Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Pete sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2021. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 92 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice. Hvala. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno, u ovom trenutku, 135 narodnih poslanik, odnosno da su prisutna najmanje 84 narodna poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Nastavljamo rad i prelazimo na zajednički načelni i jedinstveni pretres o predlozima akata iz tačaka 2. i 5. dnevnog reda. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika, obaveštavam vas da su pozvani da sednici prisustvuju Maja Gojković, potpredsednik Vlade i ministar kulture i informisanja, Danijela Vanušić, v.d. pomoćnika ministra kulture i informisanja, Tijana Palkovljević Bugarski, upravnik Galerije Matice Srpske u Novom Sadu, i Vladimir Pištalo, upravnik Narodne biblioteke Srbije. Molim poslaničke grupe da, ukoliko to već nisu učinile, odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članovima 157. stav 1. i 192. stav 3, a shodno članu 157. stav 2. Poslovnika, otvaram zajednički načelni i jedinstveni pretres o PREDLOGU ZAKONA O MUZEJSKOJ DELATNOSTI I PREDLOGU ODLUKE O PROGLAŠENjU STARE I RETKE BIBLIOTEČKE GRAĐE ZA KULTURNO DOBRO OD IZUZETNOG ZNAČAJA. Želim ujedno da pozdravim predstavnika predlagača, potpredsednicu Vlade i ministarku kulture i informisanja i, ono što je za nas važno, doskorašnju predsednicu Narodne skupštine i da je pitam da li želi reč? Izvolite.
Hvala lepo. Poštovani predsedniče, hvala što ste me ovako lepo pozdravili. Poštovani poslanici i poslanice, danas imamo dve tačke dnevnog reda koje su vezane za resor ministarstva i kulture, oba naravno po redovnom postupku u parlamentu, kako je to i uvedeno u ovom sazivu Narodne skupštine Republike Srbije i pre svega u radu Vlade Republike Srbije. Smatram da se u ovih 20 dana koliko se pred vama našao konačan Predlog zakona o muzejima i ova druga tačka koja se odnosi na petu listu proglašenja starih i retkih za kulturna dobra od izuzetnog značaja imali dovoljno da se upoznate sa suštinom ovog zakona i u pojedinostima. Trudiću se, dakle, da ne prepričavam obrazloženje sa kojim ste se vi svakako upoznali, nego da izvučem nekoliko najvažnijih stvari i da objasnim suštinu ovog zakona. Složićemo se, dakle, ako zajednički konstatujemo da srpski muzeji prosto u Srbiji prosto predstavljaju mesto istorijskog pamćenja i imaju odlučujuću ulogu u očuvanju i nacionalnog i kulturnog identiteta i našeg naroda i svih onih naroda koji žive na teritoriji Republike Srbije. Svakako, muzeji nisu samo to, nego predstavljaju i važan element u izgradnji naše savremene kulture i to je izuzetno važna činjenica za savremeno srpsko društvo. Vlada Srbije, kao što ste videli i sa čime ste upoznati, već nekoliko godina ulaže značajna sredstva u obnavljanje velikih nacionalnih muzeja, kao što je Narodni muzej u Beogradu, kao što je naravno Muzej savremene umetnosti takođe u Beogradu, ali iz budžeta Republike Srbije se izdvajaju značajna sredstva i za niz manjih regionalnih i lokalnih izbora, ali i muzeja od nacionalnog značaja, odnosno koji su na listi republičkih ustanova kulture, a ne nalaze se u Beogradu. Tako značajno izdvajanje se niz godina već odvaja i za Muzej naivne i marginalne umetnosti koji se teritorijalno nalazi u Jagodini. Ministarstvo kulture je upravo zbog ovih prioriteta i zbog važnosti muzejske delatnosti za našu državu kao jedan od prioriteta svakako izdvojio rad na zakonu o muzejskoj delatnosti, koji se sada nalazi pred vama. To je u istoriji Republike Srbije prvi specijalizovani zakon namenjen uređenju ove važne oblasti koja je iz nepoznatih razloga svih ovih godina bila potpuno zanemarena u oblasti zaštite našeg kulturnog nasleđa. Da ne govorim sada kroz istorijat kada smo uopšte u istoriji Jugoslavije imali zakon koji je obrađivao muzejsku delatnost, čini mi se poslednji 1977. godine, ali hoću da naglasim da skoro pola veka ili tačnije 44 godine kasnije imamo Predlog zakona o muzejskoj delatnosti pred nama. Cilj zakona je svako, kako smo to i obrazložili, jačanje muzejskih ustanova, uvođenje najsavremenijih evropskih standarda i kod nas. Načini i uslovi su jasno propisani, kako su osnivaju uopšte muzeji kod nas. Vidimo da imamo poplavu jednu, da svako malo otvori ili tvrdi da je otvorio i osnovao nekakav muzej, što u suštini i nije. Čuvanje, proučavanje, zaštita, predstavljanje baštine, kako da se sada u skladu sa zakonom vodi dokumentacija, i ulaz-izlaz artefakata, obavezna primena digitalizacije, što je jedan od važnih prioriteta rada naše Vlade i mnogi drugi elementi koje imate pojedinačno razvrstani u normama našeg zakona. Podaci iz Republičkog zavoda za statistiku i Zavoda za proučavanje kulturnog razvitka govore da imamo 149 muzeja na našoj teritoriji. Dakle, ukoliko imamo u vidu značaj muzejske građe, kako sam rekla, za proučavanje naše istorije, za nauku, za kulturu, za obrazovanje, svakako za izgradnju kulturnih i emancipovanih naših građana, Ministarstvo je onih prvih dana, 100 dana rada Vlade, istkalo da ćemo se vrlo brzo pojaviti pred vama sa zakonom. Radna grupa je intenzivirala svoj rad upravo od oktobra prošle godine i isključivo su u radnoj grupi radili ljudi stručnjaci iz oblasti muzeologije. Na čelu je bila dr Tijana Palkovljević Bugarski, inače upravnica galerije Matice srpske, sekretar Narodnog muzeja u Beograd, Ivana Dočić, dr Nikola Krstović, docent, saradnik Centra za muzeologiju i heritologiju Filozofskog fakulteta u Beogradu, Danijela Filipović, kustos pri Etnografskom muzeju, Slađana Bojković, muzejski savetnik Istorijski muzej Srbije, mr Tijana Stanković Pešterac sadašnji direktor Muzeja Vojvodine, moram da kaže i ljudi iz Ministarstva, gospođa Gordana Stevanović, viši savetnik, Sanja Grujičić Cupać, savetnik Ministarstva kulture i informisanja i naravno, Danijela Vanušić, koja je ovde danas sa mnom, koja je pomoćnik ministra. Zašto sam pročitala ova imena, da se vidi koliko je ozbiljan rad uložen u ovo, i da su ovo isključivo radili ljudi vezani za ovu delatnost, i kada se polemiše ne polemiše se sa političkim vrhom ili sa nekim ko predstavlja Ministarstvo kulture i informisanja, nego se polemiše sa strukom, zato što oni stoje iza svakog pojedinačnog rešenja, i ja sam ih zdušno podržala u tome. Naravno da smo imali javnu raspravu. Javna rasprava je bila odlična. Održane su u Novom Sadu, u Nišu, u Beogradu, upravo u ovom zdanju. Imali smo i predstavljanje ovog zakona pred poslanicima Narodne skupštine, pre svega u Odboru za kulturu i informisanje. Na okruglim stolovima je prisustvovalo 107 predstavnika muzejskih ustanova, pokrajinskih, gradskih, lokalnih, republičkih, tu su bila sva reprezentativna društva. Bilo je potpuno javno i otvoreno i mogao je da prisustvuje ko je bio uopšte zainteresovan za ovu važnu i stručnu oblast. Tokom javne rasprave pristiglo je čak 147 primedbi. Radna grupa se ponovo sastala i one koji su zaista bili u dobroj nameri da poprave, unaprede prvi nacrt zakona, su usvojeni. Nekoliko stvari koje nemate u obrazloženju, u obrazloženjima se uvek priča o onim najboljim stvarima, objašnjenjima zakona takav kakav jeste, dužna sam da vam kažem koje su bile dve, tri primedbe najviše provejavale u tim javnim raspravama. Jedno je bilo formiranje saveta za muzeje Republike Srbije. To je jedna novina kod nas, i to je novo telo koje će biti formirano pri Narodnom muzeju kao centralnoj muzejskoj ustanovi. Primedbe su usvojene. Nakon rasprave se detaljno objasnilo, obrazložilo i odredio način izbora članova saveta, broj koliko će ih biti, model funkcionisanja, koju će oni to imati ulogu, odnosno na postojeću muzejsku mrežu. Da kažem, da je stručna komisija radne grupe od početka do kraja istrajala u tome da je ovaj Nacionalni savet, savet za muzeje Republike Srbije neophodan. Ja sam njihove argumente u potpunosti prihvatila. Drugo pitanje bili su muzejski stručnjaci, stručna zvanja. Kažem, ovoliko godina, u 44 godine od kad smo imali poslednji zakon, zaista je ova struka doživela velike promene i te muzejske profesije su doživele ogromnu transformaciju. Nakon toga se pristupilo preciznijem definisanju ovih strukovnih znanja, jasno se ukazalo na model stručnog napredovanja u ovoj struci. Imali smo i primedbe na način izbora direktora. Te primedbe su usvojene, odlučeno je da se to preciznije odredi u odnosu na osnovni Zakon o kulturi. Sada će ljudi koji vode muzeje morati prilikom izbora, redovnog izbora, imati i položen stručni ispit za rad u muzejima i za mogućnost da se kandiduju na ovako važna i prestižna mesta u kulturi. Najveću pažnju, delimično i zbog toga što matičnost nikada nije postojala u našem sistemu muzeologije, upravo je to izazvalo jednu veliku pažnju i stručnu i oni ličinu koju su pojedini ljudi iz muzejskih ustanova podsticali da govore o tome, ne bez osnova i prethodnog znanja. Kažem, matičnost kod nas nije nikad postojala tako da ne može niko da tvrdi da mu je matičnost data, uzeta, jer je nikad nije ni bilo u našem sistemu rada muzeja. Proširili smo broj matičnih ustanova od onog prvog nacrta i prvi put je uveden i termin – teritorijalno nadležnih muzeja. Sada po ovom zakonu znači imamo utvrđeno i horizontalno i vertikalno kako izgleda mreža muzeja u Srbiji, i kako će oni biti povezani u našoj muzejskoj mreži Srbije. Još jedna izmena važna, pošto po čitavoj Srbiji, to sam se i sada uverila putujući, obilazeći opštine i gradove, svaki grad skoro ima muzej koji ima prefiks ispred sebe – narodni, što u mnogoj meri unosilo i zabunu, odnosno Narodni muzej koji imamo ovde u Beogradu, koji je centralna muzejska ustanova, i menja se naziv ove ustanove u Beogradu u – Narodni muzej Srbije. Time će biti izdvojen. Neću vam govoriti, čitati čitavu listu koji su sada muzeji, matični, sve muzeji. To imate i u zakonu. Dileme koje su bile i koje je naravno struka odbranila, stoji iza njih i hvala vam što ste i vi prepoznali to u tekstu zakona te nemamo amandmane, bila je dilema zašto Muzej naivne i marginalne umetnosti, koja je republička ustanova kulture, a sedište u Jagodini, nije predviđen kao matičan? Kažem, isključivo mišljenje struke, tu nema nikakvih nekih lokalnih emocija, a ni animoziteta da neko voli više ovaj grad ili onaj grad, ili više jednu ili drugu republičku ustanovu kulture, ali ne može se posmatrati svakako izdvojena iz celine likovne umetnosti jedna delatnost kojom se bavi jedan muzej poseban. Nije oduzeta matičnost, jer nikad nije ni imao matičnost. Kažem, ne može da postoji matičnost za posebne delove likovne umetnosti. Onda bi imali matičnost kod svake ustanove koja se recimo bavi kubizmom, nadrealizmom, realizmom ili simbolizmom, tako da je tu došlo do jednog velikog nerazumevanja između struke i onih koji su imali dobre namere, prosto zato što žive u određenim lokalnim sredinama. Kažem, muzej obavlja matično za naivnu i marginalnu umetnost, to je nemoguće, jer je to samo posebna oblast u likovnoj umetnosti. Imamo još dve ustanove koje se bave sličnim oblikom ili delom likovne umetnosti, a to je Galerija naivne umetnosti u Kovačici i Muzej naivne umetnosti „Ilijanum“ u Šidu, koje nisu republičke ustanove. Uz to, ni ne postoje specijalizovani stručnjaci, odnosno obrazovanje samo za oblast naivne i marginalne umetnosti. Moj utisak je da, uz sve pohvale za sve muzeje koji su republičke ustanove kulture, i ovaj o kome kažem da je bilo izvesnih polemika, mišljenje je struke da ne postoji osnov za obavljanje matičnosti u sistemu muzejske mreže u Republici Srbiji. Mislim da se u čitavoj diskusiji radilo o nečemu sasvim drugom. Muzej Srpske pravoslavne crkve u nacrtu je postojao. Išla sam na razgovor kod Naše svetosti, kod patrijarha, razgovarali smo i o tome. U potpunosti smo se složili da je potrebno da radimo jedan poseban zakon o muzejima Srpske pravoslavne crkve, jer oni ne postoje samo na teritoriji Republike Srbije, nego svakako i u Zagrebu, i u Sent Andreji, na mnogim prostorima oko nas i čitav taj sistem muzeja Srpske pravoslavne crkve i uopšte istorijske i kulturne građe koja postoji u tom sistemu treba obuhvatiti i izraditi jedan potpuno novi zakon. Ne treba zaboraviti ni Hilandar na Svetoj gori. To je jedna sveobuhvatna tema. Po našem Ustavu, sve naše tradicionalne konfesije su ravnopravne i ne bi mogli da odredimo matičnost jednog muzeja koji pripada jednoj crkvi, Srpskoj pravoslavnoj crkvi, nad muzejima koji pripadaju drugim konfesijama. I to je jedini razlog. Ja se još jednom zahvaljujem patrijarhu na potpunom razumevanju i na našem dogovoru da se pristupi izradi jednog posebnog zakona, a razgovarala sam, naravno, i sa vođama drugih verskih zajednica i tu smo napravili određene dogovore. Poštovani, poznato vam je da sam po stupanju na dužnost ministra, jedan od mojih prvih poteza je bio da sve ustanove kulture dostave i urade popis i reviziju, jer prava istina je da Srbija ni ne zna kakvo kulturno blago poseduje u muzejima, bibliotekama. Delimično sam zadovoljna time šta je urađeno, ali ubeđena sam da će i ovaj Zakon o muzejskoj delatnosti pomoći da to bude jedna stroga obaveza, gde će biti čak i novčanih kazni ako je to potrebno, i mora, kada se nešto evidentira, da se to blago na adekvatan način i čuva. Kažem – muzeji, muzejska građa i muzejska delatnost, zaista je instrument za čuvanje nacionalnog identiteta svakog od nas. Bez njih ne možemo da razumemo prošlost, ne možemo da razumemo sadašnjost, nećemo moći da sagledamo ni kako će izgledati naša budućnost, niti ćemo biti spremni za to. Muzeji su riznice našeg blaga, deo obrazovnog procesa svih generacija i mislim da, kada idemo u muzeje, nalazimo brojne odgovore na istorijska pitanja koja se nekada pojave pred nama i imamo dileme kako se nešto događalo i zašto se nešto događa baš danas na ovaj način. Muzeji su i najbolji način i najbolje ustanove kulture koji mogu da nas predstave drugima i to je jedan važan deo naše javne diplomatije. Zakon o muzejskoj delatnosti je od prioritetne važnosti za našu kulturu i ja vam predlažem da ga nakon diskusija koje ćemo imati danas usvojimo. Postoje i mnogobrojna podzakonska akta, rok je šest meseci, da u potpunosti uredimo ovu oblast. Druga tačka dnevnog reda je u stvari peta - lista za proglašenje starih i retkih knjiga za kulturna dobra od izuzetnog značaja. Kažem peta, zato što je kroz proceduru Narodne skupštine Republike Srbije u prošlosti prošlo već ratifikovanje četiri ovakve liste i ukupno od 1979. do 2010. godine 2.286 starih i retkih knjiga je na ovaj način u potpunosti izdvojeno. Prva lista je pripremljena na osnovu važećeg zakona iz 2011. godine. Zahvaljujući ovom sistemu svake godine, barem iz ovih lista koje imate i ko je to proučavao, saznaje se za vrednu građu koja je bila potpuno sakrivena i od stručnjaka i od šire javnosti. Ovde se na ovoj listi nalaze sve ćirilske, rukopisne knjige iz 18. veka, primerci ćirilični i štampanih knjiga iz 1638. godine, unikatni primerci knjiga, karti, gravire, muzikalije, stvarno jedna izuzetna građa za proučavanje. Tu su i unikatne srpske publikacije iz 20. veka, koje su bile zabranjivane i uništavane iz ideoloških ili nekih drugih razloga i mislim da će to biti interesantno za naše proučavanje zašto je nekada neko zabranjivao knjige koje su bile početkom 20. i u 20. veku imale bilo kakvu ideološku predznak ili naznaku i ko je bio taj ko je određivao šta je suprotno nekoj vladajućoj ideologiji. Kažem, ovo je lista na osnovu upisa koji su izvršeni od 2011. do 2015. godine. Treba da pohvalimo rad istraživačkog tima Narodne biblioteke Srbije i biblioteke Matice srpske i nekih drugih. Na ovoj listi, ako se ne varam, nalazi se 720 retkih knjiga. Neću više vašu pažnju da zadržavam, procenjeno je da knjige na listi imaju poseban značaj za nauku i kulturu, upravno zbog njihove unikatnosti, zbog njihove retkosti. Važno je da dobiju status kulturnih dobara od izuzetnog značaja. Opet kažem, i to je jedan način da utvrdimo taj identiteski sloj srpske kulture, sa jedne strane, ali i da pokažemo da podjednako čuvamo i štitimo i spomenike koji pripadaju drugim kulturama, a nalaze se na teritoriji Republike Srbije, te vas pozivam da izglasate i ovu tačku dnevnog reda u danu za glasanje. Hvala vam puno i izvinite ako sam vam zauzela pažnju.
Hvala. Izvestioci nadležni odbora, Sandra Božić ima reč.
Zahvaljujem, uvaženi predsedniče Narodne skupštine. Poštovana gospođo ministar sa saradnikom, poštovani narodni poslanici i uvaženi građani Republike Srbije, kao izvestilac Odbora za kulturu i informisanje, ukratko ću vas upoznati sa razlozima zbog kojih je ovaj odbor predložio Narodnoj skupštini da prihvati Predlog zakona o muzejskoj delatnosti. Na samom početku, izdvojila bih činjenicu da su članovi Odbora učestvovali upravo u izradi Nacrta zakona o muzejskoj delatnosti. Na raspravi održanoj 4. februara 2021. godine, u Narodnoj skupštini, članovi Odbora postavljali su pitanja članovima radne grupe i predstavnicima ministarstava i imali konkretne predloge vezane za ovaj zakon, kako bi se zakon i unapredio. Zatim je Odbor na sednici održanoj 25. marta 2021. godine podržao usvajanje Predloga zakona, s obzirom na to da će se po prvi put, kao što je ministar i rekla, u Republici Srbiji stvoriti zakonski okviri za uređenje i delokrug rada muzeja, način njihove zaštite, korišćenje i obrade muzejske građe, kao i druga pitanja koja su od značaja za poboljšanje rada muzeja, kojih prema podacima Republičkog zavoda za statistiku i Zavoda za proučavanje kulturnog razvitka ima ukupno 149. Jasno će se definisati obaveza muzeja, kao i njihovih osnivača, uređenje stručnih zvanja i na kraju poboljšati uslovi za rad, kako bi mogli muzeji punim kapacitetom da se posvete zapravo zaštiti pokretnih kulturnih dobara. Jedan od izuzetno važnih ciljeva koji će se postići donošenjem ovog zakona je i pooštravanje kaznene politike, koja će doprineti zaštiti i očuvanju muzejske građe, a o čemu je gospođa Gojković u svom dosadašnjem radu, kao ministar kulture i informisanja, insistirala. Na kraju, želela bih da istaknem i činjenicu da je ova oblast dugo bila zapostavljena, o čemu govori podatak da je muzejsku delatnost uređivao Zakon o kulturnim dobrima, koji je usvojen davne 1994. godine. Odbor za kulturu i informisanje je mišljenja da je usvajanje ovog zakona, neophodan uslov za nesmetano funkcionisanje i rad muzeja, čime će se zaokružiti pravna regulativa i obezbediti potpuna zaštita i očuvanje muzejske građe, na teritoriji Republike Srbije. Što se tiče drugog zakona, takođe kao ovlašćeni izvestilac Odbora, ukratko ću vas upoznati i sa razlozima, zbog kojih je ovaj odbor i predložio, takođe Narodnoj skupštini Republike Srbije, da ovaj Predlog zakona o proglašenju stare i retke bibliotečke građe, za kulturno dobro od izuzetnog značaja, prihvati. Takođe, vas obaveštavam da su predstavnici Ministarstva kulture i informisanja, na sednici održanoj 25. marta 2021. godine, obrazložili članovima odborima, ovaj predlog odluke, ističući činjenicu da je isti nastao, kao rezultat dugoročnih istraživanja i proučavanja pisanih i štampanih starih i retkih knjiga, koje su stručnjaci Narodne biblioteke Srbije, kao i drugih relevantnih naučnih i kulturnih institucija, otpočeli još 2015. godine. Imajući u vidu, njihov poseban značaj za nauku i kulturu, pokrenut je postupak da 720 starih i retkih knjiga, dobije najveću kategorizaciju u pogledu zaštite, a to su kulturna dobra od izuzetnog značaja. Na osnovu svega što je izneto, pozivam kolege narodne poslanike, u danu za glasanje, ova dva predloga zakona podrže. Hvala vam.
Hvala. Izvestilac Jelena Žarić Kovačević. Izvolite.
Hvala vam, uvaženi predsedniče, uvažena potpredsednice Vlade, gospođo Gojković, sa saradnicom, dame i gospodo narodni poslanici, Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo, ocenio je da su Predlog zakona o muzejskoj delatnosti i Predlog odluke o proglašenju stare i retke bibliotečke građe za kulturno dobro, od izuzetnog značaja, u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Zaista očekujem kvalitetnu raspravu u plenumu, jer danas imamo raspravu, u načelu, o sasvim novom zakonu. Kao, što je moja koleginica, takođe izvestilac Odbora, gospođa Božić rekla, kod nas je na snazi Zakon o kulturnim dobrima, usvojen još 1994. godine. Svakako je, da se od tada mnogo toga promenilo i u našem pravnom sistemu, zakonodavnom sistemu i u našem društvu u opšte. Nama je potrebno da uredimo svaku oblast, posebnim zakonom, na jedan sistemski način, kako bismo dali određeni zakonodavni okvir za ozbiljan i stabilan zakonodavni sistem koji se tiče oblasti kulture, u našoj zemlji. Moramo imati u vidu i značaj muzejske građe, kao dela kulturnog nasleđa, koje ćemo čuvati da bismo razumeli našu istoriju i da bismo sačuvali našu istoriju, ali i zbog budućih generacija kojima ćemo obezbediti još jednog pokretača privrednog rasta, obrazovanja, turizma i uopšte kulture našeg društva. Možemo da vidimo da je Vlada Republike Srbije prepoznala veliki značaj kulture i kulturnog nasleđa i njihov potencijal za razvoj naše zemlje. Vlada je usvojila nekoliko važnih dokumenata, od kojih bi svakako istakla Strategiju razvoja kulture za period od 2020. do 2029. godine, a Akcioni plan koji će olakšati primenu strategije koju sam navela. Ja bih samo želela, gospođo Gojković da iskoristim ovu priliku da vam se zahvalim što je Narodno pozorište, u Nišu, deo jednog projekta o kome sam govorila na jednoj od prethodnih sednica. Narodno pozorište će se rekonstruisati i biće izgrađena mala scena i želim samo da vam se zahvalim i da vam prenesem koliko je to važno za moje sugrađane. Pre svega, zbog toga što je Niš jedan od prvih gradova koji je ušao u istoriju srpskog pozorišta, tada su bili poznati, tj. postojali su takozvani putujući ansambli, odnosno putujuće družine, a jedna predstava, koja je obeležila taj period, odnosno razvoj te delatnosti, u Nišu, se svakako desila 1883. godine, i to je bila predstava koja je izvedena, povodom jubileja, povodom godišnjice braka kralja Milana i kraljice Natalije Obrenović. Spajanjem tih putujućih družina, stvoreno je pozorište „Sinđelić“, u Nišu, koje se danas nalazi u samom centru grada, upravo na Sinđelićevom trgu. Želim da se zahvalim Vladi Srbije što će nam pomoći pre svega da očuvamo kulturno nasleđe, da sačuvamo od zaborava činjenice na koji način se kultura u Nišu razvijala kroz vekove. Želim i da se zahvalim zato što ćete nam omogućiti da uživamo u nekim budućim pozorišnim predstavama na jedan kvalitetniji način, da razvijamo naš grad i da proširimo paletu ponuda ne samo našim sugrađanima već i turistima. Na samom kraju, ne mogu a da ne prokomentarišem vaše izjave u kojima ste naveli da ste pronašli ugovore na kojima su potpisi određenih vođa mafije i da ste tu dokumentaciju predali istražnim organima kako bi se utvrdilo i da li je iz vašeg ministarstva na čijem ste čelu učestvovao u nekim kriminalnim radnjama. Svakako neću dalje komentarisati zbog eventualne istrage koja je u toku, ali sam želela da i vama stavim do znanja i vama lično kao potpredsednici Vlade i Vladi Republike Srbije, a pre svega Aleksandar Vučić imaju apsolutnu i bezrezervnu podršku narodnih poslanika poslaničke grupe Aleksandar Vučić – Za našu decu u borbi protiv kriminala, naravno ostalo je na državnim organima da ispitaju i utvrde. Na samom kraju, želim da pozovem koleginice i kolege narodne poslanike da vaše predloge u danu za glasanje podržimo. Hvala vam.
Zahvaljujem. Pre nego što pređemo na poslaničke grupe, odnosno predsednike ili predstavnike, želim samo da vas obavestim mada ste vi već pismeno obavešteni da su predlagači Đorđe Komlenski, Marijan Rističević, Ana Karadžić i Bojan Torbica pisanim putem, nakon dogovora sa predstavnicima ministarstva i Vlade Srbije povukli Predlog zakona o izmenama Zakona o sudijama, to je 3. tačka dnevnog reda, koja je trebala da bude razmatrana u okviru zajedničkog načelnog i jedinstvenog pretresa treće i šeste tačke dnevnog reda. Tako da ćemo sutra obaviti jedinstveni pretres 6. tačke dnevnog reda, Predlog odluke o prestanku funkcije predsednika Prekršajnog suda u Negotinu, Osnovnog suda u Kruševcu i Osnovnog suda u Novom Pazaru. U ostalom delu, plan rada je onako kako sam vam juče rekao ostaje nepromenjen, to znači da ćemo nastaviti sednicu u utorak. Planirano je da se u okviru jedinstvenog pretresa razmotri 4. tačka dnevnog reda – Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Srbije i Saveta ministara Bosne i Hercegovine o održavanju i rekonstrukciji putnih međudržavnih mostova, a u sredu je planiran pretres u pojedinostima 1. tačke dnevnog reda – Predlog zakona o izmenama Zakona o popisu stanovništva, domaćinstva i stanova 2021. za kada je planirano i glasanje o tačkama dnevnog reda ove sednice. Sledeće četvrtka bismo imali novu sednicu sa jednom tačkom dnevnog reda – Izbor predsednika Vrhovnog kasacionog suda. Nastavljamo dalje. Sada smo prešli na predsednike, odnosno ovlašćene predstavnike, reč ima Muamer Zukorlić. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovana potpredsednice Vlade ministrice Gojković sa saradnicom, dame i gospodo narodni poslanici, mi poslanici Stranke pravde i pomirenja sa radošću sudelujemo u svim temama u radu ove Skupštine ali nam je posebno zadovoljstvo i posebna radost kada se pred nama pojave pitanja i teme iz oblasti kulture. U našem programu i u našoj orjentaciji mi imamo čvrsto uverenje da kultura zapravo predstavlja temelj i osnovnu dimenziju vrednosti pojedinca i zajednice i da se ona nikada i ni u kojoj prilici ne sme zapostaviti. Ono što me raduje jeste da bez obzira na ambijent krize u kome se zemlja nalazi imamo kapaciteta i da se bavimo ovim delikatnim i delikatesnim temama. To je nešto što je za radost i što ćemo svakako podržati. Muzejska delatnost i zakon koji je pred nama, a koji uređuje ovu oblast, kako čusmo i u obrazloženju predstavlja jedan veoma važan iskorak, pogotovo zbog činjenice da smo toliko godina, čak i decenija imali ovo pitanje, vrlo zapostavljeno i konačno ćemo, dakle sa ovim zakonom, odnosno ovim zakonskim okvirom, dobiti osnov kako možemo pre svega zaštititi muzejsku građu, a potom joj i dati onu stvarnu i pravu ulogu. Muzeji, muzejski eksponati imaju višeznačnu i višeslojnu ulogu u svakom društvu. Osnovna i elementarna uloga jeste ona da to bude dostupno svim građanima, turistima iz zemlje i inostranstva i to, dakle i u tom elementarnom smislu i ulozi predstavlja, zapravo jedno od svedočanstava nivoa same države, nivoa celokupnog društva. To koliko jedno društvo, odnosno naše društvo drži do sebe i u tim nijansama i zapravo po kvalitetu organizovanosti muzeja, po standardu smeštenosti i zaštite muzejski eksponata vi ćete zapravo oceniti i na prvi pogled bez potrebe da ulazite tako duboko na kom kulturnom nivou je jedno društvo, odnosno jedna država. Zato ovo smatram vrlo važnim iskorakom, gde ćemo imati sistemski uređeno pitanje muzejske delatnosti i u pogledu zaštite, ali isto tako i u pogledu uloge, odnosno prave dinamike, kulturne dinamike koja se može bazirati na muzejima, odnosno na muzejskim eksponatima. Pored te elementarne uloge, dakle dostupnosti muzejske građe svima, odnosno predstavljanja na neki način obraza ili kulturnog lica države, nacije, građana, naroda i svih zajednica. Pored toga muzejska građa, zapravo predstavlja i svojevrstan vrlo važan naučni materijal. I to je ono što takođe, verujem da će ovim zakonom biti olakšano i čak je to, i onaj još značajniji aspekt i uloga muzeja, odnosno muzejskih eksponata i muzejske građe. Dakle, ona je elementarna i jeste da to mogu građani videti, uživati u tome, educirati se, posmatranjem i analiziranjem muzejskih eksponata, i na taj način potvrđivati i osvežavati sopstveni identitet i stabilnost i sigurnost u sopstvenom identitetu, ali osim toga od izuzetne važnosti je zapravo posmatrati muzejsku građu kao naučno blago i to je ono što treba zapravo da bude viši nivo uloge kulturnog blaga ove vrste, odnosno muzejske građe i muzejskih eksponata, jer običan posmatrač ima svoj pristup muzejskom eksponatu, svoj doživljaj u pogledu identiteta i sopstvene kulture. Ali naučnik u muzejskom eksponatu, odnosno muzejskoj građi, on vidi, neću reći, samo jedno svedočanstvo, naprotiv, muzejska građa i muzejski eksponat predstavlja neku vrstu početka klupka iz koga naučnik, pravi naučnik, kvalitetan naučni razmotava celo klupko, spleta svedočanstava o našoj historiji, odnosno o našoj prošlosti. To mi jako znači, da ćemo mi sada i kroz ovaj zakon moći dinamizirati i taj aspekt upotrebe i uloge muzejske građe i muzejskih eksponata. Dakle, jedan od problema historije kao nauke ili tačnije, historije kao naučne discipline, i dan danas se mi nismo složili, naučnici nisu uspeli da se slože koliko je historija nauka, koliko je tamo naučna disciplina i koliko je korisno za histeriju insistirati na isključivosti da samo materijalni pokazatelj govori o prošlosti i svedoči o prošlosti, jer koliko god postigli, dakle, dostigli ili došli do kulturnog i materijalnog nasleđa kroz arheološku građu, to je jako mali procenat svedočanstva o prošlosti i zato je od izuzetne važnosti, pored otkrića tih eksponata, njihove zaštite i dostupnosti od izuzetne važnosti i unapređenje naučnog i kulturološkog čitanja tih eksponata, i to je ono što treba da nam bude zadatak, za budućnost i to blisku budućnost, da zapravo tu građu učinimo dostupnim, naučnicima i olakšamo naučnicima da što dublje i što preciznije pročitaju tu muzejsku građu, odnosno te eksponate, jer tek onda će to biti osnov za važna otkrića, a mi imamo dovoljno talentovanih naučnika, pogotovo mladih naučnika, koje treba podsticati u ovom smeru. Ono što me takođe raduje, da ćemo ovim zakonom ostvariti viši stepen zaštite te građe, ne samo u finalnoj fazi standarda uređenja samih muzeja, već i nadam se u celokupnom procesu, arheoloških događanja od samog otkrića na određenoj lokaciji, potom samih iskopavanja, a potom i pune zaštite i dostupnosti, ali pre samih iskopavanja, pojačati, neophodno je pojačati zaštitu samih potencijalnih lokacija, na kojima se nalaze ili postoje određeni pokazatelji, da se mogu nalaziti kvalitetna arheološka građa. Ovo govorim, što sam prosto i kroz određene svoje naučne aktivnosti, ali i posedovanja informacija i posmatranja, a i činjenice da živim na prostoru Sandžaka, odnosno Novog Pazara, dakle, lokalitet na kome se hiljadama godina prepliću razne kulture i civilizacije, još od Neolitskog perioda, preko Pešterske kulture, potom, veoma bogata materijalna kulturna baština i nasleđe, još iz Ilirskog, pa u okviru Ilirskog i Dandarskog i drugih naroda i kultura, a potom i srednjeg veka, pa novog doba. Mi imamo izuzetno arheološki bogat prostor. Istina, bilo je, pogotovo u poslednje vreme, intenzivirane su arheološke aktivnosti muzeja u Novom Pazaru, ali paralelno sa tim su aktivni i razni, da kažem lopovi, pljačkaši i tragači za blagom i zlatom, kulturnim i ovim i onim, koji nažalost nanose veliku štetu toj građi i tim potencijalima i od izuzetne važnosti bi bilo pojačati zaštitu tih lokaliteta, jer toga je jako puno, postoji čak kategorija, tzv. u narodu poznatih grčkih grobalja, nisam siguran da su sva grčka, ali za običan svet, sve što je iz nekog antičkog doba je grčko, ali svejedno, bitno je da je takvih grobalja još neistraženo i jako često nam dojave ljudi iz pojedinih mesta, sela, u čijoj blizini se nalaze ti lokaliteti, da su se jednostavno probudili i videli određene iskopine i rupe u tim grobljima koja su zarasla u žbunju, travi, itd. Morali bi pojačati tu aktivnost, svugde, postoje i drugi delovi Srbije koji su veoma bogati ovom građom i na kojima se prepletalo mnogo kultura i civilizacija, ali ovo je ono čega smo očevici i što verujem da će ovim zakonom da bude značajnije zaštićeno. Ono što želim da istaknem, a nadam se da će isto i ovim zakonom se dobiti okvir, jeste uređenost gde idu eksponati, arheološki eksponati nakon iskopine, hajde gde idu u samom procesu istraživanja, to je jednako važno, ali je važno i gde se zadržavaju. Mislim da bi trebalo zakonski zaštiti zapravo da lokalitet na kome su se pronašli ti eksponati, zapravo bude u muzeju koji pokriva taj lokalitet. Imam određene informacije da li zbog ove zakonske nerešenosti, da li iz nekih drugih razloga da su mnogi muzejski eksponati, odnosno arheološki materijali sa prostora Novog Pazara, Okolice, Sandžaka, Peštera, otišli sa tog prostora, neki su se vratili u muzej u Novome Pazaru, a neki se nisu vratili. Dakle, to je nešto što smatram veoma važnim. Nije ovde sada pitanje etničke ili verske kategorije, već je pitanje lokaliteta. Mislim da ti eksponati treba da budu svedok prostora gde su pronađeni, odnosno da budu smešteni u muzeju, dakle, tamo gde su zapravo pronađeni, jer zapravo oni su glasnogovornici prošlosti, pre svega tog prostora. To je ono što na šta treba obratiti pažnju ukoliko imamo osnov u ovom zakonu, ali ukoliko nema onda zasigurno u podzakonskim aktima gde će se urediti implementacija ovog zakona. Drago mi je i zahvaljujem vam se, poštovana ministarka, na odgovoru vezan za ove ideje koje smo dobili od SPC i koji je čak bio i na Kolegijumu i bilo je različitih promišljanja u tom smeru. Svakako da treba urediti kulturni prostor, uključujući i muzejsku delatnost crkava i verskih zajednica, ali jako je važno da ste dali takav odgovor i da ste podsetili na zakon, odnosno, pre svega, Ustav i ustavna načela koja garantuju ravnopravnost svih crkava i verskih zajednica, takođe, Zakon o crkvama i verskim zajednicama, koji garantuje ravnopravnost crkava i verskih zajednica, hvala vam tome što ste to podsetili, počesto se to zaboravi. Jer, razumljivo je, u ovoj zemlji, je oko 70% stanovništva srpske nacionalnosti, pravoslavne veroispovesti i to je samo po sebi dominanta činjenica koju ne morate isticati. Ona će sama po sebi zbog tolike dominacije proizvoditi svoje efekte i svoje reflecsije i mi sa tim nemamo nikakav problem, niti u tome vodimo problem. Može da bude problema tamo kada se zaboravi da u ovoj zemlji živi oko 30% stanovnika koji nisu srpske nacionalnosti ili kada se zaboravi da u ovoj zemlji pored srpske pravoslavne crkve imamo značajan broj tradicionalnih verskih zajednica među kojima je i islamska zajednica. Dakle, jako je važno da mi kao najviše zakonodavno, najviše predstavničko i najviše nadzorno telo, nikada ne zaboravljamo i ne zapostavljamo ovu činjenicu, pre svega zato što je ona ustavna obaveza, ustavno zakonska kategorija, ali isto tako i opšta kulturno civilizacijska kategorija. Više puta smo zapravo isticali da ta raznolikost predstavlja isključivo bogatstvo, a ni na koji način nedostatak ili problem. Naravno da ukoliko vi imate takvu dominaciju, i u etničkom, i u kulturološkom i u verskom, to će isto tako značiti i spomeničkom i u muzejskom i to je faktografija sa kojom niko normalan ne bi trebao da ima problem, ali zapravo, to ne znači da treba dopustiti da ostale crkve i verske i zajednice, odnosno ostalo kulturno blago bude na bilo koji način zapostavljeno. Dopada mi se ideja da se to reši posebnim zakonom, da uopšte pitanja kulture i kulturnog blaga crkava i verskih zajednica uključujući i muzejsku delatnost bude rešena posebnim zakonom, ali sa punim osećajem za kulturu, kulturno blago, kulturni identitet, muzejsku građu, ostalih verskih zajednica i crkava. Zapravo, mislim da je tu naša uloga da i ovu šarenolikost i Narodne skupštine, ali i šarenolikost koju imamo i u etničkoj strukturi, građana ove zemlje predstavljamo i u našoj zakonodavnoj delatnosti. Što se tiče druge teme, odnosno tačke dnevnog reda kojom ćemo danas dati svoj doprinos u raspravi i na koncu usvojiti odluku o statusu posebne da bibliotečke građe od posebnog značaja, to je ono što posebno smatram važnim, kulturološkim i političkim iskorakom. Da, jesu važni svi materijalni i nematerijalni spomenici, sve je to od izuzetne važnosti i ne sme nikada biti zapostavljeno, ali knjiga je nešto što treba da u kulturološkom smislu ima najviši stepen svetosti u svim segmentima društva, a posebno na nivou nas koji smo izabrani od građana da o tome brinemo i o tome donosimo zakone. Zato ovo posebno pozdravljam, posebno podržavam i smatram posebno važnim, jer postoji puno knjiške građe izuzetne važnosti, čak rukopisa. Svedok sam da se jedan ozbiljan fundus rukopisa i starih knjiga od koji neki imaju i više stotina godina, nalazi u biblioteci Internacionalnog Univerziteta u Novom Pazaru, ali isto tako se bojim da se mnogo toga nešto se nalazi i u islamskoj zajednici, jako puno je te građe i u privatnim posedima građana koji su to nasledili od svojih predaka. Međutim, ono što je zajedničko za sve te materijale je da oni nisu dovoljno tehnički zaštićeni i da imamo jako puno, kako se to zna reći, obolelog papira, odnosno ugrožene građe, fizički ugrožene građe. Zato se nadam da će ova odluka, takođe, predstavljati zakonodavni osnov i važan okvir kako bismo intenzivnije sa pozicije Ministarstva kulture, ne sumnjam da će tu biti razumevanja, pre svega od ministarke, ali i od ostalih nadležnih organa, da se omogući institucijama kulture i obrazovanja, biblioteka i ostalih koji poseduju tu građu ili koji mogu doći do te građe, dakle, da im se omoguće te opreme za rehabilitaciju starih rukopisa, znam da ima jako malo, ali mislim da se ona treba osvežiti i ovde u Beogradu, ali se omogućiti i u drugim ustanovama kulture da se ta oprema nabavi, ali pre svega da se krene što pre sa aktivnostima zaštite te građe. Radi se o veoma kvalitetnim rukopisima. Oni koji su bili na arapskom jeziku, ja sam imao prilike i neke od njih obrađivati, ali jako puno ih je na staroosmanskom jeziku, ponajviše, određeni su čak i na persijskom jeziku. Dakle, radi se o građi koja ima izuzetnu kulturnu važnost i verujem da ćemo ovom odlukom proglašavanja bibliotečke građe od posebnog značaja, dajući joj taj status koji će omogućiti zapravo da država preko Ministarstva kulture poduzme ono što je potrebno kako bi zapravo ta građa bila, pre svega, zaštićena, a potom kako bi tako zaštićena bila dostupna onim aktivistima i poslenicima nauke kako bi zapravo mogli imati na uvid i na korist ono što je sadržaj te građe. Dakle, sa ovom ozbiljnošću prema temama kulture, prosto mi se obnavlja optimizam da nećemo ostati ili postati robovi isključivo materijalističkih tema iz ekonomije, hleba, preživeti, ne preživeti, one jesu važne, ali su one biologija. Ukoliko mi dušu ne sačuvamo, ukoliko naša biologija i naš telesni okvir ne bude zaštita za dušu i prijatno stanište duše bojim se da ne možemo računati na pravi, svetlu, srećnu i ličnu i kolektivnu budućnost. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima potpredsednica Vlade Maja Gojković. Izvolite.
Hvala. Samo kratko da vam kažem. Hvala na vašoj sadržajnoj diskusiji, poštovani poslaniče, gospodine Zukorliću. Hvala što ste pohvalili i moj deo diskusije koji se odnosi na ravnopravnost verskih zajednica u našoj državi po Ustavu i odvojenosti od države. Svakako je jedna od opcija da se u leks specijalisu, o kome smo razgovarali sa SPC, razmišlja i eventualno, o zakonu koji bi objedinjavao i regulisao uopšte sakralno nasleđe za sve verske zajednice. Tako da ćemo to raditi sigurno ne samo sa strukom koja se bavi muzeologijom, nego svakako i sa predstavnicima svih tradicionalnih verskih zajednica u našoj državi, jer sam sa svima i razgovarala o karakteru ovog zakona koji donosimo i šta treba da uradimo da bi objedinili i na muzejske ustanove koje postoje od strane Srpske pravoslavne crkve. Imamo jedan jevrejski muzej ovde u Beogradu, a u najavi su muzeji i pri katoličkoj crkvi i od strane islamske zajednice. To sam saznala u neposrednim kontaktima i razgovorima i nadam se da ćemo svi zajedno naći dobra rešenja i za zaštitu ove vrste kulturnog nasleđa, koje je izuzetno važno za naše prostore. Spomenuli ste arheološka iskopovanja koja se vrše u čitavoj našoj državi. Nešto je ovlašćeno, a ima toga i mnogo neovlašćenog. Centralna ustanova koja je to vršila je Narodni muzej, stručnjaci ispred Narodnog muzeja. Onda kada ispred države i kada je nešto legalno rađeno, onda je Narodni muzej preuzimao to što je pronađeno. Međutim, sada radimo na Nacrtu zakona o kulturnom nasleđu. To ćemo uskoro dobiti ovde u parlamentu, nadam se i Zakon o zaštiti nepokretnih kulturnih dobara, tako da ćemo na bolji način to regulisati i regulisati ko će preuzimati te arheološke iskopine nakon pronalaska na određenim delovima naše države i to će biti mnogo preciznije uređeno. Od 2017. godine do 2020. godine Ministarstvo kulture i informisanja je finansiralo jedan dobar projekat Srpskog arheološkog društva. Predavanja su održana u 33 grada širom Srbije. Priručnik je prosto dobar i praktičan. Namenjen je svima, pa i običnim građanima koji su primećivali da neko nešto radi neovlašćeno, kopa određene vrednosti koje pronalazi i preuzima za sebe ili se bavi preprodajom, što se najčešće i dešava. Iz tog priručnika se, u stvari, lako vidi da nije situacija crno-bela, jer svi se obraćaju Ministarstvu kulture i informisanja i misle da smo mi krivi za sve, a to je jedan čitav lanac gde svako mora da reaguje na određeni način, kako je u tom priručniku i objašnjeno. Dakle, karike u lancu su i sudovi, i tužilaštvo, i policija, i lokalne samouprave, pa i oni obični građani koji zaista ne znaju šta da rade u tim momentima, jer svi zajedno smo dužni da poštujemo određene međunarodne konvencije kojima je pristupila naša država. Posebnu pažnju ćemo obratiti na to prilikom donošenja ova dva važna zakona kojima ćemo definisati upravo arheološko iskopine - kome pripadaju, ko je nadležan nakon pronalaženja određenih važnih artefakata na delovima teritoriji naše države. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima Nataša Mihailović Vacić. Izvolite.
