoj vlasti. Biću sasvim zadovoljan da ova buduća manjinska vlada ostvari polovične rezultate u odnosu na ovu koja je najbolja u istoriji i koja će definitivno otići u istoriju. Na primer, biću prezadovoljan da se broj nezaposlenih, koji je sada milion, prepolovi i iznosi za tri godine samo 500.000 radnika. Takođe ću biti zadovoljan da se neverovatnih 11,5 milijardi spoljno-trgovinskog deficita prepolovi i za tri godine iznosi samo 5,5 milijardi dolara. Biću zadovoljan i ako privatizacija ubuduće ne bude transparentna, a što će reći providna, jer je privatizacija bila i previše providna. Dovoljno je da u budućem vremenu bude samo zakonita i poštena. Biću takođe zadovoljan da ova buduća vlada umesto 1.200 preduzeća u naredne tri godine proda samo 600 preduzeća, i to za razliku od ove koja je prodala 1.200 najboljih, ova vlada neka proda 600 preduzeća i to najgorih. To će biti najveći doprinos ovoj skupštini i ovoj većini koja će ovu vladu izglasati. Šta će raditi sa tim parama buduća vlada? Neka ih stavi u budžet, pa makar i po cenu da uloži u osnivanje novih proizvodnji, za razliku od dosadašnje vlade koja je ta sredstva u budžetu potrošila za kancelarijski materijal, za službena putovanja, telefonske troškove i druge vidove javne potrošnje. Biću zadovoljan, takođe, da polovične rezultate ova vlada ostvari, recimo, i u sferi obrazovanja, pa tako da školarine studenata na našim fakultetima budu prepolovljene, pa umesto nekoliko hiljada evra da plaćamo upola manje, mi koji imamo decu na fakultetima, i da omogućimo svoj deci koja imaju pameti i imaju prethodne rezutlate iz osnovne i srednje škole da studiraju, a ne samo oni čiji su roditelji bogati. Biću, dalje, zadovoljan da u budućem vremenu budžetski deficit bude prepolovljen i da umesto 45 milijardi dinara, kao što je danas slučaj, iznosi samo 20 milijardi. Takođe, ako pri tom građani Srbije i čitava Srbija počnu da žive bolje, smatraću to kolateralnom štetom i predložiti mojim drugovima socijalistima da ponovo podrže istu takvu vladu Vojislava Koštunice. Sada da malo uozbiljimo stvari. Skoro da nema rečenice iz ekspozea sa kojom se jedan običan i normalan čovek - kakav sam i ja, kao i vi, većina narodnih poslanika u Narodnoj skupštini - ne bi složio. Takođe, verujem da ova vlada ima kapacitet da sprovede zadatke iz ekspozea gospodina Koštunice. Pri tome, naročito je važno da svi oni koji će činiti vladu održe reč, da G17 održi reč da je Srbija na prvom mestu u ovom slučaju, da se to odrazi na pun budžet i na što punije džepove građana Republike Srbije. Da gospodin Koštunica održi obećanje i da se kroz izgradnju institucija izgradi jedna savremena i ekonomski prosperitetna država Srbija. Da gospodin Velja Ilić, kao budući ministar za kapitalne investicije, zaista pokrene javne radove, zaista aktivira koncesione aktivnosti i zaista obezbedi odgovarajući kapital za finansiranje tih radova, za pokretanje proizvodnje i za zapošljavanje što većeg broja radnika. Uveren sam da će ova vlada znati da izađe iz teškoća u kojima se zemlja Srbija nalazi. Dokle god budem verovao u to, glasaću za predloge koje ta vlada bude ovde donosila, odnosno predlagala u Narodnoj skupštini. Neće me sprečavati da uočim i kritički razmotrim ono što nije možda u skladu sa tekućom ekonomskom politikom, što nije možda u skladu sa realnim i objektivnim interesima svih građana u Srbiji i što nije u skladu sa potrebama privrede. Naročito ću podržati one aktivnosti koje će se odnositi na potrebu da se restrukturiraju velika preduzeća, jer nema malih bez velikih. Naravno da važi i obrnuto, ali nije neizostavno, i to je dobro rečeno u ekspozeu, da se u restrukturiranju preduzeća obavezno dolazi do velikog broja radnika koji ostaju bez posla. Kako bi se ta preduzeća privatizovala, da bi se prodala, moraju se prevashodno osposobiti, moraju pokrenuti bar neki obim proizvodnje i, što bi rekli moji Lozničani, mora auto koji je na klocnama da se stavi na točkove i u pogon da bi mogao da se istera na pijacu. Konačno, ova vlada, što se mene tiče, može da postigne i nulte rezultate u pogledu broja radnika koji će u budućem vremenu da ostanu bez posla, a što će značiti da nikou ovoj Srbiji nije ostao bez posla, a da smo otvorili mnoga radna mesta. To ne znači da su svi sačuvali svoje radno mesto, ali da su bili u prilici da nađu drugi posao zato što je pokrenuta neka druga aktivnost. Nulti rezultat može da bude, takođe, i u broju ljudi koje će ova vlada isporučiti tzv. Haškom tribunalu. Nema ništa logičnije od onoga što je rečeno da država Srbija i buduća vlada imaju obavezu da sarađuju sa Haškim tribunalom, ali na način koji će obezbediti, u najmanju ruku, ravnopravnost svih naših građana koji se nalaze u Haškom tribunalu, i to ravnopravnost sa tužiocem Haškog tribunala, gospođom Karlom del Ponte. Ako je neki dokument od strane naše državne administracije i Nacionalnog komiteta za saradnju sa Haškim sudom dostupan gospođi Krali del Ponte, onda neizostavno mora biti dostupan i Slobodanu Miloševiću, i Vojislavu Šešelju, i Šainoviću, i Ojdaniću i svima koji se nalaze tamo u Hagu, a nisu bili u prilici da seu proteklomvremenu upute na ta dokumenta, upoznaju sa njihovim sadržajem i koriste ih. U odbrani ne samo sopstvenih interesa, nego pre svega interesa građana Srbije i države Srbije. Posledice suđenja u Haškom tribunalu jesu ne samo političke, ne samo istorijske, nego moguće i ekonomske. Ne zaboravimo za tužbu BiH, ne zaboravimo za tužbu Hrvatske i ne zaboravimo za moguće posledice presuda koje bi teretile naše građane, a time i Srbiju kao državu za ratnu štetu u BiH i Hrvatskoj. To bi morale generacije da plaćaju, a to bi bio i dokaz da je ova država neodgovorna i da ne vodi dovoljno računa o svojim nacionalnim interesima. Prema tome, verujem da će ova vlada biti stabilna, verujem da će biti uspešna. Ukoliko to ne bude, biću prvi koji ću je kritikovati. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Boško Ristić, a posle njega narodni poslanik Snežana Stojanović-Plavšić.
