Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Treće sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2007. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika konstatujem da sednici prisustvuje 125narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali,molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 95 narodnih poslanika, odnosno da je prisutno više od jedne trećine narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad. Obaveštavam vas da danas nisam dobio obaveštenje o odsutnosti narodnih poslanika. Prelazimo na 3. tačku dnevnog reda: – UTVRĐIVANjE LISTE KANDIDATA ZA SUDIJE USTAVNOG SUDA KOJE IMENUJE PREDSEDNIK REPUBLIKE (nastavak) Po Poslovniku se javio narodni poslanik Vladan Batić. Gospodine Batiću, vi ste prvi na listi govornika, hoćete prvo po Poslovniku, pa da odmah nastavite? Izvolite.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, javio sam se po Poslovniku ne znajući da sam prvi na listi. Neću potrošiti mnogo vremena po Poslovniku, nije direktno povezano sa tačkom dnevnog reda, ali je u uzročno-posledičnoj vezi. Reklamiram povredu odredbe člana 200. Poslovnika o radu Narodne skupštine, povodom pitanja koje sam pre nekoliko dana postavio ministru pravde gospodinu Dušanu Petroviću, a odnosi se na štrajk zaposlenih u pravosuđu. Situacija se pretvara u potpunu anarhiju, u potpuni haos, u potpuni kolaps. Ništa se nije promenilo. Noćas su bili neki pregovori koji nisu dali rezultat. Ono što je ponuđeno sindikatima pravosuđa jeste da 2000 ljudi dobrovoljno prihvati socijalni program na nivou 200 evra po godini staža. Taj predlog je odbijen i danas sudovi u Srbiji ne rade. Finansijski izražena šteta je ogromna; šteta koju kao država trpimo i poruka i slika koju emitujemo je katastrofalna. Zaposleni u pravosuđu su na ivici egzistencije. Njihova primanja su na nivou socijalne pomoći. Gospodine predsedniče, imam konkretan predlog: da zatražite od Vlade izveštaj koliko su pojedini ministri od formiranja Vlade do danas u svojim ministarstvima angažovali savetnika po internim konkursima. Oni su budžetski korisnici. Pojedini ministri imaju po 50 savetnika, i više. Ovo je najskuplja i najglomaznija vlada u Evropi - dok drugi nemaju šta da jedu, ne mogu da prehrane svoju decu, ministri umnožavaju savetnike iz dana u dan, iz reda partijskih kadrova. To je nešto što nedopustivo. Ta agonija traje. Sva suđenja se odlažu. Kao poslanik Demohrišćanske stranke Srbije, u ime Demohrišćanske stranke Srbije i kao bivši ministar pravde, pozivam sve sudije, sve tužioce, stručne saradnike, pripravnike da se solidarišu sa zaposlenima, sa administrativnim osobljem u pravosuđu. Ne može Srbija nekome da bude majka, a nekom maćeha. Nije tačno da ljudi u pravosuđu ne rade, oni i te kako puno rade. Svako od nas, pogotovo ljudi koji se bave ovim stvarima, zna da oni zaista puno rade, za razliku od ministara koji troše enormne pare za letove avionima, uglavnom na besmislena putovanja. Bio sam ministar pravde tri godine. Leteo sam isključivo JAT-om, nikad ni biznis klasom. Jesu li oni rođeni u avionu? To je priča o nemoralu. Vraćam se na temu, samo da još jednom, pošto je na ovom fonu, postavim po treći put pitanje, da li je tačno da bivši predsednik Ustavnog suda gospodin Slobodan Vučetić, koji je 13 meseci u penziji, i dalje prima platu predsednika Ustavnog suda u iznosu od 230.000 dinara? Da vidimo koliko direktori javnih preduzeća imaju plate? Po 30 - 40 puta više nego zaposleni u pravosuđu. Onda se ovde stvara jedna lažna slika. Što se tiče predloga kandidata, ponavljam ono što je nekoliko puta rečeno, nije vođeno računa o ustavnoj kategoriji - istaknuti pravnici. Nisu utvrđeni kriterijumi koji bi mogli da daju odgovor na pitanje šta odgovara kategoriji istaknuti pravnik. Mi imamo partijski sud. Gospodine Duliću, juče sam postavio pitanje i mislim da ste dužni da odgovorite. Jedino su Socijalistička partija Srbije i Vojvođanski poslanici jasno i glasno rekli ko su njihovi kandidati. Vi ste juče, gospodine predsedniče, obraćajući se parlamentu rekli da verujete, da se nadate da su poslaničke grupe predložile svoje najbolje kandidate. Da čujemo čiji su ovih sedam kandidata. Rekao sam to juče, ponavljam sada, jedan od njih je član JUL-a, bio je predsednik suda, ili bila je predsednik suda u vreme dok je ministar pravde bio član JUL-a. Sestra tog kandidata je predsednik Opštinskog odbora JUL-a u tom mestu. Žena za par meseci ide u penziju. Je l' nam se to JUL vraća? Ovde je Mira Marković imala svoje delegate kada se raspravljalo o temi ko više voli Kastra. Molim vas da odgovorite, jer poslanici to treba da znaju, koje stranke, koje partije, koji poslanički klubovi su predložili preostalih sedam kandidata. Zašto se stide svojih kandidata? Zašto ih kriju kao zmija noge? Nemojte onda da pričate da nije partijski sud, partijski par ekselans. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Meho Omerović, a neka se pripremi narodni poslanik Momir Marković.
Gospodine predsedniče, uvaženo predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, na početku svog izlaganja moram priznati da delim žaljenje koje je juče po podne istakao predsednik Skupštine Oliver Dulić obrazlažući predloge kandidata za sudije Ustavnog suda i dajući nam činjenicu da iza ovih deset kandidata nisu stale sve poslaničke grupe. To jeste jedna od velikih manjkavosti ovoga predloga. Formalno-pravno Skupština Republike Srbije broji 250 poslanika. Po zakonu i Ustavu svako od nas 250 može da predloži zakon, svako od nas može da predloži akt kojim će sutra građani Srbije i svi mi da se rukovodimo i da ga, naravno, poštujemo. U proceduri za predlaganje kandidata koje treba da iznedri ovaj visoki dom to pravo je uskraćeno narodnim poslanicima. Naime, taj isti narodni poslanik koji ima pravo da predloži zakon, kao što vidimo, nije imao pravo da predloži kandidata za sudiju Ustavnog suda. Sada se postavlja osnovno pitanje, ili vam se možda ne čini da tu nešto nije u redu, ko je važniji, zakon ili sudija? Ko je tu iznad koga? Zakon iznad sudije ili sudija iznad zakona? Ko treba da sprovodi i poštuje zakon? Ne samo da nisu, dame i gospodo poslanici, iza ovog predloga stale sve poslaničke grupe, nego iza ovog predloga očigledno ne stoji ni poslanička većina. Ako saberemo broj poslanika poslaničkih grupa koje nisu dale svoje kandidate ili koje nemaju kandidate na ovoj listi iza kojih stoje, kao što je to rekao predsednik Dulić, onda ćemo doći do brojke od 162 poslanika koji nemaju nijednog svog kandidata. To je skoro dve trećine Skupštine. To je bila moja poslovnička i principijelna primedba. Sada nešto konkretno: od 10 kandidata koje je predložio predsednik Skupštine Oliver Dulić, a koji bi trebalo da budu predlozi Narodne skupštine Republike Srbije za sudije Ustavnog suda koje treba da izabere predsednik Republike Boris Tadić... Mi kasnimo sa izborom ove institucije. Mi više od godinu i po dana nemamo jednu od najvažnijih institucija u državi Srbiji, iako se, citiram već pominjani član 173, sudije Ustavnog suda biraju i imenuju iz redova istaknutih pravnika, sa 40 godina života i 15 godina iskustva u pravnoj struci. Pred nama je 10 kandidata koje bi mi, kao narodi poslanici, a u ime Skupštine Republike Srbije trebalo da utvrdimo kao kandidate, od čega bi njih pet predsednik Republike izabrao. Ključna pitanja su - ko su ti kandidati? Da li ti kandidati ispunjavaju uslove koji su predviđeni zakonom? Mi poslanici Sandžačke demokratske partije smatramo da ne ispunjavaju. Zbog jučerašnje rasprave, kao i zbog celokupne situacije koja u poslednjih nekoliko meseci opterećuje državu Srbiju, a odnosi se na stanje političkih i drugih prilika u Sandžaku, nemam nameru da danas ovde za ovom govornicom prenosim probleme iz Sandžaka u parlament Republike Srbije. Dakle, neću govoriti niti o predlagaču, niti o političkim partijama, neću govoriti ni o Listi za Sandžak, govoriću samo o kandidatima za sudije Ustavnog suda. Konkretno, govoriću o kandidatu pod rednim brojem sedam, a to je gospođica Zejnepa Kavrajić, kandidat koji dolazi iz reda naroda kome pripadam, sa prostora Sandžaka. Zašto ću da govorim samo o ovom kandidatu? Zato što smatram da je ona kandidat koji ni po jednom kriterijumu ne ispunjava uslov da bude sudija Ustavnog suda. Ako pogledamo biografije svih kandidata koje smo dobili, prostim uvidom ćemo videti da se u konkurenciji profesora i sudija, u konkurenciji ljudi koji su imali visoke proseke na studijama pravnog fakulteta nalazi i ime gospođice Zejnepe Kavrajić. Ona je jedini kandidat koji je u svojoj biografiji napisao da nije član nijedne političke stranke. Postoji jedna narodna poslovica i kaže - svako se češe tamo gde ga svrbi. Dakle, ovde nije reč, niti je namera, kao što sam rekao, da prenesem ono što se dešava u Sandžaku. Nije reč o sukobu dve najjače bošnjačke partije, jer da je to tako, ja bih vas podsetio, ne bi poslanici Sandžačke demokratske partije, kao i većina u ovoj skupštini, glasali za predstavnika Liste za Sandžak kada se birao potpredsednik Skupštine Republike Srbije gospodin Esad Džudžević. Smatramo da je gospođica Zejnepa Kavrajić loš kandidat. Hajde da pogledamo sada lik i delo kandidata pod rednim brojem sedam. U poslednjih nekoliko dana, verujte mi, poštovane kolege i dragi građani Republike Srbije, od trenutka kada se saznalo da će dotična osoba biti kandidat za sudiju Ustavnog suda, desetine i stotine telefonskih poziva, dopisa i pisama, ne samo iz Novog Pazara, nego i sa prostora Sandžaka stiglo je u Narodnu skupštinu Republike Srbije poslanicima, ne samo SDP-a. Gospođica Zejnepa Kavrajić je kao pravnik u Šumskom gazdinstvu učestvovala u mnogim sporovima zastupajući svoju firmu. Na njenu žalost, nije dobila nijedan spor. Kako ona radi kao sudija, jer je predložena za sudiju Ustavnog suda, ilustrovaću samo činjenicama. U predmetu KU 896/04 protiv Avdi Eminija i Kasumi Rahmana koji su na kontrolnom punktu uhvaćeni sa drogom, policija je odredila pritvor 48 sati, istražni sudija je produžio pritvor, sudija Zejnepa Kavrajić ih je osudila, ali je ukinula pritvor sa napomenom da se vrate na izdržavanje kazne kada ta presuda bude pravosnažna. Sada možete zamisliti kako će se dvojica dilera droge koji su stanovnici Kosova i Metohije, pretpostavljam kao