Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije, izmenama Zakona o zdravstvenom osiguranju koji su danas pred vama predloženo je proširenje prava osiguranika koji su upućeni na rad u inostranstvu, kao i članova njihove uže porodice, tako što potvrda o korišćenju zdravstvene zaštite u inostranstvu izdaje se za period za koji je osiguranik upućen na rad u inostranstvo, a do sada je ta potvrda bila vremenski ograničena na 12 meseci, odnosno 90 dana. Predloženim izmenama omogućava se da osiguranik i članovi njegove uže porodice koji su upućeni na rad u inostranstvo ne moraju svake godine da se vraćaju u zemlju radi izdavanje potvrde o korišćenju zdravstvene zaštite u inostranstvu, a što je slučaj po važećim propisima. Ova izmena je predložena na osnovu inicijative Ministarstva spoljnih poslova, s obzirom da po važećim propisima ova lica moraju po isteku od 12 meseci da se vrate u zemlju radi izdavanja nove potvrde o korišćenju zdravstvene zaštite u inostranstvu, a što predstavlja problem i dodatne troškove posebno u slučaju kada su ta lica upućena na rad van područja Evrope. Takođe, predložena rešenja ne iziskuju dodatna finansijska sredstva. Nadovezujući se na prethodno obrazloženje predložili smo izmenu koja podrazumeva da potvrda o korišćenju zdravstvene zaštite u inostranstvu za osiguranika koji je upućen na rad u inostranstvo, odnosno člana uže porodice osiguranika, a koja je izdata do dana stupanja na snagu ovog zakona i svih predloženih izmena, važi takođe za period za koji je osiguranik upućen na rad u inostranstvo. Na taj način omogućeno je osiguraniku, kao i članu njihove uže porodice, kome je do dana stupanja na snagu ovog zakona izdata potvrda o korišćenju zdravstvene zaštite, njeno važenje za period na koji je upućen na rad u inostranstvo, a ne na 12 meseci kako je po važećem propisu. Takođe, ovo rešenje ne iziskuje dodatna materijalna sredstva. Sledeće izmene odnose se na to da na RFZO sredstva u iznosu od 35% od osnova za naknadu zarade u slučaju privremene sprečenosti za rad zbog bolesti ili komplikacija u vezi sa održavanjem trudnoće, a koja se obezbeđuje iz budžeta Republike, uplaćuje na račun poslodavca, a ne na račun osiguranice, tj. trudnice, kako je to bilo do sada, jer je to dovodilo do problema u pogledu obračuna isplate ove naknadne zarade osiguranici. Naime, po važećem rešenju za iznos od 100% novčane naknade od osnove za naknadu zarade na koju osiguranica ima pravo u slučaju privremene sprečenosti za rad zbog bolesti ili komplikacija u vezi sa održavanjem trudnoće, popunjavaju se dupli obrasci posebno za 65%, posebno za 35% i to za 65% poslodavac, za 35% RFZO i shodno tome, ne vrši se istovremena isplata. Smatramo da će predloženim izmenama trudnice biti u boljem položaju, jer je u praksi uplata naknade na račun trudnica stvarala praktične probleme koji su, između ostalog, dovodili i do kašnjenja u isplati. Takođe, predložena rešenja ne iziskuju dodatna finansijska sredstva s obzirom da su ista već obuhvaćena godišnjim finansijskim planom RFZO, odnosno budžetom Republike. Predložene izmene Zakona o zdravstvenoj dokumentaciji i evidenciji u oblasti zdravstva se ogledaju u tome što je predložen produžetak roka za podnošenje podzakonskih akata za sprovođenje ovog zakona sa 12 meseci na 24 meseca od dana stupanja na snagu zakona, a kako bi se stvorio pravni preduslov za praktičnu primenu zakona. Naime, Zakonom o zdravstvenoj dokumentaciji i evidenciji u oblasti zdravstva utvrđen je rok od 12 meseci od dana stupanja na snagu tog zakona za donošenje propisa za sprovođenje zakona. S obzirom da se u tom periodu sprovodio i postupak javne nabavke za integrisanje zdravstveni informacioni sistem koji je tek nedavno završen, jer su bile ulagane žalbe, nije bilo moguće doneti u propisanom roku propise za sprovođenje zakona. S tim u vezi, sledeća izmena se ogleda u tome što je predloženo odlaganje početka primene ovog zakona na taj način što bi se on primenjivao od 1. januara 2017. godine, umesto 1. januara 2016. godine. Imajući u vidu da se predlaže produženje roka za donošenje podzakonskih akata u skladu sa navedenim predloženim odlaganjem početka primene zakona. U suprotnom, narušiće se nesmetani sistem rada zdravstvenih ustanova i zdravstvenih sistema u celini, imajući u vidu član 60. zakona, kojim je propisano da danom početka primene ovog zakona prestaje da važi Zakon o evidencijama u oblasti zdravstva, kao i Zakon o evidencijama u oblasti zdravstvene zaštite, ozbiljno će se ugroziti funkcionisanje zdravstvenog sistema u oblasti evidencija i izveštavanja, a samim tim i zdravstveni sistem u celini, što može dovesti do štetnih posledica po zdravlje ljudi. Donošenjem ovog zakona stvara se preduslov za nesmetano funkcionisanje zdravstvenog sistema. Nacrtom zakona o izmenama i dopunama Zakona o zdravstvenoj zaštiti predviđeno je da se uradi preuzimanje osnivačkih prava na kliničko-bolničkim centrima sa grada na Republiku koji podrazumeva precizno uređenje osnivačkih prava Republike u odnosu na kliničko-bolničke centre. Postojećim zakonskim rešenjem utvrđeno je da osnivač kliničko-bolničkog centra grad, imajući u vidu da kliničko-bolnički centar, pored uslova predviđenih Zakonom za obavljanje sekundarne i zdravstvene zaštite obavlja i visoko specijalizovanu zdravstvenu delatnost, koja podrazumeva i visok nivo opremljenosti zdravstvene ustanove za obavljanje zdravstvene delatnosti, stvorili su se uslovi za osnivanje ove vrste zdravstvene ustanove od strane Republike. Naime, Zakonom o zdravstvenoj zaštiti utvrđeno je da osnivač zdravstvenih ustanova, na primarnom nivou zdravstvene zaštite opština odnosno grad, kao i da osnivač zdravstvenih ustanova na sekundarnom i tercijalnom nivou zdravstvene zaštite Republika, a na teritoriji AP. S obzirom na to da je Kliničko-bolnički centar stacionarna zdravstvena ustanova koja obavlja zdravstvenu delatnost na sekundarnom i tercijalnom nivou zdravstvene zaštite koja je od posebnog značaja za Republiku, imajući u vidu i ostale odredbe zakona, smatramo da osnivačka prava na kliničko-bolnički centrima treba da obavlja Republika. Kroz preuzimanje osnivačkih prava od strane Republike na kliničko-bolničkim centrima, postiže se pre svega, stvaranje pravnog osnova za kapitalna ulaganja od strane Republike, a samim tim poboljšanje uslova za obavljanje zdravstvene delatnosti, imajući u vidu da je kliničko-bolnički centar stacionarna zdravstvena ustanova koja obavlja zdravstvenu delatnost na sekundarnom i tercijalnom nivou zdravstvene zaštite, od posebnog značaja za Republiku. Predloženim zakonskim rešenjima na nov način se uređuje institut dopunskog rada u zdravstvenom sistemu. Naime, predviđa se da zdravstveni radnik, zdravstveni saradnik, kao i drugo lice zaposleno u zdravstvenoj ustanovi, odnosno privatnoj praksi u drugom pravnom licu koje obavlja zdravstvenu delatnost u skladu sa zakonom koji radi puno radno vreme, može da obavlja određene poslove iz svoje struke kod drugog poslodavca, van redovnog radnog vremena zaključivanjem ugovora o dopunskom radu sa drugim poslodavcem i ukupnim trajanjem od jedne trećine punog radnog vremena. O zaključenom ugovoru o dopunskom radu sa drugim poslodavcima zdravstveni radnik, zdravstveni saradnik kao i druga zaposlena lica dužno je da obavesti direktora zdravstvene ustanove odnosno osnivača privatne prakse i drugog pravnog lica koje obavlja zdravstvenu delatnost, u skladu sa zakonom, a koji radi puno radno vreme. Zdravstvena ustanova odnosno privatna praksa dužni su da vode evidenciju o ugovorima i dopunskom radu koji su zaključili. Jedan primerak originala ugovora o dopunskom radu zdravstveni radnik, zdravstveni saradnik kao i drugo zaposleno lice dostavlja zdravstvenoj inspekciji u roku od 15 dana od dana zaključenja ugovora. Na ovaj način stvaraju se uslovi za praćenje i kontrolu primene instituta dopunskog rada u oblasti zdravstva. Predložena rešenja o zakonu neće stvoriti dodatne troškove pacijentima odnosno građanima kao ni privredi odnosno malim i srednjim preduzećima. Međutim, sprovođenjem ovog zakona stvoriće se dodatni troškovi za budžet Republike Srbije koji su u odnosu na sredstva koja su već obezbeđena za rad i obavljanje zdravstvene delatnosti u zdravstvenim ustanovama iz plana mreže zdravstvenih ustanova. Naime, preuzimanjem osnivačkih prava na kliničko-bolničkim centrima od strane Republike potrebno je obezbediti sredstva iz budžeta Republike Srbije, s obzirom da ova vrsta zdravstvene ustanove, pored sekundarne zdravstvene zaštite obavlja visoko specijalizovanu zdravstvenu delatnost koja podrazumeva visok nivo opremljenosti zdravstvene ustanove. Takođe je neophodno obezbediti sredstva za investiciono ulaganje. Kroz kapitalno ulaganje za izgradnju i opremanje zdravstvenih ustanova u državnoj svojini, poboljšavaju se uslovi za rad zdravstvenih ustanova i obezbeđivanje adekvatnog prostora i neophodne opreme, čime se obezbeđuje viši nivo kvaliteta zdravstvenih ustanova za građane Republike i veće dostupnosti pacijentima. Imajući u vidu napred navedene procene da je za ove namene potrebno obezbediti sredstva u budžetu Republike Srbije u iznosu od 150 miliona dinara, koja su opredeljena za 2016. godinu, obzirom da će navedena odredba koja se odnosi na osnivačka prava nad kliničko-bolničkim centrima stupiti na snagu od 1. januara 2016. godine. Ostala rešenja predviđena ovim zakonom već postoje u zdravstvenom sistemu, odnosno samo su promenjeni subjekti koji su nosioci tih poslova. Imajući u vidu napred izneto, može se zaključiti da su troškovi koji se predviđaju opravdani, s obzirom na pozitivan efekat koji će imati na organizaciji i rad zdravstvene službe. Dugoročno gledano, sredstva koja je neophodno obezbediti su minimalna u odnosu na pozitivne efekte koji će uticati pre svega na kvalitet pružanja zdravstvene zaštite građanima Srbije. Ovim nacrtom zakona stvaraju se mogućnosti za dalje unapređenje rada zdravstvenih ustanova i privatne prakse, kao i drugih pravnih lica koja obavljaju zdravstvenu delatnost. Rešenja predložena ovim zakonom predstavljaju rezultat saradnje i konsultacije Ministarstva zdravlja, nadležnih organa Grada Beograda i predstavnika sindikata u zdravstvu koji su se složili da će ovako predloženo zakonsko rešenje uticati na organizaciju i kvalitet rada ovih zdravstvenih ustanova koje je u interesu pružanja zdravstvene zaštite građanima republike. Nacrt zakona o izmenama i dopunama Zakona o zdravstvenoj zaštiti određuje mogućnost da strani državljani koji ne obavljaju zdravstvenu delatnost u Republici Srbiji, na osnovu odobrenja Ministarstva zdravlja države iz koje dolaze upišu specijalizaciju i užu specijalizaciju direktno na nekom od fakulteta zdravstvene struke u Republici Srbije. Naime, dosadašnje zakonsko rešenje nije celishodno iz razloga što specijalizacija stranih državljana koji su završili fakultet zdravstvene struke, neobavljaju zdravstvenu delatnost u Republici Srbiji ne bi trebali da budu u nadležnosti Ministarstva zdravlja Republike Srbije. Naime, celishodnije i efikasnije rešenje je da Ministarstvo zdravlja u državi u kojoj stranac obavlja zdravstvenu delatnost kao profesiju može odobriti specijalizaciju, odnosno užu specijalizaciju u skladu sa zakonom i uputiti kandidata da se upiše direktno na neke od fakulteta zdravstvene struke u Republici Srbiji. Uslove, način i postupak oko upisa fakulteta bi regulisali međusobni sporazumi. Predloženim izmenama i dopunama Zakona o zdravstvenoj zaštiti omogućava se zdravstvenim saradnicima da se licenciraju u nadležnim komorama, odnosno udruženjima. Izdavanje, obnavljanje i oduzimanje licence jeste postupak koji sprovodi nadležna komora radi utvrđivanja stručne osposobljenosti zdravstvenih radnika za samostalni rad. Rešenje o izdatoj, obnovljenoj ili oduzetoj licenci donosi direktor nadležne komore. Obzirom da su zdravstveni saradnici iz različitih oblasti zaposleni u zdravstvenim ustanovama, Zakon o komorama zdravstvenih radnika ne propisuje licenciranje zdravstvenih saradnika. Zdravstveni saradnici treba da se licenciraju u nadležnim komorama, odnosno udruženjima. Hvala.
Zahvaljujem. Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? Reč ima narodna poslanica dr Slavica Đukić Dejanović.
Predsedniče, cenjeni ministre i saradnici ministra Lončara, koleginice i kolege, poštovani građani, uvek kada razgovaramo o zakonima iz oblasti zdravstva mislimo na čoveka, mislimo na osobu koja je u stanju potrebe da se neka medicinska mera primeni od saveta do onih najsuptilnijih, najozbiljnijih i stručno najzahtevnijih intervencija koje znače lečenje naših najtežih bolesnika. Ovim izmenama i dopunama ova tri zakona Vlada Republike Srbije zapravo predlaže da još jedanput na zakonodavnom planu uradimo ono što jeste važno, vezano za osnivačka prava, ono što je važno za osiguranike, odnosno potencijalne pacijente i ono što jeste važno za uređivanje naših zakona tako da u nekim segmentima postupno stvaramo bolje uslove za prevenciju, dobru dijagnozu, lečenje i rehabilitaciju građana Srbije. Radi se o tri zakona o kojima danas razgovaramo, izmenama i dopunama Zakona o zdravstvenoj zaštiti i zdravstvenom osiguranju koji jesu temelj zakonodavstva za oblast zdravlja i izmeni Zakona o zdravstvenoj dokumentaciji i evidencijama u oblasti zdravstva. Ova poslednja izmena koja se tiče Zakona o zdravstvenim dokumentima i evidenciji u oblasti zdravstva je samo naizgled tehničke prirode, jer zapravo suština ove izmene je da na principima savremene tehnologije i primeni informacionog sistema, a uz podzakonska akta koja će se raditi dok se pribavlja informacioni sistem za svaki zdravstveni subjekat u zemlji, stvore se uslovi da na jedan kvalitetan način zdravstvena usluga bude podignuta na viši nivo i da veliki deo administrativnih elemenata koji itekako guše proces lečenja u zdravstvenoj zaštiti, bude sveden na minimum. U tom smislu, pomeranje roka od godinu dana pa će zakon početi da se primenjuje 1. januara 2017. godine, kažem samo naizgled jeste tehničke prirode. Mi smo dosta o ovom zakonu razgovarali i vrlo je verovatno da poslanici neće usmeriti veliku pažnju na ovu tehničku izmenu, ali i iza te izmene stoji nešto što jeste važno. Savremene tehnologije, tzv. IT i jedna pismenost u elektronskom sistemu u zdravstvu upravo će našim pacijentima omogućiti da kada odu kod lekara mnogo više vremena bude provedeno u onom što se zove kontakt, pravljenju partnerskog odnosa, uvođenje pacijenta u obavezu da i sam učestvuju u svom lečenju i na taj način, savremene tehnologije će itekako podržati ono što jeste suština svih nas koji sedimo u ovim klupama, podizanja kvaliteta zdravstvene zaštite. Naravno, ja bih svoju pažnju i vašu usmerila pre svega na izmene i dopune Zakona o zdravstvenom osiguranju i u tom smislu htela bih da kažem da proširivanje prava iz zdravstvenog osiguranja, a ovim izmenama i dopunama se upravo to čini, mi ponovo stavljamo u fokus naše pažnje činjenicu da Republički fond za zdravstveno osiguranje nije i ne sme da bude samo banka, samo institucija koja prikuplja doprinose za zdravstvo koje izdvajamo svi mi od svojih plata, penzija, primanja. Republički fond za zdravstveno osiguranje sigurno pravilnom distribucijom finansijskih sredstava podržava na dobar način zdravstveni sistem, ali se moramo složiti da su neke kategorije osiguranika zaista u potrebi da se o njima posebno vodi računa. To što treba lica koja šaljemo kao država u inostranstvo na rad da dođu po sadašnjem zakonu svake godine i oni i članovi njihove porodice koji su osigurani preko njih da produže samo potrebu kako bi imali sva prava iz zdravstvenog osiguranja zaista je bio jedan nov tretman za ljude, zaista je bilo skopčano sa finansijskim troškovima tih ljudi i zaista se ide korak napred u ostvarivanju prava ljudi da sa što manje administrativnih poteškoća dođu do realizacije prava iz zdravstvenog osiguranja. Mislim da je ovaj predlog više nego logičan i mislim da je izuzetno dobar primer saradnje Ministarstva zdravlja, Ministarstva spoljnih poslova i Republičkog fonda za zdravstveno osiguranje. U tom smislu, ova aktivnost Ministarstva zdravlja mogla bi poslužiti kao model drugim ministarstvima, kako se nešto što je godinama trajalo….
Gospođo Dejanović, isteklo je vreme molim vas. Samo završite rečenicu, isteklo je vreme kao izvestiocu…
A vi ste meni dali kao ovlašćenom predstavniku?
Ne, ja sam vam dao kao izvestiocu odbora, ali ako želite kao ovlašćeni nije problem.
Izvinite, ja nisam htela da koristim pravo kao izvestilac odbora, jer nije bilo rasprave, samo sve prihvatili. Zahvaljujem. Nastaviću …
Gospođo Đukić Dejanović, nije problem. Vi po pravilu govorite na kraju rasprave ovlašćenih predstavnika, ali ako ne želite da izgubite smisao, možete nastaviti, ako ne, daću vam ponovo.
Ako se slažete da nastavim i da iskoristim pravo kao ovlašćeni predstavnik?
Kako god vi želite. Možete da nastavite da završite svih 20 minuta, a možete i da se ponovo javite i da imate svih 20 minuta.
Zahvaljujem. Prosto, nisam se javila kao predstavnik Odbora za zdravlje, zbog toga što su svi predlozi bez neke rasprave na sam tekst bili prihvaćeni i nemam o čemu da izvestim. Kao ovlašćeni predstavnik SPS govorim.
Da, ali možete da iskoristite vaših pet minuta.
Hvala vam. Pa dobro, mislim da ne moramo biti formalisti, posebno ne na ovako značajnim temama kao što je zdravstvo, a zahvaljujem što ste me, nisam zaista bila …
Ja se izvinjavam što sam vas prekinuo.
Dobro. Hvala. Znači, nastavljam kao ovlašćeni predstavnik. Hvala. Dakle, htela sam samo da kažem da model komplementarnosti u radu jedne zajedničke saradnje većeg broja subjekata da nešto što je zaista bila formalna smetnja ogromnom broju ljudi, koje smo kao država poslali u inostranstvo i koji su morali da dolaze jednom godišnje da bi samo produžili potvrdu da bi mogli da ostvare prava iz osiguranja se evo rešilo zahvaljujući kompromisu koji je napravljen o kome danas razgovaramo u formi predloga izmena zakona. Ono što dalje jeste važno, to je da posebno osetljiva populacija naših građana, građanki, osiguranica su porodilje. Sve zdravstvene smetnje tokom održavanja trudnoće, svi razlozi za njihovo bolovanje i te kako skreću pažnju svih članova porodice i svi smo osetljivi na temu natalitet. Međutim, moramo biti objektivni. Mali je broj ministarstava koji vrlo konkretno analizira poziciju porodilja i sa aspekta ostvarivanja njihovih prava čini nešto konkretno. Naše Ministarstvo zdravlja je ovom izmenom i dopunom da finansijska sredstva koja će RFZO iz budžeta dostavljati poslodavcu na izvestan način obavezalo poslodavca da isplate porodilja budu regularne i redovne. Naknade koje one dobijaju, a koje su zaista neophodne pre svega za njihovu egzistenciju, za planiranje budućnosti, života deteta i koje i te kako znače jednu podršku države u periodu u kom je svaki čovek naj osetljiviji nalaze ishod u Predlogu ovog zakona i ja nemam dilemu da će svi poslanici opozicije zaista na ovu izmenu i dopunu zakona reagovati u stilu jedne apsolutne podrške, jer se radi o pravu osiguranica, koje su sigurno najosetljivije sa aspekta zdravlja u periodu kada imaju neki zdravstveni problem, moraju tokom održavanja trudnoće biti na bolovanju, a neizvesnost njihovih naknada je kucala na vrata u više navrata. Trideset pet posto budžetskih sredstava, koje će RFZO sada dostavljati poslodavcu, a ne samoj porodilji, biće obaveza da kompletna suma od 100% zapravo bude u regularnim rokovima i u kontinuitetu isplaćivana porodiljama i nećemo dolaziti u situaciju da se pitamo zašto je kumuliran taj deficit plaćanja naknada porodiljama i zbog čega zapravo one moraju čak ponekad platiti i porez, platiti određenu sumu novca zato što se kumulira neuporedivo veća količina para nego što one zaista imaju mesečnu naknadu. U tom smislu, mislim da jeste jako važno da ovaj parlament pokaže svoj odnos prema porodiljama podrškom ovakvom izmeni zakona koja ima veliku senzibilnost za sigurno one koji su ovom društvu najpotrebnije, ne samo sa aspekta sopstvenog postojanja i realizacije materinstva, kao jednog od najjačih potreba i nagona žena, nego politike nataliteta koja se na taj način vodi kvalitetno. Dozvolite da se osvrnem samo i na određene izmene i dopune, ne sve, Zakona o dopunama Zakona o zdravstvenoj zaštiti. Dopunski rad je prosto anatemisana kategorija, posebno kada su zdravstveni radnici u pitanju. Izmenom zakona, koja je predložena, reguliše se kontrolni mehanizam dopunskog rada zdravstvenih radnika, sa jedne strane, i sa druge strane, usaglašava se Zakon o zdravstvenoj zaštiti sa Zakonom o radu. Zdravstveni radnici su radnici kao i svi drugi, saradnici, uposleni u zdravstvenim ustanovama, koji sa punim radnim vremenom rade u bilo kojoj zdravstvenoj ustanovi. U svoje slobodno vreme, dakle, van redovnog radnog vremena, mogu biti angažovani u formi dopunskog rada, ali o tome sa poslodavcem moraju sačiniti ugovor, moraju o tome obavestiti direktora ustanove ili osnivača privatne prakse ili drugog subjekta u kome rade puno radno vreme i u roku od 15 dana po Predlogu ovog zakona oni moraju obavestiti i zdravstvenu inspekciju. Šta se zapravo time postiže? Postiže se mogućnost kontrole kvaliteta rada ljudi koji prepodne npr. rade u nekoj zdravstvenoj ustanovi, a istu tu delatnost obavljaju popodne npr. u privatnoj praksi ili nekoj drugoj zdravstvenoj ustanovi iz mreže zdravstvenih ustanova u državnoj zdravstvu jer ta osetljivost da neko visoko odgovoran stručno možda najodgovorniji posao npr. lekara ili medicinskog saradnika može raditi ne šest, sedam sati, nego 10 sati dnevno do 30% može biti naravno taj dopunski rad do punog radnog vremena i zaista iziskuje kontrolu zdravstvene inspekcije u pogledu stručnosti posla koje to lice obavlja. Naravno, ovim se ne rešavaju svi problemi vezani za koruptivnost koja je nekako usmerena na dopunski rad. Kada je analizirana percepcija, ogromna percepcija korupcije u zdravstvu koju građani imaju, ustanovljeno je da nabavke, zapošljavanje i dopunski rad predstavljaju najosetljivije tačke koruptivnosti. Centralizovano snabdevanje je zapravo odgovor na nabavke. To što je kod zapošljavanja bilo dosta korupcije ili sumnje na korupciju i veće nego što je ona realno postojala, sigurno se može rešiti korektnim konkursima i o tome smo u više navrata i od ministra i mi ovde imali informacije i razgovarali. Kada je u pitanju dopunski rad, prosto se smatralo da zdravstveni radnici, saradnici, uposleni u zdravstvu ne treba, po nekim mišljenjima, da imaju pravo na dopunski rad. Ja sam uverena da će ova materija na zakonodavnom planu biti unapređivana i rešavana i u buduće, ali sada je napravljen veliki korak. U ingerenciji Ministarstva zdravlja samo stručnost rada i ne može se od Ministarstva zdravlja očekivati da prati finansijske tokove. Ako posumnja, u obavezi je svako da određenim institucijama sistema prijavi sumnju na finansijske tokove. Finansijska inspekcija je ta koja će pratiti finansijske tokove novca kod plaćanja, kod raznih finansijskih transakcija za lica koja rade u dopunskom radu, a kvalitet rada je zapravo u ingerenciji inspekcijskih službi Ministarstva zdravlja. Mi sada prvi put tražimo da neko ko je u dopunskom radu bude lično odgovoran za informaciju inspekcijskim službama, da u roku od 15 dana od momenta kada je sačinio ugovor o dopunskom radu taj ugovor prosledi inspekcijama zdravstva, odnosno zdravstvenim inspektorima, koji će svakako voditi računa opet o osiguraniku, o pacijentu. Jer, kvalitet rada koji pruža to lice koje je u dopunskom radu sigurno mora biti neuporedivo više kontrolisano zbog toga što smo mi zaista u povoju kada su u pitanju i privatna praksa i neki drugi oblici rada. Mada, ovo je i prilika da kažem da kvalitetnih ljudi naravno ima i u državnom i u privatnom zdravstvu i podela na privatno i državno zdravstvo nije dobra. Naprotiv, komplementarnost funkcionisanja jednog i drugog sa određenim preduslovima za kvalitetan rad obezbeđuje neuporedivo viši nivo kvaliteta zdravstvene zaštite. U tom smislu mislim da treba apsolutno podržati i ovaj predlog. Nešto ću reći još o osnivačkim pravima. Nema čoveka koji, ako nije iz domena zdravstva i ne poseduje visoko obrazovanje, ne pita nas poslanike - šta vam je to primarna, sekundarna i tercijarna zdravstvena zaštita? Primarna zdravstvena zaštita, koju uglavnom građani doživljavaju kao domove zdravlja, apotekarsku ustanovu na nivou jedinica lokalne samouprave, zapravo su vrata zdravstva. Ono što se u organizovanim zemljama i zdravstvenim sistemima događa, to je da 75% građana, čak i do 80%, svoje zdravstvene potrebe ostvaruje u primarnoj zdravstvenoj zaštiti. U sekundarnoj i tercijarnoj zdravstvenoj zaštiti, dakle u bolnicama, posebno u tercijarnim institucijama gde opet oprema visoke tehnologije, najstručniji kadar pruža zdravstvene usluge, tu bi trebalo da dođu samo oni pacijenti koji ne mogu ostvariti svoju potrebu i zaštitu zdravlja na niži nivoima. Nije bilo logično da grad Beograd ima nekoliko kliničko-bolničkih centara i da bude osnivač, zbog toga što mislim da su u poslednjim godinama ovi kliničko-bolnički centri bili osiromašeni za opremu visoke tehnologije, koja je više nego skupa, jer budžet grada Beograda nije bio u mogućnosti da zadovolji tu potrebu. I pored toga što ima dosta stručnjaka u kliničko-bolničkim centrima grada Beograda, Organizacija zdravstvenih institucija grada Beograda je uglavnom bila takva da sve što je urgentno moralo je ići u urgentni centar Kliničkog centra. Sasvim je logično da stručna podela rada unutar kliničko-bolničkih centara Beograda bude komplementarna sa Kliničkim centrom Srbije i da zapravo jedinstven rad omogući da može jedan kliničko-bolnički centar u perspektivi posebno da razvija pulmologiju, drugi kardiologiju, a da će morati jedni drugi da ispomažu u interesu građana koji će zatražiti pomoć u Beogradu. Dakle, najveći stepen opravdanja za ovu izmenu osnivačkih prava sa grada Beograda na Republiku vidim u tome što će kliničko-bolnički centri zbog tercijarnih zdravstvenih ustanova imati mogućnosti da budu snabdeveni adekvatnijom opremom, što će građani moći u njima da nađu ono što je potrebno na planu dijagnostike, terapije i rehabilitacije na najvišem stručnom nivou i što će Beograd kao grad biti zaista najviša instanca za pružanje zdravstvenih usluga, a neće jednom centru u jednoj godini biti dodeljeno mnogo manje ili mnogo više sredstava za opremu i za investiciono održavanje. Bilo bi dobro, pošto svi volimo i svi smo zainteresovani za zdravstvo, da se podsetimo da RFZO obezbeđuje plate, obezbeđuje lekove, sanitetski materijal, obezbeđuje komunalije zdravstvenim ustanovama, ali da oprema može biti upućena nekoj ustanovi samo od osnivača. Dakle, samo je Beograd kao grad mogao da kupi određenu opremu i da je dostavi kliničko-bolničkim centrima, a kako je nivo tercijarnosti zaista više nego zastupljen u njima, logično je da Republika Srbija preuzme ovu obavezu, preuzme ova osnivačka prava i da na još jedan način zapravo pokažemo da je više nego bitno zdravstvo ne deliti žičanim ogradama, nego prelivanje od primarne zdravstvene zaštite, preko sekundarne do tercijarne da ide u skladu sa potrebama građana. Naravno, ovo će sigurno biti razlog da još jednom razmislimo i o osnivačkim pravima najnižeg nivoa, ali to nije u smislu niskog nivoa zdravstvene zaštite, nego onog prvog nivoa primarne zdravstvene zaštite koji sigurno u mnogo čemu jeste nedostajući sa aspekta prostora opreme i kadrova. U nameri da još jednom podsetimo građane Srbije da su ove izmene i dopune Zakona o zdravstvenom osiguranju, Zakona o zdravstvenoj zaštiti i o dokumentaciji u zdravstvu, zaista u interesu građana Srbije, zahvaljujem se svima onima koji će zajedno sa nama iz ovih poslaničkih klupa glasati za ovaj predlog, uverena da će i naše naredne aktivnosti na zakonodavnom planu kada je zdravstvo u pitanju proteći onako kako se to događalo i u Odboru za zdravlje, zaista uz maksimalno uvažavanje struke i potrebe čoveka da na svakom nivou dobije što je moguće više od zdravstvene zaštite. Hvala vam na pažnji.
Zahvaljujem se, gospođo Slavice Đukić Dejanović. Reč ima narodni poslanik Anamarija Viček, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovani predsedavajući, poštovani ministre sa saradnicima, drage koleginice i kolege narodni poslanici, ja ću izneti stav poslaničke grupe SVM o ova tri predloga zakona koji su danas pred nama. Odmah na početku da naglasim da će naša poslanička grupa u danu za glasanje podržati ove zakone. Što se tiče Predloga zakona o izmenama Zakona o zdravstvenom osiguranju, trebale bi da se naglase dve promene. Jedna promena se odnosi na ostvarivanje prava na zdravstveno osiguranja, tj. prava na korišćenje zdravstvene zaštite za vreme boravka u inostranstvu za osiguranike i članove uže porodice osiguranika koji se upućuju na rad u inostranstvo. Bitno je da se ova izmena donese. Naime, pre nekoliko nedelja, tačnije u oktobru-novembru smo govorili o Zakonu o uslovima za upućivanje zaposlenih na privremeni rad u inostranstvo i njihovoj zaštiti, koji je donet 3. novembra ove godine i koji precizira, između ostalog, da se zaposleni mogu uputiti na privremeni rad u inostranstvo na najduži period od 90 dana. Izmenom člana 66. ovog zakona usklađuje se zakon iz oblasti zdravlja sa zakonom iz socijalnog resora, što mislimo da je izuzetno bitno da naglasimo da se to desilo sada u veoma kratkom roku. Svakako je za pohvalu da ministarstva rade na usklađivanju zakona raznih resora, da ne bi došlo do kolizije. Ovom izmenom se predlaže da se potvrda o korišćenju zdravstvene zaštite u inostranstvu izdaje za isti period za koji je osiguranik upućen na rad u inostranstvo i time se otklanja dosadašnji problem da se zaposleni mora vraćati u Srbiju radi produženja zdravstvene zaštite, što je moglo stvarati probleme. Takođe je za pohvalu rešenje koje pruža član 2. Predloga zakona, koji se odnosi na izmenu člana 96. stav 5, čime se predlaže bolje rešenje u vezi isplate naknade u slučaju privremene sprečenosti za rad zbog bolesti ili komplikacije u vezi sa održavanjem trudnoće. Naime, po važećem zakonu, u slučaju svake isplate za određeni mesec trebalo je popunjavati duple obrasce, pošto je poslodavac isplatilac 65% novčane nagrade, a RFZO 35%, što je sve dovodilo do kašnjenja u isplati. Predloženom izmenom sredstva u iznosu od 35% od osnove za naknadu zarade, kao što smo i od gospodina ministra čuli, koja se sa računa budžeta prenose RFZO, Fond prenosi na račun poslodavca, a ne na račun osiguranice. Nadamo se da će se ovom izmenom zakona bar u nekoj meri smanjiti komplikovanost, kao i oduženje, odnosno kašnjenje isplate za vreme održavanja trudnoće. Drago mi je da je prof. dr Đukić Dejanović napomenula problem sa kojima se sve češće sada ovih dana susrećemo jer nam se i majke koje su na odsustvu radi nege deteta javljaju našoj poslaničkoj grupi sa problemom praktično im prete, poreska uprava im preti izvršiteljem upravo zbog prozivanja isplata koje se sa kašnjenjem uplaćuju na njihove račune i smatramo, bez obzira na to, da to nije u resoru zdravstva.Ipak, smatramo da treba da se naglasi da bar sada ovim zakonom što je u resoru zdravstva se radi na tome da ne dođe do kašnjenja u isplatama, kada se radi o održavanju trudnoće. Predlog zakona o izmenama Zakona o zdravstvenoj dokumentaciji i evidencijama u oblasti zdravstva je jedan takođe značajan zakon što se toga tiče jer izmenama važećeg Zakona se odlaže rok za donošenje podzakonskih akata, kao i početak primene zakona jer zbog uloženih žalbi nije izvršen postupak javne nabavke za integrisani zdravstveni informacioni sistem. Kratko da se podsetimo, projekat Integrisani zdravstveni informacioni sistem finansira Evropska unija sa 2,5 miliona evra predpristupnih IPA fondova i projektom je predviđeno uvođenje bolničkog informacionog sistema u 19 zdravstvenih ustanova u Srbiji, kao i razvoj elektronskog zdravstvenog dosijea. Svakako treba naglasiti da će Integrisani zdravstveni informacioni sistem pružiti podršku u uspostavljanju održive IT osnove za zdravstveni sistem Srbije. Elem, značajno je da se produži rok za uspostavljanje Integrisanog zdravstvenog informacionog sistema na još godinu dana, odnosno da rok za početak primene Zakona o zdravstvenoj dokumentaciji i evidencijama u oblasti zdravstva bude 1. januar 2017. godine, tako da ovu izmenu svakako treba podržati. Treće, koji je Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o zdravstvenoj zaštiti, tu bih naglasila četiri izuzetno bitne izmene. Prva izmena je preuzimanje osnivačkih prava od strane Republike nad kliničko-bolničkim centrima, odnosno na teritoriji autonomnih pokrajina. Važećim zakonskim rešenjem je definisano da je osnivač zdravstvenih ustanova na primarnom nivou zdravstvene zaštite - opština, odnosno grad, i u ovu kategoriju zdravstvenih ustanova je pripadao i kliničko-bolnički centar, da je osnivač zdravstvenih ustanova na sekundarnom i tercijalnom nivou zdravstvene zaštite - Republika, odnosno na teritoriji autonomne pokrajine - pokrajina, tu spadaju opšte bolnice, specijalne bolnice, klinika, institut i klinički centar. Izmenama, odnosno dopunama u odgovarajućim članovima ovog zakona predlaže se preuzimanje osnivačkih prava od strane Republike, odnosno autonomne pokrajine nad kliničko-bolničkim centrima i time se postiže pre svega stvaranje pravnog osnova za kapitalna ulaganja od strane Republike, odnosno autonomne pokrajine, a samim tim indirektno se postiže i poboljšanje uslova za obavljanje zdravstvene delatnosti. Bitno je da naglasimo da navedenim izmenama nisu umanjene nadležnosti AP Vojvodine, propisane Zakonom o utvrđivanju nadležnosti AP Vojvodine u oblasti zdravstva, to je član 47, da se podsetimo, u kojem je, između ostalih nadležnosti, u tački 3) propisano da AP Vojvodina, preko svojih organa, osniva zdravstvene ustanove na teritoriji AP Vojvodine, u skladu sa planom mreže zdravstvenih ustanova koje donosi Vlada, i to: opštu bolnicu, specijalnu bolnicu, kliniku, institut, klinički centar, Zavod za javno zdravlje, Zavod za transfuziju krvi i Zavod za antibaričnu zaštitu, a predloženim izmenama Zakona o zdravstvenoj zaštiti sada se dodaje i kliničko-bolnički centar. U tački 7) istog člana istog člana, AP Vojvodina, preko svojih organa, imenuje i razrešava direktore, zamenike direktora, članove upravnog i nadzornog odbora zdravstvenih ustanova čiji je osnivač, te će se i ova odredba odnositi na imenovanje i razrešavanje direktora, zamenika direktora, članova upravnog i nadzornog odbora kliničko-bolničkih centara. Drugom izmenom zakona se na nov način reguliše obavljanje dopunskog rada u oblasti zdravstva. Naime, predviđa se da zdravstveni radnik, zdravstveni saradnik, kao i drugo zaposleno lice u zdravstvenoj ustanovi, odnosno privatnoj praksi i drugom pravnom licu koje obavlja zdravstvenu delatnost u skladu sa zakonom, koji radi puno radno vreme, može da obavlja određene poslove iz svoje struke kod drugog poslodavca van redovnog radnog vremena zaključivanjem ugovora o dopunskom radu sa drugim poslodavcem, u ukupnom trajanju od jedne trećine punog radnog vremena. Predloženim izmenama je propisano da je zaposleno lice dužno da pismeno obavesti direktora zdravstvene ustanove u kojoj radi puno radno vreme o zaključenom ugovoru o dopunskom radu sa drugim poslodavcem, a o ugovorima o dopunskom radu koje je zaključila, zdravstvena ustanova je dužna da vodi evidenciju. Predloženim izmenama se propisuje da jedan primerak originala ugovora o dopunskom radu zaposleni dostavlja u roku od 15 dana od dana zaključenja ugovora o zdravstvenoj inspekciji radi kontrole obavljanja dopunskog rada u oblasti zdravstva, što svakako čini transparentnijim način i obim dopunskog rada zdravstvenih radnika. Treća izmena predviđa brisanje stava 2. člana 185. važećeg zakona, kojim je regulisano da stranom državljaninu koji je završio fakultet zdravstvene struke, a ne obavlja zdravstvenu delatnost kao profesiju u Republici Srbiji, ministar rešenjem može odobriti specijalizaciju, odnosno užu specijalizaciju, što jeste malo konfuzno. Naime, kako ministar zadužen za oblast zdravstva Republike Srbije može da odobri specijalizaciju ili užu specijalizaciju stranom državljaninu, i to bez uzimanja u obzir zakona i propisa date države gde će taj strani državljanin obavljati specijalizaciju ili užu specijalizaciju? To krajnje neprofesionalno rešenje nikako ne bi trebalo da bude nadležnost ministra i dobro je što se ovim izmenama to ukida. Celishodnije i efikasnije rešenje je da ministarstvo zdravlja države koja je stranac obavlja zdravstvenu delatnost kao profesiju, odobrava specijalizaciju, odnosno užu specijalizaciju u skladu sa njihovim zakonom i upućuje kandidate da se upišu direktno na neki od fakulteta zdravstvene struke u Republici Srbiji i na specijalizaciju ili užu specijalizaciju, a uslov i način i postupak upisa fakulteta treba da regulišu međusobnim sporazumom. Četvrta izmena predlaže brisanje člana 198. a) i b) važećeg zakona koji se odnosi na izdavanje, obnavljanje i oduzimanje licence, koji postupak sprovodi nadležna komora radi utvrđivanja stručne osposobljenosti zdravstvenih radnika za samostalni rad. Obzirom da su zdravstveni saradnici iz različitih oblasti zaposleni u zdravstvenim ustanovama, a Zakon o komorama zdravstvenih radnika ne propisuje licenciranje zdravstvenih saradnika, zdravstveni saradnici treba da se licenciraju u nadležnim komorama, odnosno udruženjima i to je razlog za brisanje navedenih članova. Na kraju bih volela još jednom da naglasim da će poslanička grupa SVM u danu za glasanje podržati sva tri predloga zakona. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, gospođo Viček. Reč ima dr Ljiljana Kosorić. Izvolite, gospođo Kosorić.