Dame i gospodo, poštovane koleginice i kolege poslanici, poštovani predsedniče, poštovani kandidate za predsednika vlade, mi smo danas pred veoma važnim zadatkom, jer je nužno da Srbija zaokruži svoje institucije, nužno je da dobije svoju vladu, jer posle izbora jasno je da aktuelna vlada nema više politički kapacitet u odlučivanju, da je taj politički kapacitet iz dana u dan bio sve manji nakon izbora i da nije mogla da obavlja osnovne funkcije koje joj po Ustavu i zakonu pripadaju. Zato je nužno da se poslanici izjasne i da daju mogućnost da druga vlada, u skladu sa političkim odnosom snaga u ovom parlamentu, a takođe u skladu sa izbornom voljom građana, dobije mogućnost da u Srbiji sprovede određene poslove koji su od vitalnog značaja za građane Srbije. U tom smislu, budućoj vladi želim sav uspeh i očekujem da će se ona maksimalno truditi da ostvari ono što je obećala kroz ovaj ekspoze. Međutim, neću da budem zlurad, ali me u neku ruku onespokojava sam sastav ove vlade i smatram da političke organizacije koje čine ovu koalciju koja podržava vladu ne daje garanciju da će ova vlada biti uspešna. Pre svega, sam sastav vlade i podrška koju je mandatar obezbedio od političkih snaga, koje su inače dva puta poražene na opštim parlamentarnim izborima, ne daje garanciju da će ova vlada biti stabilna i da će sve ono što budu zakonski projekti ponuđeni u ovom parlamentu biti rezultat kompromisa, nego jednog eklektičnog spajanja nespojivog, oličenog u programima različitih političkih grupacija koje daju podršku ovoj valdi. I sami ekspoze - koji je po meni veoma uopšten, koji je na nivou načela, koji ne pruža bilo kakve garancije i mehanizme da će se ono što ovde piše i ostvariti - upravo i jeste izraz te političke nespojivosti političkih programa stranaka koje ovu vladu podržavaju. Upravo želja da se napravi kompromis, putem kojeg bi se obezbedila većina ovoj vladi u parlamentu, i dala je jedan ovakav paušalan i opšti ekspoze, iz koga se neće videti, niti se sada vidi šta je politički kurs ove buduće vlade, koja će biti prolazna vremena kada će parlament oceniti rad pojedinih ministrstava, koje su garancije da će se sve ovo sprovesti. A sve ovo govori o jednoj veoma sporoj pokretljivostiove vlade i njenih činilaca, što govori i sama činjenica da je ova vlada prvi put došla da proveri poverenje pred ovaj parlament tek dva meseca nakon održanih izbora. Ali, sada ću malo konkretnije o samom ekspozeu i onome što nam mandatar za buduću vladu nudi. Pre svega, ovde se radi o potpunom nastavku predizborne kampanje, mada postoji razlika između onoga što je obećavano u toku predizborne kampanje i onoga što se u ekspozeu nudi. Pokušava se na jedan uopšten način, u vezi sa najznačajnijim državnim i nacionalnim pitanjima, da se odvrati pažnja od suštine, upravo zbog činjenice da ovu vladu podržavaju i oni koji imaju u potpunosti suprotan politički program od onoga što predstavlja izbornu volju građana i opšti kurs našeg društva. Kada govorimo o Ustavu kao jednom od prioriteta buduće vlade, voleo bih da čujem kada će vlada inicirati postupak donošenja ustava, pošto je jedno od osnovnih obećanja gospodina Koštunice i njegove stranke bilo izbori i odmah nakon izbora donošenje ustava. Takođe bih podsetio da je upravo DSS napustila rad Ustavne komisije i na taj način, sprečavanjem donošenja ustava, ispolitizovala situaciju u Srbiji, sa ciljem da se izdejstvuju prevremeni parlamentarni izbori. Sve ove stvari koje nalazimo u ekspoze kandidata za predsednika vlade jesu i bili predlozi novog ustava, u čijem donošenju je veoma veliku opstrukciju napravila upravo stranka na čijem čelu se nalazi mandatar ove vlade. Jedno od značajnih pitanja koje je podvukao mandatar vlade jeste jačanje državne zajednice, jeste poštovanje Ustavne povelje koja je ustanovila državnu zajednicu. Međutim, podsetio bih, i građane Srbije i sve vas parlamentarce, da je upravo DSS bila ta politička stranka koja nije glasala za Zakon o sprovođenju Ustavne povelje i na taj način sprečavala konstituisanje državne zajednice, odnosno neosnovano odugovlačila sa rešavanjem odnosa između Srbije i Crne Gore. Posebno veliku težinu ima i to da će koaliciju činiti i stranke koje se zalažu za raspuštanje ili ukidanje državne zajednice Srbija i Crna Gora. Prema tome, program koji nam je ponudio mandatar za novu vladu je istovremeno negacija političkih zalaganja stranke G17 plus, koja jeste činilac i koja tvori ovu buduću vladu. Prema tome, treba da se nađe taj jedinstveni imenitelj koji treba da objasni poziciju jedne stranke u odnosu na njenog mandatara buduće vlade. Pitam se kako će jačati državna zajednica Srbija i Crna Gora, kako će se uspostaviti funkcionisanje Akcionog plana u obezbeđivanju prava na jednak protok ljudi, robe i kapitala na tržištima obe države članice. Pre svega, oni koji su najviše kritikovali Akcioni plan, a tu je mandatar za buduću vladu i predstavnici stranke G17 plus, treba sada taj akconi plan da privedu do kraja i treba da predstavljaju pregovarački tim sa vladajućim strankama u Crnoj Gori. Sama ta činjenica ne uliva puno poverenje da će se ovaj postupak okončatina način kako je to u ekpozeu i definisano. Ono što je podvučeno u ekspozeu jeste stvaranje preduslova za funkcionisanje tržišta, za vladavinu prava, za garanciju svojine, za garaniciju ulaganja, gde bi svi učesnici u ekonomskoj trci bili jednaki pred zakonom i ustavom i gde bi se putem vladavine prava obezbedio njihov položaj u toj utakmici. Uz sve ostalo, i sve ostale okolnosti kojima treba da se olakša i podstakne privreda u Srbiji, govori se i o neki novim carinskim stopama, o novom načinu prikupljanja poreza, povećavanju stopa poreza na promet, proizvode i usluge, što će zasigurno imati za posledicu da će se promet proizvoda i usluga smanjiti, da će se novčani tokovi usporiti, a da će se veletrgovci uvoznici takođe naći na crnom spisku buduće vlade, kao meta za naplatu poreza. Umesto da se u fiskalnoj politici ide na proširenje poreske osnovice, odnosno osnove i broja ljudi od kojih će se porez naplaćivati, ići ćemo tako da se uguše oni koji su vredni, kvalitetni i da oni nose teret reformi i restrukturiranja privrede, o kojima govori mandatar u svom ekspozeu. Podsetio bih da je upravo carinski podsticaj ili uvođenje dodatnih carina na određene proizvode, kako bi se zaštitile domaći proizvođači, nešto što EU i evropsko tržište ne prihvata. Upravo je to suprotno standardima koje je EU postavila pred Srbiju, kako bi obezbedila preduslove za pridruživanje Srbije EU. Želim da podsetim sve vas poslanike i građane Srbije da je tvorac novih carinskih propisa na savezno nivou bio upravo gospodin Labus, koji će biti potpredsednik Republičke vlade, pa sada postavljam pitanje da li je on promenio svoj politički kurs, da li je promenio ekonomsku doktrinu i šta će biti promenjeno u carinskim propisima, koji su gotovo