lojalni građani Srbije, vratiti u Novi Pazar na izdržavanje kazne. Napominjem da nije član nijedne političke stranke. Na poslednjim izborima, a to kolege iz svih političkih stranaka, koji su učestvovali u Novom Pazaru veoma dobro znaju, kao predsednik izborne komisije je jurila po izbornim mestima i zavodila red. Možda ta njena revnost i predanost ne bi bila čudna da ona to nije radila u džipu saobezbeđenjem, sa čovekom koji je bio naoružan i koji ih je vozio svakodnevno i koji se zove Murić Aldin, a koga zovu Ćevap. Ovaj gospodin je, dakle, interesantan, ne samo zbog nadimka, nego i zbog reputacije koju uživa u kriminalnim krugovima. Protiv tog gospodina Ćevapa podneto je sedam krivičnih prijava, citiram: KU 344 iz člana 246. za dilovanje drogom, KU 316/07 iz člana 348. za oružje, KU 316. iz člana 278. za izazivanje opšte opasnosti, KU 26/07 iz člana 205. za razbojništvo i krađe, KU 440/06 iz člana 355. za oružje i KU 292/06 iz člana 230. za oružje i KU 289 iz člana 248. za drogu. Dakle, dotični gospodin Ćevap je deo ekipe, na čelu sa telohraniteljem Cigom Doličaninom koji je uhapšen za krađu traktora nedavno u akciji koju je vodila naša policija. Poštovani građani Srbije, ko su prijatelji i najbliži saradnici kandidata pod rednim brojem sedam, gospođice Zejnepe Kavrajić, koja bi trebalo da bude kandidat ovog visokog doma? Posebno poglavlje u liku i delu Zejnepe Kavrajić pripada advokatu Esadu Duljeviću. Svi u Novom Pazaru znaju o čemu se radi. Tražim, u svojstvu narodnog poslanika, sa ove govornice, koristeći pravo po članu 226. Poslovnika, da Nadzorni odbor Vrhovnog suda Srbije proveri u koliko predmeta koje je vodila gospođica Zejnepa Kavrajić se u svojstvu advokata ili svedoka pojavljuje dotični advokat Esad Duljević. Takođe je potrebno da Nadzorni odbor Vrhovnog suda odgovori koliko predstavki na rad dotičnog sudije postoji kod Vrhovnog suda. Kao što vidite, uvažene kolege, ovaj kandidat ne zaslužuje ni da bude sudija suda, a kamoli kandidat ovog visokog doma za sudiju najviše sudske instance kakva je Ustavni sud. Moram istaći, sve građane, pogotovo u Sandžaku, zabrinjava činjenica što Skupština kao najviše zakonodavno telo predlaže jednog ovakvog kandidata. Nije ona kandidat koji sramoti svoju profesiju, nije ona kandidat koji loše radi svoj posao. Ako prođe kao kandidat Skupštine, ona će biti sramota i degradacija ovog parlamenta. Zato apelujem, pošto ste došli u prvi red, gospodine Omeragiću, kao predlagač, najiskrenije apelujem da povučete ovaj predlog i da date bilo kog drugog kandidate i garantujem vam i obećavam sa ove govornice, tri poslanika SDP-a bez rasprave i bez diskusije će glasati za tog novog kandidata. Nemojte samo, ako boga znate, gospođicu Zejnepu Kavrajić da predlažete za kandidata za sudiju Ustavnog suda. Ukoliko to ne uradite, poslanici Sandžačke demokratske partije, ukoliko se bude glasalo pojedinačno, neće glasati za kandidatkinju pod rednim brojem sedam, a ukoliko se bude glasalo za zbirnu listu od 10 kandidata trpeće i ostalih devet kandidata, ni krivi ni dužni, mi nećemo glasati ni za celu listu.
Po Poslovniku se javio narodni poslanik Bajram Omeragić.
Prvo moram da se osvrnem, a uz to me i kolega spomenuo. Ja sam juče gotovo tri i po sata imao polemike ovde sa kolegama koji su imali različito mišljenje. Nikoga ne spominjem i sada neću nikoga da spominjem.
Koji član Poslovnika?
Pošto se Skupština pretvorila u zabavno-rekreativni program, od 100. do 150.
Ja ne dopuštam da se Skupština pretvori u zabavno-rekreativni program. Poštujte Poslovnik i recite mi koji član Poslovnika je prekršen i dobićete vreme.
Član 100. i 101. Šta hoću da vam kažem? Predsedniče, kada neko izgovara ovako teške reči, neprovereno, otvorene laži... Ja sam juče ovde istakao nešto što Ministarstvo pravde prati, ažurnost, procenat, norme, presude koje su preinačene, presude koje su ukinute, nije dovoljno. Nisam ovde video da neko osporava te podatke. Međutim, moraću prvo da prokomentarišem jednog prethodnog govornika koji spominje da je neko bio član neke stranke. Na toj listi ima još jedan kandidat koji je rekao da ne pripada nijednoj stranci. O čemu se radi? Kada je DOS došao na vlast 2000. godine imao je dvotrećinsku većinu u ovoj sali, mogao je da donese novi ustav, mogao je da promeni sve sudije Ustavnog suda, mogao je da promeni gospodina Vučetića, člana Centralnog komiteta. Ja sam lično sa gospodinom Vučetićem u izuzetno dobrim odnosima, vrhunski je pravnik, ali niste hteli, bivši ministri, da promenite člana Centralnog komiteta i da čovek nije silom zakona otišao u penziju još bi bio predsednik Ustavnog suda. Njega je zakon penzionisao, ne zato što je bio član Centralnog komiteta ili što je bio član SPS-a. Toliko o revnosti bivših ministara pravde koji ovde nisu tražili da se smene članovi Centralnog komiteta. Neki bivši govornici su poručili ovde da nas mole u ime jedne stranke da povučemo ovog kandidata. Ne znam da li nas mole u ime gospodina Čovića, da li nas mole u ime Karića, da li nas mole u ime DS, da li nas mole u ime JUL-a, da li nas mole u ime ne znam još kojih stranaka. Prema tome, taj jezik mržnje koji smo juče videli ovde, ovakav jezik mržnje koji se ovde danas čuje u Skupštini, zaista je nedostojan ovog parlamenta. Gospodin Dulić, predsednik parlamenta, pozvao nas je da dođemo, sve poslaničke grupe, da predložimo svoje kandidate. Rečeno je na sastanku šefova poslaničkih grupa da mi možemo da glasamo ili ne glasamo za neke kandidate, ali da treba da čuvamo dostojanstvo ovog parlamenta, da ne vučemo kroz blato te kandidate koji su došli na listu. Pitam vas, da li je koalicija Lista za Sandžak ovde govorila o nekom kandidatu od 20 onih koji su se našli na listi predsednika Republike i ovih koje je Narodna skupština predložila?
Gospodine Omeragiću, imam jedan predlog za vas. Pošto vaša poslanička grupa ima sedam minuta i 12 sekundi i pošto ste sledeći na redu, predlažem da sada kao govornik potrošite to vreme upravo diskutujući na ovu temu. Na kraju imate 10 minuta, a pošto ste najmanja poslanička grupa možete da iskoristite vreme i da govorite sedam minuta i potom će govoriti narodni poslanik Momir Marković. Izvolite. Reč ima narodni poslanik Bajram Omeragić.
Još jednom želim da ponovim svima onima koji su protiv kandidata liste manjina, onima koji su protiv ovog kandidata, pripadnika bošnjačke nacionalnosti, mi smo im poručili još juče – gospodo, vi koji osporavate ovog Bošnjaka koji se nalazi na listi među 19 kandidata srpske nacionalnosti, dajte drugog Bošnjaka. Ili, ako ne date drugog Bošnjaka poručujete građanima bošnjačke nacionalnosti – Bošnjaci, vi nemate nijednog pravnika, moralnog, stručnog ili, kako se neko našalio, istaknutog. Kada istaknete nekog na listu na zidu, to znači istaknuti pravnik. Prema tome, oni koji kritikuju ovog kandidata u svakom civilizovanom parlamentu imaju pravo da ga ospore. Neka ga osporavaju, ali kandidujte onda nekog drugog Bošnjaka. Pitam vas, zašto ne kandidujete, vi koji osporavate, drugog Bošnjaka, koji je moralan, dostojan i stručan? Nećete vi, gospodo, da Bošnjak bude sudija Ustavnog suda. Poručite to građanima bošnjačke nacionalnosti u Srbiji. Zašto nemate tog kandidata? Evo, ovaj kandidat nije dobar i mi to ne sporimo, vama se on ne dopada, ali dajte tog drugog. Od stotine pravnika Bošnjaka vi ne želite nijednog drugog. Imali ste prilike, sve poslaničke grupe, da predložite i mogli ste da kažete – u redu je, nema nijednog Bošnjaka u Vrhovnom sudu, nema ni u vrhu tužilaštva, nema ni u jednoj pravosudnoj instanci na vrhu nijedan Bošnjak, evo, hoćemo da predložimo jednog. Zašto ga ne predložite? Ko vam to brani? Da li vam neko to brani? Samo vas to pitam. Neka izađe ovde neko i neka to kaže. Nemojte da vređate ljude, nemojte da vređate političke opcije, mi nikoga ne vređamo, obrazložili smo svoj predlog. Imate pravo da ne glasate za tog kandidata, ali objasnite građanima zašto nema nijednog Bošnjaka iza koga vi hoćete da stanete. Ne valja Huso, ne valja Mujo, ne valja Zepna, ne valja Hajrija, Mejrema, nijedan Bošnjak ne može da bude sudija Ustavnog suda. Objasnite to građanima. Ja o tome govorim. Mi smo rekli da nećemo da se bavimo nijednim kandidatom i, kao što vidite, dva dana ne spominjemo nijednog kandidata. Imamo razloga da govorimo o mnogim kandidatima, ali ako poslaničke grupe smatraju da su to njihovi kandidati, u dogovoru sa predsednikom rekli smo da ćemo stati iza kandidata. Smatramo da su sve poslaničke grupe dobro razmislile, da neće dati kandidate koji ne ispunjavaju zakonom propisane uslove. Mi smo se toga pridržavali, ali ovoliki jed, ovoliku agresiju, ovoliku mržnju ispoljavati ovde za govornicom protiv jednog Bošnjaka, zaista je krajnje neprimereno. Nemojte to, gospodo, da radite bošnjačkom narodu. Nemojte to da radite. Predložite, gospodo, još nije glasanje. Vi predložite Bošnjaka, vi koji ga osporavate, mi ćemo da glasamo za njega. Nemojte da glasate za našeg, glasajte za vašeg Bošnjaka. Ne znam ima li boljeg predloga. Mi iz Liste za Sandžak vam kažemo – nećemo da ga osporimo. Ne mogu da razumem, nećete ovog Bošnjaka, ali nećete nijednog Bošnjaka. Prema tome, opet vas pozivam, imamo vremena do glasanja, predložite jednog pravnika koji ispunjava ove uslove bošnjačke nacionalnosti da svi glasamo za njega, mi ćemo isto da glasamo i ne vidim gde je problem. Ne bi bilo tragedija da taj Ustavni sud ima i dva Bošnjaka, nigde nema u pravosuđu u vrhu nijednog Bošnjaka. Vi nećete da glasate za našeg kandidata, neka prođe vaš kandidat, ne znam ima li bolje ponude, da Bošnjak, vaš kandidat, prođe. U ime naše Poslaničke grupe manjina vam obećavam da ćemo mi da glasamo za njega. Tu sede i Romi i Albanci i Mađari, ne vidim gde je problem. Zato koristim priliku, pozivam vas da prekinete jezik mržnje, jezik nipodaštavanja, jezik uvreda, zato što se pojavio jedan kandidat ispred bošnjačkog naroda koji treba da uđe u Ustavni sud, jer će to biti buduća poruka i za Vrhovni sud i za tužilaštvo. Nije slučajno što nema Bošnjaka ni u jednoj instituciji. Sad je jasno ko ne da da Bošnjaci, pravnici, uđu u vrh pravosudnog sistema. Pozivam vas i u ime koalicije Liste za Sandžak i u ime Poslaničke grupe manjina, dajte kandidata, vi koji osporavate, kandidata Bošnjaka, mi ćemo glasati za njega.