Zahvaljujem. Gospodine predsedavajući, gospodine ministre, gospodine Vekiću sa saradnicima, kolege i koleginice, pred poslanicima su izmene i dopune tri zakona iz oblasti zdravstva. Poslanici SPO će u danu za glasanje podržati ove zakone jer stvaraju preduslov za nesmetano funkcionisanje zdravstvenog sistema, a krajnji efekat je efikasnija zdravstvena zaštita i briga za pacijenta. Prvi od ovih zakona je Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o zdravstvenoj zaštiti. Koja su to predložena rešenja ovim zakonom? Ja bih pre svega istakla da Zakonom o zdravstvenoj zaštiti utvrđena su jasno osnivačka prava u zdravstvenim ustanovama, tako da je, kada je reč o ustanovama na primarnom nivou zdravstvene zaštite osnivač opština, tj. grad, a kada je reč o ustanovama na sekundarnom ili tercijalnom nivou osnivač je Republika. Međutim, šta se do sada dešavalo? Recimo, dešavalo se da postojećim zakonskim rešenjem osnivač kliničko-bolničkog centra je bio grad, iako se radi o ustanovama koje obavljaju visoko specijalizovanu delatnost i tu su i nastali problemi. Pre svega ako imamo podatke, a neki podaci nam i govore da do sada na lokalnom nivou je izdvajano manje od 1% lokalnog budžeta, upravo za zdravstvo, tačnije negde oko 0,8% što je stvarno zanemarujuća cifra u odnosu na potrebe koje postoje, te je problem bio kako investiciono održavanje, a da ne govorimo o širenju kapaciteta ili o nabavci nove opreme ili o popravci postojeće. Kliničko-bolnički centri primaju i zbrinjavaju i pacijente ne samo u gradu gde su osnovani već i iz čitave Srbije, a najveći broj pacijenata je i frekvencija je bila kada je reč o skeneru, o magnetnoj rezonanci, a servisiranje i održavanje upravo ovih aparata i sličnih aparata je dosta skupo, te su gradovi morali iz sopstvenih sredstava da izdvajaju novac i da se na neki način snalaze. Samo bih kao primer navela da sonda za merenje helijuma za magnetnu rezonancu košta oko 20.000 evra, što je sigurno veliko opterećenje za lokalne samouprave. Današnjim Predlogom izmena i dopuna Zakona o zdravstvenoj zaštiti osnivačka prava nad kliničko-bolničkim centrima prelaze u nadležnost Republike, čime se postiže stvaranje pravnog osnova za kapitalna ulaganja od strane Republike i poboljšavanja uslova za obavljanje zdravstvene delatnosti. Što se tiče ovog zakona, drugo rešenje ovog Predloga zakona odnosi se na uređenje dopunskog rada. Postojećim zakonskim rešenjem zdravstveni radnici, zdravstveni saradnici i druga zaposlena lica mogla su da obavljaju dopunski rad kod poslodavca sa kojim su zaključili ugovor o radu sa punim radnim vremenom i kod drugog poslodavca. Dopunski rad u ustanovama gde je zaposleni zdravstveni radnik bio je osnov za mnogobrojne vidove korupcije što se i pokazalo u proteklom vremenu, te donošenjem Predloga izmena i dopuna zakona, sada zdravstveni radnik, zdravstveni saradnik i druga zaposlena lica koja rade sa punim radnim vremenom mogu da obavljaju određene poslove iz svoje struke kod drugog poslodavca van redovnog radnog vremena zaključujući ugovor o dopunskom radu sa drugim poslodavcem u trajanju do jedne trećine punog radnog vremena, pri čemu su dužni da obaveste direktora ustanove kod koje rade sa punim radnim vremenom, odnosno osnivača privatne prakse, a zdravstvena ustanova je dužna da vodi evidenciju o dopunskom radu. Zdravstveni radnik koji zaključuje ugovor o dopunskom radu je obavezan da jedan primerak originala ugovora dostavi zdravstvenoj inspekciji u roku od 15 dana. Drugi na dnevnom redu je Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o zdravstvenom osiguranju i ove izmene se odnose na ostvarivanje prava iz obaveznog zdravstvenog osiguranja, tj. produženje važenja potvrda za korišćenje zdravstvene zaštite za vreme boravka u inostranstvu osiguranika i članova uže porodice osiguranika koji se upućuju na rad u inostranstvo i važiće za period na koji osiguranik se upućuje na rad u inostranstvo. Do sada su ovi osiguranici imali obavezu da produžavaju važnost potvrde svakih godinu dana, što je zaista stvaralo nepotrebne probleme. Treći Predlog zakona je o izmenama i dopunama Zakona o zdravstvenoj dokumentaciji i evidenciji, ovim zakonom predloženo je odlaganje početka primene zakona tako da bi zakon umesto 1. januara 2016. godine počeo da se primenjuje od 1. januara 2017. godine. Odlaganje je opravdano zbog postupka javne nabavke za integrisani zdravstveni informacioni sistem koji nije završen zbog uloženih žalbi i optimalan je rok od produženja od godinu dana da se završe potrebne radnje te pomeranje roka stvoriće se preduslovi za nesmetano funkcionisanje zdravstvenog sistema. Još jednom da istaknem da u danu za glasanje SPO će predložena zakonska rešenja prihvatiti i glasaće za njih. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Mira Petrović.
Poštovani predsedavajući, uvažene kolege iz ministarstva i kolege poslanici, žao mi je što ministar zdravlja nije ovde, ali se nadam da će se vratiti dok ja govorim. Pa, evo ja ću u ime poslaničke grupe PUPS-a koja će naravno u danu za glasanje podržati ovaj set zakona koji je danas pred nama. Posebno ću se osvrnuti na član 2. Zakona o zdravstvenom osiguranju. Ovih dana,juče po novinama, uopšte po medijima govorimo o nekim nejasnoćama koje su se pojavile u primeni zakona i nekako se sve uvek lomi na ženama. Imamo problem akumuliranih uplata trudnicama i porodiljama na koje se sada plaća taj solidarni porez jer je to neko tako protumačio. Malo što su bile kažnjene da ne dobijaju sredstva onda kada je trebalo nego smo sad došli u situaciju da kada ih dobiju da im se od toga ponešto odbije. Zaista, mislim, čula sam da ministar Vujović pokušava da nađe rešenje, ali za to definitivno mora da se nađe i definitivno bi trebalo da prestane da se sve zaista lomi na ženama. Volela bih da ovaj član 2. Zakona koji govori o tih 35% nadoknada koje će se sada direktno uplaćivati poslodavcu pa on ženama koje na održavanju trudnoće iz nekog razloga, da je to nešto što smo mi 2012. godine poslanička grupa PUPS-a na inicijativu našeg predsednika Milana Krkobabića i to je iskustvo kojesmo mi želeli da prenesemo iz grada gde je ta obuka, odnosno gde je kažnjavanje žena za to što održavaju trudnoću još 2010. godine ispravljeno. Žene u Beogradu su imale punu platu kao da rade. Nažalost 2011. godine mi tu nismo naišli na razumevanje iako smo i tada bili deo većine i imali smo veću podršku opozicionih snaga. Moram da se zahvalim ponovo dr Milosavljeviću koji je bio najveći branitelje mog, odnosno našeg stava, ali ono što smo uspeli tada da uradimo to je da se izvrši u decembru izmena Zakona o zdravstvenom osiguranju i da se unese ta obuka, da se tih 35% nadoknađuje trudnicama na održavanju trudnoće sa primenom od 1. januara 2014. godine. Nažalost cela jedna godina je prošla. Mi znamo da statistika kaže da 4%, svaka četvrta žena u Srbiji održava trudnoću, a puna su nam usta nataliteta. Mi stalno pričamo o tome kako treba povećati natalitet, statistika kaže da je mnogo više ljudi starijih od 65 godina nego što je ovih do 15 godina. Statistika kaže da ćemo ako ovako nastavimo 2030. godine, Srba će biti 50% u ovoj državi. Takođe nam statistika kaže da je neophodno da 2,1 deteta se rodi, a mi to nemamo. Svega osam gradova u Srbiji od toga su dve opštine beogradske imaju pozitivan natalitet. Ako se ne varam tu su Novi Pazar, Bujanovac, Sjenica, Tutin, Preševo i jedino Novi Sad i u Beogradu Zvezdara i ako se ne varam Surčin, nešto malo iznad nule. Ako već hoćemo, a to će dovesti do velikog ekonomskog problema, mi već imamo problem, ako se ovako nastavi ovaj trend to će tek biti zaista vrlo tragično za ovu zemlju. Činjenica je da nešto u ovoj zemlji mora da se popravi. Jedna od stvari je i ovaj zakon koji danas imamo pred sobom, odnosno izmena ovog člana, ali mislim da to nije dovoljno i mislim da, prosto svi zajedno treba da razmislimo šta bi još mogli da uradimo, a da nateramo mlade žene da malo drugačije doživljavaju ovu sadašnjost, koja je za sve nas teška. Mi imamo između 150 i 200 hiljada abortusa godišnje. Što je, takođe tragično. Mi imamo jednu Jagodinu koja izumire svake godine, ali zato na Kosovu uvek imamo jedan gradić koji se napravi, jer kod njih je to mnogo drugačije nego kod nas. Ja bi htela da samo, prosto, skrenem pažnju da je možda način da nateramo žene, da im prvo poboljšamo nadoknade na bilo koji način, od dečijih dodataka, koji bi trebali da budu veći. Ja znam da para nema, ali je činjenica da ih ima za razne tribine, da ih ima za razne panele, da ih ima za razne analize. Mislim da kada bi smo malo to sve umanjili, a više se skoncentrisali na direktnu pomoć trudnicama i mladim ženama, da bi smo imali mnogo bolje rezultate i da bi nam se rode vratile. Mi smo u Beogradu, u nekom periodu kada smo bili tamo od 2008. do 2011. godine, zaista imali vrlo jednu odgovornu socijalnu politiku, između ostalog je bila i ta zaštita trudnica, ali je bila i podrška ženama koje idu na veštačku oplodnju, znači veća, jer je Beograd tada imao više para nego republika, ali mislim možda treba razmisliti i o, recimo da se uvede obavezna amniocinteza. Hajte, mislim to jeste u jednom trenutku skupo, kao jedna analiza, ali sa druge strane bi nam zaista dovela do jedne mnogo zdrave populacije koja bi se rađala. Tako da, mi ćemo, naravno dati podršku svim ovim zakonima i naravno oni idu u pravcu poboljšanja uopšte života svih nas i kvaliteta zdravstvenih usluga, ali bi trebalo da malo razmislimo i šta je to što bi još mogli da uradimo da mlade žene krenu da rađaju decu. Ja imam troje dece i zaista se osećam potpuno odgovornom da ovo govorim, što govorim, ali imam utisak i da se nešto tu pomera, bar u mom okruženju, nekako se rađa više dece. I sve je više mladih bračnih parova koji imaju, bar dvoje dece, nekako ja već u svojoj okolini nemam nikoga sa jednim detetom i to je nešto što nam daje nadu i mislim da bi, prosto, eto malo svim zajedničkim snagama mogli da tim ženama još više pomognemo. Poslanička grupa PUPS će, naravno podržati ovaj Predlog, naš predsednik uvek ima neku novu ideju šta je to što bi moglo, pa hajde da, eto, ovo smo uradili i veliki napor je bio uložen, ali smo uspeli da se taj zakon promeni, uspeli smo sa zakašnjenjem od godinu dana, ali dobro, krenula je primena i tog zakona. Da probamo da uradimo još nešto novo, pa ako nam treba i godinu dana, godinu dana. Ali, da ipak napravimo još jedan pomak. U svakom slučaju, mi ćemo podržati ovaj Predlog i hvala.
Zahvaljujem se. Reč ima ovlašćeni predstavnik Poslaničke grupe NS mr Zlata Đerić. Izvolite gospođo Đerić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući, poštovani saradnici gospodina ministra i poštovani građani Srbije, imamo pred sobom danas tri zakona kojima se izmenjuju i dopunjuju Zakon o zdravstvenoj zaštiti, Zakon o zdravstvenom osiguranju i Zakon o zdravstvenoj dokumentaciji, evidencijama i oblasti zdravstvene zaštite. Dakle, na prvi pogled to su male izmene i dopune, ali su veoma bitne, veoma suštinske za dalji svakodnevni život i organizaciju zdravstvenog sistema, jer zdravstveni sistem traži u svakom trenutku sveukupnu mobilizaciju društva i svih resursa u cilju dostizanja kvalitetnog, javnog zdravlja. Zdravstvena zaštita je ogledalo društva, humanih principa, solidarnosti i etičnosti. Ako pogledamo šta jeste zdravstvena zaštita, onda znamo da je to skup mera, prevencija, lečenja i vođenja bolesti, povreda koje sprovode lekari i drugi profesionalci. Ona obuhvata sprovođenje mera za očuvanje i unapređenje zdravlja građana, sprečavanje suzbijanje i rano otkrivanje bolesti, povreda i drugih poremećaja zdravlja i blagovremeno i efikasno lečenje rehabilitaciju. Kvalitetna zdravstvena zaštita je ona koja omogućava organizaciju resursa na najdelotvorniji način, kako bi se zadovoljile zdravstvene potrebe korisnika za prevencijom i lečenjem na bezbedan način, bez nepotrebnih gubitaka i na visokom nivou njihovih zahteva. Međutim, da bi se sprovelo onih šest osnovnih načela zdravstvene zaštite, pravičnost zdravstvene zaštite, pristupačnost zdravstvene zaštite, neprekidnost zdravstvene zaštite, sveobuhvatnost zdravstvene zaštite, efikasnost zdravstvene zaštite, i stalno unapređenje kvaliteta zdravstvene zaštite i potreban je zaista ozbiljan budžetski priliv. Mi smo kao društvo, suočeni sa osiromašenjem i veoma teško dostižemo sve one kvalitete koje zdravstvena zaštita u modernom društvu zahteva u svakodnevnom životu da bi građani osećali sigurnost koja im je potrebna i neophodna. Jedno solidarno i humano društvo se ogleda i kvalifikuje presvega, kroz pomoć onima koji nisu u mogućnosti da sve ove potrebe zdravstvene zaštite i plate. Mi ćemo u Danu za glasanje svakako podržati i ove izmene i dopune, zato što u njima vidimo podršku osiguranicima i politici nataliteta, o čemu su i malopre govorile moje koleginice, ali vidimo i mogućnost da država malo kvalitetnije i odgovornije rešava politiku zdravstvene zaštite u svakodnevnom životu građana, zbog čega Ministarstvo i postoji i organizuje se. Dakle, ono što smatramo da je ozbiljan pomak u ovim zakonskim izmenama, to je da će osnivačka prava nad kliničko bolničkim centrima preuzeti Republika, a samim tim će imati i obavezu i odgovornost i mogućnost da više investira, da kvalitetnije investira i što je najbitnije, kvalitetnija oprema, a najsavremenije oprema kliničko bolničke centre koji su odgovorni za sekundarni i tercijalni nivo zdravstvene zaštite. Što se tiče izmene i dopune, koje se tiču dopunskog rada, ona je ovim zakonskim rešenjem, smatramo kvalitetnije rešena zbog toga što će se uspostaviti značajan nadzor nad tom delatnošću, što se tiče izmena i dopuna zakona o zdravstvenom osiguranju, smatramo da će osiguranici na ovaj način biti bolje, adekvatnije i kvalitetnije zbrinuti, osećati veću sigurnosti i ostvarivati svoja zakonska prava, kao i članovi uže porodice. Što se tiče nataliteta i sredstava koja se isplaćuju trudnicama, to je kod nas problem, o kome društvo treba posebno da se pozabavi i da ne samo tražimo uzrok u tome, kako se plaćaju naknade i koliko stimulišemo na taj način rađanje. Mi imamo mnogo ozbiljniji problem u društvu, a to je odumiranje solidarnosti, buđenje jedne specifične egocentričnosti u ličnostima i ono se vaspitava kroz dugi niz godina i u to se uključuje svakako sveukupna zajednica i pre svega i školstvo. Dakle, mi se moramo vaspitavati da imamo decu, da ne budemo sebični i stičemo samo statusne simbole i to da nam budu samo statusni simboli, i da nam bude materijalni i glavni cilj u životu, što jeste trenutno vrlo aktuelno društvo, ali mi o tome nikada ne govorimo. Dakle, nije jedini uzrok nemanje dece, nedostatak isplate sredstava trudnicama. Mnogo mladih porodica se odlučuje na troje i više dece i to je ono što treba da pozdravimo, i da oni budu primer onima koji se opredeljuju za neki drugačiji životni izbor. Nova Srbija će u danu za glasanje, podržati sva ova tri zakonska projekta. Nismo predložili nijedan amandman i smatramo da je ovo dovoljno i vrlo korektno od strane Ministarstva, a jedino bih možda sugerisala nešto što je kolega iz poslaničke grupe rekao, iz opozicione i što sam podržala i što sam glasala, kolega Blagoje Bradić, predložio je da se nivo zdravstvene zaštite, stomatološke učini dostupnijim svim građanima Srbije, da ne bude ovako skup, jer stomatološko zdravlje je veoma važno u sveukupnom zdravlju. Mislim da o tome Ministarstvo treba da razmisli ida je predlog zaista dobar i da se nađe u nekom sledećem našem razmatranju i taj predlog, kao pomoć građanima Republike Srbije. Hvala vam lepo.
Zahvaljujem. Reč ima ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe, narodni poslanik dr Branko Đurović.
Poštovani predsedavajući, poštovani predstavnici Ministarstva zdravlja, poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije, danas ovde imamo po planu i programu set zdravstvenih zakona, odnosno tri predloga. Prvi predlog je Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o zdravstvenoj zaštiti. Drugi predlog je Predlog zakona o izmenama Zakona o zdravstvenom osiguranju i treći predlog je Predlog zakona o izmenama Zakona o medicinskoj dokumentaciji i evidencijama vezanim za zdravstvo. Prvi predlog zakona ima osam članova. Prvi član govori o tome da se kliničko bolnički centri, a koji su to kliničko bolnički centri? To se prevashodno misli na četiri kliničko bolnička centra u Beogradu – Zvezdara, Zemun, Bežanijska Kosa i Kliničko bolnički centar „Dragiša Mišović“; koji su bili pod, u neku ruku tako može da se kaže, pod patronatom grada, odnosno grad Beograd je imao osnivačka prava. Ovo se na osnovu predloga ovog prvog člana, osnivačka prava sa grada se prebacuju na republički nivo. O čemu se radi? Ovi kliničko bolnički centri sem, kao što je do sada više puta spomenuto, da obavljaju pored sekundarne i tercijalnu zdravstvenu delatnost, oni su istovremeno i baze Medicinskog i Stomatološkog fakulteta Univerziteta u Beogradu. Na osnovu predloga ovog člana, mi dobijamo sadaprvi put formalno-pravni okvir da kapitalne investicije sa republičkog nivoa ulaze u ove klično-bolničke centre. Sledeća dva člana takođe u predlogu ovog zakona, odnosno ovog člana zakona vidi se modalitet za sledeću 2016. godinu da određena vrednost u iznosu od 150 miliona dinara će biti praktično na raspolaganju ovim kliničko-bolničkim centrima. Očekujem u toku sledeće godine da praktično ta ulaganja budu sve veća i veća. Sledeća dva člana praktično definišu harmonizaciju ovog procesa, tako da član 2. kaže da izvršni organ kliničko-bolničkog centra, a to su direktor, zamenik direktora, članovi upravnog i članovi nadzornog odbora se biraju na osnovu predloga Vlade Republike Srbije. Treći član govori o tome da ne može doći do implementacije statuta klinike, sada ovo je novo – kliničko-bolničkog centra, instituta kliničkih centara i Zavoda za zaštitu zdravlja, zaposlenih u MUP, čiji je osnivač Republika Srbija, ne može doći do implementacije ovih statuta ako prethodno ne dobiju odobrenje Vlade Republike Srbije. Četvrti član daje harmonizaciju praktičnih relacija. Strani državljani koji imaju specijalizaciju ili užu specijalizaciju na nekom fakultetu zdravstvene struke u našoj zemlji, moraju da dobiju saglasnost Ministarstva zdravlja svoje domicijalne države, a potom Ministarstvo zdravlja njihove domicijalne države da napravi radni sporazum sa nekim od fakulteta, od naših fakulteta zdravstvene struke. Do sada kako se to rešavalo? Naše Ministarstvo zdravlja, odnosno naš ministar zdravlja je davao dozvolu za njihovu specijalizaciju, odnosno dozvolu za užu specijalizaciju. Sledeći član, član 6, briše dva člana Zakona o zdravstvenoj zaštiti, to su članovi 198a i 198b, gde praktično pojednostavljujemo našu zdravstvenu svakodnevicu. Po predlogu ovog člana, zdravstveni saradnici koji rade u različitim zdravstvenim ustanovama, imaju mogućnost licenciranja, relicenciranja ili u jednom malom procentu oduzimanje njihovih licenci u okviru svojih komora, odnosno udruženja, a ne kao do sada dapraktično to sprovodi Ministarstvo zdravlja, odnosno ministar zdravlja. Sledeći član daje jedan interesantan način, kvalitetniji način, novu definiciju instrumenta dopunskog rada. Prvi put sada imamo jedan predlog krovnog zakona. Šta kaže ovaj predlog? Zdravstveni radnici, zdravstveni saradnici ili lica koja se bave nekom zdravstvenom delatnošću u odgovarajućoj zdravstvenoj ustanovi, u odgovarajućoj privatnoj zdravstvenoj ustanovi ili u nekom drugom pravnom licu koje se bavi zdravstvenom delatnošću u punom radnom vremenu, dobijaju sada mogućnost da potpišu ugovor o dopunskom radu sa drugim poslodavcem, potom predlog ovog zakona govori o tome da taj ugovor mora da se pohrani i kod jednog i kod drugog poslodavca. I u roku od 15 dana od potpisivanja ovog ugovora ta osoba koja praktično zahteva, odnosno traži mogućnost dopunskog rada, je potrebno da obavesti odgovarajuću zdravstvenu inspekciju. Ovo je tek početak, ovo je izuzetno osetljivo pitanje. Neko naše kumulativno prethodno iskustvo govori da je bilo mnogo zloupotreba dopunskog rada. Ovo je tek početak, ovo je krovni zakon. Šta nas daljeočekuje? Hajde prvo da definišemo šta mora svako od nas doktora medicine, specijalista, subspecijalista, šta mora da uradi u sklopu redovnog radnog vremena, nije to jednostavno. Naši Crnogorci, odnosno u Crnoj Gori postoji jedna intencija da se definiše šta to treba da se uradi u sklopu redovnog radnog vremena. Za internističke medicinske grane, da li je to broj pregledanih pacijenata, za hiruške medicinske grane da li je to broj operacija, ali hirurgija nije to samo manuelna, određeni sistem manuelnih radnji u operacionom bloku, to su hiruški pacijenti, pregled, to je indikacija. Tačno, broj operacija, potom postoperativno praćenje, tako da će u daljem toku Ministarstvo zdravlja Republike Srbije imati ne lak posao putem podzakonskih akata da definišu te daljnje relacije. Sledeći član predloga ovog zakona, član 7. upodobljuje praktično ovu definiciju, novu definiciju instrumenta za dopunski rad, tako što se upodobljuje sa Zakonom o radu. Poslednji osmi član govori o tome da implementacija ovog zakona počinje osmog dana od objavljivanja u „Službenom glasniku“. Sledeći predlog zakona je Predlog zakona o izmenama zdravstvenog osiguranja i on ima četiri člana. Prvi član govori o tome da potvrda o korišćenju zdravstvene zaštite za osiguranike koji se upućuju na rad u inostranstvo, tu se prevashodno misli na naše diplomate i na članove uže porodice, traje ne kao do sada 12 meseci, pa su se oni vraćali da bi produžavali tu potvrdu, nego traje praktično onoliko koliko traje i taj rad u inostranstvu. Pojednostavljuje se čitava procedura. Drugi član Predloga ovog zakona govori o tome da se 35% od osnove za naknadu zarade iz Republičkog fonda transferiše u Republički fond za zadravstveno osiguranje zbog privremene sprečenosti za rad usled bolesti ili usled komplikacije u toku trudnoće i potom RFZO tih 35% prebacuje ne kao do sada kod osiguranice, trudnice, nego kod poslodavca. Ovde treba samo nešto da pojasnimo, to važi za prvih 30 dana bolovanja kada je poslodavac dužan da 65% od osnove za naknadu zarade obezbedi, a u ovom slučaju ovaj predlog zakona kaže da će tih 35% praktično da se prebaci na račun poslodavca, tako da on unutar tih prvih 30 dana prebacuje 100% naknadu od osnove za zaradu kod trudnice, odnosno osiguranice. Na taj način spašavamo naše trudnice od viška papirologije i istovremeno omogućavamo da prime na vreme svoj dohodak. Treći član predloga ovog zakona govori o tome ako su osiguranici već otišli u inostranstvo, vreme trajanja ove potvrde za zdravstvenu zaštitu traje koliko i traje njihov boravak u inostranstvu. Četvrti zakon tehničke je prirode. Implementacija ovog zakona počinje osmog dana od objavljivanja u „Službenom glasniku“. Treći predlog zakona je Predlog zakona o izmenama Zakona o medicinskoj dokumentaciji i evidencijama vezanih za zdravstvo. I ovaj zakon ima tri člana. Prvi član govori o tome da integrisani zdravstveni informacioni sistem sa 12 meseci u odnosu na osnovni zakon, njegova implementacija se pomera za 24 meseca. Radi se o jednom tehničkom problemu, tako da zbog toga se prolongira ovo trajanje implementacije, centralnog informacionog sistema, koji treba da bude srce našeg budućeg zdravstvenog sistema, srce koje će otvoriti zdravstveni sistem, koje će pokazati javnost, ne samo između pojedinih nivoa zdravstvenih ustanova na primarnom, sekundarnom, tercijalnom nivou, nego će na taj način on biti otvoren i prema pacijentima, tako da će naši pacijenti ako imaju neki internistički ili hirurški problem, da simplifikujem priču, moći preko interneta da uđu u odgovarajuću bolnicu, da uđu u Neurohiruršku kliniku Kliničkog centra Srbije, da vide koliko klinika ima godišnje operacija, koji doktor, neurohirurg ima najveći broj operacija u određenoj patologiji, da li ima praznih kreveta. Na taj način mi ćemo ispraviti nešto što nas je upozoravao Evropski zdravstveni potrošački indeks European Health Consumer Index, kad nas je ocenjivao. Na osnovu šest grupa indikatora ovaj Evropski zdravstveni potrošački indeks vrednuje zdravstvene sisteme Evrope i prva grupa indikatora, kako se zove? Prava i informisanost pacijenata. Vezano za uvođenje, odnosno implementaciju ovog integrisanog zdravstvenog informacionog sistema, vezani su i odgovarajući podzakonski akti. Sve to zajedno se praktično pomera i treba da počne od prvog januara ne 2016. godine, nego 2017. godine. Sledeći član, odnosno poslednji član Predloga ovog zakona govori da implementacija ovog sistema kreće odmah sledeći dan po objavljivanju u „Službenom glasniku“. Poslanički klub Socijaldemokratske partije Srbije će u danu za glasanje sa zadovoljstvom podržati ova tri predloga zakona. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima dr Dušan Milisavljević. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovani gospodine ministre Lončar, gospodine Vekiću, gosti iz Ministarstva zdravlja, koleginice i kolege narodni poslanici, pre samog početka mog govora ja želim da se zahvalim mojoj koleginici Miri Petrović, poslanici PUPS, na lepim rečima koje je iznela na neku našu zajedničku saradnju koju imamo u parlamentu i mislim da upravo tako i treba da radimo u mesecima i godinama koje su pred srpskom demokratijom, pogotovo parlamentarnom, jer ružnih reči, uvreda, omalovažavanja jednih, drugih, mislim da su nas upravo u tih nekih zadnjih 20 i nešto godina rada parlamenta dovele ovde gde jesmo. Tako da, još jednom hvala i nadam se da ćemo i u budućnosti da sarađujemo na nekim dobrim stvarima koje su u interesu građana Srbije. Danas imamo nekoliko izmena članova zakona – Zakon o zdravstvenoj zaštiti i zdravstvenom osiguranju i zdravstvenoj administraciji. Ja bih prvo želeo da skrenem pažnju na ovu izmenu koja reguliše rad u privatnom sektoru. Mislim da je ovo jedan početak borbe protiv jedne nerešene materije u Srbiji, gde imamo mogućnost korupcije koja se definitivno i javlja u nekim bolnicama, nekim domovima zdravlja, gde se koristi pravo da lekar radi u privatnom sektoru, da se zloupotrebom položaja praktično pacijent preusmerava ka privatnom punktu tog lekara ili direktora te zdravstvene ustanove, sa obrazloženjem – ovde su liste čekanja velike, sa obrazloženjem – naši instrumenti nisu sterilni, sa obrazloženjem da je tamo mnogo bolja nega i mnogo bolja mogućnost lečenja. Tako da, ovo jeste jedan početak rešavanja jedne materije koja se u srpskom zdravstvenom zakonodavstvu pokušala u nekim godinama kada je ministar bio Tomica Milosavljević da se reguliše, pa je onda zabranjen rad u privatnom sektoru državnih lekara, pa je posle ne znam koliko meseci opet dozvoljen i nije se našlo jedno zakonsko dobro rešenje koje bi to regulisalo i na jedan transparentan način pokazalo građanima ko gde radi, kako radi i da građani nemaju štetu od toga. Smatram da je konačno rešenje ovog višegodišnjeg problema u Srbiji izjednačavanje državne i privatne zaštite. Jeste to teško, pogotovo u Srbiji, s obzirom da smo mi siromašna zemlja, da za svaku reformu treba malo više para nego što se u Srbiji odvaja za zdravstvo. To je nešto što nas očekuje u godinama koje dolaze, jer se privatan sektor definitivno razvija, privatan sektor postoji, privatni i zdravstveni sektor ima dobre aparate, dobre lekare koji rade i taj privatni sektor treba da ima praktično podršku i same države da se uključi. On jeste uključen, ali uključen je tako da kada pacijent ode u privatni sektor zdravstvene zaštite, on mora da plati tu zdravstvenu uslugu, a s druge strane plaćamo to neko zdravstveno osiguranje koje nama omogućuje po Ustavu da imamo pravo na lečenje. To je jedna tema koja jeste jaka i velika, koja traži jedan odgovor, jer ono što građane muči, to je kada dođu u kontakt sa zdravstvenom ustanovom, sa zdravstvenim radnicima, kada dobiju informaciju – pa, doktor ne može sada da vas primi ili doktor može da vas primi tog i tog dana, ili liste čekanja za operaciju katarakte su tolike i tolike, da ćete vi moći juna 2016. godine ili za operaciju kuka krajem 2016. godine itd. S druge strane, imate privatni sektor koji to sve ima i onda, kada je nekom zdravlje ugroženo, kada je bolesno dete u pitanju, svako će i od usta odvojiti da praktično omogući svom najbližem i najmilijem da ima mogućnost da se izleči. Ovaj pokušaj da se ograniči zakonski rad lekara na 30% u privatnom sektoru lično pozdravljam. Mislim da i poslanička grupa DS nema ništa protiv toga da se to zakonski reguliše i to je jedan put ka konačnom rešenju ovog problema, da se dodatno zdravstvena inspekcija obavesti o tom radu lekara. Mislim da je takođe potrebno da se to koristi. Ono što je i kolega pre mene govorio jeste da se normira praktično rad, da se vidi rad lekara, šta je taj lekar koji radi u nekoj privatnoj bolnici radio i u državnoj bolnici. Lično sam i kroz svoju profesionalnu praksu svedok da mnogi lekari, koji se bave i privatnim poslom, da izbegavaju da odrede tu jednu normu koja bi trebalo da im se zada i da mnoge pacijente, mnoge dijagnoze, mnoge operacije praktično pokušavaju da preusmere ka privatnom sektoru. Jeste kolega rekao da se to u Crnoj Gori radi. Da se napravi jedan plan rada lekara za mesec dana ili godinu dana šta je potrebno da uradi u svojoj klinici, pa ako to uradite u svojoj klinici, imate pravo da radite i u popodnevnim satima, ukoliko niste umorni i ako ste uradili 40 i nešto pregleda u toku dana u ambulanti, ili ako ste uradili tri operacije ili ako ste uradili konsultacije na onkološkom konzilijumu, koje su trajale četiri do pet sati, sa pacijentima, ako imate toliko snage, svakako, da država neće osporiti da radite i privatno, ali morate tu, gde vam je radna knjižica, praktično da završite obaveze i da sa puno ljubaznosti prema pacijentu pristupite, ne tako što ćete podeliti vizit karte i favorizovati određenu privatnu ordinaciju, nego da sa puno savesti, kao što smo i učili, barem sam ja učio od mojih profesora i ljubav prema medicini, najhumanijoj profesiji i praktično ljubav i nega prema pacijentu, to treba da nam bude… To trebamo non stop, i na ovom političkom nivou, da podsećamo sve nas da je uloga zdravstvene struke, uloga lekara i sestara upravo briga o pacijentu, i to je centar naše zdravstvene politike, i to mora tako i da bude. Korupcija u zdravstvu je dosta favorizovana i od strane medija i o tome se mnogo priča. Jedan od načina regulisanja te korupcije jeste upravo da se reguliše taj rad lekara. Ono što bih vam ja dao kao predlog, to sam i na Odboru za zdravlje i porodicu prokomentarisao, da zdravstvena inspekcija, zvanično kao narodni poslanik imam pravo i da tražim, proveri sve liste čekanja u Srbiji koje su velike, koje se nisu smanjile u proteklih nekoliko godina, da proveri da li direktori tih državnih klinika imaju i svoje privatne ordinacije ili svoje privatne klinike, jer ne mogu da se otmem utisku da su neki direktori uspešni, da su smanjili liste čekanja, da su uspešno renovirali ili uspešno sagledali rad na svojoj ustanovi, da su pacijenti nekim klinikama zadovoljni, a u nekim nisu. Mislim da treba da se pogledamo svi u oči i da kažemo da pacijenti ne smeju da trpe i da ne smemo da dozvolimo pojedinim ljudima koji vode određene klinike, jer ja mogu da posumnjam, kao narodni poslanik, dokle god imam imunitet, to ću i da kažem, da su neki tenderi čak od strane samih nekih direktora zdravstvenih ustanova možda i traljavo urađeni kako bi oni propali, a kako bi njihova privatna klinika, njihova privatna praksa radila i kako bi imali opravdanje pred kolektivom ili pred pacijentima da kažu – pa, mi ne radimo to, hajde da to usmerimo ka ovoj ili onoj ordinaciji. To je jedan vid potencijalne korupcije koja mora da se reši, a koju praktično ovim članom izmene zakona država tj. mi kao parlament pokušavamo da uvedemo u neke tokove koji su, po meni, normalni. Druga tema kojom se bavi današnja debata o izmeni zakona iz zdravstvene struke je objedinjavanje kliničkih centara u Srbiji. Mi u Srbiji imamo pet univerzitetskih kliničkih centara. Znači, od tih kliničkih centara dodatno imamo i kliničko-bolničke centre u Beogradu. Objedinjavanje ovih kliničkih centara i kliničko-bolničkih centara i stavljanje pod ingerenciju države, republike, po meni, kao radniku Kliničkog centra iz Niša, ima smisla, jer država mora da unificira rad u svojim najreferentnijim ustanovama, da sprovodi svoju politiku u ovom tercijalnom nivou i da u ovim tercijalnim ustanovama imamo, uprkos lošoj ekonomskoj situaciji, najbolje lekare i da imamo najbolju opremu koja bi pružila šansu za lečenje naših građana u procesu lečenja. Mislim da, kao što sam spomenuo, mi smo u kliničkim centrima Novog Sada i Niša zatrpani i nekim stvarima koje nisu naša delatnost i to je jedan problem koji postoji od kada postoji klinički centar u Nišu i Novom Sadu, a to je da nam primarna zdravstvena zaštita, domovi zdravlja u Novom Sadu i Nišu preusmeravaju pacijente koji nisu iz domena tercijala, gde smo mi, što se tiče ORL klinike, zatrpani sa nekim upalama grla, upalama nosa, upalama srednjeg uva, što bi trebala da radi gradska bolnica, što bi trebala da radi primarna zdravstvena zaštita i ORL specijalnost u domovima zdravlja. Mi nikoga ne vraćamo, ali Novi Sad i Niš bi trebali da imaju gradske bolnice, i to je moj praktično vapaj. Ja sam to spominjao i gospodinu Šutanovcu, dok je bio ministar vojske, gospodinu Vučiću, dok je bio ministar Vojske, gospodinu Gašiću sada. U parlamentu postoje stenografske beleške gde sam molio da se razmotri da li može da se vojna bolnica iz Novog Sada i Niša skroz otvori i da budu gradske bolnice Niša i Novog Sada. Obrazloženja su da vojska hoće da prihvati te naše pacijente i naše građane, da je ona otvorena, ali, po meni, nije otvorena na onaj način kako bi trebala da bude gradska bolnica, jer se to dodatno plaća iz budžeta. Ako smo mi siromašna zemlja, jesmo, mala smo zemlja. Znači, treba da sve resurse koje zdravstvo ima stavimo na raspolaganje građanima i da shvatimo da su vojne bolnice pravljene za vojsku bivše Jugoslavije koja je bila znatno veća, nego što je sadašnja Vojska Srbije, a u vojnim bolnicama u Nišu i Novom Sadu imamo dobre aparate i trebalo bi to da se stavi na raspolaganje građanima Srbije. Znači, što se tiče objedinjavanja, vrlo je bitno da imamo unificirane metode lečenja, da nema potrebe da se neko iz Novog Sada šalje ka Beogradu na dodatno lečenje, na dodatnu dijagnostiku. To je cilj svakog rukovodstva koje ima planove ka nekim jačim reformama. To iziskuje vreme. Nije normalno, ako imate profesora otorinolaringologije, na primer, u Nišu, da on ne zna da uradi neku operaciju, da mora da šalje svog pacijenta u Beograd. Postoje mogućnosti kada nismo isto opremljeni, ali kada su isto opremljene klinike kliničkih centara u Nišu, Novom Sadu, Beogradu, Kragujevcu, onda je to sasvim druga tema, onda ćete da vidite da li neko radi svoj posao dobro ili ne. Ovo je tema koja je meni uvek bila interesantna. Sada imam priliku da, kao poslanik, o njoj pričam i da moramo da imamo jedinstvenu aparaturu, da se ne razlikujemo po aparaturi, da nešto Beograd ima, a da Novi Sad nema ili da Kragujevac nema, a da Niš ima. Potrebno je da imamo sve iste aparate, da imamo istu doktrinu, što se tiče hirurških tehnika. Sa puno ponosa uvek kažem da sam neke dve godine proveo u Cirihu, gde sam imao stipendiju Švajcarske Vlade. Upoznao sam se sa njihovim hirurškim radom. Kod njih se od Lucerna do Ženeve isto radi disekcija vrata, isto radi operacija abdomena, isto se rade sve operacije, nebitno da li je to u manjem ili većem centru. Kod nas se, nažalost, rade različite metode. Svako kaže da je ovaj pametniji od ovog drugog. Kod nas se dijagnostičke metode koje se urade u Nišu ili Novom Sadu ne poštuju u Beogradu, pa se dodatno rade. Analize koje se rade u privatnom sektoru ne poštuju, nego kažemo da oni nemaju pojma, pa ćemo mi ponovo da uradimo. Mnogo novca trošimo. Jako smo siromašni, nego neke mnogo bogatije zemlje, tako objedinjavanje kliničkih centara jeste dobro, što se tiče države, jer ona sada ima mogućnost da sprovodi tu nacionalnu politiku, zdravstvenu politiku, jer kada imate ujedinjene kliničke centre, onda morate da ih jedinstveno opremite i da imate istu doktrinu lečenja na njima. Što se tiče treće izmene oko Zakona o zdravstvenoj administraciji, medicinskoj dokumentaciji, što se tiče produženja roka, ja lično mislim da elektronske zdravstvene knjižice, uvođenje informacionog sistema, praktično evidencije naših pacijenata, obolenja, dijagnostičkih metoda je dobra stvar. Nije dobro što administracija nije mogla da isprati ovaj zakonski rok i što neke elektronske zdravstvene knjižice, koje su izdate, ne mogu da se očitaju, jer i ti čitači, koji su dobijeni u nekim klinikama, ne mogu da budu očitani. Tu malo kasnimo sa nekim novim stvarima, ali dobro. Nadam se da ćemo u mesecima koji dolaze da savladamo i da će ljudi koji rade sa tim aparatima, koji rade faktorisanje tih pregleda moći da budu bolje opremljeni, a i obučeni. Svakako da i o tome smo pričali u nekim prethodnim sednicama, znači, potrebno je da imamo jasnu evidenciju da pacijent ima svoj elektronski zdravstveni karton, da ima svoju zdravstvenu knjižicu koja će važiti svuda u Srbiji, koja će biti lako očitana i time ćemo olakšati i pacijentu i osiguraniku, ali ćemo olakšati, svakako i RFZO da jasno u trenutku vidi šta je sve određeno od analiza, šta je moglo da se uštedi, gde može da se uštedi, šta treba da se uloži. Tako da uvođenje ovog informacionog programa u sektoru zdravstva je dobra, ali nažalost dugo se čeka. Ja sam svedok da i o tome je pričao i Tomica Milosavljević, o tome su pričali i ministri posle njega, i nadam se da ćemo u ovom mandatu ovog skupštinskog parlamenta i ove Vlade da to završimo, jer je to nešto što oblikuje ozbiljnu državu. Mnogo pričamo, a nismo uradili ono što je dobra stvar. Tako da, evo, privodim kraju moje izlaganje sa još jednom konstatacijom. Radi se o temi koja je, a smatram se odgovornim da to otvorim ovde kao jedno pitanje i vama, da se po društvenim mrežama i po javnosti otvaraju brojne humanitarne akcije za lečenje u inostranstvu. Prof. Miljko Ristić je pre dva dana javno progovorio. Mislim da treba da kažemo građanima Srbije, da građani Srbije imaju pravo na lečenje u državi Srbiji i da sva oboljenja koja se leče u državi Srbiji, država će omogućiti besplatno lečenje. Neko oboljenje koje se ne leči u Srbiji RFZO ima sredstva da pošalje takvog bolesnika u inostranstvo, ali je potrebno da imate odluku lekara, odluku konzilijuma lekara koji kažu da ta operacija ne može da se radi u Srbiji, onda će Fond da to uplati i da ta sredstva praktično prebaci za lečenje u inostranstvo. Bitno je da građani znaju ko ima pravo na lečenje i bitno je da znaju da jedino i kada se odbija od RFZO da je skoro osnovan i ovde taj fond koji postoji pri Ministarstvu zdravlja, samo znači da je potrebno da na svake te humanitarne akcije, ja pozdravljam humanitarne akcije, ali želim da kažem da u mnogim situacijama može da dođe do nekih zloupotreba i zato je bitno da ministarstvo, da sektor zdravstva, Republički fond, pa i tužilaštvo reaguje brzo, da se kaže u kojom se situacijama može, a u kojima ne može i da naši humani građani koji su siromašni, ali uprkos tome što su siromašni su jedni od najhumanijih, odvojiće od usta i podržaće lečenje nekog u inostranstvu. Mislim da je ovo tema koja iziskuje i jasan odgovor i resornog ministarstva da se kaže po određenim temama, tj. više zdravstvena inspekcije da se kaže - ovde ima osnova da se to podrži ili ne. Time praktično štitimo građane Srbije od nekih mogućih potencijalnih prevara, ali štitimo i zdravstveni sistem Srbije koji moramo da jačamo, a ne kao u nekim vremenima ranije da su se čak i neki ministri lečili u inostranstvu.