Hvala, predsedavajući. Uvažena potpredsednice Vlade ministarko Gojković, poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, u jednoj knjizi utisaka iz 2010. godine zapisano je – mi plus vi jednako je magija. To je nekoliko godina kasnije postao i logo za izbor evropskog muzeja godine. Taj zapis iz jedne knjige utisaka lako postaje i formula za rad muzeja i organizaciju muzejske delatnosti. Muzej ne čine četiri zida i krov, već ono što se u njemu nalazi - kulturna i umetnička baština, priče koje pričaju eksponati, tragovi istorije zapisani u vremenu. Sve to zajedno čini muzej muzejom. Idealna slika za mene, kao asocijacija na muzej, ne mislim i da je utopijska, izgleda kao nepregledni red ljudi koji čekaju da uđu dok njihovu znatiželju i očekivanja pojačavaju komentari i zadivljeni pogledi onih koji su upravo završili posetu muzeju. Sa jednakom ushićenošću, sjajem u očima i radošću razumeju, oplemenjuju dušu i bar na trenutak drugačijim pogledom na svet doživljavaju stvarnost i baka Stana, domaćica sa prvog sprata i predškolac koji bi da vidi još i bezbrižna trudnica i umorni ratar, itd. I svi znaju i osećaju da im je potreban muzej baš kao što su potrebni i oni njemu. Suština i cilj zapravo jeste u tome - stvoriti atmosferu u kojoj će muzej biti potreban ljudima, a ne trpljen kao nužno zlo. Muzej ne sme da bude nedodirljiva, lažno važna i autoritarna institucija. Donošenjem ovog zakona treba, na prvom mestu, zaštiti kulturno i istorijsko bogatstvo i sačuvati ga za buduća pokolenja. Očuvanje bogatstva koje već imamo, a koje se često čuva i u neuslovnim podrumima i prostorima treba da bude i jeste smernica ovog zakona koji uređuje brojna pitanja od značaja za rad ustanova, primenjujući dobre prakse iz sveta na koji se ugledamo. Mi kao društvo imamo razne periode iz istorije, iz istorije umetnosti, takođe, koji su ostali nedovoljno poznati mladim naraštajima i to uglavnom iz samo jednog razloga – nisu sačuvani na pravi način tragovi tih epoha. Danas, kada imamo tu svest, naša obaveza je da ono što posedujemo iz prošlih vremena, iz naše današnjice, ali i onoga što je pred nama, sačuvamo za budućnost da našim potomcima ostavimo više nego što su nama ostavili naši preci. Da malo opustim ovu kamernu atmosferu u ovom domu, da se našalim i da kažem – nemojte da nas buduća pokolenja pitaju šta radite, bre. Ne smemo izgubiti nikada iz vida značaj muzejske građe, ne samo za istoriju, nauku i kulturu, već i za zadovoljavanje potreba građana. Mislim da zakon apsolutno odgovara tim potrebama i za svaku pohvalu je sistemsko uređivanje ove materije i očuvanje muzejske građe. Mi smo kroz istoriju često menjali modele kulturne politike u skladu sa istorijskim trenutkom i potrebama i u zavisnosti od krupnih istorijskih, društvenih i sistemskih promena. Dobar deo ili bar jedan deo tih modela mogao bi se primeniti i danas bar u onom delu dostupnosti muzejskih postavki i građe svim građanima Srbije. Potrebno je dozvoliti, podstaći i omogućiti saradnju muzeja organizovanjem putujućih izložbi kako bi se kultura u maksimalnoj meri približila građanima, tako da i građani iz gradova i sela po Srbiji ne moraju da dolaze u Beograd ili Novi Sad da bi videli neku muzejsku postavku i značajna dela. Približiti kulturu svima, učiniti je dostupnom svima jeste moto Socijaldemokratske partije Srbije. Za nas kultura predstavlja mentalno zdravlje i identitet jedne zemlje i, naravno, čitavog društva. Danas ne može svako da sedne u automobil i da pređe 200 kilometara da poseti neki muzej. Građani su, naročito mladi, željni znanja i to im treba omogućiti. Na taj način bi se i stalnom promenom postavki muzeja povećao i broj posetilaca, a to bi sve imalo uticaja i na onaj finansijski momenat. Da se ne vraćam na istoriju kulturnih modela. Dovoljno je samo da kažem da je početkom XXI veka kulturna energija bila probuđena kroz pojedinačne primere stvaralaštva, ali ne i kroz aktivnosti države i promenu zakonskih okvira. Zato mislim da je ovo bio poslednji momenat za donošenje ovakvog jednog zakona koji će konačno urediti, unaprediti i modernizovati muzejsku delatnost i građu uvažavajući dobre prakse, ali naravno i trenutak u kome živimo. Znamo da najveći broj muzeja i ustanova zaštite kulturnih dobara nije u mogućnosti da na odgovarajući način obavlja redovnu delatnost. Zbog problema nedovoljnog finansiranja od strane lokalnih samouprava pojedine ustanove kulture pa i muzeji dovedeni su na ivicu izdržljivosti. Poseban problem predstavlja i nedostatak prostora za smeštaj kulturnih dobara. U svakom slučaju, ovakav zakon kojim se unapređuje okvir delovanja muzeja uvode standardi i jasne prakse, uslovi osnivanja, čuvanja, proučavanja, dokumentovanja, zaštite i prezentovanja muzejske građe nedvosmisleno predstavlja temelj i polaznu osnovu sistemskog uređenja muzejske delatnosti u okviru očuvanja kulturnog nasleđa Srbije. Svet je odavno prepoznao muzeje i kao bitne elemente privrednog rasta, turističke ponude jedne zemlje i naravno izuzetno bitan uslov za razumevanje prošlosti i budućnosti, o čemu ste govorili i u uvodnom izlaganju. Boravak turista u Srbiji i Beogradu može da pruži mnogo više, mnogo više kvalitetnijeg i zanimljivog sadržaja van onog o noćnom provodu. Turistička organizacija Srbije svojim radom najbolji je primer, to pokazuje i potvrđuje svojim zalaganjem, da upravo takve kvalitetne sadržaje istakne u prvi plan kada je reč o turističkoj ponudi i Srbije i Beograda. Blago u našim muzejima i kulturno i naučno neprocenjivo je svedočanstvo o životu u našoj zemlji, o našim sugrađanima, vremenima i društvenim prilikama. Davne 1844. godine Ukazom tadašnjeg ministra prosvete Jovana Sterije Popovića postavljeni su temelji prikupljanja, čuvanja i prikazivanja muzejske građe. Najvažnija novina koju donosi ovaj zakon, pored toga što je i sam zakon nov i uređuje isključivo muzejsku delatnost, najvažnija novina je svakako formiranje muzejskog saveta koji će se baviti razvojem i unapređivanjem muzejske delatnosti, istraživati modele saradnje između muzeja i srodnih obrazovnih institucija, što je svakako ideja za punu podršku i pohvalu. Razvijati saradnju strukovnih, naučnih i međunarodnih institucija kao i saradnju muzeja sa zajednicama kojima muzeji i služe. Naravno, odredba da posao u okviru muzejske delatnosti mogu obavljati samo i isključivo stručna lica za to osposobljena, uz obavezno polaganje stručnog ispita, je upravo ono što nam treba, naročito iz aspekta razumevanja tog blaga koje moramo sačuvati. Digitalizacija, naravno, kao način čuvanja, ali i prikazivanja muzejske građe, je svakako posao za budućnost i uvažava i tehnološki i civilizacijski trenutak u kome živimo, a zakon je, što je izuzetno važno poslaničkoj grupi SDPS koja je u okviru parlamenta zadužena za fokus grupu i ciljeve održivog razvoja, zakon je sagledan i iz ugla zaštite životne sredine, tako da su to sve samo mali i pojedinačni razlozi zbog kojih ćemo s radošću podržati zakon u danu za glasanje. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Nandor Kiš.
Hvala lepo, poštovani predsedavajući. Poštovana ministarko Gojković, predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, na samom početku svog izlaganja bih želeo da naglasim da će poslanička grupa Savez vojvođanskih Mađara u danu za glasanje podržati Predlog zakona o muzejskoj delatnosti, kao i Predlog odluke o proglašenju stare i retke bibliotečke građe za kulturno dobro od izuzetnog značaja. Raduje nas što danas imamo priliku da raspravljamo o Predlogu zakona o muzejskoj delatnosti, pa samim tim i o značaju muzeja za pripadnike nacionalnih manjina. Kao što sam u jednom od svojih prethodnih izlaganja govorio o važnosti kulture, tako bih želeo i sada da govorim o tome sa fokusom na muzejskoj delatnosti. Zajedničko u Predlogu zakona o muzejskoj delatnosti, kojim se uređuje ova materija prvi put nakon 1994. godine, i Odluke o proglašenju 720 starih i retkih knjiga za kulturna dobra od izuzetnog značaja je činjenica da predmeti materijalnog i elementi nematerijalnog kulturnog nasleđa predstavljaju svedočanstvo o postojanju, organizaciji i funkcionisanju društva i države da čuvaju nacionalnu baštinu, tradiciju, kulturni identitet i kulturni diverzitet jednog društva. Svi smo svesni činjenice da je neophodno sistemsko uređenje svake pojedinačne oblasti zaštite kulturnih dobara na sveobuhvatan i svrsishodan način i stoga pozdravljamo donošenje ovog propisa kojim se između ostalog uređuje sistem zaštite muzejske građe, uslovi i način obavljanja muzejske delatnosti i slično. Zapravo je bilo krajnje vreme da se pripremi zakonski okvir za rešavanje problema koji su se u prošlosti javljali u svakodnevnom životu muzeja. Nedostatak novca, premale prostorije za skladištenje građe, nepotpuna dokumentacija i slično je otežavalo rad pojedinih institucija. Promenom zakonskog okvira će biti pružena mogućnost da ova pitanja budu rešena. Predlog zakona je važan jer nudi nova rešenja kako bi se regulisala goruća pitanja, poput nedostatka zaposlenih, finansija i nedostatak adekvatnog prostora, kao i kako bi se sistemski rešili uslovi za osnivanje muzeja, čuvanje muzejske građe, način izlaganja, međumuzejska saradnja, digitalizacija muzejske građe, uvođenje jedinstvenog informacionog sistema. Između ostalog, cilj ovog zakona je rešenje sistema umrežavanja muzeja u određene grupe. Došlo je vreme da se postavi novi sistem, da se tako muzejima omogući proširivanje sopstvene građe kako bi postali što interesantniji za posetioce. Naša poslanička grupa, svakako, podržava ovu inicijativu. Muzejska dokumentacija sadrži analogne i digitalne podatke o muzejskoj građi koji su potrebni za stručnu obradu, identifikaciju, određivanje porekla i utvrđivanje stanja prilikom pribavljanja, stručne obrade, kao i procena vrednosti. Svi znamo da je digitalizacija jedan od najvažnijih ciljeva Vlade Republike Srbije u poslednjih nekoliko godina i neophodna je ukoliko želimo da pratimo svetske trendove. Ukupno ima 149 muzeja u Srbiji, od toga 54 u Vojvodini, a biblioteke čuvaju do sada 2.286 starih i retkih knjiga, kao pokretno kulturno dobro. Biblioteke čuvaju baštinu za buduće generacije i razvijaju svest o značaju te baštine, svedoče o izuzetno značajnim, kulturnim, istorijskim događajima i ličnostima i imaju izuzetnu umetničku i estetsku vrednost. Dozvolite mi da malo detaljnije govorim o broju muzeja. Kao što sam upravo spomenuo, na teritoriji Republike Srbije ima ukupno 149 muzeja osnovanih od strane Republike, pokrajine, lokalne samouprave, ali ima i privatnih muzeja. Od 54 institucije na teritoriji AP Vojvodine, kod pet je osnivač AP Vojvodina, kod sedam lokalne samouprave, a 42 su u privatnoj svojini. Među prethodno navedenim muzejima na teritoriji AP Vojvodine ima više onih koji su od posebnog značaja za nacionalne manjine, dakle oni koji su u skladu sa Zakonom o nacionalnim savetima nacionalnih manjina proglašeni za institucije od posebnog značaja za jednu ili više nacionalnih manjina. Podsetio bih sve nas da ova mogućnost i dalje postoji u važećem Zakonu o nacionalnim savetima nacionalnih manjima, da ove odredbe nisu izbrisane, da su one ostale u zakonu i nakon odluke Ustavnog suda da pojedine odredbe Zakona o nacionalnim savetima nacionalnih manjina proglasi protivustavnim. Ovde bih posebno naglasio i pohvalio činjenicu da je Predlog zakona o muzejskoj delatnosti u potpunosti usklađen kako sa Zakonom o nacionalnim savetima nacionalnih manjina, tako i sa Zakonom o nadležnostima AP Vojvodine. Dakle, u statutima šest institucija na teritoriji AP Vojvodine stoji da su ti muzeji od posebnog značaja za mađarsku nacionalnu manjinu. Ti muzeji su: Gradski muzej u Subotici, Gradski muzej u Bečeju, Gradski muzej u Somboru, Gradski muzej u Novom Sadu, Gradski muzej u Zrenjaninu, Gradski muzej i Pozorišni muzej u Vojvodini. Da naglasim da je Nacionalni savet mađarske nacionalne manjine među osnivačima i Muzeja opštine Bačka Topola. Neko bi pomislio da značaj tih malih muzeja nije veliki, pošto ne poseduju veliku muzejsku građu, niti veliki izložbeni prostor za izlaganje svojih eksponata. Međutim u Savezu vojvođanskih Mađara smatramo da nikako ne možemo i ne smemo da zaboravimo ni manje muzeje. Za Savez vojvođanskih Mađara je od posebnog značaja i činjenica da se Predlogom zakona na sistemski zakon rešava i često višedecenijski problemi koji su značajni za gotovo sve muzejske prostore. Tako od 2019. godine velika sala Gradskog muzeja u Bečeju je van upotrebe zato što je usled obilnih padavina i prokišnjavanja krova plafon delimično počeo da se urušava. Krajem 2019. godine u sklopu tekućeg održavanja najproblematičniji deo krova je saniran, ojačan i postavljeno je oko 30% novih crepova. Loše stanje muzejskih depoa u kojima je smešteno više od 16.000 predmeta i različitih zbirki preti da na duže staze uništi kulturno-istorijsko blago opštine Bečej. Nadležni kažu da je za izgradnju novih depoa i kancelarija za rad potrebno oko 70 miliona dinara, dok bi izgradnja izložbenog prostora utrostručila taj iznos, pa je najrealnije i najracionalnije da se poduhvat rekonstrukcije zgrade muzeja odvija u nekoliko faza. Još malo o malim muzejima. Uloga Muzeja opštine Bačka Topola može se sagledati iz više uglova. Muzej, naravno, obavlja svoje uobičajene muzejske delatnosti, kao što su prikupljanje građe iz okoline, njeno arhiviranje i organizacija izložbi, ali to ne pokriva ni polovinu svakodnevnog posla muzeja, jer on vrši izuzetno značajnu obrazovnu delatnost u vidu širenja informacija o istoriji, o načinu života u prošlosti, čuva, deli i prenosi informacije o pojedinim okolnim kulturama. Pored toga, često se organizuju i radionice namenjene učenicima kako bi se mladi bliže upoznali sa radom muzeja. Još jedan veliki potencijal muzeja jeste da bude deo ponude turističkih atrakcija lokalne samouprave. I oni su svesni činjenice da budućnost muzejske delatnosti, pored organizovanja izložbi savremenih umetničkih predmeta i ostalih aktivnosti, leži u digitalizaciji i u postepenom prelasku u virtuelni prostor. Ovo je izazov 21. veka koji se u prethodne dve, tri godine znatno intenzivirao. Od tada su saradnici muzeja počeli sve više da digitalizuju sadržaje, prate nove trendove na društvenim mrežama, video zapisima i virtuelnim izložbama. Ovo se nedavno počelo primenjivati i u praksi. Na primer, u razmatranje se uzela istorijska činjenica da su veliki pisci 19. veka Aran Janoš iz Mađarske i Jovan Jovanović Zmaj bili prijatelji i da su razmenili mnogo pisama. Glumci Subotičkog narodnog pozorišta su kroz kratke epizode u autentičnim kostimima odigrali te scene i ovim primerom iz prošlosti doprineli da se ideja negovanja prijateljstava približi učenicima. Mi u Savezu vojvođanskih Mađara smatramo da će u 21. veku jedna od najbitnijih uloga muzeja biti negovanje tradicije i kulture naroda na teritoriji Republike Srbije, kako većinskog, tako i nacionalnih manjina. Izuzetno je važno da se nacionalnim manjinama omogući kontakt sa institucijama koje neguju njihovu kulturu i identitet. Nadamo se da će se u budućnosti nivo saradnje povećati i da će novi zakon o muzejskoj delatnosti omogućiti laške i bolje upravljanje mrežom muzeja, kako bismo zajedno mogli sačuvati raznolikost kultura i na teritoriji AP Vojvodine. Hvala na pažnji.
Zahvaljujem se Nandoru Kišu. Reč ima ovlašćena predstavnica Poslaničke grupe Jedinstvena Srbija, Zagorka Aleksić. Izvolite.
Hvala potpredsednice. Uvažena ministarko, Poslanička grupa JS će u danu za glasanje podržati Predlog zakona o muzejskoj delatnosti, kao i veoma važnu odluku o proglašenju stare i retke bibliotečke građe za kulturne dobro od izuzetnog značaja. Ovaj zakon kao prvi specijalizovani zakon kojim će se ova oblast urediti je potreban, moderan, usklađen sa evropskim zakonodavstvom i doneće jedan sistemski pristup organizovanja muzejske delatnosti, unaprediće zaštitu muzejske građe i kulturnih dobara, poboljšati muzejsku mrežu, stvoriće uslove za poboljšanje strukture i organizacije rada muzejske delatnosti. Donošenjem ovog zakona napuštamo zastareli zakonodavni okvir kojim se ova oblast uređivala. Možemo da primetimo da u Srbiji postoji jedna tiha, ali temeljna reforma koja se tiče uređenja sektora kulture uopšte. Smatramo veoma pohvalnom inicijativu ministarke Gojković koja je, čini mi se u novembru 2020. godine, zatražila reviziju fondova svih ustanova kulture u Srbiji. To je zaista bilo potrebno. Ako se osvrnemo na period od proteklih godinu dana možemo da zaključimo da je kulturna delatnost u celom svetu izuzetno pogođena pandemijom, ali Srbija zaista nastoji da nađe način da kultura opstane uz imperativ zdravstvene zaštite svih pojedinca, kako onih koji rade u kulturi, tako i publike. Ulaganjem u kapitalne kulturne ustanove, kao što je Muzej Nikole Tesle, Muzej Jugoslavije, Niško narodno pozorište, donošenjem valjanih zakonskih okvira koji će modernizovati i olakšati funkcionisanje kulturnih institucija, jasno se poručuje da Srbija ne samo da ne odustaje od opstanka kulture, već i od kontinuiranog ulaganja u kulturu. Na inicijativu predsednika JS, gospodina Dragana Markovića, to je veoma važno da pomenem, u Jagodini se gradi novi kulturni centar koji će biti najveći kulturni centar u Srbiji i koji neće biti značajan samo za građane Jagodine, već će biti ustanova kulture od regionalnog značaja. Zakon o muzejskoj delatnosti svojim novinama precizira uvođenje muzejskog saveta, muzejske mreže uspostavlja i precizno definiše novu hijerarhiju u poslovanju uvođenja matičnih muzeja, a i precizira mogućnost za osnivanje privatnih muzeja. Ipak država je ta koja zajedno sa lokalnom samoupravom je osnivač najvećeg broja muzeja. Država je ta koja mora da se brine i da utiče na dominantnu kulturnu politiku. Država je ta koja mora da povlači jasne granice između kulture i zabave. Ona mora ne da povuče granice, već da izgradi bedeme između kulture i estrade. Mi smatramo da je to veoma važno zbog mlađih generacija koje ne samo kroz kućno vaspitanje, već i kroz obrazovne ustanove i tok socijalizacije uopšte treba da nauče da razlikuju ove stvari. U posebnoj opasnosti su mladi na čije odrastanje i formiranje kulturnog ukusa i estetskih vrednosti utiču razni sadržaji na elektronskim medijima, kao i na društvenim mrežama. Novi vidovi komunikacije imaju moć da brišu granice između sadržaja popularne i visoke kulture sa jedne strane, ali sa druge omogućavaju potpuno nove načine interpretiranja kulturne baštine, pa tako u ovo doba pandemije mi možemo na trenutak da uživamo u nekim virtuelnim turama svetskih muzeja i galerija. Danas prateći instagram nalog npr. Narodnog muzeja imamo priliku da od eminentnih stručnjaka saznamo pojedinosti o mnogim značajnim, vrednim delima, koje Narodni muzej čuva. Sličan je slučaj, navela bih primer doma Jevrema Grujića, to je privatna muzejska ustanova koja organizuje interaktivne izložbe, performanse, i koncentriše svoju delatnost na istraživanje istorije i kulture moderne srpske države, kao i sa Muzejem knjige i putovanja, u okviru kojega je Muzeja sprske književnosti udruženja Adligat. Srbija je zemlja muzeja sa svojim geografskim položajem, bogatom i burnom istorijom, specifičnošću svih regiona i kulturnim posebnostima koji se u njima neguju. U našoj zemlji postoji ogroman potencijal za razvoj kulturnog turizma čiji stožer, upravo, treba da budu muzeji. Muzej Jugoslavije, Muzej Nikole Tesle, Narodni muzej, Muzej savremene umetnosti, posećuju turisti iz regiona i iz cele Evrope, naravno u normalnim uslovima. Tu je i Galerija Matice srpske, vojvođanski muzeji, zatim lokaliteti poput Viminacijuma, Lepenskog vira, Feliks Romulijane, zatim tu je Pašin konak u Vranju, Muzej naivne i marginalne umetnosti u Jagodini. Pomenula bih tu i Muzej voštanih figura, koji je posebna ustanova kulture sada, ovog grada, a osnovan je na inicijativu predsednika JS. Verovatno bi trajalo u nedogled kada bi nabrajali sve muzeje i kada bi diskutovali u kojem su stanju, da li su rekonstruisani, a mnogi su rekonstruisani, da li se planira dalja rekonstrukcija, ali možemo da zaključimo da je potencijal ogroman. Dve hiljade osamnaeste godine dve autorke objavile su veoma važnu studiju pod nazivom „Muzeji u Srbiji kao deo kulturno turističke ponude za porodice sa decom“, a čiji je izdavač Institut ekonomskih nauka. Pored brojnih korisnih smernica koje se impliciraju u ovoj studiji, izdvojila bih kao važnu sugestiju, tj. komentar da Srbija mora da radi na atraktivnosti svoje muzejske ponude. Muzeji, inače, odavno nisu privilegija visokih klasa i elita, danas su dostupni svima, ali ono što bih izdvojila kao našu prednost jeste da je cena ulaznice za naše muzeje veoma povoljna. Konak Kneza Miloša, Konak Kneginje Ljubice, Muzej Vuka i Dositeja, Muzej pozorišne umetnosti, Muzej nauke i tehnike, građani mogu da obiđu za svega dva, tri evra, a deca uglavnom ne plaćaju ništa. Pogledajmo samo neke evropske primere, ulaznica za Palatu dvoranu oružja u Moskvi iznosi 40 era, ulaznica za Muzej austrijske carice Elizabete Sisi Bavarske je 20 evra u Beču, Mocartova rodna kuća u Salzburgu se obilazi za 12 evra. Ljudi koji obilaze ustanove kulture u potrazi su za prepoznatljivom kulturnom baštinom. Kompletno nasleđe najvećeg naučnika svih vremena Nikole Tesle je svetski prepoznatljivo kulturno nasleđe. Naša kulturna baština su i Andrić i Crnjanski i Lubarda, i Šumanović i Uroš Predić i Paja Jovanović. Tu je i ona nematerijalna, kao što je srpsko kolo, o kojem predsednik JS stalno priča a koje je UNESKO uvrstio u red svetske kulturne nematerijalne baštine. Možda je došlo vreme da se pitamo i da porazgovaramo treba li da afirmišemo neke zaboravljene ličnosti nepravedno marginalizovane istorijske događaje. Navešću samo jedan primer koji mi je pao na pamet, evo, u Srbiji se, kao što svi znaju 1903. godine se desio krvavi prevrat u kojem je ubijen kraljevski par Obrenović. Srbija nema muzej kuću, nema muzej sećanja na ovaj događaj. Neko će reći da nedostaju artefakti, nestali su u noći prevrata, njihove stvari su prodavane na evropskim aukcijama. Poslednji Obrenovići nemaju svoj legat, nemaju svoj muzej, a porodična kuća Drage Obrenović u Lunjevici, kontinuirano propada. Ipak, oni žive kroz istorijska sećanja, kroz istraživanje srpskih eminentnih naučnika i naučnica i stoje kao jedno sećanje i žive kroz razne vidove interpretacija u popularnoj kulturi. Kraljevski park kao da nema svoje zvanično mesto u kulturnoj istoriji Srbije. Valorizacija poslednjih Obrenovića je, verujem da će se većina složiti, i dalje vrlo problematična danas posle 118 godina, ako izuzmemo primer muzeja rudničko-takovskog kraja, koji neguje sećanja na mučki ubijenu kraljicu i vilu Zlatni breg, letnjikovac rezidenciju poslednjih Obrenovića kraj Smedereva. Zašto ovo pričam i zašto mislim da je sve ovo važno? Zato što interesovanje za ovaj istorijski period i ovaj događaj ne jenjava kako u stručnoj, tako i u široj javnosti. Činilo se da je zaboravljena i porodična kuća, nekada muzej vajara Tome Rosandića, a pored čijih skulptura „Igrali se konji vrani“, ovde na ulazu u ovaj cenjeni dom, moje kolege i ja svakodnevno prolazimo. Ali, ohrabrujuće vesti o ovom zdanju smo mogli da čujemo početkom godine, kada su iz Zavoda za zaštitu spomenika kulture saopštili da će za obnovu ovog muzeja zatražiti sredstva iz resornog ministarstva. Jedan savremeni posetilac muzeja u toj kulturnoj ustanovi, nije samo u potrazi za artefaktima prošlosti, već za pričom, potpunim događajem i jedinstvenim iskustvom. Mi iz JS smatramo da je srpski, kulturni identitet jedinstven, jer je spoj nacionalnog i kosmopolitskog, spoj tradicije i avangarde. On je jedinstven, jer se ovde spajaju istok i zapad. Srpski muzeji zaslužuju da zauzmu primarno mesto na kulturnoj mapi Srbije. U ime građana u ovom parlamentu, mi očekujemo da država i dalje podstiče rad kulturnih institucija, kao i razvoj kulturnog života u Srbiji, jer ćemo samo kontinuiranim radom, ali i idejama i konstruktivnim raspravama doprineti njenoj promociji i prepoznatljivosti. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima ministarka i potpredsednica Vlade, Maja Gojković. Izvolite.
Hvala vam na vašem zaista inspirativnom i poučnom govoru. Drago mi je da ste se toliko bavili i kulturnom ponudom naše države, posebno sa osvrtom na muzeje. Ja sam pristalica toga da bez spoja kulture, obrazovanja i turizma nećemo moći da radimo na tome da stvaramo novu publiku za ove ustanove kulture. Drago mi je da ste naveli ovaj priručnik koji se zove, ako se ne varam „Muzeji u Srbiji za porodice sa decom“ i to je važno. Trebalo bi možda da publikujemo šire i da na tome radimo sa mladim roditeljima da shvate da postoji zabava i mimo tržnih centara i mimo veštačkih igraonica, bez obzira što shvatam da je 21. vek i da su sada zabave drugačije od onog vremena kada sam ja bila mala, pa su me roditelji isključivo vodili u dečja pozorišta i u muzeje, jer drugoj nije bilo. Uz igraonice, uz tržne centre, uz kafiće, ako hoćete da imate decu koja neće podleći onom kiču koji preovladava možda u nekim delovima da kažemo i medijske ponude i nečem drugom, onda mora da se radi sa decom od najmanjeg doba i da se ode npr. u Muzej Nauke i tehnike koji takođe ima jednu posebnu igraonicu gde mogu da se prave rođendani ili da se igraju deca, ali tu deca imaju šta i da vide i da nauče u najranijem dobu. Da ne kažem, neko je od vas spomenuo, možda Nataša Vacić u svom izlaganju da danas ne može svako da pređe 200 kilometara pa da ode u nekakav muzej, ali sigurno u najbližoj okolini postoje muzeji lokalnog, regionalnog tipa. Samo treba malo razmisliti i jedan dan u svom životu ili jedan vikend posvetiti obilasku muzeja u svom kraju. To je jedan poseban doživljaj, posebno ispunjenje kada vidite nešto novo, kada saznate nešto iz naše istorije. Kada odete recimo u Narodni muzej i otkrijete da naš Narodni muzej po svojim zbirkama ne zaostaje za mnogim svetskim muzejima, jer mnogi od nas 15 godina koliko je bio zatvoren Narodni muzej, možda i duže, vi ćete ispraviti, nisu mogli da vide to blago koje mi posedujemo. Mi imamo celokupno predstavljeno u zbirkama srpsko slikarstvo 19. i 20. veka, a da ne govorim da imamo one slike koje gledamo samo u nekakvim ilustracijama ili udžbenicima Pikasa, Renoara, Monea i mnoga druga značajna imena iz svetske istorije slikarstva ili likovne umetnosti, kako god. Danas se više upotrebljava izraz slikarstvo, a ja više likovnu umetnost. Spomenuli ste Dom Jevrema Grujića, u kome sam boravila prošle nedelje. Eto, to je dobar primer privatnog muzeja, kako dobra inicijativa može da zaživi, da skrene pažnju celokupne javnosti i mnogobrojnih turista kojih ima u velikom broju, ili ih je bilo pre pandemije u Beogradu. Preporučujem i poslanicima, i iz Beograda i onima koji nisu iz Beograda, da u pauzi odšetaju, to je pored zgrade Ateljea 212 i da se upoznaju na jedan lep način sa delovima naše značajne istorije. Slažem se sa vama da naša kraljevska kuća Obrenović nema dovoljno pažnje u našem društvu, na način na koji ste vi spomenuli, a to je da nemamo muzej koji je posvećen ovoj važnoj dinastiji koja je obeležila na jedan reformatorski način deo naše istorije. Nešto artefakata postoji u Miloševom konaku, ako imate prilike možete da odete i da vidite. Da vam kažem šta Ministarstvo kulture i informisanja pokušava da uradi i mislim da smo uspeli, a to je da su pronađena dva predmeta, mislim da je to bila Kanada u jednoj aukcijskoj kući i da je primećeno da postoje predmeti koji su pripadali kraljici Dragi Obrenović, poslednjoj kraljici iz dinastije Obrenović. Mi smo učestvovali u toj kupovini i kupili smo oba predmeta. Nadam se da će uskoro doći u Srbiju i u Beograd i da ćemo imati priliku onda da prikažemo celokupnoj javnosti. Ništa ne bismo uradili bez Nikole Selakovića, bez ministra inostranih poslova, koji je vrlo brzo reagovao kada sam mu pokazala šta smo pronašli i šta možemo da vratimo u Srbiju. U pravu ste, mnogo toga se nalazi na listama aukcijskih kuća, iznosi se iz naše države, a da mi nismo imali saznanja do sada, ili se niko time nije suštinski bavio. Važno je da reagujemo kad god se pronađu važni istorijski predmeti koji su pripadali nekada nekoj od naših dinastija i da ih vratimo ovde u Srbiju. Bila sam u Švajcarskoj, pre godinu ili dve, otišla sam da posetim Muzej Filip Patek i tamo sam iznenađena i šokirana videla satove koji su pripadali kraljevskom paru Aleksandru i Dragi Obrenović. Ne znam koliko je poznata činjenica da njene sestre nisu ubijene u Majskom prevratu, da je ženski deo porodice pušten da pređe granicu i one su do pre nekih 20 godina živele u Švajcarskoj. Pretpostavljamo da je prodaja dela tih predmeta u stvari njima koristila za život. I to je bilo takođe iznenađenje za naš konzulat kada se pojavila jedna starija žena, to je bila sestra Drage Obrenović, koja je donela spise, memoare svoje, određene predmete i predala našem konzulatu, a pri tom u to vreme jugoslovenska javnost nije znala da sestre Drage Obrenović žive jednim normalnim životom, da su žive i da su svedoci onog vremena. Radimo i na tom planu da sve što možemo i sve što možemo da vratimo u našu državu vraćamo, naravno, u skladu sa našim finansijskim mogućnostima. Danas smo upravo predali kandidaturu, kada ste pohvalili to što je naše srpsko Kolo uspelo da uđe na UNESKO listu zaštićene nematerijalne kulturne baštine, za našu šljivovicu i ubeđeni smo da ćemo iduće godine uspeti da se upišemo na listu, a onda idemo u kandidaturu naivnog slovačkog slikarstva. Tako da radimo i na tom planu, samo tiho, mirno. Ja sam čovek koji voli da se pohvali ne potezima koje povlačim, nego rezultatima. Kada dođu rezultati, proslavićemo to zajedno. Hvala.
Zahvaljujem se ministarki kulture. Reč ima zamenik predsednika poslaničke grupe SPS, narodna poslanica Snežana Paunović.
Zahvaljujem, potpredsednice. Uvažena potpredsednice Vlade, gospođo Gojković, drage kolege, građani i građanke Srbije, danas su na dnevnom redu dva značajna predloga zakona iz oblasti kulture. Prvi, oblast koju predviđa Predlog zakona o muzejskim delatnostima, trenutno je regulisana, nažalost, Zakonom o kulturnim dobrima iz 1994. godine, ako ja imam precizan podatak, koji u pogledu praktičnih potreba i zahteva, zbog svoje terminološke zastarelosti, kao i zbog činjenice da se od vremena donošenja ovog zakona pre 27 godina u Srbiji promenio kompletan društveno-politički sistem, pa i dva Ustava. Ovaj zakon više, ili već dugo, ne može da odgovori na praktične zahteve ove oblasti koje današnjica sa sobom nosi. Sve pohvale za vas, uvažena gospođo Gojković, da ste pred parlament Srbije došli posle 27 godina sa predlogom novog zakona, za koji mislim da nam je jako značajan. Rekla je koleginica Zagorka jednu rečenicu koja me je inspirisala, a to je da Srbija ima mnogo muzeja. Ja ću biti sklona da kažem da je Srbija sa svojom bogatom kulturnom i istorijskom tradicijom muzej sama po sebi. Nekako mi se čini da smo kao takvi možda i najatraktivniji bili do sada, a da ćemo tek biti. Cilj donošenja ovog zakona, i to ste u uvodnom izlaganju, čini mi se, i rekli, jeste sistematsko unapređenje muzejske delatnosti kroz jačanje muzejskih ustanova, kao i približavanje dobroj praksi sveta primenom najsavremenijih muzeoloških standarda. Ozbiljni problemi sa kojima se ovde susrećemo svakako su teški uslovi za rad ustanova zaštite kulturnih dobara, koje se suočavaju sa nedovoljnim prostorom, problemom finansiranja, nedostatkom stručnog kadra i drugim problemima koje bi ovaj zakon trebalo da reši uspostavljanjem regulatornog temelja koji će obezbediti njihov efikasniji rad i razvoj. Ovo je prvi zakon koji je specijalizovan za oblast muzejske delatnosti i u potpunosti je reguliše, obzirom na to da zakon koji se trenutno primenjuje po svom karakteru utvrđuje opšta zajednička pitanja kulturnih dobara, pa tako nema u njemu adekvatnog rešenja za dosta problema koje joj praksa nameće. Velika je odgovornost na ustanovama zaštite kulture u čuvanju i promovisanju našeg kulturnog nasleđa i baštine, zato im zaista moramo obezbediti sve uslove za rad i razvoj kako bi bogate istorijske tekovine naše države i društva ostale i budućim generacijama kojima to dugujemo. Stvaranje zakonskog okvira, zaokruživanje pravne regulative, definisanje obaveza muzeja i osnivača muzeja, poboljšanje uslova za rad muzeja i po prvi put uređenje mreže muzeja jesu najbitnije promene koje ovaj zakon tretira. On predviđa osnivanje muzejskog saveta Republike Srbije koji se po novom zakonu sastoji od pet članova izabranih od strane ministra na predlog Centralne ustanove, a iz redova stručnjaka što je jako važno. Muzejski savet će zajedno sa Centralnom ustanovom, matičnim muzejima, teritorijalno nadležnim muzejima i drugim muzejima iz evidencije muzeja činiti mrežu koja organizuje i koordinira rad svih muzeja. Centralno mesto u zaštiti muzejske građe poverena je zakonom Narodnom muzeju u Beogradu, koji će biti preimenovan u - Narodni muzej Srbije. Podsetimo, on je osnovan ukazom ministra prosvete, Jovana Sterije Popovića 1844. godine, kao "Muzeum serbski", koji je na jednom mestu trebalo da sabere starine i da ih za potomstvo sačuva. Osnovan je sa idejom da na jednom mestu objedini celokupnu srpsku kulturnu baštinu i da ujedno pored izložbene obavlja i svoju naučnu i istraživačku delatnost. Kao centralnoj ustanovi muzeološkog sistema, predviđeno je da muzej vodi centralni registar i registre kulturnih dobara od izuzetnog značaja u Republici Srbiji, utvrđuje kulturna dobra od izuzetnog značaja, predlaže dobra od izuzetnog značaja koja proglašava Narodna skupština i učestvuje u izradi strategije razvoja ustanova zaštite kulturnih dobara. Bitna novina u odnosu na stari zakon je to što osnivači muzeja, pored Republike Srbije, autonomne pokrajine, pravnih lica, osnivači mogu biti i fizička lica i preduzetnici, pa se prema osnivaču muzeji dele na javne i privatne. Postavlja se mogućnost osnivanja muzeja zajednice, koji u cilju zaštite očuvanja i identifikovanja i promovisanja lokalnih, kulturnih dobara, materijalne i nematerijalne prirode, mogu osnivati kako pojedinci, tako i udruženja. Ono što je najbitnije, sva kulturna dobra biće zaštićena zakonom, bez obzira u čijem se vlasništvu ona nalaze. Decentralizacija kulture je prethodno jasno postavljena kao jedan od ciljeva resornog ministarstva, ali je takođe dobro i to što je pažnja posvećena i u pogledu postupanja sa kulturnim dobrima i načinu njegovog tretiranja, pa se u tom smislu bitno podižu i standardi i kontrola. Jedan od najvećih problema sa kojima se ustanove za zaštitu kulture suočavaju je, pre svega, finansijske prirode, pošto u tom smislu zavise od lokalnih samouprava, koje nisu u mogućnosti da ih finansiraju na način koji bi im omogućio adekvatno ispunjavanje svih redovnih delatnosti. Ovaj zakon rešava to pitanje tako što predviđa obezbeđivanje finansijskih resursa, pre svega iz budžeta Republike Srbije, zatim iz autonomne pokrajine i jedinice lokalne samouprave. Za vreme korona virusa svi smo uvideli koliko nam je kultura zapravo falila, tako da se nadam da će digitalizacija, koja se u članu 18. pominje u kontekstu zaštite dokumentovanja kulturnih dobara, ići i u pravcu internet prezentacije, koju su usvojili najpoznatiji muzeji u svetu. Mislim da tu praksu imamo u Luvru, u engleskim muzejima. Svesni značaja novih tehnologija u današnjem svetu i u njihovoj prisutnosti u životu mladih, bilo bi lepo da pokušamo da i na taj način našu kulturnu baštinu približimo mlađim generacijama, ali takođe da iskoristimo priliku da je promovišemo u širem kontekstu. Pred nama je danas, na inicijativu Narodne biblioteke Srbije, a zahvaljujući Ministarstvu kulture i informisanja, i Predlog odluke o proglašenju stare i retke bibliotečke građe za kulturno dobro od izuzetnog značaja, u čijem se daljem tekstu nalazi čak 720 starih i retkih knjiga, čija starost datira iz vremena od 15. do 19. veka. Od duhovnih knjiga i žitija posvećenih raznim svetiteljima, do filozofskih dela, originalnih rukopisa i prvih štampanih izdanja autora, zajedno predstavljaju artefakte neprocenjive vrednosti. Čini mi se da nismo sasvim svesni, bili ste upravu kada o tome govorite, kolikim kulturnim bogatstvom kao narod raspolažemo. Raduje me ova inicijativa koja bi uspela da zaštiti, ali i da promoviše našu kulturnu baštinu. Osnivanje Srednjovekovnog muzeja Srbije na Savskom trgu, u stroj železničkoj stanici, o tome sam već govorila i u plenumu, ali ću ponoviti, pored spomenika Stefana Nemanje, još jedan je pokazatelj da ova vlast ima i volje i želje da promoviše, ali i da zaštiti naše kulturno nasleđe. Kulturni identitet je svakako jedan od najvažnijih identiteta jednog naroda, spona koja nas povezuje kao pojedince, koja nas povezuje sa našim precima, ali i sa budućim pokolenjima. Zato je moramo čuvati, negovati i nikako je ne smemo zaboraviti, niti je se stideti, jer za to nemamo razloga. Ono što je najvažnije, kulture se ne smemo odreći, jer se onda odričemo, pre svega, sebe i svog identiteta. Za ponos treba da nam služi činjenica da naša materijalna i nematerijalna kulturna zaostavština ima viševekovnu tradiciju. Svedočanstva istorije našeg naroda i kulture datiraju iz 11, 12. i 13. veka, mnogo pre nastanka nekih nacija i država koje danas naše pravo na nju osporavaju i, što je još sramnije, naše kulturno blago prisvajaju kao svoje. Gospođo Gojković, razumete me o čemu govorim. I sami ste govorili o važnosti toga da najpre našu decu edukujemo na način da ćemo neke moderne igraonice, koje takođe, slažem se, jesu neophodne, jesu vrlo atraktivne, ali opet ih malo prilagoditi ili probuditi svest, još bolje. Čak ne mislim da imamo problem ni sa činjenicom da, koliko god da je taj zakon bio star, muzeji su bili kvalitetniji, ali je negde svest u narodu izgubljena u nekom trenutku kada je u pitanju pre svega odnos prema svojoj deci. Da li zbog brzine života, možda i roditelji greše, pa je lakše dete ostaviti u igraonicu, nego ga ispratiti kroz muzej u kome treba čuti i videti razne detalje. Posle mene će o ova dva važna zakona govoriti dva ozbiljna imena u oblasti kulture, Jelica Sretenović i Jela Mihajlović. Sigurno će reći više i bolje. Osim što volim kulturu i što sam bila asistent u odboru onda kada ste učinili prvi korak da unapredite ono što je stanje kulture u državi, ja ne poznajem mnogo. Učim i nadam se da sam dobar đak, ali ćete od mene uvek imati onu podršku koja vam je, čini mi se, neretko i neophodna, a to je da vas šira srpska javnost razume, da to ne meri kroz politikanstvo kome su skloni, nego kroz konkretna dela koja ste zaista za kratak rok sa pozicije ministra kulture uradili. Ne sumnjam da ćemo ovde imati još zakona o kojima ćemo razgovarati, ne sumnjam da će svi oni biti kvalitetni i ne sumnjam da ćemo jednog dana biti ponosni zbog činjenice da možemo da kažemo - eto, učestvovali smo u tom radu ili smo glasali o tome. Želim vam uspeh. Poslanička grupa Socijalističke partije Srbije će sa zadovoljstvom podržati i ova dva zakona i sve ono što stigne kao predlog od vas. Naročito me raduje vaš razgovor sa patrijarhom srpskim i dogovor koji ste napravili kada je u pitanju Muzej Srpske pravoslavne crkve. Jeste važno da i u tom smislu napravimo iskorak. Ne mogu da tvrdim da smo zajedno bili na sastanku sa, čini mi se, delegacijom Češke, kada je ambasadorka sugerisala nešto što me je jako zabolelo tada. Ona je rekla - znate, ne bi možda bilo loše da sve vaše manastire na Kosovu i Metohiji nekako zapišete u nekim mikročipovima. Za mene je to bio takav atak, ne razumevši pri tom o čemu se radi. Onda je žena rekla - pod okolnostima da tamo žive neki ljudi koji bez griže savesti pale, možda treba sačuvati podatak o tome gde su postojali, da bi nekada mogli da budu obnovljeni. Nažalost, osim naših spisa i naših sećanja, jedan procenat manastira smo trajno izgubili na Kosovu i Metohiji, do onog momenta dok ne budemo dobili šansu da ih obnovimo, upravo zbog toga što vandalski pristup nekih ljudi ne ume da izmeri ni šta je kulturna, ni šta je istorijska, ni šta je nacionalna vrednost, osim u onom delu u kome pokušava da od iste napravi sopstvenu iskrivljenu istoriju i da eventualno prisvoji sve to što datira, kako sam i rekla u diskusiji, iz 11, 12. i 13. veka. Dakle, napominjem, Socijalistička partija Srbije i narodni poslanici Socijalističke partije Srbije podržaće oba zakona. Vama želim uspeh u radu, pa se vidimo sa nekim novim zakonima, nadam se uskoro. Hvala.