Replika, narodni poslanik Meho Omerović, izvolite.
Sad je baš postalo interesantno. Gospodin Omeragić izgleda da nas sve zbunjuje. Kaže, meni je drago što sam to čuo, maločas je izgovorio rečenicu da ni on ne spori da kandidat o kome sam ja govorio nije dobar. Ako to smatrate, onda doista uradite ono na šta sam ja apelovao. Gospodine Omeragiću, ja vas nisam molio, ja na vas apelujem u ime dostojanstva ove skupštine, u ime pravde i u ime građana Republike Srbije da povučete jednog ovakvog kandidata. Dakle, vi pričate o jeziku mržnje. Koje mržnje? Prema kome? Prema kriminalcima o kojima sam govorio? Prema onima koji puštaju narkodilere sa Kosova i Metohije da zagađuju i da truju našu decu, a dotične sudije ih puštaju na slobodu na časnu reč, na - majke mi, vratićemo se u Novi Pazar da izdržavamo kaznu. Je l' prema njima? Gospodine Omeragiću, nikakva mržnja ovde ne postoji ni prema kom kandidatu. Mi ovde razgovaramo o ličnosti i o tome kakav je taj kandidat, kako on radi svoj posao, da li ispunjava zakonom predviđene uslove, da li je taj kandidat vredan i dostojan da bude kandidat ovog visokog doma koji se zove Narodna skupština Republike Srbije. O tome mi govorimo. Molim vas, gospodine Omeragiću, apelovao sam da povučete predlog, ali vas molim da ne zloupotrebljavate pripadnost bošnjačkom narodu. Ako je neko kriminalac, on je kriminalac, bez obzira kojoj naciji pripada i to nema nikakve veze sa kandidatima koji su predloži za ovaj sud. To ima veze samo sa jednim od kandidata, zato što je taj kandidat pod rednim brojem 7, gospođica Zejnepa Kavrajić, povezan sa tim istim likovima i sa tim istim facama koje imaju nekakve nadimke tipa Ćevap ili Cigo. Vi vrlo dobro znate o kome govorim. Prema tome, vi ovde kažete da niste čuli nijednu reč o kandidatu. O kandidatima treba da pričamo. Ovde na dnevnom redu su kandidati za sudije Ustavnog suda. Nemojte da pričate o partijama, nemojte da pričate da li je neko nekad bio ministar, da li je neko radio ovo ili ono, to nije tema. Ako bude tema, dozvolite, pričaćemo i o tome, što da ne, ali sada su na dnevnom redu kandidati za sudije Ustavnog suda. Kao što vidite, jedini kandidat koji je sporan, koji je nesporno sporan, jeste kandidat koga ste vi predložili, iza koga stoji očigledno jedna politička stranka i, što je još tragičnije, iza koga stoje neki krugovi koji su daleko od onoga čemu mi težimo i čemu moramo da težimo kao Narodna skupština, a to je postizanje pravde i dostojanstva za sve građane Republike Srbije. Ako već hoćemo da pričamo o kandidatu, sudeći po biografiji koju smo mogli da pročitamo za minut i po - rodila se, završila pravni fakultet, radila u "Srbijašumama" i nije bila član nijedne političke partije, vi sedite na sednici Vlade, gospodine Omeragiću, predložite gospođu Zejnepu Kavrajić za člana upravnog odbora preduzeća "Srbijašume". Radila je u šumskom gazdinstvu 18 godina, vi sedite u Vladi, mislim da tajpredlog može da prođe.
Izvolite, gospodin Bajram Omeragić. Molim vas da zaista prestanete sa ovim dijalogom o tom kandidatu. Izvolite.
Član 101. Ponovo neću imena da spominjem, kao što nisam ni juče, neću ni sada, jer ljudi koji imaju šta da kažu nemaju potrebe da spominju imena, da vređaju. Nisam čuo da postoji zakon koji zabranjuje da neko radi u šumskom gazdinstvu, da bude pravnik u privredi, da bude izabran za sudiju opštinskog suda, da bude izabran za predsednika opštinskog suda, da bude izabran za sudiju okružnog suda, ali verovatno bi neko da donese zakon – ko nije član Sandžačke demokratske partije ne treba da bude sudija Ustavnog suda. Taj zakon ne može da se donese i to morate da shvatite, da se smirite. Nemojte to da radite, nego budite dostojanstveni, predložite vašeg kandidata, Bošnjaka, da ova skupština glasa i da vidimo, vi koji pledirate da ste protiv kriminala, za moralne Bošnjake, predložite nam ovde tog kandidata, samo to sam vas molio. Predložite tog Bošnjaka, da vidimo ima li za vas Bošnjaka koji je moralan. Ponovo vas molim, predložite Bošnjaka. Vi ovde izlazite, izmišljate, mešate se u posao nadležnih organa. Da je gospođa koju osporavate takva, ne bi bila izabrana za sudiju opštinskog suda, ne bi bila izabrana za sudiju okružnog suda. Prema tome, još jednom vas molim, izađite, nađite jednog moralnog pravnika Bošnjaka u Srbiji, kandidujte ga ovde. Vi ćete morati svom članstvu da objasnite zašto vi nećete Bošnjaka, pravnika, da predložite. Mi nećemo ništa više da kažemo. Mi smo obrazložili naš predlog. Ali obrazložite vi ovde predlog jednog moralnog Bošnjaka, vrhunskog pravnika, starijeg od 40 godina i da bude istaknut. Izađite, spomenite mu ime ovde i mi ćemo da glasamo za njega. Ne možete vi da budete protiv svih pravnika Bošnjaka u ovoj zemlji, a da onda osporavate nešto što ne možete da osporite.
Po Poslovniku se javio narodni poslanik Vladan Batić, pa potom narodni poslanik Milisav Petronijević. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine predsedniče. Dame i gospodo narodni poslanici, član 27. Poslovnika i član 9. Ustavnog zakona. Molim vas, gospodine predsedniče, kad reklamiram povredu Poslovnika, za odgovor o onome što reklamiram kao povrede. Moje prvo pitanje je: na bazi koje odredbe Ustava ili zakona političke stranke, partije, odnosno poslanički klubovi ili grupe predlažu kandidate za sudije Ustavnog suda? Molim vas, citirajte mi tu odredbu zakona ili Ustava. Drugo, i to sam vas pitao više puta, na koji način je ispoštovana ustavna kategorija - istaknuti pravnik? Ovde niko nije pominjao u dosadašnjim diskusijama kandidate po osnovu nacionalne pripadnosti. Siguran sam da među Bošnjacima ima puno ljudi koji ispunjavaju kriterijume koji bi se mogli podvesti pod kategoriju - istaknuti pravnik. Nezavisno od nacionalne pripadnosti, koji su kriterijumi rukovodili da se utvrdi po tom kriterijumu status kandidata? Posle silnih muka najzad smo došli do saznanja ko je predlagač četvrtog od deset kandidata. Gospodine predsedniče, i to je moj treći zahtev, molim odgovor, ko su predlagači preostalih šest kandidata? Dakle, javno su do sada rekli: bošnjačka stranka, Vojvođanski poslanici, SPS. Ko je predlagač preostalih šest kandidata? Gospodine predsedniče, vi ste potpisali ovaj predlog i normalno je da opozicione stranke, poput Demohrišćanske stranke Srbije ili poslaničkog kluba LDP, koji nisu predložili svoje kandidate, kritikuju listu predloženih kandidata i iznose argumente zašto smatraju da je ta lista neadekvatna. Zaista je vrhunac apsurda kada se poslanici vladajuće koalicije međusobno svađaju i iznose teške reči povodom kandidata koje ste vi predložili. To je zaista vrhunac apsurda. Dakle, ovde je polemika između dvojice poslanika vladajuće koalicije. Kako to onda može biti reprezentativan predlog i reprezentativna lista kandidata? Četvrto ili peto, zamolio bih da se provere ovi navodi koje je izneo kolega poslanik Meho Omerović. On je nabrojao brojeve krivičnih spisa i naveo je imena i zaista, ako Skupština sme da stane i ako je to tačno, ja pretpostavljam da gospodin Meho Omerović ima argumente i dokaze za ono što tvrdi, onda bi apsolutno bilo apsurdno ... (Predsednik: Vreme.) ... da se na listi (završavam) nađe jedan takav kandidat. Ponavljam još jednom, naravno da nikakve veze nema nacionalna pripadnost, jer to niko normalan niti je pomenuo, niti može da pomene.