Hvala. Reč ima ministar Lončar.
Zahvaljujem. Mislim da se mnogo više radi i manje se priča apropo da se mnogo pričalo i da se ništa nije uradilo, evo, ne znam koji smo već put ovde, ali imamo već zakazano i ne znam do kada promene svih onih stvari koje nisu bile dobre i koje su preduslov da bi se nešto rešilo i da bi se nešto videlo. Vezano za ovo što ste komentarisali, privatni sektor, državni sektor, ono na čemu mi insistiramo, ne pravimo razlog, vi znate da smo prvi zamolili privatni sektor neka izađu sa svojom ličnom kartom, jer to je uslov da znate s čime neko raspolaže da bi mogli da ga uključite u sistem. Evo, sada će proći godinu dana tu ozbiljno kasne sa donošenjem onoga što je osnov, gde smo i promenili zakon da bude jedinstven za sve i za državno i za privatno da važi isto i samo pod tim uslovima izađite, ono što tražimo za državno, tražimo i za privatno, izađite sa onim parametrima, koje imate privatno da bi mogli da vas vidimo, da vas prepoznamo i da znamo šta možemo da računamo kod vas, sada taj deo posla je na njima. Evo, da vam ne govorim u procentima, ali to je mali procenat oni koji je došao. Reći ću vam i konkretno, do današnjeg dana, od njih 1.300 privatnika samo 400 je izašlo sa tim podacima koje mi zovemo lična karta, a svi su to prihvatili i rekli - evo hoćemo, to nam odgovara da budemo prepoznati. Šta tražimo, hajde samo da bude transparentno, da nemamo nikakav problem. Evo, šta radimo, non-stop kukamo da ne možemo da jednostavno ispratimo ko gde radi i ko šta radi. Mislim da je svako od nas rekao, pa više ne znamo ni koji lekar gde radi, ni koliko radi, ni kako, ni koliko zarađuje ili bilo šta? Mislim da je ovo prvi korak, da imamo tačno ugovore ko gde radi i koliko radi, da to mora da zna inspekcija, da to moraju da znaju svi. Sutra da se desi bilo šta, da vidimo da li je taj lekar imao ugovor u toj ordinaciji, da li je to pokriveno zakonski ili kako i da to bude krajnje transparentno, jer ne možete da svaki dan radite u drugoj ordinaciji, vikendom u petoj ili ne znam ni ja gde. Mislim da svako ko želi dobro nema ništa protiv ovoga. Ne znam šta je problem da svi znamo i da država zna ko gde radi? Sledeća stvar na koju ćemo ići, evo, sada vam kažem ako imate nešto protiv samo recite odmah. Ići ćemo sa predlogom da sva plaćanja idu na jedan račun. Nema problema radite u državnoj ustanovi, radite trećinu radnog vremena, potpisali ste ugovor sa privatnom ustanovom, ali država ima pravo da zna koliko vi zarađujete i treba da platite porez i ne vidim tu ništa sporno da privatna ustanova ne uplaćuje direktno vama nego uplaćuju državnoj ustanovi gde se vi vodite kao stalno zaposlen i to je garancija. Vi ćete dobiti svoju zaradu, ali ćete platiti porez i mi imamo na jednom računu tačno koliko ste vi zaradili za mesec dana, za godinu dana. Ne vidim da to nekome treba da smeta, a država da ima uvida iz kog razloga, pa država mora da zna koliko se troši u zdravstvu, da li je to državno, da li je privatno. Ako hoćete da izjednačimo, pa mi moramo da imamo uvid koliko je potrebno realno novca, jer mi sada nemamo uvid koliko se popodne potroši novca u privatnim praksama i ko radi tamo, i ne možemo da osmislimo šta je realnost naša. Šta je tu problem? Evo, ja vam sada kažem unapred, ako imate protiv recite odmah. Ja mislim da treba da to bude jedinstveno, da bude transparentno i da se zna ko, koliko i gde zarađuje, neka ide na jedan račun, kažem – da bi znali i da bi se platio porez državi. To bi bio naš sledeći korak i naravno najbitnije za sve ovo je ovaj informacioni sistem. Informacioni sistem, znate i sami trebao je odavno da bude gotov, nije mogao da bude gotov. Ako se sećate, predlog je bio, odnosno procena je bila da taj informacioni sistem treba da košta šest miliona evra, na kraju smo preračunali da može da košta i tri miliona evra. Završili smo ga za tri miliona evra, ali oni koji su hteli za šest miliona evra da bude, teško su se mirili sa tim, žalili su se, žalba na žalbu, žalba na žalbu i jedva smo uspeli da ispoštujemo celu proceduru komisije, ne znam ni ja šta i da se to završi za tri miliona evra, što je trebalo da bude za šest miliona evra. Iz tog razloga, pomeramo sa 1. januara 2016. godine na 1. janura 2017. godine, da bi mogli sve da umrežimo i da to sve postoji. Sistem se radi, reći ću vam, imate već pilot projekte koji su u najvećem domu zdravlju u Nišu. Ljudi su tamo, rade. Rade ovde u Novom Beogradu, rade još bolnica. Uvezuje se, moraju ljudi da idu na obuku i ono što apelujem sada na sve ljude, gospodo ovo je obavezujuće, iz domova zdravlja iz bolnica, nemojte da se ne odazivate kada ste pozvani da dođete na obuku za ovaj sistem. Ovaj sistem mora da radi. Neće se tolerisati da vi kao nećete da dođete, nećete da se potrudite, nećete da primenjujete sistem. To se neće tolerisati, evo, sada vam kažem. Pozivi su obavezujući da se radi na tome i to je ono što će nas izbaciti i što će se videti u našem zdravstvu i kada možete da zakažete pregled, i koliko pregleda je urađeno, i kada ćemo imati onaj sistem da se vidi koliko ste vi uradili u državnom sektoru, pa ste otišli popodne da radite bez ikakve prisile, bez ikakvih normi. Imaćemo transparentno šta ste uradili za taj dan u državnom sektoru, a šta ste uradili popodne u privatnom sektoru, jer tražite da izjednače, pa hajde ovako da izjednačimo. Prihvatite svi sistem koji je transparentan i da se pokaže gde ste i koliko ste radili. Tu ne vidim nikakav problem ako se trudimo za to, ako nećemo neku maglu ili da se ne zna šta radimo. Evo, ga jedinstven, ali od 1.300 samo 400 je dalo, nije do nas, pa ne možemo mi da dajemo našu kartu za privatnu bolnicu ili za privatnu praksu. Ovaj sistem konačno je prošao i da imamo par meseci do pola godine da ga implementiramo, da zaživi svuda i da bude krajnje transparentan. On je osnov za sve ove stvari koje radi. Taj sistem postoji u zemljama regiona. Napravio je te dobre stvari. To vam je elektronski recept, tu vam je da ne idete svaki dan kod lekara da menjate recept. Recept možete na godinu dana produžite ako ste hronični bolesnik. Znači, elektronsko zakazivanje, imate svoj termin, dolazite tamo, ne može da vas ne primi, ne može da kaže da nije bilo pauze, jer mora da ukuca da vas nije primio i odmah izađe. Da ne pričamo o uštedama, potrošnji materijala, stanju koje imate, koliko se plaća materijal i slično. To je sve tu prikazano. To su stvari, naravno „djdž“ koji se nadovezuje na to. Sve su to stvari koje idu. Apsolutno sam saglasan da Kragujevac, da Niš, Novi Sad treba da imaju gradsku bolnicu. Radimo na tome. Ne pričamo, ali radimo da se iskoriste vojni kapaciteti za to. I ne samo za to, nego i za palijativu. Tražimo novac i da vojni centar Karaburma se pretvori jednim ozbiljnim delom i za palijativu. Ne pravimo razliku između civilnog, vojnog osiguranja i privatnog. Mi to ne želimo, nema nikakvog razloga. Mi smo u takvoj situaciji da to sebi ne možemo da dozvolimo. Svi kapaciteti moraju da se iskoriste, iako je jeftinije da se osposobi bolnica koja je već bila namenjena za to, ako je manje ulaganja nego da se zida nova, naravno da ćemo ići na to. Radimo, ne pričamo dok ne nađemo, dok to sve ne uradimo. Ovi problemi, što ste rekli, direktor je apsolutno saglasan da se ispita sve i insistira, ne da sam saglasan, nego insistiram da se ispita oko liste čekanja. Šta se nama dešava, gospodo moja, da vi znate. U Užicu ima magnetna rezonanca. Magnetna rezonanca sedam puta se kvarila u ovoj godini. Zadnji put smo dali četiri miliona dinara da se popravi. Popravila se, radila je tri dana, opet se pokvarila. Da li oni stvarno misle da smo mi toliko ludi? Znači, magnetna u Užicu ne sme da radi, jer onda će privatnici da trpe. Imali ste i hapšenja isto na toj radiologiji, da se radi. Da li stvarno misli da je neko lud da jedan takav savremen aparat treba da se kvari sedam, osam puta u toku godinu dana i da mi ne znamo da vi uvek sve možete da pokvarite? Najsavremeniji aparat vi možete da ga pokvarite sistemom grejanja, helijuma, ovoga, onoga. Uvek ćete da nađete način da to pokvarite da bi se išlo privatno. Šta je država? Šta treba da radi? Znači da ispunjavamo želje kako će nama da stiže iz Užica svaki, kako proradi pet dana, opet se pokvari, sada traže 14 miliona dinara. Ko to može da izdrži? Gde to na svetu ima? To je nemoguće. To je apsolutno nemoguće. Znate šta sam im rekao sinoć? Do ponedeljka magnetna rezonanca, ne interesuje me kako, treba da radi. Apsolutno me ne interesuje. Država je platila za sve magnetne rezonance. U Užice je dala para koliko daje za sve magnetne rezonance po Srbiji. Ja ne sumnjam da oni svaki dan mogu da je pokvare i da idu privatno, ako to nije njihov interes. Šta treba da kažemo? Važi, mi smo nemoćni, mi tu ne možemo ništa. Vi kvarite a onda kažete – pisali smo Ministarstvu zdravlja da nam odobri, pa kad nam bude dalo mi ćemo sprovesti tender, a najavljujemo da magnetna neće raditi još dva meseca. Ljudi, pa o čemu se radi? I svi ćutimo, i svi ćutimo i kažemo – važi, sad smo prebacili na ministarstvo, pa da li ministarstvo sada ima para, da li je ostalo od ove godine, da li treba da čekaju sledeću, pa će oni veliki legalisti da raspišu tender, pa će da razmišljaju na tenderu šta će da bude, pa će ne daj Bože opet neko da se žali, pa neće magnetna raditi tri meseca. Poruka za sve građane – ne računajte na magnetnu naredna tri meseca, idete svi kod privatnika, izvolite uzmite, što kažete, od usta da date za dete, da date za ovoga da se uradi magnetna rezonanca jel ne može da čeka. I svi kažu – pa to je u redu. I kažemo – što ministarstvo nije dalo para. Niko ne kaže – sedam puta ministarstvo daje pare. Razumete? Znači, to su neke stvari koje su sistemske i koje treba da se reše. Naravno, možda to nekoga ne interesuje, možda nekome to odgovara, nije ništa sporno, ali ljudi treba da znaju. Možda ljudi imaju neka bolja rešenja, možda su ranije to bolje rešavali. Nema nikakvih problema. Što se tiče humanitarnih akcija, sramota me da kažem bilo šta. Eto, sramota me da kažem bilo šta. Kad kažete nešto, uradimo, napravimo budžetski fond, imamo Republički fond, ne prođete nijednu od tih institucija. Znači, ne prođete pored njih, ne da im se obratite, pa izađete i kažete – znate, bili smo u RFZO, oni su nad odbili, odbila nas je prva komisija, odbila nas je druga komisija, konkurisali smo na budžetski fond, otišli smo na budžetski fond, pa su nas svi odbili i mi smo sada prinuđeni da skupljamo novac. Ne, vi skupljate novac a da se nikome niste obratili. Nikom. Vi znate da to ne treba, nego skupljate novac i pravite od države ono što pravite. U ovom budžetskom fondu imate novca dovoljno za još dve godine po dinamici kako sada ide, budžetskom, gde smo svi odavde dali, državni novac. Mi smo upravo za to dali, ali niko se ne obraća, nego se pokrene akcija, kao sad smo humani. Da kažete bilo šta, oni kažu – ovaj je protiv humanosti, ovaj je protiv ovoga, ovaj je protiv onoga. Kada kažete nešto treće, onda kažu – izneo je podatke. Moramo da se odlučimo šta hoćemo. Kukali smo, naslovne strane, ovo, ono, napravili fond. Fond radi dobro. Nema nijednu zamerku. U fondu nemate nijednu zamerku. Dva sistema kontrole. Svaki dinar se zna gde ide, svaka bolnica koliko je plaćena, ko je izlečen, ko je dijagnostikovan, šta je urađeno. Jedne jedine zamerke nema i to nije dovoljno. Hajde da idemo da pravimo humanu akciju, da kažemo – ovaj sistem ne valja. Kome ste se obratili? Koga ste pitali? Niste nikoga, da ne pričam o dijagnozama. Ne znam kome to sve treba. Ne razumem. Sramota me je. Nikada se ne zna šta se uradi na kraju sa tim novcem. Niko ne isprati do kraja šta je bilo. Da pitam ja, oni bi rekli – šta tebe briga, nije to državni novac, to je novac skupljen od dobrovoljnih davalaca. Ne smete ništa da pitate, ne smete ništa da kažete. To ide nekim svojim tokom. Ne znam dokle će to da dovede. Tražimo da se poštuje procedura. Kada se ne ispoštuje procedura, nema veze, prebacimo na nešto drugo. Svima je jasno šta se iza toga krije. To je stvar koja mora zajednički da se rešava. Hvala.
Reč ima dr Blagoje Bradić.
Zahvaljujem gospođo predsedavajuća. Gospodine ministre, poštovani gosti, koleginice i kolege, poštovani građani, već dva sata smo u raspravi oko tri predloga zakona koje predlaže Ministarstvo zdravlja. Većinom su bile afirmativne diskusije. Ja ću pokušati malo da predloge zakona sagledam iz drugog ugla i da sa vama podelim par nedoumica. Nadam se da ću dobiti valjane odgovore. Počeću od predloga zakona o izmenama Zakona o zdravstvenoj dokumentaciji i evidencijama u oblasti zdravstva. Podsetiću vas da je ovaj zakon usvojen 8.11.2014. godine i na sve naše najave i upozorenja da je vrlo kratak rok od godinu dana sprovesti tender za softver, izvršiti implementaciju i primeniti zakon, skupštinska većina je bila kategorična, podržala je predlog Vlade i ministarstva, usvojila zakon i godinu dana nakon toga dolazite ponovo pred Narodnu skupštinu sa istim Predlogom zakona sa obrazloženjem da, kaže – Zakonom o zdravstvenoj dokumentaciji i evidenciji u oblastima zdravstva utvrđen je rok od 12 meseci od dana stupanja na snagu tog zakona za donošenje propisa za sprovođenje zakona. S obzirom da se u tom periodu sprovodi postupak javne nabavke za integrisani zdravstveni informacioni sistem koji još uvek nije završen jer su uložene žalbe nije moguće doneti u propisanom roku propise za sprovođenje zakona. Ovo sve ne spočitavam Ministarstvu zdravlja. Ministarstvo zdravlja mora da poštuje Zakon o javnim nabavkama i dolazimo do čuvenog Zakona o javnim nabavkama, za koga smo rekli da nije dobar, da je potreban, ali mora biti mnogo bolji i efikasniji. Vi ste uvek govorili, govorite i verovatno ćete i sada reći da je to dobro. Evo, vidite kako nije dobro, da oni koji žele da ispoštuju zakon faktički ne mogu da potroše budžetska sredstva predviđena za datu godinu, nego moraju da ih prebace u drugu godinu. Sticajem okolnosti, sada su, što kažu naši ljudi, grbavi ispali ljudi iz Ministarstva jer su poštovali zakon. Mi smo predložili kao poslanička grupa da ovaj rok nije godinu dana, nego dve godine. Zašto? Pa, zato što imamo obavezu da nakon kupljenog tog informacionog sistema, što kaže ministar, završava se javna nabavka i treba da to sprovedemo kroz zdravstvene ustanove u Republici Srbiji, treba da implementiramo elektronsku medicinsku dokumentaciju, ili popularno nazvan zdravstveni karton, trebamo da uđemo u funkcionisanje elektronskog recepta. I, ono što niko neće da kaže, jeste da imamo ozbiljnih problema u funkcionisanju centralnog registra, prijave, odjave, osiguranja. Centralni registar nije savršen sistem i on mora da se dorađuje. Ja nisam iz sfere elektronike, ali ono što jaznam i na osnovu onoga što sam video dok sam radio u Republičkom fondu, taj sistem treba da se doradi da bi bio mnogo efikasniji. Tako da, naš je predlog da ovaj rok se produži na dve godine, da ne bi došli za godinu dana ponovo u situaciju da raspravljamo o istoj temi. Nema potrebe. Prihvatite amandman. Nije zlonameran, dobronameran je. Ako završite za godinu dana, dobro jeste, nije problem, ali dajmo da to ima rok, da ne bi na godinu dana ovde jedan drugom spočitavali nešto što ne zavisi od Ministarstva zdravlja, već zavisi od onih koji su osmislili, napisali i koji uporno ne žele da promene Zakon o javnim nabavkama. Drugi zakon o kome želim da kažem par reči je Zakon o izmenama Zakona o zdravstvenom osiguranju. Dobro je to što se radnicima koji rade u inostranstvu produžava rok do isteka tog njihovog rada u inostranstvu. Misli se ovde na zemlje gde mi imamo ugovor o zdravstvenom osiguranju. Recimo, to je Crna Gora, Austrija, Nemačka, Italija, ne znam da li imamo sa Bugarskom, Makedonija, Bosna i Hercegovina. To su ti međudržavni ugovori koji su potpisani i oni ili idu na direktna plaćanja od strane države ili idu na prebijanje dugova, tj. na reciprocitet u lečenju, u zavisnosti kakav je ugovor gde potpisan. To nije ni tema današnje rasprave. To je dobro i dobro je to što se odnosi na članove uže porodice. Jedina zamerka naša je kod stava 3. koji kaže – Potvrda o korišćenju zdravstvene zaštite za vreme privatnog boravka u inostranstvu iz člana 64. ovog zakona izdaje se osiguranom licu za period najduže do 90 dana. Mislim da taj period treba da bude onoliko koliko traje overa zdravstvene legitimacije za savesne uplatioce doprinosa, da treba da bude šest meseci, jer nema potrebe da se nepotrebno administrira i da neko na tri meseca overava, ako ima pravo na šest meseci da overava zdravstvenu knjižicu. Tako da, taj predlog ćemo ponovo da razmatramo kada budemo razgovarali o zakonima u pojedinostima. Ono gde se ne slažemo sa vama, Poslanička grupa Boris Tadić – Socijaldemokratska stranka – Zajedno za Srbiju i Zeleni Srbije, je član 96. stav 5. gde kažete da se reč: „osiguranica“ zamenjuje rečju: „poslodavac“. Bilo je dosta govora danas o ovom članu. To je čuveno trudničko bolovanje, gde je čak i jedna koleginica poslanica rekla da nije u redu da zbog kumulativne isplate zaostalih trudničkih nadoknada žene budu naknadno oporezovane solidarnim porezom. Evo o čemu se radi. Ja ću pokušati da građanima Srbije, pošto vi ovde u sali svi dobro znate o čemu se radi, objasnim šta je tema. Dakle, kada se isplaćuje trudničko bolovanje, po Zakonu o zdravstvenoj zaštiti i Zakonu o zdravstvenom osiguranju, trudnicama se isplaćuje 65% od njihove zarade, a država je odvojila pre par godina dodatnih 35% kako bi za vreme trudničkog bolovanja one imale 100%, jer mnogo više treba trudnici novca, tj. porodilji zbog bebe i specifičnog stanja u kome se nalazi i da to nije obično bolovanje. To je sasvim u redu i država je ove godine za te pozicije, to niko nije rekao, izdvojila preko milijardu i trista miliona dinara. Osnovni problem se javlja u momentu kada se vrši obračun zarade za svaki mesec koji je u obavezi svaki poslodavac da preda RFZO za one koji su na bolovanju. To svaki poslodavac radi, a za ovih 35%, jer država taj novac uplaćuje RFZO, a RFZO do sada je to prosleđivao trudnicama. Onda je RFZO bio u obavezi da radi obračun za tih 35%. Čak je na kraju godine on bio u obavezi da radi i M4 obrazac za tih 35%. Činjenica je i da Republički fond nema kapacitete da vrši obračun, niti je to njegov opis posla. To je, sticajem okolnosti, pošto država sufinansira trudničko bolovanje, pripalo da radi Republički fond. Sada ovom izmenom zakona hoće da se to izmesti, da to radi poslodavac umesto Republičkog fonda, jer kažem da Republički fond niti ima ljudi, niti ima kapacitete za taj dodatni posao. I, šta ćemo dobiti? Pa, dobićemo da naplata solidarnog poreza ne bude sporadična, nego da bude pravilo. O čemu se radi? poslodavci koji nisu solventni, koji ne isplaćuju uredno lične dohotke, koji ne rade uredno obračun, oni su ti koji su uzrok gomilanja novca koji se odjedared isplati trudnici i onda se naplati solidarni porez. Suština je da trudničko bolovanje ne kasni i naš predlog koji mi predlažemo Ministarstvu je da poslodavac radi obračun zarada, a Fond na prispeli obračun poslodavca direktno uplaćuje trudnici. Tada nećemo imati zastoja, jer ovaj zastoj koji se javio kod isplate porodiljskog bolovanja nije zastoj koji je vezan za Republički fond, nego je zastoj koji je vezan za poslodavca. To mi trebamo ovde da rešimo, da sugerišemo Ministarstvu. Nadam se da ćete prihvatiti predlog da obračun radi, kao što i predlažete da to radi poslodavac, a da Republički fond direktno isplaćuje porodilje na urađeni obračun. Republički fond, da li je isplatio porodilji ili je isplatio poslodavcu, oni to uplaćuju, pa uplaćuju. Razlikuju se samo brojevi žiro računa. Onda nećemo imati problem da trudnicama kasne porodiljska bolovanja, jer država je ovih 35% dala da pomogne, a ta njena pomoć na kraju kad se svede i kad počnu da kasne isplate od strane poslodavca se svede da nikakva pomoć nije ni bila. Stoga vas molim da kada budemo raspravljali o amandmanima ovaj naš predlog uzmete u razmatranje i da ga prihvatite, ili neko drugo rešenje da date, ako imate bolje od ovog našeg predloga. Dakle, suština je da usvojimo predlog zakona koji će trudnicama garantovati svakog meseca isplatu. Neko će reći da po zakonu poslodavci imaju obavezu da imaju paralelni žiro račun za isplatu bolovanja. Pa, imali ste i do sada, pa imate kašnjenje. Hajmo da se ne krijemo iza zakona, kolege. Hajde da pomognemo trudnicama da imaju svakog meseca prinadležnosti za koje smo se svi mi složili i izglasali kada je to glasano pre par godina. To je što se tiče ovog predloga zakona. Sada se vraćam na ono što je otvorilo mnoge polemike, a to je Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o zdravstvenoj zaštiti. Tu se naša poslanička grupa, kao što sam rekao, Boris Tadić Socijaldemokratska stranka-Zajedno za Srbiju-Zeleni Srbije ne slaže sa vama, jer se mi tu i politički razlikujemo dosta. Ovo što se izglasava i što ćete vi izglasati je dalja centralizacija svega što je u Srbiji. Mi se snažno protivimo tome i naš politički program i način razmišljanja ide ka decentralizaciji Srbije. Što većoj, to bolje. Razlog, kako sam ja čuo, zašto se izuzimaju iz lokalne samouprave ingerencije na kliničko-bolničkom centru, to je finansiranje onoga što pripada osnivaču, a to je investiciono tekuće održavanje, popravka i krečenje zgrada. To po meni nije razlog. To je problem lokalnih budžeta, a nije tema i nije Ministarstvo adekvatno gde bi pričali o lokalnom budžetu, kako se oni pune, kako se puni lokalni budžet i kako se republički budžet puni. Tema je da centralizacijom zdravstva mi pravimo sistem da je rigidan, spor i nefleksibilan. Isto se odnosi i na funkcionisanje Republičkog fonda za zdravstveno osiguranje. Tako da, oni koji su vezani za zdravstvo i koji svakodnevno žive taj život u zdravstvenim ustanovama znaju kako je teško nešto promeniti, ma koliko bilo hitno i urgentno. I to ne zato što neko ne želi da se promeni, nego što je sistem tako koncipiran, što se čeka neka odluka, što nema tu u susednoj prostoriji čoveka koji može da donese tu odluku, nego se čeka ili Direkcija Republičkog fonda ili se čeka Ministarstvo. Kažem, to ne znači da su oni zlonamerni, ali ne može jedno ministarstvo da rešava problem srpskog zdravstva u trenutku. To mora da se spusti na niže nivoe, na regione, na pokrajinu Vojvodinu, znači tu treba da se pojačavaju ingerencije i ovlašćenja, kako bi sistem bio fleksibilniji i brži. Da ne navodim primere kako to izgledakada nekom iz zdravstvene ustanove hitno nešto treba, a vi vodite republički fond koji ima para, ali ne možete da donesete odluku dok ne dobijete saglasnost i ako ta saglasnost ne stigne u tri dana, četvrti dan džabe je stigla. E, zato sistem mora da bude fleksibilniji, mora da bude razvijeniji, u smislu spuštanja ovlašćenja, da bi sve bilo na zadovoljstvo korisnika, tj. osiguranika, tj. pacijenata zdravstvenih ustanova. I to mislim da je pravi put i rešenje za zdravstvo u Republici Srbiji. Ono što je izazvalo dosta polemike, tj. dosta priča, je dopunski rad zdravstvenih radnika, to je usaglašavanje, poštovani građani, sa Zakonom o radu, s tim što tu ima malih specifičnosti delatnosti, jer ovde govorimo o direktnim budžetskim korisnicima, a Zakon o radu podrazumeva fabrike, firme i direktne budžetske korisnike. I šta je bilo do sada? Više puta su razna razmišljanja, razne politike i vizije rešavale taj problem i sada mi, izglasavanjem ovog predloga koje je predložilo Ministarstvo, tj. vi, poštovane kolege skupštinske većine, ćemo ukinuti ono što je verovatno i bio razlog donošenja ovog predloga, to je član 199. stav 2. koji kaže – dopunski rad iz stava 1. ovog člana može da se obavlja kod poslodavca sa kojim zdravstveni radnik, zdravstveni saradnik, odnosno drugo zaposleno lice ima zaključen ugovor o radu sa punim radnim vremenom, odnosno kod drugog poslodavca samo pod uslovom da rad zdravstvenog radnika, zdravstvenog saradnika, odnosno drugog zaposlenog lica van redovnog radnog vremena za koji se zaključuje ugovor o dopunskom radu ne utiče na organizaciju rada pojedinačnih delova zdravstvene ustanove ili zdravstvene ustanove u celini. Da vam prevedem. To je značilo da onaj ko želi da se bavi svojom delatnošću van radnog vremena od osam sati u nekoj ustanovi iz plana mreže, znači državnog zdravstva, on treba da ima saglasnost direktora da to može da radi. Ovim zakonom, ovaj član se skida, ovaj stav se skida. I onda ćemo da kažemo – da, zdravstveni radnik, zdravstveni saradnik, kao i drugo lice zaposleno u zdravstvenoj ustanovi, odnosno privatnoj praksi, drugom pravnom licu koje obavlja zdravstvenu delatnost u skladu sa zakonom (u daljem tekstu: drugo zaposleno lice), koji radi puno radno vreme, može da obavlja određene poslove iz svoje struke kod drugog poslodavca van radnog vremena, zaključivanjem ugovora o dopunskom radu sa drugim poslodavcima u ukupnom trajanju do jedne trećine punog radnog vremena. Pošto sam ja stomatolog po vokaciji, ja sam konsultovao pravnika jer ovde imate i jednine i množine u ovom članu koji ćete usvojiti. To znači da zdravstveni radnik, saradnik, ali misli se pre svega na lekare i medicinsko osoblje, može da bez saglasnosti direktora zdravstvene ustanove zasnuje radni odnos sa privatnikom i da kod njega, misli se na legitimnog prijavljenog privatnika koji ima prijavljenu zdravstvenu ustanovu ili ordinaciju, da može da radi, s tim što će obavestiti svog direktora, samo ga, znači, obaveštavati da on ima privatan angažman, i to ne kod jednog, nego može više. Jer kaže – u ukupnom trajanju do jedne trećine radnog vremena. Nadam se da će mi pravnici iz Ministarstva zdravlja, ne očekujem od ministra, odgovoriti – zbog čega je ovde data mogućnost da kod više privatnika može da radi jedan lekar? Onda imamo jedan deo kojimislim da je stvarno višak. To je nepotrebno administriranje. Mi smo tu uložili amandman da, kaže, jedan primerak originala ugovora o dopunskom radu, u roku od 15 dana od dana zaključenja ugovora, zdravstveni radnik, zdravstveni saradnik, kao i drugo zaposleno lice dostavlja zdravstvenoj inspekciji radi kontrole obavljanja dopunskog rada u oblasti zdravstva. Ja se izvinjavam pravnicima koji su ovo pisali. Ja jesam privatnik. Znači, kada kod mene dođe zdravstveni inspektor, on traži ugovore o radu svih onih koji rade u mojoj ordinaciji i ja sam dužan da mu pokažem. Ne vidim razlog zašto bi lekar morao da dodatno ide u zdravstvenu inspekciju i da njima daje ugovor o radu. Mislim da to nije obaveza i da je to nepotrebno administriranje za tog lekara koji radi u privatnom sektoru. Ako već neko treba, to treba da radi vlasnik te ordinacije ili direktor kliničkog centra ili zdravstvene ustanove gde je već zdravstveni radnik podneo ugovor da dokaže da je angažovan u dodatnom radu. No, dobro je to što će taj rad biti oporezovan. Apsolutno se slažem sa načinom kako će da budu plaćeni, to je u redu, ali mislim da nema potrebe, ako već ovo dozvoljavate zdravstvenim radnicima, da mogu bez saglasnosti direktora da rade privatno kod privatnika, a ako dozvoljavate da može kod više privatnika da radi, ne znam kako, ali on ima zakonsku mogućnost, do jedne trećine radnog vremena, zašto ga opterećujete time da nosi on ugovor? To nije njegov posao. On niti je vlasnik firme, niti je direktor zdravstvene ustanove, tako da mislim da to nema potrebe da se radi. Još par reči kada sam rekao, evo, imam vrlo malo vremena. Ne, da ne otvaramo druge teme. Nadam se da ću dobiti odgovor na ovo, gospodine ministre. Naše glasanje zavisiće od prihvatanja naših amandmana u Danu za glasanje. Zahvaljujem.
Hvala. Ministar Zlatibor Lončar želi reč.
Biću kratak. Vezano za porodilje, ovde smo sve uradili da bi im olakšali, znači, da ne popunjavaju dva obrasca, da ne čekaju jedan na drugi obrazac. To je jedini razlog, jer mislimo da ćemo ovim da ubrzamo i da imaju redovnu isplatu. Ono što želim da vas obavestim vezano za solidarni porez, jutros sam se čuo sa ministrom finansija. Mislim da već danas ili sutra ako se nagomila pa da bude, da će to biti regulisano da to ne bude tako, da će danas ili sutra ići na zaključak Vlade, tako da ne moramo više o tome da pričamo, to će biti regulisano. Znači, ovde sve radimo da pomognemo porodiljama da to ide. Politički se ne slažemo. Vi mislite da je to centralizacija. Ova odluka za prelazak kliničko-bolničkih centara, već smo obrazložili, dogovoreno sa svim ljudima, zaposlenima, sa gradskom upravom, sa sindikatima, sa svima koji su insistirali da ovo ovako bude, zbog vašeg funkcionisanja. Ovo što ste rekli, argumenti ne stoje, da se tamo nešto brže dešava, a da se ne dešava ovamo. Da ne idemo dalje, mogu da rade samo kod jednog privatnika, ne kod više. Znači, nije protumačeno. Ako treba, dodatno ćemo to pojasniti i staviti. Znači, tu nikakvih problema nema, samo kod jednog privatnika. Rešićemo, nije sporno.
Reč ima narodni poslanik Darko Laketić. Izvolite.