Zahvaljujem se Snežani Paunović. Reč ima ministarka Maja Gojković. Izvolite.
Samo kratko. Posle razgovora sa našim patrijarhom, imala sam priliku da posetim i Muzej Srpske pravoslavne crkve, to je bila moja prva poseta tom muzeju i mislim da zaslužuje mnogo više pažnje naše javnosti nego što sada ima. Čini mi se da više turisti inostrani posećuju ovaj predivan muzej sa značajnom zbirkom, koliko je moguće u tom malom prostoru u kome se nalazi Muzej Srpske pravoslavne crkve. Naša javnost nije dovoljno upoznata i moramo da podstaknemo prosto naše ljude i sve ljude koji dolaze u Beograd, ali i Beograđane da na ovaj način upoznaju istoriju, ne samo naše crkve, nego istoriju naše države, ali i da se upoznaju sa istorijskim spomenicima kulture naše, koji se nalaze na teritoriji naše južne pokrajine AP Kosovo i Metohija. Ne mogu da se složim sa vama da smo bilo šta zauvek izgubili. Mi nismo izgubili ništa, mi smo izgubili samo u tom smislu da smo nemo posmatrali one strašne prizore pogroma na teritoriji KiM koje su se dešavale nad našim ljudima, ali i brutalan pokušaj uništavanja istorijskih spomenika našeg naroda i SPC i one prizore. Ambasadorka je bila u pravu kada je razgovarala sa vama. Nisam prisustvovala tom razgovoru, one prizore, lomljenja krstova na krovovima naših crkava i manastira, nikada niko ne treba da zaboravi i svaki put moramo da pokazujemo i našoj i svetskoj javnosti. Ove godine Ministarstvo kulture i informisanja u saradnji sa Republičkim zavodom za zaštitu spomenika, naravno uz otežane uslove, jer pristup tim spomenicima kulture koji se nalaze na teritoriji KiM je nešto otežano. Imamo u planu rad na obnovi i Bogorodice Ljeviške, zatim manastira Banjska i rad na obnovi ikonostasa u Dečanima. Tako da radimo, ne odustajemo od toga, jer to je deo našeg identiteta na teritoriji KiM. Naši spomenici su tamo i te spomenike tretiramo sa jednakom pažnjom, kao i spomenike u drugim delovima Srbije i tako mora da bude. Uostalom, mislim da svet ima sve više sluha za nas, a ne za politikanske pokušaje neke druge strane, da prikažu spomenike na teritoriji KiM kao spomenike nekog drugog porekla, a ne tragove stvaranja opšte srpske države na tim prostorima.
Zahvaljujem se ministarki. Replika, Snežana Paunović.
Manje replika, više kao objašnjenje. Lepo ste me opomenuli, loše sam to kazala. Kada sam rekla da smo trajno izgubili, onda sam zaista mislila na sve one male crkve koje su do temelja spaljene i uništene u onoj svojoj autentičnoj. Trajno smo ih izgubili kao autentične objekte, što naravno ne znači da nemamo dovoljno materijala da ih jednog dana obnovimo do nivoa njihovog prirodnog stanja. Ali, jeste taj gorki ukus koji je ostao od tog pogroma koji se dogodio, zaista težak i prosto negde ta slika gde vi naiđete na možda jedan kamen u temelju ili ni jedan tamo gde pouzdano znate gde je nekada bila crkvica je najteže. Samo sam u tom smislu rekla - trajno izgubili, inače delim sa vama stav da ništa nikada nije trajno izgubljeno naročito ne na KiM. Hvala.
Hvala na razjašnjenju. Reč ima ovlašćena predstavnica poslaničke grupe Aleksandar Vučić – Za našu decu narodna poslanica Jelena Obradović. Izvolite.
Uvažena predsedavajuća, poštovana ministarka sa saradnicom, drage kolege narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije na samom početku želim da istaknem da će donošenje Zakona o muzejskoj delatnosti značajno doprineti razvoju ove oblasti, a da će uopšte kreiranje ovog zakonskog okvira svakako Republici Srbiji obezbediti potpunu zaštitu i čuvanje muzejske građe, kao i rešavanjem važnih pitanja u oblasti muzejske delatnosti. Ustavni osnov za donošenje ovog zakona svakako se nalazi u odredbama člana 97. tačka 10. Ustava Republike Srbije, u kojem je između ostalog i propisano da država Srbija uređuje sistem zaštite kulture i zaštite svojih kulturnih dobara. Imajući u vidu potrebu za jednim sistemskim pristupom razvoja muzejske delatnosti po svojim oblastima, koji su usko specijalizovane, upravo donošenje ovog zakona će imati i omogućiti jedan takav jasan sistemski pristup. Ovim zakonom, ne samo da će se urediti zaštita muzejske građe i nematerijalnih kulturnih dobara, već će se upravo urediti i sama dokumentacija, srediti, kada govorimo o dokumentaciji muzeja. Zatim će se urediti struktura delatnosti nadležnosti muzeja, sam način i naziv upotrebe muzeja, kao i druga važna pitanja koja su od važnog značaja za unapređenje ove delatnosti. Ono što svakako i ovaj zakon predviđa je i digitalizacija muzejske građe koja je danas u savremenom svetu, od velikog značaja za unapređenje ove oblasti, a to će se postići uvođenjem sasvim jednog novog informacionog sistema. Ovim predlogom zakona muzejska delatnost je predviđena kao jedna javna delatnost zaštite kulturnih dobara. Upravo kao takva je od opšteg interesa za Republiku Srbiju u cilju edukacije, u cilju razvoja i napretka našeg društva kao i savremenih istraživanja. Svakako da ovaj predlog zakona da omogućava muzejskoj delatnosti da budu u skladu i jeste u skladu sa svim međunarodnim standardima, sa Statutom Muzejskog saveta za muzeje, sa raznim ratifikovanim sporazumima i sa kodeksom profesionalne etike. Ovim zakonskim predlogom je utvrđena jedna potpuno nova struktura muzeja, što je od izuzetnog značaja. Svakako da se novine ogledaju u tome da je uvođenjem muzejskog saveta kao i evidencije i mrežom muzeja značajno će se doprineti unapređenju ove oblasti. Mrežu muzeja čine centralni muzej, matični muzeji, teritorijalni nadležni muzeji i svi oni muzeji koji se nalaze na evidenciji muzeja koje će svakako i defakto sa ovim zakonom svi morati biti upisani. Muzejski savet je predviđen kao savet koji se sastoji od pet članova koga bira ministar na predlog centralne ustanove ali svakako njegova uloga će biti savetodavna, kao i rešavanje pitanja koje su od velikog značaja za unapređenje muzejske delatnosti. Upravo sa ovakvim načinom organizacije i reformom smatramo da će se rešiti jedno od važnih pitanja prošlosti kada govorimo o muzejski delatnostima, a to je svakako mali broj zaposlenih kao i nedovoljna površina prostora za čuvanje naše najvrednije muzejske građe. Pooštravanje kaznene politike svakako je jedna od odredbi ovog zakona o muzejskoj delatnosti. Kada upravo o tome govorimo ne možemo a da ne spomenemo da danas Republike Srbije je kao svoj prioritet defakto stavila borbu protiv korupcije i kriminala. A da su korupcija i kriminal, su bili, odnosno uplovili u sve sfere društva govori i činjenica da upravo ni kultura nije izostala u borbi protiv kriminala u okviru svojih delatnosti. Mi smo nedavno imali prilike i da čujemo vaše izjave uvažena ministarka, da su baš upravo u Ministarstvo kulture pronađeni ugovori koji se dovode u vezu sa kriminalnim klanovima i da su upravo takvi predati policiji, kao i da je krađa Muzeja Jugoslavije, odnosno krađa predmeta iz ovog muzeja, upravo doživela sudski epilog gde je tri miliona i 250 hiljade dinara uplaćeno na Trezor Republike Srbije na konto obeštećenja za ovu ustanovu. Isto tako da je u toku još jedna sudski proces na osnovu krađe muzeja iz primenjene umetnosti. To su svakako činjenice da se Srbija i te kako danas bori sa kriminalom i da je danas Srbija sigurna i stabilna zemlja u kojoj više ne možete nekažnjeno da oskrnavite spomenike. Više ne možete nekažnjeno da se bogatite te na račun naše istorije, kulture, naših kulturnih dobara. Više danas u Srbiji ne možete da se bogatite na račun našeg stanovništva, kao što je to radio prethodni režim sa svojim tajkunima na čelu sa Draganom Đilasom koji su upravo novac građana Republike Srbije stavljali u svoje džepove, skrivali ga na računima u 17 zemalja širom sveta, poput Mauricijusa, Hong Konga, Moldavije, Švajcarske i drugih. Upravo je taj novac građana Republike Srbije je mogao da su hteli i želeli biti upotrebljen za izgradnju novih muzeja, novih galerija, novih pozorišta, upravo uložen u kulturu. Oni nisu marili za kulturu, kao što nisu marili ni za puteve, ni za bolnice, ni za škole. Nisu marili ni to što su držali zatvoren 15 godina Narodni muzej. Narodni muzej koji je simbol naše istorije, kulture i kao nijedna muzej u svetu prikazuje sve ono što je prošao srpski narod, njegovo stradanje, njegovu borbu za očuvanje i njegov slobodarski duh. Narodni muzej Republike Srbije čuva preko 400 hiljada predmeta iz naše istorije i predstavlja naše vredno, kulturno istorijsko blago, inače i ta ustanova je, moram da napomenem prvi muzej koji je otvoren u Srbiji 1844. godine i to ukazom tadašnjeg načelnika Ministarstva prosvete i svakako da je ovaj muzej od izuzetnog značaja za čuvanje naše istorije, kulture i tradicije, i da je zato upravo sa ovim zakonom ovaj muzej, biće preimenovan u Narodni muzej Srbije i biće centralna ustanova zaštite kulture. Ali, da je upravo ta 1844. godina, kada je i prvi muzej u Srbiji nastao, odnosno narodni muzej je upravo trenutak kada je Srbija na jedan sistemski način počela da prikuplja svoju kulturnu baštinu i da je čuva, pre svega. Obzirom da je i današnja tačka dnevnog reda – Odluka o proglašenju stare i retke bibliotetske građe za kulturno dobro od izuzetnog značaja. Moram da napomenem da je čak 720 starih i retkih knjiga i rukopisa, biće ovom odlukom stavljena u kategoriju najveće zaštite. To je upravo dokaz da sve ono što smo čuvali i godinama skupljali, želimo da pre svega zaštitimo za budućnost naše dece i naših pokolenja. Moram da napomenem da je bombardovanjem Beograda 1941. godine, značajne, vredne knjige i rukopisi su spaljeni, ali da smo u međuvremenu uspeli da se izdignemo iz tog pepela, da smo uspeli da vredno radimo, čuvamo i sakupljamo, i evo danas odlučujemo i da 720 tih vrednih rukopisa štampanih zdanja i knjiga sačuvamo kako bih kroz njihovu konzervaciju, kroz njihovo opšte to čuvanje uspeli našim budućim generacijama da stavimo na raspolaganje za istraživanja i pre svega za značaj iz naše istorije. Srbija je danas snažna zemlja koja ujedinjuje kulturno, versko i identitetsko nasleđe. Srbija, danas na čelu sa predsednikom Aleksandrom Vučićem, sa ponosom predstavlja našu istoriju, sa ponosom predstavlja naše velikane, danas nakon osam vekova Srbija gradi spomenik Stefanu Nemanji, rodonačelniku naše istorije i naše države. Pogledajte, kako danas izgleda Savski trg? Trg koji je nekada bio ruglo, a danas zajedno sa uređenjem muzeja železnice ima potpuno jedan nov izgled i ne samo to, upravo upliv kulture u turizam je od izuzetnog značaja za razvoj naše Srbije, upravo taj spoj modernog, sa jedne strane koji imamo u „Beogradu na vodi“, gde stotine miliona evra do sada uloženo i spojte i tradicije i kulture sa druge strane koji ima na savskom trgu, zaista predstavlja jedan turistički centar gde su turisti izuzetno značajni da posete i pre svega, vide i versku, a i istorijsku kulturu naše Srbije. A svedoci smo i danas da je Srbija i nakon 89 godina na čelu sa predsednikom Aleksandrom Vučićem, završava Hram Svetoga Save, naš duhovni i istorijski simbol, e upravo je na toj fasadi Hrama Svetog Save i završen mozaik koji zajedno sa Ruskom akademijom nauka i uopšte načinom izradom tehnikom, simbolima koji su predstavljeni, predstavlja zaista jednu neverovatnu umetničku vrednost kakve nema nigde u svetu, a da je Srbija izuzetno želela da ulaže u kulturu, pokazali smo i činjenicom da je u planu 2025 upravo predviđeno preko šest stotine miliona evra za ulaganja u kulturu. Moram da napomenem da je Ministarstvo za kulturu samo za ovu godinu izdvojilo 320 miliona dinara za gradova u fokusu upravo za realizaciju projekata širom Srbije. Nesumnjivo je da ste uvažena ministarka dali veliki doprinos razvoju kulture u prethodnom periodu. Ne mogu da ne pomenem, da ste upravo vi zaslužni za decentralizaciju kulture u Srbiji, a to ste učinili i time što ste posetili opštinu Knić, jednu seosku sredinu u srcu Srbije, u srcu Šumadije, gde se radi dom kulture i upravo time pokazali koliko je decentralizacija kulture važna, pokazali ste da vam je jednako važna izgradnja domova kultura širom Srbije, isto tako kao i izgradnja galerija, legata, pozorišta, novih zgrada muzeja, rekonstrukcija postojećih zgrada muzeja koji upravo i sami predstavljaju kulturna dobra pod zaštitom države. Srbija danas, ono što želim posebno da istaknem, gaji kulturu sećanja. Srbija danas sa ponosom može istaći da je nakon toliko godina spremna da snimi i snimila je film „Dara iz Jasenovca“, na osnovu koga se sećamo te bolne istorije stradanja srpskog naroda. Srbija je danas spremna da se suoči sa svojom istorijom. Spremna je da kaže istinu. Ono što želim da istaknem, da je ta bolna istina o našoj istoriji jednako važna da se sećamo naših žrtava i zato se Srbija danas seća i Oluje i Košara, Srbija danas obeležava dan kada su NATO bombe padale širom Srbije i kada su kosile živote naše dece i naših nedužnih civila. To je bolna istorija, ali da bismo je pamtili, mi se moramo sećati i obeležavati takve stvari, da bi upravo naša deca i budući naraštaj, gradili budućnost na zdravim i istinitim istorijskim temeljima, jer upravo ono što danas ulažemo u kulturu, upravo u sve te zgrade, muzeje, galerije, pozorišta, čiji zidovi čuvaju našu prošlost je za nas od izuzetnog značaja. Zato bih iskoristila priliku da sa ovog mesta poručim svima onima koji su na bilo koji način se usudili da prekrajaju istoriju ove zemlje, svima koji su se usudili da misle da mogu da upravljaju sudbinom srpskog naroda i svima onima koji pišu i danas izveštaje, želeći da umanje borbu, napredak Srbije za bolje sutra, želim da poručim da, ako žele, pre svega, razumeju jedan narod, moraju da upoznaju duh tog naroda, a to će učiniti tako što će upoznati njegovu prošlost, jer istinski odgovori se uvek više nalaze u prošlosti, nego u sadašnjosti. Samo tada će upravo naći odgovore za nesalomiv srpski duh i njegovu borbu za slobodom. Tu će naći razumevanje i odgovore za današnju borbe Srbije predsednika Aleksandra Vučića, da Srbija danas jednako čuva i gaji svoj nacionalni identitet, integritet, suverenitet i da želi jedinstvo srpskog naroda, ma gde živeo. Živela Srbija!
Zahvaljujem se ovlašćenoj predstavnici poslaničke grupe Aleksandar Vučić – Za našu decu. Reč ima ministarka kulture, potpredsednica Vlade, Maja Gojković.
Zahvaljujem na vašem obraćanju. U jednom trenutku ste u vašem govoru spomenuli i krađe koje su vršene po nekim muzejima na teritoriji Beograda, koje sam spominjala u svom obraćanju javnosti, davajući intervjue i ne vidim u čemu je tu bila moja greška. To ne govorim vama, nego polemišem sa onima koji su mi ili pisali, lično se obraćali meni kako umanjujem značaj njihovih radova muzeja, značaj firmi koje su vršile obezbeđenje i na jednom je postala tema, zašto je ministar nešto uradio i prijavio, saopštio javnosti, a ne tema da su krađe izvršene. Međutim, ja nemam šta da krijem od javnosti meni je zadovoljstvo što mogu da sva svoja dosadašnja saznanja podelim sa svim građanima Srbije, jer oni pune budžet Republike Srbije i treba da znaju i moraju da znaju gde odlazi njihov novac i šta se kasnije dešava nečijom nebrigom. Čija je nebriga bila, nisam ja istražni organ da to istražujem na meni je da sve ono što znam kažem i policiji i tužilaštvu i svima onima koje to interesuje šta se dešavalo u ne tako davnoj prošlosti u našim muzejima. Da, krađa Muzeja primenjene umetnosti, i sve ono što se dešavalo nakon te krađe je nešto što, po meni, zaslužuje pažnju, a ne osudu, jer krađa se desila tokom avgusta meseca 2019. godine. Mi se sada nalazimo u 2021. godini, kada je šira javnost uopšte uspela da sazna preko mojih izjava da je teška krađa počinjena tamo, da su pokradeni predmeti iz 14, 17, 19. i početak 20. veka. U nekoj slobodnoj proceni zaposlenih, a nestručnih lica, šteta je visoka oko 300.000 evra, ali mnogo je veća šteta jer ti zlatni predmeti i taj nakit koji je pripadao nekada i našim dinastijama, pre svega dinastiji Obrenović, više nikada ne možemo da nađemo. Možda, nekim sticajem okolnosti zbog širih sada okolnosti i pretraga i potraga za nekim pokradenim stvarima koje nisu do sada bile vezane za muzeje možda i imamo neku sreću, pa i vratimo neki predmet. Zašto kažem da je to neobično? Ministarstvo kulture i informisanja od avgusta 2019. do marta 2020. godine, upravo pred početak ove strašne pandemije uopšte nije dobilo nijedno obaveštenje od čelnih ljudi iz Muzeja primenjene umetnosti, niti od MUP-a, jer Ministarstvo predstavlja osnivača, Ministarstvo predstavlja Republiku Srbiju, nije mi jasno zašto se tako dugo ćutalo. Samo sami zaposleni i direktorka muzeja nisu prijavili ni policija odmah po saznanju, a saznali su da je krađa izvršena tek kad su se vratili sa letovanja nekih osam, deset dana možda i više, nisu prijavili tu krađu ni policiji. Ono što je bitno je to da je osumnjičen jedan od radnika obezbeđenja, to obezbeđenje je dobilo posao na javnoj nabavci, treba svi da se zamislimo da li javne nabavke moraju da budu i rešenje angažovanja nekog da radi obezbeđenje u ovako važnim ustanovama kulture ili to može da se radi na neki drugačiji način i radnik obezbeđenja je osumnjičeno lice. Nemamo još uvek nikakvih podataka o tome da li je to lice procesuirano, osuđeno, ali iz spisa predmeta se vidi da je dosta tog zlatnog nakita uništeno, da su predati i dalje. Kome su predati? Dakle, postoje tragovi i nadam se da ćemo uskoro dobiti odgovor na to ko su počinioci zaista, ko su nalogodavci i kako je došlo do te krađe od stane samom obezbeđenja koje je trebalo da čuva Muzej primenjene umetnosti. Da li ima odgovornosti možda i zaposlenih. Unutra je taj ključ od depoa, sa tako važnim predmetima je stajao u običnoj fioci u pisaćem stolu. Muzej Jugoslavije 2016. godine, takođe je pokraden od radnika iste firme koja je vršila obezbeđenje i prethodnog muzeja. Ona je nedavno platila naknadu štete za uništene i ukradene predmete. Neki predmeti su lični predmeti Josipa Broza Tita, drugi predmet Hajla Selasija koji je poklonio bivšem predsedniku Jugoslavije, Josipu Brozu Titu koji su uništeni. Čujem da je to sve istopljeno u zlato i negde prodato i preprodato, a radnik iste firme je osuđen na godinu dana, valjda neka vrla mala kazna, koju je u kućnim uslovima izdržavao, nije više u životu, ali je firma platila odštetu. Tako sam ja primetila kada smo bili obavešteni da postoji neki novac koji je uplaćen muzeju, a nismo znali poreklo. Imali smo i krađu u Muzeju Radovanjskom lugu u Velikoj Plani. Treba svi zajedno da razmislimo o tome da li je ovaj sistem zaštite samo fizičkog obezbeđenja uopšte adekvatan sada u muzejima Srbije, jer krađe su se dešavale početkom devedesetih godina, preprodaja tih artefakata, pojava falsifikata, čini mi se da se u poslednje vreme to vratilo ponovo na ove prostore, da tržište dobro radi, a da mi spavamo na tim činjenicama i ne bavimo se dovoljno obezbeđenjem naših muzeja. Mislim da je u nekim istragama, a posebno u istrazi koja se dešavala, odnosno uopšte nije je ni bilo, barem u ova dva slučaja vidimo da je istrage bilo i da postoje jedno okrivljeno, a u ovom drugom slučaju osumnjičeno lice za počinjenu tešku krađu, ali prostor u Beton hali koji je dodeljen Muzeju marginalne umetnosti, doduše, ta procedura nikada nije završena, ali je država ulagala u taj prostor, ideja je bila da bude galerija Muzeja marginalne i naivne umetnosti koji se nalazi u Jagodini. Dakle, tu su konstantno vršene krađe. Poslednja krađa je bila pre nekih godinu i po ili dve, ukraden je ogroman lift u vrednosti od 15-16 hiljada evra. Nema nikakvih tragova o tome, čak ni tragova obijanja, osim svedočenja čoveka koji je bio zadužen da čuva taj prostor, ali nikada ništa MUP u tom periodu nije uradilo povodom ove krivične prijave protiv NN lica. Prosto je nemoguće u tom prostoru koji je pokriven svim mogućim kamerama iz okolnih restorana i kafića, da nema nikakvog traga. Lift je ogroman. Neko je to morao da vidi da se iznosi, tako jedna velika stvar, jedino kamionom ili nekom dizalicom je to moglo da bude odnešeno. Eto, o tome se godinama ćutalo. Da li radim dobru stvar ili ne radim dobru stvar za sebe ni ne razmišljam. Možda bi trebalo i da se zabrinem, jer me neki drugi ljudi opominju na to, odnosno za svoju bezbednost, ali ipak, kada je čovek izabran da bude ministar nečega, nekog resora, on ne treba da razmišlja o sebi, mora da razmišlja o dobrobiti građana i dobrobiti ove države, a ja mislim da naš novac i naše kulturno blago pripada svima nama i da ne treba da bežimo od istine i da guramo pod tepih nešto loše što je učinjeno u prošlosti, nego moramo pritiskom javnosti da saznamo ko je izvršio ove krađe, gde se nalaze ti predmeti, ko su počinioci, a u krajnjem slučaju, i zašto u nekim slučajevima MUP ništa nije uradilo. Hvala.
Zahvaljujem se ministarki kulture. Ukoliko nema više prijavljenih predsednika ili predstavnika poslaničkih grupa, prelazimo na listu prema prijavama narodnih poslanika. Reč ima narodni poslanik Misala Pramenković. Izvolite.
Hvala, poštovana predsedavajuća. Uvažena potpredsednice Vlade i ministrice sa saradnicom, dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je Zakon o muzejskoj delatnosti kao jako važan zakon iz oblasti očuvanja kulturne baštine naroda koji žive na ovom prostoru. Zapravo, muzeji su riznice istorijske građe koja nas podseća i ukazuje na razvojni put naroda koji žive na određenom prostoru i u tom smislu značajno je posvetiti pažnju ovoj važnoj delatnosti. Vidimo i iz vašeg uvodnog predstavljanja samog zakona da će se ovim zakonom regulisati jako važna pitanja koja do sada, nažalost, nisu bila regulisana. To nam ukazuje upravo i na propuste i probleme koji su do sada postojali, a koji se trebaju otkloniti implementacijom ovog zakona u predmetnoj oblasti. Nekoliko stvari koje ste istakli, kao što su prevashodno briga i zaštita kulturne građe, zatim pitanje samih zvanja, odnosno stručnosti, počev od direktora muzeja, pa dalje, preko ostalog osoblja, nakon toga pitanje digitalizacije i generalno evropskih standarda koji se u toj oblasti propisuju jako je značajno. Sa druge strane bih i pozdravila vašu inicijativu o potrebi zaštite i ja bih još tome dodala promociji sakralne kulture svih crkava i verskih zajednica i na tom polju trebamo jako puno raditi. U pogledu promocije kulture, mislim da kao društvo kroz obrazovne institucije, počev od predškolskih ustanova, preko školskog vaspitanja, sve do visokoškolskih institucija, moramo poraditi generalno više na upoznavanju naše dece i mladih generacija sa kulturnim nasleđem koje će biti zalog stabilnoj i dobroj budućnosti svakako. Što se tiče Predloga odluke o proglašenju stare i značajne bibliotečke građe od kulturnog dobra od izuzetne važnosti, na ovom tragu bih rekla da, slušajući koleginice i kolege koji dolaze iz različitih krajeva Srbije i koji spominju vrlo često konkretne probleme sa kojima se institucije kulture na terenu susreću, smatram da bi podrška ministarstva, a ne sumnjam da je i do sada bila bezrezervna, još značajnija bi bila ta podrška upućena prema lokalnim samoupravama, budući da nekada se određene institucije kulture susreću sa jako ozbiljnim problemima, počev od egzistencijalnih problema kao što ću, recimo, ja navesti nekoliko primera iz kraja iz kog ja dolazim, dakle, konkretno prostora Sandžaka, gde recimo imamo činjenicu da matična biblioteka u Prijepolju nema svoju zgradu, što je jako otežavajuća okolnost i osnovni preduslov za kvalitetan rad. Sa druge strane, recimo, biblioteka u Sjenici ima na raspolaganju svega 40 m2 i u takvim uslovima je nemoguće govoriti o kvalitetnom radu, zapravo. Spomenuću još pitanje, iskoristiću vaše prisustvo kao ministarke resornog ministarstva, pitanje problematike prostornog kapaciteta Istorijskog arhiva „Ras“ iz Novog Pazara koji je zadužen za skladištenje, zaštitu, obradu i prezentaciju arhivske građe sa područja grada Novog Pazara i opština Tutin i Sjenica, a vrlo su skučeni sa prostorom. Na svega 450 m2 rade i redovno u izveštajima svojim koje podnose lokalnoj samoupravi spominju taj problem, budući da nisu u mogućnosti da svoju zakonsku obavezu na valjan način ispune, da prihvataju arhivsku građu, koje je svake godine sve više, tako da se u tom smislu, pored toga što Zakon o arhivskoj građi, arhivskoj delatnosti propisuje svojim članom 5. da Republika Srbija, AP i jedinica lokalne samouprave moraju iznaći načina i obezbediti uslove arhivima da rade adekvatno svoj posao, Istorijski arhiv „Ras“ u Novom Pazaru nema uslova za kvalitetan rad. Oni čak spominju u svojim izveštajima i rešenje koje bi bilo adekvatno, a ne bi bilo toliko komplikvoano, budući da zgrada u kojoj se nalaze jeste namenski uređena i urađena za potrebe arhiva, ali se u prizemlju nalazi muzička škola, tako da bi bilo logično, recimo, izmestiti muzičku školu i naći adekvatan prostor, a njima osloboditi taj prostor. Eto, koristim vaše prisustvo kao resorne ministrice da iznesem probleme koji su na terenu i koji su jako značajni. Svakako, u danu za glasanje poslanici Stranke pravde i pomirenja, kako smo i najavili, će podržati i zakon i odluku kao jako važnu i značajnu. Hvala.
Zahvaljujem se prof. dr Misali Pramenković. Reč ima ministarka. Izvolite.
Samo da vas pitam da li imate možda saznanja da li je neko iz Novog Pazara učestvovao na konkursima republičkog ministarstva povodom toga, gradova u fokusu ili u kulturnom nasleđu, pošto ministarstvo izdvaja znatna sredstva za projekte? Možda bi na taj način mogli da rešimo deo problema prostornog, izgradnjom nekog depoa ili nešto slično. Ako ne znate sada, slobodno dođite u ministarstvo ili se javite, pa ćemo da vidimo. Ako su učestvovali, da uzmemo jedan od tih projekata kao prioritet.
Reč ima Misala Pramenković. Izvolite.
Hvala vam. Lično nemam informaciju da li se konkurisalo za takvu vrstu pomoći, ali ono što sam u izlaganju i spomenula jeste da, budući da sam odbornica u lokalnom parlamentu, pa imam prilike da se upoznam sa izveštajima Istorijskog arhiva „Ras“, zgrada u kojoj se nalaze imala bi solidno kapaciteta da primi arhivsku građu ukoliko bi se desilo izmeštanje određenih institucija i ustanova koje tu deluju, tako da u ovom momentu nemam informaciju, ali hvala vam na sugestiju. Svakako da ću preneti. Hvala još jednom.
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Samira Ćosović. Izvolite.
Poštovani prisutni, pred nama je Predlog zakona o muzejskoj delatnosti kojim će biti uređen sistem zaštite i korišćenja muzejske građe. Ovo je prvi put da se oblast muzejske delatnosti definiše specijalizovanim zakonom, budući da se muzejska delatnost do sada uređivala Zakonom o kulturnim dobrima iz 1994. godine koji po svom karakteru i opštem propisu uređuje opšta i zajednička pitanja zaštite kulturnih dobara. S obzirom na sve promene koje su se desile u ovom dugom vremenskom periodu od tri decenije, kao što su društveno-političke promene, znamo i da znamo terminološku zastarelost prethodnog zakona, utoliko je važnije što se Ministarstvo kulture i informisanja prihvatilo ovog važnog posla, kao što je Zakon o muzejskoj delatnosti. Cilj zakona je sistemsko unapređenje oblasti kroz jačanje muzejskih ustanova i približavanje evropskoj praksi uvođenjem najsavremenijih muzeoloških standarda od propisanih uslova za osnivanje, čuvanje, proučavanje, zaštitu i predstavljanje baštine. Takođe, novi zakon omogućava da uspostavljanjem kvalitetne i stabilne muzejske mreže Srbije, povezivanjem institucija i podsticanjem edukacije muzejskih stručnjaka budu stvoreni uslovi za unapređenje čitave muzejske struke u Srbiji, no da bi muzejska delatnost istinski napredovala nije dovoljan samo dobar zakon, potrebni su i mladi stručni muzejski kadrovi koji će nositi važan deo posla u oblasti arheologije, konzervacije, etnologije, istorije. Nažalost, zabrana zapošljavanja u javnom sektoru dovela je do toga da u muzejima nema dovoljno muzejskih stručnjaka neophodnih za unapređenje muzejske delatnosti. Ja dolazim iz opštine Prijepolje. Muzej u Prijepolju je osnovan 1990. godine i teritorijalno je nadležan za opštine Priboj i Prijepolje. Sa ponosom mogu reći da je muzej u Prijepolju dobitnik specijalne nagrade Evropskog muzejskog foruma 2012. godine, a koja je uručena 2013. godine u Portugaliji. Ovo priznanje do sada nije dobio nijedan muzej u regionu. Takođe, prilikom inspekcijskog nadzora Ministarstva kulture i informisanja 2018. godine u Izveštaju je konstatovano da Muzej u Prijepolju treba da ima četiri stručna radnika od kojih u ovom trenutku muzej ima samo dva, a dva nedostaju, a to pre svega diplomirani arheolog i kustos-dokumentalista. Međutim, saglasnost za zapošljavanje ovih muzejskih stručnjaka, koji bi poneli deo posla, nema, pa je moje pitanje za vas – kako da se reši ovaj problem, kako da da Muzej u Prijepolju dobije stručnjake koji su mu preko potrebni? Osim toga, postoji problem smanjenja broja radnika prirodnim odlivom, što predstavlja ozbiljnu otežavajaću okolnost u redovnom obavljanju rada ove ustanove kulture. Zabrana zapošljavanja u javnom sektoru može da predstavlja problem kod imenovanja direktora muzeja. Naime, u članu 49. Zakona o muzejskoj delatnosti stoji – direktor i vršilac dužnosti direktora muzeja, pored uslova utvrđenih odredbama zakona koji se uređuje oblast kulture, može biti lice koje ima položen stručni ispit i najmanje pet godina rada u muzejskoj delatnosti. To je nešto novo što nije do sada bilo u praksi. U situaciji kada nema novih zapošljavanja, a stari kadar odlazi u penziju, znači da se sužava izbor i u nekim muzejima će verovatno doći do situacije da ne mogu biti ispoštovane baš sve odrednice iz člana u zakonu kojim se reguliše imenovanje direktora. Ovde posebno mislim na muzeje u unutrašnjosti Srbije, u manjim sredinama. Ovi problemi moraju biti prevaziđeni tokom budućeg vremena kako bi se omogućilo nesmetano obavljanje i unapređenje muzejske delatnosti. Inače, cilj zakona o kojem danas govorimo i koji je pred nama jeste da stvori pravni okvir, odnosno sistem u okviru kojeg će ustanove zaštite moći da na adekvatan način i savremen način obavljaju svoju delatnost. Potpuno je prilagođen uslovima u našoj zemlji, tako da će kada stupi na snagu biti i primenjiv. Biće to svojevrsno dragoceno uputstvo koje će u mnogome olakšati rad muzeja i onih koji u njima rada. Ovom prilikom želim i da pohvalim jednu inicijativu koju je pokrenulo Ministarstvo kulture i informisanja. Naime, iako je jedan broj ustanova kulture u Srbiji išao u korak sa vremenom, ipak je, čini mi se, veći deo trebalo podstaći da iskoriste društvene mreže kao način oglašavanja i prezentovanja određenih sadržaja. S obzirom na broj korisnika i količinu vremena koju ljudi provedu na društvenim mrežama, smatram da je prisustvo institucija kulture na društvenim mrežama put kojim postaju moderne institucije prilagođene savremenom trenutku i potrebama njihove publike. Tako, recimo, Dom kulture u Prijepolju već nekoliko godina ima i Fejsbuk i Instagram stranicu i Jutjub kanal i veb sajt, ali od nedavno i Muzej u Prijepolju takođe ima profile na društvenim mrežama i veb sajt. Kultura je hrana za duh i um i zato je moramo približiti ljudima. Mi iz SDPS ćemo se uvek zalagati da kultura bude dostupna svima. Kada je reč o odluci o proglašavanju stare i retke bibliotečke građe za kulturno dobro od izuzetnog značaja, njome je 720 starih rukopisa i štampanih knjiga nastalih od 15. do 19. veka dobilo kategorizaciju u pogledu zaštite. Na taj način biće stvoreni uslovi za njihovu potpuniju pravnu i tehničku zaštitu, odnosno konzervaciju, restauraciju i mikrofilmovanje, za dalje proučavanje i objavljivanje rezultata tih istraživanja, kao i za priređivanje fototipskih izdanja najvrednijih dela. Što se tiče i Predloga zakona o muzejskoj delatnosti i Predloga odluke o proglašenju stare i retke bibliotečke građe za kulturno dobro od izuzetnog značaja, poslanička grupa SDPS će u danu za glasanje podržati oba predloga. Zahvaljujem.
Zahvaljujem se narodnoj poslanici Samiri Ćosović. Reč ima narodni poslanik mr Slavenko Unković. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, poštovana ministarko sa saradnicom, uvažene kolege narodni poslanici, danas je pred nama Zakon o muzejskoj delatnosti kojim će se sistematski urediti sve pojedinačne oblasti kulturnih dobara, kao i zaštita pokretnih kulturnih dobara, odnosno muzejske građe. Zakonom se definišu obaveze muzeja i osnivača, poboljšanje uslova za rad muzeja kako bi se na najbolji način zaštitila pokretna kulturna dobra, kao i regulisanje centralne i matične funkcije muzeja. Predlogom zakona muzejska delatnost je definisana kao javna delatnost zaštite muzejske građe i nematerijalnog nasleđa od opšteg interesa za Republiku Srbiju. Zakonom će biti definisan jedinstveni informacioni sistem za sve muzeje, biće formirano novo telo kao muzejski savet, kao i mreža muzeja koju čine centralna ustanova, matični muzeji, teritorijalno nadležni i drugi muzeji. Centralna ustanova zaštite muzejske građe biće Narodni muzej u Beogradu koji će biti preimenovan u Narodni muzej Srbije. Matični muzeji sprovode matičnu muzejsku delatnost prema vrsti muzejske građe i osobenosti u vršenju muzejske delatnosti. Nadležnost muzeja prema teritoriji sprovodi se na određenom području u skladu sa administrativnom podelom Srbije uz pomoć centralne ustanove i matičnih muzeja. Želim posebno da istaknem, kao primer dobre prakse, da je Muzej Vojvodine najveća muzejska ustanova u Vojvodini i jedini muzej koji sprovodi digitalizaciju muzejske građe na teritoriji cele Republike Srbije. Inače, Muzej Vojvodine je ustanova sa tradicijom dugom više od 150 godina i u svojim zbirkama čuva neprocenjivu kulturnu baštinu. Usvajanjem ovakvog zakona omogućeno je sveobuhvatno regulisanje muzejske delatnosti, kao i uspostavljanje sistema, organizacije i funkcionisanja, s obzirom da se drugačije ne mogu rešiti aktuelni problemi. Najveći problemi su nedovoljno finansiranje, kao i finansiranje od strane lokalnih samouprava, smanjenje broja zaposlenih, nedostatak prostora za smeštaj kulturnih dobara, razne zakonske procedure oko imalaca i držalaca kulturnih dobara, kao i pitanje prava i obaveza muzeja. Ministarka Gojković je odmah posle stupanja na dužnost ministra kulture najavila donošenje ovako bitnog zakona, i to prvi put, a posle više decenija i neki novi propis. Ministarka je odmah prepoznala potrebu ovakvog zakona i evo danas diskutujemo o njemu i sagledavamo njegovu važnost. Želim da posebno napomenem da je još 2008. godine, kao tadašnja gradonačelnica Novog Sada, Maja Gojković prva uputila inicijativu da se Novi Sad podrži za prestižnu titulu – Evropska prestonica kulture. Danas sa zadovoljstvom mogu da kažem da je Novi Sad jedini grad van EU koji je poneo ovu titulu i da je danas već jedinstven po svojoj kulturnoj strategiji razvoja. Iako su još dva grada EU poneli ovu titulu zajedno sa Novim Sadom, kao prestonica kulture 2021. godine, samo je Novi Sad ispunio sve uslove i zahvaljujući gradonačelniku Milošu Vučeviću i njegovom timu ta titula je osvojena na pravi način. Zbog pandemije titula je odložena za sledeću godinu, a gradovi Temišvar i grčka Elfsina, kao gradovi EU, tek će 2023. godine biti nosioci ove titule. Od 2016. godine kada je Novi Sad osvojio ovu titulu, pa do kraja sledeće godine, sredstva koja se ulažu u kapitalne projekte u kulturi, a među kojima su i muzeji je oko 60 miliona evra. Finansiranje ovog projekta je obezbeđeno sa svih nivoa vlasti, kao i od fondova EU. Projekat je osmišljen kao potreba za razvoj kulturnih potencijala grada Novog Sada koji za cilj ima da osnaži kulturnu vitalnost, da omogući kulturnu regeneraciju, da se poboljša međunarodni ugled i turistička ponuda Novog Sada. Mreža kulturnih stanica je najveći dobitak ovog projekta i ima ih ukupno osam i nalaze se u raznim delovima gradskih i prigradskih naselja. To su prostori koji nisu ničemu služili. U njih se uložilo, oni su renovirani, adaptirani i u njima se danas odvija kulturni život. Kulturne stanice su novi mostovi kulture koji povezuju, uključuju građane, umetnike, organizacije i predstavljaju renesansu kulturnog života. Kroz decentralizaciju kulture svaki građanin može biti uključen u kreiranje kulturne slike grada. U ugledu na projekat – Evropske prestonice kulture nešto slično ćemo imati u Srbiji, i to smo čuli u ekspozeu Vlade, a često puta od ministarke. Taj projekat će se zvati – Nacionalna prestonica stvaralaštva. Cilj je takođe decentralizacije kulturnih zbivanja, razvoj savremenih umetničkih praksi, promocija kulturnog nasleđa pojedinih delova Srbije, kao i povećano ulaganje opština, gradova u kulturu i umetnost. Ministarstvo kulture u budžetu za 2021. godinu je obezbedilo preko 300 miliona dinara za projekat – Gradovi u fokusu. Projektom je planirano unapređenje infrastrukture u oblasti kulture u gradovima i opštinama u Srbiji, a u smislu izgradnje novih i rekonstrukcije postojećih objekata. Zaista vidimo da je ministarka Gojković u ozbiljnoj nameri da se svi gradovi i opštine u Srbiji podstiču i pomažu i da imaju svoje kulturne sadržaje i kulturni život. Vidimo da je ovo neki novi pristup rešavanju problema i promocije kulture i zaslužuje zaista svaku pohvalu. Odluka o proglašavanju stare i retke bibliotečke građe za kulturno dobro je takođe jako značajno za Srbiju. Svi propisi koji se donose u kulturi puno će značiti i Matici srpskoj iz Novog Sada kao najstarijoj, književnoj i kulturnoj i naučnoj instituciji srpskog naroda. Poznata nam je uloga Matice srpske u našem prosvećivanju, nacionalnoj homogenizaciji, izdavanju srpskih knjiga. Biblioteka Matice srpske je najstarija biblioteka nacionalnog značaja i prava javna naučna biblioteka u Srba. Biblioteka Matice srpske u svojim zbirkama danas poseduje više od tri miliona knjiga i drugih publikacija. Današnjom odlukom napravljena je lista 720 starih i retkih knjiga u Srbiji, koji su unikati ili veoma retki primerci u vreme nastajanja ili je reč o primercima koji nigde nisu sačuvani. Takve knjige se nalaze u Matici srpskoj, Narodnoj biblioteci Srbije, manastiru Kaona i još nekim mestima. Ovim zakonom takva dela će dobiti pravnu i drugu zaštitu i biće omogućena njihova restauracija, konzervacija, mikrofilmovanje. Često se može čuti da ulaganje u kulturu da li kroz zakone ili kroz finansijska sredstva spada među najdugovečnije investicije za jedno društvo. Zbog toga Poslanička grupa JS će u danu za glasanje podržati ove današnje predloge. Zahvaljujem.