u celosti bili preuzeti sa saveznog nivoa. Međutim, neće biti moguće da se menjaju carinski propisi jednokratno i jednostrano, jer mi smo u državnoj zajednici u kojoj funkcioniše jedinstveno carinsko tržište, a jedinstven carniski sistem i carinsko tržište jesu preduslov za pridruživanje Srbije i Crne Gore EU. Dakle, radi se o veoma kontroverznim predlozima koji ne garantuju da će ovo što je predloženo i obećano zaista biti i ostvareno. Mandatar za buduću vladu, gospodin Koštunica je predložio reformu institucija. Međutim, očigledno je iz ovog ekspozea da se reforma institucije svodi na personalnu promenu u instituciji, pošto se on zalaže za preispitivanje izbora u pravosuđu, preispitivanje izbora nosilaca najviših pravosudnih funkcija, a to jeste mešanje izvršne vlasti u sudsku vlast. Sve ono što su oni zamerali drugima prilikom kritike funkcionisanja pravosudnog sistema i pravosuđa sada pokušava kroz ekspoze da nametne kao budući program Republičke vlade, a što znači da ćemo se suočiti sa mnogim čistkama u ovim institucijama. Ovaj ekspoze, koji je ponuđen tek nakon izlaganja mandatara buduće vlade i sa kojim su se poslanici upoznali neposredno pred otvaranje rasprave, sadrži mnoge izlaze koji su potpuno paušalni, sa prizvukom pozivanja na nacionalne interese, kako bi se dala težina samom ovom tekstu. Ovde se govori o glavnim ili prioritetnim društvenim deltnostima. Zamolio bih mandatara da nam objasni ovde koje su to prioritetne društvene delatnosti, koje su to glavne grane srpske privrede? Želeo bih da čujem koje su glavne, a koje su sporedne i na šta je on mislio. Govori se u ekspozeu i o tome da će se sprovesti temeljita reforma zdravstvenog sistema. Kaže se da je ova vlada ostavila loše ili katastrofalno stanje u pogledu pružanja zdravstvenih usluga, ali hteo bih da podsetim sve vas, posebno građane Srbije, da su ministri u oblasti zdravlja upravo bili i članovi DSS-a, gospodin Obren Joksimović, ali i stranke G17 plus, gospodin Tomica Milosavljević. Postavlja se pitanje kakvi su to njihovi projekti u oblasti restrukturiranja zdravstvenih organizacija i u oblasti zdravstva koje oni nisu ponudili prethodnim vladama. To mi zaista nije jasno. Da li su oni krili te projekte i programe ili se radi o bacanju prašine u oči građanima Srbije, da isti oni koji nisu uspeli u prethodnom periodu da urade bilo šta što bi pomerilo stanje u zdravstvu, sada treba da budu reformatori ovog zdravstvenog sistema. Pošto je dosta, privšeću svoje izlaganje kraju. Želim da kažem da u ovom ekspozeu vidimo mnogo nadanja, jer se mandatar nada i kaže da će nastojati, a oni koji ih podržavaju kao manjinsku vladu kažu da očekuju da će oni ta svoja nastojanja i sprovesti. Ovde je puno opštih mesta, ničega nema konkretnog, ne vidimo mehanizme na osnovu kojih možemo da proverimo da ono što obećavaju zaista i mogu da sprovedu. Ne vidi se rok u kome će ostvariti ono što građanima paušalno obećavaju. Uskoro ćemo videti rezultate ove buduće vlade. Sastav i politička podrška koja je obezbeđena od strane SPS, kao zasluga i podrška za ono što je poništeno kao rezultat 5. oktobra, neće dugo trajati. Ne vidim jednu stabilnu situaciju u Srbiji i ne očekujem boljitak od ove vlade.
Reč ima narodni poslanik Snežana Stojanović-Plavšić, a posle nje narodni poslanik Goran Cvetanović.
Poštovane dame i gospodo poslanici, danas smo se na samom početku svog rada suočili sa jednim važnim pitanjem: hoćemo li produženo diskutovati, debatovati za i protiv vlade, ili ćemo formirati vladu i dati joj mandat da rešava otvorena pitanja građana Srbije. G17 plus je uvek za dobru i argumentovanu raspravu, zato što poštuje mišljenja svojih političkih protivnika i zato što i sami imamo veoma dobre argumente. U slučaju vlade, naši argumenti su ljudi koji će preuzeti određena ministarstva i koji, budite uvereni, imaju veoma jasne, precizne, konkretne i, pre svega, ostvarive programe i rešenja za pitanja koja se postavljaju pred ova ministarstva. No, danas je G17 plus odlučan da podrži ovu drugu opciju, a to je brz i efikasan rad parlamenta, čiji će rezultat biti formiranje vlade koja će početi da radi i rešava probleme. Zašto smatramo da je to važno? Dame i gospodo, dolazim iz okruga Leskovac, sa juga Srbije. Jug Srbije može biti poznat po mnogim stvarima, ali poslednjih petnaestak godina jug Srbije poznat je nažalost, pre svega, po svom dubokom i ekstremnom siromaštvu, koje samo ilustruje siromaštvo svih građana Srbije i cele Srbije. Dame i gospodo, na jugu Srbije stopa nezaposlenosti dostigla je 40%. Skoro svaki drugi građanin je nezaposlen. To je realnost sa kojom se njihove porodice suočavaju svakoga dana. Oni koji su zaposleni, 24% njih samo je fiktivno zaposleno, jer su zaposleni u tekstilnoj industriji, koja je na jugu Srbije doživela potpuni kolaps. Čitave varoši juga Srbije odumiru zbog ovog problema: Grdelica, Lebane, Vučje i mnoge druge varoši. U devet od 13 opština juga Srbije zaposleni u privredi ostvaruju dohodak koji je ispod linije siromaštva, što znači da zarađuju manje od 5.500 dinara mesečno. Lebane, grad na jugu Srbije, poznat je po jednom crnom rekordu, a to je činjenica da su prošle godine zaposleni u privredi ove opštine ostvarivali dohodak od 1.500 dinara mesečno. Ruralno siromaštvo juga Srbije takođe je veoma duboko. Seosko stanovništvo je siromašno i živi ispod linije siromaštva, u procentu od 42%, a od toga 22,7% građana na jugu Srbije, koji žive u selima, žive ispod linije ekstremnog siromaštva. Za kraj jedan najtužniji podatak, dame i gospodo, u jugoistočnoj Srbiji 16,8% dece živi ispod linije siromaštva, što znači da roditelji svakog šestog deteta nisu u prilici da svom detetu obezbede osnovne uslove za život. Neću preterati ako kažem da su ova deca gladna. U svetlu ovih podataka, dame i gospodo, postavlja se razumno pitanje: imamo li mi danas prava da diskutujemo o tome da li treba ili ne treba formirati vladu, imamo mi moralnih prava, možemo li čiste savesti i gledajući Srbiju u oči da je zamolimo da sačeka još nekoliko meseci da je izvedemo na nove izbore i da započnemo nove političke kampanje? To je danas osnovno pitanje. G17 plus ima kategoričan odgovor na ovo pitanje. Jasno je da mi ta prava nemamo. Naravno da smo svesni toga da ova vlada nije savršena i da neće biti savršena. Ona, pre svega, nema nešto što je prethodna vlada imala, a to je nepodeljeno i unapred, na veresiju, dato poverenje građana, javnosti, političkih analitičara, međunarodne zajednice. Ali, ova vlada ima nešto drugo, ona ima rešenost da to poverenje zaradi svojim radom i rezultatima rada. Složićete se da ovo treba poštovati i da je najmanje što joj možemo pružiti prilika da radi. Zato je G17 plus u ovoj vladi, jer će dobiti priliku da radi u korist građana Srbije. Zato će poslanici G17 plus dati poverenje ovoj vladi, koja je spremna da u ovom teškom trenutku preuzme odgovornost.