Poštovana predsednice, poštovani ministre, gosti iz Ministarstva, uvažene kolege narodni poslanici, zaista mi je zadovoljstvo što, nakon više nego uspešne razmene mišljenja i dijaloga na odgovarajućim resornim odborima o zakonu i o zdravstvenoj zaštiti i zdravstvenom osiguranju i o dokumentaciji i evidenciji, praktično smo došli do trenutka kada se zakon našao u raspravi u načelu u Narodnoj skupštini. Ono što mislim da je neophodno jeste da kroz naša zajednička razmišljanja, kroz konstruktivan dijalog, kroz zajedničku diskusiju, mimoramo doći do kvalitetnog rešenja, takođe kroz eventualno amandmansko popravljanje zakona. Međutim, ono što mogu zapaziti jeste i da je ovaj predloženi zakon i predložena rešenja, su u stvari, rezultat jednog prepoznavanja problema, s jedne strane, unutar postojećih zakonskih rešenja, ali i jedne svesti na visokom nivou, da određeno zakonsko rešenje i zakonske odredbe koje se nalaze u važećem Zakonu, nisu dovoljno dobre, ili su eventualno loše. Ono što je takođe činjenica, jeste da je moj lični utisak, dakle, i moj stav da ćemo svi mi kao građani Republike Srbije, kao potencijalni pacijenti imati koristi od ovih izmena Zakona. Kada govorim o Predlogu izmena Zakona o zdravstvenom osiguranju, mogu da konstatujem da je prepoznat problem koji je vezan za ostvarivanje prava iz obaveznog zdravstvenog osiguranja kod lica koja se upućuju na rad u inostranstvo. Mislim, da je ovaj predlog više nego valjan, pre svega, iz razloga što su ova lica u nekom ranijem periodu, za vreme već sada važećeg zakona, bila primorana da u toku jedne kalendarske godine se vraćaju u zemlju, obnavljaju zdravstvenu kartu koja im je omogućavala korišćenje zdravstvene zaštite, dok primenom ovog zakona, odnosno usvajanjem i primenom ovog zakona, praktično se dolazi do rešenja da kada lice tog trenutka bude upućeno na rad u inostranstvo, dobija zdravstvenu kartu koja važi za sve vreme njegovog boravka u inostranstvu. Mislim, da se na taj način popravlja kvalitet zdravstvene zaštite, odnosno omogućava se adekvatno korišćenje zdravstvene zaštite ovim licima, a podsetiću na jedno svoje izlaganje iz ranijih zasedanja, da je suština upravo pacijent u središtu zdravstvenog sistema, dakle, pacijent krucijalna, kljuna stvar unutar zdravstva. Što se tiče u okviru istog predloga za izmenu Zakona o zdravstvenom osiguranju, nalazi se predlog, da u slučaju ostvarivanja prava na novčanu naknadu za vreme privremene sprečenosti za rad zbog bolesti ili komplikacija u vezi sa održavanjem trudnoće. Naime, 35% od osnovice, dakle, za naknadu zarade se do sada uplaćivao direktno RFZ, a 65%, dakle, je bilo uplaćivano poslodavcu. Na ovaj način će se i ta suma od 35% od osnovice za naknadu uplaćivati direktno poslodavcu. Smatram da je ovo racionalno rešenje, racionalno iz razloga što će se sada prvo, smatram da će postojati jedna bolja mogućnost i veća mogućnost kontrole isplate zarada trudnicama, a lično smatram da su trudnice vulnarabilne grupe stanovništva, upravo najosetljiviji delovi, najranjiviji delovi jednog sistema i zato smatram da je predloženo rešenje valjano i smatram da će popraviti, pre svega, efikasnost i brzinu isplate, upravo iz razloga što će se na ovaj način praktično kontrolisati, omogućiti jedna efikasnija kontrola isplate zarada trudnica. Ono što je takođe bitno jeste da se Predlogom zakona o izmenama i dopunama Zakona o zdravstvenoj zaštiti, mislim da je tu predloženo nešto što je već očekivano. Naime, reč je o tome da se osnivačka prava i upravljanje kliničko-bolničkim centrima vrate na Republike. Naime, dosadašnjim rešenjem kliničko-bolnički centri u kojima se sprovodi sekundarna i visokospecijalizovana tercijarna zdravstvena zaštite, praktično nalaze pred ingerencijom grada, odnosno lokalne samouprave. Pristalica sam jednog savremenog stava, da nema rešenja problema, da nema nikakvo podizanje kvaliteta zdravstvene zaštite bez učešća, ne samo svih slojeva društva, već svih nivoa vlasti. Lični mislim da jednim zajedničkim radom svih nivoa vlasti, svih slojeva društva, svakog pojedinca, svakog građanina ove zemlje, možemo doći do popravljanja kvaliteta zdravstvene zaštite. Ali, sam isto tako stava, da upravljanje zdravstvenim ustanovama od strane grada, odnosno lokalnih samouprava nije dobro iz više razloga. Prvo, zbog toga, što samim Zakonom o zdravstvenoj zaštiti je već definisano da zdravstvene ustanove koje pružaju primarnu zdravstvenu zaštitu, kod njih osnivačka prava imaju lokalne samouprave. Dakle, one zdravstvene ustanove koje pružaju sekundarni i tercijalni nivo zdravstvene zaštite su pod ingerencijom Republike. To je tako, osim u slučaju kliničko-bolničkih centara. Drugi, ne manje značajan razlog jeste taj, zato što lično smatra da sagledavanje i razumevanje problematike, koja se upravo nalazi na nivou kliničko-bolničkih centara i ovih ustanova, daleko je bolje, adekvatnije i potpunije od strane Ministarstva i Republike, nego što je to slučaj od strane lokalnih samouprava. Treći razlog jeste taj što se omogućava praktično pravni osnov za kapitalne investicije i ovaj razlog nikako ne bih potcenio. Takođe, ovim zakonskim predlogom se reguliše i taj institut dopunskog rada. Mislim da je suština ovog predloga uvođenje u zakonske okvire, uvođenje u poreski sistem, što je vrlo bitno, o čemu je i ministar pričao. Apsolutno se slažem sa predlogom da jedan zdravstveni radnik ili zdravstveni saradnik, koji ima puno radno vreme u odgovarajućoj zdravstvenoj ustanovi, može da dopunski radi do 30%, dakle, sa rešenjem koje je u skladu sa Zakonom o radu, koji takođe tumači i definiše ovu problematiku i ne samo da smatram da je dobro, već smatram da je jedino moguće. Tako da u ovom predlogu, vezano za dopunski rad, više zaista ne bih diskutovao. Što se tiče izmena Zakona o zdravstvenoj dokumentaciji i evidencijama u oblasti zdravstva, ono se pre svega odnosi na produženje rokova za donošenje propisa za sprovođenje zakona. U obrazloženju Vlade ovde stoji da je neophodno zbog postupka javne nabavke za jedan zajednički integrisani informacioni zdravstveni sistem, odložiti ovaj rok. Smatram upravo to da bez uvođenja jedinstvenog informacionog sistema, zaista ne bi bilo dobro utvrđivati propise za sprovođenje Zakona o zdravstvenoj dokumentaciji i evidencija u oblasti zdravstva, iz više razloga. Suštinska je stvar, koja je vezana upravo za ovaj zakon ta, da zaista iskazujem poštovanje na tome da se prvo ne direktnom pogodnom, nego javnom nabavkom, nabavlja informacioni sistem. Druga stvar, neophodno je poštovati zakonske rokove u toj javnoj nabavci. To je nešto što ima primat u odnosu na bilo koje rokove za donošenje određenih akata, dakle, pravilnika, propisa, koji će utvrditi sprovođenje Zakona o zdravstvenoj dokumentaciji i evidenciji. Tako da, mislim da zakonitost je broj jedan i nešto što moramo svi zajedno poštovati, stoga zaista uvažavam ovaj predlog. Ono što zaključak kao svog izlaganja mogu reći u svoje ime, dakle, jeste da sam više nego zadovoljan predloženim izmenama zakona, ali sam isto tako i ponosan na izlaganje svih svojih kolega naprednjaka na resornim odborima, koji su svojim konstruktivnim diskusijama, svojim stavom, pre svega, doprineli da se napravi jedan kvalitetan iskorak i jedan vrlo značajan napredak i progres. Hvala puno.
Zahvaljujem. Prelazimo na redosled narodnih poslanika prema prijavama za reč. Reč ima narodna poslanica Mirjana Dragaš. Izvolite, gospođo Dragaš.
Poštovani predsedavajući, zahvaljujem. Poštovani gospodine ministre, gospodo poslanici, zdravstvena zaštita stanovništva je jedna od temeljnih oblasti u uređenju jedne države koja se tiče ukupnog stanovništva. Po tome kakva je zdravstvena zaštita i samo zdravstveno osiguranje, znamo da li je i u kojoj meri država demokratska, zdravstveno i socijalno odgovorna, savremena, usmerena prema građanima, a posebno prema osetljivim delovima populacije. Sistemski zakoni koji definišu ova pitanja su Zakon o zdravstvenoj zaštiti i Zakon o zdravstvenom osiguranju o kojima i danas diskutujemo, i ako znamo da se prvim uređuje opšti interes, društvena briga, organizacija zdravstvene službe, prava i obaveze pacijenata i lečenje naših građana u inostranstvu, ali isto tako i lečenje stranaca ovde kod nas, onda znamo koliki je njegov značaj. Već po samoj definiciji vidimo da država mora ravnomerno, prema potrebama, naravno i prema mogućnostima da razvija sve nivoe zdravstvene zaštite, primarnu, sekundarnu i tercijalnu, a ovaj nivo je najviši, najsofisticiraniji i kadrovski i tehnološki. Naša država, odnosno Jugoslavija u kojoj smo živeli, imala je vrlo razvijen sistem zdravstvene zaštite, besplatan, dostupan svim građanima, bilo u gradu ili u selu, u fabrici i u školi. Doživeli smo nažalost njegovo urušavanje i osiromašenje, a brutalna privatizacija državnog i društvenog kapitala urušila je dobar sistem zdravstvene zaštite. Danas, odgovorna politika u ovoj oblasti mora racionalno da koristi i uveže sve resurse, što ministarstvo čini, i da ih unapređuje. Jedna od takvih mera je i stavljanje pod direktnu kontrolu i upravo svi kliničko-bolničkih centara kojima je osnivač lokalna samouprava, odnosno grad, a koji, kao što smo iz prethodnih godina, iz prethodnog iskustva videli nema dovoljno mogućnosti, kapaciteta, da ove centre razvija u skladu sa potrebama građana i savremene medicine. Da bi se ovi resursi maksimalno iskoristili i unapredili, ovo dakle, smatramo da je nužna mera. Podizanjem kliničko-bolničkih centara na republički nivo, Ministarstvo je u prilici da ulaže i nova i veća sredstva, oprema ove centre, bira i postavlja direktore ukupne i njihove organe, ali onda i neposredno utiče na njihovu organizaciju, delatnost i poslovanje. Sve ovo možemo samo pozdraviti, podržati, glasati za ove promene iza toga očekivati da su sutra, ovi kliničko-bolnički centri razvijeniji, bolje opremljeni, kadrovski obnovljeni i unapređeni u korist svih nas. Međutim, ono što je važno, a sada ostaje van fokusa, smatram da su lokalne samouprave i domovi zdravlja i apoteke koji se u njima nalaze. Na samom Odboru za zdravlje smo čuli da, lokalne zajednice u proseku troše kažu oko 0,8% svog budžeta za zdravstvene ustanove kojima su osnivači i onako mali fondovi, sa još manjim ulaganjima u osiromašenim sredinama napravili su od domova zdravlja dosta zapuštene, sa smanjenim kapacitetima, skoro zatvorene institucije, a isto tako i u lošem stanju sve apoteke, koje se u malim centrima nalaze. Opasnost je da sve one budu sve više zatvarane, zbog svoje neodrživosti sta stanovišta finansiranja i ekonomske isplativosti. Zato smatram da je budući korak u radu Ministarstva upravo stavljanje akcenta na primarni nivo zdravstvene zaštite. Ministarstvo za zdravlje, mora da radi zajedno sa lokalnim samoupravama, kako bi se značajnija sredstva usmeravala prema primarnom nivou zdravstvene zaštite. To je, smatram jako važno, ako znamo da je oblik zaštite najbliži stanovništvu da mora da pruži prvi i najjednostavniji nivo dijagnostike i lečenja, ali još važnije da razvija sve oblike preventive. Razvoj nauke, nova znanja, informisani sistemi, šira saznanja o značaju zdravog načina života i ishrane, higijene, o štetnim dejstvima i raznim materijama, važnosti očuvanja zdrave životne sredine su važni da budu neposredno prisutni i dostupni svim građanima. Da bi uštedeli zdravstveni dinar potrebno je lečenje, ali ga značajnije moramo ubuduće ulagati u preventivu u sve vidove ranih pregleda, savetovališta, sistematskih godišnjih pregleda, ali i razvoj godišnjih specijalističkih kampanja, pregleda pluća, mamografije i sistematskih pregleda dece itd. Vezano za ovo napraviću samo jedan primer i ilustraciju. Dok je ministar zdravlja bila gospođa Slavica Đukić Dejanović, jedna od mera koja je doneta jesu redovni sistematski pregledi mamografije. Bila sam lično u prilici da mi u domu zdravlja bude ponuđen takav pregled. Međutim, desilo se da je dom zdravlja meni dao obaveštenje da ću tek posle tri meseca dobiti informaciju o tom pregledu, da se nažalost to nije desilo u roku od godinu dana. To je jedan detalj koji ukazuje da na osnovu toga građani gube, odnosno svi mi gubimo poverenje u naše zdravstvo što mislim da nije problem da se ispravi, a da je vrlo neophodno kako bi u stvari i domove zdravlja učinili respektabilnim institucijama u kojima ćemo se sa poverenjem obraćati i vrlo, vrlo brzo dobijati dijagnostičke rezultate. Zašto je ovo važno? Zato što smo kao nacija stariji, bolesniji, siromašniji i najzad sve nas je manje. Svake godine u Srbiji umre jedan grad, ali se novi ne rodi. Svake godine iz Srbije se iseli jedan grad, a odlaze lekari, inženjeri, profesori, naučnici, talentovani učenici. Ovde u ovom slučaju otvara se pitanje kakvo je stanovništvo Srbije danas, kako će biti sutra, ko nas danas leči, a ko će nas lečiti sutra, zato je, bar se meni tako čini, zadatak Ministarstva za zdravlje da projektuje razvoj sistema zdravstvene zaštite, aktivira i poveže sve moguće resurse i kapacitete, materijalne i ljudske da ih razvija, da prima kadrove i osposobljava mlade lekare, omogućavajući im i redovni i dopunski rad, kao što je to već predloženo da se dobijaju i obnavljaju licence na najbolji mogući način i u korist samog nivoa zdravstvene zaštite, znanja koje se tu primenjuje ili ova usluga koju mi kao građani dobijamo. Na ovaj način Ministarstvo će utemeljiti zdraviji zdravstveni sistem važan i u skladu sa zahtevom vašeg predsednika, našeg predsednika, da naš rad danas mora da stvori stabilne temelje uređene evropske Srbije. Po energičnosti koju imate, po energičnosti i preduzmljivosti koju ima danas ovo Ministarstvo zdravlja nalazite se na nivou da možete na taj odgovor i izazov da odgovorite i time ćete obezbediti da upravo u ovom vremenu, ovo Ministarstvo u ovom sastavu, odnosno čitavo zdravstvo bude na najbolji način utemeljeno u onom smislu da građani imaju poverenja u njega. Elita Srbije pre dva veka stvarana je i radila je za novu, modernu, tek oslobođenu državu Srbiju, te iz tog doba imamo Dositeja, Vuka, Nikolu Teslu, Milutina Milankovića, Mihajla Pupina. Danas opet ove generacije, odnosno svi mi, u prilici smo da ponovo utemeljimo državu Srbiju sa njenim najboljim tradicionalnim, ali i modernim vrednostima. Ja ću još povodom ovog seta zakona da se osvrnem na Predlog zakona o zdravstvenom osiguranju, koji se tiče osiguranja žena, vezano za održavanje trudnoće. Naime, kao što smo već čuli ubuduće će žene na održavanju trudnoće ukupnu nadoknadu zarade dobijati od poslodavca bez obzira odakle su ti izvori, da li iz direktnog fonda PIO, odnosno iz budžeta Republike, jer će Fond PIO kao što je predloženo, direktno poslodavcu uplaćivati i ovaj drugi manji deo. Na ovaj način cilj je da budu prevaziđeni problemi u pogledu isplate zarade kako se ne bi ispunjavali dupli obrasci, dvostruka papirologija i u celini kašnjenje postupka. Ali, koliko razumem, zamišljeno je da poslodavci ženama isplaćuju 100% zarade, ali ovde se otvara pitanje isplate i dinamike sredstava iz Fonda PIO po prvoj, odnosno drugoj osnovi, jer su sredstva iz budžeta do sada kasnila i do dva, tri meseca, pa, smo čak imali, i drago mi je što čujem da će ovaj problem o kome i javnost govorila, o kome su žene govorile imati problem da plaćaju i solidarno porez na deo koji je faktički neoporeziv. Ali, ovde možda ima deo obaveza i kod Ministarstva finansija, odnosno Ministarstva privrede da uredi takav pravni sistem da poslodavci ne smeju sebi da dozvole da kasne sa isplatom zarada radnicima, što smo do sada imali slučaj, jer ne zaboravimo, vreme u kojem živimo danas je kapitalizam. Kapitalista, privatni vlasnik u dosadašnjom našoj praksi imao je taj problem sa isplatom zarada što u narednom periodu, ja se nadam u izgradnji moderne evropske Srbije u skladu sa pristupnim pregovorima koje imamo, ovaj problem, dakle, mora da reši. Hoće li poslodavac isplatiti nadoknadu u celini, bez obzira na vreme i kada je sredstva od države dobio? Možda bi dodatno moglo da se vodi računa da eventualno nekim podzakonskim aktom, ili nekim drugim aktom Ministarstva, na ovo pitanje bude poslodavcima ukazano. U svakom slučaju, ideja je dobra. Važno je da se što pre u ovim uslovima i za vreme održavanje trudnoće obezbedi redovna, blagovremena i cela nadoknada. Do duše, možda bi Ministarstvo, a ko bi drugi ako ne Ministarstvo za zdravlje, takođe moglo da predloži neke nove, makar male, podsticajne mere koje bi bile prava pomoć ženi, majci u cilju podsticanja rađanja. Nisu to samo kozmetička sredstva, ohrabrenje, ne teranje, ne može da bude rešenje, ne može da bude pravi put, ali podsticaj nešto što možete temelje i korene, toga da uradite, mislim da to ovo Ministarstvo može da uradi i to bi zaista bio jedan veliki demografski poduhvat. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Marko Đurišić. Izvinjavam se, gospodine Đurišiću vi ste se prijavili pa sam ja mahinalno vas prozvao, ali niste vi po redu. Izvinjavam se. Reč ima narodni poslanik dr Vladimir Pavićević, a neka se pripremi narodni poslanik Marijan Rističević, a onda ste vi gospodine Đurišiću. Izvolite, dr Vladimir Pavićević.
Poštovane dame i gospodo, Predlog zakona o izmenama Zakona o zdravstvenom osiguranju je pravi povod, ministre Lončar, ja mislim odličan povod za raspravu o reformama u sektoru zdravstva. Ministre Lončar, prvo pitanje koje vam ja upućujem danas ovde jeste, zašto nema reformi u sektoru zdravstva? U uvodnom slovu, ni reči jedne nije bilo o reformama u sektoru zdravstva. Ja sam slušao na primer i profesora Đurovića, koji je ovde govorio, ni reči o reformama u sektoru zdravstva. Ne znam gospodine Đuroviću, da li je profesor Arne, još uvek u Beogradu, ili je otputovao? Dakle, ni jedne jedine reči, ja mislim o jednom od najvažnijih pitanja za jednu političku zajednicu. (Aleksandar Martinović, s mesta: Tema.) Ministre Lončar, ako nema ideju kako da kod građana, naše Republike, gospodine Martinoviću, umanjujete strahove od nemogućnosti lečenja, mi imamo tu ideju… (Aleksandar Martinović, s mesta: Tema.) Gospodine Martinoviću, rasprava je o Predlogu zakona o izmenama Zakona o zdravstvenom osiguranju. Ja govorim o temi, poštovana gospodo. Ministre Lončar, ako nemate ideju da reformišete ovaj sektor, mi imamo ideju, preuzmite je slobodno. Naša ideja smeštena je, evo i gospodin Martinović da čuje, u dve reči, Beveridžev model. Ponavljaćemo to, poštovana gospodo, od sednice do sednice, kada je ministar Lončar ovde, naročito kada raspravljamo o predlogu zakona koji se direktno tiče te naše ideje. Ministre Lončar. Ako nije tako, evo vi kažite. (Aleksandar Martinović, s mesta: Moraš malo više u levu stranu.) Ja sam se konsultovao, poštovana gospodo, i sa lekarima iz Saveta za zdravstvo, a gospodin Martinović očigledno nije, nego kao pravnik ovde dobacuje sada ovde i gospodin Girić i gospodin Laketić, ja vidim, ne znam o čemu je reč, poštovana gospodo?
Molim vas, gospodine Pavićeviću, nemojte se obraćati direktno narodnim poslanicima.
Ja vama kažem, vam kažem da mi oni dobacuju.
Ja vas molim. Pa, zato što se direktno njima obraćate, zato dobacuju. Molim vas, obraćajte se meni.
Evo, evo, na zakon, Beveridžev model, gospodine Lončar, šta on podrazumeva? Ovde smo se usaglasili, da kod naših građana nemogućnost, strah od nemogućnosti od lečenja, jeste ogroman. Skoro, pa da kažemo sve prisutan. Pa, da li mi treba da čuvamo to stanje, poštovana gospodo ili kao nosioci odgovornih javnih funkcija, da utičemo da se to stanje menja? Naša je ideja, da nema ni jedne osobe, ni jednog čoveka, u našoj republici, koja će da ima takav strah, a to bi smo, na primer, ministre Lončar, obezbedili time što bi smo svakom čoveku ovde u skupštini, iz Vlade, vi ste član Vlade, poručili, ni jedne osobe neće biti, bez obzira da li je uplaćen doprinos ili nije uplaćen doprinos, da li je zaposlen ili nije zaposlena, koja neće imati besplatnu primarnu zdravstvenu zaštitu. Iz budžeta da se direktno finansira to gospodine Lončar. Da li je to problem? Ako je problem, zašto je problem? Mi smatramo da nije problem. Druga stvar, podneli smo tri amandmana na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o zdravstvenoj dokumentaciji i evidencijama u oblasti zdravstva. Ministre Lončar, dati su neki rokovi od 12 meseci. Ti rokovi, poštovana gospodo, nisu ispoštovani i sada se predlaže da se ne ispoštovani rok produži za još 12 meseci. Dve su tu stvari važne, poštovana gospodo. Ako nije ispoštovan rok, ministar koji je nadležan za ovu oblast, morao je jutros u uvodnoj reči prvo da nam kaže zašto nije ispoštovan rok. Ko je odgovoran? Da li je ministar odgovoran? Ako je odgovoran neko drugi, ko je taj da se taj smeni? Nije dovoljno, ja mislim, samo i to da se kaže, nego moraju neke smene da padnu za neodgovorno delanje, poštovana gospodo. Ako je neko dao rok, a nije dobro planirao, nije dobro predvideo, pa i taj je odgovoran zato što nije dobro predvideo, zato što nije dobro planirao. Gospodine Lončar, etika odgovornosti. Kada se da reč, ta reč u politici mora da se poštuje, inače nemamo nikakvu odgovornost ovde. Podneli smo dame i gospodo narodni poslanici, uvažene gošće i gosti iz ministarstva, ministre Lončar, ukupno sedam amandmana na ova tri predloga zakona. Moje je očekivanje i na osnovu vrednovanja naših napora da poboljšavamo predloge zakona u ovoj Narodnoj skupštini, gospodine Lončar, da prihvatite svih sedam amandmana i da prihvatanjem amandmana na neki način sugerišete da ste svesni i svoje odgovornosti za neučinjeno, poštovani gospodine Lončar.
Zahvaljujem se gospodine Pavićeviću. Reč ima ministar, dr Zlatibor Lončar. Izvolite.
Samo da mi se naviknu uši od ove galame malo… (Vladimir Pavićević, s mesta: I vi ste malo vikali.) A zbog toga? To je odgovor na to, dobro. Ovako, moramo pošto vi pretpostavljam imate dobre konsultante i nikako do teme da dođete, ali nema veze, reforme. Ja ne znam kako vi ovo, možete vi da zovete ove stvari kako hoćete, ovo je sve deo jednih reformi, a kada ste me već, evo da vas obavestim. Da bi neki zakon i da bi neku reformu uradili, mora dosta stvari da se usaglasi. Jedna od stvari je da dobijemo dozvole Evropske komisije za zakone koje hoćemo da uradimo. Evo, kažem baš lepo što ste pomenuli, mi smo pre par dana dobili saglasnost Evropske komisije za tri krovna zakona, a to je Zakon o transfuziji, Zakon o vantelesnoj oplodnji, Zakon o javnom zdravlju i za zarazne bolesti. To je bio preduslov da bi mi to uradili. U toku ide javna rasprava i to su te stvari koje su bitne i u prvom kvartalu sledeće godine to će biti u Skupštini i nadam se ako budemo zadovoljni, to će biti usvojeno. Druga stvar, imamo i zakone za drugi kvartal, zdravstvena zaštita, zdravstveno osiguranje i lekovi i medicinska sredstva i ja sam rekao već dva puta, ali reći ću i treći put, ovo smo probili rok iz razloga javnih nabavki koje smo po zakonu morali da ispoštujemo. I objašnjavao sam. Problem je bio što tender nije bio na šest miliona. Da je bio na šest miliona završili bi ga vrlo brzo. Bio je na duplo manje, na tri miliona. Imali smo žalbu na žalbu, tako da i to je završeno i to je u toku, tako da eto samo kada vas savetuju da obrate pažnju na činjenice i na istinu.,
Zahvaljujem se. Povreda Poslovnika, dr Ninoslav Girić. Izvolite.
Zahvaljujem predsedavajući. Ministar je obrazložio ovo što je prethodni govornik stavio primedbe, međutim predsedavajući, ja vas upozoravam, prekršen je član 106, to je dnevni red. Dakle, mi na dnevnom redu iz ovog seta tri zakona, imamo zakon, odnosno izmene i dopune Zakona o zdravstvenom osiguranju, a sada pričati, ovo nije na dnevnom redu novi Zakon o zdravstvenom osiguranju i modeli koje predlaže gospodin koji je govorio pre ministra, kada bude na dnevnom redu govorićemo o tome. Sada da se vratim ona ovo. Ovo jeste reformski zakon i uređuje ovaj deo priče zdravstvenog osiguranja, a tiče se osiguranika koji odlaze na privremeni rad i tiče se naravno najvažnije kategorije, komplikacija trudnoće i ljudi koji su na bolovanju. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Smatram da nisam prekršio Poslovnik. Da li želite da se Skupština izjasni u danu za glasanje? (Ninoslav Girić: Ne.) Reč ima narodni poslanik Marko Đurišić. Izvolite.
Hvala. Gospodine ministre, ova tri zakona koja danas raspravljamo su slika i prilika vašeg rada u više od godinu i po dana vašeg mandata. Ovo je treći put da donosite u Skupštinu Predlog izmena i dopuna Zakona o zdravstvenoj zaštiti i zdravstvenom osiguranju. Znači, samo izmene i dopune zakona o dva tri člana. Toliko o reformama. Jedini ceo zakon koji ste ovde branili za godinu i po dana je Zakon o zdravstvenoj dokumentaciji. I tu ste hvalili taj zakon kako će on dovesti do mnogobrojnih ušteda, kako će on podizati kvalitet rada, podići kvalitet rada i sve to, da bi danas došli ovde i rekli – izvinite, pre godinu dana taj rok koji sam ja sebi ovde postavio od godinu i dva meseca ne možemo da ispunimo, treba nam još godinu dana. Jedino obrazloženje koje ste vi dali nama je – znate, ne valja Zakon o javnim nabavkama. Ne valja, ali ga je usvojila ova skupštinska većina kao najbolji zakon na svetu, koji će da iskoreni korupciju, koji će da ubrza sve procedure, med i mleko će da teku. Gde je sada to? Kriv vam je Zakon o javnim nabavkama, tako ste napisali u obrazloženju, tako ste i rekli ovde na početku ove rasprave. Onda ste rekli – mi ćemo nešto da platimo tri miliona umesto šest. Super. Da li će da radi to za tri miliona? Nešto sumnjam, neki problem ima. Neki problem ima, vaše, ministre, na tom mestu ministrovanja da nešto uradite, ne da se žalite i da dolazite ovde u Skupštinu da tražite produženje roka koji ste sami sebi postavili. Nije to neko drugi uradio. Vi ste ovde 4. novembra prošle godine rekli – završićemo ovaj posao da može da se krene sa elektronskim zdravstvenim knjižicama 1. januara 2016. godine. Sada tražite još godinu dana. Zašto da vam verujemo? Nemamo ni jedan jedini razlog. Niste nas ubedili u ovoj raspravi da ćete to uraditi u narednih godinu dana. Sledeći zakon o izmeni i dopuni Zakona o zdravstvenoj zaštiti, dve stvari se tu menjaju, više puta smo to čuli, ova obrazloženja. Dopunski rad se sada reguliše na malo drugačiji način. Prvo da pročitamo ono što stoji u zakonu – moguće je van radnog vremena zaključivanjem ugovora o dopunskom radu sa drugim poslodavcima. Znači, poslodavcima, množina. Ako je greška, vi ispravite. Ja čitam ono što piše. Vi ste ovde, kako piše, predvideli da može da se obavlja dopunski rad na više mesta. Vi kažete da ćete to ispraviti. Videćemo, biće amandmani za dva, tri dana, ne znam ni ja kada, pa ćemo videti šta će na kraju da se desi. Ali, zašto postoji uopšte dopunski rad u Srbiji? Zašto postoji? Zato što zdravstveni radnici ne mogu, kada obavljaju onu svoju delatnost kod poslodavca za puno radno vreme, ne mogu da zarade pristojan novac. Zašto oni troše još dva, tri sata dnevno da bi radili negde drugde? Jer ne mogu da zarade tamo, jer im je Vlada smanjila plate 10%, jer godinama unazad se urušava zdravstveni sistem. Govorim o tome, govorili smo i kada je bila rasprava o budžetu i u nekim drugim prilikama, kako lekari traže od Komore potvrdu da mogu da odu iz zemlje, a vaš odgovor je i kako taj broj svake godine raste, hiljadu i nešto prošle godine, u ovoj godini videćemo koliki će taj broj da bude, ali neće biti manji, siguran sam. Vi kažete – koliko ih na kraju ode, to je vaš odgovor. Siguran sam da ih ode, ako traži hiljadu prošle godine, a tražilo je 2012. godine 250, da ih toliko više i ode. Verovatno ne ode svih hiljadu, ali ih ode više. Vi klimajte glavom, ja znam da nije tako. Govorio sam o mom prijatelju koji je, kada ste bili ovde poslednji put, otišao u Nemačku prvi put, doktor medicinskih nauka, prvi put je otišao, od nove godine je dobio posao i odlazi trajno, doktor medicinskih nauka, jer on neće da se igra ovde igranke, malo radim privatno, malo radim ovako, malo radim onako, krijem se od inspekcije ili ne krijem se. Na šta ste primorali ljude u zdravstvu, šta da rade? Umesto da vidite kako ćete im omogućiti dostojno da rade, da za osam sati koliko rade zarade da mogu pristojno da žive, toga ovde nema. Vikali ste ovde kako u Užicu neko kvari magnet. Pa, ko radi na tom privatnom magnetu? Neko ko radi dopunski, verovatno. Ko radi? Upravo je taj dopunski rad nešto gde ljudi vide prostor za korupciju. Koliko ste priča čuli, kaže vam lekar – dođi ti kod mene u ordinaciju tamo popodne, pa ćemo da završimo? Priča se godinama. To nije nastalo u ovom mandatu, ali vi nećete ništa time sprečiti. Nikakav obračun sa korupcijom u ovim predlozima zakona nema, apsolutno nikakav. Dalje, u ovom zakonu, centralizacija, vi kažete – sve smo se dogovorili, svi prihvataju da upravljanje, odnosno da osnivač kliničko-bolničkih centara postane Republika umesto grad. Dobro, ja sam principijelno protiv. Smatram da je država Srbija previše centralizovana i da treba na svakom mestu omogućiti decentralizaciju. Ali, šta je meni potpuno frapantno? U obrazloženju zakona, i vi ste to rekli, kaže – predviđeno je budžetom za 2016. godinu kapitalna ulaganja i opremanje u iznosu od 150 miliona dinara. Znači, 150 miliona dinara za četiri kliničko-bolnička centra u Beogradu, koja se sada prebacuju na republički. Šta ćete vi za 150 miliona dinara, izvinite, kapitalno da uložite ili da opremite? To je smešna cifra. Mene zanima, ministre, da li ćete vi u 2016. godini sedeti u Vladi koja će doneti odluku da 150 miliona evra uloži u nešto što se zove nacionalni stadion? Vi, kao ministar zdravlja, da li ćete na Vladi glasati 150 miliona evra, 122 puta više para da se uloži u nacionalni stadion umesto u opremanje i kapitalno ulaganje u kliničko-bolničke centre? To je neverovatan podatak, da vi mislite da ćete nešto da uradite kapitalno sa 150 miliona dinara. Ne mogu da nađem reči a da ne zvuče uvredljivo na taj iznos. Da li je grad ulagao manje? Ako jeste, to je sramota za Beograd i za one koji ga vode, sramota. Ako je tako bilo, onda je možda to jedina dobra stvar u ovome što će Republika da preuzme, jer ako ovi koji nesposobni vode Beograd nisu mogli da pronađu više para, sramota, sramota za njih. Poslednji zakon je Zakon o zdravstvenom osiguranju. Slušali smo ovde velike priče o tome kako će sada biti bolje ženama koje su na održavanju trudnoće ukoliko imaju neke probleme vezano za trudnoću ili uopšte na bolovanju, jer će sada imati manje administracije, zato što će onaj deo 35% sredstava koji se uplaćivao direktno njima biti preko budžeta uplaćivan poslodavcu i kako je to pomoć njima. Nije bilo baš da će to da reši problem demografski nataliteta u Srbiji, ali navezivala se priča na to. Sada vas pitam, imamo situaciju da zbog toga što poslodavci, tako ministarstvo kaže, nisu prebacivali, nisu uplaćivali ženama na porodiljskom bolovanju pare redovno, nego su kasnili, desila se ova situacija sa solidarnim porezom, da im se obračunavao solidarni porez, da se država naplatila. Vi ste sada rekli - čuo sam se ja jutros sa ministrom, mi ćemo to da rešimo. Pa, taj problem postoji više od godinu dana. Da li je trebalo da izađe u novinama tri, četiri dana da biste vi reagovali. Bila je ta situacija, pre godinu dana su krenula da stižu ta poreska rešenja. Zaštitnik građana je reagovao. Ništa to vama nije bilo dovoljno, nego sada nekoliko dana u novinama i vi ste sada rekli - rešićemo to. Čisto sumnjam, iskren da budem. Kada nestane sa novinskih strna, nestaće i vaša želja da to rešite, jer tako ova Vlada reaguje. Znači, samo ako vas nešto malo pritisne neko u javnosti. Evo čekamo da vidimo šta će sa vašim kolegom Gašićem da se desi. Rekao je premijer pre 10 dana da mu nije mesto u Vladi. Nema ni ostavke, ni razrešenja, ništa. Čeka se da se zaboravi. Nećemo zaboraviti.
Ja vas molim da se vratite na dnevni red.
Podsećaćemo i vas. A vi slušajte, predsedavajući, nemojte da pričate telefonom, pa ćete čuti da ja pričam o dnevnom redu.
A kako ja pričam telefonom, gospodine Đurišiću?
Sve vreme pričate telefonom. Znači, ja očekujem, ministre, da vi ovde dođete, evo, sad su najavili neke zakone, krovne zakone, koje ćete doneti ovde u proceduru. Za dve godine vaš rezultat je jedan ceo zakon, tri puta po izmene dva zakona, i to je vaš rezultat ministrovanja. I izmena tog jednog jedinog celog zakona koji ste doneli, sa obrazloženjem da nam ne valja Zakon o javnim nabavkama, znate, neko se žalio. Više od godinu dana ne možete da rešite solidarni porez. Sad nas uveravate ovde da će sve da bude u redu. Odlaze lekari a vi klimate glavom – ne, nije istina. Istina je. Istina je, ministre. I stalno je kriv neko drugi. Ova većina četiri godine upravlja Srbijom, četiri godine. Ja ne znam gde je kraj tome da pričate da je neko drugi kriv. Ovde volite da kažete – nemojte da zdravstvo koristimo za politiku. Lepo to zvuči, ali hajde da se ponašamo odgovorno ovde kada govorimo o zdravstvu i da vidimo šta ste vi uradili ili niste uradili. Ja očekujem da pogledate naše amandmane. Nama su ovi zakoni, ovako kako su predloženi, potpuno neprihvatljivi i zbog onoga što piše u zakonu i zbog onoga što ste vi rekli u načelnoj raspravi, odbacujući bilo kakvu svoju odgovornost za ono što nije urađeno ili za ono što je loše urađeno. Pozivam vas, ministre, da u budućnosti ne razmišljate samo o tome kako nešto izgleda na naslovnoj strani dnevnih novina, nego da imate malo dalji pogled u budućnost kako taj zdravstveni sistem, koji ne valja, to ćemo se složiti svi u Srbiji, da se popravi. Ako je jedini vaš odgovor – što niste vi, kako ste vi, mene ta vrsta rasprave apsolutno ne zanima, jer nas to ne vodi nigde, nigde. Možemo o tome da potrošimo vreme, ali od toga ništa bolje biti neće, neće se ljudi kvalitetnije lečiti, nećemo imati više lekara i zdravstvenih radnika u Srbiji, nego manje i mislim da ono što ste radili za ovih godinu i devet meseci, osam, koliko, apsolutno ne zaslužuje prelaznu ocenu, kao ni ovi zakoni. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Zoran Babić, po Poslovniku.
Gospodine predsedavajući, osim što vas je narodni poslanik, član 107, gospodin Đurišić uvredio time da vi razgovarate telefonom sve vreme i da ga ne pratite, a postoji javni servis i prenos, pa može da se vidi šta ko u ovoj sali radi. Mislim da je druga stvar kojom ste povredili Poslovnik, jer ste trebali da ga prekinete, ta da se učinak ministra meri po broju zakona koji su usvojeni u Narodnoj skupštini, učinak ministra se meri po tome što … (Marko Đurišić, s mesta: Da li on meni replicira?) … učinak ministra, obrazlažem …
Gospodine Đurišiću, nemojte da dobacujete. (Marko Đurišić, s mesta: Poslovnik.)
…se meri i po tome što nema neke nove Kamenice, a u nju je utrošeno 18, pa još plus 15 miliona evra, a da još nije završena, a sve pod rukovodstvom Bojana Pajtića i DS. Učinak ministra je takav … (Marko Đurišić, s mesta: Kakve ovo veze ima sa mojom diskusijom?) … što nema afere vakcine, kao što je bila…
Gospodine Đurišiću, nemojte da dobacujete. (Marko Đurišić, s mesta: Prekini ga ako smeš.)
… učinak ministra je takav, bez obzira koliko dobacivao…
Ja ne ispunjavam vaše želje ovde, gospodine Đurišiću.
… biću glasniji, što se ministar nije lečio u inostranstvu, nego u zemlji kojoj veruje u zdravstveni sistem. Sve je to učinak. Ako mislite da je ovakav učinak bitniji, afere, pronevere, loš zdravstveni sistem da ste to dopunili na način što postoji veći broj zakonskih predloga u Skupštini, onda se varate, ali ovu Vladu, ministra zdravlja, ovakve afere ne prate, niti će ga ikad pratiti, a pre nego što bilo ko u ovoj sali uputi kritiku ministru zdravlja i Vladi Republike Srbije, mora prvo da da odgovor na Kamenicu, na vakcine, na nejedinstven IT sektor za koje je potrošen novac, a još uvek …
Gospodine Babiću, pošto sam saslušao vašu primedbu da sam prekršio Poslovnik, smatram da nisam prekršio Poslovnik i da sam pokušao da upozorim gospodina Đurišića da ne govori o dnevnom redu, ali vidite i sami na koji način je gospodin Đurišić odgovorio. Da li smatrate da treba Skupština da se izjasni u danu za glasanje? (Ne.) Reč ima narodni poslanik Marko Đurišić, povreda Poslovnika.