Zahvaljujem se narodnom poslaniku mr Slavenku Vukoviću. Reč ima narodna poslanica dr Emeše Uri.
Poštovana potpredsednice, poštovana ministarko, poštovane kolege poslanici, poštovani građani Republike Srbije, kao što je ovlašćeni predstavnik SVM narodni poslanik Nandor Kiš već rekao u prethodnom izlaganju, SVM će podržati Predlog zakona o muzejskoj delatnosti na osnovu kojeg će Republika Srbija urediti i obezbediti sistematsko upravljanje u oblasti kulture i zaštite kulturnih dobara. Postoje dobri razlozi zašto se ovaj zakon morao doneti. U samom Ustavu su ti osnovi, zatim, zastarelost starog zakona od 1994. godine. Promenile su se okolnosti i terminološke promene su naišle, tako da je potrebno da se osavremeni zakon koji uređuje muzejsku delatnost. Isto tako je potrebno sistematski pristup organizovanju muzejske mreže, propisa kojima se praktično uređuje i zaštićuje muzejska građa. Ako imamo u vidu značaj sadržaja muzeja, ono je važno ne samo za istorijsku, za naučnu, za kulturološku, već je značajno za svaku individuu, za svakog pojedinca ponaosob. Zato je potrebno da se uredi ovaj sistem. Postoje problemi koji su sveprisutni u celoj našoj državi što se tiče muzeja, a to su problemi nedovoljnog finansiranja, problemi broja zaposlenih, kao što su mnogi prethodni govornici već istakli, nedostatak prostora u kojem se može kvalitetno sačuvati muzejska vrednost. Zatim, potrebno je urediti ko je za šta odgovoran, za šta su odgovorni sami muzeji, za šta su odgovorni rukovodioci. Bitno je da se uvede evidencija muzejskih sadržaja, stvaranje mreža muzeja, nadležnosti, umrežavanje sistema, kategorisanje, utvrđivanje kulturnih dobara i vrlo je važno da se zaštiti muzejska vrednost i da se o tome vrši neki nadzor, da li se ta zaštita primenjuje ili ne. Ciljevi koji će se ispuniti donošenjem ovog zakona su prvenstveno u zaštiti i očuvanju muzejske građe na jedinstven način. Zatim, bitno je da muzejska vrednost preživi i da ostane i za sledeća pokoljenja, da se očuvaju podaci o tim vrednostima, da se poboljšaju uslovi rada u samom muzeju, to je vrlo bitno i za same zaposlene i za posetioce muzeja, da se reguliše centralna i matična funkcija muzeja, da se teritorijalne nadležnosti tačno definišu, da se umreže muzeji, da se stručna zvanja kvalifikuju na pravi način, i ako je potrebno, ako sve ovo ne dovede do poboljšanja funkcije, da se uvedu i neka pooštravanja, neke kaznene mere gde bi se skrenula pažnja na vrlo bitnu stvar, a to je čuvanje muzejske vrednosti. Ne smemo zaboraviti da muzejska vrednost koju poseduje naša država u muzejima predstavlja, praktično, i privredni kapital. Znači, muzejska vrednost privlači, kao što smo doživeli i pre pandemije, da su mnogi posetioci naše države prvo krenuli u naše muzeje da vide ono što je ostalo očuvano iz prethodnih decenija i stoleća. Vrlo je važno razumevanje naše sopstvene prošlosti da bismo gradili budućnost na pravi način. Vrlo je bitno da se muzejske ustanove jačaju i da ta praksa jačanja i umrežavanja muzeja ide u pravcu nekih evropskih kriterijuma i da poštujemo te neke evropske muzejske standarde. Znači, vrlo je važno osnivanje muzeja, da bude na pravi način čuvanje, proučavanje muzejske vrednosti, zaštita i predstavljanje tih muzejskih vrednosti, jer ono je zapravo naša baština. Kao pripadnica mađarske nacionalnosti i neko ko se rodio u multikulturalnoj, multietničkoj i multikonfecijskom okruženju, rodom sam iz Banata, a živim u Somboru, tamo gde mađarska nacionalna manjina nije većinska, nije u bloku, nego je manjinska. Vrlo je bitno sa našeg stanovišta kao manjine da u muzejima ostane trag naše istorije, našeg doprinosa ovom podneblju jer smatramo da ako uspevamo sačuvati naš identitet, naš jezik, našu kulturu možemo doprineti razvoju naše države. Neko ko razmišlja, razume više jezika može da ima širi pogled na određeni problem i može doneti zapravo svojoj državi jedan plus, jedan dobitak. Na taj način mi iz SVM apelujemo da muzejske vrednosti treba sačuvati baš da bismo sačuvali raznolikost ovog podneblja, različitost, jer različitosti su te stvari koje nas praktično usavršavaju. Ako posećujemo muzeje, mi ćemo biti na pravom mestu gde imamo dodira sa istorijom, sa kulturom svih naroda koji su živeli, koji žive na ovom podneblju. Što se tiče kulturne tradicije ona nije samo manjinska ili većinska, ona je sveobuhvatna. Ona čini jednu zajedničku kulturnu baštinu i Okvirna konvencija o vrednostima kulturnog nasleđa za društvo iz 2005. godine definiše kako znanje o ovom nasleđu može podstaći poverenje i razumevanje međusobno između naroda. Što se tiče broja muzeja, 149 muzeja postoji u Srbiji registrovanih. Od toga trećina je u Vojvodini, oko 50. Što se tiče starosti tih muzeja, kao što je prethodna poslanica već iznela podatak, najstariji muzej u Srbiji osnovan u Beogradu 1844. godine, sledeći je u Novom Sadu 1847. godine, zatim je Mitrovica 1885. godine, Vršac 1882. godine, Sombor 1887. godine, Subotica 1892. godine, Zrenjanin 1906. godine, Pančevo 1923. godine. Nemojte zaboraviti da su ovi muzeji smešteni u prelepa zdanja koja su stara, trošna, koja treba obnoviti, sačuvati. Same zgrade su izuzetno velike vrednosti, a eksponati u njima takođe. Što se tiče eksponata, u vojvođanskim muzejima se čuvaju stare knjige, u Narodnom muzeju u Zrenjaninu negde oko 200 knjiga se čuva koje su izuzetnih vrednosti, od 16. do 20. veka. Najstarije knjige su pisane na latinskom i crkveno slovenskom jeziku, a najveći broj je na mađarskom i nemačkom jeziku. Ako konstatujemo da je u Zrenjaninu prva štamparija oformljena tek 1847. godine, onda znamo da su ove knjige poreklom iz Evrope, iz drugih oblasti, štampane su u Holandiji, Francuskoj, Engleskoj, Rusiji, Italiji, Austriji, Mađarskoj. Najstarija publikacija je „Molitvenik“ iz 1552. godine. Znači, treba da smo svesni koje vrednosti imamo. Isto tako, ti muzeji imaju problem sa skladištenjem. Narodni muzej u Pančevu je smešten u zgradu koja je izgrađena 1833. godine i tu se čuva slika Paje Jovanovića „Seoba Srba“. Mislim da je to dovoljno da znamo o kakvom zdanju i o kakvoj muzejskoj vrednosti se radi. Što se tiče potreba u tim muzejima, kao što se verovatno iskazuju potrebe u celoj državi, to su uglavnom potrebe za održavanje, za angažovanje profesionalno kvalifikovanih radnika. Somborski gradski muzej koji je osnovan 1887. godine ima negde oko 40 hiljada vrednih eksponata. Ako ćemo izdvojiti koje je najvrednije, verovatno su to arheološki, predmeti koji su iz okoline Doroslova, nađeni u iskopinama i to su tzv. „džekfild“ nalazišta. Ovo je dovelo do nove periodizacije praistorije. Znači, to je takav neki korak i toliko je bitno za istoriju čovečanstva, a to mi imamo na našem podneblju. Isto tako, u Somboru se planira otvaranje muzeja „Podunavski Švaba“, koji je za sve nas vrlo bitno, samo je potrebno da i država prepozna značaj ovog muzeja i da eventualno pomogne nalaženje adekvatnog prostora za to. Za narodne poslanike Poslaničke grupe Savez vojvođanskih Mađara muzeji i Predlog zakona o muzejskoj delatnosti su vrlo bitni. Nakon proučavanja Predloga zakona, mi smo odlučili da u danu za glasanje podržimo isti. Raduje nas činjenica da je u potpunosti usklađen, kako sa Zakonom o nacionalnim savetima nacionalnih manjina, tako i sa Zakonom o nadležnostima AP Vojvodine. Hvala.
(Obraća se na mađarskom jeziku.) Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Jelica Sretenović. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovana gospođo ministar, dragi poslanici, sve knjige koje su zapamćene zaslužuju i zaslužne su i zapamćene. I ne smeju biti zaboravljene. Time što čuvamo i brinemo o starostavnim knjigama, čuvamo istoriju našeg naroda, naše pismo i naš srpski jezik. Uvek će pisana reč imati istorijsku vrednost. Ona će biti neuništivi svedok dalekih vremena. Dičimo se, i treba, Miroslavljevim jevanđeljem. Krajem 12. veka, na kamenom oltaru, u crkvi Svetog apostola Petra, u današnjem Bijelom Polju, vršena je prva služba Miroslavljevog jevanđelja, po zamisli kneza Miroslava, brata Stefana Nemanje, da ima svoje jevanđelje za potrebu bogosluženja na ćiriličnom pismu. „Neću goticu, hoću ćirilicu“ – rekao je. „Hoću pismo srpsko“ – i bi tako, i bi ćirilica. Prošlo je mnogo godina, no da se vratimo u vreme u kome živimo. Mene je zainteresovalo šta kaže statistika što se tiče čitanja knjiga u Srbiji. U vreme kad su nam informacije dostupne na svakom koraku, kada vodimo brz život, malo je vremena koje možemo posvetiti sebi. Jedan od predloga za opuštanje jeste čitanje knjiga. Poražavajuća je statistika u Srbiji što se tiče čitanja knjiga. Da li zbog nemaštine ili zbog lenjosti, nezainteresovanosti, ali čak 75% odraslih ljudi, po prošlogodišnjem istraživanju, poslednjih godinu dana nije pročitalo ni jednu knjigu, vezano za posao i samoobrazovanje, dok je 60% ljudi pročitalo samo jedan bestseler. Prema podacima Zavoda za proučavanje kulturnog razvitka, kada su u pitanju srednjoškolci, 29% nije pročitalo ni jednu knjigu tokom poslednjeg raspusta, 26% pročitalo je u istom razdoblju samo jednu knjigu, a 28% pročitalo više od dve knjige. Od 10% do 15% pročitalo je jednu od tri knjige u poslednjih godinu dana. Njih 7% nema ni jednu knjigu u kući. Ja ne bih ovo komentarisala. Beleška Evropske statističke službe 2018. godine: Francuzi u proseku čitaju dva minuta dnevno, Italijani, Austrijanci i Rumuni pet, a građani Srbije šest minuta. Lepo. Na knjige najviše troše Slovaci, 2% ukupne potrošnje domaćinstva, a najmanje Bugari i Grci, po 0,6%. U Srbiji se za 8% ispitanika može reći da vole knjigu, a 18% Norvežani. To je objavio Evrostat. U svim zemljama, pokazuju statistike, više čitaju žene nego muškarci. Da se vratim na Predlog odluke o proglašenju stare i retke bibliotekarske građe za kulturno dobro od izuzetnog značaja, koje je dostavila Narodna biblioteka Republike Srbije za 720 starih i retkih knjiga. Ovaj predlog sadrži popis starih srpskih rukopisnih i štampanih knjiga nastalih, odnosno štampanih, u periodu od 15. do 19. veka. Zakon o kulturnim dobrima utvrđuje da je stara i retka knjiga pokretno kulturno blago. Svih 720 starih i retkih knjiga sa ovog spiska su kulturna dobra. Imajući u vidu njihov poseban značaj za našu nauku i kulturu, kao i da su u pitanju retki, odnosno unikatni primerci, pokrenut je postupak da one dobiju najveću kategorizaciju u pogledu zaštite kulturna dobra od izuzetnog značaja. Donošenjem odluke kojom se utvrđuje da su 720 predloženih starih i retkih knjiga kulturna dobra od izuzetnog značaja, stvoriće se uslovi za njihovu potpuniju pravnu i tehničku zaštitu, restauracija, konzervacija, mikrofilmovanje za dalje proučavanje i objavljivanje rezultata tih istraživanja, kao i za priređivanje fototipskih izdanja najvrednijih dela. Knjiga je hrana, uteha, mudrost i učiteljica. Čuvajmo našu pisanu reč i negujmo književnost. U danu za glasanje svim srcem ću podržati ovaj predlog, jer me ovaj predlog uverava da briga za kulturu ide u pravom smeru, a nadam se da će uskoro stići na red zakon o pozorištu, a naročito me interesuje poboljšanje statusa slobodnih umetnika. Hvala.
Zahvaljujem se, narodnoj poslanici Jelici Sretenović. Reč ima narodna poslanica, Stanislava Janošević. Izvolite.
Hvala, poštovana potpredsednice parlamenta. Veliko mi je zadovoljstvo što na dnevnom redu imamo Zakon o muzejskim delatnostima, pre svega jer muzej neguje tradiciju i neguje istoriju, a mi ne smemo da zaboravimo ko smo, kakav smo i koliko veliki narod, bez obzira što po broju stanovnika smo manji od mnogih evropskih i svetskih zemalja, ali duhovno i kulturno smo i te kako bogatiji od mnogih evropskih i svetskih zemalja. Negde sam ubeđenja da je to ono što izaziva zavist kod njih, koja im ne dozvoljava da priznaju ekonomske, zdravstvene, kulturne rezultate, a nažalost i sportska dostignuća koja mi postižemo. Elem, kada govorimo o Zakonu o muzejskoj delatnosti, veoma je bitno da kažemo da će on detaljno utvrditi način i uslove vođenja muzejske delatnosti evidentiranjem muzejske građe, dokumentacije, kako se to istražuje, kako se to analizira, kako se to vrednuje, ali ono što je ključno jeste da Zakon o muzejskim delatnostima utiče na razvoj društva. Srbiju krasi na desetine muzeja, pored Nacionalnog, odnosno Narodnog muzeja u Beogradu, Muzeja Vojvodine u Novom Sadu, ja moram izdvojiti Narodni muzej Zrenjanin. Narodni muzej Zrenjanin osnovan je 1906. godine, a počeo je sa radom 1911. godine i on je savršen zato što je kompleksnog tipa, i zato što je po istraživačkom području veoma kompleksan, jer obuhvata ceo srednji Banat, odnosno 52 naseljena mesta. Zavičajnog je karaktera, poseduje 33 hiljade predmeta i prostire se na 1.200 metara kvadratnih. U našem muzeju, u gradu na Begeju, pothranjena su dela Uroša Predića, koji je istaknuti Banaćanin, rođen u Orlovatu. Pored Uroša Predića, koji je jedan deo života posvetio i oslikavanju u crkvi, opus njegovih dela obuhvata preko 1.600 radova. Pored Uroša Predića imamo takođe dela Đure Jakšića, koji je iz Srpske Crnje, takođe jedan istaknuti cenjeni Banaćanin, ali i Save Šumanovića i Paje Jovanovića. U Narodnom muzeju u Zrenjaninu veoma su bogata odeljenja etnološka, kao i arheološka, ali naravno i olimpijski legati, kao i prirodnjački. S ponosom ističem činjenicu da su kustosi i istoričari Narodnoj muzeja prošle godine realizovali jedan projekat kojim je potpomognut finansijski i dobrom voljom od strane Ministarstva kulture. Ovom prilikom se naravno zahvaljujem ministarki Gojković, obzirom da je odobren i realizovan projekat – „Muzej u školama“. Obzirom da smo zatečeni korona virusom i da je izmenjen režim rada, kustosi i istoričari u saradnji sa đacima, nastavnicima i nastavnim kadrom na području Novog Bečeja, kao i Sečnja, uspeli su da digitalizuju više od tri i po hiljade predmeta koji su kulturnog i istorijskog značaja. Dobar deo tih predmeta je poklonjen Narodnom muzeju. Međutim, ove godine su aplicirali za drugi deo tog projekta kako bi nastavili sa istim tim radom, ali na području opštine Zrenjanin, odnosno naseljenih mesta u opštini Zrenjanin. Nadaju se toj realizaciji, jer upravo ono što ovaj zakon govori to ovaj projekat i sprovodi, saradnju obrazovne i kulturne institucije, a pre svega akcenat je na radu sa decom, te ovom prilikom i ja bih zamolila, obzirom da se kao i deca, kao i kustosi u muzeju, raduju realizaciji i mogućnosti za realizaciju drugog dela faze ovog projekta i da ćete pronaći prostora i sredstava da omogućite da se ova praksa nastavi. Obzirom da smo u domenu kulture, ne mogu a da ne pomenem to da je Ministarstvo kulture izdvojilo četiri miliona dinara, grad Zrenjanin dva miliona kako bi se rekonstruisao krov Narodnog pozorišta „Toša Jovanović“ u Zrenjaninu. Zašto je to važno? Iz prostog razloga, jer je objekat i samo pozorište „Toša Jovanović“ u Zrenjaninu ponos grada i za Banaćane se pozorišne aktivnosti vezuju još za 18. vek. Sala našeg pozorišta je u baroknom stilu i daje posebnu dimenziju svim predstavama i mi se radujemo što ćemo moći da nastavimo tu našu tradiciju. Hvala vam još jednom ministarka na tome što ste imali sluha i odobrili nam da prevaziđemo problem koji smo imali sa sanacijom krova. Kada govorimo o muzeju, govorimo o umetnosti, govorimo o kulturi. To je ono u šta treba da ulažemo, jer ako je zaboravimo, zaboravićemo i sebe. Politika Aleksandra Vučića upravo govori o tome da ne smemo da zaboravimo ko su naši preci i da trebamo da stvaramo kulturno nasleđe za nadolazeće generacije. Međutim, paralelno sa ovom pričom danas u Srbiji gravitira nekolicina javnih ličnosti kod kojih je na stotine puta utvrđeno odsustvo kulture i apsolutna je dominacija nekulture prilikom izražavanja i delovanja. Tako, na primer, kolege veoma je nekulturno, potom bezobrazno, a onda je na kraju krajeva to krivično delo kada otuđite novac građana Republike Srbije u vrednosti od 67,9 miliona evra. Onda ga deponujete na račune ofšor kompanija u 17 različitih zemalja, na 53 različita računa, kao što je to uradio Dragan Đilas. Potom je veoma nekulturno, a onda bezobrazno, najblaže rečeno, kada isti taj političar na krajnje sarkastičan i podao način provocira jednu ženu, novinarku, profesionalca. Možda nije preskočio tečaj o pranju novca obzirom da je prirodni talenat, ali definitivno da je preskočio prelistavanje bontona, jer nakon toliko godina istupanja u javnosti, nije u stanju da na pravi način održi konferenciju za novinare i sa poštovanjem se ophodi prema medijima. Krajnje je nekulturno lagati, kao što to rade Marinika i njen Dragan. Obzirom da su stanju da novac građana Republike Srbije prebacuju, dobacuju se sa njime sa računa na račun u iznosu u nekoliko stotina hiljada evra kako bi jedno drugom nadoknadili za sve izgovorene laži, jer to jedno drugom čine. Da zaključim, krajnje bi kulturno bilo da priznaju svoja nedela, obzirom da će svakako biti razotkrivena, ali posle neće moći da bude – nismo znali, nismo mi, slučajno se desilo, jer će to zasigurno biti krivično delo i ona nema kraja. Hvala.
Zahvaljujem se narodnoj poslanici Stanislavi Janošević. Reč ima narodni poslanik Jelena Mihailović.
Hvala predsedavajuća. Poštovana ministarko sa saradnicom, poštovane kolege narodni poslanici, građani Republike Srbije, današnji dnevni red nam otvara mogućnost da diskusiju posvetimo Predlogu zakona o muzejskoj delatnosti i Predlogu odluke o proglašenju stare i retke biblioteške građe za kulturno dobro od izuzetnog značaja što je meni kao umetniku i pripadniku kulturne scene u Republici Srbiji izuzetno važno, jer svaki put kada imamo priliku da govorimo o kulturi i o načinima kako sektor kulture možemo unaprediti i kada napravimo konkretne korake i pomake, mi radimo dobro našoj zemlji, našoj istoriji i našoj budućnosti i osvešćujemo neophodnost prisustva kulture u našoj svakodnevici. Svoje prethodno izlaganje u ovom visokom domu sam završila rečima – „ars longa, vita brevis“ – umetnost je duga, život je kratak. Te reči bih uvrstila i na početak mog današnjeg učestvovanja u diskusiji imajući u vidu da danas govorimo o starim i retkim knjigama i muzejskoj građi što sve zajedno predstavlja umetnička dela koja su nadživela kako same umetnike tako i konzumente te umetnosti kroz vekove koji su usledili. Predlog odluke o proglašenju stare i retke bibliotečke građe za kulturno dobro od izuzetnog značaja je izuzetno važan dokument koji sadrži popis 720 starih srpskih rukopisnih i štampanih knjiga nastalih, odnosno štampanih od 15. do 19. veka i kao peta ovakva odluka od 1979. godine predstavlja logičan i neophodan sled događaja u procesu istraživanja stručnjaka kako Narodne biblioteke Srbije, tako i drugih odgovarajućih naučnih i kulturnih ustanova. Po zakonu o kulturnim dobrima regulisano je da je svaka stara i retka knjiga pokretno kulturno dobro, a po Zakonu o staroj i retkoj bibliotečkoj građi, kao i Zakonu o kulturnim dobrima, kulturna dobra su razvrstana u kulturna dobra, kulturna dobra od velikog značaja i kulturna dobra od izuzetnog značaja, a kategorizuju se zavisno od svog sadržaja, umetničke, kulturne i istorijske vrednosti značajne za nauku i kulturu. Svaka knjiga ili rukopis iz Predloga ove odluke predstavlja umetničko delo koje dokumentuje istoriju, vrednosti, događaje, čuva srpsko pismo i jezik i kako u zakonu tako i u svesti cele naše zajednice mora biti tretirana kao izuzetnost i biti adekvatno zaštićena. Donošenje Zakona o muzičkoj delatnosti je uslov sistemskog pristupa i uređenja oblasti zaštitne pokretnih kulturnih dobara, muzejske građe na sveobuhvatan i svrsishodan način i smatram da predstavlja prvi veći korak i ka potencijalnom sistemskom uređenju i unapređenju kulture u celini, s tim što tu vrstu uređenja neophodna dugoročna strategija za razvoj kulture koja bi pored već donetih strateških ciljeva za razvoj od 2021. godine do 2025. godine morala kao ozbiljan i obiman dokument biti naposletku i konačno predložena Narodnoj Skupštini, posledično, potencijalno i potvrđena, kako bi kultura konačno dobila svoj uzlazni razvojni put. Predlog Zakona o muzejskoj delatnosti suštinski treba da reguliše način obavljanja muzejske delatnosti i rad ustanova koje se njom bave, kao i da zaštiti ono što je od opšteg interesa za Republiku Srbiju, muzejsku građu. Pre nego što nastavim volela bih da podsetim da poreklo reči muzej potiče od latinske reči „muzeom“ što predstavlja hram muza, zaštitnica duhovnih aktivnosti čoveka, inspirativnih boginja književnosti, nauke i umetnosti, što nas podseća da identičnu svrhu zaštitnika naših duhovnih aktivnosti treba da imaju i današnji muzeji i sve ostale ustanove kulture, koje kroz poziciju između prošlosti i budućnosti, a korišćenjem prošlosti, treba da pomognu stvaranju i održavanju nacije, stvaranju vrednosti kulturnog identiteta i kao institucijama kulture institucijama sećanja moramo im pomoći u njihovoj misiji i svrsi. U sponi sa retkim i starim knjigama, o kojima danas govorimo, a imajući u vidu da se najvažniji istorijski rukopisi, pored drugih umetničkih dela i istorijskih predmeta, čuvaju upravu u muzejima, muzeji takođe imaju veoma važnu ulogu kada je u pitanju edukacija dece i mladih, jer nije isto prikazati slike u udžbeniku istorije, kao i odvesti decu u muzej da uživo vide postavku istorijski važne predmete i da svoje znanje upotpune i vizuelnom manifestacijom. Već smo na sednici Odbora za kulturu i informisanje imali prilike da pomenemo važnost vraćanja kulture u škole kroz kulturno-umetničke sekcije ili kroz dodatni predmet, ali ovom prilikom bih ponovo istakla da je to tema koja bi na dnevni red međuresorne saradnje Ministarstva kulture i Ministarstva prosvete trebala doći u što kraćem vremenskom roku, kako bi sa realizacijom ideja vraćanja kulture u škole svi muzeji, ali i sve druge ustanove kulture u budućnosti imale publiku kojoj bi mogle da predstave svoje sadržaje i kako bi napori za oživljavanje kulture pred budućim pokolenjima dobili svoj pravi smisao. Obrazloženje koje ste priložili uz Predlog zakona o muzejskoj delatnosti vrlo detaljno i temeljno predstavlja ciljeve koji se donošenjem ovog zakona postižu i koje probleme bi potencijalno u praksi ovaj zakon mogao da reši. Raduje me da je opcija status kvo, koja je bila jedna od razmatranih mogućnosti da se dosadašnji problemi reše nedonošenjem ovakvog zakona, odbačena, jer lično smatram da je status kvo dugo bio prisutan u kulturi Republike Srbije i da naš nacionalni identitet nema luksuz da držimo status kvo po pitanju upravo onoga što je od opšteg interesa za Republiku Srbiju. Priloženo obrazloženje takođe tretira i značaj muzeja kao bitnih elemenata za pokretače privrednog rasta, u vidu učestvovanja u turističkoj ponudi naše zemlje, s tim da se, pretpostavljam, zbirke svih 149 muzeja na teritoriji Republike Srbije moraju obogatiti, njihova prezentacija osavremeniti, kako bi naši muzeji mogli postati i ostati atraktivni i relevantni društveni prostori i resursi važni za celu zajednicu. Nacionalni muzeji u Srbiji, čije je osnivanje započelo u 19. veku, danas su suočeni sa mnogim drugim problemima koji su, pored nedostatka novca, i nedostatak prostora i slabih ljudskih resursa. Takođe, mnogi muzeji u Srbiji privremeno se zatvaraju zbog rekonstrukcije koja traje godinama, što nepovoljno utiče na kulturu uopšte. Država bi trebalo organizovanije da pristupi rekonstrukcijama muzeja od republičkog značaja, da odredi prioritete i realne vremenske okvire za građevinske i arhitektonske poslove. Na primer, jedna od najznačajnijih institucija kulture u Srbiji je Narodni muzej u Beogradu, njegova rekonstrukcija je trajala 15 godina. Zatim, rekonstrukcija Muzeja savremenih umetnosti je trajala deset godina, dok rekonstrukcija i sanacija Zavičajnog muzeja Zemuna, smeštenog u Spirtinoj kući, jednom od najstarijih simbola istorije Zemuna, traje od 2000. godine i još uvek nije završena. Međutim, rekonstrukcija muzeja ne znači samo obnavljanje muzejske zgrade, već i transformaciju i osavremenjivanje načina rada zaposlenih, prilagođavanje novom vremenu i tehnologijama. Potencijalni problemi se mogu pojaviti i pri nabavci muzejske građe, posebno u segmentu trajnog obogaćivanja zbirki atraktivnim predmetima i umetničkim delima, koji mogu privući pažnju publike domaće i svetske javnosti i samim tim doprineti kako samoodrživosti muzejske delatnosti, tako i kulturi u celini, ali i već pomenutom privrednom rastu. Veliku i važnu ulogu u razvoju muzejske delatnosti treba da ima Muzejski savet, u kome verujem da će pozitivnom selekcijom biti izabrani stručnjaci koji će u okviru svojih nadležnosti kreativnim predlozima unaprediti muzejsku delatnost u Srbiji i rad celokupne mreže muzeja. Ali, kako bi se svaka dobra ideja realizovala, svi znamo da su neophodna finansijska sredstva. Samo sprovođenje ovog zakona ne zahteva dodatna finansijska sredstva u ovoj godini, budući da je njegova primena odložena, ali u slučaju da se sa njegovom primenom počne u toku ove godine neophodno je ne samo preraspodeliti već dodeljena sredstva za kulturu, već smatram da bi Ministarstvo finansija trebalo da razmatra i opredeljivanje dodatnih finansijskih sredstava za sektor kulture u okviru predstojećeg ili predstojećih rebalansa, jer predviđenih 30 miliona dinara koji treba da podignu kapacitet ustanova kulture ni iz daleka nisu sredstva koja bi mogla pomoći trajnom obogaćivanjem muzejske građe, a određena vrsta preraspodele već opredeljenih sredstava u sektoru kulture bi dodatno opteretila druge kulturne delatnosti. Posebno je važno pokušati da se sredstva za sektor kulture u predstojećem rebalansu povećaju, imajući u vidu da je za nama godina kada je kultura, pored ostalih delatnosti, izuzetno pogođena, da su posledice po kulturu i na globalnom nivou ogromne i da je neophodno, pored kratkoročne pomoći, kulturi prići strateški i sistematski. U svom prethodnom izlaganju sam se osvrnula na zajam od 20 miliona evra koji smo nedavno potvrdili, koji je bio za ulaganje u infrastrukturu u kulturi. Takođe sam u svom prethodnom izlaganju predložila da se potencijalno za budžet za npr. sledeću godinu razmotri zajam u aproksimotivnom iznosu od 50 miliona evra, kako bismo ulaganja u kulturu sa 0,97% podigli na procenat koji bi mogao da isprati procente ulaganja u kulturu zemalja u regionu, kao što su Crna Gora koja izdvaja 1,34%, Severna Makedonija 1,23% i Hrvatska 1,76%. Već sam pomenula da je svest o važnosti kulture i svest o njenom prisustvu u našem društvu od enormnog značaja za celokupan razvoj našeg društva, te bih u tom svetlu volela da apostrofiram i značaj projekta „Evropska prestonica kulture - Novi Sad“, koji bi kao jedinstvena prilika mogao da podigne tu vrstu svesti, ne samo u gradu Novom Sadu i okolini, već taj projekat moramo tretirati kao državni projekat od koga će koristi imati cela zemlja, imajući u vidu procene iskustva dosadašnjih evropskih prestonica kulture koje su na svaki uložen evro vraćale šest. Jedan od osnivača ideje „Evropske prestonice kulture“ je Melina Merkuri, koja je u okviru svog mandata na mesto ministra kulture Grčke otvorila muzeje za grčke državljane u smislu besplatnog ulaza i time podstakla naciju da se bolje upozna sa svojom bogatom istorijom i kulturom. Srbija je zemlja Miroslavljevog jevanđelja, Svetog Save, Dositeja Obradovića, Vuka Karadžića, Nikole Tesle, Mihajla Pupina, Novaka Đokovića. Sa naše teritorije je potekla prva evropska civilizacija, kao i 17 rimskih imperatora. Imamo bogatu istoriju i kulturu, u koju moramo uložiti maksimum kako bismo dostigli da našu kulturu prepoznaje svetska javnost na način na koji prepoznaje naše sportiste po kojima i vidimo kako uloženo može da doprinese ne samo njihovim ličnim rekordima i uspesima, već imidžu nacije u celini. Reči Tomasa Džefersona, koje se često citiraju, mogu biti smernica za dalje aktivnosti: „Ako želite nešto što nikada niste imali, morate biti spremni da učinite nešto što nikada niste uradili.“ Ako želimo da podržimo, a pre svega razvijamo našu kulturu i kulturne delatnosti, moramo uložiti ono što možda nikada do sada nismo, kako bi koraci kao što je donošenje ovog zakona u muzejskoj delatnosti imali svoju punu svrhu. Lično želim da verujem da je došlo vreme da se ulaganja u kulturu značajno podignu, da se sektor kulture strateški postavi i da status kvo u kulturi odbacimo kao bilo kakvu mogućnosti. Zahvaljujem.
Zahvaljujem se narodnoj poslanici Jeleni Mihailović. Reč ima narodna poslanica Jelena Kocić. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, uvažena ministarko sa saradnicima, narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije, pred nama se nalazi Predlog zakona o muzejskoj delatnosti koji je za nas izuzetno važan jer će njime prvi put oblast muzejske delatnosti biti definisan na konkretan način, što će mnogo olakšati rad muzeja u Srbiji. S obzirom da se do sada na oblast muzejske delatnosti primenjivao zakon o kulturnim dobrima iz 1994. godine, koji po svom opštem propisu i karakteru uređuje opšta zajednička pitanja zaštite kulturnih dobara i nije definisao precizno oblast muzejske delatnosti, donošenjem ovakvog jednog zakona biće unapređeni uslovi za razvoj čitave muzejske struke. Njegova vrednost je velika upravo zato što je primenljiv i zato što će na funkcionalan način unaprediti delovanje muzeja u Srbiji. Ovim zakonom obezbediće se potpuna zaštita i očuvanje muzejske građe, kao pokretnih kulturnih dobara, ali će se poboljšati uslovi za rad muzeja. Ono što smatram jako važnim jeste uvođenje Muzejskog Saveta Republike Srbije, koji će kao stručno savetodavno telo obavljati poslove od interesa za razvoj i unapređenje muzejske delatnosti, ali su jako važni i članovi zakona kojima se predviđa da će u muzejima u Srbiji moći da rade ljudi sa odgovarajućim obrazovanjem i sa položenim stručnim ispitom što znači da će ljudi od struke na adekvatan način štititi i čuvati našu kulturnu baštinu. S obzirom da dolazim sa juga Srbije, tačnije iz Leskovca, sa ponosom mogu da kažem da je Narodni muzeju u Leskovcu od svog osnivanja do danas nosilac preko 150 priznanja i nagrada. Nagrada „Mihailo Valtrović“ koji je u Muzejsko društvo Srbije dodeljuje muzejskim radnicima i ustanovama, našem Narodnom muzeju je pripala četiri puta. Autor izložbe „Zlatno doba Leskovca“ proglašeni su kustosima godine. Leskovački narodni muzej nosilac je i priznanja kulturni obrazac koje Ministarstvo kulture i informisanje dodelilo našem muzeju 2019. godine, nosilac je čak tri „Oktobarske nagrade“ grada Leskovca, kao prestižne nagrade našeg grada, a nagrada koja je za nas Leskovčane posebno značajna, jeste nagrada koja je Narodnom muzeju u Leskovcu dodelio naš predsednik Aleksandar Vučić na Dan državnosti 2020. godine, Sretenski orden trećeg stepena za izuzetno zasluge za Republiku Srbiju i njene građane u oblasti kulture i muzejske delatnosti. Stalna postavka Narodnog muzeja u Leskovcu, nagrađena priznanjem „Mihaila Valtrović“ iz godinu u godinu se dorađuje, tako je naš muzej jedini muzej u Srbiji sa stalnom taktilnom postavkom koja je namenjena slepim i slabovidim posetiocima, zahvaljujući kojoj je i naš grad, grad Leskovac dobio nagradu Zaštitnika građana za pristupačnost kulturnim sadržajima. Promenom vlasti i odlaskom onih koji su u kulturu u Srbiji i stavili u nezavidan položaj sa velikim kašnjenjem ličnih zarada zaposlenih u kulturi, stvoreni su uslovi da se situacija napokon popravi. Dolaskom na vlast SNS i našeg predsednika Aleksandra Vučića, kultura je doživela svoj preporod. Nakon 2012. godine, zahvaljujući našem gradonačelniku, doktoru Goranu Cvetanoviću, sve kulturne institucije u Leskovcu dobile su svoj novi izgled, zaposlenima su isplaćene zaostale zarade, a sa zadovoljstvom zaposlenih i stvaranjem dobrih uslova za rad, počeli su da se nižu i brojne nagrade kojima se mi kao grad ponosimo. Godine 2014. rekonstruisana je zgrada Narodnog pozorišta, a glumci su naš grad doneli brojne nagrade, ove godine čak devet sa festivala Joakim Vujić, zahvaljujući čemu će grad Leskovac biti naredne godine i domaćin istoimenog festivala. Rekonstruisana je zgrada istorijskog arhiva tako da je grad Leskovac nosilac i nagrade „Zlatni arhiv“, koji dodeljuje fondacija Arnautović, pri Arhivu Srbije. Leskovački kulturni centar proglašen je institucijom sa najvećim brojem kvalitetnih sadržaja nakon grada Beograda dok Leskovačka narodna biblioteka sa svojom čitaonicom gazi u vek i po postojanja i svojom kreativnim sadržajima svakodnevno okuplja studente, decu i mlade. Kažu da je grad bez kulture, grad bez duše, a ja i te kako mogu da kažem da Leskovac je grad sa dušom jer se mnogo ulaže u kulturu. Za razliku od perioda kada je na vlasti bila DS, kada je grad stagnirao, kada se za kulturu izdvajalo upola manje, danas zahvaljujući gradonačelniku dr Goranu Cvetanoviću iz gradsko budžeta se izdvaja preko 9% za kulturu. Za vreme vlasti SNS Narodni muzej i ostale kulturne institucije grada Leskovca nebrojano puta posetili su naš predsednik Aleksandar Vučić koji je počasni građanin našeg grada, naša premijerka gospođa Ana Brnabić i mnogi resorni ministri, za nas Leskovčane to je velika čast. Kada je DS vodila našu zemlju, jug Srbije za njih praktično nije ni postojao. Mi Leskovčani nikada nismo bili udostojeni da predsednik Republike dođe kod nas, da poseti neku našu kulturnu instituciju, da dovede nekog investitora kao što to čini sada naš predsednik Aleksandar Vučić. Doduše, dešavalo se da dođu u naš grad, tako da svi mi pamtimo 2009. godinu kada je tadašnji predsednik Srbije, gospodin Boris Tadić i tadašnji gradonačelnik Beograda, Dragan Đilas dolazili na jug Srbije, dolazili u Leskovac, ali ne da dovedu nekog investitora ili da posete neku našu kulturnu instituciju već da rade za svoj džep, da nam ukradu, odnosno da legalizuju krađu, odnosno kupovinu odbornika i otmu nam vlast u Leskovcu, ukradu mandata gradonačelniku. Tako da su građani Leskovca i građani Srbije još te 2009. godine mogli da vide kakva je politika koju vodi Boris Tadić, kakva je politika koju vodi Dragan Đilas, a to je politika krađe, politika otimanja, politika prevare, što i danas možemo da čujemo o silnim računima na Mauricijusu, Hong Kongu, Švajcarskoj i drugim poreskim rajevima. Zahvaljujući našem predsedniku Aleksandru Vučiću koji je više puta posetio naš grad, otvorio nove fabrike, izgradio puteve, ja sa ponosom mogu reći da kod nas više ne važi ona floskula – što južnije, to tužnije, jer se danas jug Srbije ravnomerno razvija kao i ostali delovi naše zemlje. Na kraju iskoristila bih priliku da i poštovanu ministarku pozovem da nam ukaže čast i da dođe i da poseti naš grad. Zbog svega navedenog, zbog činjenice da se nakon skoro 30 godina donosi jedan ovakav zakon koji će doprineti razvoju kulture u Srbiji, ispred poslaničke grupe Aleksandra Vučić – Za našu decu, ja ću podržati ovaj predlog zakona. Zahvaljujem.
Poštovani narodni poslanici, saglasno članu 27. i članu 87. stavom 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine obaveštavam vas da će Narodna skupština danas raditi posle 18,00 časova zbog potrebe da Narodna skupština što pre donese akte iz dnevnog reda ove sednice. U skladu sa članom 87. Poslovnika Narodne skupštine sada određujem pauzu u trajanju od jednog časa i sa radom nastavljamo u 15,00 časova.