Zahvaljujem se. Gospodine Batiću, znate vi, naravno, da je član 172. Ustava Republike Srbije definisao izbor Ustavnog suda. Što se tiče skupštinskog predloga, znate i sami da postoji problem pravne praznine vezan i za zakon i za Poslovnik ove skupštine i na koji način se biraju sudije Ustavnog suda. Učestvovali ste u raspravi o tome. Utvrđivanje liste sudija Ustavnog suda koju utvrđuje Skupština nije precizno definisano i sada mi radimo onako kako smo rastumačili da treba. Što se tiče poslaničkih klubova koji su predložili listu sudija Ustavnog suda, pored poslaničkih klubova koje ste spomenuli, do roka koji je predviđen, a pomeran nekoliko puta, sudijske liste su predložile poslaničke grupe G17 plus i Demokratska stranka Srbije - Nova Srbija - dr Vojislav Koštunica. Tu ste informaciju imali, jer je ta informacija izneta na sednici Ustavnog odbora. Mislim da sam odgovorio na sva vaša pitanja. Po Poslovniku se javio poslanik Milisav Petronijević. Izvolite. Sačekajte malo red. Potom Mujo Muković, pa Bajram Omeragić, pa potom Srđan Šajn. Onda, u šta se pretvori rasprava o sudijama Ustavnog suda? Slažem se da jeste rasprava, ali zašto se ljudi ne prijave za govornika, kada je već rasprava o sudijama Ustavnog suda. Izvolite.
Gospodine predsedniče, nemojte vi da govorite, a meni vreme da trošite. Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedniče, tražim obaveštenje po čl. 225. i 226. i pozivam predsednika Narodne skupštine da razmisli o primeni člana 143. Poslovnika. Zašto? Sinoć je poslanička grupa SPS javno i jasno rekla na koji način je učestvovala u ovom predlogu kandidata za sudije Ustavnog suda, vođena time da je ovoj državi potreban Ustavni sud, a da ga nema više od godinu dana i da toliko mnogo ima potrebe za reagovanjem Ustavnog suda. Naravno, uz saznanje da ima pravne praznine i da nije razrađen mehanizam predlaganja sudija u onom delu koji Narodna skupština treba da predloži, poslanička grupa SPS se držala dogovora koji je postignut sa šefovima poslaničkih grupa o tome na koji način da se dođe do tog predloga kandidata. Poslanička grupa SPS i sada smatra, ako se nešto dogovori, da se treba držati dogovora. Pitam, gospodine predsedniče... Polemika u Narodnoj skupštini je dobra i poželjna, ovo je predstavničko telo, logično je između pozicije i opozicije. Nemam ništa protiv polemike i unutar pozicionih i unutar opozicionih stranaka. Ja sam zabrinut, gospodine predsedniče, jednom rečenicom koju sam čuo od narodnog poslanika Mehe Omerovića, zato od vas tražim odgovor da li je to tačno. Rečenica glasi – iza ovog predloga kandidata za sudije Ustavnog suda koje treba da predloži Narodna skupština ne stoji ni vladajuća većina, pored opozicionih stranaka; dakle, pominjana je cifra negde 160 i koliko poslanika. Ja vas pitam, gospodine predsedniče – ako je to tačno, što nas ovde zamajavate? Zbog čega mi onda ovde vodimo raspravu? Ko će da usvoji ovu listu? Da li je ovo igranje sa državom, igranje sa Ustavnim sudom? O čemu se ovde radi? Opozicione partije će uvek nalaziti načina kako da dovedu u pitanje predlog koji se nalazi na dnevnom redu Skupštine, to je njihov posao, ali kako je moguće da vladajuća koalicija ne učini sve da se formira Ustavni sud i da država dobije Ustavni sud i da sva pitanja prethodno raspravimo? Nemam ja ništa protiv, neka nastave polemiku ovde. Pitam vas, ako je tačno da iza ovog predloga ne stoji 160 poslanika, i pored opozicionih i vladajuće partije, gospodine predsedniče, povucite predlog i nemojte se igrati sa ovom skupštinom i sa građanima Srbije i pokazivati neozbiljnost ili neodgovornost u konstituisanju jednog ovako važnog vrhovnog organa. Hvala vam lepo.
Hvala vama, gospodine Petronijeviću. Ne brinite, ja ne znam kako je narodni poslanik Meho Omerović došao do te računice, siguran sam da iza ovih predloga za sudije Ustavnog suda stoje sve poslaničke grupe koje su učestvovale u sastavljanju ove liste, tako da nema brige. Po Poslovniku se javio narodni poslanik Mujo Muković.
Samo da na početku kažem što se tiče matematike kako je gospodin Omerović izračunao koliko je poslanika ... (Predsednik: Gospodine Mukoviću, vi ste se javili po Poslovniku. Koji član Poslovnika?) Po Poslovniku, član 143. Mi smo osporili jednog kandidata i tražimo da se o njemu glasa posebno. Usput sam hteo samo da odgovorim na ovo što ste vi, gospodine predsedniče, rekli i da objasnim parlamentu zašto je kolega Omerović rekao da iza ovih predloga ne stoji većina. Možda je to pogrešna formulacija, stoji većina, ali nije predložila većina. Jer, poslanički klub Demokratske stranke nema ovde kandidate na ovoj listi. Kada izvedemo tu računicu onda dođemo do broja... Nema ni SRS, ni neke druge poslaničke grupe. Onda dolazimo do toga da je ovu listu predložilo oko 80 i nešto poslanika. To je to. Kada govorim po Poslovniku, zaista mi je žao i ne želim da zloupotrebljavam ovu govornicu, ali moram da kažem, prvo, da se o kandidatu pod rednim brojem 7. mora posebno glasati, jer je ovde osporen. Drugo, najbolje bi bilo da predlagač povuče taj predlog, s obzirom na to da smo i od samog predlagača čuli da to nije dobar kandidat. Na lažnu dilemu koju ovde lansira gospodin Omeragić da, eto, nema drugog Bošnjaka, pa moramo glasati za ovog, ja odgovaram, jednostavno, da nećemo da glasamo za najgoreg kandidata. Zašto nema drugog Bošnjaka? Nema, jer je poslanički klub DS u pregovorima sa drugim političkim partijama odustao od predlaganja, inače bismo imali drugog kandidata. Iako Sandžačka demokratska partija ovde ima tri poslanika, Lista za Sandžak dva, mi nismo imali mogućnosti da predložimo drugog Bošnjaka jer nemamo poslanički klub i to je vrlo jednostavno. Radi javnosti i radi građana u Sandžaku želim da kažem da nije tačno ono što je gospodin Omeragić ovde rekao - da smo mi protiv kandidata Bošnjaka. Mi mislimo da u prvom redu treba da glasamo i predlažemo stručne ljude, ali ako već predlažemo po tom nacionalnom ključu, kandidat Bošnjak mora da bude makar jednak sa ostalima, ne pristajemo da budemo najgori i nećemo podržati ovog kandidata.
Reč ima, po Poslovniku, gospodin Bajram Omeragić. Recite mi, koji član Poslovnika?
Član 101. Ja sam se javio za ispravku. Jedan je poslanik ovde, ne ovaj prethodni, nego onaj pre njega, rekao da je neka bošnjačka stranka predložila kandidata Zejnepu Kavrajić. U materijalu imate tamo jasno koja poslanička grupa je predložila tog kandidata. Prema tome, mislim da je krajnje neozbiljno, nekorektno da se toliko spušta nivo ove skupštine i da određeni poslanici, ne znam koju reč da upotrebim, neće ni da pročitaju ko je koga predložio. Uporno ovde govore da se ne zna ko je predložio ovog kandidata. Ja sam zamenik Poslaničke grupe manjina u ovom parlamentu, juče sam govorio i polemisao oko tri i po sata, danas smo počeli rad i ponovo se taj poslanik pita ko je predložio ovog kandidata. Molim službu Skupštine Srbije da još jednom da tom poslaniku, možda nije dobio materijal i ne vidi iz materijala ko je predložio ovog kandidata. Što se tiče članova jedne stranke koji žale što nemaju u okviru jedne poslaničke grupe pravo da predlože nekog Bošnjaka, to nije naš problem. Mi imamo dva poslanika i predložili smo kandidata. Svaka poslanička grupa može da predloži kandidata, izađe, predloži kandidata. Pozvani smo na razgovor kod predsednika parlamenta... Pa, poslanici predlažu zakone, ljudi moji, pročitajte Poslovnik, zakon može poslanik da predloži, a ne da predloži člana Ustavnog suda. Ima pravo na to. Ja vas opet pozivam, ako hoćete da nastavimo ovo, još tri dana ćemo raspravljati. Predložite vašeg Bošnjaka, za koga vi smatrate da je istaknut, da je stariji od 40 godina, da je pravnik, i da je dostojan vašeg predloga. Nađite tog pravnika, a mi ćemo da vas podržimo, ali izađite sa tim imenom konačno. Zaboravite ovog kandidata, izađite sa jednim Bošnjakom, diplomiranim pravnikom. Što se tiče ostalih poslanika koji su osporili, pozivam i njih koji kažu .... (Predsedavajući: Gospodine Omeragiću, poštujte vreme.) Imam još vremena. Znači, pozivam i druge poslaničke grupe koje su osporile ovog kandidata, pošto su rekle da ništa protiv Bošnjaka nemaju, da nađu tog Bošnjaka što pre, da ga predlože i mi ćemo da podržimo tog njihovog moralnog, istaknutog Bošnjaka.
Reč ima narodni poslanik Srđan Šajn, po Poslovniku, pa zatim narodni poslanik Vesna Pešić, po Poslovniku, pa dve replike gospodina Meha Omerovića i Esada Džudževića. Gospodin Meho Omerović odustaje od replike.
Poštovani predsedavajući, ja ću da govorim po članu 225. i 226, međutim, odmah ću reći da neću da iskoristim vreme koje treba da imam za diskusiju, samo ću da kažem ono što sam hteo da kažem tada, ali čisto zbog vremena, pošto je gospodin Batić pitao ko je koga predložio. Kao poslanik Romske partije, razgovarao sam sa predstavnicima iz vojvođanskog poslaničkog kluba; poznavajući gospođu Agneš Kartag, za koju smatram da je vrhunski pravnik, mi podržavamo njenu kandidaturu kao da je to naš kandidat. Pokušaću samo da iznesem nekoliko stvari tome u prilog. Ako zanemarimo činjenicu da je predstavnik manjina, da je iz Vojvodine, onda ostaje još hiljadu drugih ozbiljnih argumenata koji daju prednost ovom kandidatu u odnosu na mnoge druge kandidate koji su na listi predsednika Skupštine. Prvenstveno, ono što je na njenoj strani, to je da se radi o čoveku koji je ozbiljan naučnik, dugo godina se bavi pravnom naukom, a treća stvar je da se radi o čoveku koji je na vrlo konkretnom mestu, ne samo na fakultetu i institutima, već i u Ministarstvu za ljudska i manjinska prava, pokazao da ima osećaja i smisla da pravnu nauku pretoči na najbolji mogući način u primenu prava, odnosno u praksu. Time je pokazala veliki senzibilitet za poštovanje ljudskih i manjinskih prava. To što je ona pripadnica mađarske nacionalne zajednice uopšte je nije sprečavalo da u ovom ministarstvu da svoj doprinos da pripadnici svih nacionalnih zajednica nađu u tom ministarstvu svoje mesto; da prilikom formiranja nacionalnih saveta da svoj doprinos da se izgrade takvi modeli koji će da odgovaraju ne samo njenoj, mađarskoj nacionalnoj zajednici, koja je koncentrisana u Vojvodini, već i drugim manjinama, kao što je romska manjina, koje su disperzivne u Srbiji. Nesumnjivo se radi o čoveku koji je ozbiljan kandidat, naučnik, pravnik i koji iznad svega, što je vrlo bitno za svakog sudiju, ima visok moral. Mi ne možemo da govorimo o sudijama ukoliko oni nemaju moral i ukoliko nemaju osećaj za praksu, za život, iako su naučnici. Ovaj kandidat ima sve te elemente. Ono što je posebno bitno, iako je nekoliko puta bila radno angažovana u Beogradu, nije ostala tu, nije postala Beograđanka, ostala je verna sredini iz koje je potekla, ostala je verna i Vojvodini i Novom Sadu. To pokazuje da ako nju izaberemo za sudiju Ustavnog suda imamo jednu drugačiju sliku za koje kandidate ne možemo da tvrdimo da će da ostanu, ukoliko nje ne bude u tom izboru.