Predsedavajući, povreda Poslovnika – član 103. koji govori o tome na koji način poslanik može da ukaže usmeno na povredu postupanja predsednika Narodne skupštine, ako smatra da nije u skladu sa odredbama ovog Poslovnika. Dakle, ovde je postao manir da se poslanici većine, kada im se ne svidi neka diskusija, jave po Poslovniku, kažu – povreda Poslovnika, član 107. i kažu onda – ne mora Skupština da se izjasni i onda direktno zloupotrebe Poslovnik onako kako je definisano članom 103. kako se govori o povredi Poslovnika, odnosno pravo da se ukaže na povredu Poslovnika, replicirajući onome koji je govorio pre toga. Vi svaki put to istolerišete. Svaki put i, naravno, uvek maksimalnih dva minuta. Maksimalnih dva minuta, što meni i mojim kolegama onemogućavate, nego po vašoj volji, kada mislite da smo mi rekli dovoljno, vi nas prekinete. Ja vas, predsedavajući, upozoravam da ovaj Poslovnik važi za sve isto, važi i za vas i za svakog poslanika. On ne prepoznaje poslanike koji podržavaju Vladu i poslanike opozicije. Ako hoćete da radite taj posao, to morate prvo da naučite. Svaki put kada ne budete postupali u skladu sa ovim Poslovnikom, ja ću se javljati i govoriti o tome da ste ga povredili. Neću ga zloupotrebljavati, i replicirati, i odgovarati na ono što je prethodni govornik govorio, a što nema nikakve veze sa ukazivanjem na povredu Poslovnika, nego sa replikom na moje izlaganje, a na šta nema pravo i ne može da sačeka, da se strpi da mi kaže. Ja nekada, poštujući ovaj Poslovnik, sedim ovde po deset sati da bi mogao nekome da kažem nešto u okviru vremena koje imam po Poslovniku.
Vreme.
Vi tolerišete svaki put kada se digne neko i kaže da je uvreda dostojanstva zato što je neko pre njega diskutovao kako je diskutovao.
Vreme, gospodine Đurišiću.
Nikakve uvrede tamo nije bilo, a ovo je bila čista zloupotreba Poslovnika koju ste vi trebali da kaznite oduzimanjem dva minuta. Hvala.
Gospodine Đurišiću, kažete da nemate pravo, a govorili ste dva minuta i 20 sekundi, a povreda Poslovnika traje u vremenu od dva minuta. Takođe, gospodine Đurišiću, drago mi je da ste konačno odlučili da ne zloupotrebljavate Poslovnik, jer vam mogu dokazati da ste veliki broj puta u ovom sazivu na isti način, kao što smatrate da je uradio gospodin Babić, vi to učinili, javili se po Poslovniku, a onda replicirali. Vi ste toliko puta prekršili Poslovnik u vašem izlaganju da sam morao da saslušam gospodina Babića do kraja. Da li želite da se Skupština izjasni u danu za glasanje? (Marko Đurišić, s mesta: Da, naravno.) Zahvaljujem. Reč ima ministar dr Zlatibor Lončar na vaše izlaganje, a onda gospodin Branko Đurović na izlaganje gospodina Pavićevića. Imate repliku dva minuta, ali pre toga prednost ima ministar. Izvolite.
Apsolutno imam razumevanje za vas i to je sasvim u redu, i to je sasvim normalno, jer vi niste, ne uspevate, evo koliko puta mi ovde javljate se i pričate, vi niste rekli ni jedan vaš rezultat. Niste rekli jednu stvar koju ste vi uradili, ja nisam čuo. Možda nisam dobro čuo, ne znam. Vi pričate neku priču koja, niti je utemeljena, niti je na činjenici, niti bilo šta. Okej, vama odgovara ta priča i to je u redu. Opet vam kažem postoje građani, postoje pacijenti i postoje zaposleni u zdravstvu koji to vide, koji to znaju. Preko 2000 specijalizacija, 1000 zaposlenih lekara, medicinskih sestara. Znači, sve ono što ste vi blokirali što nije išlo i zbog čega smo došli u ovu situaciju. Osamdeset kola hitne pomoći. Sa vašim kolima, sećate se šta je bilo, platili, niti kola, niti para. (Marko Đurišić, s mesta: Kojim mojim?)
Molim vas, gospodine Đurišiću, nemojte da dobacujete.
Gama nož, IT prošao, izmenjen je taj Zakon o javnim nabavkama, gama nož već preko 50, 60, 70 pacijenata za šta smo plaćali u prethodno vreme. Budžetski fond za decu za retke bolesti funkcioniše bez ijedne primedbe. Stigle i kubanske vakcine. Obnavlja se oprema, radi se, otvaraju se. Počela kardiohirurgija, radi se u Nišu, stajalo ne znam iz kog razloga. Dnevna bolnica na neurohirurgiji pre neki dan otvorena, evo, samo jedan delić, ali, ja od vas nisam čuo nijedna rezultat. Ja vas zato i razumem. Nemam nikakav problem vi pričajte, ali voleo bih da kažete jednu činjenicu, jedan rezultat šta je urađeno u prethodno vreme, nažalost ovo sve ide iz ljudima poznatog razloga, kada nešto uništavate preko deceniju, nije ga lako uraditi. Ali, ljudi vide da se radi i da će biti bolje i to osećaju. Ali, ne mogu da vam zabranim da vi pričate da ubedite ljude da je lošije. Bili smo poslednji u Evropi, Prvo, nismo mogli ni da se kvalifikujemo da budemo na lestvici, popeli smo se za tri mesta. (Marko Đurišić, s mesta: Nije tačno.) Nije tačno? Znači lažu iz EU, iz ovog indeksa 100%, ako nije tačno onda oni lažu i to treba ljudi da znaju, da vi kažete da oni znaju. (Marko Đurišić, s mesta: Tri nove zemlje.)
Molim vas gospodine Đurišiću, saslušajte ministra.
Sada će i novi rezultat, pa to je zvanično. Znači, nije to ni moje ni bilo šta… (Marko Đurišić, s mesta: Tri nove zemlje.)
Gospodine ministre, ja se izvinjavam, teško je da govorite kada gospodin Đurišić neprestano dobacuje. Ne vredi gospodine ministre.
Reč ima narodni poslanik dr Branko Đurović, replika na izlaganje gospodina Pavićevića. Izvolite, gospodine Đuroviću.
Poštovani predsedavajći, poštovani ministre zdravlja, predstavnici Ministarstva zdravlja, poštovane koleginice i kolege, ovde mi je postavljeno pitanje, a gde je gospodin Anre Bjornberg. Ko je gospodin Arne Bjornberg? Dvehiljade četvrte godine Evropska komisija EU je počela sprovođenje jednog projekta koji se zove „Evropski zdravstveni potrošački indeks“ ili „European health consumer index“. Ovaj projekat, čiji je izvršni direktor gospodin Arne Bjornberg, ovaj projekat je počeo svoju implementaciju sledeće godine, i od te 2005. godine do ove poslednje godine vrednuje zdravstvene sisteme 35 evropskih zemalja. Na osnovu čega vrednuje? Na osnovu državnih javnih statistika, na osnovu anketa među pacijentima svih tih evropskih zemalja, i treći izvor na osnovu čega se gradiraju evropske zemlje jeste nezavisno istraživanje od strane jedne firme koja se naziva „Health consumer powerhouse“, privatna firma koja ima sedište u Švedskoj. Predsednik te privatne firme je Johan Hjertkvist. Što je rekao malopre ministar zdravlja 2013. godine na toj rang listi Republika Srbija je 35. poslednja. Da li smo nešto sakrili? Nismo. Da li smo krenuli u reforme? Krenuli smo. Ove godine nismo više poslednji, tri zemlje su ispod nas, to su zvanične statistike i zvanične informacije. Gde je gospodine Arne Bjornberg? Bio je tu, pomogao je, uputio nas je. Ako gospodin predsedavajući dozvoljava, samo još jedna rečenica.
Završite rečenicu, molim vas, isteklo je vreme odavno.
U vezi humanitarnih akcija, pre nekoliko dana na naslovnim stranama jednih dnevnih novina pojavljuje se neurohirurški pacijent koji je operisan u mojoj matičnoj zdravstvenoj ustanovi, u Neurohirurškoj klinici Kliničkog centra Srbije. Urađena je operacija, dobili smo patohistološki nalaz i sve ono što medicinski postulati mogu da urade vezano za tog pacijenta ili ovde ili u bilo kojoj drugoj zemlji Evrope ili sveta su urađeni. Ali, i mimo toga mi imao pre nekoliko dana na naslovnoj strani dnevnih novina apel da se prikupi pomoć novčana i preko „fejsbuka“ prikupljen je određen kvantum tih novčanih sredstava za upućivanje tog pacijenta u neku drugu državu. Dužan sam ispred neurohirurške klinike Kliničkog centra Srbije i svoje ime da kažem…
Gospodine Đuroviću, morate završiti izlaganje. Ovo što ste prekoračili to će vam biti oduzeto od vašeg vremena ovlašćenog poslaničke grupe. Zahvaljujem se. Reč ima ministar dr Zlatibor Lončar. Izvolite.
Zaboravio sam da kažem jedan bitan podatak, jednu bitnu činjenicu. U vreme DS i vođenja Grada Beograda nikada nije na godišnjem nivou izdvojeno više od 50 miliona dinara za sve kliničko bolničke centre.
Zahvaljujem se gospodine Lončar. Reč ima dr Milan Latković. Neka se pripremi narodna poslanica Jovana Jovanović.
Poštovani predsedavajući, poštovani gospodine ministre sa sardnicima, uvažene koleginice i kolege, zdravlje narodna predstavlja opšti društveni interes i najznačajniji resurs za razvoj društva. Upravo zbog toga Vlada Republike Srbije i nadležno ministarstvo, Ministarstvo zdravlja učestalim izmenama i dopunama zakona u oblasti zdravlja daju svoj značajan doprinos da se ovaj opšti društveni interes što uspešnije realizuje. Predloženim izmenama i dopunama Zakona o zdravstvenoj zaštiti na elastičniji i racionalniji način se uređuje nekoliko pravnih pitanja, a to su prenos osnivačkih prava kliničko bolničkih centara sa grada na republiku, zatim na celishodniji način se uređuje pitanje specijalizacija stranih državljana koji su završili fakultet zdravstvene struke, a koji ne obavljaju zdravstvenu delatnost u Republici Srbiji, uređuje se pitanje licenciranja zdravstvenih saradnika i na kraju, na nov fleksibilniji i operativniji način uređuje se institut dopunskog rada u zdravstvu. Izmenama i dopunama Zakona o zdravstvenoj zaštiti uređuje se preuzimanje osnivačkih prava od strane republike nad kliničko bolničkim centrima čiji su osnivači bili gradovi. Šta je bitno? Bitno je da se ovim rešenjem stvara pravni osnov i obaveza da se kapitalna ulaganja u objekte i visokomedicinsku opremu vrši od strane republike. Predlog izmena zakona utvrđuje finansijsku obavezu da se u budžetu republike za ove namene u 2016. godini obezbede sredstva u iznosu od 150 miliona dinara. To su značajna sredstva koja će unaprediti i poboljšati uslove i nivo pružanja zdravstvenih usluga u ovim zdravstvenim ustanovama. Predloženim izmenama i dopunama zakona utvrđuje se takođe da u kliničko bolničkim centrima, organe upravljanja i organe rukovođenja, a to su upravni i nadzorni odbori, direktor i njegov zamenik imenuje i razrešava Vlada Republike Srbije. Imajući u vidu potrebe i potrebu daljeg stručnog, naučnog i tehničko-tehnološkog razvoja, kliničko bolničkih centara, predložena rešenja predstavljaju u zdravstvene ustanove u isti nivo, kao instituti kliničke centre. Izmenom člana 185. Zakon o zdravstvenoj zaštiti, regulišu se pitanja već spomenutih specijalizacija stranih državljana. Oni su završili fakultet zdravstvene struke, ali nisu u situaciji da obave specijalizaciju u svojoj republici. Da bi se ta mogućnost omogućila ovim specijalizantima budućim potrebno je da se izvrši izmena dosadašnjeg rešenja koje bilo neracionalno i mislim da će ovo sada doprineti da se mnogo jednostavnije dođe do sprovođenja te potrebe za usavršavanjem mladih snaga iz našeg okruženja. Predloženim izmenama i dopunama zakona pitanje ovih specijalizacija izuzima se iz nadležnosti Ministarstva zdravlja i ustanovljava se celishodnije rešenje, tako da se ovo pitanje stavlja u nadležnost ministarstva zdravlja države u kojoj stranac obavlja zdravstvenu delatnost. Ta matična država strancu odobrava specijalizaciju i užu specijalizaciju i upućuje kandidata za upis na odgovarajući fakultet zdravstvene struke u našoj Republici. Pri tom, uslovi, način i postupak upisa uređuju fakultet u međusobnim sporazumom. Poštovane koleginice i kolege, licenciranje zdravstvenih saradnika nije bilo pravno uređeno u dosadašnjem zakonu. Naime, Zakon o komorama zdravstvenih radnika ne uređuje i pitanje zdravstvenih saradnika. Ovaj Predlog zakona uređuje ovo pitanje i predviđa da izdavanje, obnavljanje i oduzimanje licence vrše nadležne komore, odnosno stručna udruženja kojima po svojoj struci pripadaju zdravstveni saradnici. Takođe, o izdatoj, obnovljenoj i oduzetoj licenci rešenje donosi direktor nadležne komore. Izmenom člana 199. reguliše se obavljanje dopunskog rada u zdravstvu. Naime, daje se mogućnost zdravstvenom radniku, kao i drugim zaposlenim u zdravstvenoj ustanovi i privatnoj praksi koji rade puno radno vreme da mogu da obavljaju određene poslove iz svoje struke kod drugog poslodavca van radnog vremena, a do jedne trećine punog radnog vremena. Na ovaj način vrši se usklađivanje sa članom 202. Zakona o radu kojim se definiše institut dopunskog rada. Prema novom rešenju radnik nije u obavezi da traži saglasnost kod svog rukovodioca, odnosno direktora ustanove. Međutim, zdravstveni radnik je dužan da o zaključenju ugovora o dopunskom radu sa drugim poslodavcima pisanim putem obavesti direktora zdravstvene ustanove, odnosno osnivača privatne prakse u kom radi puno rado vreme. Neophodno je primerak ugovora dostavi u roku od 15 dana inspekciji rada radi kontrole i dopunskog rada u zdravstvu. Ovo rešenje je u skladu sa našim tržišnim sistemom koji podrazumeva slobodno kretanje kapitala i roba, rada, usluga u svim oblastima. U okviru svog izlaganja govoriću i o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o zdravstvenom osiguranju u kome se vrše dve ključne izmene i dopune i to su – vrši se izmena člana 66. o zdravstvenom osiguranju i predlaže se izdavanje potvrde o korišćenju zdravstvene zaštite za osiguranike koji su upućeni na rad u inostranstvo. Važnost ove potvrde donosi se na vremenski period na koji je osiguranik upućen na rad u inostranstvo. Ovde se radi o našim diplomatama, diplomatskom osoblju i članovima njihovih porodica, kao i na zaposlene u našim privredno-trgovinskim organizacijama u inostranstvu. Do sada zakon ih obavezivao da se u Srbiji overavaju i potvrde na 12 meseci, što je iziskivalo nepotrebne troškove. Druga, ali ništa manje važna izmena odnosi se na najosetljiviju kategoriju građana, a to su trudnice. Svima je poznata situacija kašnjenja naknade zarada trudnicama koje se nalaze na bolovanju zbog bolesti ili pak komplikacija u vezi sa održavanjem trudnoće. Ova kašnjenja su i po nekoliko meseci. Po važećem zakonu trudnicama se isplata naknade za isti mesec isplaćuje u dva dela i to 65% preko računa poslodavca, a 35% fond uplaćuje na račun osiguranice. Ovakav način isplate naknada pokazao se da dovodi do prolongiranja isplata dela naknade za trudničko bolovanje. Novim predlogom se propisuje da se prenos sredstava zaposlenim ženama za vreme održavanja trudnoće u celosti isplati preko računa poslodavca, a verujemo da će se na taj način rešiti dosadašnji problem pri isplati. Zbog svih navedenih kvalitetnih rešenja, poslanička grupa SPS će u Danu za glasanje podržati navedene predloge zakona. Hvala vam.
Zahvaljujem gospodine Lakoviću. Reč ima narodni poslanik Balša Božović. Izvolite gospodine Božoviću.
Zahvaljujem predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi ministre i poštovani gosti, ovo je svakako najveći problem za građane Srbije i ova tema sigurno zaokuplja njihovu pažnju i s obzirom da je nemogućnost lečenja danas jedan od najvećih strahova sa kojima se suočavaju građani RS. Koliko samo porodica u Srbiji ima koje na ličnim primerima mogu da potvrde koliko je neprikladan i koliko je zapravo negde i prezasićen, a negde i sistem koji ne može da odgovori na one osnovne potrebe kada su u pitanju neki novi trendovi, ali i kada je u pitanju porast i različitih oboljenja među građanima Srbije ili kada je u pitanju nivo smrtnosti koji je sasvim sigurno veći nego u decenijama pre. Borba protiv korupcije jeste takođe jedna od osnovnih stvari koja se tiče upravo ove teme. Izjednačavanje privatnog i javnog sektora jeste jedan predlog sa kojim smo imali nekoliko puta prilike da se suočimo i debatujemo o njemu, ali svakako nikada do kraja nismo čuli argumente a da se ti argumenti ne zasnivaju na toj teškoj ili to nije moguće uraditi u nekom kratkom roku. Prenos odgovornosti sa javnog na privatni sektor je takođe jedno od rešenja i sasvim sigurno mislim da postoje vrlo dobri pokazatelji, čak i analize koje su utvrdile da je to jedno od suštinskih rešenja ovog velikog problema. Smanjenje pritiska, takođe, sa javnog sektora, očekivanje javnost je nešto što se u svakoj državnoj bolnici danas, sa kojim se svaka državna bolnica danas suočava. Negde to smanjenje pritiska bi takođe doprinelo mnogo boljem rešavanju ovako velikih problema sa kojima se suočava zdravstveni sistem Srbije, ne samo kada je u pitanju primarni sektor, već i kada je u pitanju sekundarni nivo, pardon, zdravstvene zaštite, takođe je moguće makar razgovarati na tu temu, a sasvim sigurno u situaciji kada nema dovoljno sredstava i u situaciji kada možda i nemamo dovoljno velike volje da je zapravo o tome teško čak i razgovarati, a kamoli neke od stvari sprovesti u delo. Reforma zdravstvenog sistema Srbije je preko potrebna. Ona je takoreći neophodna i to znate i ono što je veoma važno jeste da se i ja lično slažem sa onom vašom čuvenom teorijom – izmestimo molim vas sve ovo iz sektora politike i ovo ne treba da bude deo koji će se ticati dnevno političkih optuživanja ili ubiranja nekih poena. Iz tog razloga, evo ja vam govorim da je nakon 2003. godine od kada je završen dokument zdravstvene politike Srbije i kada je on negde prezentovan javnosti nije urađeno mnogo i to je potpuno nešto što i iz ličnog nekog, da kažem, priznanja da ne želim ni ja lično da se bavim kroz ovu temu nekim političkim pitanjima. Ali do 2003. godine jeste postojala namera makar u političkom smislu da se te neke stvari dovrše do kraja. Ko je sve vodio zdravstveni sistem u Srbiji i ko je sve upravljao tim sektorom unutar Vlade Republike Srbije? To, naravno, može da se vidi svakog dana na internetu, ko je zaboravio, ali to danas apsolutno nije i ne treba da bude tema. Tadašnja zdravstvena politika Srbije jeste kreirana u skladu sa nekim evropskim i svetskim trendovima razvoja zdravstvenih sistema i preporukama zapravo sistema zdravstvenog osiguranja. Ukoliko samo uporedimo podataka da danas Srbija ima duplo veću, odnosno dva puta veću stopu smrtnosti za sve uzroke smrti, ili tri puta veću stopu smrtnosti usled bolesti krvi i krvnih sudova, onda je potpuno jasno zbog čega je toliko veliki strah u javnosti i zbog čega građani Srbije sa velikom strepnjom govore o ovom problemu. Možda najveći uzroci ovakvog stanja jesu neadekvatno upravljanje unutar sistema zdravstvene zaštite, odnosno neusklađenost zdravstvenih kapaciteta i, naravno, starosne strukture stanovništva i neuključenost privatnog sektora, što mi smatramo da je takođe jedan od najznačajnijih problema u ovom slučaju, u sistem zdravstvene zaštite, a na kraju i osiguranja. Da ne bih previše dužio, upravo je to okosnica i suština predizbornog programa DS, koji govori o uključivanju privatnog sektora, kako bi se s jedne strane smanjila korupcija u zdravstvu. Vi možete da kažete - nema afera, nije bilo od kada sam ja ministar, ali u svakom slučaju svakodnevno se građani suočavaju sa nekim vidom korupcije. On ne mora da bude egzaktan i ne mora da se samo tiče direktno ubacivanja novca nekome u džep, ali u svakom slučaju je on na različite načine i vidove prisutan kada je u pitanju sistem zdravstvene zaštite, posebno u Srbiji. Mi ne samo da smatramo da je borba protiv korupcije ono što je veoma važno kada je u pitanju zdravstveni sistem, već i kada je u pitanju izjednačavanje privatnog i javnog sektora, odnosno ne samo na primarno, nego i na sekundarnom nivou. To je takođe jedna vrsta rasterećenja od očekivanja kada je u pitanju javnost prema javnom sektoru, i kada su u pitanju bolnice koje nemaju dovoljno sredstava, i kada su u pitanju kliničko-bolnički centri, i na različitim drugim nivoima. Dakle, primarna zdravstvena zaštita je takođe veoma zapostavljena u Srbiji. To je takođe ono što je negde deo problema, ali jedan mali deo s obzirom na celokupnu sliku koja se odnosi na ovu temu. Samo mi dozvolite još jednu rečenicu. Ja sam malopre imao prilike da čujem i to da Grad Beograd nije u dovoljnoj meri koristio ili da se nije zalagao kada su u pitanju ulaganja u zdravstveni sistem i na području Grada Beograd. To nije istina. Vi ste malopre rekli jednu stvar, pretpostavljam iz nedostatka informacija, bez neke namere da utičete i da politiku mešate u ovu temu. Dakle, ne samo kada je u pitanju ulaganje grada, kada je u pitanju poslovanje, već i kada je u pitanju oprema ili kada su u pitanju kapitalna ulaganja, ta sredstva su prevazilazila ono što je donekle čak bila i obaveza Grada Beograd. Iz prostog razloga, imali smo prilike da mnoge bolnice rekonstruišemo od 2008. do 2013. godine, pa i pre, i ne samo domove zdravlja, što je uradila manje-više svaka opština u Beogradu i sama za sebe, ali i kada su u pitanju kliničko-bolnički centri. Dakle, od rekonstrukcije, proširivanja, završetka ne samo grubih radova, nego i nabavke opreme, mnogo miliona evra se izdvojilo iz Grada Beograda i iz budžeta grada. To je negde činjenica koja je nepobitna i to možete da pitate na kraju i DRI, može da vam kaže da li je to tako ili nije bilo tako. U svakom slučaju, ne želim da previše dužim, ovo jeste stvar koja predstavlja jedno određeno rešenje i smatramo da je, bez obzira što ne postoje sredstva i bez obzira što je danas situacija u zemlji teža nego što je bila prethodnih godina, mislim da je veoma važno da privatni sektor uključimo u rešavanje problema ili eliminisanje onih strahova sa kojima se danas građani Republike Srbije suočavaju. To jeste jedno rešenje. Slažem se sa vama da ga je teško realizovati, ali u svakom slučaju vredi pokušavati i mi moramo da imamo strategiju koja je sasvim sigurno uperena u tom smeru. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, gospodine Božoviću. Reč ministar dr Zlatibor Lončar. Izvolite, gospodine Lončar.
Što se tiče ovih podataka za grad, bez ikakve zle namere, komentarisao sam što kažu da je sada 150 miliona odvojeno za ove četiri bolnice, pa samo jedan zvaničan podatak, da nikad nije prešlo 50 za te četiri bolnice na nivou. Ništa drugo. Mislim da niste bili tu vezano za privatno i državno zdravstvo. Ako se sećate, mi smo to i pokrenuli i pokušavamo da napravimo preduslove i uslove da to može da funkcioniše. Ako se neko ne slaže, neka slobodno kaže. Mislimo da je osnovni preduslov da se privatno zdravstveno identifikuje, da znamo čime raspolaže privatno zdravstvo. Jer, ako mi sutra napravimo ugovor sa nekom privatnom ordinacijom i vi sutra odete u tu privatno ordinaciju i ne budete zadovoljni, ne daj bože desi se nešto, vi nećete da gledate tu privatnu ordinaciju, nego ćete gledati nas kako ste vi i zašto ste vi opredelili baš tu ordinaciju. Prvo što smo tražili, da vas podsetim, još kad smo krenuli na samom početku, to je da nam privatne ordinacije daju svoju ličnu kartu, svoje podatke. Niste bili tu. Od 1300, ni 400 još nisu završili sa tim da nam daju, jer je to uslov da vidimo koji su njihovi kapaciteti, čime raspolažu, šta rade, da bi mogli da ih angažujemo. To ne zavisi od nas. Ne možemo mi da odemo i da uzmemo u privatnoj ordinaciji njihove podatke i da ih teramo da nam ih daju i da ih mi uvezujemo u sistem. Slažete se da ne možemo? Kako da damo? Kako da garantujemo za tu privatnu ordinaciju, ako već ide na ugovor sa državom? Kako? Kako da garantujemo ako nemamo transparentne ugovore ko radi tu? Koliko može da radi? Pa on, ako je lekar, više je plaćen u toj privatnoj ordinaciji nego ovamo, a nemamo to regulisano. Pa, on će da provede tamo radno vreme. Znači, mislim da stvarno niko ne želi da mi napravimo nešto, a da to sutra bude veći problem. Evo, dali smo nešto što zavisi od privatne ordinacije, da ispuni uslove da bi mogli da radimo i da imaju svi sigurnost. Da pacijenti kad odu tamo znaju da država stoji iza toga, da država snosi odgovornost ako se tamo nešto desi, da li smo procenili dobro ili loše. Nemamo nikakav problem sa tim. I ne samo sa privatnim, i sa vojnim i sa bilo čim. Mi sve kapacitete hoćemo da upotrebimo, samo moramo da ispunimo uslove. Onaj smo zakon i menjali u evidenciji da bi se prilagodili oni da imaju iste aršine za evidenciju da mogu da učestvuju. Pa, ne možemo mi nikoga da nateramo da ubrza nešto. Ne vidim nikakav drugi razlog. Znači, građani da znaju, hoćemo i kad stanemo iza njih da za to snosimo odgovornost, kad ste otišli kod privatnika, a ne da dođete u državu. Ne idete kod privatnika kad ste imali problem. Izuzetno je to osetljivo i nije stvar za koju može da se kaže – u redu, sad ćemo mi da uzmemo po azbučnom redu privatne klinike, pa ćemo u svakoj opštini da izaberemo po dve-tri da rade. Mislim da je to suština, da se napravi da postoji sigurnost, da se zna tačno ko šta može da radi i ko radi u tim klinikama, koji su njihovi kapaciteti. Ovo je dobra stvar, a ovo je greška, naravno, rekao sam radiće se u jednoj. Pa, ne može da se vodi neko da radi u deset klinika. U deset klinika po deset minuta da radi? To je suludo.
Zahvaljujem, gospodine ministre. Reč ima narodni poslanik Janko Veselinović. Nije u sali. Reč ima narodni poslanik Marković. Nije u sali. Reč ima narodna poslanica Jovana Jovanović. Izvolite.
Poštovani predsedniče, kao što je rekao i kolega Božović, slažem se sa njim, reforma zdravstvenog sistema Srbije jeste preko neophodna, jer upravo reforma zdravstvenog sistema treba da načini sistem održivim i efikasnim. Ukoliko samo pogledamo podatak da Srbija ima dva puta veću stopu smrtnosti za sve uzroke smrti i tri puta veću stopu smrtnosti usled bolesti srca i krvnih sudova, jasna je veličina problema. Veličina tog problema se ogleda u ogromnoj opterećenosti bolestima, nedostatku kapaciteta i neefikasnosti postojećeg sistema zdravstvene zaštite. Značajni problemi koji su doveli do lošeg zdravstvenog stanja stanovništva u Srbiji. Jedan od njih je izuzetno manje korišćenje usluga među socijalno osetljivim grupama. Drugi problem je to što veliki broj stanovništva u našoj zemlji nisu korisnici zdravstvenog osiguranja, odnosno oni nemaju zdravstveno osiguranje. Međutim, možda su najvažniji uzroci ovakvog stanja: neadekvatno upravljanje unutar sistema zdravstvene zaštite, neusklađenost zdravstvenih kapaciteta i starosne strukture stanovništva i neuključenost privatnog sektora u sistem zdravstvene zaštite i osiguranja. Najvažniji izazovi za jačanje zdravstvenog potencijala naše nacije su: finansijska održivost, dostupnost zdravstvene zaštite, demografski trendovi, postavljanje pacijenta u centar zdravstvene zaštite. U sistemu zdravstvene zaštite privatni sektor je imao prilično marginalnu ulogu i gotovo da je njegovo postojanje bilo ignorisano, u smislu uključivanja u postizanje ciljeva zdravstvene politike Srbije. Jačanju sistema privremene zdravstvene zaštite, a samim tim i jačanju sistema čitave zdravstvene zaštite, čitavog ovog sistema, upravo doprinosi funkcionalno objedinjavanje na primarnom nivou sistema zdravstvene zaštite privatnog i državnog sektora. Analiza prakse evropskih zemalja upravo potvrđuje ovo, da uključivanje privatnog sektora u sistem zdravstvene zaštite jeste jedan način unapređenja sistema zdravstvene zaštite. Uključivanjem privatnog sektora na primarnom nivou zdravstvene zaštite stvorili bi se i uslovi za veću primenu preventivne medicine, što bi dalje doprinelo efikasnosti i efektivnosti zdravstvenog sistema Srbije. Ja ću sada govoriti i o Zakonu o zdravstvenoj dokumentaciji i evidencijama u oblasti zdravstva. Kada je 10. oktobra 2014. godine usvojen ovaj zakon, ideja je bila da se sa primenom ovog zakona počne 1. januara 2016. godine. Tada ste govorili da će Ministarstvo u roku od 12 meseci doneti sva podzakonska akta, da će zdravstvene ustanove, kao i privatna praksa ili druga pravna lica, uskladiti svoja akta, organizaciju i rad sa odredbama u roku od 18 meseci, a najkasnije do 1. januara 2020. godine. Svi smo se tada složili da lekari troše gro vremena na nepotrebnu administraciju, štaviše, to je čak jedna trećina njihovog ukupnog radnog vremena. Svi smo se tada i složili da bi vođenje ovakvog elektronskog kartona, odnosno medicinskog dosijea, značilo da će lekari moći više vremena da posvete svojim pacijentima jer primena ovih informacionih tehnologija ne olakšava samo onima koji rade u sistemu zdravstvene zaštite, ona olakšava i korisnicima sistema zdravstvene zaštite. Tada smo govorili, ministre, da je vaša intencija dobra - na jedan ekonomičniji, jednostavniji način držati sve podatke na jednom mestu. Tada smo govorili da namera sama po sebi jeste dobra, ali da nije dovoljna, ukoliko je ne prate neki konkretni koraci koji će dovesti do implementacije, u ovom slučaju, ovog zakona. Tada smo vam rekli da mi sumnjamo da ćete uspeti i da će ovaj zakon moći da se primenjuje od 1. januara 2016. godine. Evo, danas vidim u obrazloženju kažete da su javne nabavke za integrisani zdravstveni informativni sistem još uvek nisu završene, da nije moguće u roku doneti propise za sprovođenje ovog zakona. Da ste nas poslušali tada kada smo govorili, ne bismo se danas, nekoliko dana pre stupanja na snagu ovog zakona, nalazili u ovoj situaciji, ali to je očigledno praksa ove Vlade. Ono što smo govorili da će biti takođe problemi, pa ćemo im mi amandmanima predložiti da se ovaj rok još više produži, da ne bismo sledeće godine opet dolazili u situaciju da zakon neće moći da stupi na snagu 1. januara 2017. godine. Jedan od problema je da informacione tehnologije često zahtevaju neke nove ljude sa nekim novim znanjima. To je teško usled ove zabrane zapošljavanja u javnom sektoru. Druga prepreka je da do 2017. godine lekari i medicinsko osoblje bi trebalo da definišu procedure i protoke tih informacija, pa onda oni koji se bave informacionim tehnologijama sve to spoje u celinu i načine sistem funkcionalnim. A kako to sve uraditi, kada su lekari i medicinsko osoblje, usled smanjenja plata i uslova u sistemu zdravstvene zaštite, prilično demotivisani da sve ovo rade? Sledeće je nešto čega ste se, ministre, i vi i, čini mi se, kolega Milosavljević dotakli tiče se rekonstrukcije nekih vojnih bolnica, sa namerom da se to privede nameni, odnosno da se koriste kao bolnice opšte prakse. Govorili ste o Nišu i Novom Sadu. Ja bih pomenula takođe Klinički centar u Kragujevcu, odnosno u avgustu mesecu mislim da ste dobili od Gradskog zavoda za zdravstvo grada Kragujevca jednu nameru ili preporuku, molbu, za osnivanje opšte bolnice u Kragujevcu, kao sekundarnom nivou zdravstvene zaštite. Njihova namera je bila da se izgradi nova bolnica. Izgradnja bi koštala negde oko 15 miliona evra,a ja nisam sigurna koliko bi to i Ministarstvo moglo da iznese. Moj predlog je da se, s obzirom da postoji vakuum između ustanova primarne zdravstvene zaštite i kliničkog centra, kao ustanove najvišeg ranga, da postoje vakuumi za potrebe prava onkoloških pacijenata, gerijatrijske populacije itd. Neka naša preporuka je da u saradnji vašeg ministarstva, Ministarstva odbrane, RFZO-a, ali i grada Kragujevca, s obzirom da već postoji stacionar Vojske Srbije u gradu Kragujevcu, da se taj stacionar Vojske Srbije renovira, da se on privede nameni i da se ujedno koristi i kao vojna bolnica, odnosno vojni stacionar, ali bude korišćen kao gradska bolnica, odnosno opšta bolnica. Poslednje što bih želela da pitam i dobijem informaciju jeste da ste vi, čini mi se, na početku svog mandata, možda i nešto kasnije, ministre, govorili da ćete opredeliti neka sredstva za rekonstrukciju Kliničkog centra u Nišu, rekonstrukciju Kliničkog centra u Beogradu, a Novi Sad i Kragujevac u tom trenutku nisu pomenuti. Da li to znači da će, recimo, Klinički centar u Kragujevcu ostati bez ikakvih sredstava za rekonstrukciju jer Klinički centar u Kragujevcu obuhvata područje centralne i, čini mi se, zapadne Srbije i pokriva čak dva miliona stanovnika? Da li to znači da će, u tom slučaju, pacijenti iz Prijepolja, pacijenti iz Novog Pazara morati na zračnu terapiju da idu čak u Beograd? Hvala.
Zahvaljujem, gospođice Jovanović. Reč ima ministar dr Zlatibor Lončar.
Moram prvo da vam kažem da praksa ove Vlade i ovog ministarstva je da rešava probleme, to radi i to će raditi. Vezano za kliničke centre, da bi uložili novac u nešto, morate da imate projekat da bi se radio. Za Kragujevac nema projekta. Saglasni smo da treba da ima gradsku bolnicu Kragujevac. Postoje dve opcije koje se razmatraju - da li će to da bude nova zgrada ili će se iskoristiti kapaciteti koji se trenutno razmatraju, koji već postoje, a koji se trenutno ne koriste. Znači, to je sad samo dilema koja se gleda da bude. Što se tiče Novog Sada, gotova je dokumentacija. Ući će se u proceduru. To je nešto što je urađeno. Ono što očekujem, to je da ovaj još jedan klinički centar, sem Niša, dobijemo dozvolu da se raspiše tender i onda je to procedura koja ide i koja će se izgraditi. To su stvari za koje su probijeni svi rokovi koji su potpisani od Evropske banke do sad. Sva ta četiri klinička centra su trebala da budu završena. Mi smo u situaciji da Klinički centar Kragujevac nema ni dokumentaciju, a da je Beograd dobio dokumentaciju pre 15 dana, Novi Sad isto pre par nedelja. To je suština i to je činjenica. To je urađeno u ovom mandatu. Jedini se Niš radi i treba da bude gotov do 2016. godine.
Zahvaljujem, gospodine ministre. Gospodine Bradiću, imate samo 18 sekundi, kako sam razumeo, odustali ste od rasprave. Izvolite.
Pošto se mnogo priča o gradu Nišu i o Vojnoj bolnici, Vojna bolnica ima ugovor sa RFZO-om za usluge koje su na listi čekanja Kliničkog centra, a puštanje u pogon Vojne bolnice, kao sekundarnog nivoa zdravstvene zaštite, značilo bi oduzimanje dela kadrova i dela usluga Kliničkom centru jer on sada obavlja usluge i na sekundarnom i na tercijalnom nivou. Ja vam se zahvaljujem.