Reč ima narodni poslanik Goran Cvetanović, a posle njega se za reč javio kandidat predsednika Vlade gospodin Koštunica.
Dame i gospodo narodni poslanici, očigledno je gospođa koja je govorila pre mena, gospođa Plavšić, koristila sofizme i pričala o moralu i postavljala pitanje da li je potrebno ili nije formirati vladu. To niko od poslanika nije postavio kao dilemu. Treba formirati vladu. Pitanje koje mi postavljamo je da li treba formirati ovakvu vladu. Ako već pričamo o moralu, ako su građani glasali za SRS, onda treba formirati takvu vladu. S obzirom da je gospođa Plavšić malopre rekla da poštuje mišljenja političkih protivinika, pošto je iz Leskovca, odakle sam i ja, pošto su uvek gubili izbore u Leskovcu, ona je preko svih medija govorila da su glasači koji glasaju za SRS politički nepismeni i davala upravo takve kvalifikacije, tako da je bolje da ne priča o moralu, jer da je moralna, ne bi postavila takvo pitanje, kakvo je postavila malopre. Vlada koju je mandatar predložio zavisi od vremena simulacije i jedinstva dojučerašnjih političkih protivnika, a sada, navodno, demokratskih koalicionih snaga. Pošto su dosta govorili upravo o programu, malo ću da se zadržim na kadrovskim rešenjima. Gospodin Miroljub Labus, koji je upravo predložen da bude potpredsednik vlade, očigledno da se ne radi o egu, nego je verovatno prisutan i superego, jer je insistirao na tome da upravo on bude jedini potpredsednik vlade, da bi se razlikovao od drugih. On isto postavlja moralno pitanje i konstatuje da je prethodna vlada dovela u pitanje kredibilitet naše zemlje u međunarodnim finansijskim krugovima. Je li on taj faktor i činilac koji je radio, koji je doveo u pitanje kredibilitet naše zemlje u međunarodnim finansijskim krugovima, i niko sem njega? Kakvo je stanje javnih finansija Srbije, takva će biti budžetska politika u perspektivi. Budžet za 2004. godinu još nije usvojen. Svetska banka i inostrani donatori traže hitno donošenje deset zakona u kratkom vremenskom periodu, pre svega zakon o spoljnotrgovinskom poslovanju, zakon o hipoteci i antimonopolski zakon. Srpska radikalna stranka je danas predložila desetak zakona koje smo obećali građanima Srbije u predizbornoj kampanji, kao i većina stranaka koje čine parlamentarnu većinu, a koji su glasali da se ti predlozi ne nađu na današnjem dnevnom redu. Pored gospodina Labusa i gospodin Velja Ilić je imao ambicije da bude potpredsednik vlade, ali očigledno se našlo solomonsko rešenje da dobije Ministarstvo za kapitalne investicije i veći broj resora, resor saobraćaja i telekomunikacija, resor građevine i urbanizma, da se i on razlikuje od drugih, pošto njegove parole "Velja valja Srbiji" i ambicije da bude predsednik Srbije očigledno su postale samo san. Gospodin Maršićanin, koji je bio premijer u senci, očigledno je shvatio da će ostati u senci i zadovoljiće se samo da bude ministar. Postavlja se pitanje da li ministri raspolažu najnovijim znanjima iz oblasti kojima se bave? Tomisa Milosavljević je sigurno osoba koja poseduje znanje, sigurno je čovek koji je kompetentan, iz struke iz koje i ja dolazim. Ali, da li je moralno da on govori o strategiji reforme zdravstvenog sistema sa akcionim planom, a već je dve godine ministar. Gde su do sada sistemski zakoni u zdravstvu, zakoni koje je najavljivao kada je dobio mogućnost da rukovodi tim ministarstvom, zakon o lekovima, zakon o formiranju lekarskih komora, zakon o zdravstvenoj zaštiti, zakon o zdravstvenom osiguranju? Kada počinje sređivanje stanja u zdravstvu? Zaista se otvara dilema: da li čekamo restrukturiranje Fonda zdravstvene zaštite, koji će po svoj prilici dobiti gospodin Obren Joksimović, koji je već bio ministar zdravstva. Iako nemamo pravo da kritikujemo ljude koji će tek biti postavljeni za ministre, što se tiče ministra zdravlja, Obren Joksimović i Tomica Milosavljević su imali mogućnost da pokažu šta znaju. Postoji mnogo javašluka, pre svega, u Kliničkom centru Niša, velike zloupotrebe u Domu zdravlja Niš i Bojnik. Gospodin Tomica Milosavljević je sve te primedbe i argumente dobio u pismenoj formi. Nikada na njih nije reagovao i mi zaista ne možemo da verujemo da će u budućnosti da reaguje. Pročitaću vam samo jedno pismo od silnih. Dužnost mi je da vas upoznam da su se radnici Zavoda za zaštitu zdravlja Leskovac više puta obraćali nadležnim državnim organima zbog nezakonitog rada i ponašanja direktora ustanove. Međutim, pored preduzetih mera od strane pojedinih institucija, do danas se Ministarstvo zdravlja Republike Srbije nije oglasilo, iako je više puta obaveštavano o stanju u ovoj ustanovi. Protiv direktora Zavoda za zaštitu zdravlja u Leskovcu, dr Miroslave Dimitrijević, nakon mnogobrojnih pismenih i usmenih prijava od strane radnika ove ustanove Inspekciji rada, Zdravstveno-finansijskoj policiji MUP Leskovac, Odeljenju za privredni kriminal, Javnom tužilaštvu, načelniku Jablaničkog okruga, zatim istražnih postupaka i radnji, podignuto je više optužnih predloga i optužnica za krivična dela zloupotrebe službenog položaja na osnovu Krivičnog zakona Republike Srbije. Bliže obrazloženje i obaveštenje, ukoliko želite, možete dobiti u Opštinskom sudu u Leskovcu, Opštinskom javnom tužilaštvu, u navedenim inspekcijama, u MUP Leskovac, u Odeljenju za privredni kriminal. Postoje mnogobrojna dokumenta, dopisi, kojima smo se obraćali napred navedenim ustanovama sa našim potpisima. Zbog svojih postupaka koji su bili u suprotnosti sa zakonom i običajima dobrog ponašanja, za šta ima mnogo primera, ranije kažnjavana, postoji mnogo primera vređanja, dosta dokaza, ali sve ostavke koje su dali čak i članovi upravnih i nadzornih odbora, upravni odbor već godinu dana ne funkcioniše, sve te ostavke su pismeno date i upućene Ministarstvu zdravlja Republike Srbije. Do današnjeg dana ministar zdravlja nije reagovao. I na samom kraju, pošto je oko ministra poljoprivrede bilo dosta dileme ko će biti kandidat, očekivali smo da će premijer dati najbolje rešenje, predložena je gospođa Ivana Dulić-Marković. U Srbiji je u jednom mahu ušlo 20 hiljada tona, a u drugom 200 hiljada tona genetski modifikovane sojine sačme. Njena aktivnost je procenjena kao nestručna i neadekvatna, jer je propagirala i olakšavala uvoz genetski modifikovane sojine sačme. Ona je u drugostepenom postupku odobravala uvoz genetski modifikovane hrane, iako je to zabranjeno, i to je zabranjivao Savezni veterinarski i fitosanitarni inspektor. Očigledno poljoprivreda sa ovakvom vladom ne može da ima perspektivu. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Zoran Anđelković, zatim kandidat za predsednika vlade.