Nastavljamo sa radom. Reč ima narodni poslanik Nebojša Bakarec. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovana gospođo Gojković sa saradnicom, pročitaću nekoliko delova ovog Zakona o muzejskoj delatnosti, da bih stvorio kontekst za ono o čemu ću da govorim. Dakle, pokretna kulturna dobra to su muzejski predmeti, nematerijalno kulturno nasleđe i to su dobra od opšte interesa za Republiku Srbiju i uživaju posebnu zaštitu utvrđenu zakonom. Ciljevi zaštite muzejske građe jesu između ostalog razvoj muzejske delatnosti kroz upravljanje i korišćenje muzejske građe. Muzejska delatnost je javna delatnost zaštite muzejske građe i nematerijalno-kulturnog nasleđa, vlasnik te građe i dobara dužan je da čuva, pravilno koristi i redovno održava muzejsku građu i da blagovremeno sprovodi određen mere zaštite. Navešću samo određeni broj matičnih muzeja, opet zbog konteksta, dakle, matični muzeji neki od njih su Narodni muzej Srbije kao prvi, Muzej savremene umetnosti, Muzej primenjene umetnosti, Etnografski muzej u Beogradu i muzeji su naravno stecišta istorije kulture, umetnosti i nauke. Od 2012. godine SNS i predsednik Vučić su za srpsku kulturu i umetnost učinili više nego bilo ko pre njih unazad 80 godina. Prividni je samo apsurd, činjenica da je samoproglašena elita oborila srpsku kulturu i umetnost na koleno, a da smo mi pod znacima navoda „krezubi sendvičari, ružni, prljavi, zli“, kraj znakova navoda. Kako se nazovi ta ološ elita da smo mi podigli na noge srpsku kulturu i umetnost za ovih devet godina. Uradićemo mnogo toga još dobrog i dokaz je upravo ovaj divni zakon. Za pola godine vi ste uvažena gospođo Gojković uradili više nego većina vaših prethodnika, onih do 2012. godine, za ceo njihov mandat. U svakom slučaju niste se bavili marginalnim, nego temeljnim najvažnijim pitanjima i hvala vam i na hrabrosti da progovorite o mafiji u određenim muzejima koja je prouzrokovala pljačku, to smo i danas čuli, najmanje tri muzeja u mandatu prethodnog ministra. Podsetiću, to je sad kontekst koji sledi ono glavno, vlast SNS je 20. oktobra 2017. godine otvorila rekonstruisani Muzej savremene umetnosti, a 28. juna 2018. godine otvorili smo rekonstruisani Narodni muzej posle deset, odnosno posle 15 godina kliničke smrti u koju su te muzeje gurnuli prethodni režimi. Muzej narodne umetnosti je zatvoren za javnost 2007. godine navodno zbog radova na rekonstrukciji, tako je trebalo da bude. Međutim, zbog pljačke i pronevere 176 miliona dinara Ministarstvo kulture je 2013. godine podnelo Republičkom javnom tužilaštvu predlog za podnošenje krivičnih prijava protiv Voje Brajovića, bivšeg ministra kulture i Branislave Anđelković, bivše direktorke Muzeja narodne umetnosti. Ministarstvo kulture je 2013. godine utvrdilo da je jednostavno 2007. godine građevinskoj firmi „Montera“, a i o njoj ću kratko nešto reći, unapred plaćeno neverovatnih 176 miliona dinara, a da te radove ta firma nikada nije izvela nikada. Suprug bivše direktorke Muzeja savremene umetnosti Branislave Anđelković, dakle Branislav Dimitrijević je u to vreme bio pomoćnik ministra kulture i takođe je umešan u celu ovu stvar. Inače, supružnici Anđelković-Dimitrijević su perjanice druge Srbije i autošofinizma. E sad, „Montera“. Osnivač i vlasnik građevinske firme „Montera“ je Dragan Kopčelić bivši predsednik Gradskog odbora koje stranke? Demokratske stranke. Inače, on je bio jedan od glavnih aktera pljačkaške privatizacije „Trudbenika“, našta je ukazala još svojevremeno Verica Barać u svom izveštaju i ta privatizacija jedan od onih 24, na koje je ukazala EU, rekla je da moraju da se reše. Narodni muzej je zatvoren 2003. godine odlukom, pazite, DS. Iz budžeta se od 2003-2012. godine, odlilo, opljačkano je u tim godinama više miliona evra kojima se ne zna trag. Sve je počelo onda kada je bivša direktorka Narodnog muzeja, Tatjana Cvjetićanin, iz koje stranke, naravno iz DS-a, potpisala koruptivni ugovor sa firmom „Kuns Trans“ za korišćenje depoa koji nikada nije korišćen. Ugovor je stopiran, to je ipak pozitivno za taj režim tada, Ministarstvo je reagovalo, a ugovor je trebalo, država je mesečno trebala da plaća za depo 35.000 evra što je neverovatno. Privredni sud je 2012. godine presudio da Narodni muzej, s tim što nije došlo do realizacije, mora da plati „Kuns Transu“ 2,5 miliona evra štete, koja nije nastala, jer muzej nije koristio depo. Za ovaj kriminal, osumnjičeni su Dragan Kojadinović, bivši ministar kulture i Tatjana Cvjetićanin, bivša direktorka Narodnog muzeja. Ministarstvo kulture, takođe 2013. godine je podnelo zahtev Tužilaštvu za podnošenje krivične prijave protiv bivšeg ministra, zbog „zloupotrebe službenog položaja“ u procesu sklapanja ugovora između Narodnog muzeja i firme „Kuns Trans“ i za taj kriminal, kao ni u slučaju Muzeja savremene umetnosti, do danas nije odgovarao niko. Sada jedan drugačiji primer, podsetiću i na ovo, u oktobru 2017. godine, zbog sumnje da su oštetili Etnografski muzej, za 14 miliona dinara, uhapšeno je, 2017. godine, pet lica na čelu sa direktorkom muzeja i tu se vidi razlika u ponašanju onog bivšeg Tadićevog, Đilasovog, Jeremićevog režima i u odnosu na ponašanje ove plemenite vlasti. Znači, oni nisu hapsili ni svoje najveće lopove, a vlast SNS se nemilosrdno obračunava sa svojim mangupima, sa svim mangupima u svojim redovima i to od početka 2012. godine. Sada ću nešto reći o ovim starim i vrednim knjigama, pošto je to izvanredna odluka. To je primer, odluka o proglašenju ovih 720 starih i retkih knjiga za kulturna dobra od najvećeg značaja, pokazuje koliko poštujemo istoriju, kulturu, književnost, jezik i pismenost. Da li je oduvek bilo tako? Nije. Dakle, bivši režim Đilasa, Tadića i Jeremića i druge Srbije je vršio promocija antikulture, antiknjiževnosti, nepismenosti, antiistorije, Velikog brata, poništavanja srpskog jezika i ćirilice. Narodna biblioteka Srbije do 2012. godine je bila igralište druge Srbije, prostor za iživljavanje antisrpstva i nekulture. Isto je važilo za većinu institucija kulture, muzeja, galerija, pozorišta, oblasti filma, muzike, vizuelnih umetnosti, te spomenička politika i arhitektura su bile po pravilu rezervisane za autošoviniste i drugosrbijance. Cela kultura je bila dominion autošovinista koji su na pomen srpske kulture reagovali kao vampir na krst. „Vrhunac kulture“ u tom Tadićevom i Đilasovom periodu su predstavljali zatvoreni nacionalni muzeji, nazivanje ulica širom Srbije po imenu ekstremnog francuskog navijača Brisa Tatona, to je isto bio vrhunac kulture, podizanje beskorisnih kulisa „Pazl grada“ na Banjici i kulisa Terazija na Novom Beogradu. „Vrhunac kulture“ su predstavljale i razne druge skaradnosti, poput izložbe o kulturnom centru Parobrod 2013. godine. To je bila izložba Bastaćeva, u Bastaćevoj organizaciji. Izložba je bila o tome da deca mogu biti seksualni gej subjekti. Podsetiću i na skaradnu izložbu iz 2008. u KC Stari Grad, ali i u Novom Sadu. Ta izložba je pod maskom umetnosti slavila albanskog ratnog zločinca, pazite, Adema Jašarija. Sećate se sigurno toga. Od te politike Tadić, Đilas, Jeremić i druga Srbija ni do danas nisu ostali ni kad su u opoziciji. Jednostavno, mi znamo da je ubilačka mržnja uperena protiv spomenika Stefanu Nemanji, to smo videli. Ništa manja mržnja je uperena protiv umetničkog i sjajnog filma „Dara iz Jasenovca“, samo zbog toga što govori o genocidu nad Srbima. Podsetiću da su Đilasovi jurišnici 15.10.2019. godine, spalili ovu, jedan primerak ili više primeraka, ove sjajne knjige Gorana Vesića o Beogradu, po, naravno, nalogu Dragana Đilasa, Bastaća i Miljuša. Oni, naravno, ne čitaju knjige, oni više vole da ih spaljuju kao nacisti. Podsetiću u Berlinu, koji su 10. maja 1933. godine spalili više desetina hiljada knjiga. Među knjigama koje su nacisti tog dana spalili u Berlinu je bila i čuvena knjiga Hajnriha Hajnea „Almansor“, u kojoj Hajne, pazite, 1823. je rekao sledeće: „Dort wo man Bücher verbrennt, verbrennt man auch am Ende Menschen“ – „Tamo gde spaljuju knjige, na kraju će da spaljuju ljude. U Srbiji su knjige počeli da spaljuju oni koji zagovaraju vešanja i silovanja. Za sada ubistvom prete malom Vukanu, Milici, Danilu, Angelini, Anđelku, Andreju, Aleksandru i pripadnicima Srpske napredne stranke. Silovanjem prete premijerki Brnabić ali i svim, citiram, kako su rekli: „suprugama i ćerkama viđenijih funkcionera SNS“. Đilasovci sigurno da nisu čuli za čuvenu knjigu Reja Bredberija „Farenhajt 451“, negativnu utopiju koja govori upravo o ovakvim nasilnicima poput Đilasa, Bastaća i Miljuša, koji proganjaju ljude i spaljuju knjige. Inače, čuvani francuski režiser Fransoa Trifo je po ovoj knjizi snimio čuveni film, takođe „Farenhajt 451“, a inače 451 stepen farenhajta je temperatura na kojoj gore knjige, to su 232 stepena celzijusa. Za kraj, podsetiću na kapitalno delo Dositeja Obradovića, knjigu „Sovjeti zdravago razuma“ objavljenu u Lajpcigu 1784. godine. U tom delu Dositej ispisuje legendarnu rečenicu: „Bolje je mnogo jednu pametnu i poleznu knjigu, s kolikim mu drago troškom dati da se na naš jezik prevede i naštampa, nego 12 zvonara sazidati i u sve njih velika zvona poizvešati. Knjige, braćo moja, knjige, a ne zvona i praporce.“ Živela Srbija. Hvala vam.
Reč ima Maja Gojković. Izvolite.
Kratko da vam odgovorim samo na ovaj veliki problem i predmet konstranse i sklapanja ugovora. Rekli ste da ugovor nikada nije zaživeo, ali da je presuđeno u našoj državi određena naknada štete. Znate šta je problem? Problem je što nijedan ministar za vreme režima Demokratske stranke do 2012. godine, od početka od kako su sklopili taj, očigledno sada već dokazano i međunarodnom arbitražom u Americi, bez obzira što je dokazano, dakle štetnost tog ugovora nikada se nisu setili ili nisu želeli da ga raskinu. Da su ga raskinuli u nekoj fazi postupka ili odmah kad su utvrdili da je to nemoguće da „Kunsttrans“ obavlja ovu delatnost i na tom plavnom području da drži slike iz Narodnog muzeja koji je zatvoren u tom momentu i trebalo je negde da se čuvaju te sve slike i umetnička dela iz Zbirke Narodnog muzeja. Ni u jednom momentu nikome nije palo na pamet da raskine ugovor i da time smanji odštetu. Da su smanjili, u startu odšteta bi bila mnogo manja, jer bi ugovor bio na snazi par meseci. Dakle, pustili su da traje. Naši sudovi su odbili taj tužbeni zahtev. Međutim, oni su se obratili međunarodnoj arbitraži. Čini mi se da je arbitraža bila u SAD i naša je država bez kamate platila 1,8 miliona evra. Niko nije odgovarao za taj, zaista štetan ugovor, jer to je ugovor bio i obavezivao obe strane, očigledno. Kako je rađen? Evo, za četiri meseca, koliko sam ja na mestu ministra kulture, svaki dan me nešto šokira, jer dođem da rešavam jedan problem i onda kad se zapitam ili pitam saradnike koji su tu već duži niz godina, onda mi kažu kako je nastao problem. Problemi su, uglavnom, nastajali odlukama ministara raznoraznih. Godine 2002/2003. recimo, bila sam u poseti, nedavno, pre nekoliko nedelja ili prošle nedelje Republičkom zavodu za zaštitu spomenika kulture i dobila određena pitanja. Rekli su mi kakve imaju probleme na terenu i kako nemaju nikakvu komunikaciju i nikakvu saradnju sa Regionalnim zavodima za zaštitu spomenika. Meni je bilo logično ako nešto zakonom nije dobro uređeno da ga sada ja promenim izmenama i dopunama da bi dobila informaciju koja me je potpuno razoružala, da je čitav sistem rada Zavoda za zaštitu spomenika kulture u našoj državi srušen jednim običnim faksom koji je potpisao u dve rečenice ministar Branislav Lečić. Kad sam se vratila u Ministarstvo, tražila sam da vidim taj faks. Eno ga kod mene na stolu. Obratila sam se Sekretarijatu za zakonodavstvo, Vladi Republike Srbije koji su mi naložili da to hitno promenim, jer jedan faks ne menja zakon. Prosto je neverovatno kako je to do dana današnjeg još uvek na važnosti, kao da su u ono vreme DS, 2002. i 2003 godine, kada su ovo Ministarstvo, očigledno, vodili kadrovi DS, sadašnji opozicionari na važnosti bili i tako faksovi, telegrami, ne znam ni ja koje forme uopšte. Drugo šta sam pronašla, recimo, dva muzeja koja su slovila za republičke ustanove kulture i mi nekih 15 godina se odnosimo prema tim ustanovama kulture, tim muzejima kao da zaista jesu republičke ustanove kulture, to je ovaj muzej o kome smo pričali, čije je sedište u Jagodini, Muzej marginalne i naivne umetnosti, i jedan i drugi muzej na otvoreno, Sirogojno, znači, opština Čajetina i te lokalne samouprave jesu donele svoje odluke pre 15 godina da se oni odriču svojih prava osnivački da bi te ustanove bile republičke ustanove kulture. Nikada do pre dve nedelje nije Vlada Republike Srbije, znači sve vreme mandata Demokratske stranke od kako su se ovi odrekli svojih prava nisu donele odluke da te ustanove stvarno postaju republičke ustanove kulture, a svo vreme su ih finansirali i ponašali se prema njima kao da jesu. Možete da zamislite koji je javašluk tamo. Ja ne znam, ja se svaki dan uplašim kad otvorim neki predmet šta me čeka i koji me ministar iz prošlosti čeka. Kojadinović je potpisao ovaj „Kunstrans“, ministar Lečić je slao te faksove i telegrame kao 1945. godine – naređujem. Pošalješ to i odjednom postane zakon. Niko za to nije odgovarao, a prepuni su nekih kritika. Ako hoćete nešto da promenite, ako hoćete da uspostavite neki red, ako hoćete da donosite zakone, ako tim zakonima, ne daj Bože, nešto želite da promenite, ne daj Bože po njihovim kritikama da se ojača uloga Ministarstva kulture i informisanja, da se ojača time i uloga ministra, oni stalno traže neke zle namere, stalno se pozivaju na nekakve demokratske procese, a zaboravili da su mnogi od tih kritičara dekretima tadašnjih ministara postajali nešto. Bukvalno dekretima. Nije bilo konkursa, nije bilo konkurencije, nije bilo ničega, nego su nadležni ministri, neko iz obrazovanja, neko iz kulture, dekretima postavljali te i te ličnosti koje su danas dosta glasne kada je u pitanju rad Ministarstva kulture i informisanja, ali i ukupno naše Vlade. Svi treba da se zamislimo kako je, u stvari, u suštini izgledala ta vlast od 2000. do 2012. godine, kada iz jednog malog ministarstva, Ministarstva kulture i informisanja, kad god otvorite ovako neke korice, neki predmet, vidite samo nemar, jedno veliko neznanje. Zakoni za njih ništa nisu predstavljali. Verovatno su se držali one Titove floskule da se ne treba držati zakona kao pijan plota, pa su to primenjivali onda u tom demokratskom režimu DS do 2012. godine. Ono što je najgore jeste da se nijedna ova brljotina, nijedno ovo kršenje zakona nikada nije procesuiralo i nikada se nije završilo kako treba, jer su svi žmurili nad ovakvim načinom vođenja barem mog ministarstva. Mogu da zamislim samo šta se nalazilo i u Ministarstvu obrazovanja, šta se nalazilo u Ministarstvu građevine, saobraćaja, itd. Ovo je ono iza čega ja stojim, jer ti svi predmeti stoje kod mene na stolu i pokušavam da napravim nekakav red i da napravim jednu dobru osnovu da bi mogli da radimo nešto u budućnosti u kulturi, ali ja ne mogu da radim sa zavodima za zaštitu spomenika ako oni od 2002, 2003. godine rade na osnovu faksa. Koliko meni vremena sad treba da ja sad to sve uvedem u legalne tokove i da, naravno, dođem ovde pred vas sa zakonskim rešenjima?
Zahvaljujem. Reč ima koleginica Vesna Knežević. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovana ministarko sa saradnicom, poštovani narodni poslanici, pred nama je danas Predlog zakona o muzejskoj delatnosti, jedan važan propis čije donošenje je neophodno, jer će urediti sistem zaštite muzejske građe kao vrste pokretnih kulturnih dobara i muzejske dokumentacije. Na taj način stvaramo okvir da Republika Srbija sveobuhvatno uredi muzejsku delatnost i zaštitu muzejske građe, pogotovo ako se ima u vidu značaj ovih institucija i kulturnog nasleđa ne samo za istoriju, ne samo za nauku i kulturu, već i zadovoljavanje potreba građana. Ovim zakonom uređuju se uslovi i način obavljanja muzejske delatnosti, njena struktura i njena organizacija, uređenje i delokrug rada muzeja, način zaštite, korišćenja i obrade muzejske građe i vođenja muzejske dokumentacije i druga pitanja od značaja za obavljanje muzejske delatnosti. Nažalost, kao i u drugim segmentima, i kultura je pretrpela i još uvek trpi posledice izazvane pandemijom Kovida-19, a ono što je još strašnije jeste činjenica da ste, gospođo ministarko, samo što ste preuzeli resorno ministarstvo suočeni i sa krađama u našim muzejima, odnosno sa činjenicom da je mafija, da su kriminalci ušli i u oblast kulture. Iskreno se nadam da će nadležni istražni organi postupiti po dokumentima koja su podneta, a već i postupaju, a koji ukazuju na sumnju da su u pitanju članovi kriminalne grupe Veljka Belivuka i onih koji su omogućili izvršenje ovih kriminalnih radnji. Opština Titel, iz koje ja dolazim, je društveno odgovorna lokalna samouprava i, uprkos tome što spada u treću kategoriju razvijenosti sa skromnim izvornim budžetom od skoro 655 miliona dinara, daje veliki doprinos u poboljšanju uslova života svojih građana izdvajajući sredstva i za oblast kulture. Međutim, prošlu demokratsku vlast na čelu sa predsednikom opštine Petrović Milivojem i poslušnim njegovim saradnicima koji su pripadali bivšem režimu Borisa Tadića i Dragana Đilasa, nije interesovala ni privreda, ni ekonomija, a kamoli obrazovanje i kultura. Propale privatizacije na opštini su ostavili preko 3.000 radnika bez posla, propale su najjače fabrike, kao što je Fabrika metalnih proizvoda „Pobeda“ i Fabrika konzervi i hladnjača, koja se bavila toplom i hladnom preradom voća i povrća, raspao se ceo Titelski poljoprivredni kombinat, ali Milivoje Petrović, zvani Pele procenat, imao je važnija interesovanja, što govori i njegov popularni nadimak. Slabost mu je bila i priroda, a naročito je voleo reku Tisu, šume i plodne oranice, a naravno i funkcije. Mada je obavljao funkciju predsednika opštine, uporedo je bio i predsednik Upravnog odbora „Vojvodinašume“, Novi Sad i sa te pozicije na telefonskoj sednici inicirao prodaju 50 hektara priobalja reke Tise i to na 99 godina, koje su u katastru nepokretnosti u Titelu vodile kao šuma prve klase u vlasništvu Republike Srbije. Možete zamisliti da je imenovani za sve ove radnje i nagrađen mestom u Pokrajinskom sekretarijatu za poljoprivredu, šumarstvo i vodoprivredu i to u punom mandatu od četiri godine, a to mu je omogućio stranački kolega Goran Ješić. Opština Titel je umesto obećanih novih radnih mesta, atraktivne radne zone, silosa za pretovar robe, dobila samo sudske sporove, višemilionske sudske troškove sa prevarenim kupcima. Sve ovo je bilo moguće uz pomoć Opštinske komisije za komasaciju, čiji je predsednik bila diplomirana pravnica, a ne sudija, kako je to zakon nalagao. Od tako unosnog posla, čiji je nosilac Javno preduzeće "Prostor", opštinsko preduzeće iz Titela, kupljen je jedan automobil na lizing. Mislim da je u pitanju polovni automobil i to za 1.600.000 dinara. Sve ovo i još mnogo zateklo je novog predsednika opština Božić Dragana, kredit od milion evra Banke Inteze, koji su uzele demokrate za gasovod, samo što je gasovod ispario, nema ga. Mi smo ovaj kredit vraćali punih osam godina i otplatili smo ga u decembru 2019. godine. Tu je i preko 15 miliona duga prema EPS-u, nećete verovati, zbog krađe struje. Opština Titel je krala struju. Dakle, 40 miliona dug apoteke, za put preko Titelskog brega 83 miliona dinara, pet miliona prema DDOR-u i da dalje ne nabrajam. U pitanju je veliki novac za ovako malu i nerazvijenu opštinu koji se mogao ulagati u krupne projekte, u puteve, u vodovod, u zdravstvo, u kulturu, u obrazovanje. Zato Titel još uvek nema završenu kanalizacionu i vodovodnu mrežu, a nema ni gas. Uprkos svemu, lokalna samouprava na čelu sa predsednikom Božić Draganom obnovila je zgradu Doma kulture u Titelu, koju smo zatekli u ruševnom stanju. Sada je to jedan uređen objekat sa 380 sedišta, u kojem smo organizovali brojne pozorišne predstave i za odrasle i za najmlađe. Obnovljena je unutrašnjost i spoljašnjost zgrade Narodne biblioteke u Titelu koja je osnovana 29. jula 1945. godine. Biblioteka broji 42 hiljade knjiga sa velikim brojem upisanih članova, od kojih su 422 dece do 14 godina, srednjoškolci i studenti. Narodna biblioteka „Stojan Trumić“ je jedina ustanova kulture na teritoriji opštine Titel i u zgradi gde se ona nalazi smeštena je spomen-galerija poznatog Titeljanina, poznatog slikara, Stojana Trumića. Na galeriju smo posebno ponosni, jer poseduje 616 slikarevih umetničkih dela. Njegov slikarski pribor, predmeti za ličnu upotrebu, njegova priznanja, kao i lična biblioteka. Sva slikareva zaostavština je dostupna u novom prostoru galerije. Iako se pandemija izazvana virusom ne smanjuje, lokalna samouprava je nedavno pomogla Narodnoj biblioteci da iz štampe izađe monografija o Stojanu Trumiću. Autor knjige je doktor Valentina Vuković, a izdavač je Narodna biblioteka iz Titela koja nosi ime ovog poznatog slikara i pedagoga. Ovom spomen zbirkom i monografijom veza umetnika sa njegovim rodnim mestom postala je još čvršća. Takođe, održane su i brojne izložbe akademskih slikara, književne večeri poznatih pisaca, a ono što me posebno raduje jeste da lokalna samouprava ozbiljno radi na pripremi otvaranja muzeja koji će biti u istom kompleksu sa bibliotekom i galerijom. Muzej bi autentično oslikao vreme, slavne naše šajkaške i šajkaša, jer je njihov centar bio u Titelu. Da bi to mogli da ostvarimo i još mnogo toga planiranog moramo biti zdravi i zato pozivam moje sugrađane, moje Titeljane, pozivam sve građane Srbije da se vakcinišu, jer tako čuvamo svoje zdravlje, tako čuvamo našu Srbiju. Živela Srbija.
Zahvaljujem. Sledeći je narodni poslanik Nikola Jolović. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Uvažena ministarko sa saradnicima, danas je pred nama Predlog zakona o muzejskoj delatnosti. Republika Srbija ima Zakon o kulturnim dobrima koji je usvojen davne 1994. godine, tako da oblast muzejske delatnosti do sada nije bila regulisana posebnim zakonom, već ovim zakonom, a sada će ova važna oblast po prvi put biti definisana specijalizovanim zakonom. Pored terminološke zastarelosti, Zakon o kulturnim dobrima je po svom karakteru opšti propis, jer uređuje zajednička pitanja zaštite kulturnih dobara. Obzirom da postoji potreba za sistemskim uređenjem svake pojedine oblasti zaštite kulturnih dobara, shodno svojim specifičnostima, donošenje Zakona o muzejskoj delatnosti je uslov sistemskog pristupa i uređenja oblasti zaštite pokretnih kulturnih dobara, muzejske građe na sveobuhvatan i svrsishodan način. Iz ovih razloga predlaže se donošenje propisa kojim bi se uredio sistem zaštite muzejske građe, kao i vrste pokretnih kulturnih dobara i muzejske dokumentacije, uslovi i način obavljanja muzejske delatnosti kao i njena struktura, korišćenje muzejske građe, organizacija, nadležnost, delatnost muzeja u Republici Srbiji i druga pitanja od značaja za obavljanje muzejske delatnosti. Na ovaj način bi se stvorio okvir da Republika Srbija uredi muzejsku delatnost u zaštiti muzejske građe, pogotovo ako imamo u vidu značaj ovih institucija i kulturnog nasleđa, ne samo za istoriju, nauku i kulturu, već i za sveukupne potrebe građana Republike Srbije. Usvajanjem zakona o muzejskoj delatnosti, pored stvaranja okvira za obezbeđivanje potpune zaštite i očuvanja muzejske građe, kao pokretnih kulturnih dobara, na jedinstven način, bez obzira na oblik u kojem nastaje i gde se nalazi, uticaće i na razvoj svesti o važnosti očuvanja muzejske građe, kao pokretnih kulturnih dobara i naše baštine za naredne, buduće generacije, tj. svesti da se najvažniji predmeti materijalnog i elementi nematerijalnog kulturnog nasleđa moraju zaštiti od uništenja. Predlog zakona definiše i obaveze muzeja i osnivača muzeja, poboljšavanje uslova rada muzeja kako bi mogli punim kapacitetom da se posvete zaštiti pokretnih kulturnih dobara za koje su nadležni i reguliše centralne i matične funkcije muzeja, kao i uređenje nadležnosti u okviru mreže muzeja. Donošenjem ovakvog zakonskog rešenja moći ćemo na funkcionalan način da unapredimo delovanje muzeja u Republici Srbiji i zato pozivam svoje kolege poslanike da u danu za glasanje podrže ovaj predlog zakona. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Ima reč koleginica Violeta Ocokoljić. Izvolite.
Zahvaljujem, uvaženi predsedavajući. Poštovana ministarka, uvažene kolege narodni poslanici, dragi građani Republike Srbije, Predlog zakona o muzejskoj delatnosti o kome raspravljamo danas ovde u plenumu višestruko je značaja, ne samo zbog činjenice da će doprineti sveobuhvatnom poboljšanju uslova za rad muzeja, već i zbog zaštite celokupne muzejske građe. Zakon, između ostalog, definiše i organizaciju rada muzeja, status muzeja, nabavku i korišćenje muzejske građe, ali i stručnu spremu i zanimanja lica koja mogu da rade u muzeju, a vidimo da je ovim zakonom definisano da se radi o stručnim licima koja će svoju stručnost dokazivati i polaganjem stručnog ispita. Ovaj zakon je samo jedan u nizu koraka koje Ministarstvo za kulturu i informisanje pravi od momenta kako ste preuzeli resor ministarstva, a u cilju kako bi zaštitili sve ono što predstavlja našu kulturnu baštinu, sve ono što je vredno i sve ono čime kao nacija treba da se ponosimo. Sa druge strane, činjenica je da ne mogu baš svi da podrže sve one pozitivne korake u oblasti kulture i činjenica je da se moramo naviknuti na jednu omanju grupu pojedinaca kojoj kultura nije nešto preterano blizak pojam i koji su to pokazali već pomenutim paljenjem knjiga u Knez Mihailovoj ulici i zatim nasilnim upadom u zgradu Narodne skupštine koja je, ne samo najviši zakonodavni organ, nego je objekat kulture. Takođe, pokazali su i plasiranjem lažnih vesti o navodnom zatvaranju Prirodnjačkog muzeja u Beogradu, na Kalemegdanu, šta misle o zaštiti muzeja. To su oni isti ljudi poput Boška Obradovića, Vuka Jeremića, Dragana Đilasa koji se svim silama trude da poljuljaju ugled Srbije u svetu, da se dodvore stranim ambasadama i da na taj način nekako opet nasiljem dođu do vlasti kako bi uvećali svoje lično bogatstvo i otvorili, eventualno, još neki račun na egzotičnim ostrvima. Činjenica je, sa druge strane, da je mnogo urađeno u oblasti kulture širom zemlje, pa tako i u opštini iz koje ja dolazim, u opštini Kovin. Uz jedno odgovorno rukovodstvo u Kovinu uspeli smo da rekonstruišemo domove kulture u gotovo svim naseljenim mestima. Domovi kulture danas predstavljaju centar i kulturnog i društvenog života meštana u našim naseljima, a trudimo se da iz godine u godinu radimo na adaptaciji Centra za kulturu u Kovinu, pa smo tako ove godine, uz pomoć Ministarstva kulture i Filmskog centra Srbije, renovirali pozorišnu, a zatim i bioskopsku salu, nabavili savremeni 3D projektor i na taj način omogućili našim sugrađanima da, u skladu sa savremenim tehnologijama, prate najnovije svetske i domaće filmske premijere. Takođe, rekonstruisali smo i zgradu biblioteke „Vuk Karadžić“ u Kovinu, proširili je, opremili, digitalizovali i jedan poseban prostor namenili deci, kao najvernijim korisnicima biblioteke. Takođe, poseban prostor smo namenili književnim večerima, e-čitaonici i na taj način u potpunosti prilagodili ceo objekat, celu kulturnu ustanovu potrebama naših sugrađana u Kovinu. Ono što nam je jako važno i ono što nas čeka u nekom narednom periodu jeste renoviranje krova na zgradi Centra za kulturu u Kovinu. Naime, objekat, tj. zgrada Centra za kulturu u Kovinu podignuta je krajem 80-ih godina prošlog veka. Nažalost, od tog momenta nije doživela neku ozbiljnu rekonstrukciju, a na nama kao odgovornoj vlasti ostaje da rešimo onaj nemar i nerad koji nam je prethodna vlast ostavila u amanet. Nadam se da ćemo, uz podršku Ministarstva kulture i informisanja, uspeti da zajednički realizujemo i ovaj projekat. Da se vratim na Predlog zakona o muzejskoj delatnosti i na Odluku o proglašenju stare i retke bibliotečke građe za kulturno dobro od izuzetnog značaja. To je naša dužnost. Naša je dužnost da budemo dostojni potomci našim precima, da čuvamo i negujemo našu istoriju i našu kulturu i da je tako očuvanu ostavimo u amanet našim potomcima. Uvažena ministarka, uvažene kolege, ja ću u danu za glasanje svakako podržati i ovaj predlog zakona i predlog odluke, a vama uvažena ministarko želim puno uspeha u daljem radu i ovom prilikom upućujem poziv da posetite opštinu Kovin.
Zahvaljujem. Sledeći govornik je prof. dr Marko Atlagić. Izvolite.
Poštovani potpredsedniče Narodne skupštine Republike Srbije, poštovana ministarko sa saradnicima, poštovani narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije, ovih dana, iz dana u dan, žestoko su medijski napadnuti narodni poslanici SNS dr Aleksandar Martinović i dr Vladimir Orlić, a evo, kako vidimo, i gospođa Sandra Božić, samo zato što nesebično slede i sprovode politiku modernizacije Srbije koju je zacrtao i sprovodi predsednik Aleksandar Vučić, Vlada Republike Srbije i najveći broj građana Republike Srbije. Da znate, gospodo, vi koji medijski proizvodite lažne vesti u medijima pod kontrolom Dragana Đilasa, nemate šanse u svom naumu da ove narodne poslanike, dr Aleksandra Martinovića i dr Vladu Orlića odvojite od pružanja podrške politici Aleksandra Vučić, jer je Aleksandar Vučić motor ubrzane modernizacije Srbije, što podržava najveći broj građana Republike Srbije. Uvaženi dr Martinoviću i dr Orliću, imate bezrezervnu podršku nas narodnih poslanika da istrajete do kraja, a siguran sam da hoćete. Dozvolite da pređem na ovu odluku i na ovaj zakon. Poštovana ministarko, najpre da kažem da mi je drago što vas vidim u ovom visokom domu, u kojem ste vi svojevremeno, gospođo ministarko, predsedavali i doživljavali najveće uvrede u istoriji ovog parlamenta, a samo za tri godine moja malenkost, pošto evidentira svaku uvredu, i vi, i poslanici SNS samo od jednog predsednika jedne opozicione stranke uvređeni smo 53 puta najvećim uvredama. Dozvolite da pređem na odluku o proglašenju 720 starih i retkih knjiga za kulturno dobro od izuzetnog značaja. Hvala vam, gospođo ministarko, što ste ovu odluku stavili na dnevni red, a ujedno da kažem i Zakon o muzejskoj delatnosti. Mi ovom odlukom koju nam je na predlog Narodne biblioteke Srbije dostavilo vaše Ministarstvo kulture, informisanja, u stvari proglašavamo 720 knjiga starih i retkih za kulturno dobro od izuzetnog značaja. Ovaj predlog predstavlja plod teškog i mukotrpnog dugogodišnjeg rada i proučavanja pisanih i štampanih starih i retkih knjiga, kako zaposleni u Narodnoj biblioteci Srbije, tako i u drugim ustanovama. Veliko hvala radnicima Narodne biblioteke Srbije i vama, gospođo ministarko, za ovaj zaista hvale vredan predlog. Ovaj predlog Ministarstva kulture ima veliki značaj za nauku i kulturu, za naučne i kulturne radnike, oni to zaista najbolje znaju kolika je ta vrednost. Dozvolite da kažem, kad sam već uzeo reč, i nešto o Narodnoj biblioteci Srbije. Dozvolite da kažem da ona čuva među ovim knjigama i knjige iz 13. veka, a najmlađa je ona iz 1799. godine, dok je najstariji privatni muzej sadrži skup najstarijih knjiga od 15. veka do kraja Drugog svetskog rata, po meni, Muzej Predraga Milovanovića. Narodna biblioteka Srbije je centar bibliotečnog informacionog sistema Srbije. Uvaženi narodni poslanici, fond Narodne biblioteke Srbije predstavlja u celini kulturno dobro od pet miliona knjiga sa godišnjim prilivom od 20 hiljada naslova, samo da vidite o kakvoj se kulturnoj ustanovi radi. Narodna biblioteka Srbije je osnovana 28. februara gospodnje 1832. godine voljom Knjaza Miloša Obrenovića kao prva ustanova još uvek tada u neoslobođenoj Srbiji. Narodna biblioteka Srbije je doživela uspeh posebno za vreme kada su bibliotekari bili Janko Šafarik i Stojan Novaković, a to je druga polovina 19. veka, da vidite, uvaženi narodni poslanici, koje su legende bili bibliotekari, i to je bilo sve do unazad 20 godina. Nažalost, danas nemamo takvu situaciju. Narodna biblioteka Srbije je započela digitalizaciju još 2004. godine i ono što je jako važno, onlajn dostupno je sistemom oko 100 zbirki, a još od 2012. godine sa više od milion i po digitalizovanih dokumenata i to je zaista hvale vredno. Digitalizovana je najvrednija građa koja pripada javnom dobru pa putem interneta može biti dostupna i najširoj javnosti. Mi koji je koristimo zaista smo očevici toga. Tu je raznovrsna građa, počevši od Povelja Miroslavljevog jevanđelja iz 12. veka, Rukopisi Pećke patrijaršije, Dositeja Obradovića, Milutina Milankovića koji svedoče o obimu i istoriji naše kulturne baštine, a nalaze se u zgradi Narodne biblioteke Srbije. Digitalizovana je i kolekcija Miroslavljevog jevanđelja i Časopis „Zenit“ koji su ušli u korpus svetskog kulturnog blaga. Poštovane dame i gospodo, društvo ne predstavlja skup pojedinaca, nego skup komunikacija. Zato komunikacija kulturnog nasleđa direktno nosi kulturnu baštinu u realni život ljudi i zajednica u kojima žive. Da kažem da ćemo ovaj predlog ministarstva podržati i glasati za njega. Sada nekoliko rečenica o Zakonu o muzejskoj delatnosti. Pošto ste vi, gospođo ministarka zaista to iscrpno i vrlo detaljno i konkretno objasnili o čemu se radi, ja ću zaista u kratko pokušati i ako bi mogli ući u dalji istorijat, ali ovom prilikom nemamo nameru. Samo da kažem da ovaj zakon o muzejskoj delatnosti, konačno će ugledati svetlo dana, nakon više od četiri decenije. Zakonom će biti uređen sistem, naglašavam sistem, na savremen način zaštite i korišćenja muzejske građe. I ne samo to, nego i vođenje muzejske dokumentacije i odrediće se prvi put zaista konkretni uslovi i načini osnivanja muzeja i njihovog rada. Ja neću da govorim kroz istorijat o muzejskim zbirkama, a mogao bih govoriti, u svetu od 1176. godine pre nove ere, a neću nego idem na savremeni, danas muzej. Nekoliko rečenica. Zaista, danas postoji mnogo definicija muzeja i ovaj zakon nije imao nameru da definiše muzej. To je ostavljeno drugim podzakonskim aktima, i ako bi možda, po meni, trebao zakon to da definiše, upravo zato što ima mnogo definicija i mislim da se stručnjaci oko toga nisu dogovorili, možda grešim, ali mislim da je to. Međutim, reći ću vam da je za mene najprihvatljivija ova definicija Međunarodnog saveta muzeja, koja glasi, citiram - muzej je nekonvencionalna, stalna ustanova u službi društva i njegovog razvoja, otvorena prema javnosti, koja čuva, istražuje, objavljuje, izlaže materijalnu i nematerijalnu baštinu o ljudima i njihovoj okolini, radi proučavanja, obrazovanja i estetskog doživljaja. Po meni je to najbolja definicija i prilikom donošenja ovih statuta, zaista apelujem da se malo šire pogleda. Ne forsiram ovu definiciju, pošto ih jako mnogo ima. Da kažem na završetku, neću kroz istorijat, 20. vek doneo je velike promene u poslovanju muzeja, tako da su ove tradicionalne, konzervativne ustanove doživele veliki procvat, konceptualnu revoluciju, da tako kažem. Zaista, u smislu njihove postavke, u smislu izložbe, informacije su pristupačne više, zanimljivije, otvorenije i pri tome sačuvali su rezultate naučnih dostignuća i naučnu objektivnost. Koristim sada priliku, gospođo ministarsko, kada ste rekli šta ste zaista sve došli i videli, to je po meni tek početak, tek ćete biti šokirani onim što postoji u pojedinim muzejima i što nije sređivano godinama, a da kažem, decenijama i više. Muzej prati duhovne promene u svetu i svom okruženju. Komunikacija o kojoj sam na početku rekao, kulturnog nasleđa direktno unosi kulturnu baštinu u realni život ljudi i zajednica u kojima žive. Zato teorija komunikacije muzeja je sastavni deo teorije o muzejima, odnosno muzeologije. Dozvolite, da na kraju ipak kažem, uvažena ministarko da ste učinili krupne korake. O tome smo mi govorili, već u određenim telima na odboru i drugim telima Skupštine, pogotovo kada smo imali raspravu, čitanje o ovom zakonu. Međutim, naši muzeji očekuju da će se rešiti pitanje prostora i ja ne sumnjam da vi to nećete rešiti. Sigurno hoćete, više nego što je do sada. Pitanje finansija, isto će te tako rešiti, međutim kod kadra muzejskog imamo problema. Nemamo toliko muzeologa koliko treba, ali imamo problema u rukovodećem kadru. Počesto su oni kočnica razvoja naših muzeja, to ćete vi videti, a verovatno koliko vidim, videli ste i do sada. Na kraju, da je Dragan Đilas dao državi Srbiji pare koje je opljačkao od naroda, sagradili bi bezbroj muzeja u našoj lepoj državi. Zato ću ja uvažena ministarko uzeti za slobodu, a vezano je za muzeje, jer je njegov koalicioni, odnosno stranački bivši kolega rekao da je on uništio kulturu u Beogradu, da mu postavim 24 pitanja sada kratka. Prvo, da li je tačno, a tačno je da ste vi gospodine Đilas 13. maja 2018. godine lažno optužili predsednika Republike Srbije, gospodina Aleksandra Vučića i aktuelnu vlast i državu Srbiju da je fašistička, kada ste rekli, citiram - dan kada promenimo ovu vlast slavićemo kao još jedan dan pobede nad fašizmom, završen citat. Da li je ovo vaš odnos prema državi Srbiji gospodine Đilas? Za razliku od vas, nikada, nikada Aleksandar Vučić nije u zemlji, niti u inostranstvu to rekao za vas, niti za vlast, niti za državu Srbiju. Drugo pitanje - da li je tačno gospodine Đilas, posle povratka iz SAD održali sastanak sa čelnicima Saveza za Srbiju u Čačanskoj kafani "Moravski alasi" 4. jula gospodnje 2018. godine, na kojem su bili čelnici Saveza za Srbiju i da ste dogovorili da na jesen pokrene proteste kako bi rušili predsednika Srbije Aleksandra Vučića na temu Kosova? Ne izborima, nego ulicom, kako ste rekli, umesto da rušite predsednika Vučića, trebali ste gospodine Đilas da se dogovorite kako da vratite Kosovo tamo odakle ste ga oterali? I da li je tačno da ste vi tada rekli, citiram, a tačno je po meni - ako izbacimo dijalog iz Skupštine, onda kao društvo imamo problem, Skupština je mesto gde se priča, ako to zaustavimo i sve medije, oni će eksplodirati negde, kome treba parlament, dajte malo pameti, završen citat. Treće pitanje - da li je tačno gospodine Đilas da nas stalno pokušavate posvađati sa čeličnim prijateljima Kinezima, te da ste 17. avgusta gospodnje 2020. godine rekli i slagali, citiram - hoćemo li primiti kinesku vakcinu koju niko neće primiti u Evropi, završen citat. Kinesku vakcinu danas primaju mnogi Evropljani. Da li osećate bar malo stiga gospodine Đilas zbog ovakvih laži kada radite protiv zdravlja naših građana u vreme dok naš predsednik Vučić i Vlada Republike Srbije, građani i Krizni štab, naši heroji doktori, medicinske sestre i ostali vode nemerljivu borbu za zdravlje svih naših građana i za otadžbinu Srbiju? Četvrto pitanje - da li je tačno, a tvrdim da jeste, da ste vi gospodine Đilas, kada je Srbija bila treća po redu zemlja u Evropi nakon Velike Britanije i Švajcarske, započela vakcinisanje svojih građana, poslali pismo u Brisel u kome ste se žalili da u Srbiji ne postoje pouzdani podaci o tome kada će se i kako vakcinisati, kojom vakcinom vakcinisati građani Srbije i da nema medicinskih sredstava, što je bila notorna laž, jer su naši građani povodom vakcinisanja bili informisani najbolje u Evropi. Gospodine Martinoviću i uvažena ministarko, gospodine potpredsedniče, evo čije su rečenice ušle u Evropski parlament u izveštaj, Dragana Đilasa i opozicije. Imam ih tačno definisane, ali o tome drugom prilikom. Peto pitanje - da li je tačno, a tvrdim da jeste, da ste vi gospodine Đilas 16. septembra 2020. godine ponovo poslali pismo Evropskoj komisiji optužujući predsednika Aleksandra Vučića i Republiku Srbiju da nismo postali deo mehanizma Kovaks u trenutku kada su predsednik Vučić i Vlada Republike Srbije dogovorili uplatu avansa za nabavku vakcina i na taj način nečasno oblatili predsednika Vučića i državu Srbiju? Zašto to radite gospodine Đilas? Šesto pitanje – da li je tačno, a tvrdim da jeste, da ste vi gospodine Đilas tužili ponovo Evropskoj komisiji Aleksandra Vučića zbog njegove zahvalnosti Kinezima na pomoći koju su nam pružili naši čelični prijatelji Kinezi i tako po ko zna koji put pokazali da nemate morala, niti stida kada su u pitanju sramoćenje predsednika Vučića i naše zemlje Srbije? Sedmo pitanje – da li je tačno, a tvrdim da je tačno, da ste vi gospodine Đilas dana 13. avgusta 2009. godine u razgovoru sa otpremnicom poslova u Američkoj ambasadi u Beogradu, Dženifer Braš kazali, citiram – ja se zalažem za hapšenje Ratka Mladića i odreći ću se Kosova. Završen citat. Kako vidite, poštovani građani Srbije, Đilas se odrekao Kosova još 2009. godine. Osmo pitanje – da li je tačno, a tvrdim da jeste, da ste vi gospodine Đilas 13. avgusta 2020. godine bahato izjavili, citiram – platio sam hotel 4.000 evra, a mogu da platim i 17.000 evra za vilu na moru i patike 5.000 evra? Završen citat. Otkud vam pare tolike, gospodine Đilas, a bili ste na političkim funkcijama? Gospodine Đilas, poučite i građane Srbije kako se do ogromnog novca tako brzo dolazi. Deveto pitanje – da li je tačno, a tačno je, da ste vi gospodine Đilas 5. maja 2020. godine brutalno uvredili predsednika Vučića, nazivajući ga ludakom kada ste izjavili na „N1“ citiram – Vučiću ti si lud, završen citat. A, na pitanje novinarke Žakline Tatalović – hoćete li promeniti to? Vi ste gospodine Đilas bahato odgovorili – pojačaću to, a potom ponovili nekoliko puta - Vučiću ti si lud. To, poštovani građani Republike Srbije, naš predsednik Vučić nije za Đilasa ili bilo koga nikada rekao. Ko vređa koga, poštovani građani Srbije, to najbolje možete vi oceniti. Pozivam nevladine organizacije da i one progovore o tome. Deseto pitanje – da li je tačno, a tačno je, da ste vi gospodine Đilas 20. januara 2018. godine brutalno uvredili predsednika Vučića rečnikom sa dna kace kada ste izjavili, citiram – Vučiću ti si lud, završen citat. Samo zato što je Aleksandar Vučić kao predsednik države otišao na Kosovo i Metohiju i razgovarao sa našim mučenicima, tj. sa stradalnim srpskim narodom u našoj južnoj pokrajini. Šta govorite gospodine Đilas? Zašto to govorite? Da li zbog bahatosti i onih 619 milina evra prihoda ispumpanih ih džepova građana ili možda zato što ste, kako smo videli već 2009. godine, se odrekli naše južne srpske pokrajine ili možda mržnje prema predsedniku Vučiću, a biće da je jedno, drugo i treće. Jedanaesto pitanje – da li je tačno gospodine Đilas da ste 27. avgusta 2018. godine brutalno, nedostojno čoveku uvredili predsednika Vučića kada ste izjavili, citiram – Vučić ima mentalnih problema, neke poremećaje, završen citat, i dodali citiram – sram te bilo Vučiću, ti si lud čovek, završen citat. Eto, poštovani građani Republike Srbije, ko, kako vređa Dragan Đilas. Znate li zašto Điki mafija to izgovorio? Samo zato što predsednik Vučić sa Vladom Srbije i građanima gradi „Beograd na vodi“, što je od jednog najružnijeg dela Beograda sagradio najlepše šetalište u Evropi i što je postao jedno od najvećih gradilišta u ovom delu Evrope, što gradi autoputeve, mostove, škole, bolnice i da dalje ne nabrajam. Dvanaesto pitanje – da li je tačno da ste vi gospodine Đilas bez ikakvog povoda 11. aprila 2020. godine ponovo po ko zna koji put brutalno uvredili predsednika Vučića kada ste rekli, citiram – Vučiću ti nisi normalan, završen citat. Da li ste to rekli zato što predsednik Vučić nema prihod od preko 619 miliona evra, niti račune na Mauricijusu, Cirihu, Holandiji i Bugarskoj i još 17 zemalja sveta. Trinaesto pitanje - gospodine Đilas, da li je tačno da ste vi, gospodine Đilasu, sa svojim kolegom iz iste stranke, jednim od članova međunarodne bande lopova i prevaranata, Vukom Jeremićem 2008. godine bez saglasnosti Narodne skupštine Republike Srbije zatražili prebacivanje kosovskog pitanja iz UN na EU i tako doveli misiju EULEKS na KiM, te tako zabili nož u leđa vlastitom narodu i državi? Je li se tako, gospodine Đilas brani čast otadžbine? Četrnaesto pitanje - da li je tačno, a tačno je, jer su svedoci svi građani Republike Srbije da ste vi, gospodine Đilas, zajedno sa svojim pajtosima u liku Božidara Đelića, Bojana Pajtića, Vuka Jeremića i drugih sproveli divljačku pljačkašku privatizaciju i doveli našu zemlju na ivicu bankrota i ostavili Aleksandru Vučiću i SNS da je izvlače iz najdublje krize u novijoj srpskoj istoriji? Petnaesto pitanje - da li je tačno, a tačno je, da ste vi gospodine Đilas 16. aprila 2020. godine verbalno i medijski napali Aleksandra Vučića, dr Kona, Krizni štab i Vladu Srbije samo zato što su zaštitili živote građana kada ste izjavili, citiram – ja sam šokiran onim što je dr Kon izgovorio. Doktore, šta se dešava sa vama? Rekli ste da bismo bez podrške vlasti i predsednika Vučića lično bili u katastrofi. O kakvoj podršci vlasti i Aleksandra Vučića vi govorite? Šta je to ova vlast uradila? Šta to vi podržavate?, završen citat. Imate li danas, gospodine Đilas, posle godinu dana od kada ste te laži izgovorili na očigled građana Srbije bar malo stida i vremena da se izvinite dr Konu, predsedniku Vučiću, Kriznom štabu i Vladi Republike Srbije? Nemate, jer imate preča posla da brinete o basnoslovnim parama na Mauricijusu i još 17 zemalja koje ste pokrali od građana Republike Srbije. Šesnaesto pitanje – da li je tačno, a tačno je, da ste vi gospodine Đilas 2011. godine, dok ste bili gradonačelnik Beograda, nezakonito prodali četiri kablovska kanala svoja „Arene sport“ „Telekomu Srbija“ za 7,7 miliona evra i tako „Telekom Srbija“, iako „Telekom Srbija“ tada nije smeo biti vlasnik medija, da li su tih 7,7 miliona evra gospodine Đilas možda na računima na Mauricijusu, Cirihu ili Bugarskoj? Sedamnaesto pitanje – da li je tačno, a tačno je, da ste vi gospodine Đilas na dan 12. decembra 2020. godine na računima ogranka svojih firmi u Cirihu imali 620.147 evra? Osamnaesto pitanje – da li je tačno da ste vi gospodine Đilas na dan 12. decembra 2020. godine na računima svoje firme na Mauricijusu imali 5.730.000 evra i da ste vi gospodine Đilas i vaš brat Gojko bili korisnici, podvlačim, korisnici računa na ovim destinacijama? Devetnaesto pitanje – da li je tačno, a tačno je, da vam je glumac Sergej Trifunović dao najbolju ocenu vaše političke i moralne ličnosti kada je 16. juna 2020. godine rekao, citiram – Đilasu je glavno oružje u politici novac kojim sve rešava i kupuje političku naklonost. Savez za Srbiju nije ništa nikad ni postojao. Šta je Janko Veselinović sad? Ništa. Šta su ovi drugi? Ništa. Drži ih Đilas koji dođe iskešira pare, oni uzmu dvojica, trojica, pa odu kod Gligorija, nagovaraju ga da bude predsednik države, da se kandiduje, sporazum sa narodom je teška izmišljotina, Jeremić je netalentovan, a Đilas je uništio kulturu u Beogradu, završen citat. Evo, vidite, poštovani građani. Dvadeseto pitanje, da li je tačno gospodine Đilas, kako nas obaveštavaju "Večernje novosti“ da vi imate na 53 računa 67,9 miliona dolara i da li je toliki iznos bio deponovan u oktobru 2020. godine i da se finansijska šema proteže od Mauricijusa, Amerike, Makedonije, Hrvatske, Švajcarske, Bugarske, Crne Gore, Srbije, Kipra, Moldavije i gle čuda, Hong Konga. S razlogom podvlačim iz Hong Konga. Dvadeset i prvo pitanje, da li ste se u Hong Kongu, gospodine Đilasu, susreli sa svojim stranačkim kolegom Vukom Jeremićem, gde je on operisao sa članovima međunarodne grupe lopova i prevaranata Emilijom Lozojev, glavnim finansijerom Vuka Jeremića, Patrikom Hoom, bivšim ministrom unutrašnjih poslova Hong Konga i Tidiom Gadiom, osuđeni svojevremeno u SAD za pranje novca. Eto veze i molim tužilaštvo da tu vezu ispita. Dvadeset i drugo pitanje, da li je tačno kako da se informišu "Večernje novosti“, da ste kao bivši gradonačelnik Beograda sakrili ogroman novac u 17 država širom sveta? Dvadeset i treće, da li je tačno, a tačno je da ste vi gospodine Đilas 8.2.2019. godine u Makedoniji se sastali s kriminalcima i kradljivcima gaća iz Majamija gde ste se dogovarali o funkcionisanju opozicija u Srbiji, da rušite predsednika Vučića i dovođenjem vas, gospodine Đilasu na vlast, ne izborima, nego ulicom gde ste dobili određena finansijska sredstva da bi finansirali "Jedan od pet miliona" sa ciljem zbacivanja vlasti predsednika Vučića? Ali imate problem gospodine Đilas, građani su vas dobro pročitali. Dvadeset i četvrto i poslednje pitanje, da li je tačno, a ja tvrdim da jeste, da ste vi gospodine Đilas i vaš politički električni zec Marinika Tepić, pljunuli na žrtve Jasenovca kada ste u duetu lajkovali objavom jednog tviteraša u kojem se navodi da je predsednik Srbije Aleksandar Vučić, bolesnik i da treba da se leči samo zato što je rekao da je gledao film Predraga Gage Antonijevića „Dara iz Jasenovca“, jer kako je naveo predsednik težak i važan za naš stradalni narod. Ovog tviteraša je posebno razbesnelo to što je predsednik Vučić izjavio da se realizacija filma desila na njegovu inicijativu. Na kraju, poštovani građani Republike Srbije, Dragan Đilas svakodnevno obmanjuje i laže, on ima račune na Mauricijusu, u Cirihu, u Holandiju, u Hrvatskoj, Bugarskoj, u 17 zemalja širom sveta. Zato su medijski napadi na predsednika Vučića ovih dana sve intenzivniji i biće još jači od strane sprege, tajkunsko-mafijaško politikanskih grupa i pojedinaca povezanih sa inostranim centrima moći. Poštovani građani Republike Srbije, uvaženi narodni poslanici, oni imaju samo jedan jedini cilj, a to je srušiti sa vlasti predsednika Aleksandra Vučića i zaustaviti i ubrzani proces ekonomskog napretka i ukupne modernizacije Republike Srbije znajući da je motor ubrzane modernizacije Srbije predsednik Vučić. Poštovani građani Republike Srbije, poštovani narodni poslanici, dok naš predsednik Srbije, Aleksandar Vučić svakodnevno vraća međunarodni ugled naše zemlje širom sveta, sprovodeći politiku mire, politiku solidarnosti, politiku zdravlja svih građana u zemlji i okruženju, politiku ubrzanog ekonomsko napretka u ovim teškim pandemijskim vremenima, bitanga Dragan Đilas čini sve da sačuva svoje ogromne milione eura i dolara na računima Mauricijusa, Ciriha, Holandije, Bugarske, Hrvatske, Hong Konga i bog zna kojih još zemalja. Pobedićemo mafiju, nema nazad, predaja nije opcija. Živela Srbija.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik, Bosiljka Srdić. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Uvažena ministarko sa saradnicom, poštovane koleginice i kolege, delatnost muzeja do sada je uređivana Zakonom o kulturnim dobrima koji je donet 1994. godine, a kojim se uređuje opšta i zajednička pitanja zaštite kulturnih dobara. Upravo zato je jako važno da se istakne da je ovo prvi put da se donosi zakon koji se bavi isključivo muzejskom delatnošću, a što pokazuje da i sama država prepoznaje izuzetno važnu ulogu muzeja u društvu u očuvanju kulture, tradicije, identiteta i identiteta uopšte. Istovremeno kreiranjem ovog zakona Srbija se približava svetskoj praksi koja prepoznaje zasebne zakone u muzejskoj delatnosti. Profesionalnost u pristupanju kreiranja ovog zakona očigledan je kod Ministarstva kulture Republike Srbije jer za potrebe izrade formiranja zakona, izrade zakona, formirana je Radna grupa sastavljena od najistaknutijih stručnjaka muzejske delatnosti u Republici Srbiji ali i stručnih savetnika iz samog ministarstva. Transparentnost u radu u izradi ovog zakona evidentna je i u činjenici da i cela muzejska zajednica Srbije upoznata sa izradom zakona preko stručnih udruženja, te da su svi komentari i eventualne zamerke mogli da se upute preko istih udruženja, a takođe i kroz tri realizovane javne rasprave u Novom Sadu, Nišu i Beogradu. Na ovaj način stručna zajednica imala je priliku da direktno svojim predlozima učestvuje u dopuni i učini ga još boljim i korisnijim za struku. Osnovni cilj je da se ovim zakonom sistemski uredi muzejska oblast kroz jačanje muzejskih ustanova i prilagođavanje evropskoj praksi, uvođenjem najsavremenijih standarda i uspostavljanje mreže muzeja, a koje će voditi ka unapređenju celokupne struke. U skladu sa ciljem ovaj zakon upotpunosti uređuje sistem zaštite i korišćenja muzejske građe, vođenja dokumentacije, uslove i način osnivanja muzeja i njihovog redovnog rada. Suštinska delatnost muzeja sada je jasno definisana i uređena a ona i jeste sprovođena u većini slučajeva ali tek sa ovim zakonom dosadašnja praksa je jasno ustanovljena. Sama definicija uslova za osnivanje muzeja i njihov rad osim muzejima značajno će olakšati rad i lokalnim samoupravama. Na ovaj način i same lokalne samouprave biće direktno upoznate sa svim obavezama muzeja ali što je još važnije i sa njihovim obavezama kao osnivača. Zakon će olakšati komunikaciju i saradnju između muzeja i njihovih osnivača. Osim osnovnim pitanja redovnog rada muzeja novina u zakonu je osnivanje Muzejskog saveta Srbije kao svojevrsnog mesta između muzeja povezanih u mreži i nadležnih institucija. Ministarstvo kulture će na ovaj način biti redovno, istinski i blagovremeno informisano o svim pitanjima i problemima sa kojima se suočavaju muzeji i biće u mogućnosti da im pomogne u rešavanju istih. Kako se navodi u samom zakonu Muzejski savet biće osnovan u roku od šest meseci od dana stupanja zakona na snagu, kao stručno savetodavno telo za obavljanje poslova od interesa za muzejsku delatnost uopšte. U cilju što bolje rada muzejskog saveta zakonom se uređuju i osnivanje mreže muzeja kojim će i sami muzeji među sobom više komunicirati i razmenjivati iskustva i prakse. Dodatno, i ne manje važno, je prepoznavanje privatnih muzeja i njihovo usklađivanje sa redovnom muzejskom praksom i konačno definisanje galerija kao specijalizovanih muzeja. Takođe, inicijativa za izmenu naziva dosadašnjeg Narodnog muzeja u Beogradu u Narodni muzej Srbije i pozicioniranje ovog muzeja kao centralnog, a pored njega jasno ustanovljavanje nekoliko muzeja kao matičnih za različite oblasti. Zatim, pitanje od suštinskog značaja svakako je digitalizacija, u ovom slučaju digitalizacija nasleđa i zato čini poseban deo zakona ističući neophodnost digitalizacije kojim se obezbeđuje dostupnost muzejske građe. Jedinstveni zaključak koji može da se izvede je da zakon sveobuhvatan i što je po meni još važnije nije samo prepisan od već postojećih u evropskim i svetskim praksama, nego je pažljivo napisan tako da odgovara sadašnjim uslovima i mogućnostima, odnosno da u potpunosti izvodljiv i primenjiv. Uvažena ministarko, vašim saradnicima i članovima Radne grupe na ovom čestitam. Ovaj zakon logičan je i neophodan korak u cilju sistemskog uređenja muzejske delatnosti kao oblast zaštite kulturnih dobara. Iskoristiću priliku da uvaženu ministarku, grad Kikinda vam je uputio poziv, a ja sa ovog mesta se priključujem tom pozivu i pozivam vas da posetite Kikindu i otvorite, kao što u pozivu piše izložbu pod nazivom „Sugrađani“. Tom prilikom bih vas upoznali sa već urađenim projektom za stalnu postavku muzeja. Mislim da će vam biti veliko zadovoljstvo da se upoznate sa ovakvim jednim projektom, a na tom putu vaša podrška i pomoć nam je svakako neophodna, a takođe da posetite jedinstveni muzej u Evropi, a mislim i šire, Muzej skulptura velikog formata u terakoti, odnosno poznata dela. Ono što bih takođe na kraju rekla da je Kikinda grad koji u velikoj meri vodi računa o kulturi, kako o njenim objektima, tako i sadržajima i u to ime bićete nam drag gost. Zbog značaja ovog zakona, ili bolje reći, značaja kulture, ja ću u danu za glasanje svakako glasati za njega.