Zahvaljujem, gospodine Bradiću. Reč ima dr Mileta Poskurica. Izvolite, dr Poskurica.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. Gospodo iz Ministarstva, poštovane kolege, kada bi na najkraći način trebalo da govorimo o efektima ova tri zakona, to bi možda izgledalo ovako. Što se tiče Zakona o zdravstvenoj zaštiti, preuzimanje nadležnosti nad kliničko-bolničkim centrima pozdravljam. Što se tiče nužnih promena u organima upravljanja i pratećim aktima - odlično rešenje, ali konačno nužno rešenje jer drugačije ne može da bude, drugi je osnivač i druge su nadležnosti. Što se tiče rešenja koja podrazumevaju da o specijalizacijama stranih državljana ne treba da odlučuje naš ministar, nego ministar država odakle specijalizant dolazi, u dogovoru sa institucijom gde specijalizaciju obavlja – ništa logičnije. Što se tiče prava licenciranja koje je ranije imao ministar, da zaštiti saradnike, on daje licence da se, na neki način, snalazi, mimo strukovnih organizacija i odgovarajućih komora. Bilo je besmisleno, pričali smo i kada je zakon donošen, sada je to urađeno i odlično je rešenje. Što se tiče Zakona o zdravstvenom osiguranju, u kome mi sada pokušavamo da olakšamo način pružanja zdravstvene zaštite ili sigurnost zdravstvene zaštite onima koji odlaze u druge države, dobro je rešenje, pojednostavljujemo ljudima da jednom, za vreme svog mandata, boravka, po raznim osnovama, uglavnom u DKP-u, ali i drugim privrednim organizacijama i institucijama u inostranstvu imaju pravo, a da ne moraju trčati na godinu dana u Srbiju, da ponovo dobiju uverenje o pravu korišćenja zdravstvene zaštite. Što se tiče prebacivanja dela sredstava trudnicama koje imaju različite osnove za bolovanje, pretpostavljam da će to dobro da funkcioniše. Dobro je rešenje, jer će one integralno dobijati svoje prinadležnosti. U Zakonu o evidencijama izmena je bila nužna, jer se sa tako ozbiljnom stvari nije moglo završiti do kraja. Gde su predviđački podbačaji, gde su zakonske nužne posledice toga u vidu poštovanja Zakona o javnim nabavkama, o tome ostaje da se razgovara, ali je činjenica da bez takvog ZIS u koji smo ušli, koji je prilično opterećujući za zdravstvene radnike i za lekare i za sestre, jedna glomazna mašinerija u koju mi polako ulazimo zahvaljujući IT tehnologiji, ta promena je nužna. Da li je godinu dana još dovoljno, najčešće da jeste, jer sada su ljudi seli i ponovo razmislili. Zakon je donela otprilike ta ekipa ljudi, sada su ponovo proračunali svoje postupke i utvrdili da je otprilike godinu dana dovoljno da se još na tom planu odradi, jer neke ustanove, neki klinički centri poput našeg u Kragujevcu su dosta dobro na tom planu otišli. To je stvar uhodana i nama ostaje, koji se ređe pojavljujemo na terenu, da se malo uhodamo u taj sistem ubacivanja informacija i kasnije generalne dostupnosti podataka. Eto, krenuo sam od ovog zakona da pričam detaljnije, jer ova brif varijanta bila bi neprilična i neobična za mene da ja time i završim, na radost mnogih i skratim ovu diskusiju u opštem podržavanju sa ove velike poslaničke većine koja stoji iza ovog zakona. Ali, ja hoću da ovom dodatnom diskusijom pojasnim zašto to nije prosta apologenetska sklonost, kako to nije prosto obožavanje rešenja koja dolaze, nego prosto nužno, iznuđeno i logično rešenje. Dakle, taj zdravstveni informacioni sistem pomoći će čak i onim okolnostima kod zakona koje smo doneli, gde će pacijenti lečeni, ispitivani od retkih bolesti, kad jednom uđu u taj podatak, uprkos tome što im zakon ostavlja mogućnost da unesu dokumentaciju, dokumentacija biti sačuvana, a time i silne pare za ponovna ispitivanja. Ako se vratimo Zakonu o zdravstvenoj zaštiti, zašto je preuzimanje centralizacija, kako se ovde često govori, kliničko-bolničkih centara i stavljanje u rang, tik uz rame kliničkim centrima kao narednoj višoj instituciji? Logično, ništa logičnije, jer taj hibridni sistem finansiranja od tako velike, moćne ustanove koja pruža sekundarni i tercijalni nivo u nekim oblastima zaštite je dovela dotle dokle dovodi. Ranije pomodarstvo tzv. devertikalizacije tzv. deliberalizacije, razvoja autonomije, to je autonomiju gradovima, uglavnom gradovima, oni imaju takve ustanove, gde su mogli da biraju svoje kadrove, da postavljaju svoje direktore, da kasnijim izmenama u zakonu koje smo doneli eventualno omogući još neku specijalizaciju mimo programa, ako imaju od čega to da plate. Neuredno uglavnom finansiranje jednog malog dela koji se ticao finansiranja, a ogromne obaveze za fond koji je to morao da finansira, pa bogami, i za ministarstvo koje je trebalo da ulaže svesno činjenice da 10 godina trajanja zakona sigurno nužno vodi ka raubovanju opreme. Hoće li sada ministarstvo moći da ulaže u sofisticiranu tehnologiju, da daje pare da se tehnologija zanavlja, a da neko tamo nije u stanju da popravi krov, pa da on procuri, pa da se tamo dogodi neka velika, mala, intervencija, velika šteta itd? Prosto, bilo je nelogično i taj vid decentralizacije, znate, pa ne težimo svi tome. Ipak, kada su ljudi ozbiljno bolesni, oni ipak žele centralizovano da odu na neku vrhunsku, beogradsku kliniku ili na VMA. U svesti građana ne postoji strah od toga da će odlazeći u viši nivo zdravstvene usluge ići u sistem centralizacije koji će ih lišiti nekakvih prava. Dakle, ja očekujem da konačno možda uradimo i dodatni napor da i ono što je danas lokalna samouprava nadležna da prati, a to je primarna zdravstvena zaštita, se konačno zbog ovog hibridnog načina finansiranja, prosto stavi pod jednu jasnu državnu kontrolu, jer će svi ti ljudi raditi posao nivoa primarne zdravstvene zaštite više. Kako smo čuli, dve trećine osiguranika ostvaruje i prava i mogućnosti da mu se pruži zdravstvena zaštita, preventiva, savet, itd, itd. Zašto bismo samo ostavili lokalnoj samoupravi da biraju direktore, zamenike, svoje upravne odbore uhlebljuju, hajde, recimo, i svoje kadrove itd. Konačno, da opet najveći deo sredstava daju svi građani Srbije iz budžeta, kroz razdeo koje nosi ministarstvo. Kada je reč o ostalim članovima, nužne su izmene, naravno. Ko će birati direktora, zamenika, ko će davati saglasnost na akte kojima ustanova kliničko-bolnički centar sada radi jasno, a to je za kliničko-bolnički centar Vlada, za ove ostale institucije to je, naravno, ministarstvo, za ostale zavode i hajde da kažem uslovno nižeg ranga institucije ili institucije koje obavljaju više zdravstvenih usluga na istom nivou, više različitih zdravstvenih ustanova, ali to je već i starim predlozima zakona bilo predviđeno. Tu se ništa nije promenilo. Brisanje u članu 185. stava 2, gde je ministar strancu davao mogućnost, odluku, rešenje kao da ga naše ministarstvo finansira, da on dobije specijalizaciju ili subspecijalizaciju. Pa, kao što ne dolazi odlukom ministarstva da se finansiraju sem nekih izuzetaka kad studiraju o našem trošku ovde, nego dolaze sa strane, o trošku države ili ako međudržavni ugovor postoji i o trošku naše države, valjda je logično da nekoga šalje u Beograd ili Kragujevac i misli da Srbija može da pruži to, dovoljni nivo obrazovanja, stručne edukacije, da to može i da uradi, bez da se ministar petlja u taj posao. Nije potrebno da se ministar petlja ni u posao davanja licenci zdravstvenim saradnicima i to je urađeno. E, sad ja ne čuh da je to neko hvalio. To kad ministar derogira svesno svoja prava, to niko ne hvali, a ako pokuša da nekakav red zavede u organizaciji, onda se to smatra nekom patološkom centralizacijom za pacijente kojima ne pada napamet ako im treba zračenje da li im je nešto centralizovano ili nije i da li će lakše ili teže. Pa valjda će lakše doći neko na Zvezdaru iz Srbije ako je Zvezdara pod republičkom kapom, nego ako je pod kapom samog grada Beograda, ako već hoćemo i tako da gledamo. Sad nešto sa čim se svi ovde susrećemo, a to je 199. član u kome govorimo o tom dopunskom radu do trećine punog radnog vremena. Ja ovo podržavam zato što smo na najjednostavniji način eliminisali sistem noćnog rada. Dakle, onaj zaposleni u zdravstvenoj ustanovi sada ne može u sopstvenoj ustanovi da traži 30% dodatnog rada i to je bio najveći izvor korupcije i svi su to nekako hteli, i pozicija i opozicija, ratujući sa ministrom ondašnjim, kada se to donosilo, koji nije, za razliku od našeg ministra, uopšte upadao u reč, nije nikakve odgovore nikome davao, prosto je samo kibicovao šta ko priča, vodio interne beleške, ali se nikada nije oglašavao, nikada konfrontirao, nikada branio svoje pozicije. Veliki broj loših rešenja iz tog vremena, mi pokušavamo da uradimo, da popravimo i to je „r“ od reformskog, ali ipak reformskog, nešto pokušavamo da promenimo. Šta smo na ovaj način dobili? Dobili smo dvosmernost koja ni ranije nije bila izgubljena. Zašto? Teorijski, ako u zakonu stoji da će neko otići da traži posao iz zdravstvene, državne zdravstvene ustanove u privatni sektor, zašto ne postoji obrnuto? Zamislite situaciju u kome vi sada imate naučne radnike, ljude na fakultetu, kliničkim centrima, koji nisu imali ostvareno karijerno napredovanje, vrlo su vešti manuelci, jako dobro rade, otvaraju privatne klinike ili mogu da rade u njima, zašto su se oni vratili u ustanove u kojima su radili i ostvarili pozitivne efekte? Znaju da nekim vrstama manuelnosti ili tehnika, internventnih tehnologija ili nečega već drugog u čemu su vični, ne mogu pak obrnutim redom da sklope ugovor i da to odrade. Dakle, zakonom takva mogućnost ostaje. Ja znam da je po ranijem zakonu bilo pokušaja da su neki privatnici hteli da rade intervencije u državnoj ustanovi, ali im nije iz ministarstva dolazio model, nije im dolazila forma ugovora, bežali su direktori kao đavo od krsta da sklope takve ugovore s takvim ljudima, jer su se bojali i inspekcija i mišljenja ministarstva i stavova, jer niko to nije bio formulisao. Sadašnjim odlukama, sadašnjim rešenjima, to se svodi na ugovor koji je templej ili preslikan ugovor deo ugovora o radu, o opštim principima i stavovima, jer kao što vidimo, onaj ko zasnuje radni odnos kod nekog drugog poslodavca, nosi svom primarnom poslodavcu da vidi da je ugovor sklopio. Dakle, ne mora da ide na poklonjenje i da traži molbu i da ga pita, a ovaj kaže – ne možeš da ideš, ja cenim da ti ne možeš da odeš, jer one stavke koje smo imali o minimumu procesa rada koji mora da zadovolji itd, sada su na ovaj način brisane. Jedna veća sloboda, jedna veća mobilnost lekara, a zašto da ne, jer svaka struka koja nešto radi u državnom sektoru može i privatno. Dakle, mogao bi lekar da ide da pere prozore, da čisti ulice, ali ne bi mogao da radi svoju struku. Ne treba bežati od tog dopunskog rada, ali ga jasno normirati i jasno dovesti u jedan pravni osnov u kome će zbog toga morati da bude registrovan, evidentira, da bude i odgovoran za ono što zaradi, da se na to plati porez, a da se naravno ubrza i smanji broj listi i čekanja i smanji broj čekanja na usluge. Dakle, u tom delu vidim da je to jedno od rešenja koje liči na pređašnje, ali je otišlo korak dalje. Uslove za ugovore, mislim da nemamo taj član koji bavi 200. i 201, kako bi taj ugovor koji bi trebalo zaposlen u zdravstvenoj ustanovi, na to se uglavnom misli kada se o ovom zakonu priča, kada ode u privatno, ili neku drugu instituciju ili privatnu, šta bi sve trebalo da sadrži. Bio je opterećujući broj stavki koje smo imali u ranijem zakonu. Ta dva člana su brisana, pretpostavljam da se zato sada svodimo na opšte odrednice ugovora o radu, Zakona o radu, pa konačno i eto o mogućnosti i bolje kontrole onoga što se dešava, taj ugovorni radni odnos tiče se jednog zakona, jedne vrste inspekcije, itd, plus što se nosi. Da li zaista treba da nosi sam lekar svoj ugovor u instituciju zdravstvene kontrole, pa i ja se pitam, možda ne treba sam. Onaj koji ga je primio na posao možda treba to službenom poštom da pošalje. On kaže – nosio sam, nisu primili, zagubio, predao, evo imam papirić, predao sam ga u pošti, itd. Možda bi, recimo, razmišljanje na tom planu ne bi bilo ni rogobatno ni nelogično. O zdravstvenom osiguranju nemam šta da kažem, ta je stvar pojednostavljena do kraja, sa dve jasne stvari, da će se dodati 35% na 65% i da će osobe koje moraju da rade u inostranstvu po uputu, nalogu države, dakle, po tom osnovu, ne po osnovu svog privatnog boravka u drugoj državi, imati pravo zdravstvene zaštite u jednom kompletnom iznosu, dok imaju taj radni odnos sa poslodavcem koji ih je poslao. Dakle, ne moraju svake godine, to je olakšanje procedure, vrlo jednostavno i mislim da je to opet potreba koja je proizašla iz sagledavanja naše realnosti, dovela do izmene sasvim jednog malog delića ovog jednog veoma važnog zakona. Kada govorimo o nadležnosti koje lokalne samouprave imaju, da potkrepim značaj, hajde da kažem, milo je to nekima da čuju, centralizacije, preuzimanja ingerencija države nad kliničko-bolničkim centrima i potrebe da se to uradi istovremeno i sa primarnom zdravstvenom zaštitom. Grad Kragujevac koji je dosta solidna gradska uprava, veći grad u Srbiji, izdvojio je u 2014. godini 37 miliona dinara za ono što može biti iz oblasti nadležnosti, primarne zdravstvene zaštite. Država ove godine sa 20 miliona pomaže sveukupne programe primarne zaštite u kojima ona nije vlasnik, nego je vlasnik lokalna samouprava. Mislim, Ministarstvo zdravlja, hoću reći, a ne država. Dakle, tu su potrebna mnogo, mnogo veća sredstva i potrebna je jedna konačno i značajnija odgovorno. Ne možemo mi tražiti od ministra da odgovara za ponašanje rukovodstva lekara, za njihove akte na nivou lokalne samouprave i da se kad se nešto dogodi, a vrlo često je ta teatralnost sklona da bude i u medijima i među nama poslanicama, ministre, daj ostavku, zato što je tamo nekakav doktor pogrešio, direktor, neki doktor je pogrešio, a ministar da daje ostavku. To je besmislica. Zna se odgovornost koja postoji u zdravstvu i kako postoji, ko je napravio grešku, taj odgovara. Direktor je odgovoran da provede procedure, a tek ministar koji se i ne pita uopšte, ko je gde direktor, kako je taj direktor izabran, tog datuma i na kojoj lokalnoj samoupravi. Dakle, čak i na tako ozbiljnoj stvari kao što je kliničko-bolnički centar, gde su verovatnoće teških greški, veoma velike, gde vi zdravstvenu inspekciju kada trebate da pošaljete, nije to potpuno isti način kod zdravstvene inspekcije, posle toga se konačno obraća gradskoj upravi, pa da tamo rešava na nivou ko je vlasnik toga ili se obraća Ministarstvu, odnosno Vladi koja je odgovorna što je takve ljude imenovala. Imaće to u konačnoj reperkusiji mnogo povoljnijih posledica, a u suštini, samo će se znati ko je vlasnik novca i ko je odgovoran za ono što želimo da promenimo u funkcionisanju i pacijenti pojma neće imati šta mi to danas pričamo i šta mu to znači, da li je sada Ministarstvo preuzelo da konačno finansira i odgovara za rad i tako visokih ustanova kao što su kliničko-bolnički centri ili je to ostala Zvezdara, ili „Dragiša Mišović“ i grad Beograd. O tome govorim i mislim da je ovo jednostavno rešenje i da očekujem da se na nižim nivoima ovakva pragmatična rešenja primene, a to onda znači reformski, jer ima još šta da bude reformski, posebno nekim drugim zakonima, pa bismo onda videli da onaj ko najviše novca daje, najviše odgovornosti snosi i koji kreira zdravstvenu politiku, a to su Ministarstvo i Vlada, trebaju najvišu odgovornost da imaju, prava, a građani da uživaju najveći mogući obim prava koji se na tom nivou i sadašnjim mogućnostima nude. Zato ću ja kao i članovi naše političke partije podržati, verujem i koalicioni partneri, ove izmene zakona. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Marjana Maraš.
Zahvaljujem poštovani predsedavajući. Uvaženi predstavnici Ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, istakla bih na samom početku da će poslanička grupa SPS u danu za glasanje podržati predloženi Zakon o izmenama Zakona o zdravstvenom osiguranju, Zakon o izmenama Zakona o zdravstvenoj dokumentaciji i evidenciju u oblasti zdravstva i Zakon o izmenama i dopunama Zakona o zdravstvenoj zaštiti, o čemu ću danas govoriti. Izmene Zakona o zdravstvenom osiguranju imaju za cilj unapređivanje, ostvarivanje prava iz obaveznog zdravstvenog osiguranja i obezbeđivanje višeg nivoa, kvaliteta zdravstvene zaštite, zdravlja građana, a rezultat su saradnja Ministarstva zdravlja, Ministarstva spoljnih poslova i Republičkog fonda za zdravstveno osiguranje. Predložena zakonska rešenja odnose se na ostvarivanje prava na zdravstvenu zaštitu osiguranika koji su upućeni na rad u inostranstvo, kao i članova njihovih porodica i na efikasnije ostvarivanje prava na novčanu naknadu, osiguranicama za vreme privremene sprečenosti za rad, usled bolesti ili komplikacija u vezi sa održavanjem trudnoće. Najpre, kroz produženje roka važenja potvrde za korišćenje zdravstvene zaštite osiguranika koji su upućeni na rad u inostranstvo, kao i članova njihove uže porodice, predloženo je proširivanje prava, tako što se potvrda o korišćenju zdravstvene zaštite u inostranstvu, izdavaće se za period, za koji je osiguranik upućen na rad u inostranstvo, a ne kao po sada važećem zakonu, najduže 12 meseci, za isti period koji se osiguraniku izda potvrda o korišćenju zdravstvene zaštite u inostranstvu, izdaje se i članu njegove uže porodice. Oni su do sada morali da se vraćaju u zemlju nakon perioda od 12 meseci, od dana izdavanja potvrde, kako bi izvadili novu potvrdu, što je iziskivalo dodatne finansijske troškove, odsustvo sa posla i druge probleme. Zato podržavam novo zakonsko rešenje kojim se propisuje da će potvrda o korišćenju zdravstvene zaštite za osiguranika koji je upućen na rad u inostranstvo, odnosno člana uže porodice osiguranika, važiti za period, za koji je osiguranik upućen na rad u inostranstvo. Izmena Zakona o zdravstvenoj dokumentaciji i evidenciji u oblasti zdravstva, predlaže se produženje roka za donošenje podzakonskih akata za sprovođenje ovog zakona i to sa 12 meseci na 24 meseca od dana stupanja na snagu Zakona. U tom smislu, predloženo je odlaganje početka primene zakona sa 1. januara 2016. godine na 1. januar 2017. godine. Razlog za pomeranje rokova je, kako se navodi u obrazloženju to što postupak za javnu nabavku, integrisanog zdravstvenog informacionog sistema, još uvek nije završen tako da se ne može pristupiti niti izradi podzakonskih akata, niti primeni zakona. Zakonom o zdravstvenoj zaštiti, propisano je da se Predlogom zakona o izmenama i dopunama Zakona o zdravstvenoj zaštiti uređuje preuzimanje osnivačkih prava nad kliničko-bolničkim centrima, od strane Republike. Predložena rešenja predstavljaju rezultat saradnje i konsultacija Ministarstva zdravlja, nadležnih organa grada Beograda i predstavnika sindikata u zdravstvu, koji su se složili da će ovo predloženo zakonsko rešenje uticati pozitivno na organizaciju i kvalitet rada ovih zdravstvenih ustanova koje treba da obezbede što kvalitetniju i kompletniju zdravstvenu zaštitu građanima Republike. Kako kliničko-bolnički centri obavljaju zdravstvenu delatnost na sekundarnom i tercijalnom nivou zdravstvene zaštite, koja je od posebnog značaja za Republiku, odnosno visoko specijalizovanu, specijalističku konsultativnu i stacionarnu zdravstvenu delatnost, uz korišćenje veoma komplikovanih procedura i skupe dijagnostičke opreme, smatralo logičnim i adekvatnim rešenjem da osnivač kliničko-bolničkih centara treba da bude Republika. Ove izmene zakona na drugačije načine regulišu i pitanje dopunskog rada zdravstvenih radnika, tako što se dopunski rad u zdravstvenom sistemu usklađuje sa odredbama Zakona o radu. Tako po novom rešenju zdravstveni radnik, zdravstveni saradnik, kao i drugo zaposleno lice u zdravstvenoj ustanovi, odnosno privatnoj praksi i drugom pravnom licu koje obavlja zdravstvenu delatnost, koji radi puno radno vreme može dopunski da radi kod drugog poslodavca, van radnog vremena u ukupnom trajanju do jedne trećine punog radnog vremena. Zakon sada ustanovljava i obavezu zdravstvenog radnika, zdravstvenog saradnika ili drugog zaposlenog lica da o zaključenom ugovoru o dopunskom radu pismeno obavesti direktora zdravstvene ustanove, odnosno osnivače privatne prakse u kojima radi puno radno vreme. O zaključenim ugovorima o dopunskom radu, zdravstvena ustanova, odnosno privatna praksa i drugo pravno lice koje obavlja zdravstvenu delatnost dužni su da vode evidenciju. Primerak originala ugovora o dopunskom radu u roku od 15 dana od dana zaključivanja ugovora zaposleni mora da dostavi zdravstvenoj inspekciji. Na ovaj način obezbeđuje se efikasnije praćenje i kontrola primene instituta dopunskog rada u oblasti zdravstva. Time će se otkloniti osnov za brojne polemike u javnosti i probleme u praksi kada je dopunski rad zdravstvenih radnika u pitanju. Sada postoje mnogobrojne primedbe na organizaciju takve vrste rada. Žučne rasprave na ovu temu nisu samo prisutne u javnosti već i među lekarima i unutar njihovih strukovnih organizacija. Najveći broj lekara i medicinskih radnika radi savesno i pravilno i smeta im što neko od njihovih kolega zloupotrebljava položaj. Želim istaći da je princip prava na rad, pa i dopunski jedno, a zloupotreba prava nešto drugo. Dopunski rad je u nekim slučajevima bio izvor korupcije. Međutim, pojedinačni slučajevi ne mogu da budu osnov za osudu celog zdravstvenog sistema. Verujemo da ovakvi slučajevi nisu pravilo, već izuzetak. Nepravilnost i zloupotrebe moraju se suzbiti pravilnijim i doslednijim, organizovanim i sprovođenjem dopunskog rada, ali i kontrolom zakonitosti, a tu je uloga inspekcijskih organa nezamenljiva. Evidentno je da u Srbiji imamo nedovoljan broj lekara specijalista, evidentno je da oni nisu adekvatno plaćeni, a evidentno je i da postoje problemi u sferi dopunskog rada. Nažalost, suočavamo se i sa tim da nam u potrazi za boljom zaradom lekari specijalisti odlaze u inostranstvo. Predloženim zakonskim rešenjem ovi problemi nastoje se rešiti. Nadam se da će predložena rešenja doprineti da stručni specijalistički kadar koji je neophodan uslov za ostvarivanje kvalitetne i pravovremene i efikasne zdravstvene zaštite u Srbiji da ostane u zemlji. U inostranstvo, nažalost, odlaze i mladi lekari, ali i specijalisti sa dužim stažom i dragocenim iskustvom. Tako ostajemo i bez vrhunskih hirurga, anesteziologa, specijalista raznih specijalnosti u čije školovanje su uložena velika sredstva i vreme i koji svoje znanje neće moći da prenesu na svoje mlađe kolege. Srbija ulaskom u EU može očekivati još veći odlazak lekara. Razlozi za odliv naših lekara su nemogućnost zaposlenja, bolji uslovi rada i veće zarade, ali i bolji tretman struke u inostranstvu. Treba motivisati lekare da ostanu u zemlji. Kako ne bismo došli u situaciju da moramo da uvozimo lekare, problem se mora sagledati i celini i sistemski rešavati, a jedan od načina je i dopuštanje dopunskog rada. Uz svoju osnovnu platu na ime dopunskog rada lekari mogu da ostvare i dodatnu zaradu. Još jednom da kažem da predložena zakonska rešenja o kojima sam govorila treba da doprinesu unapređivanju, organizacije zdravstvene službe, odnosno unapređivanju kvaliteta zdravstvene zaštite, tako će poslanička grupa SPS podržati u danu za glasanje. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Ljubica Mrdaković Todorović.
Hvala predsedavajući. Poštovani predstavnici Ministarstva zdravlja, koleginice i kolege narodni poslanici, verovatno ću se u svojoj diskusiji ponoviti sa svojim kolegama poslanicima, ali smatram da to nije na odmet zarad javnosti, zarad naših kolega zdravstvenih radnika, jer svi mi koji radimo u zdravstvenom sistemu Srbije znamo da je zdravstveni sistem Srbije jedan od najvažnijih stubova našeg društva i imajući to u vidu, sva tri predloga zakona koji su danas na dnevnom redu, upravo imaju za cilj unapređenje kvaliteta zdravstvene zaštite, poboljšanje uslova za obavljanje zdravstvene delatnosti, bolju dostupnost zdravstvene zaštite za građane, jer težimo i radimo na tome da građani, tj. pacijenti, potencijalni pacijenti budu u fokusu zdravstvenog sistema. Želimo da obezbedimo i želimo da imamo i najbolju preventivu i dijagnostiku i terapijske procedure i rehabilitaciju. Smatram, lično smatram da se predloženi zakoni donose u jako važnom trenutku za našu zemlju sada kada su u Briselu otvorena prva pregovaračka poglavlja i usvajanjem ovih predloga zakona, to predstavlja nastavak ozbiljnog rada i truda koji ulaže naša Vlada, premijer gospodin Vučić, kako bi se savladale sve prepreke koje stoje pred nama na putu ka EU, jer samo uređena stabilna i otvorena Srbija može da privuče strana ulaganja i da za svoje građane predstavlja sigurno i dobro mesto za život. U tom kontekstu, donošenje zakona o izmenama i dopunama Zakona o zdravstvenoj zaštiti je jako bitno jer predstavlja novi kvalitet u ovoj oblasti, koja nas ne samo približava zakonima EU, već i doprinosi unapređenju sistema zdravstvene zaštite Srbije. Preuzimanjem osnivačkih prava od strane Republike nad kliničko-bolničkim centrima, stvaraju se kao što smo već čuli neophodni preduslovi za poboljšanje uslova za obavljanje zdravstvene delatnosti za adekvatnije koordinisanje u radu, ali i za neophodna kapitalna ulaganja. Takođe, čuli smo da predloženim zakonskim rešenjem se na precizan način uređuje dopunski rad u zdravstvu. Ja mislim da dopunski rad u zdravstvu postoji u mnogim zemljama EU. Ako grešim, vi me ispravite u tome. Naime, sada na jedan nov način se definiše institut dopunskog rada koji je usklađen sa Zakonom o radu i stvaraju se neophodni uslovi za praćenje i kontrolu kvaliteta rada u oblasti zdravstva. Na delu će biti princip transparentnosti, tako da ćemo precizno znati ko gde radi i koliko radi. To je značajno jer omogućava nov kvalitet u radu sa precizno definisanim i obavezujućim praćenjem rada zdravstvenih radnika, saradnika i drugih pružalaca zdravstvenih usluga u sistemu zdravstvene zaštite, ali znaćemo i obaveze zdravstvene ustanove u kojoj pomenuti rade. Time se obezbeđuje viši nivo zdravstvenih usluga za naše građane i sprečavaju eventualno toliko puta pominjane zloupotrebe u oblasti dopunskog rada. Uvođenjem preciznih postupaka u prijavi dopunskog rada koji nisu restriktivni, omogućava se da vidimo i da jasnije sagledamo na tržištu rada koji su to zdravstveni radnici koji obavljaju dopunski rad kod drugog poslodavca, ali sa druge strane, da vidimo i kakvi su kapaciteti tih poslodavaca. Što se tiče Zakona o zdravstvenom osiguranju, smatram da su njegove izmene jako bitne jer značajno unapređuju dosadašnji zakon. Njime se omogućava unapređenje ostvarivanja prava iz oblasti obaveznog zdravstvenog osiguranja za naše građane koji se upućuju na rad u inostranstvo, kao i za članove njihove uže porodice. Možda još važniji deo predloženih izmena zakona je onaj koji se odnosi na sredstva za nadoknadu usled privremene sprečenosti za rad zbog bolesti ili komplikacija u vezi sa održavanjem trudnoće, jer se izbegava do sada prisutno višemesečno kašnjenje u isplati ovim osiguranicama. Jednostavno, pojednostavljuje se procedura i to omogućava redovan priliv novčanih sredstava budućim majkama koje mogu da planiraju trošenje novca i vode uredniju trudnoću i higijensko dijetetski režim, bez stresova vezanih za razmišljanje o novcu, tako da će se izbeći i ta materijalna neizvesnost koja nije manje bitna stavka.To može pozitivno uticati i na to da se veći broj žena reši i odluči za novu trudnoću. Na kraju, usvajanje Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o zdravstvenoj dokumentaciji i evidenciji iz oblasti zdravlja smatram da je to jako bitno kako bi se stvorili preduslovi za nesmetano funkcionisanje zdravstvenog sistema u oblasti evidencija i izveštavanja, tako da ću ja, kao i moje kolege iz SNS, podržati sva tri predloga zakona. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Branislav Blažić, a zatim Milan Knežević. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, profesore Vekiću, dame i gospodo narodni poslanici, ovi zakoni i izmene i dopune ovaj tri zakona koje danas donosimo su samo nove kockice u mozaiku stvaranja jednog novog zdravstva, zdravstva daleko odgovornijeg, stručnijeg, kvalitetnijeg, zdravstva u interesu građana Srbije i na kraju krajeva, zdravstva koje je u skladu sa mogućnostima našega društva. Ove kockice došle su kao posledica, a prethodilo im je i 2000 datih specijalizacija, 1000 zaposlenih lekara i medicinskih sestara, „Gama nož“, mnoga vozila koja su kupljena za hitnu službu, popravljanje zdravstva na svim nivoima, borba protiv korupcije. Sve je to urađeno u ovom prethodnom periodu, a našili smo na silne kritike ovde od strane opozicije kako ne valja ovo ili ne valja ono. I kada je ministar pitao - dobro šta ste vi uradili za tih 12 godina, nije dobio odgovor. Ja ću odgovoriti u njegovo ime. Oni nisu uradili ništa. Dvanaest godina, bolje rečeno, uradili su - osakatili su i razboleli zdravstvo, kao što su osakatili i razboleli čitavo društvo. Setio sam se da car Dioklecijan nije ostao upamćen po tome što je znao na vreme da napusti vlasti i posveti se sađenju kupusa, pre je po tome ostao upamćen, nego po tome kako je vladao rimskom imperijom. Tako da bi za DS bilo bolje da je znala na vreme da napusti vlast, nisu morali da sade kupus, možda su mogli da sade buniku i travu, pa bi znao da nađem opravdanje za neke njihove diskusije kada je u pitanju kritika radi kritike svega i svačega i onog dobrog i onog što se na neki način velikom borbom ostvaruje u ovoj zemlji. Kada su u pitanju ova tri zakona i uopšte govor o centralizaciji i decentralizaciji, govorim o kliničko-bolničkim centrima i prelasku da država bude osnivač, često puta se manipuliše tim pojmom, pa sve bi decentralizovali što može da se decentralizuje. Polako, nije to baš tako sve jednostavno, pogotovo kada se neko poziva kako treba decentralisati državu po uzoru na Nemačku, Francusku, Kinu. Pa, znate šta, njihovi regioni, oni najmanji, veći su od naše zemlje cele. Mi smo mala država i moramo da gledamo kako svoju strategiju razvoja da napravimo tako da bude ona najprogresivnija, najjeftinija i najviše u interesu građana. Pokušala se decentralizacija posle 2000. godine, pa su čak podelili i zdravstvene centre, pa u jednom malom gradu imate dom zdravlja koji funkcioniše nezavisno od bolnice, pa se napravilo ludilo da specijalisti iz doma zdravlja kada su potrebni bolnici za dežurstvo, nisu mogli zato što su radili u nekoj drugoj ustanovi. Pa, onda kola, koja ima dom zdravlja, nije mogao da da bolnici da nosi svog pacijenta recimo u neku tercijalnu ustanovu, samo zato što sada to treba neko da plati, pa se fakturiše, dom zdravlja fakturiše bolnici, bolnica fakturiše domu zdravlja, unutar jednog grada od 40 hiljada stanovnika. Pa, je li to decentralizacija? Pa, to je ludilo, to nema veze sa pameću. Mislim da je krajnje vreme da se to ponovo napravi, jer ova zemlja, da se ta centralizacija, upravo da obezbedi način planiranja i strateškog planiranja države kada su kapitalna ulaganja, ne samo kada je u pitanju zdravstvo, nego sve što se u tom smislu može smatrati, kada je u pitanju regionalni razvoj, praćenje kako će se ova zemlja razvijati na svim nivoima i svugde. Ovako imamo dupliranje kapaciteta, dupliranje aparata, dupliranje stručnjaka, dupliranje svega, a na nekim mestima nemamo ništa. To je jedan haos, jedno društvo koje ne zalužuje da ide dalje. Zbog toga su sve ove promene izuzetno važne, izuzetno potrebne i mislim da će one napraviti da ovo zdravstvo krene još višim i još boljim korakom napred. Ovde se priča o tome da li ćemo za godinu dana krenuti sa primenom Zakona o dokumentaciji u zdravstvu. Mi smo doneli jedan izvanredan Zakon o dokumentaciji. Dokumentacija podrazumeva praćenje kako zdravstvenog stanja pacijenta, praćenje zdravstvenog stanja stanovništva uopšte, praćenje kapaciteta, praćenje resursa. Dokumentacija podrazumeva informisanje, podrazumeva međunarodnu saradnju, dokumentacija podrazumeva uopšte jedan izuzetno važan segment stručnog razvoja i stručnog praćenja u zdravstvu. Ne može se to lomiti preko noći. Pa, što za 12 godina nisu uveli taj sistem kad su tako pametni? Treba sačekati i napraviti kvalitetno, jer to će uštedeti sredstva, podići kvalitet i nivo zdravstvene zaštite i napraviti pravi sistem kada je u pitanju dokumentacija u društvu. Moram da prokomentarišem to da je potrebno da ne dolaze ljudi iz inostranstva da overavaju knjižice svakih šest meseci itd, sve ono što je ovimzakonima predviđeno. Ali, ono što moram da kažem, to je opet neka kritika na pokušaj kad su u pitanju trudnice i kada su u pitanju porodilje, da se olakša način kako žene da dođu do toga da dobiju tih 100% svoje plate ali na jednostavniji i na brži način. Na kraju, mi smo doneli to da 35%, ono što nije bilo, da se još doda trudnicama i obezbedili tim ženama, zahvaljujući njima i njihovoj vrednosti i važnosti u ovom društvu, da dobijaju 100%. Pa, mi smo to doneli, nije niko doneo pre 10 i pre 15 godina. Ovo sada govorimo kako da im samo olakšamo još tehnički što pre da dođu do tog novca koji im pripada, a tehnički način je da se poslodavcu prebaci ukupna količina, da on samo isplati, jer kašnjenje u isplati nije kašnjenje u Fondu, nije kašnjenje u budžetu, kašnjenje je u dokumentaciji koju poslodavac treba da preda u Fond, pa da bi se posle vratile te pare, uplatile na njegov poseban račun i da on ne može da manipuliše tim sredstvima. To je poseban račun sa koga je on u obavezi da da ženama, trudnicama i porodiljama. To su jednostavne stvari. Ja mislim da će se to ovim dodatno ubrzati i da će se ispuniti ta naša odluka koju smo napravili. Na kraju, u svakom slučaju, ovo treba podržati, kao što sve do sada, u tom kursu kako ide društvo, reformskom kursu treba podržati ova tri zakona. Mislim da je ovo još jedan korak napred da stvaramo to zdravstvo i korak po korak, i ova zemlja će biti uz rame svim ostalim razvijenim zemljama. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Milan Knežević.