Kako je radila prethodna vlada dobili smo odgovor 28. decembra na završenim izborima. Građani Srbije su odgovorili negativno, jasno su saopštili da je prethodna vlada radila loše i zato što je loše radila naš zadatak danas je da tu vladu promenimo i izaberemo novu vladu. Oni kažu da su dobro radili. Moram da ih podsetim, pošto su se danas dosta bavili Socijalističkom partijom Srbije, da je Socijalistička partija Srbije kad je otišla sa vlasti imala 1.650.000 birača, a da su oni dobili 500.000 glasova i valjda je logično da takva vlada više ne bude, i valjda je logično da te političke partije koje su do sada vladale sa 500.000 birača više ne budu oni koji će vladati Republikom Srbijom, i koji će donositi onakve zakone i sve ono što su radili. Naravno, smenjujući danas vladu, građani Srbije se nadaju da će nova vlada obezbediti neki boljitak, da će obezbediti da se u Srbiji bolje živi, da će obezbediti ono što smo u izbornoj kampanji i mi u Socijalističkoj partiji Srbije zahtevali i tražili, da se zaustave dalje afere, da se zaustavi burazerska privatizacija, već da bude poštena privatizacija u korist građana Srbije i da jednostavno svi zajedno u Srbiji možemo da živimo bolje. U tom smislu i ovo što je danas ovde rečeno, kada danas razgovaramo o tome šta, zbog čega i na koji način Socijalistička partija Srbije podržava buduću vladu i ovakva politička opredeljenja, ona u stvari daje odgovor na ono šta se dogodilo 28. decembra, ona daje odgovor na ono šta građani Srbije žele i šta su pokazali 28. decembra. Danas smo čuli ovde osnovna opredeljenja. U tom smislu Socijalistička partija Srbije želi danas, glasajući za ovu vladu, da da ocenu prethodnoj vladi, s jedne strane, ali i da podrži ono što je ovde u uvodnom izlaganju budućeg predsednika vlade, ili predsednika vlade koji će biti izabran danas ili sutra, saopšteno i rečeno. Naravno, mi ćemo podržati one zakonske projekte i onu politiku koju vlada bude vodila, koja će omogućiti da se u Srbiji više proizvodi, da se zaustavi burazerska privatizacija, da se ispitaju sve zloupotrebe koje su bile u privatizaciji u prethodne tri godine. Odmah da kažem, ni Socijalistička partija Srbije, niti bilo ko ovde u skupštinskoj sali, a ni građani Srbije ne žele da zaustave privatizaciju. Žele da imamo privatizaciju koja će obezbediti veću proizvodnju, veći broj zaposlenih, da Srbija bude deo Evrope i u proizvodnji i u izvozu, a ne samo u uvozu i svemu onome što se dešavalo u prethodnom periodu. Nadamo se da će proći ono vreme i da će se znati šta su krizni štabovi uradili ovoj Srbiji, kakva su zla naneli time što su proterivali samo po partijskoj pripadnosti ljude iz tih preduzeća i time što su vodili kadrovsku politiku po partijskoj liniji, a ne po tome da li je neko kvalitetan i da li je sposoban da vodi to preduzeće ili ne. Mi ne želimo to po partijskoj liniji. Podržavamo politiku koja je ovde saopštena, da se u javnim perduzećima i na drugim mestima biraju najkvalitetniji ljudi, bez obzira na njihovu političku opredeljenost i pripadnost. Podržaćemo one zakonske projekte koji će omogućiti da se školuju svi oni koji znaju, bez obzira na njihovo socijalno poreklo, bez obzira na to da li njihovi roditelji mogu da obezbede njihovo školovanje ili ne, da ona deca koja mogu da budu kvalitetna i da postanu akademski građani, da im država Srbija pomogne u tom smislu. Nadam se, naravno, da je to i opredeljenje ove Vlade Republike Srbije i da će ti zakonski projekti, koji će vratiti nacionalno dostojanstvo u obrazovanju koje je nekim prethodnim zakonima ukinuto, biti u zakonskim projektima koji su danas ovde napomenuti, da će se usvajati, da će biti prisutni u parlamentu. Takve zakonske projekte, naravno, SPS će podržavati i glasaćemo za njih. Mi danas ne podržavamo Vladu da bi izabrali samo Vladu. Mi danas podržavamo i glasamo za ovu vladu da bi takve zakonske projekte predložila od kojih će Srbiji biti bolje. Da bi podržali one projekte i u zdravstvu koji će omogućiti da se bolesni leče, a ne da se leče samo oni koji imaju novac. Podržaćemo politiku Vlade kada je reč o Kosovu i Metohiji koja je ovde izneta, a koja će biti za dosledno sprovođenje Rezolucije 1244, koja će se boriti za to i koja će tražiti i insistirati, ne samo deklarativno, već stvarno da se Srbi koji su proterani sa Kosova i Metohije vrate, a tražiće ono što piše u Rezoluciji da se obezbedi suštinska autonomija nacionalnih zajednica na Kosovu i Metohiji, ne samo Srba, već i drugih nacionalnih zajednica. Uostalom, piše vrlo precizno i u Rezoluciji 1244 i tamo se u više navrata pominje Rambuje, onaj politički deo Rambujea, koji govori o političkoj i suštinskoj autonomiji svih nacionalnih zajednica na Kosovu i Metohiji. Za takvu politiku ćemo glasati i za takve projekte koji budu ovde u Skupštini Srbije sasvim sigurno da ćemo se izjašnjavati i podržavati. Naravno da SPS, kada je reč o drugim zakonskim projektima i ovome što je rečeno u uvodnom izlaganju, želi da podrži onu politiku Vlade koja će omogućiti da ne budemo uvoznici pšenice, kao što je ova Vlada radila, da ne otkupljuje 3.170 tona, kao što je prošle godine otkupljeno u robnim rezervama, a samo pre dve godine smo otkupili 1.500.000 tona pšenice za robne rezerve u Srbiji. Znači, da imamo 1.500.000 tona pšenice u Srbiji, da izvozimo pšenicu, da izvozimo jabuke, da izvozimo meso, a ne da uvozimo i time upropašćavamo poljoprivredu, i na taj način stvorimo uslove da seljak može da poseje, da može da ubere i da to što ubere može da proda i da od toga normalno živi, jer sada to objektivno ne može. Podržaćemo Vladu, naravno, koja želi da sačuva jedinstvenu Srbiju, decentralizovanu Srbiju, ali kada kažem jedinstvenu, ne onu raznu Čankovu, ili neku drugu guberniju, već Srbiju koja će biti celovita i koja će imati i decentralizovanu vlast, ali u kojoj će se znati šta je celina i onako kako svi zajedno Srbiji želimo. Naravno da podržavamo Vladu u onim projektima i prema onoj politici koja govori, kada je reč o izručenju naših građana, da ne bude više Hag jedino izvozno mesto gde je prethodna Vlada nešto izvozila. Prethodna Vlada jedino što je izvozila, izvozila je svoje građane iz Srbije, već da bude mesto gde će Srbija voditi politiku