Reč ima narodni poslanik Vesna Pešić, pa potom šef poslaničke grupe DS Nada Kolundžija.
Poštovani predsedavajući, poslanici, poslanice, ja sam dosta temeljno pogledala materijal koji smo dobili za deset predloga koje predlaže Skupština Srbije i zaista bih volela, gospodin Dulić nije tu, ali vi, gospodine Mrkonjiću, da mi odgovorite na neka pitanja, jer ja kao poslanica treba da se opredelim. Prvo, što se tiče ove liste, biće glasanje. Poznato je da naš poslanički klub neće glasati za ovu listu, ali ja individualno hoću da snosim određenu odgovornost za ovo što se momentalno dešava u Skupštini. Molim vas, da li je normalno da u jednom materijalu koji smo dobili uredno dobijemo predloge političkih stranaka za određene kandidate, a da za pet kandidata ne znamo ko ih je predložio? Da li ja treba da pitam kolege okolo ili je to trebalo da dobijem u materijalu? Nisam bila pozivana na razgovore kod gospodina Dulića i nisam dužna da se raspitujem kod gospođe Nade Kolundžije, kod bilo koga ko je možda bio ili da pitam šefa poslaničke grupe. Ili ja moram biti upoznata u materijalu koji dobijem? Molim vas, da li ste u stanju da mi to odgovorite i da dopunite ovaj materijal pre nego što se pređe na glasanje? Vi možete da vidite i ja vas pitam ko je predložio kandidata Oliveru Vučić, Vesnu Ilić-Prelić, Katarinu Manojlović-Andrić, Mihaila Rulića i Ćelić Dušana? Tih pet kandidata u materijalu nemaju predlagače. Hoću da mi odgovorite zašto tu predlagač ne postoji. Ovo nije retoričko pitanje, ovo nije preterivanje, nego je pitanje odgovornosti. Ako su druge poslaničke grupe stale... Mi smo govorili da je to partijski, da to ne valja, da nema kriterijuma, sve smo to već nekoliko puta rekli u Skupštini i ne vredi da to ponavljamo, ali zbog javnosti, da bi ljudi mogli da prate sud, valjda su građani nadležni, i oni, ne samo mi, da prate kako će buduće ustavne sudije Ustavnog suda da rade... Molim vas, tražim da se ubaci u materijal i da se javno odgovori ko je predložio ovih pet kandidata. Molim vas, pošto posle mene govori gospođa Nada Kolundžija, da mi odgovorite, ako vi znate, ko je predložio ovih pet kandidata, jer u materijalu to ne stoji. To je pitanje odgovornosti, da vidimo ko je odgovoran za ovih pet kandidata i da mogu građani da prate rad Ustavnog suda. S druge strane, od vas tražim, gospođo Kolundžija, da mi objasnite zašto nema predloga DS-a? Ovde se čulo da vi niste predložili kandidate zbog toga što predsednik Tadić ima prava da predloži nama onih deset kandidata. Molim vas, ovde se navodi u Ustavu da ti ljudi nisu članovi stranaka. Ako je to takav odnos, pet prema pet, ako je to tačno tako u dlaku izmereno, onda ste samim predlaganjem i time što vi niste predložili kandidate vi u stvari učlanili ove buduće sudije u svoje stranke. Dabar malo tu postoji nekakva mogućnost, ali ako je tačno pet sa pet, ako ste tako izračunali, znači da ste vi njih učlanili, potpuno je svejedno onda, krši se zakon, jer samim tim vi ste njih učlanili. Nema više toga da sudije nisu članovi stranaka. Inače, ovaj balans bi bio potpuno komičan. Tražim da mi se odgovori i da uđe u materijal, da bude zapisano u Skupštini ko je ovih pet kandidata predložio. Ja kao poslanica imam pravo da dobijem ovo obaveštenje.
Pokušaću svojim autoritetom da doznam to. Ni ja ne znam, da budem iskren, ko je predložio ovih pet kandidata, ali pošto reč ima gospođa Nada Kolundžija, šef poslaničke grupe DS... Izvolite, Nado.
Uvaženo predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, naravno da smo imali velike dileme kada smo pristupili ovom poslu predlaganja i izbora sudija Ustavnog suda, s obzirom na činjenicu da nije jasno definisana procedure po kojoj Narodna skupština utvrđuje listu od deset kandidata na osnovu koje predsednik Republike bira pet. Dakle, tada smo pošli od iskrene namere da uključimo sve poslaničke grupe, kako bi se upravo izbegla sumnja u to da se radi o partijskim kandidatima, jer naš interes i, verujem, interes svih ovde u sali jeste da to... Naravno, i po Ustavu je zabranjeno da oni budu članovi partija, ali oni će da budu partijski u smislu da su bliži ili dalji u odnosu na neke druge partije. Pokušali smo da izgradimo zajedničke kriterijume po kojima bismo se o svakom predloženom kandidatu, bilo od koga da stigne, izjašnjavali svi zajedno i pokušavali da utvrdimo one koji su nesporni. Ispostavilo se da nismo u stanju da to uradimo. Tada se postavilo pitanje, po kom ključu ko ima pravo na koliko. Ispostavilo se, kao konačno rešenje, da jedino na način u kome postoji nekakav ključ za predlaganje mi možemo da dođemo do zajedničke liste. Mi smo i tada rekli - i to je bolje nego da stranke vladajuće koalicije, odnosno vladajuća koalicija predloži kandidate, međusobno dogovori i iščisti tu listu i tu listu ponudi Skupštini Republike Srbije. Smatrali smo da je ipak bolje da poslanički klubovi učestvuju u ovom procesu, kako bismo makar napravili jedan mali iskorak ka instituciji koja neće biti stranačka i neće biti nametana većinom. Neke stranke nisu prihvatile da učestvuju u tom poslu - SRS, LDP nisu prihvatili, i mi to poštujemo. Dakle, mi na to nemamo nikakav prigovor. Oni koji su želeli da učestvuju u ovom našem zajedničkom projektu predložili su kandidate. To je odgovor na prvo pitanje kako se došlo do ovakve liste. Činjenica je da poslaničke grupe predlažu kandidate i, naravno, uvek može da se postavi pitanje da li su to partijski bliži ili nisu bliži, ali dok je god tako ta sumnja će ostati. Nama ostaje da verujemo da oni neće biti partijski ljudi, nego će zaista raditi po Ustavu i zakonu i profesionalnom znanju. Demokratska stranka je, s obzirom na zainteresovanost drugih poslaničkih grupa da učestvuju u predlaganju kandidata, dala šansu da te poslaničke grupe učestvuju. To su poslaničke grupe manjina. Prosto, mi smo dali mogućnost, kao što smo i do sada svoje mesto u delegacijama ustupali manjim poslaničkim grupama, kao što smo svoje mesto za potpredsednika, stranka ustupila manjim poslaničkim grupama. To je prosto pitanje međusobnog odnosa u odnosu na druge poslaničke grupe i mi želimo da damo šansu da i drugi učestvuju u predlaganju. Zbog toga nismo učestvovali u predlaganju liste koju je formirala Skupština, što ne znači da nećemo glasati za sve kandidate koje su predložile sve ostale poslaničke grupe. Dakle, radi se o tome. Zašto mislite da mi nemamo legitimno pravo da smatramo da neki od kandidata koje su predložile druge poslaničke grupe treba da dobiju šansu da budu izabrane kao sudije Ustavnog suda? Mi mislimo da to treba uraditi. Dakle, u ovom ograničenom prostoru izgradnje jednog nepartijskog sistema ovo je bio način, sa svim nedostacima koje je pokazao.
Po Poslovniku, narodni poslanik gospođa Vesna Pešić. Dužan sam gospođi Pešić da odgovorim da sam lično učestvovao u predlaganju dva kandidata SPS-a – profesora doktora Vladana Kutlešića i magistra Jadranke Injac i iza njih stojimo kao partija.
Hvala, gospodine Mrkonjiću. Moram da vas pohvalim. Vaša poslanička grupa, poslanički klub je veoma uredno potpisao, predsednik vašeg poslaničkog kluba Ivica Dačić je predložio dva kandidata za koje ste vi priznali da su vaši kandidati, ali nije potrebno, zato što to stoji, piše u materijalu da ste ih vi predložili. Tu nema nikakve dileme ko je predlagač, koja stranka, ako već stranke predlažu. Gospođo Nado Kolundžija, ja sam pitala, pošto ste vi rekli da Demokratska stranka nije predlagala svoje kandidate kao grupa zato što je htela da manjinskim i drugim partijama da šansu isto kao što čini sa određenim delegacijama. Mislim da niste iskreno odgovorili na moje pitanje, zato što onda stoji nesrazmera - čiji su ovih pet kandidata. Razumela sam da ste vi dali, evo, u materijalu stoji da je jedan kandidat Dragan M. Stojanović, profesor iz Niša, kandidat poslaničke grupe G17 plus. Takođe smo čuli iz diskusije da je Zejnepu Kavrajić Lista za Sandžak predložila; jeste, manjinska grupa, spor je oko toga da li je kandidat dobar ili ne. Takođe, Socijalistička partija Srbije je predložila Vladana Kutlešića i Jadranku Injac i tu je situacija potpuno jasna. Međutim, nije jasna situacija oko onih pet imena koje sam ja pročitala. Kome ste vi to iz dobrih namera ustupili to mesto? Zašto se ne kaže, kao što su i drugi poslanički klubovi uradili, čiji su, ja sam pročitala imena, ovo kandidati, prosto da budemo uvereni i da ako neko od njih bude izabran znamo koja je stranka njih predložila, zbog odgovornosti, zbog javnosti, da bismo građani i mi sami mogli da pratimo budući rad Ustavnog suda? Prema tome, da li ste vi za pet mesta toliko bili velikodušni, toliko ste drugima ustupali da pet mesta niste hteli, dali ste nekom drugom? Ko je to drugi? Mi ne znamo ko je to drugi. Znači, nema u materijalu.