Poštovani predsedavajući, poštovani predstavnici Ministarstva, koleginice i kolege, posle ovakvih iscrpnih diskusija, sigurno će se i moja diskusija ponoviti u nekom delu zato što se ovde radi o izmenama tri zakona, o pojedinim članovima koji se menjaju. Zajedničko za sve tri izmene je da ove izmene u stvari predstavljaju poboljšanje zakona i daju bolja zakonska rešenja, koja u krajnjoj liniji utiču i na organizaciju zdravstvene službe i pružanju zdravstvene usluge. Jedan kolega opozicioni poslanik pominjao je – pa šta je, mi treći put dobijamo na Skupštini dopune i izmene Zakona o zdravstvenoj zaštiti. Uopšte ne vidim u čemu je tu problem, i da budu još tri izmene i da bude deset izmena zakona, izmene zakona pogotovo proističu iz života. Ministarstvo organizovano, uočava probleme i odmah razrešavanje problema može da se postigne izmenom zakona. Te promene zakona nisu kako je on rekao u potcenjujućem tonu, nego su ovo baš afirmativne izmene, zato što poboljšavaju pojedine članove zakona. I prošli put, pre mesec dana smo imali opet izmenu vezanu za lekarsku komoru. Pa, i ona je proizašla iz problema u organizaciji zdravstvene službe i nekih zakona koje su oni doneli u neko vreme od pre osam godina. Tako da, to ne stoji da izmene zakona treba gledati na taj način kako je on predstavio, nego na uočavanje problema i automatski brzo rešavanje tih svih problema koji tu postoje. Prvo, u Zakonu o zdravstvenoj zaštiti, kolege su i rekle, ti kliničko-bolnički centri koji su pripadali kao osnivači gradu, njegova osnivačka prava prelaze na Republiku, što je sasvim logično. To su visoko-specijalizovane zdravstvene ustanove, pružaju sekundarnu, a u nekim segmentima i tercijalnu zdravstvenu zaštitu. Da bi se pružila kvalitetna zdravstvena zaštita potrebna su sigurno velika investiciona ulaganja koje sigurno može da podrži Republika, a ne lokalna zajednica ili samouprava, a samim tim vezano i za stručno usavršavanje, nove metode, tako da ovaj segment predstavlja poboljšanje. U jednom zakonu koji je jedan ministar doneo, ja mislim, to je moje mišljenje, a nije proizišlo iz mog razmišljanja, nego iz razgovora sa kolegama koje rade u domovima zdravlja, u toj tzv. primarnoj zdravstvenoj zaštiti koja sa sekundarnom i tercijalnom čini celokupni zdravstveni sistem, odjedanput su oni onom zakonskom regulativom bili istrgnuti i predati na upravu lokalnim zajednicama ili lokalnoj samoupravi. Mi sada imamoparadoksalnu, po meni situaciju, od Republike i ministarstva se očekuje da se uradi strategija razvoja i funkcionisanje zdravstva, a u praktičnom smislu u tom segmentu primarne zdravstvene zaštite, na indirektan način, naravno, ne mora niko da mi odgovori, a mi to znamo kao kolege, direktno ne možete da imate upliva i da ne govorimo o mnogo tih skrininga koji se obavljaju i koji su bitan deo segmenta primarne zdravstvene zaštite. Ipak ako vi finansirate lične dohotke i na odgovarajući način primarna se uklapa u sveukupnu zdravstvenu zaštitu, mora država, po tom mislim na ministarstvo, da ima upliva u to kako funkcioniše taj segment zdravstva. Na ovaj način, koliko ja znam, postoje problemi, pogotovo što se i kolege žale da u ovim uslovima, u primarnoj zdravstvenoj zaštiti, izuzev investicionog održavanja, nemaju nekih sredstava za obnavljanje opreme i neke značajnije investicije. Možda je na ministarstvu, ali ovo ne kažem, pošto oni o tome već debelo razmišljaju, kako taj deo na odgovarajući način, možda ja nisam u pravu, možda su naše primedbe, tih kolega koje smatraju da je to jedna situacija, da lokalni kadrovi postavljaju direktore. To je najmanji problem. Ne treba politika da bude u tom stepenu uključena, ali mi to deklarativno. Kolega je rekao da zdravstvo ne treba mešati sa politikom, mada lično mislim da su oni veoma često koristili zdravstvo u političkom nadmetanju i lično mislim da su zdravstvo i obrazovanje vitalne osnove gde treba doktrina i struka da daju način organizacije i funkcije, ali na žalost događaju i se i ove stvari. Ja sam malo sa tom primarnom zdravstvenom zaštitom, koja je ipak ostala pod nekom kontrolnom funkcije lokalne zajednice, iako oni, da budem jasan, što se tiče medicinske doktrine, primenjuju medicinski i uklapaju se u toj organizaciji celokupnog zdravstvenog sistema, ali tu postoji jedna stepenica koja razdvaja. Sada kada je uključen kliničko bolnički centar sigurno treba razmisliti i o tom segmentu kako na odgovarajući način razrešiti, jer opet ponavljam, ako država daje pare, mora država i da se pita kako u tom Leskovcu, Kragujevcu, Beogradu funkcioniše primarna zdravstvena zaštita, ko je odgovoran, a ko loše funkcioniše. U ovom zakonu razrešen je dopunski rad. Po meni, veoma jednostavno, a efikasno. Opet je jedan opozicioni poslanik pominjao zašto postoji dopunski rad, pa smanjili ste doktorima plate, pa zato. Takvo obrazloženje ne stoji, da ne mogu da zamislim da neko može da kaže to. Taj dopunski rad u zdravstvu nismo mi izmislili, nije izmišljen u zadnje dve godine od kada je neka druga opcija na vlasti, a ne njihova. Taj dopunski rad postoji već 15 godina. Činjenica je da postoji, da je to osetljivo mesto, koruptivno mesto, ali 99% doktora i zdravstvenog osoblja, koje je kvalitetno, ne možemo da gledamo kroz pojedinačne slučajeve. Suština dopunskog rada nije u tome što su smanjene plate. To ja kažem radi javnosti. Taj dopunski rad postojaće i kroz pet godina kada budu odlične plate. Nije stvar u nekim, jesu dodatni prihodi, da ne bude da nije to primarno, sigurno da dopunska delatnost omogućava odgovarajuće prihode pojedincima koji učestvuju. Ovde se na jedan način, u jednom članu razrešava mogućnost i obaveza da poslodavac vodi evidenciju i da se zna ko obavlja dopunski rad, a sa druge strane i inspekciji mora da se dostavi. Ponovo se uvodi neki red u toj zakonskoj mogućnosti rada kod drugog poslodavca do trećine radnog vremena. Dopunski rad, još jedanput kažem, postojaće i u zemljama gde su odlične plate, tako da ne mešamo, da ne upotrebim izraze kada se meša jedno i drugo zbog nekih više upotrebljenih iz političkih razloga, da se to omalovaži kao neka stvar koja nije značajna, nego je suspektna. Suspektno je mnogo što-šta u životu, ali su u pitanju ljudi, postoje drugi zakoni, postoji i drugi način organizacije koji treba da suzbije takve stvari koje se događaju, zloupotrebe u radu ili u drugom delu. Što se tiče licenciranja zdravstvenih saradnika, kako ne može da bude poboljšanje kada je u prethodnom zakonu bilo da ministar treba svim zdravstvenim saradnicima da daje saglasnost. Sasvim logično posle formiranja odgovarajućih komora da se prebaci taj deo licenciranja u tom delu, tako da i taj deo rešenja, vezano za zdravstvene saradnike, je sigurno poboljšanje i olakšavanje u tom delu koji se odnosi na funkciju licenciranja koji je prethodno bio. Što se tiče odobravanja specijalizacije, moram da priznam da nisam znao da je postojao taj stav u članu da naše ministarstvo odobrava specijalizacije stranim državljanima. Ovo je sasvim logično. Ako taj strani državljanin radi svoju zdravstvenu delatnost u toj nekoj drugoj državi, normalno da treba ministarstvo, čiji je on državljanin, da odobrava specijalizacije, a ne naše ministarstvo. To je tako logična stvar da se ovo promeni i za mene je bila iznenađujuća. Moguće da je u nekom periodu, pošto je kod nas dosta stranaca pre 30 godina, od Libije, Egipta, Palestine, studiralo, pa je moguće da je u tom nekom periodu napravljen neki dogovor i iziskivalo je potrebu da naše ministarstvo pomaže, ali time odobravajući nekom specijalizaciju ministarstvo preuzima neku odgovornost, kao kod ovog pitanja izjednačavanja privatnog i državnog zdravstva. Znate, da se izjednačite nije to samo došao privatnik, potpisao ugovor i od sutra dolaze na pregled, naplaćujem od fonda. Taj neko ko potpisuje, to je ministar lepo rekao, mora da ispunjava neke uslove, mora da bude akreditovan. Vi morate da ga stavite na listu. To treba mnogo ozbiljno shvatiti, a ono što sam video i u dosadašnjem radu i u tom skeniranju i pravljenju spiska privatnih ordinacija, napravljen je odličan pristup da bi se sistemski, strategijski razrešio problem. Cela funkcija, koliko sam video, ministarstva izjednačavanja privatnog i državnog zdravstva ide u jednom pravom pravcu da se ne podvuku neke greške i propusti koji prave druge probleme. Na kraju, da pomenem ovaj zakon gde se razrešava problem produžavanja osiguranja kod onih koji su upućeni na inostranstvo i članova njihovih porodica na taj vremenski period na koji su upućeni, a ne u nekom ograničenom roku. Kolega Važić neposredno pre mene je pominjao kod privremene sprečenosti za trudnice, problem koji je uočen a koji je postojao i kada je u vremenu kad je ta poslanička grupa bila na vlasti, nije to samo zadnjih godinu dana urađeno, mi smo dodali tih 35%, ali sad želimo da pojednostavimo na jednom mestu da stigne novac i da u tim najlepšim trenucima ili najosetljivijim trenucima trudnoće i održavanja trudnoće i druge sprečenosti stignu sredstva nekom neophodna za život na pravi način bez nekih, kako mi kažemo, birokratskih. Mnoga uverenja su oni morali da skupljaju i da nose na jedno mesto, pa svakog meseca da skupljaju silno vreme i javnosti je bila upoznata sa tim problemom, na ovaj način se sve to razrešava. Tako da na kraju, opšti utisak, ja mislim iz diskusija prethodnika da su sve ove izmene apsolutno bile neophodne, razrešavaju probleme predstavljaju poboljšanje zakona, predstavljaju poboljšanje funkcije zdravstva u tim segmentima na koje se odnose i zato ću ja i kao i moja poslanička grupa u danu za glasanje podržati ovaj zakon. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Jelisaveta Pribojac, zatim Predrag Mijatović. Izvolite.
Hvala predsedavajući. Poštovani predstavnici Ministarstva zdravlja, poštovani narodni poslanici, zakoni o zdravstvenoj zaštiti i zdravstvenom osiguranju posle desetogodišnje primene zaista zahtevaju sveobuhvatne izmene, jer kao sistemski zakoni koji regulišu oblast zdravstvenog sistema i sistema zdravstvenog osiguranja ne rešavaju probleme sa kojima se u zdravstvenom sistemu susrećemo skoro svakodnevno. Zato svaka izmena sigurno poboljšava uslove za obavljanje zdravstvene delatnosti. Kod izmene i dopune Zakona o zdravstvenoj zaštiti u pitanju je sedam članova, četiri člana se brišu u celini i to 198a, 198b, 200. i 201. Kroz članove 48, 130. i 141. regulišu se preuzimanje osnivačkih prava od strane Republike nad kliničko-bolničkim centrima, zatim se definiše da direktora, zamenika direktora, članove upravnih i nadzornih odbora kliničko-bolničkih centara imenuje Vlada Republike Srbije, kao i saglasnost na statute kliničko-bolničkih centara daje Vlada. Nakon primene ovih izmena i dopuna Zakona o zdravstvenoj zaštiti, licenciranje zdravstvenih saradnika će se vršiti u nadležnim komorama, odnosno udruženjima. Ono što je važno istaći jeste izmena člana 199. koji se tiče dopunskog rada zdravstvenih radnika, zdravstvenih saradnika kao i drugih lica zaposlenih u zdravstvenim ustanovama i privatnoj praksi. U vezi sa ovim dopunskim radom uvek je bilo polemika, sigurna da ćemo se svi složiti da je ovaj vid dopunskog rada do sada i u zdravstvu, ali i kod pacijenata stvarao utisak najveće korupcije. S obzirom da nije postojala evidencija ni ko, ni gde, ni koliko radi u dopunskom radu. Takođe, složićemo se i sa tim da svako ima pravo da u svom slobodnom vremenu, dakle van redovnog radnog vremena obavlja dopunsku delatnost, pa tako i zdravstveni radnici, zaposleni u zdravstvenim ustanovama i privatnoj praksi mogu da obavljaju poslove iz svoje struke kod drugog poslodavca, ali pod određenim uslovima. A ti uslovi su sledeći. Jedan od prvih uslova jeste da zdravstveni radnik radi u punom radnom vremenu i ono što danas ovde nije niko komentarisao jeste zapravo to da to znači da svi zdravstveni radnici koji po posebnom kolektivnom ugovoru za zdravstvene ustanove čiji je osnivač Republika Srbija, AP i lokalne samouprava neće moći da rade u dopunskom radu. Na primer, zdravstveni radnici koji rade u zoni jonizujećeg zračenja, zbog naročito teških poslova, zbog poslova koji štetno utiču na njihovo zdravlje, član 38. posebnog kolektivnog ugovora reguliše da oni imaju skraćeno radno vreme, tačnije njihova radna mesta spadaju u prvu grupu poslova sa skraćenim radnim vremenom, odnosno 30 časova nedeljnim radom. To je razlog zbog kojih oni neće moći da rade u dopunskom radu, ako grešim, ispravite me. Drugi uslov jeste da dopunski rad ne traje duže od jedne trećine od punog radnog vremena, a osnov za dopunski rad jeste zapravo sklapanje ugovora o dopunskom radu. O tom sklopljenom ugovoru mora biti obavešten poslodavac, odnosno direktor zdravstvene ustanove, osnivač, a jedan primerak ugovora mora se dostaviti zdravstvenoj inspekciji u roku od 15 dana, od dana potpisivanja istog. I to je po meni nešto što je najvažnije u ovom članu 199. Jer samo uz adekvatni inspekcijski nadzor, uz adekvatnu inspekcijsku kontrolu, uz stalnu kontrolu neće biti ugroženi interesi u državnim zdravstvenim ustanovama i samo na takav način će član 199. imati onaj pravi A efekat koji se i želeo postići. Zakon o zdravstvenom osiguranju je osnovni zakon koji reguliše prava i obaveze iz zdravstvenog osiguranja. Izmenom člana 66. Zakona o zdravstvenom osiguranju unapređuje se i proširuje ostvarivanje prava iz obaveznog zdravstvenog osiguranja licima koje su upućena na rad u inostranstvo kao i članovima njihovih porodica, tako što se izdaje potvrda za korišćenje zdravstvene zaštite za onaj period koji su oni upućeni na rad u inostranstvo. Do sada je taj period bio 12 meseci, pa su morali da dolaze u Srbiju i da produžavaju potvrde. Za lica koja privatno putuju u inostranstvo potvrda se izdaje osiguranom licu najduže do 90 dana od dana izdavanja iste. Na ovakav način se obezbeđuje visok nivo kvaliteta zdravstvene zaštite, kao i visok nivo ostvarivanja prava iz obaveznog zdravstvenog osiguranja. Izmena član 96. Zakona o zdravstvenom osiguranju odnosi se na naknadu zbog sprečenosti za rad usled bolesti, odnosno održavanja trudnoće. Tako što će za prvih 30 dana bolovanja kao i do sada naknadu isplaćivati poslodavac iz svojih sredstava i to u celosti, a nakon 31. dana 65% će se isplaćivati iz sredstava obaveznog zdravstvenog osiguranja, a 35% iz budžeta Republike Srbije, na taj način što će tih 35% biti prebačeno RFZO a RFZO će to prebaciti poslodavcima. Do sada je RFZO taj iznos od 35% uplaćivao na račun osiguranice. Ovaj predlog je zaista jednostavniji i efikasniji jer zaista ne iziskuje popunjavanje velikog broja i obradu velikog broja obrazaca kao što je to bio slučaj do sada. Što se tiče Zakona o zdravstvenoj dokumentaciji i evidenciji, izmene i dopune se odnose na produženje roka za njegovu primenu kako bi se uradile određene procedure. Svi znamo da su podaci koji su sadržani u medicinskoj i zdravstvenoj dokumentaciji veoma važni, da moraju biti tačni, da moraju biti ažurni i na odgovarajući način zaštićeni od gubitaka, zaštićeni od uništenja, zaštićeni od dopuštenog pristupa i promena i da su sve zdravstvene ustanove dužne da tu dokumentaciju čuvaju u pisanom elektronskom ili nekom drugom obliku, zavisno od toga koja je vrsta medicinske dokumentacije u pitanju, a sve to mora da bude u skladu sa propisima o čuvanju arhivske građe sa određenim rokovima. Upravo zato je važno, celishodno i sveobuhvatno donošenje pratećih propisa za sprovođenje ovog zakona i upravo zato u danu za glasanje ja ću kao i sve moje kolege SNS podržati sve ove izmene i dopune Zakona. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Predrag Mijatović, zatim Violeta Lutovac. Gospodine Mijatoviću, prijavite se.
Poštovani predsedavajući, poštovani saradnici Ministarstva zdravlja, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, ovaj set zdravstvenih zakona je samo jedna mala, ali neophodna i akutna intervencija u okviru zdravstvenog sistema Republike Srbije. Ono što bi trebali i da znamo i što bi trebalo da se kaže, imam saznanje ili imamo saznanje da Vlade Republike Srbije i Ministarstvo zdravlja pripremaju jedan sveobuhvatni zakon o zdravstvenoj zaštiti koji će obuhvatiti i ove neke promene, a i neke u svakom slučaju kapitalne i krucijalne promene u zdravstvenom sistemu u okviru Zakona o zdravstvenoj zaštiti. Zašto? Znamo i nažalost svesni smo koliko je za 12 godina na čelu sa jednim izuzetno nesposobnim ministrom, gospodinom Tomicom Milosavljevićem, urušen zdravstveni sistem Republike Srbije. Sada je u svakom slučaju potrebno jako mnogo rada i truda da se ono što se ukorenilo i ono što je loše u zdravstvenom sistemu i što je na neki način dobilo i zakonski legitimitet, da to isto ispravimo i da izvedemo na jedan pravi put i da imamo jedan zdravstveni sistem koji je dostojan nas koji živimo u Evropi i u Republici Srbiji. Mnogo toga je rečeno ovim zakonima koji su na današnjem dnevnom redu, pa bih ja više zbog građana Srbije onako letimično prošao preko ova tri zakona koja su danas na dnevnom redu. Prvo, zakon o izmenama Zakona o zdravstvenom osiguranju. Usvajanjem ovog zakona ostvaruje se pravo osiguranika iz obaveznog osiguranja u smislu produženja roka važenja potvrde za korišćenje zdravstvene zaštite za vreme boravka u inostranstvu osiguranika i članova uže porodice, odnosno kada je osiguranik poslat na rad u inostranstvo. Potvrda o korišćenju zdravstvene zaštite, izmena člana zakona izdaje se na period za koji je osiguranik upućen na rad u inostranstvo, te se ovom izmenom zakona ukida potreba da se potvrda obnavlja svakih godinu dana, što u svakom slučaju predstavlja znatan pomak i olakšavanje života ljudi koji su upućeni u inostranstvo. Članom 3. predviđeno je da svi osiguranici kao i članovi porodice koji su upućeni na rad u inostranstvo, a potvrda im je izdata do dana stupanja na snagu ovog zakona, važi za period za koji je osiguranik upućen na rad u inostranstvo. Znači, ni u kom slučaju ne mora više da se svakih 90 dana ili kraći vremenski period pojavljuju i obnavljaju to svoje osiguranje. Predlog zakona o izmenama Zakona o zdravstvenoj dokumentaciji i evidencijama - ranijim Zakonom o zdravstvenoj dokumentaciji i evidencijama utvrđen je rok od 12 meseci za stupanje na snagu propisa za sprovođenje zakona. S obzirom da u predviđenom roku nisu završene sve radnje u smislu postupka javnih nabavki za integrisani zdravstveni informacioni sistem, zbog uloženih žalbi, potrebno je da se rok za primenu ovog zakona produži sa 12 na 24 meseca, odnosno da primena ovog zakona počne od 1. januara 2017. godine. Gospodin ministar je to vrlo argumentovano obrazložio i mislim da u tu ni u kom slučaju ne bi trebalo da dođe do bilo kakvog sporenja. Ovom izmenom uklanja se mogućnost ugrožavanja funkcionisanja zdravstvenog sistema u oblasti evidencije i izveštavanja, a samim tim i zdravstveni sistem u celini, što bi u svakom slučaju moglo dovesti do štetnih posledica po zdravlje ljudi. Poslednji je zakon o izmenama i dopunama Zakona o zdravstvenoj zaštiti o kome se ovde najviše i govorilo. Ova izmena zakona donosi promenu dva segmenta u okviru zakona o zdravstvenoj zaštiti. Prva izmena odnosi se na osnivače kliničko-bolničkih centara, odnosno do sada je osnivač tih ustanova bio grad. Međutim, kliničko-bolnički centri pored zakonom predviđenog obavljanja sekundarne zdravstvene zaštite obavljaju i visoko specijalizovanu zdravstvenu delatnost na tercijalnom nivou, koja podrazumeva i visok nivo opremljenosti, što zahteva velika kapitalna ulaganja. Čuli smo da su ta ulaganja na nivou od 150 miliona dinara, a da su ranije oni koji su se tome protivili ulagali samo 50 miliona dinara. Što znači da predstavlja povećanje za 300%. Ovako veliki značaj kliničko-bolničkih centara u okviru zdravstvenog sistema Srbije, zahteva da se osnivačka prava sa grada ili pokrajine prenesu na republiku, što se reguliše članom 1. ovog zakona. Druga izmena odnosi se na dopunski rad zdravstvenog radnika ili zdravstvenog saradnika koji kod jednog poslodavca ima puno radno vreme, a kod drugog poslodavca zasniva rad to trećine radnog vremena, van redovnog radnog vremena. U zaključenom ugovoru o radu sa drugim poslodavcem zdravstveni radnik ili zdravstveni saradnik dužan je da pismeno obavesti direktora zdravstvene ustanove u kojoj radi puno radno vreme. Novina u zakonu je ta da se jedan primerak originala ugovora o dopunskom radu u roku od 15 dana od dana zaključivanja zaposleni dostavlja zdravstvenoj inspekciji. Ovom izmenom postiže se kontrola primene instituta obavljanja dopunskog rada u oblasti zdravstva. Ima jedna stvar, moraću da prozovem, mislim da je gospodin Bradić kada je govorio čini mi se da nije dobro pročitao ili protumačio stav 2. člana 199. Pazite, taj stav 2. kaže – u zaključenom ugovoru o dopunskom radu sa drugim poslodavcem zdravstveni radnik, zdravstveni saradnik, kao i drugo zaposleno lice dužan je da pismeno obavesti direktora,mislim da ste u svom govoru rekli da on nije dužan da to uradi, itd. ili osnivača privatne prakse, da to ne čitam dalje. O ovom dopunskom radu smo i ovde a i na Odboru za zdravlje dosta često razgovarali, a nešto je i spomenula gospođa Dejanović. Ja jesam jedan od pobornika da je dopunski rad bio jedan od generatora kriminogenosti u zdravstvu i mogućnosti kriminalnog rada, ne kažem svih, jednog broja ljudi, tako da sam zastupao tezu, moram da priznam da me do sada još nisu uverili u to da je dvojnost u radu upravo dovela do ovakve situacije. Mislim da je bilo suviše rano da se dozvoli dopunski rad zdravstvenim radnicima koji rade i u državnoj ustanovi jer samim tim smo došli u situaciju kada smo to uveli da smo dobili veliki broj liste čekanja, da smo doveli u situaciju da se ne nabavljaju medicinski uređaji u bolnicama, da se namerno kvare medicinski uređaji upravo da bi se pacijenti na neki način uputili u privatnu ordinaciju, gde lekari koji rade u državnoj ustanovi obavljaju svoj dopunski rad. Imali smo još jednu stvar. Ova promena u zakonu će možda za nijansu tu situaciju promeniti time što će morati da se obavesti i zdravstvena inspekcija. Nadam se da će ta zdravstvena inspekcija raditi onako kako je potrebno, ne da javi, vrlo često znali da se inspekcija javi pre nego što će doći u neku zdravstvenu ustanovu na kontrolu, pa sve onda bude u redu, da bismo sprečili eventualno ovakve aktivnosti i da bismo, na kraju krajeva, bolje opsluživali naše pacijente i ljude kojima je neophodno potrebno da se učini neka zdravstvena nega, neka zdravstvena aktivnost, lečenje, operacija i tome slično. Mislim da, i dalje ponavljam da bi trebalo prvenstveno da privatne ordinacije, odnosno privatno zdravstvo uđe u sistem državnog zdravstva, da sklope ugovor sa fondom, tako da pacijentu bude svejedno da li će otići u privatnu ordinaciju ili će otići u državnu ordinaciju sa svojom knjižicom, sa onim gde mu je uplaćeno zdravstveno osiguranje. Na taj način ćemo možda uvesti daleko veći red, a i taj neki generator kriminalnog rada i svesti na najmanju moguću meru. Zahvaljujem najlepše.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Violeta Lutovac, a zatim Vlado Babić.
Hvala vam predsedavajući. Poštovani saradnici iz Ministarstva zdravlja, poštovane kolege narodni poslanici, mislim da bilo kada da govorimo o zdravstvenom sistemu, odnosno o predlozima zakona koji se tiču zdravstva, ne treba da postoji ni najmanja sumnja da to ne radimo u korist poboljšanja samog sistema zdravstva, odnosno da nam je cilj poboljšanje samog zdravlja stanovništva. Danas govorimo o setu predloga zakona iz oblasti zdravstva, odnosno o Predlogu zakona o zdravstvenom osiguranju, takođe o izmenama i dopunama Zakona o zdravstvenoj zaštiti i izmenama Zakona o zdravstvenoj evidenciji i dokumentaciji u zdravstvu, što je izmena tehničke prirode, tako da ću ja svoje izlaganje usmeriti ka prethodnim predlozima dva zakona, Zakona o zdravstvenom osiguranju i zdravstvenoj zaštiti. Predlog zakona o zdravstvenom osiguranju ima jasne ciljeve. Cilj ovog predloga zakona jeste unapređenje ostvarivanja određenih prava zdravstvenih osiguranika. Odnosno, u ovom Predlogu zakona o zdravstvenom osiguranju misli se na osiguranike koji su upućeni na rad u inostranstvo. Ovim predlogom zakona, tj. usvajanjem ovakvog predloga zakona mi zapravo proširujemo prava osiguranika na taj način što se osiguraniku koji je upućen na rad u inostranstvo izdaje potvrda koja važi za period na koji je upućen sam zdravstveni osiguranik na rad u inostranstvu. Samim tim smanjujemo troškove tog zdravstvenog osiguranika koji bi morao, ukoliko bi to ostalo neizmenjeno po prethodnom zakonu, da se vraća nakon 12 meseci, odnosno godinu dana, u cilju produženja potvrde o korišćenju zdravstvene zaštite. Takođe, ovom potvrdom, koja se izdaje od strane Ministarstva zdravlja, obuhvaćena je zdravstvena zaštita članova uže porodice ovakvog zdravstvenog osiguranika. Kada su u pitanju zdravstveni osiguranici koji borave u inostranstvu u privatnoj poseti, njihova potvrda je važeća u trajanju 90 dana od dana kada je izdata potvrda. Ono što bih naglasila je da je jasan cilj promene ovog člana, a to je unapređenje prava osiguranika. Ono što ovaj predlog zakona još donosi, to je na neki način zaštita trudnica, odnosno trudnica koje su na bolovanju, gde je 35% naknade osnove zarade zapravo uplaćivano od strane RFZO, a u ime Republike. Sada će ova osnova novčane naknade biti uplaćivana na račun poslodavca, a ne na račun osiguranice i 65% od strane poslodavca, gde dobijamo novčanu naknadu u visini od 100% i zaobilazimo popunjavanje duplih obrazaca, a sve u cilju da ne dođemo u stanje gde će kasniti isplate novčanih naknada. Ono što Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o zdravstvenoj zaštiti donosi, to je promena osnivača kada govorimo o kliničko-bolničkom centru. Po meni je jako nelogično bilo da kliničko-bolnički centar stoji u osnivanju opštine, odnosno grada. Nekako bih rekla da sumnjam da opština, odnosno grad ima sluha za potrebe takve institucije kao što je kliničko-bolnički centar. Kliničko-bolnički centar, pored toga što je stacionarna ustanova, obzirom da pruža usluge sekundarne i tercijarne zdravstvene zaštite, plus što obavlja visokospecijalizovanu zdravstvenu delatnost, zahteva visok nivo opremljenosti zdravstvene ustanove. Složićete se da je to moguće jedino u slučaju da je osnivač Republika, jer ukoliko je osnivač Republika imaćemo stvoreni pravni osnov za kapitalna ulaganja, što je neophodno u ovom slučaju, a sve u cilju poboljšanja uslova za obavljanje zdravstvene delatnosti. Direktora, zamenika direktora, kao i članove upravnog i nadzornog odbora u kliničko-bolničkom centru svakako će, obzirom da ovom promenom menjamo osnivača i u ovom slučaju je osnivač Republika, imenovati i razrešavati Vlada. Takođe će i na status sekundarnih i tercijarnih zdravstvenih ustanova saglasnost davati Vlada. Ono što još Predlogom zakona o izmenama i dopunama Zakona o zdravstvenoj zaštiti omogućujemo, to je dopunski rad kod zdravstvenih radnika, zdravstvenih saradnika ili bilo kog radnika koji obavlja zdravstvenu delatnost u zdravstvenim ustanovama. Ukoliko ovaj zdravstveni radnik ostvaruje pravo punog radnog vremena u bilo kojoj zdravstvenoj ustanovi, ima mogućnost da svoju delatnost obavlja kroz dopunski rad tako što će potpisati ugovor o dopunskom radu i ugovor o dopunskom radu će sadržati jednu trećinu punog radnog vremena. Ono što se meni dopada lično kao lekaru, jeste da će taj isti radnik koji potpisuje ugovor o dopunskom radu morati da obavesti direktora kod koga je zaposlen na period od punog radnog vremena u toj zdravstvenoj ustanovi. Ta zdravstvena ustanova moraće da vodi evidenciju o potpisanim ugovorima za dopunski rad, a takođe će biti i obaveštena zdravstvena inspekcija. Mislim da iz svega navedenog ne postoji ni mala sumnja da je cilj predlagača zakona jasan, a to je unapređenje sistema zdravstva, tako da ću ja glasanjem u Danu za glasanje doprineti ovom setu zakona. Hvala.
Zahvaljujem, dr Lutovac. Reč ima dr Vlado Babić, a neka se pripremi narodni poslanik Ninoslav Girić. Izvolite, gospodine Babiću.
Poštovani predsedavajući, cenjeni gosti iz Ministarstva zdravlja, poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, građani Srbije, danas je na dnevnom redu set od tri zakona o izmenama, i to izmena Zakona o zdravstvenom osiguranju, izmena Zakona o zdravstvenoj dokumentaciji i evidenciji u oblasti zdravstva, kao i izmena Zakona o zdravstvenoj zaštiti. Razlozi za donošenje Zakona o izmenama Zakona o zdravstvenom osiguranju odnose se pre svega na ostvarivanje prava iz obaveznog zdravstvenog osiguranja, a u smislu stvaranja jednog preduslova radi produženja važenja potvrde prilikom korišćenja i ostvarivanja zdravstvene zaštite za vreme boravka u inostranstvu. Do sada su ta rešenja, kako za pojedince, tako i za ostale članove njihove porodice, koji su upućivani na rad u inostranstvo, dobijali na godinu dana, po članu 66, a overavala ih je prvostepena lekarska komisija RFZO. Šta se tu dešavalo? Poslodavac je odredio ljude i uputio ih u dispanzer medicine rada da se izvrši procena njihove radne sposobnosti. U dispanzeru medicine rada, odnosno na radno mesto i rad kojim se osiguranik treba baviti i koji će raditi u inostranstvu, određuje se i paleta i analiza i dijagnostika, na osnovu kojih specijalisti medicine rada vrše procenu sposobnosti za obavljanje tog rada i daju saglasnost da li može da obavlja taj rad ili ne. Ako je dobio saglasnost, tada radnik ide na prvostepenu lekarsku komisiju, gde mu dva člana, dva lekara to overavaju i nose kod referenta i dobija rešenje da može da ide sa tom potvrdom u inostranstvo.Ali, sada oni radnici koji se u vreme donošenja ovog zakona nalaze u inostranstvu, produžava im se mogućnost ostvarivanja zdravstvene zaštite sve dotle dok je i važeći period upućivanja na rad u inostranstvu.Na taj način ovi osiguranici, kao i članovi njihove uže porodice, više nemaju obavezu da produžavaju važnost potvrde svake godine, da s time sebi daju dodatne troškove, ne moraju se svake godine vraćati u zemlju kako bi izvadili novu potvrdu, već će ona važiti sve vreme dok traje ugovor o radu i potvrda o boravku u inostranstvu. Tako se na efikasniji način ostvaruje pravo na zdravstvenu zaštitu ove populacije ljudi. Što se tiče boravka građana Srbije u privatnoj režiji u inostranstvu, ova potvrda se overava na period od 90 dana, po članu 64, a važnost je ovim zakonom o izmenama ostala ista kao i do sada. Posebno treba istaći da se isto tako unapređuju i prava trudnica i porodilja u slučajevima isplate novčane naknade za bolovanje, odnosno za privremenu sprečenost za rad zbog bolesti ili komplikacije u toku trudnoće. Šta se u stvari dešava? Republički fond za zdravstveno osiguranje će sredstva u visini od 35% od osnova za naknadu zarade koja se prenosi iz budžeta na račun Fonda, sada uplaćivati direktno na račun poslodavca, znači ne na račun pojedinca, tako da će poslodavac moći istovremeno da isplati i tih 35% dobijenih od Republike i 65% zarade koju on isplaćuje za određeni mesec, čime će se izbeći kašnjenje u isplati nadoknade za trudnice koja je do sada iznosila od tri do četiri meseca. Cilj ovoga zakona je pre svega obezbeđivanje jednog visokog nivoa i kvaliteta zdravstvene zaštite i zdravlja građana Srbije, a bez dodatnog obezbeđivanja sredstava. Drugi zakon koji je danas stavljen na dnevni red je zakon o izmenama Zakona o zdravstvenoj dokumentaciji i evidencijama u oblasti zdravstva. Može se postaviti pitanje – zašto je on danas na dnevnom redu? Pre svega, treba reći da je u toku utvrđeni rok od 12 meseci od dana stupanja na snagu do sada važećeg zakona, da je u tom periodu sproveden i postupak javne nabavke radi Integrisanog zdravstvenog informacionog sistema koji, nažalost, još uvek nije okončan, s obzirom da su uložene mnoge žalbe, tako da nije moguće u propisanom zakonskom roku doneti i propise za sprovođenje ovoga zakona, s obzirom da su propisi trebali biti punovažni od 1. januara 2016. godine, po članu 60, s time što danom primene novih propisa prestaje da važi Zakon o evidencijama u oblasti zdravstva, kao i Zakon o evidencijama u oblasti zdravstvene zaštite, čime bi se ozbiljno ugrozilo funkcionisanje zdravstvenog sistema u celini. Znači, zbog toga da do toga ne dođe je i predložen ovaj zakon o izmenama Zakona o zdravstvenoj dokumentaciji i evidenciji u oblasti zdravstva, sa produženjem roka sa 12 na 24 meseca, to je član 58. Zakona, kako bi se ovaj zakon mogao primenjivati od 1. januara 2017. godine, čime bi zdravstveni sistem mogao nesmetano da funkcioniše. Razlozi za donošenje, a ima ih više, zakona o izmenama i dopunama Zakona o zdravstvenoj zaštiti su sledeći. Pre svega, istakao bih da postojećim i do sada važećim zakonom je utvrđeno da je osnivač kliničko-bolničkog centra - grad. Izmenom ovog zakona, kliničko-bolnički centar, pored sekundarne zdravstvene zaštite, koja je od posebnog značaja za Republiku i koja sa tim podrazumeva i visok nivo opremljenosti pa shodno tome i osnivačka prava nad KBC-om, treba da vrši Republika, a ne grad. Na ovaj način ostvaruje se mogućnost i za kapitalna ulaganja od strane Republike i poboljšavanje uslova za obavljanje zdravstvene delatnosti, poboljšava se, samim tim, i kvalitet usluga, što je normalno. Preuzimanjem osnivačkih prava, potrebno je, pri tome, i obezbediti sredstva iz budžeta, kao i sredstva za investiciona ulaganja. Ovde je jako bitno istaći da predloženim rešenjima u zakonu neće se stvoriti dodatni troškovi pacijenata. Jedino će se stvoriti dodatni troškovi za budžet Republike Srbije, i to u visini od 150 miliona dinara, koja su inače opredeljena za 2016. godinu. Ako posmatramo dugoročno, znači dugoročno gledano, ova sredstva su minimalna u odnosu na pozitivne efekte koje će građani Srbije dobiti povećanjem kvaliteta usluga. Što se tiče poslednjeg rukovodećeg kadra u kliničko-bolničkom centru, s obzirom da je osnivač Republika - mesto direktora, njihove zamenike, članove upravnog i nadzornog odbora postavlja i razrešava Vlada. Što se tiče statuta kliničko-bolničkog centra i Zavoda za zdravstvenu zaštitu radnika MUP-a, saglasnost na njihov statut daje i odobrava isključivo Vlada. Grad, odnosno lokalna samouprava treba i nadalje da bude osnivač zdravstvenih ustanova na primarnom nivou, a to su domovi zdravlja i apoteke, što je i do sada i bio slučaj njihove nadležnosti. Rekao bih par reči o specijalizacijama stranih državljana. Osim toga, ovim izmenama vrši se i celishodnije zakonsko rešenje vezano za specijalizacije stranih državljana koji dolaze u Srbiju, tako što nadležno ministarstvo države iz koje dolazi stranac koji se tamo bavi zdravstvenom delatnošću,kao svojom redovnom profesijom, može kandidatu odobriti specijalizaciju ili subspecijalizaciju tako što će kandidat direktno da se upiše na neki od fakulteta zdravstvene struke, na osnovu sporazuma između naše dve vlade. Time strani državljani na specijalizaciji u Srbiji nisu više u nadležnosti resornog ministarstva zdravlja. Što se tiče licenci zdravstvenih saradnika iz različitih oblasti zaposlenih u zdravstvenoj ustanovi, oni treba da se licenciraju u nadležnim komorama ili udruženjima, a ne u komorama zdravstvenih radnika. Pod četiri bih izdvojio da zdravstveni radnici i saradnici u zdravstvu, kao i ostala lica koja obavljaju zdravstvenu delatnost u skladu sa zakonom, i to puno radno vreme, ovom izmenom mogu da obavljaju određene poslove iz svoje struke kod nekog drugog poslodavca, ali van radnog vremena, na način da zaključuju ugovore o dopunskom radu koji u roku od 15 dana moraju dostaviti zdravstvenoj inspekciji koja će, nadamo se, raditi kako treba i izvršavati kontrole kako treba i kako je propisano. Na ovaj način predloženim zakonskim rešenjem utvrđuje se i institut dopunskog rada. Sva ova tri zakona o izmenama su svrsishodna jer doprinose boljem funkcionisanju zdravstvenog sistema u celini, kao i ostvarivanju kvalitetnije i efikasnije zdravstvene zaštite građana Srbije. U Danu za glasanje, poslanička grupa SNS će glasati za ovaj set zakona o zdravstvu. Hvala.
Zahvaljujem se, gospodine Babić. Reč ima dr Ninoslav Girić. Izvolite, gospodine Girić.
Hvala. Poštovani predsedavajući, poštovani ministre sa saradnicima, koleginice i kolege narodni poslanici, naravno, ja sada imam rizik da ponovim mnoge stvari koje su danas ovde rečene, ali nije zgoreg da se one ponove jer sve ove izmene koje se rade i ovaj Predlog zakona o izmenama i dopunama odnosi se na bolji kvalitet zdravstvenih usluga i bolju organizaciju zdravstvene struke u Srbiji. Dakle, pred nama su tri predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o zdravstvenoj zaštiti i zdravstvenom osiguranju i dokumentaciji i evidencijama u oblasti zdravstva. Što se tiče Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o zdravstvenoj zaštiti, više puta je ovde rečeno da je predviđeno da kliničko-bolnički centri čiji je osnivač, po važećem zakonu, po postojećem zakonu bio grad, po ovom Predlogu o izmenama i dopunama Zakona će to biti, naravno, Republika, imajući u vidu da je osnivač zdravstvenih ustanova na sekundarnom i tercijalnom nivou Republika, a da se u kliničko-bolničkim centrima vrši sekundarna i tercijalna zdravstvena delatnost. Samim tim će ta prava preuzeti Republika. Naravno, rečeno je ovde da se tu stiče pravni osnov za dalja ulaganja u kliničko-bolničke centre, čime će se popraviti zdravstvene usluge na nivou kliničko-bolničkih centara. Takođe se podrazumeva da samim preuzimanjem osnivačkih prava preuzima se i da menadžment ili direktore, zamenike direktora, upravni i nadzorni odbor razrešava i imenuje Vlada, kao i da na statut kliničko-bolničkih centara daje saglasnost Vlada Srbije. Zatim, rečeno je ovde da je ovim Predlogom zakona regulisano da ministarstvo zdravlja države u kojoj, recimo, stranac obavlja zdravstvenu delatnost, u profesionalnom smislu, može odobriti specijalizaciju ili užu specijalizaciju, u skladu sa zakonom, i da takvog kandidata direktno upišu na fakultet zdravstvene struke u Republici Srbiji, svi ovi postupci bi se ustanovili međusobnim sporazumom. Bilo je dosta reči o dopunskom radu koji je, naravno, usklađen sa Zakonom o radu. Dakle, zdravstveni radnik, zdravstveni saradnik i drugo lice zaposleno u zdravstvu može obavljati dopunski rad kod drugog poslodavca do najviše jedne trećine radnog vremena, što podrazumeva rad iz svoje struke. Ovaj rad može obavljati zaključivanjem ugovora sa drugim poslodavcem, dužan je da obavesti matičnog poslodavca gde obavlja puno radno vreme, a u roku od 15 dana, znači, tu je vremenski ograničen, mora dostaviti jedan primerak zdravstvenoj inspekciji, pre svega da bi se uspostavila puna kontrola dopunskog rada. Što se tiče sprovođenja ovog zakona, potrebno je obezbediti dodatna sredstva iz budžeta jer kliničko-bolnički centri vrše visokospecijalizovanu zdravstvenu delatnost, što podrazumeva i najsavremeniju opremu i uslove rada, kao i dalja investiciona ulaganja. Kada je u pitanju Predlog zakona o zdravstvenom osiguranju, ono se odnosi na par stvari. Pre svega na osiguranike upućene na rad u inostranstvo, potvrda o korišćenju zdravstvene zaštite za osiguranike upućene na rad u inostranstvo, izdaje se za period na koji je osiguranik upućen na rad. Ukoliko prvostepena lekarska komisija utvrdi da postoje problemi vezani za zdravstveno stanje osiguranika, potvrda se ne izdaje. Ova ista prava imaju i članovi uže porodice samog osiguranika. Ovde treba reći da za vreme privatnog boravka u inostranstvu, potvrda o korišćenju zdravstvene zaštite daje se osiguraniku za najviše do 90 dana od dana izdavanja potvrde. Kad je u pitanju privremena sprečenost za rad zbog bolesti, ili komplikacija u vezi sa trudnoćom, zakonom je predloženo da RFZO 35% sredstava od osnova za naknade zarade, uplaćuje direktno na račun poslodavca. Na ovaj način će se izbeći kašnjenje isplate i osiguranika, pre svega iz administrativnih razloga. Treći zakon, odnosi se na izmene i dopune zakona o zaostaloj dokumentaciji i evidencijama. Jasno, i ovaj rok je prihvatljiv da se rok produži još 12 meseci, iz razloga koji je sam ministar objasnio. S obzirom na diskusiju svih mojih kolega, Poslanička grupa SNS će u danu za glasanje podržati promene i izmene ovog zakona. Hvala.