dvosmernu, gde ćemo se zalagati i tražiti i da se sudi ovde za ratne zločine, ali gde će država da ima u vidu da se tamo ne sudi samo pojedincima, već se želi skrojiti ili iskrojiti istorija Republike Srbije. U tom smislu, mi smatramo da će se Vlada odnositi prema svim građanima kao svojim građanima, bez obzira da li ih volela ili ne, bez obzira kako se prema njima lično odnosila ili šta mislila o njima kao pojedincima. Verujemo da će ova vlada svojom politikom omogućiti saradnju sa svim zemljama u svetu, a ne samo politiku koju će nas sukobljavati sa bilo kojom svetskom silom ili bilo kojim delom u svetu. Samo takva politika može ovu zemlju ili, bolje reći, samo takva politika može Evropsku uniju da dovede u Srbiju i da mi budemo deo Evropske unije. U tom smislu, naravno, takva podrška će trajati do tog trenutka i do te mere dok se takva politikavodi. Nešto od politike i nešto od naših zalaganja koja smo imali u našim izbornim kampanjama je ostvareno. Zalagali smo se da se obezbedi pravo glasa, usvojili smo zakon koji nam to omogućuje, odnosno dijaspori da glasa, zalagali smo se da se isprave ona rešenja i one odluke koje su ovde krivotvorene ili usvojene bez skupštinske većine ili bez dovoljnog broja poslanika, i jedan deo toga je usvojeno, a nadamo se da će se u narednom periodu i taj deo ostvariti. Na kraju, želim da kažem, pošto se ovde pominjala reč - izbori, kada je reč o izborima, SPS se nikada nije plašila izbora, ali oni koji prizivaju izbore moraju da znaju da u toj izbornoj kampanji neće biti više, ubeđen sam u to, Biroa Vlade Republike Srbije za komunikacije, ni onih koji su im vodili kampanju i koji su im bili šefovi medijskog prostora u Srbiji. Njih neće biti, a i oni neka pogledaju onda sebe gde će u takvoj izbornoj kampanji biti. SPS, ukoliko ovakva politika koja je ovde izneta od strane predsednika Vlade ne bude sprovedena, naravno da će biti spremna za te izbore. Ali, ubeđeni smo da će politika biti sprovedena, da će građanima biti bolje, da će Srbija biti dostojanstvenija i da će ta Vlada živeti četiri godine.
Reč ima kandidat za predsednika Vlade, gospodin Vojislav Koštunica.
Dame i gospodo poslanici, na kraju današnje rasprave iskoristiću priliku da odgovorim na nekoliko primedbi, ovde iznetih na program, a i na sastav Vlade. Završnu priliku za to imaću sutra, reći ću nešto o čemu danas neću govoriti, ali bih hteo na samom početku da zahvalim svima onima koji su danas govorili, za primedbe koje su izneli, čak i onima koji su najudaljeniji od stavova koje sam zastupao iznoseći program Vlade Srbije. Svaka od tih primedbi mi pomaže na neki način, da se još jedanput zapitam da li je neki stav koji je ovde iznet ispravan ili da se jednostavno učvrstim u tome da je neki stav koji je ovde iznet ispravan. Počeću, naravno, od nekoliko najoštrijih primedbi koje su se ovde čule i koje su na neki način objedinile stranke različitih političkih i ideoloških opredeljenja. Prva je primedba da program nije dovoljno jasan, da u njemu nema vizije. Znate, ako pogledamo sve ono što se govorilo prilikom svakog predstavljanja programa svake nove vlade, to je najčešća primedba, skoro opšte mesto. Nastojao sam, u meri u kojoj to moje izlaganje, prilike i vaša pažnja dopuštaju, da jednostavno ukažem na to kako DSS i sve stranke okupljene u budućoj vladi Srbije gledaju na budući razvitak zemlje, na pravce tog razvoja. Moram reći da se brojkama nisam bavio, i namerno se nisam brojkama bavio; bitan je pravac, šta će se učiniti u određenim oblastima, brojke su opasne, mogu da zavedu. Neko će vas na njih podsetiti. Bilo je jako mnogo brojki, prava lavina u izbornoj kampanji, dolazile su iz stranaka koje su bile u Vladi Srbije i odvijalo se pravo nadmetanje u tome. Da li da vas podsećam, da li uopšte da pominjem te brojke, koliki će biti broj nezaposlenih, koliko će porasti kupovna moć stanovništva. Naravno, već u tom trenutku za svakoga ko ume da misli svojom glavom, pravo pitanje se postavljalo zašto za prethodne tri godine nije ništa urađeno. Pravo pitanje je kako neko može tako olako da nudi obećanja te vrste i zato sam u ovom programu izabrao drugi put da kažem šta hoćemo da uradimo, da damo perspektivu, i naravno u svim oblastima, nijedna jedina nije izostala. Drugo, zamereno mi je da ne pominjem rokove. Nikakvih problema sa rokovima nema. Kao što znate, i bez rokova stranka čiji sam predsednik je učinila da mnogo šta bude urađeno, nisu nam bili nikakvi rokovi potrebni da niz važnih zakona predložimo Skupštini Srbije, na koje se ona nije obazirala, uključujući jedan veoma važan, zakon o sukobu interesa. I najzad, važniji od svih zakona, a to je ustav. Pokazali smo i tom prilikom da bez obzira na rokove možemo, zadržaću se na ustavu pošto smo o njemu dosta govorili, pošto je važno mesto u mom izlaganju, da predložimo jednu, drugu, treću verziju ustava, a da pri tom iz Vlade Srbije, kroz njenu komisiju i na sve druge načine apsolutno ništa ne proizađe što bi ličilo na celovit tekst ustava. Da vas podsetim na to koliko je do sada bilo različitih predloga ustava. Jedna stranka, druga stranka, nevladine organizacije, čak i ova stranka koja je do juče bila u Vladi i koja je imala svog ministra unutrašnjih poslova, Liberali ili Nova demokratija, i ona se pojavila, pošto je ispala iz Vlade, sa svojim predlogom ustava. Oni koji su sedeli u Vladi Srbije taj predlog Ustava nisu imali i cela Srbija zna zašo ga nisu imali. Jednostavno, zato što bi taj ustav značio automatski raspisivanje novih izbora. Od tih izbora se bežalo kao đavo od krsta. Prema tome, nisu potrebni nikakvi rokovi da bi se nešto uradilo i pokazali smo da bez rokova to možemo da uradimo. Neću govoriti, kada je reč o rokovima, koliko se ogrešilo o Skupštinu državne zajednice i nije toliko problem, uveren sam, u separatizmu kojeg ima u Crnoj Gori, koliko je u neodgovornosti, u neradu dojučerašnje DOS-ovske većine u Skupšini Srbije i Crne Gore. Koliko je važnijih zakona, ne mnogo, ali bitnih i suštinskih za funkcionisanje državne zajednice, trebalo doneti i da li su oni doneti. Oni o državnim simbolima, onaj o imovini, onaj o vojsci, sve je to trebalo uraditi. Poslovnik Skupštine Srbije i Crne Gore nije donet. Nemojte