Zahvaljujem. Sledeći je narodni poslanik Lav Grigorije Pajkić. Izvolite.
Zahvaljujem predsedavajući. Poštovana ministarko Gojković sa saradnicima, poštovani narodni poslanici, mnogo poštovani građani, pre svega želim da istaknem da je ovaj Predlog zakona i odluka još jedan dokaz da Vlada Srbije i predsednik Vučić smatraju da je kultura prioritet u našoj državi. Mada moram da priznam da je to bilo očigledno još od trenutka postavke vas ministarko Gojković, jer vi iza sebe već imate velike rezultate i za ovaj kratak period, kada govorim baš i ovom mandatu imate zaista velike uspehe i već ste dosta toga ostvarili, ja se radujem upravo tom kontinuitetu. Pre nego što se posvetim samom Predlogu zakona o muzejskoj delatnosti, želim na kratko da se osvrnem na Predlog odluke o proglašenju bibliotečke građe za kulturno dobro od izuzetnog značaja. Dakle, radi se o 720 starih i retkih knjiga koje će dobiti najvišu kulturnu zaštitu, što je izuzetno bitno, jer su te knjige od ogromne vrednosti i ovo će biti adekvatan način tretiranja tih dela. Da se vratim na samu temu vezano za zakon i moje kolege su dosta pričale o pozitivnim aspektima od zakona. Ja imam želju da kratko govorim o tome kako je aktuelna Vlada i kako je predsednik Vučić upravo tretirao muzeje, na koji način smo ulagali u muzeje i kako oni danas izgledaju, ja ću samo kratko proći i verujte, kao što znate ima ih mnogo, ali voleo bih da pomenem samo jedne, od po meni ovako najlepših, koje izgledaju zaista impozantno, tu je naravno Muzej Vuka i Dositeja, koji sada sjajno izgleda, zaista preporučujem građanima da ga posete. Naravno, Muzej savremene umetnosti koji blista jednim novim sjajem. To su sve prelepe stvari, prelepe inicijative i ovo je upravo dokaz da Vlada i aktuelna vlast ulaže u kulturu. Zatim Muzej nauke i tehnike, što mene lično izuzetno raduje, jer je Srbija iznedrila toliko velikih naučnika, pronalazača i jednostavno je dobro da imamo mesto gde naši građani mogu da posete i da nešto više čuju o tome i da na neki način pamtimo naše heroje. To su sve naši heroji. Zatim, Etnografski muzej i naravno, Narodni muzej, koji kao što znate je sama po sebi jedna velika kulturološka bitka koja je vođena i koju je ova aktuelna Vlada i pobedila i danas je Narodni muzej, jedan od najpopularnijih mesta, jer veliki broj građana ga i posećuje i to me duboko raduje. Sada kada govorimo o tome, ja kao što mi to tradicija nalaže, imao sam priliku da govorim i o kulturnim centrima, ja želim da govorim i o doprinosu bivšeg režima, kakve su oni nama muzeje ostavili, ne bivši režim, sve su više popularni kao ta Mauricijus opozicija, pa da pogledamo kako to izgleda i kakvi su to muzeji. Evo ga ovde jedan muzej, pre svega da kažem da se ne brinete, ovo nije neki Černobil, ili nešto tako, ovo je muzej bahatosti bivšeg režima, Azotara, svi smo mogli da je vidimo kada ulazimo u Novi Sad, kako to izgleda, ovde je oko 1300 građana izgubilo posao, samo da bi delovi bivšeg režima, ta ekipa oko Bojana Pajtića, sve su to saradnici i ljudi koje izuzetno ceni Dragan Đilas, da bi imali nešto više novca. Naravno, imamo dva muzeja koja su direktno vezana za Dragana Đilasa, on je veliki sponzor tih muzeja. To je „muzej srama“ koji je podigao Dragan Đilas, u Pionirskom gradu, govorim o kući Velikog brata. To je jedna od najekskluzivnijih lokacija u Beogradu, jedna od najlepših lokacija, a mnogi od nas su i odrastali tamo i posećivali Pionirski grad, i tu je Dragan Đilas odlučio da podigne ovaj kontejner, ovo đubre, ako mogu tako da kažem, a i to mu je kompliment i sada su tu postojali silni problemi, on prevashodno nije mogao da dobije dozvolu za to, jer je to hteo da bude nekakav stalni objekat, pa onda nije dobio dozvolu, pa je onda to bio montažni objekat i sada, pazite, to vam je ta korupcionaška magija Dragana Đilasa, on je rekao, pazite sada, da on nama ovo poklanja. Ovo je poklon Dragana Đilasa građanima Srbije, hvala mu. Zaista nam je jedna ovakva stvar bila potrebna, i da ta stvar ide još dublje, da mi tobože imamo svi opštu korist od ovog objekta, kuće Velikog brata, a zašto? Zato što je to namenjeno za smeštaj dece. Zamislite, za smeštaj dece kuća Velikog brata, a tamo nema više, ne mogu da kažem, prvo ako je on imao prvobitno neki veliki sjaj, danas ni ne izgleda tako. Ja sam imao priliku kao voditelj da obilazim tu lokaciju i moram da kažem da se našalim, da se moja ekipa nije tamo lepo provela, s obzirom da danas tamo postoje i pacovi i psi i narkomani i nema šta nema. Tu definitivno nema dece, ali takvu jednu stvar je ostavio našoj deci Dragan Đilas. Zatim, imamo isto tzv. Pazl grad, mada to više izgleda posle brzog raspada kao narko grad. To je isto jedna od pametnih investicija Dragana Đilasa, gde je uzeo trista hiljada evra na ovom projektu prelepom. Da vam kažem, ovo je možda dobro eventualno za lokaciju za snimanje nekog horor filma i to neke B, C produkcije, tako da, čovek je na tom nivou. Uvaženi narodni poslanici i poštovani građani, verujte mi, ima na stotine ovakvih muzeja srama, koje je ostavio bivši režim iza sebe i Dragan Đilas. Na nama je da imamo to u vidu, da se prisećamo toga. Upravo ovakve neke lokacije nas i prisećaju na to neko tužnije i lošije vreme, ali da pratimo viziju predsednika Vučića, premijerke Ane Brnabić, ministarke Maje Gojković, koja zaista ima ideju da podigne kulturu u Srbiji na jedan istinski viši nivo.ѕ Kada smo ovo sve sagledali, moram da kažem da nije iznenađenje da ekvivalentno ovim muzejima imamo i račune u čitavom svetu Dragana Đilasa, jer za svaki ovaj jedan muzej srama on je zarađivao milione koji su sada po Mauricijusu, iako on ne veruje u to, možda bih mogao da mu predložim da, evo, recimo, u kuću Velikog brata pošalje neku svoju delegaciju sa Mauricijusa ili napravi jednu ekskurziju, pa da se uveri kako to izgleda. Hvala. Živela Srbija.
Zahvaljujem. Sledeća je koleginica Svetlana Milijić. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Uvažena gospođo ministar sa saradnicom, poštovane kolege i koleginice narodni poslanici, kažu da je nemački političar, filozof i sociolog Ralf Darendorf rekao da promene u tranziciji mogu da se dese u politici, zapravo, za šest meseci ukoliko je zemlja u tranziciji, u ekonomiji za šest godina, a u kulturi za čak 60 godina. Međutim, mi kao savremenici i svedoci politike koju vodi predsednik Srbije Aleksandar Vučić i Vlada Republike Srbije od 2014. godine na ovamo smo svedoci da promene uz naporan rad i veliko zalaganje mogu da se dese mnogo i ranije, ne samo u političkom životu, ekonomskom, trgovinskom, socijalnom, već i u kulturi kao jednoj specifičnoj društvenoj delatnosti. Ono što treba da naglasimo jeste da značaj kulture u razvoju svih zemalja onih malih, onih velikih, onih bogatih, onih siromašnih jeste nemerljiv i čak se može reći da i svaki razvoj, odnosno svaki početak počinje kulturom. Tako politička vlast u jednoj državi počinje kulturno izborom, odnosno izborima, odnosno iskazivanjem volje građana na izborima, čime oni iskazuju svoju volju, birajući političku partiju koja će da nosi političku vlast u jednoj zemlji u određenom periodu. E, to, Dragan Đilas i njegovi sledbenici, kao što je Boško Obradović, Marinika Tepić i ovi ostali koji imaju silne račune po raznoraznim zemljama, nekulturno, odnosno antikulturno žele da iskažu, odnosno da dođu i preuzmu političku vlast u Republici Srbiji i to kulturno, po njihovom ophođenju, paleći knjige u Knez Mihailovoj, razvaljujući zgradu, odnosno vrata u Narodnoj skupštini, otimajući kulturna dobra, odnosno umetničke slike itd. A, čini mi se da Dragan Đilas kulturno, na jedan kulturan fin način, po njemu, i elegantan vrlo kulturno obilazi ovih 17 egzotičnih zemalja gde je na 57 računa deponovao skoro 68 miliona dolara u različitim valutama. E, to je ta kulturna politika koju bi da vodi Dragan Đilas i njegovi sledbenici. Ali, da se mi vratimo nacrtu zakona koji je danas pred nama i o kome diskutujemo u plenumu i možemo da kažemo da kada je muzeološka delatnost u pitanju u Srbiji vidljive su promene na bolje. Vidljive su zato što smo 2017. godine obnovili, odnosno rekonstruisali zgradu Muzeja savremene umetnosti, a na Vidovdan 2018. godine otvorili rekonstruisanu novu zgradu Narodnog muzeja Srbije. U planu je izgradnja nove zgrade Narodnog muzeja u Nišu, na čemu su Nišlije zaista zahvalne. Kada je reč o kulturi, odnosno muzejskoj delatnosti, ne samo što se otvaraju i obnavljaju zgrade muzeja i ostalih institucija, već se i podižu novi depoi, takođe izložbene aktivnosti postaju sve užurbanije i obimnije, otvaraju se stalne postavke i naše ustanove koje su prethodnih 30 godina bile zapostavljene dobijaju jedno novo ruho. Danas pred nama, nalazi se Predlog zakona o muzejskoj delatnosti koji je od velikog značaja za našu zemlju, jer se prvi put u istoriji muzejska delatnost definiše kroz jedan zakonski akt, što nije bio do sada slučaj, već smo imali zakon o kulturnim dobrima iz 1994. godine u kojoj je i ova oblast o muzejima bila uređena. Vlada Republike Srbije, predsednik Republike Srbije i vi, ministarka Gojković, sa vašim saradnicima, prepoznali ste značaj muzejske delatnosti, a prepoznavanjem značaja muzejske delatnosti vidimo da je pred nama nacrt zakona, čemu je prethodilo i Javno slušanje, odnosno okrugli stolovi koji su bili održani u Beogradu, Nišu i Novom Sadu i u kome su učestvovali, kako ste malopre i sami rekli, preko 140 najpozvanijih ljudi iz ove oblasti, a kao rezultat toga danas ispred nas imamo ovaj nacrt zakona. Predloženim zakonom zadržavaju se sve dobre prakse iz prethodnih zakonskih akata koje su se bavile muzejskom delatnošću, a takođe, uočljivo je i sistemsko unapređenje delatnosti kroz jačanje muzejskih ustanova u skladu sa dobrim primerima iz evropske prakse i uvođenjem najnovijih standarda. Uspostavljanjem kvalitetne i stabilne muzejske mreže, povezivanjem institucija, što je bila i očita namera zakonodavca, biće stvoreni uslovi za unapređenje čitave muzejske struke u Srbiji. Vas, uvažena ministarka pozivam da posetite grad Niš, jer grad Niš ima čime da se pohvali u kulturnom i istorijskom nasleđu. Ono što možemo da spomenemo jeste arheološko nalazište Medijana, Ćele kula, itd. Tako da ćemo u danu za glasanje ostale kolege i ja iz poslaničke klupe Aleksandar Vučić – Za našu decu glasati za Predlog ovog zakona. Hvala. Živela Srbija.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Boris Bursać. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovani predsedavajući, poštovane kolege poslanici, poštovani građani Srbije, poštovana gospođo Gojković sa saradnicom, pred nama se danas nalazi set vrlo bitnih i konstruktivnih predloga zakona, ja bih se lično osvrnuo upravo na Predlog zakona o muzejskoj delatnosti, koji je podnela Vlada Republike Srbije. Kulturno nasleđe predstavlja jedinstvenu i nezamenljivu kulturnu vrednost jednog naroda, jer stvarano generacijama direktno ukazuje na društveni, ali i celokupni obrazovni, kulturni, pa i civilizacijski nivo razvoja. Često se ovaj termin vezuje samo za slike, crteže, skulpture, istorijske spomenike, građevine, ali i arheološka nalazišta. Sam pojam kulturnog nasleđa je daleko širi od toga i vremenom je narastao tako da uključuje sve dokaze ljudske kreativnosti i ekspresije, poput fotografija, dokumenata, knjiga, rukopisa, instrumenata, bilo kao pojedinačne predmete ili kao delove određene kolekcije. Danas se gradovi, podvodno nasleđe, prirodno okruženje, takođe smatraju delom kulturnog nasleđa, jer se zajednice identifikuju sa prirodnim pejzažom. Šta više, kulturno nasleđe nije ograničeno samo na materijalne predmete koje možemo videti i dodirnuti, već se sastoji od nematerijalnih elemenata, tradicije, usmene istorije, scenskih umetnosti, društvenih praksi, tradicionalne zanatske radinosti, predstava, plesova, muzike, rituala, znanje i veština koje se prenose sa generacije na generaciju, ili kao što naš narod kaže – sa koleno na koleno, naravno, unutar jedne zajednice. Moramo napomenuti da kulturno nasleđe nije samo skup predmeta ili tradicije iz prošlosti, ona je takođe rezultat selekcionog procesa, procesa pamćenja i zaborava, koji karakteriše svako ljudsko društvo koje se neprestano bavi odabirom i iz kulturnih i iz političkih razloga. Šta je važno sačuvati za buduće generacije, a šta ne? Vrednost kulturnog nasleđa, bilo da je reč o materijalnom ili nematerijalnom u konstantnom je porastu, zbog prirodno uslovljenog vremena trajanja, ali i zbog nestabilnog okruženja u smislu razvoja novih tehnologija i promene stila i načina života. S toga je briga o očuvanju kulturnog nasleđa u XXI veku, ne samo deklarativna obaveza nadležnih institucija, već je to moralna uloga celokupnog savremenog društva, koji prepoznajući značaj kulturne baštine stvara uslove za njeno očuvanje i u budućnosti. Moramo napomenuti da svi narodi daju svoj doprinos kulturi sveta, odnosno svetskoj kulturnoj baštini. Zbog toga je dodatno važno poštovati i čuvati nacionalno kulturno nasleđe kroz nacionalne zakone i naravno, međunarodne ugovore. Upravo, ovaj Predlog zakona to i čini. U Republici Srbiji na snazi je Zakon o kulturnim dobrima usvojen još 1994. godine. Osim terminološke zastarelosti, pomenuti zakon je po svom karakteru opšti propis, jer uređuje zajednička pitanja zaštite kulturnih dobara, dakle, arhivistiku, muzeologiju, staru i retku knjigu, nepokretna kulturna dobra i kinoteku. Uzimajući u obzir potrebu sistemskog uređenja svake pojedinačne oblasti zaštite kulturnih dobara, shodno specifičnostima, neophodno je donošenje propisa kojim bi se uredio sistem zaštite muzejske građe kao vrste pokretnih kulturnih dobara i muzejske dokumentacije. Usvajanjem ovog zakona stvara se okvir za obezbeđenje potpune zaštite i očuvanja muzejske građe kao pokretnih kulturnih dobara na jedinstven način, bez obzira na oblik u kojem nastaje ili gde se nalazi, ali se i podiže svest o važnosti očuvanja muzejske građe kao pokretnih kulturnih dobara i naše baštine za buduće generacije, odnosno svesti da se najvažniji predmeti materijalnog i elementi nematerijalnog kulturnog nasleđa moraju zaštiti od uništenja. Takođe, svaki put kada se govori o kulturi i očuvanju kulturne baštine napominjem da srpski narod iz Krajine, čiji sam i sam pripadnik, odavno čeka i vapi za jednim ozbiljnim krajiškim kulturnim centrom. Izgradnjom ovakvog centra mi čuvamo tradiciju, istoriju i običaje, mi čuvamo pravoslavnu veru, jezik i ćirilično pismo, dakle identitet Srba sa prostora Like, Dalmacije, Korduna, Banije, Slavonije i Baranje, odnosno identitet Srba nekadašnje Republike Srpske Krajine. Nama Srbima iz Krajine uništili su i oteli rodni zavičaj, dedovinu, očevinu koja je nekada bila božiji raj. A, danas? Danas se tamo, poštovane kolege i građani Srbije, mogu snimati filmovi strave i užasa. Imanja su zapuštena, groblja zarasla, a Srba na viševekovnim ognjištima gotovo i da nema. Stoga vas molim, poštovana gospođo Gojković, da imate snage, volje i sluha za nas. Izgradnjom jednog ovakvog kulturnog centa, na primer u Zemunu, upisujemo se u mudre narode koji čuvaju svoju istoriju, običaje i tradiciju. Takođe, ovih dana smo imali prilike da vidimo skandaloznu objavu predizbornog materijala kandidata SDP-a za gradonačelnika Zagreba, Joška Klisovića, uz koji je prikazana karta velike Hrvatske gde su Hrvatskoj pripojeni Zemun, Sremska Mitrovica, Šid i Nacionalni park Fruška gora. Ja kao narodni poslanik iz Zemuna i kao neko ko je poreklom iz Krajine ovo da prećutim ne mogu. Ovo je primer tipične provokacije i skupljanja političkih poena na antisrpskoj politici. Zamislite samo kakva bi bila reakcija sveta i Evrope da, na primer, ja ovde kao narodni poslanik ili bilo koji drugi srpski zvaničnik izjavi da je vreme da Knin i Dubrovnik ponovo budu srpski ili, pak, da u predizbornoj kampanji štampamo materijal na kom su Knin ili Dubrovnik deo Srbije. U najmanju ruku osuli bi paljbu svi evropski i svetski zvaničnici. Ako mene pitate, prečesti su ispadi hrvatskih zvaničnika. Skoro smo imali sličnu izjavu hrvatskog admirala u penziji Davora Domazeta Loša, koji je izjavio da su hrvatska zemlja Srem, Bačka i delovi Banata. Dakle, slobodno možemo reći da je ovo stara pretnja, ali pretnja koja je u jednom momentu naše istorije bila i realnost. Podsetimo se samo da je za vreme genocidne državne tvorevine NDH Zemun bio pod okupacijom i da je, na primer, Glavna u Zemunu nosila ime ustaškog zločinca Antea Pavelića, a Gospodska, u kojoj svi volimo da sedimo, Adolfa Hitlera. Da li treba da se podsećamo te monstruozne, države zločina koja je prevazišla sve nacističke snove u istrebljenju nižih naroda i rasa, te grobnice najvećeg broja Srba ikada stradalih u svim dosadašnjim ratovima i sukobima, države čiji jedini smisao postojanja je bio da bude samo velika jama za Srbe? Srbi su ubijani samo iz jednog razloga, zato što su Srbi. Da li treba da se podsećamo logora Jasenovca, Stare Gradiške, Jadovna, Jastrebarskog? Da li treba da se podsećamo jama smrti koje su preplavile Liku, Dalmaciju, Baniju, Kordun? Da li treba da se podsećamo ubijanja i klanja Srba sa sladostršću? Ustaše su ubijale Srbe ne zato što su bili primorani, već zato što je to bila državna politika. Možemo se dotaći i novije politike Hrvatske, odnosno stvaranja etnički čiste Hrvatske, odnosno akcije Oluja kada je proterano preko 280.000 Srba, kada je uništeno 920 kulturno-istorijskih spomenika, kada je srušeno 78 crkava, popaljeno i opljačkano 40.000 domaćinstava. Možemo se dotaći i novije evropske politike Hrvatske – ubi Srbina ili Srbe na vrbe. Ovakve parole i grafiti su skoro pa svakodnevnica i na njih niko ne reaguje. Hrvatska, država članica EU, u kojoj, prema Ustavu i zakonu, Srbi imaju zagarantovana prava, a ne mogu da se služe ni svojim jezikom, ni svojim pismom. Setimo se samo prizora kada je 20.000 Splićana dočekalo srpsku vojsku kao oslobodioce u Prvom svetskom ratu, a danas? Danas u tom istom Splitu Srbe bacaju u more samo zato što su Srbi. Eto, poštovane kolege poslanici i poštovani građani Srbije, to vam je politika jedne evropske države. Poštovane kolege poslanici, ja sve ovo pominjem zato što svaki Srbin iz Krajine i svaki pripadnik srpskog naroda isto ovo oseti, isto ovo pomisli kada vidi kartu velike Hrvatske, a Evropa i dalje ćuti i dalje ne reaguje i pitam se kakvu nam poruku ona time šalje? Dakle, proustaška politika odavno je prisutna u hrvatskom društvu, tako da mene lično ovakvi stavovi ne iznenađuju, niti me iznenađuje to što je ovaj ispad učinio jedan profesionalni diplomata Joško Klisović. Ono što mi smeta i što me zabrinjava i što ću uvek isticati jeste nemost i ćutanje EU. Hvala dragom Bogu da je Srbija danas ekonomski i vojno stabilna zemlja. Dobrom državotvornom politikom, pre svega našeg predsednika, modernizovana je vojska, stabilizovana je ekonomija. Srbija je danas snažnija i moćnija, ne preti nikome, ali ceni živote svojih građana i spremna je da ih zaštiti u svakom momentu. Izvinjavam se što sam možda otišao malo od teme. Što se tiče samog Predloga zakona, reč je o važnom zakonu za Srbiju koji doprinosi sistemskom uređenju u oblasti zaštite kulturnih dobara. Zato ću ja lično, a nadam se i moje kolege u danu za glasanje podržati ovaj, kao i ostale predloge u nadi da će oni biti oslonac u borbi za jaku i modernu Srbiju. Živela Srbija.
Zahvaljujem. Sledeća je koleginica Jasmina Obradović. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovani građani, kolege poslanici, poštovana ministarko Gojković, današnja rasprava o Predlogu zakona o muzejskoj delatnosti dobra je prilika da pokažemo koliko je Republika Srbija, vođena predsednikom Aleksandrom Vučićem, napredovala, preporođena i u ovoj sferi života. Kao primer opšteg društvenog preporoda navešću samo dva primera obnove muzejske delatnosti. Prvi primer je Narodni muzej u Beogradu, jer posle 12 mračnih godina obnovljena zgrada Narodnog muzeja u Beogradu konačno je otvorila vrata za sve posetioce. Veliki je to događaj bio za Republiku Srbiju. Svečanom otvaranju prisustvovali su državni zvaničnici, ugledne ličnosti iz sfere umetnosti, kulture i nauke, kao i veliki broj građana. Tom prilikom premijerka Ana Brnabić je rekla da je Narodni muzej vraćen svim građanima. Svakako da je ocena mnogih bila da je ovaj događaj događaj koji se dešava jednom u našim životima. Takođe, nakon što je deset godina bila zatvorena za javnost, renovirana je i zgrada beogradskog Muzeja savremene umetnosti i, takođe, vraćena svim građanima. Pored ovih značajnih republičkih muzejskih institucija koje su obnovljene, osvrnuću se i na tri institucije u gradu iz kog ja dolazim, gradu koji je nosilac prestižne titule evropske prestonice kulture – Novom Sadu. Kao prvo, navešću Galeriju Matice srpske, na koju smo svi ponosni, koja je najbogatiji umetnički muzej srpske umetnosti novijeg doba. Osnovana je 1847. godine, a kao samostalna ustanova Matice srpske deluje od 1958. godine. Njena stalna izložba hronološki prikazuje odabrana dela iz celokupnog umetničkog fonda koji sadrži oko pet hiljada umetničkih radova značajnih za nacionalnu istoriju umetnosti novijeg doba i kulturu srpskog naroda u Vojvodini od kraja XVII do kraja XX veka. Sva umetnička dela koje je Galerija Matice srpske primila na poklon od mnogobrojnih darodavaca, neka preuzela na čuvanje od SPC i drugih vlasnika, otkupila iz privatnog vlasništva, štite i koriste pod odgovarajućim uslovima. Sve ovo može da se pogleda u stalnoj ili povremenim izložbama. Muzej Vojvodine je ustanova kulture sa muzeološkom tradicijom dugom više od 150 godina. Jedan je od najvećih muzeja kompleksnog tipa u Srbiji koji u svojim zbirkama čuva neprocenjivu kulturnu baštinu prikupljenu na području Vojvodine. Osnovan je 1847. godine u Pešti, na sednici Upravnog odbora Matice srpske na inicijativu uglednih Srba iz Vojvodine. Na kraju, Muzej grada Novog Sada osnovan je 1954. godine i pripada kategoriji gradskih muzeja kompleksnog tipa, čija delatnost obuhvata razvoj grada od njegovog nastanka do savremenog doba. Čine ga Odeljenje za istoriju sa zbirkama iz oblasti privredne, društveno-političke istorije i istorije Petrovaradinske tvrđave, Odeljenje za kulturnu istoriju sa zbirkama iz oblasti likovne, primenjene umetnosti, školstva i izdavaštva, Odeljenje za etnologiju sa zbirkama iz oblasti zanatstva, ruralne arhitekture, svakodnevnog i običajnog života i zavičajna galerija koja prikuplja dela savremene likovne umetnosti. Poslednjih godina, pored redovne delatnosti u Muzeju grada Novog Sada, realizovani su veliki infrastrukturni projekti. Time su prošireni izlagački kapaciteti muzeja. Navešću samo dva. Godine 2014. kada je muzej slavio 60 godina postojanja, otvoren je i rekonstruisan Veliki ratni bunar, specifičan, jedinstven ambijent u unutrašnjosti Petrovaradinske tvrđave, mesto koje posetioci rado obilaze. Godine 2015. otvoren je atrijum u centralnoj zgradi Muzeja na Petrovaradinskoj tvrđavi. Ovaj zadivljujući prostor predstavlja spoj modernih arhitektonskih rešenja i elemenata vojne arhitekture XVIII veka. Ovim je muzej dobio izuzetno atraktivan izložbeni prostor. Dakle, imajući u vidu potrebu sistemskog uređenja svake pojedinačne oblasti zaštite kulturnih dobara, shodno svojim specifičnostima, donošenje Zakona o muzejskoj delatnosti je uslov sistemskog pristupa i uređenja oblasti zaštite pokretnih kulturnih dobara, muzejske građe na sveobuhvatan i svrsishodan način. Nažalost, jedan broj ustanova zaštite kulturnih dobara zbog problema u vezi sa nedovoljnim finansiranjem od strane lokalnih samouprava nije u mogućnosti da na odgovarajući način obavlja svoju redovnu delatnost. Sada se tu postavlja pitanje zašto za kulturu nije bilo ili novca ili interesovanja, a po svemu sudeći i jednog i drugog. Ako krenemo od činjenice da patološka mržnja prema Aleksandru Vučiću i SNS ozbiljno utiče na zdravo rasuđivanje prethodne vlasti, sada predvođenih Draganom Đilasom, samo imam jednu dilemu da li je ova patologija uvezena ili je preko svojih prijatelja oni izvoze, pokazaće buduće vreme. Možda ovo za kulturu nije važno, ali je jako važno na ovu patologiju dodati selektivnu amneziju. Zašto selektivnu? Zato kako bi se neko setio gde je sve po svetu sklonio pare građana Srbije, a u isto vreme se ne seća da je za zdravlje, obrazovanje, kulturu, i mnogo toga, svojih građana, uradio jedno veliko ništa. Mada nemaju oni razloga da brinu, neka vrate pare, a za lečenje mi smo obezbedili i nove bolnice, novu opremu, vakcine, kadar i sve neophodno. Pomažemo mi i prijateljima iz regiona, pomoći ćemo i njima, samo vratite opljačkano. Na kraju, želim da istaknem moje uverenje da će ministar kulture i informisanja gospođa Maja Gojković jednako voditi ovo ministarstvo, kao što je vodila ovu Skupštinu od 2014, pa sve do ovog saziva 2020. godine. Predlog ovog zakona je sasvim dovoljna potvrda da će se problemi i unapređenje rada u ovoj oblasti rešavati sistemski i u kontinuitetu. Svako dobro želim i vama i ministarstvu i sasvim sam sigurna da sam u pravu kada sam ovo rekla. U danu za glasanje sa zadovoljstvom ću podržati predloženi Zakon o muzejskoj delatnosti.
Zahvaljujem. Sledeći je narodni poslanik Nikola Vojinović. Izvolite.