Zahvaljujem narodnoj poslanici gospođi Vesni Pešić. Reč ima ponovo narodna poslanica gospođa Nada Kolundžija.
Izvinjavam se, zaboravila sam da završim gledajući na sat i opterećena time da sam prekoračila vreme malo sam skratila. Dakle, ono što je bila namera, zajednička, jeste da sve poslaničke grupe koje su učestvovale u predlaganju zaista imaju šansu da neki od tih predloga budu izabrani od strane predsednika. Dakle, ovde se radi o onih pet koji će biti izabrani. Pet predloga, dakle, da ne zaključujemo unapred ko će biti izabran, ono što je činjenica i nema nikakvog skrivanja, pet kandidata za koje vi postavljate pitanje koja poslanička grupa ih je predložila predložila je poslanička grupa Demokratska stranka Srbije - Nova Srbija - dr Vojislav Koštunica. Razlozi zbog kojih ne piše... Možda je zapravo najveći problem što uopšte pored bilo kog kandidata piše koja poslanička grupa ga je predložila, jer je naša ideja bila da to budu zajednički kandidati. Srećnije bi rešenje bilo možda da nije pisalo ni pored jednog imena koja poslanička grupa ga je predložila, jer bismo mi na taj način izbegli zapravo ovo, kako da kažem, predstavljanje kao da se tu radi o partijskim ljudima i partijskim kandidatima. Mi smo želeli to da izbegnemo. Razlog zbog kojih predlagači ovih pet predloga nisu stavili je upravo taj, da se ne pravi dodatna, možda i nasilna predstava o tome da se radi o partijskim ljudima. Hvala vam.
Zahvaljujem narodnoj poslanici Nadi Kolundžiji. Reč ima narodni poslanik Laslo Varga, po Poslovniku, pa potom Esad Džudžević, replika.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, reklamiram povredu člana 104. Želim da ponovim i danas da je za nas i za poslaničku grupu Vojvođanskih poslanika i za pripadnike nacionalnih manjina uvredljivo da se ponovo spominje ova institucija ustupanja. Molim vas, posebno molim predstavnike DS-a da već jednom zaborave na ovu instituciju. Naime, predstavnici nacionalnih manjina na skupštinskoj listi se ne nalaze zato što je bilo koja stranka ta mesta njima ustupila, nego zato što je Demokratska stranka osećala grižu savesti zato što je predsednik stranke Boris Tadić predložio jednu katastrofalnu listu na kojoj nije bilo mesta za pripadnike nacionalnih manjina. Dakle, zbog ove činjenice ova skupštinska lista izgleda ovako, a ne zbog velikodušnosti DS-a. Dakle, još jednom vas molim da zaboravite više ovu instituciju, ovu reč ustupanje; jednostavno, budite iskreni i ako govorite o skupštinskoj listi onda govorite uzimajući u obzir ove činjenice. Hvala vam.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Laslu Vargi. Po Poslovniku ponovo reč ima narodna poslanica Nada Kolundžija.
Poštovani predsedavajući, zaista se izvinjavam, prihvatam da je termin neadekvatan. Radi se samo o osnovnoj činjenici da se sve što u Skupštini imamo kao izborna mesta ili kao zastupljenost vodi na osnovu proporcija zastupljenosti u Skupštini. Po tim proporcijama mnoge manje poslaničke grupe nemaju šansu da uđu u neke organe ili da imaju predstavnike u nekim delegacijama ili drugim oblicima organizovanja koje Skupština ima, i tada smo mi zaista uvek činili napor da tu proporciju koja dovodi do neravnopravnog položaja poslaničkih grupa koje imaju manje poslanika pokušamo da ublažimo. Samo u tom smislu sam to rekla i prihvatam da sam izraz nije najsrećniji. Hvala vam.
Zahvaljujem narodnoj poslanici gospođi Nadi Kolundžiji. Repliku ima narodni poslanik, potpredsednik Skupštine gospodin Esad Džudžević.
Poštovani potpredsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, zahvaljujem gospođi Kolundžiji koja je razrešila jednu dilemu, veoma krupnu. Shvatio sam da iza ovih pljuvanja koje su imali kolege Omerović i Muković stoji DS. Drago mi je da oni ne stoje iza ovog jezika mržnje koji vi ovde promovišete od juče i drago mi je da ovim činom koji nam je gospođa Kolundžija objasnila neće biti doveden u pitanje izbor sudija Ustavnog suda. Što je najvažnije u ovoj situaciji, želim da vam kažem, da pozovem da glasamo za listu gospodina Dulića. Potpuno razumem i SRS, poslanički klub LDP-a, da su kao opozicione stranke protiv, ali mi zaista nije bilo jasno, do objašnjenja gospođe Kolundžije, da mogu i poslanici Demokratske stranke da budu protiv ove liste koju je gospodin Dulić predložio. U tom slučaju još jednom zahvaljujem na ovom objašnjenju.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Esadu Džudževiću. Reč po Poslovniku traži narodni poslanik Meho Omerović.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, ovo već stvarno nema smisla. Ni na koji način, ni jednom jedinom rečju, kao što možete da posvedočite, slušali ste i gledali ste, nisam spominjao gospodina koji je pre mene govorio, ni njega niti gospodina Omeragića, jedino što sam ga spomenuo kao predlagača. Govorio sam o kandidatu, gospođici Zejnepi Kavrajić, i njenim vezama sa kriminogenim strukturama i da ona ne zaslužuje visoko poverenje koje ovaj dom treba da iznedri, a to je da bude kandidat za sudiju Ustavnog suda. Dakle, gospodine Džudževiću, to da je vas neko pljuvao, kao što ste rekli, jeste ponovno vraćanje na jedan teren od koga i želimo da pobegnemo. Ja vas nisam spominjao, niti bilo ko u ovoj sali od jutros od 10 sati i tri minuta, kada je počela rasprava. Najmanje vas je neko, kao što vi kažete, pljuvao. Molim vas, i apelujem u ime dostojanstva ove skupštine, u ime građana i naroda kome pripadamo, da takvo ružno svetlo, takav ružan rečnik i način komunikacije koji pokušavate sa ove govornice da prikažete narodu više ne ponavljate, naprosto jer to nije jezik naroda kome mi pripadamo, to nije jezik ni naroda koji vi želite da zastupate, pogotovo to nije jezik naroda koji hoće da ima svog kandidata za sudiju Ustavnog suda, samo da to nije gospođica Zejnepa Kavrajić. Poslednji put apelujem i na predsedavajućeg da se ne daju replike ljudima koji nisu spomenuti, nisu ni prepoznati. Nikoga nisam spominjao imenom i prezimenom, ponajmanje sam koristio grube i teške reči, samo sam govorio o činjenicama, samo sam govorio o onome što je na dnevnom redu, samo sam govorio o kandidatu koji je pod rednim brojem sedam na listi kandidata za sudije Ustavnog suda. I, isključivo sam se držao Poslovnika i onoga što je na dnevnom redu. Gospodine Džudževiću, kada vi budete na dnevnom redu, kada ja budem na dnevnom redu, o tome ćemo govoriti. Naravno, to će biti tačka dnevnog reda, ali vas molim da ne brkate lončiće, da ne vraćate raspravu na teren na koji vi možda želite. U taj mulj, ja vam dajem reč, i građanima Srbije, nećete uvući poslanike Sandžačke demokratske partije. Ne želim da učestvujem u toj vrsti prljavštine koju vi želite da nametnete. Zahvaljujem.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Mehu Omeroviću. Po Poslovniku se za reč javio narodni poslanik Slobodan Maraš, pa potom narodni poslanik Bajram Omeragić, a onda repliku ima gospodin Esad Džudžević.
Poštovano potpredsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, javio sam se zbog čl. 101. i 143. Pre svega bih se pridružio kolegi poslaniku Petronijeviću i koleginici Vesni Pešić, i ovaj član 143... Zbog svega ovog što smo do sada čuli, ne samo zbog pojedinih kandidata nego zbog toga što je trebalo nekoliko sati da čujemo ko je predlagač ovih pet kandidata koji su do sada bili u magli za nas poslanike, znači nismo znali koja partija je predložila ovih pet kandidata o kojima je Vesna Pešić govorila, mislim da bi bilo najbolje primeniti član 143. i povući ovaj predlog dok se šefovi poslaničkih grupa koji su predložili ove kandidate ne dogovore, ne potpišu i ne usaglase svoju listu. Bespotrebno maltretiramo i javnost i nas poslanike. Šta je interesantno ovde? Pogledajte samo spisak govornika po ovoj tački dnevnog reda. Za priču o ovoj tački dnevnog reda, odnosno za razgovor o ovim kandidatima javili su se samo opozicioni poslanici i tri poslanika iz vladajuće koalicije koji pripadaju jednoj nacionalnoj manjini, a da bi osporili kandidata pod rednim brojem 7. Znači, onih pet kandidata su, uslovno rečeno, sakriveni, odnosno nismo znali ko ih je predložio, a sada smo čuli da je to poslanička grupa Demokratska stranka Srbije - Nova Srbija. Niko se od njih se nije javio da kaže neku reč o kandidatima koje su predložili. Ovo postaje praksa. Juče smo imali predlog od strane predsednika Republike, o kom smo razgovarali. Objašnjenja zbog čega su ti ljudi izabrani i koji su kriterijumi po kojima su bili izabrani su zaista bila mlaka i neubedljiva. Mislim da ono što je malopre rekla šefovica poslaničke grupe Demokratske stranke gospođa Nada Kolundžija najbolje govori o svemu ovome. Sakrili smo pet predloga koje je predložila Demokratska stranka Srbije, nismo hteli da ih potpišemo, oni će najverovatnije proći. Onih deset, pošto Demokratska stranka nije predložila nikog ko ide kao predlog Narodne skupštine, onih deset koje je predložio predsednik Tadić, to su u stvari kandidati Demokratske stranke. Tako da, gospođo Kolundžija, ona priča o vašoj velikodušnosti, gde ste ustupili neka mesta manjinama ili manjim poslaničkim grupama, ne pije vodu. Ovde treba da govorimo otvoreno. Znači, predsednik Republike je dao kandidate Demokratske stranke, a mi smo se dogovorili da kandidati Demokratske stranke Srbije - Nova Srbija ne pišu koji su, ali oni treba da prođu i eventualno profesor Stojanović, kojeg je predložila stranka G17 plus. To ništa nije sporno, ali treba to onda otvoreno da pričamo, a ne da se sakrivamo.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Slobodanu Marašu. Reč ima, po Poslovniku, narodni poslanik Bajram Omeragić. Izvolite.