Zahvaljujem gospodine Giriću. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Pajović.
Poštovani predsedavajući, dr Aleksandar Pajović. Uvaženi ministre, gospodine Lončar, gospodine državni sekretaru prof. Vekiću i poštovana gospodo iz Ministarstva zdravlja, drage kolege narodni poslanici. Već smo čuli više puta danas o kojim zakonima raspravljamo iz oblasti zdravstva. Uvek su ti zakoni interesantni za narodne poslanike, a takođe i za naše gledaoce, odnosno naše osiguranike. Danas smo čuli da su na dnevnom redu izmene i dopune tri zakona, znači,Zakon o zdravstvenoj zaštiti, Zakon o zdravstvenom osiguranju i Zakona o zdravstvenoj dokumentaciji i evidenciji. Već su moje kolege detaljno objasnile koje su to izmene, neću se toga doticati, da pokušamo da ovu temu dotaknemo možda iz nekog drugog ugla. Ministarstvo zdravlja RS, kao i čitava Vlada, u ovom trenutku koračajući ka EU, mora da vrši mnoge izmene i dopune zakona i da rešava neke probleme koje je već zatekla. Izmena statusa promena, da osnivačka prava nad kliničko bolničkim centrima preuzima Republika, umesto do sada grada, smatram da je to nešto što je pozitivno, što je dobro, centralizovati upravu na tako velikim institucijama kao što su kliničko-bolnički centri. Oni su jednostavno stožeri zdravstva u Srbiji, jasno, na sekundarnom i tercijalnom nivou, gde deluju. Tu moramo imati najbolju opremu, tu moramo imati najbolje stručnjake, u krajnjem slučaju kliničko-bolnički centri su i nastavna baza naših fakulteta Medicinskog i Stomatološkog fakulteta. Zbog čega smatram da je još ovo dobro pozitivno. Zato što mi smo sada u fazi racionalizacije broja zaposlenih u zdravstvu, kako medicinskih, tako nemedicinskih radnika, a u ovim velikim sistemima možda se to mora rešiti baš iz jednog centra, pod pretpostavkom da tu imamo i višak zaposlenih i medicinskih i nemedicinskih radnika. Naime, u prethodnom periodu, jedna stranka je vodila Ministarstvo zdravlja u četiri mandata i možda su baš to sad posledice ovoga što je ovo Ministarstvo i rukovodioce zdravstvenih ustanova zateklo. Moraju da se vrše bolni rezovi, odnosno da se gutaju gorki zalogaji. Imali smo racionalizaciju stomatologije, bila je to jedna neminovnost, odričemo se ljudi koji su nam potrebni, višak zaposlenih je jedno, a potrebe i organizovanja stomatološke zdravstvene zaštite drugo, možda ćemo u narednom periodu i rešavati da bar one usluge koje ne opterećuju budžet, usluge za novac, ostanu u domovima zdravlja, zato što su naši osiguranici navikli i sigurniji su u zdravstvenoj ustanovi da imaju usluge stomatološke zaštite, ne želeći ovog puta da kažem ništa loše prema privatnim ordinacijama. Kada se nešto radi iz jednog centra, evo dokaz je i sadašnja aktivnost Ministarstva zdravlja, koje je uputilo značajna sredstva i bolnicama i domovima zdravlja u čitavoj Srbiji, pa u krajnjem i mom domu zdravlja gde ćemo uraditikrečenja, sanacije sanitarnih čvorova, kanalizacionu i vodovodnu mrežu i to je značajno za poboljšanje uslova rada a i uslova u kojima naši osiguranici koriste zdravstvenu zaštitu. To napominjem kao jednu ideju, kao jednu sveobuhvatnu delatnost Ministarstva zdravlja, koje zdravstveni sistem gleda u jednoj celini. Delovanje kliničko bolničkih centara iz jednog centra posmatranje lakše je sagledati koje su potrebe. Koje su potrebe da se kapitalne investicije upute prema onom kliničko bolničkom centru za gde je to najpotrebnije. Domovi zdravlja, oni su na nivou lokalne samouprave, pa i Ministarstvo zdravlja daje zdravstvena sredstva a mi se borimo u lokalnim samoupravama da nešto dobijemo od tih sredstava i uglavnom i imamo podršku od lokalnih samouprava, tako da sve to uklopimo u jedan sistem. U drugom delu, šta bih prokomentarisao, Zakona o zdravstvenoj zaštiti, to je taj tzv. prekovremeni rad, odnosno da uprostimo, dakle rad u privatnoj praksi. Znači reč je o tome, da radnik koji obavlja puno radno vreme kod jednog poslodavca pretpostavka je, uglavnom u državnim zdravstvenim ustanovama, može sklopiti ugovor i sa drugim poslodavcem u trajanju od jedne trećine radnog vremena. Suštinski, u svemu tome je ugovor koji mora biti javani transparentan, i tu Ministarstvo zdravlja ulazi na jedan klizav, težak teren i na tome zaista podrška u svemu tome. Jedne prilike, kratko ću, profesor Migović, sa Teološkog fakulteta, kada su ga pitali kolike su cene usluga sveštenika, rekao je - samo me to nemojte pitati. Prema tome, i ovo je jedna osetljiva tema u koju se hrabro ušlo da se konačno reši. Mi imamo ovde dve pozicije. Sa jedne strane imamo naše građane koji mogu svojdinar da daju za svoj komfor, za svoje zdravlje, da proberu lekara u privatnoj ordinaciji. I sa druge strane imamo lekare, sigurno privatna praksa mora da postoji, ako je neko stručan, neka i posle radnog vremena da svoj doprinos za zdravlje građana. Da ne govorim o onima odvažnima, koji rade samo u privatnim ordinacijama. Dakle, Ministarstvo ulazi u jedan projekat, jedan težak put, da sve to zakonski podvede u normalne okvire i onda će to svakako biti u redu. Normalno je da lekari zaposleni u zdravstvenim ustanovama, moraju dati svoj efekat i svoj doprinos na svom radnom mestu, a iza toga i kod drugog poslodavca. Ovim zakonima o kojima danas pričamo, da pomenem i izmene i dopune Zakona o zdravstvenom osiguranju. Već su kolege govorile o čemu se radi. ja samo napominjem da država ozbiljno ulazi u taj problem zdravstvene zaštite naših građana koji su u inostranstvu. Država interveniše i za neke druge situacije, a ovog puta pokazuje ozbiljnost, tako da će građani koji budu upućeni na rad u inostranstvo, imati zdravstvenu zaštitu, odnosno potvrdu o korišćenju zdravstvene zaštite za čitav period svog boravka, kako oni tako i njihove porodice, jasno, prethodno sa jednim lekarskim uverenjem da su zdravstveno sposobni za rad. Ako naši građani i odlaze privatno u inostranstvo i oni će imati zdravstvenu zaštitu do 90 dana. Evo nekoliko minuta o tim izmenama zakona. Mi očekujemo zakon o zdravstvenoj zaštiti gde ćemo se svi truditi da damo svoj doprinos. To je jedna tema osetljiva i jako bitna u svakoj državi, jasno i u našoj. Podržaćemo ovaj zakon u Danu za glasanje. Zahvaljujem svima.
Zahvaljujem se dr Pajović. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Radojević, a neka se pripremi narodni poslanik Jezdimir Vučetić.
Poštovani predsedavajući, gospodine ministre, članovi Vlade, koleginice i kolege, ja ću se truditi da budem kratak, obzirom da mislim da su moji prethodnici puno toga rekli, da se ne bismo ponavljali i da ne bismo bili dosadni onima koji nas gledaju i u čije ime mi ovde pokušavamo da donesemo neke boljitke u zdravstvenom sistemu. Kada osiromaši država, onda u toj državi osiromaši i zdravstvo. Brojne su nedaće pratile ovu državu i zdravstvo u ovoj državi zadnjih 20-ak godina, ali čini mi se da je ono što se dešavalo u poslednjih 12-13 godina dokusurilo zdravstveni sistem tako da smo ga mi ovde nasledili ili preuzeli jako ruiniranog. I sam ministar je na početku naveo primer Užičke bolnice i čuvene magnentne rezonance. Mnogo ima „Užičkih bolnica“. Jedna takva je i u Čačku. Mi smo imali jedan skener, pa smo posle godinu dana, ničim izazvano, dobili još jedan novi skener, 2007. i 2008. godine. Prvi smo jedva uspeli da dobijemo, a drugi je Vlada, ničim izazvano, sama poslala, pa smo onda jedva napravili prostorije gde da ga montiramo. Oba ta nova skenera mislim da danas imaju samo ljusku od onih originalnih delova, zamenjeni su više puta i softveri i glave i sve ono što se od vitalnih delova nalazilo na njima. A zamislite – oba su bila nova. Slično se dešavalo i na mom grudnom odeljenju sa novim, najsavremenijim rendgenom, koji danas, to pouzdano tvrdim, ima samo onaj limeni oklop. Svi delovi su zamenjeni, menjani su i onda kada su bili ispravni, odnosno, menjani su uglavnom onda kada su bili ispravni. A i sam sam na dežurstvu nalazio fakture za opravku tog istog rendgena koje su datirane na prekosutra. Dakle, servisera je mrzelo da dođe tog dana kada je trebalo nešto da uradi, nego je dva dana pre, za vikend dostavio fakturu koju je neko trebalo da pokupi u ponedeljak, da bi mu se platili radovi. Dakle, ta bahatost i nemar je išla u neslućene razmere. Na moju intervenciju kod tadašnjeg načelnika, niko ništa nije preduzeo. Uz put da vam napomenem da je tom prilikom ukradena i mašina za razvijanje filmova, tako što su morala vrata da se izvade od prostorije u kojoj je ona bila uzidana. Dakle, sedam-osam godina unazad niko nije ni pokušao da sazna gde se nalazi ta mašina za razvijanje ili ti vitalni delovi od tog rendgena. Sada kada uzmete filmove iz arhive iz 2001. ili 2002. godine, oni su neuporedivo boljeg kvaliteta od onih koji se sada prave na istom tom servisiranom rendgenu. Tih apsurda verovatno svaki od nas koji radi u zdravstvu može da nabraja po nekoliko sati. Ali, da se ne bismo ponavljali na tu temu, neću više o tome. Bilo bi dobro da se neko zainteresuje gde završavaju svi ti skupoceni delovi opreme ili skupocena oprema, jer kada se nabavlja nešto što je jeftino, tipa nekih maski ili malih nabavki, nikom to nije interesantno i niko se time previše i ne bavi. Ono što je bitno u evidentiranju i u ovom odlaganju primene Zakona o vođenju medicinske evidencije je ušteda koja je ostvarena na onaj način na koji treba praviti uštede. Dakle, od neke ponude, ako sam dobro razumeo ministra, od šest miliona, došlo se do ponude od tri miliona evra. Znači, tri miliona su ušteđena i ta tri miliona mogu da se iskoriste i za slanje svih pacijenata za lečenje u inostranstvo ili na lečenje retkih bolesti, a da se pri tom ne ide u javne, pod navodnicima, oglase za nabavku nekih novaca za naše siromašne sugrađane koji treba da koriste neke skupe i retke lekove, za retke bolesti, ili da se operišu van. To je način na koji treba podržati štednju u zdravstvu i treba raditi na taj način, ali nikako ne treba ići na neke druge načine, kakvi se dešavaju u nekim regionalnim centrima gde i sam pripadam, zapadne Srbije ili moje bolnice u Čačku, koja na uštrb pacijenata pravi uštede. Naime, 13 hiljada pacijenata je prošle godine manje pregledano u Čačku, pet ili sedam pacijenata je doživelo neke banalne infekcije koje su ili završene legalno ili su se ljudi jedva izvukli od obične salmoneloze ili sličnih bolesti. To su neke stvari koje nisu dobre i nisu afirmativne, a mislim da je odgovor na to pitanje u onom prvom pitanju koje je ministar ovde postavio – ko, gde i koliko radi, a ja bih rekao i – ko, koliko radi i kako rukovodi na terenu. Bez obzira na sav trud koji se uloži u ministarstvu, ako se hijerarhijski do onih izvršitelja na terenu ne odaberu pravi ljudi, nisam siguran da efekti koje ministarstvo uloži mogu da budu vidljivi i opipljivi i onima koji se zovu korisnici usluga, pacijenti, i oni kojima je svakoga dana potrebna lekarska pomoć. Tih primera ima mnogo, da neki naši kadrovi na terenu ne uspevaju da prate ritam koji je ministarstvo počelo da provodi na raznim oblicima organizovanja zaštite ili nabavke opreme ili uštede, uvođenja informacionih sistema ili samih izmena zakona. Naravno, u takvim uslovima, vezano za dopunski rad, postoji i ono što može da se nazove izvor korupcije, jer u osiromašenoj državi i osiromašeni lekari, sestre, pacijenti, pokušavaju da zarade neki dinar više, pa se onda bave i dopunskim radom. Zaista mislim da je dobro da ovim izmenama zakona sada imamo evidenciju, odnosno da inspektori imaju evidenciju gde, ko i koliko radi, da li je na svom radnom mestu odradio onoliko pacijenata koliko je trebalo odraditi u državnoj ustanovi, a posle toga odradio i dopunski rad, ili je samo na svom radnom mestu u državnoj ordinaciji bio neko ko je zakazivao preglede u privatnoj ordinaciji. Dok nema informacionog sistema i dok tačno ne znamo u glavu svakog pacijenta, svakog lekara, svaku dijagnozu i svaku propisanu terapiju, mislim da neće ni ministarstvo, ma koliko se trudilo, moći da zavede red u ovaj sistem zdravstva i zato zaista podržavam uvođenje informacionog sistema koji će moći da odgovori svim tim izazovima. Još ću se kratko osvrnuti na to što sam rekao da je jako važno, odnosno to je rekao ministar, ko, gde i koliko radi, a ja bih dodao – ko, gde i kako rukovodi. Kada imate udaljene zdravstvene centre, kao što je moj, pa se onda tamo dešavaju neki izbori direktora, mislim da je dobro obratiti pažnju na ljude koji čine članove upravnog odbora da, recimo, ne budu članovi upravnog odbora tek svršeni studenti koji su nezaposleni ili doktorke koje su nezaposlene ili rade na određeno tek nekoliko meseci, što se dešava trenutno i aktuelno je u upravnom odboru bolnice u Čačku. Ili, da ljudi koji su vodili neke firme koje su bile giganti svojevremeno, a od prekjuče su na listi stečaja, a ti ljudi su čak i procesno procesuirani od strane sudskih organa, da takvi ljudi nisu baš reprezentativni ljudi za upravne odbore, pored svih onih kolega koji imaju dostojanstvo i ime u čačanskoj bolnici ili u nekoj drugoj bolnici, koji imaju titule profesora i imaju iskustvo, da ne nađu prostora da budu članovi upravnog odbora jedne takve ustanove. Nisam siguran ni da je dobro da bude više pravnika nego lekara, ali, nikako ne mogu da podržim da u jednoj ustanovi nemate nijednog načelnika, nijedne službe kao člana upravnog odbora, nijednog uglednog profesora univerziteta, a ima Čačana, hvala bogu, i u Beogradu, a i u penziji u Čačku, koji mogu da budu, a bivali su i ranije, članovi upravnog odbora bolnice. Mislim da na taj način može da se naruši ugled i naše profesije, a i onoga što radi ministarstvo, jer sigurno ne može da se proprati svako kadrovanje na terenu. Niko to ne može da uradi bez adekvatnog informacionog sistema i bez adekvatne evidencije. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Jezdimir Vučetić, a neka se pripremi narodni poslanik Aleksandar Peranović. Izvolite, dr Vučetiću.
Uvaženi predsedavajući, hvala na reči. Poštovani ministre, poštovani saradnici ministra, uvažene kolege narodni poslanici, dragi građani Srbije, nedavno smo u ovom zakonodavnom domu doneli nekoliko zakona iz oblasti zdravstva. Danas ponovo raspravljamo o setu zakona iz ove oblasti. Evidentna je velika angažovanost i posvećenost Ministarstva zdravlja, na čelu sa gospodinom Lončarom i njegovim saradnicima, u nameri da se u zdravstvenom sistemu, možda najvažnijem segmentu svakoga društva, napravi više reda, discipline, poprave uslovi rada i tako kvalitet zdravstvene zaštite i njena dostupnost podigne na maksimalan nivo za dobrobit svih građana Srbije. Ovaj set zakona, bez obzira što nisu reformski, kako to reče neko od kolega iz opozicije, značajno će doprineti tim namerama. Očigledno neko pod reformama podrazumeva revoluciju, za šta je potreban veliki novac u zdravstvu, ali na kraju krajeva, neko je imao 15 godina vremena da uradi nešto, pa nije uradio. Ovo ministarstvo je uradilo neke stvari za samo godinu i po dana. Ja bi se fokusirao samo na Predlog zakona o izmenama Zakona o zdravstvenoj zaštiti, koji unosi novine u nekoliko segmenata, a odnose se na sistem organizacije zdravstvenih ustanova i prava zdravstvenih radnika i zdravstvenih saradnika, što će biti u funkciji poboljšanja kvaliteta zdravstvenih usluga. Stavljanje kliničko-bolničkih centara pod ingerenciju Republike, kao osnivača, sasvim je logičan potez. U postojećem Zakonu status kliničko-bolničkih centara praktično je bio nedovoljno regulisan, odnosno bio je nelogičan. U članu 48. postojećeg Zakona, osnivač opšte bolnice, specijalne bolnice, itd, je Republika, a osnivač kliničko-bolničkog centra, grad. Ustanove koje obavljaju zdravstvenu delatnost na više nivoa, zavodi, ili se bave osetljivim delatnostima, kao što je Hitna pomoć, proizvodnja seruma i vakcina, transplantacija organa, itd, takođe su bile pod ingerencijom države, odnosno su pod ingerencijom države. Kliničko-bolnički centri koji svojom delatnošću, pored uslova predviđenih zakonom za obavljanje sekundarne zdravstvene zaštite, obavljaju i visoko specijalizovanu zdravstvenu delatnost, tercijalni nivo, koja podrazumeva i visok nivo opremljenosti i visoko obrazovni stručni kadar, odavno su trebali biti stavljeni u nadležnost države, kao osnivača, sa velikim zakašnjenjem to se ovim zakonom predlaže. Malo je čudno da to nije mnogo ranije urađeno. Preuzimanjem osnivačkih prava na kliničko-bolničkim centrima od strane Republike, stiču se pravni osnovi za kapitalna ulaganja od strane Republike, čime se poboljšavaju uslovi za delatnost ovih ustanova, koja je od posebnog značaja za Republiku. Drugi segment iz ovog zakona je predlog izmena koje se odnose na institut dopunskog rada u zdravstvenom sistemu. Dopunski rad zdravstvenih radnika od vremena od kada je ideja o njemu zaživela pa do danas, u fokusu je interesovanja i analiza, kao i oprečnih mišljenja i stavova. Osnovne sumnje i zamerke odnose se na mogućnost zloupotreba kroz takav oblik rada i štete za državni sistem zdravstva i pacijente. Zloupotrebe su sasvim moguće, ali dobrom organizacijom rada u zdravstvenim ustanovama, kontrolom i sposobnim menadžmentom, takve zloupotrebe se mogu skoro eliminisati. Dopunskim radom se skoro po pravilu bave najiskusniji, najkvalitetniji kadrovi u zdravstvu, koji su svojim radom i kvalitetom stekli neki autoritet kod pacijenata i građana. Takvi kadrovi u matičnoj ustanovi uglavnom su nosioci kvaliteta i progresa. Sa primanjima koja siromašna država, kao što je Srbija, možda im priušti, teško je na duge periode očuvati motive za rad takvih stručnjaka. Zato dopunski rad kao alternativa o odlasku van zemlje, donosi obostrani benefit za državu, za pacijente i naravno za te zdravstvene radnike i saradnike. Setimo se nekog perioda koji nije daleko iza nas i jednog sistema u kome je i sama pomisao o privatnom radu bila jeres. Ali, podsetimo se da dok su radnici radili u tvornicama, u fabrikama, u prepodnevnim satima, popodne se radilo i u privatnim radionicama, radilo se u poljoprivredi. I kao po pravilu takvi radnici koji su obostrano, dakle, radili i pre podne i popodne su po pravilu, tako reći, bili među najboljim radnicima u svojim matičnim fabrikama i firmama. Dopunski rad je sigurno iznuđeno rešenje. Dodatni napori za onoga koji to obavlja, briga države od mogućih zloupotreba, ali sasvim je sigurno koristi su mnogo veće od moguće štete i što je najvažnije građanin, pacijent, ne sme biti oštećen. To se može postići adekvatnom organizacijom, kontrolom, inspekcijskim nadzorom. Ovakav vid zdravstvenih usluga neće sigurno biti dostupan svim građanima, pacijentima, verovatno sve do potpune integracije privatnog zdravstva u zdravstveni sistem države. Biće to ipak, moramo priznati, privilegija onih koji za svoje zdravlje žele i mogu da daju dopunska sredstva i to im sigurno ne treba uskratiti, kao što smo se navikli da neki ljudi voze „Audia“, a neki „Fiću“, tako moramo prihvatiti i činjenicu da neko može sebi priuštiti sredstva da ode u neku privatnu ordinaciju. Ključno je da to bude slobodan izbor pacijenta, a ne prinuda. Ovim Predlogom zakona na korektan način se uređuje ova oblast, a podzakonskim aktima će se najverovatnije dodatno urediti ovo veoma osetljivo pitanje, kao što je dopunski rad. Dalje, ovaj Predlog zakona takođe reguliše i neke oblasti koje su prethodnim zakonom bile neadekvatno regulisane, kao što su licence zdravstvenih radnika i specijalizacije stranih državljana u našoj državi. Dakle, rešenja koja nudi ovaj zakon su sasvim korektna i adekvatna. Novim zakonom se predlaže kao celishodnije i efikasnije rešenje, da Ministarstvo zdravlja države, u kojoj, kada govorimo o specijalizacijama stranih državljana, u kojoj stranci obavljaju zdravstvenu delatnost kao profesiju, donesu takvo rešenje i upiti kandidata da se upišu direktno na neki od naših fakulteta zdravstvene struke u Republici Srbiji. Predlog ovog zakona, kao i predlozi Zakona o zdravstvenom osiguranju i Zakona o evidenciji u zdravstvu, sigurno su novi korak u pravcu poboljšanja zdravstvene zaštite i zdravstvenog osiguranja naših građana. Svi komplimenti Ministarstvu zdravlja i puna podrška naporima koje čini i glas podrške ovim zakonskim rešenjima. Hvala lepo.
Zahvaljujem gospodine Vučetiću. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Peranović, a neka se pripremi narodni poslanik Vladica Dimitrov.
Hvala poštovani predsedavajući. Uvaženi ministre sa saradnicima, kolege poslanici, poštovani građani koji gledate Skupštinu Republike Srbije, pred nama se nalaze tri predloga zakonska rešenja iz oblasti zdravlja i na samom početku moram da kažem da je ovo spremnost Ministarstva da se uhvati u koštac sa svim problemima koji su proizilazili iz prethodnih godina, dok je Ministarstvo vodila neka druga vlast, ili struktura. Ja ću da krenem prvo od zakona o izmenama i dopunama Zakona o zdravstvenoj zaštiti, koji govori da se Ministarstvo zdravlja suočava sa dopunskim radom gde zdravstveni radnici trećinu radnog vremena mogu da provedu u privatnoj praksi. Ovo je jedna osetljiva tema i ovo Ministarstvo zdravlja i aktuelna Vlada na čelu sa premijerom Vučićem je spremna da rešava sve ozbiljne probleme i suštinske probleme, govori u prilog i današnje obraćanje ministra Lončara koji je rekao da mnoge bolnice u Srbiji imaju probleme, ali će se to u narednom periodu rešiti. Čuli smo i od kolega iz Užica, iz Čačka, iz mog grada, brojni su takvi gradovi i takve situacije. Druga stvar jeste da osnivački akti, odnosno klinički centri prelaze iz nadležnosti grada, odnosno lokala na Republiku i to je jedna sjajna priča gde će i Ministarstvo i Vlada i država, na kraju krajeva, imati uvid i kontrolu nad svim tim ustanovama. Na jučerašnjoj sednici Odbora ja i profesor Vekić govorili smo usput pod tačkom Razno kako je nekada funkcionisao sistem kada smo imali zdravstvene centre. Tada je to mnogo bolje bilo nego kada su razvodnili, kada se to raščlanilo i sada imate, da kažem, u svakoj opštini, u svakom gradu opšte bolnice i domove zdravlja gde ne zna se ko pije ko plaća, narodski rečeno. Drugi zakon jeste o medicinskoj evidenciji, dokumentaciji. Jedna tehnička stvar, gde se pomera sa 2016. godine na 2017. godinu i to je u susret sa savremenim informacionim tehnologijama, sa internetom, nešto što zaista treba uraditi i učiniti da sve bude dostupno onim najranjivijim kategorijama, a to su pacijenti. Treće zakonsko rešenje, predlog, jeste osiguranike koji se nalaze na privremenom radu u inostranstvu, ja ne znam šta bih rekao, do samo da je jedno sjajno rešenje, gde ljudi kad odu tamo ne moraju da se vraćaju da bi dolazili da ponovo urade ono što je potrebno, nego mogu na početku za sve vreme boravka. Druga stvar jeste da osiguranice koje imaju sprečenosti za rad, bolesti, komplikacije u trudnoći, za ovih 35% i 65%, znači 100% uplate ide kod poslodavca. Nećemo više imati situacija da jedni plaćaju ovako, drugi da plaćaju onako, sve će biti na jednom mestu, smanjena administracija. Svi znamo da je danas u Srbiji što manje papira, to je bolje. Vlada, aktuelna, sa premijerom Vučićem ovo radi na najbolji način. Ja ću da se osvrnem na zašto je ovo sada, zašto nije pre? Juče smo i danas imali kritike na nešto što je istorijski došlo u Srbiju, a to je otvaranje poglavlja. Čuli smo od opozicionih poslanika da mi kasnimo tri godine. Gospodo, mi kasnimo vaših 15 godina koje ste vodili ovu državu i gde ste samo bacili prašinu u oči građanima Srbije i ništa niste uradili. Aktuelna vlast rešava etapu po etapu, rešava sve goruće probleme, tako i ovo Ministarstvo je spremno da se uhvati u koštac sa svim problemima, sa najtežim stvarima i da ih uspešno reši. Kao i moje kolege iz poslaničke grupe SNS, i ja podržaću ove zakone u danu za glasanje.
Zahvaljujem dr Peranoviću. Reč ima dr Vladica Dimitrov, a neka se pripremi narodni poslanik Branimir Rančić, kao poslednji prijavljeni diskutant. Izvolite, dr Dimitrov.
Hvala, gospodine predsedavajući. Uvaženi ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici i poštovani građani, danas su na dnevnom redu tri zakona iz oblasti zdravstva -Predlog zakona o izmenama Zakona o zdravstvenom osiguranju, Zakona o zdravstvenoj dokumentaciji i evidencijama i Zakona o zdravstvenoj zaštiti. Ja ću po par rečenica o svakom od ovih predloga reći. Što se tiče Predloga zakona o izmenama Zakona o zdravstvenom osiguranju, ovde se menjaju dva člana: 66. i član 96. U članu 66. menja se potvrda o korišćenju zdravstvene zaštite za osiguranika koji je upućen na rad u inostranstvu izdaje se za period za koji je osiguranik upućen na rad u inostranstvu i menja se ranija odrednica kojom je to bilo definisano da osiguranici svake godine moraju da vade potvrde, što se samim tim ovom izmenom štedi i vreme i novac i ljudi se nepotrebno ne maltretiraju, tako da je ovo logična izmena koja je možda mogla da se desi i nešto ranije. Što se tiče člana 96. i ove izmene, reč: „osiguranice“ zamenjuje se rečju : „poslodavca“ u članu 96. ovog zakona. Ovde se radi o sredstvima, dakle 35% sredstava iz naknade za trudničko bolovanje, koje republički budžet prenosi Fondu zdravstvenog osiguranja, a ovaj direktno osiguranicama. Pošto je ovde reč o trudnicama i pošto ovde svi imamo jedan isti stav da sve one moraju da prime 100% svoje naknade za trudničko bolovanje i da sve one moraju da imaju tu naknadu jednom mesečno i da nemaju nikakvih problema vezano za utvrđivanje stope poreza na zaradu, sklon sam da prihvatim bilo koji predlog koji bi doveo do ovog rešenja, čak i predloge koje sam čuo, a to je da se ta sredstva prenesu RFZO a da obračunava poslodavac, pa da se direktno iz Fonda prenose, ili još bolje, a se u dogovoru sa Ministarstvom finansija, što je najavio i ministar, reši ovaj problem, tako da one u suštini mogu da svoje pravo ostvare u punom iznosu i da nemaju nikakvih maltretiranja. Što se tiče Zakona o zdravstvenoj dokumentaciji i evidencijama, predlozi izmena odnose se na član 58. gde se reč: „12 meseci“ zamenjuje rečima: „24 meseca“. Predlagač je jasno u obrazloženju naveo razloge zbog kojih je potreban rok za donošenje propisa produžiti za još 12 meseci. Ja sam pogledao i amandmane, koji čak predlažu da ovaj rok produžimo za dodatnih 12, znači na još 24 meseca. Mislim da je kod nas pametnije da rok održimo produženim za 12 meseci. U Srbiji uvek postoji šansa da ovaj rok bude dodatno probijen, ali takođe i kod dodatnog roka od 24 meseca postoji ista ta šansa da rok ponovo bude probijen, obzirom da naši radnici razmišljaju da imaju dovoljno vremena, pa da posao završe tamo pred kraj. Tako da, sklon sam da podržim ovu izmenu, dodatnih 12 meseci, pa i pod uslovom da sledeće godine produžimo dodatni rok, jer mislim da će biti ovako znatno kraće. Na kraju, Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o zdravstvenoj zaštiti, ove izmene se odnose na dve vrlo bitne teme. Prva su kliničko-bolnički centri i osnivači tih centara, a druga je dopunski rad zdravstvenih radnika i saradnika. Kod kliničko-bolničkih centara nije bilo logično što je do sada osnivač bila lokalna samouprava, kada znamo da oni usluge zdravstvene zaštite koje pružaju iz oblasti sekundarne i tercijarnog nivoa zdravstvene zaštite su od nacionalnog značaja. Ovde ste pomenuli da nije bilo dovoljno ulaganja i ministar je vrlo jasno rekao da ni prošle vlasti u Beogradu nisu dovoljno ulagale sredstva u razvoj ni infrastrukture, niti opreme u kliničko-bolničkim centrima. Ja mogu da kažem da lokalne samouprave, pogotovo ni grad Beograd, nikad neće imati dovoljno sredstava, pogotovo ne za usluge koje su od nacionalnog značaja, da će tu Republika uvek biti mnogo bolja majka nego što bi to bio grad. S druge strane, morate imati u vidu da sve lokalne samouprave, i one najmanje, iz koje ja dolazim, gledaju kako se troše republička sredstva, pogotovo gde se iz Ministarstva sredstva prelivaju na ustanove čiji su osnivači lokalne samouprave, pa i grad Beograd. Naravno, sve lokalne samouprave upravo to očekuju u tom slučaju, tako da je vrlo logično ako kliničko-bolnički centri već pružaju zdravstvene usluge od nacionalnog značaja na nivou sekundarnog i tercijalnog nivoa zdravstvenih usluga, da je logično da upravo pređu pod osnivačem Republike Srbije. Što se tiče dopunskog rada lekara, ovo moram da kažem i da pozdravim Ministarstvo i ministra, po meni je ovo jedan od prvih koraka ka uređenju ove oblasti. Ovo je reformski već. Ovde je izmenjen jedan član, vrlo bitan. Dakle, ovde se briše član 199. Iz prethodnog zakona član 199. se briše, a u tom prethodnom zakonu kaže ovako: dopunski rad iz stava 1. ovog člana može da se obavlja kod poslodavca sa kojim zdravstveni radnik, zdravstveni saradnik, odnosno drugo zaposleno lice ima zaključen ugovor o radu sa punim radnim vremenom, odnosno kod drugog poslodavca samo pod uslovom da rad zdravstvenog radnika, zdravstvenog saradnika itd. ne utiče na organizaciju rada. I tu smo dolazili do jednog vrlo bitnog osnova za zloupotrebe, a to je da ne postoji jasno merilo, ne postoji objektivni merljiv kriterijum po kome rukovodilac utvrđuje da li dopunski rad lekara kod bilo kog privatnika utiče ili ne utiče na rad, odnosno na organizaciju rada u matičnoj zdravstvenoj ustanovi, što je stvaralo osnovu za prinude, prisile, zloupotrebe u političke svrhe ili bilo koje druge svrhe od strane direktora. Sada je ovim zakonom vrlo jasno definisano kako zdravstveni radnik, može obavljati rad kod privatnog poslodavca. Jednostavno potpisan ugovor i prijava u roku od 15 dana zdravstvenom inspektoru. Ovo je vrlo bitno, iako sam čuo da se opozicija, odnosno pojedini predstavnici opozicije ne slažu sa tim, ipak je činjenica da pojedini vlasnici privatnih ordinacija i ne prijavljuju sve ugovorene radnike. Nema ni dovoljno zdravstvenih inspektora, verovatno, da se sve to kontroliše. Sa druge strane, zdravstveni radnik koji je u obavezi da u roku od 15 dana sam podnese prijavu, odnosno ugovor o dopunskom poslu, obavezuje, kažem, te časne ljude koji neće rizikovati ni profesiju ni rad u državnom zdravstvu da zbog toga ne prijavili. Tako da će to, sa jedne strane, omogućiti ministarstvu da ima jednu pravu sliku zdravstvenog stanja u Srbiji, odnosno gde se i kakva je organizacija zdravstvene službe, gde se ona obavlja i gde je primat stavljen, a, sa druge strane, upravo ovaj drugi korak, koji je ministar najavio i koji će, naravno, uslediti, će omogućiti da se upravo i taj rad koji, moramo priznati u nekim slučajevima iznosi i višestruko, više vrednovan, ne vrednovan nego više plaćen nego rad u državnoj ustanovi, će biti, naravno, oporezovan, a ta sredstva će moći da se iskoriste i za neke stvari, kao što je lečenje dece sa kancerom, ili lečenje dece koja su obolela od retkih sindroma. Generalno, kada pogledam sve ove izmene, neke su logične, a neke su i reformske, uz sugestiju, kada je u pitanju naknada za trudničko bolovanje, da se mora rešiti na najadekvatniji način, da trudnice budu zadovoljene u tom smislu. Naravno, podržavam i pozdravljam ove predloge. Hvala lepo.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Branimir Rančić, kao poslednji prijavljeni diskutant. Izvolite, gospodine Rančiću.
Zahvaljujem. Poštovani potpredsedniče Skupštine, gospodine Bečiću, poštovani ministre, gospodine Lončar, poštovani profesore Vekiću sa saradnicima iz ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, pred nama narodnim poslanicima se danas nalaze predlozi zakona o izmenama i dopunama zakona iz oblasti zdravstva, i to Predlog zakona o izmenama i dopuna Zakona o zdravstvenoj zaštiti, Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o zdravstvenom osiguranju i Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o zdravstvenoj dokumentaciji i evidenciji u oblasti zdravstva. U obraćanju Narodnoj skupštini Republike Srbije, ja ću se zadržati samo na Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o zdravstvenoj zaštiti, i to na odeljku praćenja i kontrole primene instituta dopunskog rada u oblasti zdravstva. Predloženim zakonskim rešenjima na nov način se uređuje institut dopunskog rada u zdravstvenom sistemu. Naime, dosadašnja praksa ukazuje na brojne propuste koji su se dešavali i još se dešavaju, neki i sa smrtnim ishodima, u privatnim ordinacijama, baš zbog toga što instrument kontrole dopunskog rada nije funkcionisao. Svedoci smo da je najveći broj privatnih zdravstvenih objekata u neposrednoj blizini državnih institucija, državnih bolnica, što ukazuje na mogućnost rada u privatnim ordinacijama i u toku redovnog radnog vremena. Na taj način stvorile su se mogućnosti za brojne koruptivne radnje u zdravstvenoj zaštiti, odnosno lečenju pacijenata. Novijim zakonskim rešenjem menja se član 199. i novi član 6. predviđa da zdravstveni radnik, zdravstveni saradnik, kao i drugo lice zaposleno u zdravstvenoj ustanovi, odnosno privatnoj praksi i drugom pravnom licu, koje obavlja zdravstvenu delatnost u skladu sa zakonom, koji radi puno radno vreme, može da obavlja određene poslove iz svoje struke kod drugog poslodavca van redovnog radnog vremena zaključivanjem ugovora o dopunskom radu sa drugim poslodavcem u ukupnom trajanju od jedne trećine radnog vremena. Ono što je veoma bitno, a to je da je o zaključenom ugovoru o dopunskom radu sa drugim poslodavcem zdravstveni radnik, odnosno saradnik dužan da obavesti direktora zdravstvene ustanove u kojoj radi puno radno vreme. Drugo, zdravstvene ustanova, odnosno privatna praksa dužni su da vode evidenciju o ugovorima o dopunskom radu koje su zaključili. Jedan primerak originala ugovora o dopunskom radu zdravstveni radnik, saradnik dostavlja zdravstvenoj inspekciji u roku od 15 dana od dana donošenja ugovora, a radi kontrole obavljanja dopunskog rada u oblasti zdravstva. Ovim zakonskim rešenjem brišu se članovi 200. i 201. i dopunski rad u zdravstvenom sistemu usklađuje se sa odredbama Zakona o radu. Da zaključim, na ovaj način stvaraju se uslovi za praćenje i kontrolu primene instituta dopunskog rada u oblasti zdravstva. U danu za glasanje, sa svojim kolegama iz poslaničke grupe SNS, glasaću za pomenuti set zakona o zdravstvu. Hvala na pažnji.
Zahvaljujem se, gospodine Rančiću. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja zajedničkog načelnog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96.Poslovnika? (Ne.) Zahvaljujem. Reč ima ministar dr Zlatibor Lončar.
Ja samo želim da vas obavestim, pošto je bilo nekih koji su rekli da Vlada neće rešiti pitanje solidarnog poreza za porodilje, da je Vlada na današnjoj sednici, koja je održana u 14.00 časova, donela odluku da se taj porez neće plaćati, izdala je nalog Ministarstvu finansija da sutra sedne sa udruženjima porodilja i da tu stvar reše. Hvala vam.
Zahvaljujem se, gospodine Lončar. Zaključujem zajednički načelni pretres o predlozima zakona iz tačaka 11, 12. i 13. dnevnog reda. Zahvaljujem se ministru Lončaru i njegovom kabinetu na učešću na današnjoj sednici. Zahvaljujem se svim narodnim poslanicima i nastavak je sutra u 10.00 časova.