mi pričati o rokovima. To sve nije urađeno, a vremena je bilo. Bilo je vremena za putešestvija po svetu, do dana današnjeg.Pojedini funkcioneri DOS-a i DOS-ovske većine, Demokratske stranke, nadmetali su se u putovanjima po svetu. Uveren sam da kada bi se stavio na jedan tas taj broj dana koji su proveli putujući po svetu, uključujući i samog predsednika Skupštine Srbije i Crne Gore, i dana koje su proveli u Skupštini, onda bi ovaj tas na ovu prvu stranu pretegao. U tome je stvar. Rokovi nešto znače, ali očigledno za neke ljude i za neke stranke ne znače ništa. Pomenut je Ustav i rečeno je, kao i toliko puta do sada, da su Ustav i život dve različite stvari, da jedno sa drugim apsolutno nikakve veze nemaju, da je obično trabunjanje, obična tlapnja, svaka priča o Ustavu, zakonima, o vladavini zakona, o vladavini prava, o pravnoj državi, sve je to nevažno u odnosu, kako je ovde rečeno, na nešto što je stvarni život. Pošto sam na taj način počeo izlaganje, podsećanjem na ono šta je Srbija bila pre 200 godina, podsetiću vas na Božidara Grujovića iz 1805. godine, koji je rekao da «ono što je hrana pojedincu to su zakoni državi i kao što pojedinac bez hrane ne može da živi, isto tako država bez zakona propada». Najbolji primer države koja propada bez zakona, bez institucija, jeste ovo što smo mi zatekli pre nekoliko meseci 28. decembra, sva ova pustoš institucija, ova praznina kada je reč o zakonima, ovo opšte bezakonje, ovo nepoštovanje sudskih odluka, o bilo kakvim odlukama da se radi, Ustavnog suda, redovnih sudova i sve ostalo. Onda, vrlo zanimljivo, zamereno mi je za to što se zalažem da vlada treba da bude odgovorna. Sasvim prirodno, pošto je došlo od onih koji su do juče smatrali da je osnovna odlika vlade njena neodgovornost i da se može staviti znak jednakosti između nečega što je tobož reformski, kvazireformski karakter vlade i njene neodgovornosti. Vlada mora da bude odgovorna, a o tome koliko je ona stvari promenila u jednoj oblasti,drugoj, trećoj, sudiće narod. Prva stvar koja se pred nju postavlja, jedini pridev koji treba da stoji uz ime vlade, jeste da ona mora da bude odgovorna. Sve drugo je nevažno, o svemu drugom će suditi birači. Najzad, čuo sam jednu neverovatnu stvar, da je ovaj pokušaj da ukažem kako jednu vrstu poreza treba smanjiti, a drugu povećati, opet prazna priča, jer tobož problem je u proizvodnji. Kako taj problem sa proizvodnjom izgleda najbolje pokazuje ono što smo zatekli 28. decembra na izborima i sa sudom naroda o tome, o proizvodnji, o bilo kojoj vrsti proizvodnje i pustoši u proizvodnji koju je ostavila za sobom Vlada Srbije. Rečeno je da dovodimu pitanje privatizaciju. Rekli smo, preispitivanje u onim slučajevima gde se radilio o ogrešenju o zakon, gde se radi o korupciji i o svemu ostalom. Zamerano nam je da u ovom napadu ili u ovim zamerkama upućenim Vladi Srbije unosimo pravnu nesigurnost, da će se investitori, pogotovo oni strani, poplašiti. Verujte da ništa ne može više da ih poplaši od ove pustoši koju ste ostavili za sobom: institucije kojih nema, zakoni kojih nema, sudske odluke koje se ne poštuju. Razgovarao sam sa tim ljudima, jedna jedina odluka Ustavnog suda koju vi niste hteli da sprovedete, a koliko takvih odluka niste hteli da sprovedete, to je kraj za svakog investitora, za svakog ko hoće da uloži u takvu zemlju. To je jednostavno alfa i omega svakog razmišljanja ljudi koji se bave ozbiljno poslovima. Čuo sam još jednu stvar, da promene moraju da budu nepopularne, da reformske vlade moraju da budu u sporu sa narodom i da je to najbolji dokaz da su one na pravom putu. One jesu na pravom putu na taj način, ali nisu na istom putu na kome je narod. Ne možete se hvaliti da se valjanost reformi dokazuje time što one odgovaraju samo vladajućoj oligarhiji, a ne i narodu, i da je briga o narodu tobož populizam, kao što se moglo čuti u ovoj sali. Ne, briga o narodu je briga o narodu, a ovo drugo, za šta ste se vi zalagali, nešto je sasvim drugo. To je najgori, najcrnji elitizam. Najzad, iz ovog dela primedbi onih koji su do juče bili u Vladi Srbije, pored svih ostalih, bili su vrlo konstrukivni, pa je jedan poslanik imao predlog za Ministarstvo vera, ni manje-ni više. Izneo je ovde tvrdnju da mi je upućen jedan dopis predstavnika više verskih zajednica, u kome se predlaže da dosadašnji ministar vera Vojislav Milovanović nastavi i dalje da bude ministar vera. To dolazi iz Demokratske stranke. Postavljam pitanje sada, da sam tu primedbu prihvatio da li bi neko iz te iste stranke rekao, jednostavno, da se zalažem za verski fundamentalizam. Na osnovu čega neko ko sastavlja jednu vladu, sem dobronamernog nastojanja da uzme u obzir sva mišljenja, treba zdravo za gotovo da prihvati mišljenje predstavnika određenih verskih zajednica? Uzeo sam sve u obzir i, naravno, smatrao sam da se prethodni ministar vera bavio jednim važnim poslom, kada je reč o verskim zajednicama, ali jednim poslom koji je možda više materijalni i građevinski nego duhovni. Smatrao sam da je zato potrebna jedna vrsta promene, da na to mesto treba da dođe čovek koji će obratiti više pažnje na nešto što je duhovna misija u crkvi, što predstavlja inače suštinu crkvenog delovanja. Sa druge strane, uzeo sam, moram reći, u obzir jednu činjenicu, da je taj ministar vera do poslednjeg časa ostao u DOS-ovskoj vladi. Ništa ga nije moglo od te vlade odvojiti i tako samo doneo jednostavno sud i predlog da onaj koga su predlagale verske zajednice, ako su one ili on sam sebe, ne bude na ovoj listi. Sada nekoliko primedbi koje su uputili predstavnici Srpske radikalne stranke, a odnose se na prilike u državi, bilo da je reč o državnoj zajednici, Kosovu, Vojvodini itd. Odgovoriću na to relativno kratko i počeću sa Kosovom i Metohijom. Postoji još jedna mogućnost, posle svih nesreća, da se institucionalno zaštiti srpski živalj na Kosovu. To je jedna vrsta decentralizacije vlasti, jedna vrsta okupljanja Srba tamo gde oni žive. Naravno, rečeno je da će neko ostati van tih teritorija. Neko je i u Bosni i Hercegovini ostao izvan Republike Srpske, u Federaciji Bosne i Hercegovine. Još uvek postoje oni drugi modeli zaštite Srba i nealbanaca na Kosovu i Metohiji putem personalne, putem