Zahvaljujem, uvaženi predsedavajući. Uvažene kolege, uvažena ministarko sa saradnicima, poštovani građani, poslednjih nekoliko dana osećam veliki ponos što živim u zemlji kakva je danas Srbija, ponos što Srbija danas može da pomogne prvo sebi, a onda i svim zemljama u regionu, jer to je pravo lice Srbije i tim vrednostima treba da učimo svoju decu i takve vrednosti da im ostavljamo u nasleđe. Napredak koji je Srbija ostvarila za ovih nekoliko godina tek će se videti sa određene vremenske distance. Iz ovog ugla možemo da vidimo i osetimo samo deo tog napretka, a od plodova našeg rada imaće koristi naša deca. Zbog načina današnjeg života i brzine informacija koje kruže uopšte nemamo vremena da ih sagledamo i razumemo, da ih obradimo, da o njima razmislimo. Onda se javlja problem što u moru vesti koje primimo na dnevnom nivou su velika većina neistine i samo se svode na unižavanje nečijeg rada i rezultata tog rada, bez obzira bio on dobar ili loš, a ovde konkretno mislim na rezultate rada predsednika Vučića i SNS. Sve ovo što radimo, što oživljavamo našu kulturu, jačamo nacionalni identitet, što uopšte radimo na boljem životu građana, moramo da medijskim putem još više eksponiramo, da bude jasno vidljivo svima, i to ne zbog SNS, nego zbog boljitka Srbije i budućnosti naše dece. Ne smemo dozvoliti da se sve dobre stvari potisnu i ne vide zbog širenja laži. Kao jedna dobra stvar, trenutno najaktuelnija i jako važna, su vakcine. Srbija je treća u svetu po imunizaciji stanovništva i ovakav scenario pre samo nekoliko godina bio bi u domenu naučne fantastike sa tadašnjom vlašću, znači pre desetak godina, a danas je to realnosti. Danas u Srbiji možemo da biramo vakcinu, pa, skoro sa svakog kontinenta. I opet čujemo glasove od onih koji očigledno ne žele dobro Srbiji, pa zbunjuju građane Srbije, da primiti vakcinu nije dobro i da je štetno, pa ako je tako, zar bi Rusija trovala svoje građane, zar bi Kina trovala svoje građane, zar bi Amerika trovala svoje građane itd, da ne nabrajam? Šta bi tek bilo da nemamo vakcine, kao što mnoge zemlje u Evropi i regionu ih nemaju? Zato molim i apelujem na građane da prime vakcinu u što većem broju i da do kraja maja imamo preko 2,5 miliona revakcinisanih građana, da Srbija može da se oslobodi ovog virusa i da nastavi svojim putem, a to je put napretka. Mi moramo što više raditi na edukaciji naših građana u svim sferama života i upravo donošenjem Zakona o muzejskoj delatnosti mi to i činimo. Da bi se uopšte stekli osnovni preduslovi za razvoj kulture, kulturno-istorijskog nasleđa morali smo prvo da stabilizujemo državu u ekonomskog smislu, što smo i uspeli. Danas je Srbija lider u regionu i ima snage da brine o svom kulturnom nasleđu, kao što to do sada nije rađeno. Zato danas pričamo o Zakonu o muzejskoj delatnosti kojim će se stvoriti okvir za zaštitu i očuvanje muzejske građe kao kulturnog dobra. Što je vrlo bitno, ovaj zakon će uticati na razvoj svesti o važnosti očuvanja naše kulturne baštine za buduće generacije, odnosno svesti da se najvažniji predmeti našeg kulturnog nasleđa moraju zaštiti od uništenja. Upravo iz tih razloga danas imamo predlog za proglašenje 720 starih i retkih knjiga za kulturna dobra od izuzetnog značaja. Te knjige već predstavljaju kulturna dobra sama po sebi, ali zbog njihovog posebnog značaja za našu nauku i kulturu, kao i zbog toga što je reč o unikatnim primercima, pokrenut je postupak da one dobiju najveću kategorizaciju u pogledu zaštite, a to su kulturna dobra od izuzetnog značaja. Svakako da ćemo u periodu koji je pred nama još više raditi na razvoju naše zemlje u svakom pogledu, pa tako i kulture, za bolju budućnost naše dece i naše zemlje. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima mr Jadranka Jovanović. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Veoma me raduje što je pred nama ponovo tema iz kulture. Dakle, Predlog zakona o muzejskoj delatnosti, kao i predlog o donošenju odluke za još jednim kontingentom raritetnih, autentičnih, starih knjiga, a sve to u okviru jedne do sada više puta ponovljene akcije koja je počela 1979. godine, a kojom je obuhvaćeno sve ono što je zaista vredno kada se radi o našim knjigama. Ovoga puta, kao što je već i rečeno, 720 knjiga koje bi, predlog je, trebalo da potpadnu pod taj naziv – kulturna dobra od izuzetnog značaja. Ovaj Zakon o muzejskoj delatnosti, i to posebno pozdravljam, je pretrpeo velike i ozbiljne transformacije, osavremenjenja, modernizaciju, jer dosadašnji zakon iz 1994. godine je nekako imao široko značenje i nije tako u detalje i u pojedinostima definisao sve ono što je muzejska delatnost. Izuzetno mi je drago i ja sam se dosta bavila, iščitala sam sve te predloge i ukratko, verovatno je to rečeno do sada, ne samo da se radi o definisanju sistematizacije načina rada, već i o zaštiti muzejske delatnosti, upotrebi muzejske građe, ali ono što je veoma važno, o jednom sistemu zajedničkom, informacionom koji bi napravio jedan jedinstven sistem u Republici Srbiji kada je u pitanju muzejska delatnost, a samim tim i uklopio se u sve ono što su međunarodni standardi. To podrazumeva naravno i obuku stručnog kadra za ovakvu vrstu digitalizacije. Meni je žao, nisam bila danas u mogućnosti, a želela sam da pratim sva izlaganja i da budem sve vreme prisutna u parlamentu zbog ove teme, jer sam i domaćin jedne visoke delegacije Frankofonije koja je u poseti našoj zemlji iz Belgije i Francuske, pa mi je unapred žao ako ponavljam neke stvari, ali nije na odmet jer ovaj zakon svakako doprinosi i jednom rastu svesti svakog pojedinca u našoj zemlji koliko je važno i koliko nam je značajno očuvanje muzejske delatnosti ne samo kada je u pitanju i istorija i nauka i kultura, već i kao nešto što je podizanje svesti svakog pojedinca u očuvanju naših kulturnih dobara, da ne govorim o tome koliko će se to odraziti na turizam. Čuli smo da je bila izuzetno kvalitetna i dobra javna rasprava i drago mi je što su stručnjaci, verujem sa svim svojim znanjem i velikom dobronamernošću, dali svoje sugestije, a uopšte ne sumnjam da je Ministarstvo kulture i te kako i analitično, sa pažnjom, požrtvovano, proučilo svaku sugestiju i učinilo i dalo nam predlog za ono što je svakako najbolje za kulturu, istoriju i nasleđe naše zemlje. Bez namere da oduzimam vreme i drugima, pošto ima još dosta govornika, a kažem da ne ponavljam stvari koje su možda rečene i pre mene, ja bih ipak samo jedan mali pogled, evo i kroz ovaj predlog, a to je da znamo i svedoci smo da postoji neka tendencija kod nas da se umanji, minimizira, da ne upotrebim neku drugu reč, kod nekih i potpuno negira sve ono što radi Vlada iz oblasti kulture i što je radila i u prethodnom sazivu, da se negira naš trud u parlamentu i naša potreba i želja da se bavimo kulturom, da ne govorim o Ministarstvu kulture, da ne govorim o jednom neprekidnom ponavljanju da vladajuća stranka ne obraća pažnju na kulturu, to jednostavno nije tačno. Želim zapravo da kažem da je nemoguće prihvatiti to nametanje nečijeg mišljenja da je netačno tačno. Mi se i te kako bavimo kulturom. Postoje činjenice, postoje dokazi, ima mnogo stvari koje su urađene. Ja sam sada, evo već peta godina u parlamentu i moram da kažem da ovaj saziv nije čitav niz problema iz kulture gurao pod tepih - naprotiv, dok su to neki drugi radili, sa nekim problemima koji su vrlo komplikovani i koji nimalo nisu jednostavni čitav niz i poslanika i ministara i Vlade, se susreo jasno, hrabro, određeno i čitav niz rezultata je iza nas pozitivnih i to je jedino što je tačno. Hvala vam.
Zahvaljujem. Sledeći je, narodni poslanik prof. dr Vladimir Marinković. Izvolite.
Hvala uvaženi predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, mislim da je jako teško govoriti o ovoj temi, o kulturi, o umetnosti posle moje uvažene koleginice, magistra Jadranke Jovanović koja i jeste živi dokaz da SNS ima sjajne kadrove u svim oblastima društvenog života, tako i u kulturi, za koju mi smatramo da je jako važan faktor razvoja naše države, pored ekonomije, socijalne politike, svega onoga za šta se mi predvođeni predsednikom Aleksandrom Vučićem borimo svakodnevno kako bi unapredili, kako bi modernizovali našu zemlju. Naravno da što se tiče kulture, obrazovanja, nauke na dnevnom redu danas imamo ovaj Zakon o uređenju i definisanju i unapređenju muzejske delatnosti, u našoj zemlji, da će to uticati na razvoj kulture, da će to uticati na bolje pozicioniranje kulture kao jednog važnog segmenta u razvoju naše zemlje i podsetiću naravno sve moje kolege, narodne poslanike na to da smo mi i posle dobijanja naše državnosti 1878. godine, na početku razvoja naše države, moderne države imali sjajne i dobre političare koji su kulturu i obrazovanje tretirali kao nešto što je najznačajnije i najbitnije oruđe i oružje našeg naroda i naše države na putu ka modernizaciji, na putu ka potpunom osamostaljenju, na putu ka odbrani naših nacionalnih i svih drugih interesa. Pomenuću recimo Stojana Novakovića koji je bio i predsednik Vlade i ministar spoljnih poslova, iskusan diplomata koji je službovao i u Rusiji, Carskoj Rusiji, u Turskoj, koji je mnogo energije zajedno sa članovima svoje Vlade ulagao upravo i vremena i novca ulagao u kulturu, obrazovanje, gde god da je živeo srpski narod, znajući da će samo na taj način zaštiti sebe, zaštiti svoj jezik, zaštiti svoju kulturnu i istorijsku baštinu. To mi pokušavamo i danas da radimo i želim da podsetim građane Srbije i moje uvažene kolege narodne poslanike da je predsednik Vučić upravo pre nekoliko godina definisao i uveo kulturu kao jedan od glavnih segmenata našeg razvoja, između ostalog, kulturu sećanja, kulturu poštovanja zastave, kulturu poštovanja naše istorijske baštine, naših znamenitih istorijskih ličnosti koji si gradili ovu državu, koji su osnaživali ovu državu od njenog samog postanka, od njenog nastanka, od Nemanjića, od Svetog Save pa do današnjeg dana i smatram da mi tu treba i vrlo lako možemo da napravimo i politički konsenzus kada je ovo u pitanju jer sve ovo ide u prilog naravno našem narodu, našoj državi i jednostavno sve ono što smo pokazali na polju ekonomije, na polju snalažljivosti po pitanju politike i geopolitičkog pozicioniranja, to polako počinjemo da pokazujemo i kada je u pitanju oblast kulture, kada je u pitanju oblast zaštite naše kulturne i istorijske baštine, naše istorije, svega onoga što malo po malo. Koliko možemo da vidimo, vodimo borbu sa mnogim zemljama u regionu po tom pitanju i jednostavno moramo da shvatimo da mi tu imamo jednu veliku prednost kao najveća, ekonomski najsnažnija država, ako već želite da to kažem, i najstarija država, država koja je u ovom regionu najstarija i ima dugogodišnju, odnosno vekovnu tradiciju svoje državnosti. Ali nas je i život naučio i svakodnevnica nas je naučila da malo po malo komšije i svi neki drugi pokušavaju da preuzmu i da prisvoje sebi taj deo naše državnosti, deo naše kulturne i istorijske baštine. Siguran sam da će kada je u pitanju kultura uopšte, zaštita kulturne baštine da doživi svoje procvat, svoju renesansu jer smatram da u narednom periodu, posebno u periodu od narednih nekoliko godina, poštujući sve ono što o kulturi i o značaju kulture zna i može da uradi potpredsednica Vlade, Maja Gojković, smatrajući da je jedno i naravno najbolje rešenje za ministra kulture, neko ko zna šta je država, neko ko zna šta znači koliko je za jednu državu, za njen opstanak, za njenu budućnost važno da unapređuje svoju kulturu, da investira u kulturu i da naravno kultura postane jedan od glavnih segmenata društvenog života u jednoj zemlji, a mi kao zemlja smo na tom putu. Treba biti otvoren prema građanima, treba biti otvoren prema svima u ovoj našoj zemlji i reći da jednostavno nema razvoja kulture ako nema razvoja ekonomije. Ako nemamo novih investicija, ako nemamo novca, ako svakodnevno ne jačamo ekonomski, ne možemo očekivati neke velike rezultate, niti očekivati od gospođe Gojković ili bilo kog drugog da ima čarobni štapić. Jednostavno, jačanje i osnaživanje pozicije, odnosno uloge kulture u našem društvu zavisi i od razvoja ovih drugih segmenata koji su razvojni, na čijim poljima smo pokazali da možemo puno da napredujemo, da možemo puno da uradimo, da posvećenim radom možemo da dovedemo do toga da naša zemlja razvija svoju kulturu, da je čuva, što je jako važno, jer porazne su te činjenice o kojima je gospođa Gojković danas govorila, da je u muzejima, u raznim kulturnim institucijama, dolazilo do krađa, do gubitka strahovito vrednih artefakata naše baštine, našeg nasleđa, naših kraljevskih i kneževskih dinastija i to je prosto nedopustivo. Treba maksimalno podržati Vladu Republike Srbije u tom nastojanju da pored toga da se bavimo i da znamo šta i kakvu poziciju kultura treba da ima u našem društvu, da imamo i kulturu bezbednosti. Jer, ako nemamo kulturu bezbednosti, dešavaće nam se ono što se dešavalo za vreme bivšeg režima, tako da nam iz dana u dan nestaju vredne slike, vredna kulturna, istorijska baština. Jednog dana ćemo reći – da, čak i ovde iz Skupštine, ja se sećam i bila mi je velika čast i zadovoljstvo da šest godina provedem i radim kao neko ko je bio potpredsednik Narodne skupštine i radio intenzivno i svakodnevno sa gospođom Gojković, ona je imala jednu sjajnu inicijativu da se pronađu ukradene stvari, odnosno veoma važne stvari, s obzirom da u ovom našem visokom domu i zdanju sve što vidite, sve što dotaknete ovde, ima svoju jako veliku istorijsku i kulturnu vrednost. Došlo je čak i do nekih rezultata, što pokazuje da ta akcija nije sprovedena radi marketinga, nego smo uspeli da pronađemo i nekoliko fotelja i da uđemo u trag i nekim slikama. Nadam se da će se sa takvom vrstom akcija i takvom vrstom aktivnosti nastaviti i u budućnosti. U svakom slučaju, ne samo ovde u Skupštini Narodne Republike Srbije, ovo je eklatantan primer da, jednostavno, u nekim periodima naše istorije, ovoga puta bliže istorije, došlo je do toga i do takvih pojava da čak i iz ovog visokog doma, možda i najznačajnije institucije i najvrednije zgrade u našoj zemlji, dolazi do nestajanja stvari i krađe stvari, a to se desilo za vreme tog tzv. prevrata ili 5. oktobra 2000. godine, što je pokazalo, naravno, da nije bio cilj politički, između ostalog jeste, ali je bio cilj ono što se posle pokazalo u narednim godinama, da se pored fotelja, pored slika, pored inventara Narodne skupštine, ojadi i država u narednim godinama, čemu smo svi, nažalost, bili svedoci do 2012. godine. Nadam se da ćete, gospođo Gojković, nastaviti sa takvom vrstom aktivnosti, nevezano samo za Narodnu skupštinu Republike Srbije, nego kada su u pitanju institucije u celoj našoj državi. Za kraj, samo da kažem da nama trebaju rezultati definitivno u ovoj oblasti. Ne mogu da ne pomenem, želeći da završim moj govor time, da nama trebaju uspešne priče. Jedna od takvih uspešnih priča je i današnji intervju predsednika Aleksandra Vučića za američki „CNN“. Ja bih, iskreno, više voleo da je dao intervju i za „CNN“ i za „Fox News“, da to vidi cela Amerika, ceo američki kontinent i ceo svet, a radi se o tome da je Srbija danas u SAD i u celom svetu prepoznata po tome da, pored toga što uspešno radi imunizaciju u svojoj zemlji, pomaže svojim susedima, pomaže regionu i pokazuje da posle našeg ponašanja u toku migrantske krize 2015. godine, da smo jedna ozbiljna država, država koja može da sprovede na najefikasniji i najbolji mogući način krizni menadžment, da je Vučić zasigurno najozbiljniji lider u ovom delu Evrope, koji uspeva i pored svih izazova, i pored svega što je zadesilo svet u prošloj i u ovoj godini, izazvano ne samo virusom nego i ratovima, terorizmom, svim drugim pošastima na zemaljskoj kugli, pokazao je da može da sačuva svoj narod, da ima pun kapacitet, i politički i etički i svaki drugi, da ova država može da brine o zdravstvenom sistemu, o zdravstvenim radnicima i nešto neverovatno, da pored svega toga može da brine i o ekonomiji, da je država Srbija zemlja koja, pored svega, pored sve ove borbe, pored ogromnog novca koji je uložila u zaštitu zdravlja naših građana, zemlja koja je očuvala radna mesta, zemlja koja radi infrastrukturu, zemlja koja privlači strane direktne investicije, dakle, i pored svega. I samo na taj način, i to je ono što će definitivno ući u istoriju kada je u pitanju liderstvo Aleksandra Vučića, da je uspeo da poveže sve segmente društvenog života tako da se nadograđuju jedan na drugi, kao kockice, jaka ekonomija, jaka politička pozicija, jaka socijalna politika, pa biće i više investicija, bićemo jaki i u kulturi, u turizmu i u svim drugim segmentima. Srbija je od jedne gubitničke nacije 90-ih godina, nažalost, i početkom 2000. godine, postala pobednička nacija. Počeli smo da pobeđujemo u ekonomiji, počeli smo da pobeđujemo u geopolitici, pobeđivaćemo u kulturi, pobeđivaćemo, naravno, i dalje u sportu, zahvaljujući našoj posvećenosti kao SNS i, naravno, našem lideru Aleksandru Vučiću, koji na ovako jedan maestralan način vodi našu državu. Hvala.
Zahvaljujem. Sledeća je koleginica Milenka Subić.
Hvala, predsedavajući. Poštovana gospođo ministarko, Majo Gojković, drage kolege narodni poslanici, građani Srbije, danas se pred nama nalaze dva važna dokumenta, Predlog odluke o proglašenju stare i retke biblioteške građe za kulturno dobro od izuzetnog značaja i Predlog zakona o muzejskoj delatnosti. Razlozi za donošenje Zakona o muzejskoj delatnosti su višestruki. Mnogo toga se promenilo od 1994. godine do danas. Ovakav zakon nam pruža mogućnost sistemskog pristupa i uređenja zaštite pokretnih kulturnih dobara muzejske građe na sveobuhvatan i svrsishodan način. Zakonom takođe se uređuje i način obavljanja muzejske delatnosti, organizacija, nadležnost, delatnost muzeja u Republici Srbiji i druga pitanja od značaja za obavljanje muzejske delatnosti. Dolazim iz Šida, varošice koja se ponosi svojim Savom Šumanovićem, svojim Ilijom Bosiljem, ljudima i legatima koji su nam ostavili Persida Šumanović i sam Ilija Bosilj u amanet da se o njima brinemo i čuvamo ih za generacije koje dolaze posle nas. Lokalne samouprave, ma koliko imale male budžete, ne doživljavaju svoje muzeje kao teret, teret finansiranja, ali bi im svakako dobrodošla pomoć pokrajinskih i republičkih budžeta, koju i do sada imamo, muzejskih kuća sa svojom stručnom podrškom da bi umetnička dela, poverena nam na čuvanje, bila na pravi način obrađivana, čuvana i prezentovana. Ne mogu, a da ne spomenem i one koji su kao vodili brigu u njihovo vreme o muzejima, o kulturnim dobrima, o nasleđu u našem gradu. Na stručno usavršavanje i doškolovavanje su upućivali portire, a ne kustose. Rušili su domove kulture i muzičke škole da bi izgradili, pa ništa nisu izgradili. U stvari, verovatno su od tih pokradenih para izgradili nešto u sopstvenoj režiji, a danas se oglašavaju kao najveći dušebrižnici i žele da spreče otimanje galerije slika Save Šumanović od strane SNS koji se događa samo u njihovoj glavi. Dragi naši SSP-ovci novac koji vaš šef ima na računima u raznoraznim bankama po belom svetu i u visini barem pet budžeta opštine Šid iz koje se finansira ne samo kultura, nego i prosveta i sve ono što investiramo u naš grad. Mi se danas kao opština treće kategorije razvijenosti trudimo da postavimo stvari na svoje mesto, obezbedimo bolje uslove za sve, a pogotovo za kulturu, naravno uz vašu pomoć i pomoć vašeg ministarstva, gospođo Gojković. Naša baština sačuvana za buduće generacije predstavlja svedočanstvo o postojanju naroda i države i bitan su uslov za razumevanje prošlosti i stvaranje budućnosti zemlje. Zbirke starih i retkih knjiga temelj su svih istorijskih vrednosti civilizacije jednog naroda i stoga je dužnosti da se one sakupljaju, permanentno popunjavaju i trajno čuvaju. Zakonskim propisima utvrđene su norme za organizovanje, evidentiranje, korišćenje i očuvanje zbirki starih i retkih knjiga. Gotovo svaka biblioteka u Srbiji posreduje organizovanu zbirku stare i retke knjige i drugih bibliotečke građe u manjem ili u većem obimu i to predstavlja neprocenjivo kulturno blaga. Grad iz koga dolazim ponosi se Narodnom bibliotekom „Simeon Piščević“, osnovanom na temeljima prve srpske čitaonice davne 1849. godine. Svedočenje potkrepljuje, upravo knjiga sa posvetom Dositeja Obradovića Bukvice štampane u Beču 1830. godine. Danas ova biblioteka ima tradiciju dugu 170 godina. Smeštena je u namenski izgrađen objekat, u sistemu je mreže savremenog bibliotekarstva Republike Srbije i sa ponosom nosi ime „Simeona Piščevića“ rođenog Šiđanina, autora čuvenih memoara i rukopisa istorije srpskog naroda, koji je u izdanju naše biblioteke prvi put preveden i objavljen nakon 223 godine. Pohvalila bi rad i entuzijazam naših bibliotekara koji pored svojih matičnih biblioteka bave se i organizacijom, uređenjem i digitalizacijom manastirskih biblioteka u kojima se krije neprocenjivo blago. Narodi bez prošlosti, istorije, kulture su narodi bez budućnosti, a mi se borimo za budućnost, budućnost naše dece, da znamo ko smo. Zato ću u danu za glasanje zajedno sa svojim kolegama iz poslaničke grupe Aleksandar Vučić – Za našu decu podržati Predlog zakona i odluke. Hvala.
Zahvaljujem. Sledeći narodni poslanik Bratislav Jugović. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministre gospođo Gojković, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije, usvajanjem ovog zakona i Predlogom ovog zakona mi po stoti put od 2012. godine pa na ovamo dokazujemo da ovu zemlju volimo lepim vaspitanjem, ulaganjem u oblast kulture, obrazovanja. Kada smo već kod kulture, ja nisam bio lenj pa sam izvršio jednu anketu kod građana Republike Srbije sa područja Šumadije i zapadne Srbije. Anketirao sam 240 građana i postavio sam im sledeće pitanje – koji od navedenih pojmova je najbliži pojmu kulture? Pod 1. – pojam građani, pod 2. – krezuba Srbija, pod 3. – elita, pod 4. – sendvičari. Od 63% ispitanih izjasnilo se da je pojam – građani, najbliži pojmu kulture, za krezubu Srbiju – 0%, za elitu – 37% i za sendvičare 0%. Postavio sam sledeće pitanje – ko je po vašem mišljenju dao veći doprinos u oblasti kulture? Vlast koju personifikuje Aleksandar Vučić, bivši režim Dragana Đilasa, Borisa Tadića i Bojana Pajtića? To je onaj što je glasao iz Bodruma. Vrlo pristojno, vrlo kulturno i onako kao bismo rekli dolikuje profesoru univerziteta da u Skupštini glasa iz Bodruma. I dakle, pod 3. – Vlada Vojislava Koštunice 2004. do 2007. godine. Građani su se izjasnili na sledeći način – 78% je reklo da vlast koju personifikuje Aleksandar Vučić je najveći doprinos dala u oblasti kulture, za Đilasa i njegovu kliku je glasalo svega 9%, a za Vladu Vojislava Koštunice izjasnilo se 13% anketiranih građana. Dolazimo do sledećeg zaključka – mi nismo krezuba Srbija i mi nismo sendvičari, mi smo sledbenici politike Aleksandra Vučića i mi smo pristojni građani Republike Srbije. Ulaganjem u oblast kulture mi po stoti put dokazujemo, od 2012. godine do dana današnjeg, da smo pristojni građani Srbije i ocenu nam daju isti ti građani Srbije na biračkim mestima i svaki put nam daju veću ocenu nego na prethodnim izborima. Kad smo već kod pojma građanin, za Đilasa i njegovo kliku, građanin je osoba koja u svom vlasništvu na elitnim lokacijama ima najmanje dvocifren broj nekretnina. Dakle, nepristojan građanin, nepristojno bogat građanin, to je za Đilasovu kliku građanin, a za nas građani su pristojni ljudi koji vole svoju zemlju. I na treće pitanje, koje sam postavio, pitao sam građane iz Šumadije, iz zapadne Srbije - Novi Sad je grada na Dunavu? Grad u Vojvodini? Grad kulture? Ubedljivo u najvećem procentu rekli su mi to je grad kulture. A podsetiću javnost, da je aktuelna ministarka kulture u Novom Sadu na neposrednim izborima, dakle, građani Novog Sada su neposredno kada je to bilo po zakonu, kada je taj zakon postojao, i taj izborni sistem, dakle, građani Novog Sada su je birali za gradonačelnicu, odnosno za gradonačelnika. Zbog toga treba da nas raduje činjenica što je ona danas ministar kulture i ja joj čestitam na postignutim rezultatima za ovako mali broj meseci. Očekujem da nastavite tim tempom i podsetiću da ova skupštinska većina će se zalagati da u udžbeniku istorije nema svega nekoliko rečenica o srpskom stradanju u Jasenovcu, već nekoliko strana. Živela Srbija.
Zahvaljujem. Sledeći prijavljeni, koleginica Milica Dačić, ali pre vas, ministarka Gojković. Izvolite.
Zahvaljujem na vašem govoru, da ne ispadne to zato što ste me hvalili nego zato što ste govorili istinu o tome koliko je Vlada Republike Srbije od kada je SNS došla na vlast voljom građana, naravno u našoj državi, koliko je obratila pažnju i stavila kulturu kao jedan od najvažnijih nacionalnih prioriteta. O tome treba što češće govoriti jer mi često misleći da se nešto podrazumeva ćutimo, trpimo udarce i uvrede i mislimo da će neko drugi prestati da to radi samo zato što smo mi vredni i marljivi i što većina građana Srbije prepoznaje to u nama. Ne čudi me da su ta vaša lična istraživanja pokazala toliko poverenje građana Srbije u delu Srbije u kome vi živite i da oni tačno znaju koliko mi ulažemo u segment kulture. Kada se nešto dobro uradi, to je manir tog dela našeg društva koji samo nešto kritikuje. Kritikuje, nema snage da neki put nešto i pohvali. Kada bi oni neki pun nešto pohvalili možda im građani Srbije verovali više od dva, tri posto koliko danas imaju na političkom tržištu. Očekivala sam da, recimo, primete i da kažu koliko je dobro što je u ovom teškom dobu kada vlada pandemija, kada smo svi izolovani, kada čitav svet ima problem i sa ekonomijom njihovih država ne samo sa pitanjem zdravlje i opstanka zdravstvenog sistema, da smo mi u takvoj godini doneli budžet u kome imamo do sada najveći budžet u novijoj istoriji Srbije se čitavih 0,97% izdvajanja za kulturu, odnosno zajedno sa oblašću informisanja 1,10% ukupnog budžeta naše države i to je ogroman skok od one prošle godine, početak 2020. godine, kada smo imali 0,77% ili 0,78%. Svi to znaju i onda nemaju hrabrosti da kažu, da recimo, to je jedna izuzetna stvar koja je omogućila da država ove godine poveća izuzetno, iznos sredstava koje će izdvojiti u konkursu gradovi u fokusu koji je, možda i jedan od najvažnijih konkursa koje raspisuje Ministarstvo kulture, a koji omogućava lokalnim samoupravama, gradovima, opštinama, većim i manjim u našoj državi da učestvuju na tom konkursu sa različitim projektima i na taj način izgrade ili poboljšaju kulturnu infrastrukturu u svojim mestima. To je razlog zašto sam bila u Kniću da vidim njihov prelepi Dom kulture i da utvrdim koliko im još treba iznosa sredstava da bi završili. To je jedno malo mesto, ali to malo mesto gravitira 31 ili 33 sela, koliko je tu ljudi kojima životno znači da imaju lep Dom kulture u kojima postoji biblioteka, malo pozorište, bioskop i time se daje šansa za život u takvom malom mestu. Onda sam otišla u Aleksandrovac, pa sam otišla u Paraćin da vidim kako je to fantastična ideja, da se u fabričkom krugu napravi od jednog njihovog skladišta, muzej stakla i koliko to prati moderne trendove, a to je činjenica da je UNESKO odredio iduću godinu za godinu stakla, na svetskom nivou i kako će se ta ideja i izgradnja tog muzeja uklopiti u ove savremene tendencije. Za sve te ideje biće dovoljno novca ove godine i ja uživam što će u svakom mestu, svaki grad u Srbiji imati neku svoju kulturnu oazu, gde će talentovani ljudi iz čitave naše države, moći da rade ili da razmenjuju ideje i da im dolaze kolege iz većih gradova kao što su Beograd i Novi Sad, kao već dokazane prestonice kulture, koji eto, imaju tu privilegiju da su veliki, da se dosta ulaže u te gradove. Na nedavnom sastanku, kada smo razgovarali o nekim projektima, koji ulaze u onu kategoriju uzimanja kredita 20 miliona evra od strane Razvojne banke SE, vi ste to nedavno ratifikovali taj sporazum, predsednik je primetio da dosta toga ima što je planirano da se uradi u Beogradu. Apsolutno, delim njegovu ideju da se taj novac, pre svega, orjentiše za gradove i mesta, koja nisu glavni grad. Time ćemo postići izuzetno mnogo, tako da ćemo se opredeliti za izgradnju male scene pozorišta u Nišu i za mnoge druge projekte, naravno, važno je da lokalne samouprave budu spremne, moraju imati odmah dokumentaciju, jer samo za takve projekte i kredite možemo da uzimamo. Ne treba da zaboravimo. Moramo stalno da ponavljamo, 15 godina su bila zatvorena dva najveća muzeja u našoj državi, Narodni muzej. Dakle, Narodni muzej koji po ovom zakonu je centralna muzejska ustanova. Izračunajte koliko je to generacija u ovoj državi odrastalo bez mogućnosti da ode u narodni muzej jedne države. U kojoj državi je to postojalo? Eto to je uradio režim u kome su bili ikone demokratije, kako oni sami sebe nazivaju, Boris Tadić, Dragan Đilas i podsetite me vi da nekoga ne zaboravim, da ne ispadne da sam nepravedno nekoga izostavila, moj sugrađanin Bojan Pajtić i mnogi drugi i svi oni koji su bili u senci i za njih, jer oni moraju da primaju najveće udarce, jer su oni bili glavni ti lideri. Iza njih je bilo toliko ljudi koji nas danas kritikuju, a da vi i ne znate da su oni svi bili mali ili malo veći šrafovi u toj vlasti, izuzetno mnogo ih je bilo u oblasti kulture. Danas kada nešto kažu, ja samo pitam, evo profesor Atlagić je ekspert za to da analizira i da nalazi te članke, molim vas da za jednu od sednica, vidite koliko puta su se oni oglasili i protestvovali što su nam dva muzeja zatvorena u 15 godina. Znači, ne tražim neko veliko istraživanje, u 15 godina šta nađemo, da vidimo, baš oni koji sada govore o nama, da je neko od njih protestvovao, zbog toga što je Narodni muzej zatvoren, što je imao takve afere, zbog raznoraznih javnih nabavki i nisu mogli da rade, a da ne kažem, Muzej savremene umetnosti. Dosta njih, najviše naših kritičara je okrenuto prema savremenom stvaralaštvu i da vidim koliko im je to smetalo i kada su to oni izašli na ulice i protestvovali, vikali na ministra kulture, dolazili na javne rasprave da pokvare javnu raspravu. Kada bi tako nešto videla, onda bi ih mnogo ozbiljnije shvatala, onda bi bili oni konstantni borci za demokratiju, a ne kad mi se neko dopada politički, onda ću ćutati, bez obzira kakvu nacionalnu tragediju napravi, a mislim da je zatvaranje muzeja nacionalna tragedija. Nacionalne tragedije su zatvaranje muzeja, pozorišta. Sada možemo da budemo ponosni, da smo jedna od retkih država u svetu koja je odlučila da otvori galerije, bioskope, da otvori pozorišta, da omogućimo čak i u doba pandemije, da ustanove kulture rade i da građani Srbije barem tu mogu da nađu neku oazu spasa i da malo uživaju u ovim teškim vremenima. Moramo da naglasimo, Istorijski muzej Srbije, da vidim ko je kritikovao i ko je kukao, da Istorijski muzej Srbije nikada nije imao svoju zgradu. Pazite, istorijski muzej Srbije. Odnedavno je doneta odluka od Vlade Republike Srbije, Istorijski muzej Srbije dobija svoju zgradu, u staroj zgradi Železničke stanice na prelepom Savskom trgu, a da ne kažem da planiramo i dalje, velike projekte, nadam se da ćemo ih završiti, a ako ne, mi ćemo ih započeti, ostavićemo nekom drugom da završi, ali recimo, premeštanje Muzeja „Nikole Tesle“ u jedan veliki prostor koji je ogroman, 6.800 kvadratnih metara, koje dobro treba razmisliti, promisliti, raspisati konkurse za arhitektonska rešenja, uvažiti sva mišljenja i izabrati ono što je najbolje, ali stalno jedan veliki znak pitanja, zašto to nisu uradili oni, kada im je toliko stalo do kulture, zašto to nisu kritikovali oni koji danas kritikuju predsednika Aleksandra Vučića, kritikuju rad Vlade Republike Srbije, kad god nešto hoćemo da uradimo. Kad god imamo neku ideju, kad god hoćemo nešto da promenimo, tu su da kritikuju i to je dobro, ako je dobronamerna kritika i ako je kritika da bi uradili nešto bolje. Svaki dan pratim sve i svakoga ko nešto kaže iz oblasti koju pokrivam ja kao ministar ili kao potpredsednik Vlade i trudim se da se sutradan odmah raspitam zašto neko kritikuje ovo ili ono i da li tu nešto može da se uradi. Ne verujem da je tako rađeno u njihovo vreme, ne verujem da je Branislava Lečića interesovalo bilo čija kritika, ako je uopšte bila, što je promenio čitav sistem rada zaštite spomenika u našoj državi, jednim faksom. Ja to nisam videla. Mislim da sam ja prava osoba koja je to rekla u javnosti danas, da je napravljen haos 2002. godine, jednim običnim faksom. Ja nikada nisam čula da je nekada neko kritikovao. Nikada nisam čula da je neko kritikovao ministra Kojadinovića, zbog ove katastrofe od ugovora. Znate šta znači 1,8 miliona evra bez kamate. Kamate treba neko da izračuna. Ova vlast je morala da plati to što nam je u amanet ostavila prethodna vlast. Kako se niko nije setio, ima toliko tih advokata i pravnika koji svaki dan govore na televizijama šta bi mi trebali da uradimo, šta mi propuštamo, šta bi ovako i onako trebalo da im nisu dobronamerno rekli oni su i članovi njihovih stranaka u njihovim su rukovodstvima, da kažu – što ne raskinete taj ugovor. To je moglo da se raskine 2005. ili 2004. godine, čim se videlo da ne može da se drže depoi, vredne slike u blatu. Da ne kažem stvarno da li im je neko nešto ikada, ikada spomenuo, što nemamo zgrade, što Muzej „Nikola Tesla“ je u tako malom prostoru, a Nikola Tesla je brend Srbije kojim treba da se ponosimo. Treba kad kaže neko „Srbija“ da im je jedna od prvih asocijacija bude Nikola Tesla. Da znate koliko hiljada i hiljada, desetina hiljada godišnje stranaca dolazi da vidi dela i eksponate u Muzeju „Nikola Tesla“ i to ih je baš bilo briga. Sve im je bilo odlično samo da oni u nekim svojim nepomerenim klanovima vladaju svetom kulture, a u kritikama tu su dobri, tu su odlični, ali da nešto kažu kako je to bilo dok su njihovi ministri bili, stavljali su glumce, evo stavili su i Voju Brajevića, našeg uvaženog glumca, ali ja ne vidim konkretan rezultat toga kada je on bio ministar. Šta je on uradio? Ako nije ništa pokvario, hvala mu, ali da je nešto konkretno uradio da krenemo napred nije, a mogao je da se bavi zakonom u pozorištu. Mi nemamo zakon o pozorištu. Nešto samo da su uradili, e onda kritika ima na važnosti, ovako samo zato što preko puta njih sedi politička opcija, politička stranka, SNS, oni lamentiraju nad onim vremenima kada su bili na vlasti, kada su im ljudi onako u onom naletu 5. oktobra 2000. godine, iz opšteg očaja zbog svega što smo proživeli doveli njih, verovali im, i oni lamentiraju nad tom prošlošću misleći da će se ikada vratiti na vlast, poverenje građana nemaju, a sa druge strane nemaju ni snage. To imaju samo veliki ljudi, da nekad nešto i pohvale što je uradila ova država i što je uradila ova vlast, što je uradio predsednik Aleksandar Vučić i onda bi im svi mnogo verovali. Mnogo više verovali. Ovako, u nekom drugom životu kada nas ne bude bilo možda im neko i poveruje, ali neće biti više ni njih, a iza nas će ostati konkretna ideja. Ostaće pozorišta, ostaće muzeji, ostaće taj Muzej staklarstva u Paraćinu, ostaće domovi kulture, ostaće ovi dobri zakoni i ostaćemo upamćeni u istoriji da smo suštinski promenili Srbiju na bolje i da smo je reformisali i da smo je modernizovali na jedan pravi način. Hvala.
Zahvaljujem. Obaveštavam narodne poslanike da od pre nekoliko trenutaka više nismo u direktnom prenosu. Reč ima Milica Dačić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine Orliću. Uvaženi predsedavajući, uvažene kolege i koleginice narodni poslanici, poštovani građani Srbije, poštovana potpredsednice Vlade Republike Srbije, danas govorimo o dva važna akta iz oblasti kulture o muzejskoj delatnosti, odnosno delatnosti zaštite pokretnih kulturnih dobara, muzejske građe i nematerijalnog kulturnog nasleđa koji je od opšte interesa za Republiku Srbiju. Takođe, pred nama je i Predlog odluke o proglašenju stare i retke bibliotečke građe za kulturno dobro od izuzetnog značaja prema kome će se 720 starih i retkih rukopisnih i štampanih knjiga nastalih u periodu od 15. do 19. veka na srpskom jeziku dobiti posebnu zaštitu ako usvojimo ovu odluku. Kulturno nasleđe i uopšte kulturna dobra, bilo pokretna, bilo nepokretna su jedan od bitnih pokretača privrednog rasta i bitan uslov za razumevanje prošlosti i sadašnjosti jedne zemlje. Kada govorimo o tome uređivanjem ove materije svakako utičemo na razvoj svesti o važnosti očuvanja muzejske građe kao pokretnih, kulturnih dobara za naše buduće generacije. Negde u delu obrazloženja ovog zakonskog akta kaže se da je nedostatak prostora za smeštaj kulturnih dobara među vodećim problemima koji direktno utiču na njihovu zaštitu i mislim da je s toga potrebno podsetiti da smo u prethodnom periodu nešto više od tri nedelje usvojili Sporazum koji se tiče finansiranja infrastrukture u kulturi, a gde će pored drugih kulturnih ustanova i nekoliko muzeja biti obnovljeno. Raduje me što ste sada upravo objasniti da će pored Muzeja u Beogradu na listi se prema želji predsednika naći i nekoliko muzeja u unutrašnjosti Srbije. Ovim aktom takođe Narodni muzej je definisan kao centralna ustanova zaštite muzejske građe, koji će, između ostalog voditi Centralni registar i registre pokretnih kulturnih dobara od izuzetnog i posebnog značaja u Republici Srbiji. Mislim da nije potrebno podsećati naše građane da je suštinska obnova narodnog muzeja počela tek 2014. godine, dakle, godine kada je premijer postao Aleksandar Vučić, a da je okončana na Vidovdan 2018. godine. S toga, odnos Srpske napredne stranke prema kulturi nije nikako stavljanje pod tepih i marginalizovanje ove izuzetno važne društvene oblasti, već upravo suprotno, sagledavanje iste i rešavanje problema u njoj. To se vidi i na centralnom i na lokalnom nivou. Konkretno kod nas u Čačku, u poslednjih četiri i po godine dosta je urađeno na polju kulture, počev od najvrednije investicije izgradnje zgrade Gradske biblioteke „Vladislav Petković Dis“ preko obnove Galerije „Risim“, ulaganja u Umetničku galeriju „Nadežda Petrović“, otvaranja Gradskog pozorišta „Čačak“, odnosno, osnivanje upravo ove ustanove i početka konverzacije rimskih termi, koje radimo u saradnji sa Ministarstvom kulture i informisanja. U sve to ste se mogli uveriti prilikom vaše poslednje posete Čačku. Moram istaći ovom prilikom da mi Čačani jesmo zaista ponosni i na Nadeždu Petrović, i na Rastka Petrovića i na Vladislava Petkovića Disa, na Boru Đorđevića i mnoge druge, ali ima i onih naših sugrađana na koje nismo baš ponosni, kao što je recimo Boško Obradović. Svi se sećamo svega onoga što je činio ovde u parlamentu, na neki način blateći i sve nas Čačane. Budite uvereni da smo svi mi Čačani osudili takvo njegovo ponašanje, a najveću osudu, svakako se dobija na izborima, s obzirom na procente koje su građani Čačka dali pobedi Srpske napredne stranke i u Čačku, i širom Srbije. Kada govorimo o kulturnim dobrima koja obogaćuju turističku ponudu, izuzetno sam ponosna na to što je naša država, predsednik Aleksandar Vučić i Vlada Republike Srbije odlučila da uloži velika sredstva u Ovčarsko-kablarsku klisuru koja nije samo biser prirode, već i mesto od velike kulturnoistorijske vrednosti. Krajem godine svi oni koji budu putovali auto-putem „Miloš Veliki“ od Čačka do Požege moći će da svrate u Ovčar Banju i Međuvršje i vide šta je tamo urađeno za vrlo kratko vreme. U planu su veliki infrastrukturni projekti kao deo Projekta „Srbija 2025“. Uvažena gospođo Gojković, za vrlo kratko vreme vašeg mandata pred nama je jedan ozbiljan akt kojim se na detaljan način prevazilazi zastareli zakonodavni okvir u oblasti kulture. Sigurna sam da je namera Vlade Republike Srbije i vaša da ovu oblast uredite do kraja osnažujući institucije kulture. S toga vam želim dobre saradnike i dobre okolnosti u ovom procesu. Volje, posvećenosti i znanja znam da imate. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima Marijan Rističević.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, cenim obnavljanje svih muzeja, cenim sve, ali ono što mislim da Srbiji nedostaje je muzej heroja, muzej stvaraoca države ili država. Taj muzej bi trebao da ima dva dela, u jednom da budu prikazani heroji i dokazi o stvaranju jedne velike države kroz Balkanske ratove, kroz Prvi svetski rat, a drugi deo muzeja bi trebao da bude muzej onih koji su tu državu rastakali ili da to nazovemo muzej žrtava komunizma. Svakako da su ovi prvi, a ovo je Dragutin Matić. Ovo je stvaralac države preko Balkanskih ratova, Prvog svetskog rata, sedam godina rata, devet godina vojevanja, devet godina bio vojnik. Jedva da smo se setili poslednjih godina, zahvaljujući promenama, da mu obnovimo u Gadžinom Hanu kuću i da bude neki pristupni put do kuće ovog heroja, koji kada se vratio nije dobio nikakvu boračku penziju. (Aleksandar Martinović: Ni vilu na Dedinju.) Posebno nije dobio vilu na Dedinju. O borcima za Dedinje ću govoriti, takođe. Ovo je srpski heroj, kao što je to i Draža Mihajlović, kao što su to i mnogi oficiri koji su u Drugom svetskom ratu pokušali da sačuvaju ono što su krvlju, veliku državu, ono što su krvlju 1.250.000 Srba platili da bi se stvorila jedna velika država koja je, po meni, bila pogrešna. Sa jedne strane su se udružili pobednici, sa druge strane poraženi sa svim činovima koje su nosili dok su pucali na srpsku vojsku. Ovo je ono što je rastakalo veliku državu i pravilo šest malih država, ono što danas zovemo zbirom drugorazrednih i trećerazrednih protektorata. Svakako da mora da bude i ova fotografija u muzeju žrtava komunizma, onih koji su razbijali i rastakali državu koju sam rekao koliko je krvi izliveno da bi se ona stvorila. Ovo je Josip Broz. Ovo je ono što smo neprijateljskog vojnika priznali za svog vođu. Od jedne velike države, ovi su pravili šest malih. Ovi su od jedne male pravili veliku. Ovo su srpski heroji, ovo su stecioci, a ovo su oni koji su razbijali i rastakali. Od Milana Gorkića, za kojeg ne znam ni da li je bio Srbin, pa do poslednje generacije komunista, ona lutajuća srca, su uporno Drezdenske zaključke ispunjavali, ona lutajuća srca Kučan, Račan, Tuđman, ovog našeg nesrećnika ću poslednjeg nabrajati, Gligorov, Mesić, Milošević. Sve su to bili pripadnici ovog neprijateljskog vojnika kog smo mi Srbi priznali za svog vođu. Njega su, bre, izbacili i njegovi Hrvati. Ovaj ima muzej sećanja na njega. Još uvek pojedini Srbi plaču za njim. Zato su nam potrebni ti muzeji. Ovo je heroj čiju kuću smo sad zanovili pre neku godinu i izgradili neki putić. E, to je ono što je Čerčil govorio da ko se ne osvrne u prošlost, posebno onaj deo ružniji, taj je osuđen da mu se ona ponovi. Poslednji ratovi su bili pokušaj da nam se ta istorija ponovi. Jedni su državu stvarali, a drugi su je razbijali. Drezdenski zaključci su bili da se na jednoj velikoj državi, za koju ja mislim da je bila potrebna i moguća kao demokratska, kao tržišna ekonomija itd. da se na njoj i na njenoj teritoriji naprave nacionalne države. Sve što su zapisali u Drezdenu generacije od ovih koji su rastakali državu su činile da se ispune zaključci. Milan Gorkić poziva komuniste da podrže ustanak ličkih i dalmatinskih ustaša trideset i neke godine i kritikuje zašto to ne rade, brani Artuković. To su ovi koji su rastakali. Srpski narod, koji je stvarao veliku državu nesebično, koji je napravio grešku zato što se udružio sa poraženima, ima pravo na sećanje i, po meni, takvu vrstu muzeja treba da izgradimo. U ovom delu boraca za Dedinje treba da se prikažu žrtve do kraja, sve sa "Bljeskom", "Olujom" i drugim vojnim akcijama, koje su se desile zbog toga što su oni planirali razbijanje Jugoslavije. Ovi prvi su branili ne samo državu, i stvarali, nego su branili i demokratiju i tržišnu ekonomiju. Ja vas pitam gde bi sada Srbija bila i ta velika država da su uspeli da očuvaju ono što su Staljin i Čerčil dogovorili da se ne očuva? Danas bi sigurno ta država ili Srbija ili ta velika Jugoslavija, da su ovi uspeli u Drugom svetskom ratu da je očuvaju, bila sigurno zemlja EU. Sigurno bi bila među prvih pet zemalja ekonomski razvijenih, ali, nažalost, pobedili su ovi drugi zato što su ih podržavale strane sile i imale interes da Srbija nema veliku državu na Balkanu, da bude trenutno daleko manja, ali vrednosno je Srbija i dalje velika. Na kraju ću reći, da ne bih dužio, ovim ljudima i svima koji pripadamo ovom delu, koji stvaramo i uzdižemo državu, izgrađujemo i dalju državu na način na koji su to radili naši slavni preci. Važnije je državu izgrađivati, nego njome vladati. Mi malo vladamo. Razne nevladine organizacije, razna treća grana sudska, četvrta grana vlasti, kako to zovu, deli vlast sa nama. Deli zato što nama nije bitno da vladamo Srbijom, već da je izgrađujemo, da ona bude, iako je sada mala, vrednosno velika. Zato svi borci, kao i ovi, treba da shvate da su ljudi smrtni, ljudi umiru, ali slava boraca za slobodu nikad ne umire. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima Olja Petrović. Izvolite.
Zahvaljujem. Uvaženi potpredsedniče gospodine Orliću, uvažena ministarko sa saradnicom, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, poštovane građanke i građani Republike Srbije, pred nama su danas dva predloga zakona - Predlog zakona o muzejskoj delatnosti i Predlog odluke o proglašavanju stare i retke bibliotečke građe za kulturno dobro od izuzetnog značaja, koje su u nadležnosti Ministarstva za kulturu i informisanje, čiji bih rad ja na samom početku želela da pohvalim. Vaš trud i zalaganje su, poštovana minsitarko, i te kako evidentni. Predlog zakona o muzejskoj delatnosti koji je danas pred nama je od izuzetne važnosti, jer će se stvoriti okvir za obezbeđenje potpune zaštite i očuvanja muzejske građe kao pokretnih kulturnih dobara na jedinstven način. Samim utvrđivanjem ove materije zakonom uticaće se i na razvoj svesti o važnosti očuvanja muzejske građe i naše baštine za buduće generacije, ali će doprineti podizanju svesti da se najvažniji predmeti materijalnog i elementi nematerijalnog kulturnog nasleđa moraju zaštititi od uništenja. Ovaj zakon predstavlja neophodno rešenje za sveobuhvatno regulisanje sistema zaštite pokretnih kulturnih dobara, muzejskih predmeta, kao i uspostavljanje sistema organizacije i funkcionisanje muzejske delatnosti, imajući u vidu probleme sa kojima se muzeji svakodnevni suočavaju. Na ovaj način se stvara okvir da Republika Srbija uredi muzejsku delatnost i zaštitu muzejske građe, naročito imajući u vidu značaj ovih institucija i kulturnog nasleđa ne samo za istoriju, nauku i kulturu, već i za zadovoljavanje potreba građana. Značaj muzejske građe kao kulturnog nasleđa i vrste pokretnih kulturnih dobara jedan su od bitnih elemenata pokretača privrednog rasta, turističke ponude, jedne zemlje i bitnog uslova za razumevanje prošlosti i budućnosti naroda, a samo zakonskim okvirom se može postaviti i urediti muzejska delatnost definisanjem, ali i njenim usklađivanjem sa međunarodno prihvaćenim dokumentima i profesionalnim standardima. Zakonom se propisuje očuvanje muzejske delatnosti kroz istraživanje, otkrivanje, prikupljanje, dokumentovanje, preduzimanje mera zaštite, sprečavanje štetnih uticaja i obezbeđivanje odgovarajućih uslova za čuvanje, proučavanje, vrednovanje, predstavljanje, tumačenje i edukaciju javnosti. Predviđeno je uređenje strukture muzejske delatnosti i organizacija rada ovih ustanova, ali i definisanje jedinstvenog informacionog sistema za muzeje i muzejsku dokumentaciju u Republici Srbiji, što će doprineti efikasnijem čuvanju, korišćenju i prezentaciju muzejske građe. Takođe, smatram da predloženih 720 knjiga već predstavljaju kulturna dobra zbog njihovog posebnog značaja za našu nauku i kulturu, kao i zbog toga što su u pitanju retki, odnosno unikatni primerci i treba da dobiju najveću kategorizaciju u pogledu zaštite, odnosno da budu proglašena za kulturna dobra od izuzetnog značaja. Smatram ovu kategorizaciju opravdanom, jer se prilikom utvrđivanja predloga vodilo računa o posebnim kriterijumima koje je utvrdila Narodna biblioteka Srbije, a to su: vreme nastanka rukopisa, odnosno godina štampanja knjige, vrsta knjige, retkost, odnosno unikati, značaj za proučavanje istorije, književnosti, prava, kulture, jezika, pismenosti, ornamentike, paleografije, ikonografije, kao i peti kriterijum – pismo i jezik na kome je svaka knjiga nastala Ulaganje u kulturu je od izuzetnog značaja, što je pre par godina i pre krize i Aleksandar Vučić postavio kao jedan od prioriteta. Država je ozbiljnim reformama koje je sprovela, kao i stalnim radom i zalaganjem, uspela da obezbedi sredstva kojima je završila hram Svetog Save, ali i izgradila velelepni spomenik Stefanu Nemanji na koji smo svi izuzetno ponosni. Pored toga, u prethodnom periodu obnovljen je i Muzej savremene umetnosti. Zgrada je potpuno renovirana i uvedena je nova tehnologija i sada predstavlja najsavremeniji i tehnološki najnapredniji muzejski objekat u našoj zemlji. Posle 15 godina, 2018. godine je ponovo otvoren i Narodni muzej u Beogradu, kada je i obnovljen. Proteklih godina ulagalo se i u objekte kulture u Pirotu, gradu odakle ja dolazim. Rekonstruisan je muzej Ponišavlje, pirotska tvrđava Kale, uskoro će biti rekonstruisan i višefunkcionalni objekat poznatiji kao Dom vojske i o tome smo skoro govorili u ovom viskom Domu. To je objekat koji se nalazi u samom centru grada. Na tome želim da vam se zahvalim zato što su ljudi iz Pirota i te kako zadovoljni ovim predstojećim ulaganjem u naš grad. Do jula meseca ove godine trebalo bi da se završi idejni projekat za rekonstrukciju objekta tzv. Bela mačka koji je u planu da postane muzej ćilimarstva. Takođe, na konkursu Ministarstva kulture i informisanja iz oblasti digitalizacije kulturnih nasleđa u 2021. godini Narodnoj biblioteci Pirot odobrena su sredstva u iznosu od 500.000 dinara za nabavku nove i vredne opreme za digitalizaciju. Vaša i pomoć države, poštovana ministarko, nam je od izuzetne važnosti i verujem da ćemo dobru saradnju u narednom periodu i nastaviti i unaprediti, ukoliko je to moguće. Sve ovo će i te kako doprineti očuvanju kulturne baštine, ali i pozitivno uticati na razvoj turizma, a znamo da je 2019. godina bila rekordna i da smo tada prvi put premašili broj stranih u odnosu na broj domaćih turista u našoj zemlji. Sigurna sam da ćemo ovaj trend nastaviti i da ćemo posle ove pandemije postati ozbiljna turistička sila, a tome će svakako doprineti i sva ulaganja u kulturu koja se sprovode. Srbija se evidentno nepovratno promenila, nepovratno smo otišli napred. Srbija će sledeće godine po prvi put po apsolutnom iznosu, po stopi BPD-a stići Hrvatsku, a u decembru smo po prvi put pretekli Crnu Goru. Srbija je danas na čelu sa Aleksandrom Vučićem prva u svetu i po dostupnosti vakcina, ali i po broju vakcinisanih. Znamo da su trenutno na raspolaganju našim građanima čak četiri različite vrste vakcina. Pored toga, nastavili smo da gradimo puteve, bolnice. Pored rekonstrukcije bolnica širom Srbije, među kojima je i rekonstrukcija Opšte bolnice u Pirotu gde je u toku prva faza, idemo i na treću kovid bolnicu, po najavi samog predsednika. Nastavili smo i da otvaramo nova radna mesta, da dovodimo investitore i uprkos krizi koja nas je zadesila stopa nezaposlenosti u Srbiji je nastavila da opada. Država je obezbedila u nizu pomoći i simboličnu pomoć za naše najstarije sugrađane, pa će do 5. jula ove godine svi penzioneri dobiti pomoć u vidu vitamina C, D i cink, što će im biti dovoljno za dva meseca, kako bi povećali imunitet. Ovim putem ponovo apelujem na sve građane da se vakcinišu, jer samo tako možemo da se izborimo sa ovom pandemijom. U danu za glasanje zajedno sa poslaničkom grupom Aleksandar Vučić – Za našu decu predložene zakone ćemo podržati. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima Vesna Marković.
Hvala, predsedavajući. Mi smo nedavno ovde u Skupštini Srbije usvojili sporazum o zajmu u iznosu od 20 miliona evra koji je namenjen za ulaganje u infrastrukturu u kulturi, odnosno za obnovu, izgradnju kulturnih ustanova. Ovim projektom je predviđeno i obnavljanje i proširenje muzeja, izgradnja novih, jer većina muzeja uglavnom se nalazi u istorijskim i zaštićenim zgradama, pa je upravo zbog toga važno sačuvati njihovu arhitektonsku i istorijsku vrednost. Sve ovo što sam pomenula je svakako jedan deo Strategije razvoja kulture od 2020. do 2029. godine kojom je predviđen i ravnomerni razvoj kulture na celoj teritoriji Srbije, odnosno dostupnost kulturnih sadržaja svim građanima, bez obzira na mesto u kome žive. U tom smislu je izuzetno značajno donošenje zakona o kome danas govorima, a to je Zakon o muzejskoj delatnosti koji predviđa potpunu zaštitu i očuvanje muzejske građe. Pored toga, mi smo povećali značajno izdvajanje iz budžeta za kulturu, zatim, kao što sam već rekla, ulažemo u obnovu starih i izgradnju novih muzeja, zatim digitalizujemo kulturne centre širom Srbije, otvorili smo Narodni muzej, nakon 15 godina rekonstrukcije, 2018. godine, Muzej savremene umetnosti, nakon 10 godina rekonstrukcije, 2017. godine, a kolege su danas pominjale brojne primere izgradnje i obnove kulturnih institucija širom Srbije. Potpuno je logično da donosimo Zakon o muzejskoj delatnosti, jer ova oblast zaista iziskuje mnogo preciznija rešenja nego što su bila predviđena Zakonom o kulturnim dobrima u okviru koga je ova oblast do sada bila, jer mi govorimo o 149 muzeja. Kulturno bogatstvo naše zemlje svedoči o brojnim civilizacijama koje su se smenjivale na ovim prostorima, i to počev od Lepenskog vira koji predstavlja svetski značajan lokalitet star 9.000 godina, zatim Vinčanska kultura koja je bila jedna od tehnološki najnaprednijih praistorijskih kultura u svetu, zatim preko Viminacijuma, Sirmijuma koji je u trećem veku bio jedna od četiri prestonice Rimskog carstva. U Narodnom muzeju se čuva i Miroslavljevo jevanđelje, jedan od najznačajnijih ćiriličnih spomenika srpsko-slovenske pismenosti iz 12. veka. U Narodnom muzeju se čuvaju i srednjovekovne ikone, freske, ali i dela Paje Jovanovića, Nadežde Petrović, Save Šumanovića i mnogih drugih, ne samo domaćih, već i inostranih poznatih umetnika. Sve ovo pominjem jer želim da ukažem na značaj ulaganja u muzeje, baš zbog očuvanja muzejske građe. Oni su značajni za kulturu, za nauku, za obrazovanje, za očuvanje našeg kulturnog nasleđa, ali i nasleđa svih naroda koji su živeli i koji žive na ovim prostorima. Srbija, kao retko koja zemlja, može da se pohvali zaista velikom raznolikošću kulturnog bogatstva, velikim brojem različitih kultura koje se vekovima prepliću na ovom prostoru. Ponosna sam na zajednički život sa pripadnicima drugih naroda, i to što imaju priliku da očuvaju svoj jezik, svoju kulturu, odnosno svoj identitet i time daju jedan jedinstven kulturni pečat ovom prostoru i, naravno, našoj zajedničkoj državi. Naravno, svi mi prilikom odlaska u drugu zemlju, ako želimo bolje da upoznamo narod koji tu živi, muzeji su prvo što posetimo, jer oni nam upravo govore o istoriji tog mesta, govore nam i o savremenom stvaralaštvu. Tako da svakako u turističku ponudu svakog mesta na svetu su uvršteni muzeji i naravno kulturni spomenici. Ovo je jedna zaista ozbiljna materija koja zahteva sistemsko uređenje i smatram da je ovaj zakon veoma značajan, da ćemo njime to uspeti da postignemo tako da ću ga sa zadovoljstvom podržati. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Vuk Mirčetić.
Zahvaljujem, uvaženi predsedavajući. Poštovana ministarko Gojković sa saradnicom, uvažene koleginice i kolege poslanici, poštovani građani Republike Srbije, danas u plenumu Narodne skupštine Republike Srbije raspravlja se, vodi rasprava o oblasti kulture. U ovom zajedničkom, načelnom i jedinstvenom pretresu mi danas govorimo na dve teme, prvo Predlog zakona o muzejskoj delatnosti i drugo - Predlog odluke o proglašenju stare i retke bibliotečke građe za kulturno dobro od izuzetnog značaja. Ministarko Gojković, vi ste pokazali da ste veliki borac sada u izvršnoj vlasti, isto tako kao što ste bili i u zakonodavnoj vlasti. Kao što ste juče na svečanoj akademiji povodom obeležavanja 160 godina od osnivanja Srpskog narodnog pozorišta izjavili, citiraću vas – situacija sa pandemijom nije prvi primer koji pokazuje da je kultura možda potrebnija i delotvornija u teškim vremenima. Svesni smo toga da je okruženje u kom živimo brže i nekad jureći ka ostvarenju nekih poslovnih ciljeva zaboravimo na ono što je zaista važno. Donošenjem ovog zakona pokazujemo da Vlada Republike Srbije na jedan ozbiljan i odgovoran način pristupa kulturi, jer je ona važna i za ostanak i opstanak Srbije. Vi ste na početku današnjeg dana izjavili da mi ni ne znamo kakva sve blaga imamo po muzejima u Srbiji. Ono što je veoma važno i dobro je što ste jednu od prvih aktivnosti koju ste sproveli bila ta što ste dali nalog muzejima da izvrše popis i da vam dostave izveštaje. U relativno kratkom periodu koliko vodite ministarstvo vi ste pokazali da ste jedan ozbiljan ministar i pokazali ste da ste postigli određene rezultate. Lično ja smatram zbog čega je to tako zato što vam nije problem da idete po Srbiji da obilazite Srbiju i time ste pokazali da ste vi jedan proaktivan ministar koji ste tu i za narodne poslanike zato što ste i na našoj sednici Odbora za kulturu i informisanje vi lično došli sa vašim saradnicima i tu smo imali prilike i da vam postavljamo pitanja na koja ste vi odgovorili. Donošenje ovog zakona je od izuzetne važnosti za Republiku Srbiju, jer je regulisanje ove problematike, mogu slobodno da kažem, od prvorazrednog državnog značaja. Podsetiću na jedan od pet principa SNS, koji ističe orijentaciju srpskog društva i politike ka budućnosti, ali uz negovanje svesti o prošlosti, kulturi, tradiciji i srpskom identitetu. Mi ovde pristupamo sistemskom uređenju svake pojedinačne oblasti, zaštite kulturnih dobara i stvaramo okvir da Republika Srbija sveobuhvatno uredi muzejsku delatnost i zaštitu muzejske građe, jer shvatamo značaj kulturnog nasleđa, ne samo za istoriju i kulturu, već i za nauku. Posebno bih pohvalio predlagača zakona zbog toga što je ovaj zakon bio i na javnoj raspravi, na kojoj smo mi kao narodni poslanici, članovi Odbora za kulturu i informisanje imali prilike i da prisustvujemo, ali s druge strane i da postavljamo pitanja. Jako je važno da su neki naši predlozi, saveti i sugestije i prihvaćeni. Donošenje zakona o muzejskoj delatnosti je uslov sistemskog pristupa u uređenju oblasti zaštite pokretnih kulturnih dobara. Dobro je što je ostavljena mogućnost, kako ste i sami rekli, da se u narednih šest meseci podzakonskim aktima urede još neke oblasti, i unaprede određene odredbe zakona. Naravno, u danu za glasanje podržaću i ovaj Predlog zakona, kao i Predlog odluke. Druga tema nam je naravno Predlog odluke. To je predlog odluke o proglašenju stare i retke bibiliotečke građe za kulturno dobro od izuzetnog značaja i Narodna biblioteka Srbije, vaše ministarstvo, nadležnom ministarstvu podnela spisak od 720 starih i retkih dobara. U ovom predlogu ona treba da se proglase za kulturno dobro od izuzetnog značaja, što je u pogledu kategorizacije najveća zaštita. Vodilo se računa kako o opštim kriterijumima, tako i o uslovima za proglašenje kulturnog dobra od izuzetnog značaja, ali i o posebnim kriterijumima koje je sama u uredila Narodna biblioteka Srbije. Kako bi građani Republike Srbije bolje razumeli važnost proglašenja ova stare i retke bibliotečke građe za kulturno dobro od izuzetnog značaja važno je da napomenem da se tu nalaze i pojedine knjige iz Hilandara iz 14. veka, određeni molitvenici i ostale knjige iz 15. 16. 17. i 18. veka. Najmlađa knjiga nam je iz 18. veka, čini mi se iz 1870. godine. Sa velikim ponosom želim da istaknem da se najveći privatni muzej u ovom delu Evrope nalazi upravo na Voždovcu. To je Muzej Adligat. Voždovac je gradska opština na kojoj ja živim i odakle ja dolazim i tu se nalazi preko dva miliona primeraka različitih knjiga i drago mi je da je neko od prethodnih govornika u svom izlaganju i pomenuo Adligat jer to dalje znači da se radi o jednoj jako važnoj kulturnoj instituciji. Meni lično kao nekome ko dolazi sa Voždovca jako znači što se u Adligatu nalazi Napoleonova povelja sa originalnim Napoleonovim potpisom iz 1807. godine zbog toga što je Napoleon Karađorđa smatrao najboljim vojskovođom na svetu, a Voždovac, gradska opština sa koje ja dolazim, nosi ime upravo po voždu Karađorđu. I pored potpisane povelje Luja Četrnaestog, nameštaja Obrenovića, pisma kralja Milana, prepiske Save Šumanovića, Miloša Crnjanskog, Mike Alasa, brojnih legata i izuzetno retkih knjiga i predmeta iz 180 zemalja sveta tu se nalaze i Teslina pisma na ćirilici, a u njima piše da se Tesla brinuo o Pupinovom zdravlju i to ima neku drugu konotaciju zbog nekih priča koje govore da njih dvojica nisu bili baš u dobrim odnosima. Pored Adligata u Srbiji naravno da postoji još važnih privatnih muzeja i ustanova koje čuvaju kulturu i tradiciju Republike Srbije, ali na nama je da se borimo i za očuvanje naših tradicionalnih vrednosti svuda gde naš narod živi. Ukoliko pričamo o Crnoj Gori ne možemo a da ne istaknemo i ja ću to citirati – da je srpski narod Crne Gore duboko zahvalan predsedniku Aleksandru Vučiću što je Srpska kuća u Podgorici uspostavljena odlukom predsednika Republike Srbije Aleksandra Vučića, kao što to naravno piše i na ploči koja se nalazi na ulazu u Srpsku kuću. Prilikom posete ove krovne institucije srpske nauke, kulture, umetnosti i informisanja Aleksandar Vučić u novembru prošle godine je najavio da će se obezbediti donacija knjiga Srpskoj kući i sada sa velikim ponosom ovde pred svima nama i dragim građanima Republike Srbije želim da kažem da smo uz veliku pomoć pomenutog muzeja Adligat uspeli da obezbedimo više od hiljadu knjiga za Srpsku kuću u Crnoj Gori. Ta donacija je već sada spremna i to je poklon svih nas kao građana Republike Srbije. Jutros sam pričao i sa gospodinom Jokićem iz Srpske kuće i ostalo je da se dogovorimo samo operativno da vidimo kako ćemo te knjige ili isporučiti ili će oni preuzeti. Kao što sam i naveo i predsednik Aleksandar Vučić i mi kao predstavnici SNS delima pokazujemo da se držimo onoga o čemu smo pričali, onoga što smo najavili i da upravo zbog toga smo mi lider u regionu. Za sam kraj, ovim putem želim da poručim da ovim, a i drugim delima, a ne samo rečima, poručujemo srpskom narodu gde god on da živi Republika Srbija je uz vas i živela Srbija.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Vesna Ranković.
Hvala poštovani predsedavajući. Uvažena ministarko sa saradnicom, poštovane kolege narodne poslanice i narodni poslanici i građani Republike Srbije, kao što ste već čuli od mojih prethodnika, ali nije na odmet da ponovim, danas se pred nama nalazi Predlog zakona o muzejskoj delatnosti i Predlog odluke o proglašenju stare i retke bibliotečke građe. Ono što ja želim da istaknem je da ja dolazim iz sfere kulture ovde u Narodnu skupštinu i da zato imam posebnu potrebu da danas govorim vezano za ovaj Predlog zakona i Predlog odluke i takođe imam posebnu čast što govorim pred ministarkom koja je ovde prisutna ispred resornog ministarstva koje se bavi kulturom. Kada je u pitanju Predlog zakona o muzejskoj delatnosti, ono što bih izdvojila je da je njim predviđeno da se muzeji dele na javne i privatne. Takođe, jako je važno istaći da je predviđeno da se vodi evidencija muzeja, koju će voditi resorno ministarstvo. Takođe, muzeji koji su upisani u evidenciju muzeja čine mrežu muzeja. Narodni muzej Srbije je predviđen za centralnu ustanovu zaštite muzejske građe, što je jako važno istaći. Takođe, važno je istaći da je za sredstva koja su neophodna za rad muzeja zadužen osnivač, dok nadzor rada nad muzejima vrši resorno ministarstvo, odnosno kada su u pitanju autonomne pokrajine, vrši autonomna pokrajina, pardon, nadležni objekat u autonomnoj pokrajini koji je zadužen za praćenje tog rada i ima ga kao povereni posao. Ono što takođe želim da istaknem je da kada je u pitanju Predlog odluke o proglašenju stare i retke bibliotečke građe za kulturna dobra od izuzetnog značaja, Ministarstvo kulture i informisanja je dobilo od Narodne biblioteke Srbije predlog od 720 naslova, odnosno 720 knjiga koje se svrstavaju u stare i retke. Mi smo danas imali priliku i da čujemo neke od tih naslova. Ja sam imala želju i da neke izdvojim, ali neću to činiti da se ne bih ponavljala i da ne bih oduzimala vreme. Ono što je takođe važno istaći jeste da je to dugogodišnji i mukotrpni rad kojim su se bavili stručnjaci ispred Narodne biblioteke Srbije, kao i ostalih naučnih i kulturnih ustanova. Rukopisi su uglavnom iz nekog perioda koji datira između 15. i 19. veka. Zakon o kulturnim dobrima predviđa da stara i retka knjiga je zapravo pokretno kulturno dobro i iz tog razloga svih 720 knjiga koje se nalaze na ovom već pomenutom spisku se svrstavaju u kulturna dobra. Predviđeno je da sa ovog spiska sve stare i retke knjige dobiju status kulturnog dobra od izuzetnog značaja. Ono što sam dalje želela da istaknem i o čemu sam želela i detaljnije da govorim, ali kolega Mirčetić, moj prethodnik je takođe posvetio veliku pažnju tome pa ja neću dužiti na tu temu, je Srpska kuća u Podgorici, u Crnoj Gori. Ona je još jedan dokaz da politika koju vodi naš predsednik Aleksandar Vučić, naša premijerka Ana Brnabić, kao i naša aktuelna ministarka kulture, ovde prisutna Maja Gojković, imaju za cilj da očuvaju identitet srpskog naroda, pogotovo kulturni identitet srpskog naroda, jer kultura je ono što spaja određeni narod i imaju za cilj da očuvaju taj identitet kako unutar granica naše zemlje, tako i van granica naše zemlje. Srpska kuća je uspostavljena odlukom našeg predsednika Aleksandra Vučića i ona predstavlja zapravo jednu instituciju koja objedinjuje umetnost, koja objedinjuje kulturu i nauku na jednom mestu, a koja, s druge strane, predstavlja kulturni, umetnički i naučni identitet Srba u Crnoj Gori. Ono što još želim da podsetim je da smo mi početkom ovog meseca usvojili Okvirni sporazum o zajmu koji je sklopljen između Banke za razvoj Saveta Evrope i Republike Srbije, a odnosi se na Projektni zajam infrastruktura u kulturi. Tim sporazumom je predviđeno da obnovimo određene objekte kulture gde postoji određeni broj muzeja na spisku, odnosno u tom programu. Važno je istaći da se tu osim objekata kulture koji se nalaze u Beogradu, nalazi i dosta objekata kulture koji su van Beograda, što je još jedan pokazatelj da se politika SNS svodi na decentralizaciju i da želimo da zastupamo interese svih građana podjednako, bez obzira da li oni živeli u našem glavnom gradu ili ne. Važno je istaći da smo se i u prethodnom periodu borili za obnovu objekata kulture, među koje spadaju i muzeji, o kojima je danas prvobitno reč. Između ostalog, u pitanju je i Narodni muzej u Beogradu, Muzej savremene umetnosti, Muzej Vuka i Dositeja, Muzej nauke i tehnike, Muzej Jugoslavije, Etnografski muzej, itd, da ih ne nabrajam sve, i o tome smo danas imali prilike da slušamo. Ono što takođe želim da istaknem je da mi je drago da imamo ministarku trenutno na čelu Ministarstva za kulturu i informisanje koja se pri kreiranju budžeta zdušno borila, mislim na budžet za ovu godinu, da prosto kultura dobije neki procenat više u odnosu na prethodne godine i to mi je jako drago jer, kažem, dolazim iz sfere kulture i znam koliki je uvek problem da obezbedimo sredstva i za neke najneophodnije stvari, a da ne pričam o onima koje su manje neophodne. Takođe smatram da je ona izuzetno dobro rešenje za vođenje ovog ministarstva, iz razloga što je ona žena koja se godinama unazad, bez obzira na to da li je bila predsednica parlamenta ili ranije, da ne nabrajam sve njene funkcije, borila da uvek vlada kultura. Dok je bila u parlamentu, borila se da uvek vlada kultura unutar parlamenta, iako je, nažalost, trpela brojne ispade koji se mogu u najmanju ruku nazvati nekulturnim od strane bivše opozicije. Ono što bih još želela da istaknem je da mi je zaista velika čast i zadovoljstvo da sam danas imala priliku da govorim pred njom. Naravno, u danu za glasanje ću, kao i moje kolege ispred poslaničke grupe „Aleksandar Vučić – Za našu decu“, podržati i Predlog zakona o kom sam govorila i Predlog odluke o kojoj sam govorila. Hvala.
Hvala. Narodni poslanik Vladica Maričić ima reč.
Hvala, predsedniče Narodne skupštine. Uvažena ministarka, uvažene kolege narodni poslanici, poštovani građani Srbije, danas na dnevnom redu imamo jedan jako važan zakon – Zakon o muzejskoj delatnosti. Ovu oblast ranije regulisao je Zakon o kulturnim dobrima iz 1994. godine, koji i pored toga što je terminološki zastareo jer je pisan u jednom drugom vremenu, predstavlja jedan opšti zakon koji je, pored muzeologije, obuhvatao i arhivistiku i kinematografiju i nepokretna kulturna dobra. Početkom 2020. godine donet je poseban Zakon o arhivskoj građi i arhivskoj delatnosti, čime je arhivistika izdvojena iz Zakona o kulturnim dobrima, a evo danas mi izdvajamo, odnosno ovim zakonom kad bude usvojen i kad krene da se primenjuje, izdvajamo i muzeologiju iz Zakona o kulturnim dobrima iz 1994. godine. Upravo oni koji prate rad Narodne skupštine i Vlada Republike Srbije od 2012. godine, a posebno od 2014. godine, mogu da uoče tu tendenciju da SNS želi da određene oblasti društva definiše sveobuhvatnim i svrsishodnim celovitim zakonima. To od nas očekuje struka, očekuju građani Srbije i upravo je rešenja iz ovog zakona pisala struka, tako da svako onaj ko bi polemisao sa ovim zakonom, u stvari ne bi polemisao sa politikom, već bi polemisao sa strukom. Njegova rešenja su savremena i njegova rešenja su ista ili slična onima u većini država Evrope, gde srpsko kulturno nasleđe, srpsko istorijsko nasleđe istinski i pripada. Mi danas u Srbiji imamo 149 muzeja. To je broj nešto manji nego što imamo jedinica lokalne samouprave u Srbiji, njih je oko 170. Naravno, nemamo u svakoj jedinici lokalne samouprave muzej. U Beogradu imamo veći broj muzeja, ali ono sa čime se veliki broj muzeja suočava jeste nedostatak sredstava za obavljanje te neke njihove osnovne muzološke delatnosti, jer su na budžetima jedinica lokalne samouprave. Ovaj zakon u sistem muzeja u Srbiji uvodi red. Red na čijem vrhu će biti centralna ustanova. To će biti Narodni muzej u Beogradu koji će poneti naziv „Narodni muzej Srbije“. Svi se sećamo da je Narodni muzej u Beogradu vraćen građanima Srbije, vraćen svim posetiocima Beograda na Vidovdan 2018. godine, tačno 15 godina pošto su ga DOS-ove vlasti zatvorile, gurnule u mrak, pod parolom - rekonstrukcije, tako da više nikada više ne ugleda svetlost dana. Godine 2014. kada je postao predsednik Vlade, Aleksandar Vučić pokrenuo je ponovo, odnosno skoro, a pre toga ništa nije ni urađeno, pokrenuo je rekonstrukciju Narodnog muzeja u Beogradu i on je otvoren kao što sam rekao na Vidovdan 2018. godine. Posle Centralne ustanove sledi 11 matičnih muzeja, matičnih ustanova. Posebno bih izdvojio Prirodnjački muzej. Znamo da se pre par meseci u medijima bliskim Draganu Đilasu vodila kampanja da želimo da ukinemo Prirodnjački muzej. Naravno da ne želimo da ga ukinemo, stavljamo ga u red matičnih muzeja za prirodnjačko nasleđe Republike Srbije, a posle matičnih muzeja slede muzeji u teritorijalnim centrima. To su najčešće oni muzeji u centrima upravnih okruga u Srbiji. Svi ovi muzeji i Centralna ustanova i Matični muzeji i muzeji u teritorijalnim centrima biće finansirani iz budžeta Republike Srbije, budžeta AP i budžeta jedinica lokalne samouprave. Takođe, za zaštitu muzejske građe u javno vlasništvo, vlasništvo Republike Srbije obezbeđuju se sredstva u budžetu Republike Srbije, a što se one muzejske građe, koja je privatno vlasništvo, ovaj zakon vlasnicima, odnosno držaocima nameće obavezu da se o toj muzejskoj građi adekvatno staraju. Ovaj zakon uvodi i digitalizaciju naše muzejske građe i uvođenje u jedinstveni informacioni sistem muzeja u Srbiji, čime će ona biti dostupna i putem interneta, dostupna strancima, dostupna našim ljudima, dostupna istraživačima i naučnicima. Kao Nišlija želim da izjavim i da gradu Nišu predstoji izgradnja zgrade Narodnog muzeja. Zgrada u kojoj se trenutno nalazi Narodni muzej, odnosno njegova uprava, depo i konzervacija u postupku restitucije vraćena je pravim vlasnicima. Narodni muzej je sada zakupac te zgrade. Zgrada arheo sale, koji mnogi u Nišu neispravno zovu zgradom Narodnog muzeja, prilično je mala i u njoj je izloženo svega možda oko 1% bogate muzejske građen koju Narodni muzej u Nišu poseduje. Zbog toga je odlučeno da se na reprezentativnoj lokaciji, u strogom centru grada, na nišavskom keju gradi nova zgrada Narodnog muzeja. Izabrana lokacija je kuća vladike Jeronima. To je prvi vladika niški posle oslobođenja Niša od Turaka i veliki dobrotvor. Njegova kuća je pod visokim nivoom zaštite i ona će biti rekonstruisana, revitalizovana i dograđena na susednom placu, tako da će se dobiti reprezentativni muzejski objekat od oko 3.800 kvadrata koji će sadržati i izložbeni prostor i depo i konzervaciju i upravu Narodnog muzeja. On će toplom komunikacijom biti spojen sa zgradom oficirskog doma na susednoj parceli sa njenom centralnom salom koja sama ima oko 1.000 kvadrata izložbenog prostora. Tako da će i tih 1.000 kvadrata sale oficirskog doma biti dostupno za veće muzejske izložbe. To je naravno skup projekat od oko 500 miliona dinara, za šta će gradu svakako biti potrebna pomoć Republike, za šta se ja kao narodni poslanik iz Niša, kod vas uvažena ministarka, zauzimam za svoje sugrađane. Projekat je u fazi idejnog rešenja. Na javnom konkursu stručni žiri, kome je autoritet dala i direktorka Narodnog muzeja u Beogradu, gospođa Bojana Borić Brešković, izabrao idejno rešenje koje je 8. juna 2020. godine predstavljeno i predsednici Vlade Republike Srbije, Ani Brnabić kada je posetila Niš prilikom otvaranja Naučno-tehnološkog parka. Sledi nam izrada idejnog projekta muzeja i kasnije građevinskog projekta muzeja. Zbog razvoja muzejske delatnosti u Srbiji, odnosno zbog podizanja svesti kod naših građana o značaju kulturnog istorijskog blaga koje naši muzeji poseduju, ali i zbog mogućnosti razvoja privrede u našoj zemlji, odnosno privrednog rasta, jer muzeji predstavljaju značajna turistička mesta, odnosno mesta koja turisti rado posećuju, ja ću sa zadovoljstvom glasati za ovaj zakon, ako i moje kolege iz poslaničke grupe Aleksandar Vučić - Za našu decu. Živela Srbija. Hvala.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Rajka Matović. Imate tri minuta.
Zahvaljujem predsedavajući. Potrudiću se da budem kratka, jasna i koncizna, jer smo dosta toga čuli o zakonu. Pred nama se nalazi Predlog zakona o muzejskoj delatnosti i odluka o proglašenju 720 starih i retkih knjiga za kulturna dobra od izuzetnog značaja. Ovim zakonom se definiše muzejska delatnost i njena usklađenost sa međunarodno prihvaćenim dokumentima i profesionalnim standardima prepoznatim u Statutu Međunarodnog saveta za muzeje. Obzirom na sve navedeno što smo danas imali priliku da čujemo u veoma opsežnoj debati, donošenje ovog zakona u muzejskoj delatnosti je uslov sistemskog pristupa u uređenju oblasti zaštite pokretnih kulturnih dobara. Kada govorimo o muzejima ne možemo, a da se ne osvrnemo na činjenicu da je Narodni muzej bio zatvoren 15 godina, da su njegova vrata zatvorena 2003. godine i da je bilo obećano da će rekonstrucija ovog muzeja biti završena u narednih pet godina. Nažalost plašim se da su sve prethodne vlade koje su otezale ovaj projekat, gledale na ovaj projekat kao na kasicu, jer za vreme tih 15 godina menjale su se i Vlade, sa njima i ministri, a sa njima i projekti rekonstrukcije Narodnog muzeja. Često su prekidani projekti bez ikakvog obrazloženja i objašnjenja, a koji su već unapred bili plaćeni. Svako ko je došao u grad Beograd mogao je da vidi tih 15 godina tu tužnu scenu u samom centru Beograda. Prosto dovodi me do pitanja da li su možda prethodnici u bivšoj vlasti ovu lokaciju gledali kao zanimljiv poduhvat, pa su namerno otezali rekonstrukciju Narodnog muzeja 15 godina. U ekspozeu 2014. godine kada je Aleksandar Vučić postao premijer, naveo je da je rekonstrukcija i završetak rekonstrukcije Narodnog muzeja jedan od prioriteta i on je zaista uspeo da za četiri godine završi rekonstrukciju ovog muzeja, a pre njega su rastezali 11 godina. Zanima me samo jedno, da li su predstavnici bivše vlasti svesni koliki je ovo nematerijalni gubitak ukoliko sada u ovom momentu zanemarimo taj finansijski aspekt, da su odrastale čitave generacije koje nisu priliku da posete Narodni muzej u kome je izloženo preko 400.000 eksponata. Takođe bih napomenula da je od 2014. godine pored Narodnog muzeja su otvoreni mnogi drugi muzeji, Muzej savremene umetnosti, da je proširen Muzej Jugoslavije, a takođe da su otvarani muzeji i po mnogo manjim mestima i gradovima. Uverena sam poštovana ministarko, da će za vreme vašeg mandata svaki muzej uspeti da zasija u punom sjaju. Takođe, ovom prilikom bih apelovala da se ispitaju svi navodi da ne dostaju dragocenosti iz muzeja, jer to je blago našeg naroda i van pameti je da se neko usudi da to prisvoji. Takođe pred nama se nalazi i odluka o proglašenju 720 knjiga, starih i retkih knjiga za kulturna dobra od izuzetnog značaja. Ministarstvo kulture, Narodna biblioteka Srbije je dostavila ovaj predlog za proglašenje 720 knjiga za kulturna dobra od izuzetnog značaja i ovo nije prvi put, ovo je već neka ustaljena praksa. Ovom prilikom bih apelovala da svaka knjiga predstavlja na sebi svojstven način kulturno dobro. Podsetila bih na nemili događaj koji se odigrao u Beogradu na promociji knjiga Gorana Vesića o Beogradu u galeriji "Progres". Knjiga koja je bila inspirisana Beograda, čiji je prihod bio predviđen u humanitarne svrhe nažalost obeležila je nasilje i paljenje te knjige. Svi se sećamo da su jedino nacisti u istoriji palili knjige. Kako su se ophodili prema kulturi, znamo. Muzeje su godinama držali zatvorene, bioskope su sistematski uništavali, pozorišta su bila skrajnuta i zanemarena, a knjige spaljivane. Obzirom da je kultura jedan od stražara nacionalnog identiteta, mislim da je reč fašista blaga da okarakteriše njihovo antisrpsko ponašanje. Kratko i završavam. (Predsednik: Nema više kratko, izvinjavam se, isteklo vam je tri minuta. Sada je četvrti minut, znači završavajte.) Još bih samo da napomenem da je u Surčinu odakle ja dolazim, uskoro završavam pozorišnu scenu, da ovom prilikom pozivam ministarku kulture na svečano otvaranje kada je epidemiološki uslovi to budu dozvoljavali i da se zahvalim predsedniku Republike Aleksandru Vučiću, koji je danas prisustvovao na otvaranju, početka izgradnje deonice puta Miloš Veliki od Surčina do Novog Beograda. U danu za glasanje zajedno sa svojim kolegama podržaću navedeni zakon. Hvala.
Hvala. Potpredsednice, hoćete da odgovorite ili da date na kraju? Na kraju. Onda Jelena Obradović, ona još ima vremena. Nema više poslanika, ali Jelena Obradović je ovlašćena u ime poslaničke grupe. Imate četiri minuta.
Poštovani predsedavajući, poštovana ministarka, narodni poslanici, ja bih na kraju današnje rasprave, pre svega, htela da se zahvalim svim narodnim poslanicima na izuzetno konstruktivnoj i detaljnoj raspravi o Predlogu zakona o muzejskim delatnostima. Htela bih da istaknem u par rečenica, kao jedan rezime sve ono što smo danas raspravljali, a to je da muzejska delatnost se do sada uređivala Zakonom o kulturnim dobrima iz 1994. godine, pa je svakako cilj današnjeg Predloga zakona jedno sistemsko unapređenje ove oblasti kroz jačanje muzejskih ustanova i približavanje evropskih praksi uvođenjem savremenih muzeoloških standarda. Ovim predlogom zakona su propisani uslovi za osnivanje, čuvanje, proučavanje, zaštitu i predstavljanje naše bogate kulturne baštine. Uspostavljanjem kvalitetne i stabilne muzejske mreže, povezivanjem institucija i predstavljanjem edukacije muzejskih stručnjaka, stvaraju se uslovi za unapređenje čitave muzejske struke u Srbiji. Uvođenjem novih odredi ovog predloga zakona poput Muzejskog saveta i mreže muzeja, značajno će se poboljšati sam kvalitet rada muzeja kao i same muzejske delatnosti. Muzejski savet ima ulogu stručnog savetodavnog tela za obavljanje poslova od interesa i razvoj i unapređenje muzejske delatnosti. Mrežu muzeja će se po prvi put prikazati i umrežiti jasna struktura i raspoređenost mreže muzeja u Srbiji. Na ovaj način poboljšaće se uslovi za rad muzeja, kao i potpuna posvećenost zaštite muzejske građe. Predlogom zakona jasno su definisane obaveze muzeja, kao i osnivača, regulisane su njihove centralne i matične funkcije, kao i uređenje teritorijalne nadležnosti u okviru mreže muzeja. Samim tim želim da pozovem sve narodne poslanike da glasaju za ovaj predlog zakona, kao i za Predlog odluke o proglašenju stare i retke bibliotečke građe za kulturno dobro od izuzetnog značaja. Hvala.
Hvala. Potpredsednica Vlade i ministarka Maja Gojković. Izvolite.
Hvala, vrlo kratko. Počeli smo raspravu jutros u 10,00 sati, sada je skoro 19,00 časova, ne treba trošiti mnogo reči osim da želim da se zahvalim još jednom svim učesnicima u današnjoj raspravi, svim poslanicima i poslanicama na tome što su zaista uložili trud i napor da se upoznaju sa tekstom Predloga zakona o muzejskoj delatnosti. Pažljivo sam vas slušala. Želim da uverim svakog od vas ko me je pozvao da dođem u vaše gradove i opštine da ću svakako to učiniti prvom prilikom i sama se uveriti kako izgledaju muzejske ustanove i ustanove kulture u vašim mestima. Još jednom da se zahvalim Radnoj grupi koja je vredno radila duže vreme na ovom dobro Predlogu zakona, pre svega gospođi Tijani Palkovljević Bugarski i svima onim ljudima iz struke i zainteresovanima koji su učestvovali u javnim raspravama koje smo organizovali. Radujem se danu kada ćete glasati ovaj Predlog zakona i činjenici da ćemo posle 44 godine dobiti jedan moderan zakon koji uređuje muzejsku delatnost na zaista stručan način. Kažem, moderan sa svim evropskim standardima muzejske delatnosti. Hvala puno još jednom na raspravi.
Zahvaljujem. Da li se još neko javlja od predsednika ili ovlašćenih predstavnika? (Ne.) Nisam bio malo pre tu, izvinjavam se, kada je gospodin Rističević spominjao neke političke organizacije iz prošlosti ali samo da kažem, nemojte da ljutite molim vas, profesora Atlagića koji sedi pored vas, pa on je bio član CK Hrvatske, nisam bio ja, nisam stigao. Malo se šalimo. Apsolutno se slažem sa njim, mi nikada ne poštujemo borce za našu državu i ja sam pomogao da se u Gadžinom hanu, ta kuća o kojoj vi govorite renovira jer je to sramota, ali to nije bila tema danas i zato sam se malo našalio. Saglasno članu 98. stav 4. Poslovnika zaključujem zajednički načelni jedinstveni pretres o predlozima akata iz tačaka 2. i 5. dnevnog reda. Nastavljamo sutra u 10,00 sati, sa 6. tačkom dnevnog reda. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Pete sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2021. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 62 narodna poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice. Hvala. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno, u ovom momentu, 120 narodnih poslanika, odnosno da su prisutna najmanje 84 narodna poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Da li neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje u skladu sa članom 287. Poslovnika? Reč ima narodni poslanik Milija Miletić.