kulturne autonomije itd. S obzirom na sve što je dosad isprobano, s obzirom na sve ono što smo videli i doživeli, ne vidim da postoji drugi način da se Srbi na Kosovu zaštite, pored svih ostalih sredstava. Naravno da postoji Rezolucija 1244 i, kao što je ovde rečeno, da postoje neke odredbe te Rezolucije koje nisu primenjene, to vrlo dobro znam, kada je reč o povratku vojske u tačno određenom broju. Bojim se da su tu predstavnici Srpske radikalne stranke na neki način bili u sukobu sami sa sobom. Isto onako kao što su se čvrstozalagali za očuvanje Kosova i Metohije u sastavu možda više Srbije nego državne zajednice Srbije i Crne Gore, mislim da su olako pustili niz vodu Crnu Goru, polazeći od nečega što su nazvali vladajućim separatizmom u Crnoj Gori, a u tom pogledu se zalagali za što brže raspisivanje referenduma. Ova zemlja, Srbija i Crna Gora, ima jednostavno ime koje odgovara onome što ona jeste – Srbija i Crna Gora. Ona se može braniti u celini. Bojim se da odustajanje ili odricanje od jednog njenog dela znači odricanje i od njenih drugih delova. Bojim se da se Kosovo i Metohija ne mogu sačuvati ukoliko se olako prihvati referendum. Neka on dođe, neka dođe kada mu je vreme. Prilike se polako menjaju, stanje je drugačije, u narodu je mnogo povoljnije nego kada je reč o nosiocima vlasti, ali stvari će se i tu nesumnjivo polako menjati. Da nema onih koji su zaboravili da im je prvo mesto u Beogradu, a ne širom sveta, kada je reč o Skupštini Srbije i Crne Gore i državnoj zajednici, stvari bi stajale drugačije. Vojvodina, slažem se, evo jednog mesta gde prihvatam sugestiju izrečenu u ovoj sali, nije o njoj bilo reči u mom izlaganju. Nije bilo reči zato što sam smatrao da se to pitanje rešava kroz budući ustav, institucionalnoučvršćuje, i da je naravno Vojvodini mesto u Srbiji, i da prvo treba da se donese ustav Srbije, pa da se onda bilo kakvi omnibusi, osnovni zakoni, deklaracije i sve ostalo donose. Problem jeste ozbiljan i prihvatam ga zaista u svoj svojoj ozbiljnosti.Problem je ozbiljan i zbog toga što trenutno u Vojvodini imamo jednu skupštinu koja, verovatno, najkarikaturalnije moguće predstavlja stvarno raspoloženje javnosti. Ona apsolutno nikakve veze sa tim raspoloženjem nema. Ona pokazuje nešto što stanovništvo, narod u Vojvodini neće,a ne ono što on stvarno hoće. Prva prilika, ta prilika nije daleka, pre ili kasnije će jednostavno stvari rešiti i mnogo šta što je na silu, olako, prebrzo doneto ili urađeno, za nekoliko meseci će nestati. Neki od usvojenih na taj način, uveren sam biće najkratkotrajniji simboli u istoriji bilo koje države ili njenog dela. Bilo je reči i o spoljnoj politici, a naravno da to nije nešto čime se prevashodno bavi Vlada Srbije, ali svakako u ovako uređenoj državnoj zajednici, ono što Vlada Srbije misli, hoće i ima uticaja na tu politiku. Odmah bih hteo da razvejem svaku sumnju da se zalažem za onu vrstu politike koja je usmerena samo na jedan deo sveta; ona jeste pre svega, i rekao sam u mom izlaganju, proevropska, jer deo smo Evrope. U svim svojim nastupima zalagao sam se za to da je Evropa malo istočnije, da je ona do Urala, da postoje, naravno, pored one velike zemlje preko okeana, SAD-a, i druge veoma važne članice Saveta bezbednosti, dobri i tradicionalni prijatelji ove zemlje, a govorim o Rusiji i Kini. Svojom aktivnošću u vreme dok sam bio predsednik SRJ pokazao sam koliko mi je do toga stalo i da postoji još jedan deo sveta koji je veoma važan za nas, i politički, i kulturno, i poslovno. To je nekadašnji nesvrstani svet. Zbog takvih izjava sam u zapadnoj štampi vrlo često bio napadan kao neko ko se zalaže za nesvrstanu politiku. Zalagao sam se, jednostavno, za uravnoteženu spoljnu politiku, a što sadašnja politika državne zajednice Srbije i Crne Gore i njenog ministarstva nije. Zalagao sam se za jednu vrlo uravnoteženu politiku, i Evropa, i Amerika, i Rusija, i Kina, i ovo što je treći svet. Najzad, ono što je takođe rečeno, što je bolno – Hag. Kao što znate, izneo sam na koji način se ta saradnja mora odvijati. Suđenjem pred našim sudovima, uz sva moguća naša zalaganja. S druge strane, upućivanjem pomoći onima koji su tamo osuđeni, a to je rečeno u mom izlaganju i u onom obliku u kome ste ga dobili. Pitanje tih ljudi, bez obzira na to, a pogotovo kada se radi o državnim funkcionerima, jeste i pitanje ove države. Postojao je stav da su ti ljudi dok su u Srbiji ili u Srbiji ili Crnoj Gori naš problem, a kada odu u Hag oni prestaju da budu naš problem i postaju problem Haga. Pokazalo se da su oni onda još više naš problem i moraju biti naš problem, pa prema tome moramo imati potpuno jasan i određen odnos. Predložio sam čak i neke nove mere koje su moguće da bi se, jednostavno, ta haška omča makar malo olabavila. Šta mislim o tom sudu, pokazao sam u proteklih nekoliko godina, sa njim se mora živeti i preživeti, a šta i kako se povodom tog mojeg mišljenje o tom sudu misli i u ovom drugom delu sveta, pa to možete svaki dan pratiti u ocenama koje se iznose o politici za koju sam se zalagao. Uveren sam da je to politika na sredokraći, između potpunog odbijanja saradnje sa svetom i Haškim sudom i, da upotrebim direktnu reč, potpuno vazalske politike, saradnje, prihvatanja u svemu diktata iz Haga i pretvaranja naših institucija, a uključujući i Nacionalni savet za saradnju sa Haškim sudom, u ispostavu Haškog suda. Moguće je nešto treće, a to treće je u životu najčešće, i kada je reč o Hagu, i o mnogim drugim stvarima. Hvala.
Dame i gospodo, rad nastavljamo sutra u 10,00 sati. Ujutru je u 9,30 sati na drugom spratu sednica Administrativnog odbora. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Prve sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2004. godini. Obavešavam vas da, prema službenoj evidenciji, sednici prisustvuju 172 narodna poslanika. Molim da utvrdimo kvorum. Konstatujem da imamo kvorum za nastavak rasprave o prvoj tački dnevnog reda. Obaveštavam vas da je sprečen da sednici prisustvuje narodni poslanik Nenad Bogdanović. Nastavljamo rad. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: - IZBOR PREDSEDNIKA, POTPREDSEDNIKA I MINISTARA VLADE REPUBLIKE SRBIJE Po Poslovniku, repliku ima gospodin Tomislav Nikolić.