Zaista nikoga nisam spomenuo, ni sada neću da spomenem, ali, evo, mogu da kažem jednu stvar. Izuzetno mi je drago što poslanici Demokratske stranke ne stoje iza, zahvaljujem se gospođi Kolundžiji, rečnika mržnje, prljavštine, blata i svega što smo čuli. Mi imamo još jednog poslanika iz Novog Pazara ovde. Meho Omerović, evo, spomenuću ga, nije odrastao u istoj čaršiji sa gospođom Kavrajić. Mi imamo poslanika koji je rastao sa njom, par ulica su ... On zna da li je ona kriminalac, da li je diler droge. Pozivam ga da ovde izađe i da kaže za gospođu Kavrajić to što je spomenuo njegov kolega Omerović, a mislim da će nadležni organi zaista uzeti u obzir ovo što gospodin Omerović priča. Nažalost, njega u ovoj državi niko ozbiljno ne uzima. Kad bi sabrali šta je sve govorio u okviru Karićeve stranke, u okviru Čovićeve stranke, u okviru pete stranke, jedanaeste stranke, kao član omladinskog komiteta, kao član SPS-a, kao pridruženi član JUL-a, kao član svih mogućih stranaka, registrovanih... Imam opasku iz LDP-a, kaže – u LDP-u nikada nije bio. (Momir Marković, sa mesta: Nije nikada u radikalima.) Nemojte da kažete dva puta. (Predsedavajući: Molim gospodina Omeragića da bude ozbiljan u svojoj diskusiji.) Ja vas molim da vaš čovek koji drži vašu arhivu službeno ovde donese potvrdu. Pozivam vas još jednom, mi ni o jednom kandidatu ne govorimo, ne da ne govorimo ružno nego uopšte ne govorimo. Verujemo svim političkim opcijama kada su stali iza tih kandidata da, jednostavno, znaju da ti kandidati nisu kandidati koji nisu ispunili ovo. Oliver Dulić je juče pročitao ovih deset imena i nadam se da će svi kandidati koje je Oliver Dulić predložio da prođu, jer ako nastavimo ovako sa vređanjem mislim da to nije lepo za ovu skupštinu i da građani Srbije nisu zaslužili da slušaju ovakav rečnik koji nije dostojan ovog parlamenta.
Tako je, gospodine Omeragiću. Reč po Poslovniku ima narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite.
Dame i gospodo poslanici, javljam se na osnovu člana 104. Poslovnika Narodne skupštine. Tema o kojoj se danas govori je vrlo ozbiljna i od velikog značaja za državu Srbiju. Činjenica da ćemo doneti ustavni zakon, da ćemo imati konačno Ustavni sud, nakon skoro godinu dana, od izuzetnog je značaja. Naravno da nama iz Srpske radikalne stranke ne smetaju rasprave narodnih poslanika koji govore o ovom, bez obzira da li je to kroz replike, da li je to kroz Poslovnik, da li je javljanje po redosledu govornika. Mi ne mislimo da narodne poslanike treba ograničavati u bilo kom pogledu. Svako može i treba da kaže ono što misli i o ovom konkretnom predlogu i o bilo kom predlogu. Naravno, iznenađujuće jeste što poslanici skupštinske većine ne učestvuju u ovoj raspravi. Neko je dobro primetio malopre da na listi govornika nema ljudi koji bi trebalo da stanu iza ovih predloga. Ja ću da govorim i mi iz Srpske radikalne stranke ćemo govoriti o predlogu predsednika Narodne skupštine kada dođemo na red. Ne žurimo uopšte, imamo vremena, tu smo, radimo, radite vi svoj posao. Nije ništa sporno, ali nije lepo da se kod ovako ozbiljne stvari šalimo. Samo sam se iz tog razloga javila da gospodinu Bajramu Omeragiću kažem da gospodin Meho Omerović nije nikada bio član Srpske radikalne stranke. Nemam ja ništa ni protiv ni za, ali jednostavno od kad znam Mehu Omerovića on je poslanik ove ili one stranke, nebitno, a Srpska radikalna stranka je poznata po tome što nikada nikome nije otela nijedan ni poslanički ni odbornički mandat. To je jedan od razloga što Meho Omerović ne može biti član Srpske radikalne stranke - zato što je čovek stalno poslanik; da mi se Meho ne uvredi. Jednostavno, pokušali ste da se našalite, gospodine Omeragiću, ali nije tema za šalu; biramo sudije Ustavnog suda, vrlo ozbiljna tema.
Zahvaljujem gospođi Vjerici Radeti i delim potpuno njeno mišljenje. Reč ima, po Poslovniku, narodni poslanik Nada Kolundžija, šef poslaničke grupe Demokratska stranka. Izvolite.
Uvaženo predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, zaista apelujem na sve: ovde nisu tema narodni poslanici, ovde su tema kandidati za sudije Ustavnog suda. Mislim da u stavu gospodina Mehe nije bilo ničeg upućenog nijednom poslaniku, već je bilo reči o kandidatu. Što se tiče Demokratske stranke, mi uvažavamo njihov stav da je taj kandidat neprihvatljiv. U tom smislu imaju za svoj stav našu podršku. Demokratska stranka, poštujući proceduru u kojoj smo učestvovali od početka do kraja, tražeći način da dođemo do liste kandidata za sudije Ustavnog suda u kojoj će učestvovati najveći broj poslaničkih grupa u ovoj skupštini, glasaće za ovu listu. Molim vas da prekinemo sada ovu međusobnu raspravu koja je izašla iz okvira onoga što je bila početna tema i usmerila se na napade na poslanike. Molim da se to ne radi, bilo koja tema da je u pitanju, a posebno kada se radi o ljudima. Takođe, kada razgovaramo o ljudima koje kandidujemo, vodimo računa da im ne učinimo ništa nažao, čak i ako mislimo da oni po našim kriterijumima nisu najbolji kandidati ili da ne ispunjavaju nekakve naše uslove. Pošteno je, a inače u ovoj Srbiji nikada nećemo moći naći kandidate ni za jednu jedinu odgovornu funkciju ukoliko ljudi shvate da su zaista izloženi jednoj besprizornoj hajci na njih onog trenutka kada postanu nečiji kandidati. Hvala.
Zahvaljujem gospođi Nadi Kolundžiji. Reč ima, po Poslovniku, narodni poslanik Zoran Krasić. Meho je odustao. Hvala, Meho. Izvolite.
Gospodine Mrkonjiću, to je član 136. Poslovnika. Vidite i sami kako problemi nastupaju kada nema predlagača. Onaj ko je zakuvao, uzeo je torbu i pobegao je, a sada gospođa Nada nas tera da nešto nezakonito prihvatimo kao da je zakonito. U tome neću da saučestvujem. Nemam nameru nikoga da mirim, niti da o bilo kom kandidatu šta dodam. S obzirom na to da je ova gospođa sporna kao kandidat, da li ona ispunjava uslove da bude na listi, a s obzirom da sam u prošlom mandatu bio član Odbora za pravosuđe, da smo dobijali različite materijale o pojedinim sudijama, s obzirom na to da, gospodine Mrkonjiću, vi dobro znate da sam ja dobro obavešten šta se dešava u državi, pre nekoliko dana gospodin Petrović je dobio dosije te gospođe, da vas obavestim. Da se sada ne bismo ovde razvlačili oko toga šta je tačno, a šta nije tačno, koristim priliku da vas, po članu 225. i 226, zamolim da nas pre nego što pristupimo glasanju gospodin Petrović, makar pismeno, obavesti šta je tačno povodom tog kandidata. Neka moja saznanja ukazuju na to da je Meho Omerović u pravu; ne od juče da je u pravu, jer ta dokumentacija postoji u Odboru za pravosuđe od prošle godine. Samo da vam ukažem na još jedan detalj. Prethodni ministar Stojković je dobio tu dokumentaciju. Ne pričam o kandidatu, da se niko ne breca, da se niko ne štreca. Ne govorim da je kandidat dobar, ne govorim da je kandidat loš, samo ukazujem na nešto što je nesporna činjenica i ono što je meni poznato. Gospodin Stojković je dobio obimnu dokumentaciju povodom tog kandidata, pa se čak od njega pre godinu i po dana tražilo da da jedno tumačenje o tome da li taj kandidat, što je sada, može kao sudija da radi neke poslove. Ne ulazim u te detalje. Očigledno ovo na relaciji Bajro i Meho može da se razreši jedino tako što bi gospodin Petrović doneo dokumentaciju ili nas pismeno obavestio o čemu se radi. Onda ste razrešili sve probleme unutar koalicije. Nemam nameru da glumim svetog Savu i da vas mirim. Nije to moja funkcija. Radi istine, da se ne bi desilo nešto vrlo nenormalno. Gospođa Nada kaže – ne sumnjam u ovo što je Meho rekao, ali poštujući proceduru. Koju proceduru? Svi se pozivate na proceduru, a ona se zasniva na tome da vas je predsednik Narodne skupštine Oliver Dulić pozvao i rekao – izdiktirajte kandidate, pa je DSS dao pet i tih pet mora da glasa, da imenuje Tadić, a ovih drugih pet su radi igre. Samo da vas podsetim na ono juče što sam pričao... (Predsedavajući: Zahvaljujem, gospodine Krasiću.) Prva liga, druga liga. Ne želim da učestvujem u tome. Srpska radikalna stranka ne želi da učestvuje u tome. Ako imamo problema sa istinom, neka gospodin Petrović u tri rečenice da pismeno obaveštenje kako biste svi imali u vidu pre nego što se glasa.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Momir Marković, a neka se pripremi narodna poslanica Milena Stanković. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, juče sam rekao jednu stvar i moram, pre svega, da se ispravim. Poznato je da se poslanici Srpske radikalne stranke isprave kada nisu u pravu. Juče sam rekao za direktora kontrole leta da ima milion i trista hiljada platu i obmanuo sam narodne poslanike i javnost. Sinoć sam dobio informaciju da im je plata svima linearno povećana 20%, pa je sada direktoru kontrole leta milion i šesto hiljada, nekih sto hiljada manje, otprilike, ali to je to, tako da se izvinjavam građanima Srbije i narodnim poslanicima zbog neistine koju sam juče izneo. Usput, želim da obavestim ministra pravde da mu je i danas u Ministarstvu štrajk administrativnog osoblja, sa predlogom da to preraste u generalni štrajk. To znači da će biti blokada svih sudova. Tamo zaposleni imaju od devet do osamnaest hiljada, pa neka naprave malo relaciju sa platom direktora kontrole leta, direktora javnih preduzeća itd. Vratimo se na temu. Juče kada smo raspravljali o onoj listi koju je predsednik Boris Tadić predložio parlamentu, jasno je i nedvosmisleno, ovo što je gospodin Krasić rekao, pet iz prve lige će proći. Njemu je, naravno, svejedno ko će od tih deset proći. Trgovina o kojoj je juče govoreno izgleda sinoć nije završena i zbog toga imamo i danas raspravu i imaćemo do kraja radnog vremena, jer treba da se utvrdi kojih će pet od ovih deset biti u prvoj ligi, a kojih pet u drugoj ligi. Samo toliko da nisu stranački kandidati. Ovo nije posao za političke stranke. Ovde je trebalo istaknute pravnike, kako piše. Međutim, ko je taj ko će da utvrđuje istaknutost određenih pravnika? Koja će to gradacija biti? Istaknut, istaknutiji, najistaknutiji i istaknut iznad svih istaknutih. Neverovatno. Ostavlja se mogućnost predsedniku Srbije da po voluntarističkoj metodi, kakvu inače uvek koristi, odabere; onih svojih pet će dobiti sigurno i ovih pet i onda ćemo imati deset i imaćemo dve trećine Ustavnog suda i onda će Ustavni sud raditi, naravno, pošto nisu, kako piše, stranački aktivisti, jer ne može biti član stranke, onda će raditi po savesti. Taman kao što je i dosadašnji predsednik Ustavnog suda, dok je postojala neka farsa koja se zvala Ustavni sud, Vučetić radio po svojoj savesti. Inače, četiri godine mi nemamo Ustavni sud i normalno je onda da ništa ne može doći do Ustavnog suda, da imamo preko 1000 predmeta pred Ustavnim sudom koji će morati da se rešavaju, s obzirom na ovaj zakon koji ćemo usvojiti u danu za glasanje; naravno, mi iz SRS ćemo glasati protiv ovog zakona, pretpostavljam da će biti usvojen. Na osnovu ovoga ima sada i žalbi koje će dolaziti tom Ustavnom sudu. Šta će se desiti ako jedan od tih sudija, ne daj bože, umre (ima ljudi u godinama) ili se razboli toliko da ne može da obavlja funkciju? Opet nemamo Ustavni sud, jer onih pet koje je trebalo kasacioni sud da predloži ne postoji. Dve trećine sudija može donositi odluku, a jedan ispod dve trećine već ne može. Prema tome, pored dileme ko će odlučivati da li je neko istaknuti pravnik ostaje i ova dilema šta će biti ako jedan od tih istaknutih (naravno, mnogi od njih pod znacima navoda istaknuti) ne može da obavlja sudijsku dužnost, opet nemamo Ustavni sud. Na kraju krajeva, vama i ne treba Ustavni sud, jer sve ove afere od 2000. godine, od "buldožer revolucije" naovamo bi morale da dođu, već su prošle sve sudske instance, ukoliko ima uopšte afera. Ne govorim o ministarskim aferama i aferama iz privatizacije, jer to do sada nije sigurno ni pokrenuto, pa prema tome nije ni moguće da je došlo pred Ustavni sud. Pred Ustavni sud će doći kada se vlast promeni, kada neki drugi budu imali većinu. Da vas podsetim na zakon... Naravno, razgovarajući o listi koju je predložio predsednik Skupštine gospodin Dulić, tačnije koju su predložili članovi, odnosno poslanički klubovi određenih stranaka, da vas podsetim da SRS u takvim ujdurmama sigurno nije htela da učestvuje. Nemate ovde kandidata SRS. Pri tom, naravno, kažem da i na jednoj i na drugoj listi ima časnih imena, ali ima i imena za koja sigurno nećemo nikada glasati. Da vas podsetim, recimo, na član 15. Kaže – sudija Ustavnog suda razrešava se ako postane član političke stranke. Dve dileme: prvo, šta ako je već član političke stranke, jer pokažite mi jednog ko nije član političke stranke, a izabrali ste ga. Drugo, ko će utvrditi da li je on član političke stranke? Ko će ulaziti u stranačku dokumentaciju pa da kaže da ovaj nije član nijedne političke stranke, ne nalazi se na listi članstva nijedne političke stranke. Ovo je magla. Svaki kandidat od ovih 10, odnosno 20 je član neke političke stranke. Ne verujem da ima dvoje da nisu članovi. Ali, pri tom, drugi deo dileme – a nevladine organizacije? Nevladine organizacije su organizacije koje nam kroje 90 posto ovih zakona, raznorazni, kako volite da im tepate, en-dži-o, donose zakone i prosleđuju i vi ih stavljate pred narodne poslanike. Nevladine organizacije rade posao Vlade i vode politiku ove države. Nažalost, ali činjenica. Prema tome, može biti član bilo koje nevladine organizacije koja će razvlačiti, a upravo jedna od tih ovih dana razvlači i Narodnu skupštinu i poslanike Narodne skupštine po sredstvima informisanja, apsolutno nepotrebno, ali eto, to im je posao. Sve te nevladine organizacije se ili malo finansiraju iz inostranstva, a uglavnom su paraziti i žive na račun ove države i građana. Opet se vraćamo na to zašto trebaju poslušne sudije Ustavnog suda. Član 45. ovog zakona o kome smo raspravljali kaže u tački 8) - zabranjuje rad političke stranke, sindikalne organizacije, udruženja građana ili verske zajednice. Tu je, da ne kažem, kvaka, tu je ono što treba vladajućoj strukturi i predsedniku od preko puta. Sve političke stranke koje ne budu po demokratorskoj volji vladajuće koalicije ili po volji onoga od preko puta doći će pod udar Ustavnog suda i doći će do zabranjivanja. Razlog se vrlo lako nađe. U okruženju, dame i gospodo narodni poslanici, ustavni sudovi nemaju ovu tačku 8). Tačnije, ustavni sud može raspravljati o programu, o statutu stranačkom, o statutu udruženja građana, sindikalnom ili bilo kom drugom, o programu udruženja građana, i to stavljati van snage, odnosno primoravati političku stranku ili udruženje građana da to dovede u sklad sa zakonima. Ne, ovde ne može, ovde ćemo da zabranjujemo. Dame i gospodo, je l' to demokratija o kojoj pričate već sedam-osam godina? Srpska radikalna stranka je apsolutno protiv toga da se zabrani rad bilo koje političke stranke. Jedini sud o radu političke stranke je sud naroda na izborima, sud glasača na izborima. Ne može dekretom, jer onda je to apsolutizam. Zato trebaju poslušni i predsedniku, a izgleda i vladajućoj koaliciji, trebaju poslušne sudije Ustavnog suda, pa će se onda tumačenje... Kao ovaj bivši predsednik Ustavnog suda, za koga reče gospodin Batić da već 13 meseci prima platu predsednika suda, jer penzija mu je mala, pa će on onda moći da iznosi svoje stavove o ustavnosti ili neustavnosti nekog projekta, da li se radi o predlogu zakona ili se radi o nečemu drugom, da li se radi o nekom stavu neke političke stranke, da li se radi o nekom dekretu, svejedno, on će uvek da se nađe izabran i pozvan da komentariše i, naravno, komentarisaće uvek u skladu sa strankom koja ga je predložila. Moraću da skratim zbog toga što ima dosta govornika Srpske radikalne stranke koji će obrazlagati dalje zašto SRS neće glasati za mnoge od ovih kandidata. Ostade mi još jedna dilema, čisto lična, pa i to da raspravim: kada je jedan od prethodnih govornika govorio oposlanicima, pa je nabrojao pet političkih stranaka, samo da se razjasni da li je to neka nova koalicija formirana u Narodnoj skupštini, a mi poslanici ne znamo, ili su to poslanici koji su od 2000. godine naovamo promenili pet, šest ili sedam stranaka?
Reč ima narodna poslanica Milena Stanković, a neka se pripremi narodni poslanik Mujo Muković.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženo predsedništvo, sve juče rečeno o problemu nedostatka procedure za izbor sudija Ustavnog suda, kao svesno ostavljene pravne praznine, koja bi kasnije mogla da bude popunjena koalicionim sporazumom, važi i danas. Ako sledimo definiciju da je procedura zapravo jednako demokratija onda možemo da kažemo da je način na koji smo odlučili da izaberemo sudije Ustavnog suda nedemokratski. Ono što je danas novo u odnosu na diskusiju koju smo imali juče jeste saznanje o biografijama nekih od kandidata o kojima danas odlučujemo. Za jednu kandidatkinju je sa ove govornice rečeno da je bila pripadnica JUL-a devedesetih godina, a po kuloarima se priča da još neki kandidati mogu da se pohvale da u svojoj biografiji imaju da su bili članovi SPS-a; to pričaju članovi SPS-a i pozvala bih ih da potvrde moje navode sa govornice. To je jako važno da bi poslanici koji će odlučivati o tome ko će biti sudija Ustavnog suda mogli pravilno da se opredele. Ovo nije usamljen slučaj da se kao kandidati za neke funkcije u određenim institucijama danas pred nama pojavljuju ljudi koji su u režimu Slobodana Miloševića, u režimu devedesetih godina, imali aktivno učešće, donosili važne odluke koje su za posledicu imale da smo živeli onako kako smo živeli. Podsetiću vas da je poslanička grupa LDP vrlo oštro reagovala kada smo gospodina Balinovca ovde imali kao predstavnika Zakona o Vladi, kada je gospođa Ćatović bila kandidatkinja za revizora u revizorskoj instituciji. Ono što se nameće kao rešenje i ono što se nije desilo, a moralo je da se desi da ne bismo iznova svaki put kada biramo određena lica na određene funkcije imali ovaj problem, jeste to što nije izvršena lustracija. Na lustraciji LDP insistira. Naš predsednik parlamenta gospodin Oliver Dulić je obećao, kada je stupio na funkciju predsednika parlamenta, da će pomoći da se ispune svi uslovi da lustracija bude sprovedena u ovom parlamentu. Nažalost, mi smo skoro godinu dana aktivni, a nismo se pomerili ni korak u tom smeru. Ono što je Srbiji u ovom trenutku neophodno jeste pravedan i slobodan Ustavni sud, Ustavni sud čije će sudije biti nezavisne, koji neće biti partijski poslušnici i koji će lično stajati iza svih tih odluka koje budu donosili. Saznanje da su neki kandidati ranije učestvovali u kreiranju politike devedesetih nas samo dovodi u sumnju da će oni to moći da rade, potvrđuje tvrdnju da se u ovom trenutku u Srbiji dešava to da se u institucijama pojavljuju ljudi koji su nosioci politike devedesetih, a da se u političkom životu te ideje devedesetih sve više implementiraju. Ono što smo danas mogli da vidimo, a tiče se međusobnog repliciranja po Poslovniku pripadnika vladajuće većine koji su iz različitih političkih stranaka i pripadnici istog naroda, koji su doveli u pitanje moralni kredibilitet jedne od kandidatkinja za sudiju Ustavnog suda, u najmanju ruku je skandalozno. Znači, sve ovo što se jutros dešavalo me je navelo da se osetim jako loše i da me bude stid što sam deo svega ovoga, ali je opet potvrdilo ono što LDP sve vreme u ovom parlamentu tvrdi, a to je da je ta vladajuća većina koja u ovom trenutku vodi zemlju vrlo nestabilna, nekoherentna i, što je jako važno, vlast je podeljena po tzv. feudalnom principu. Ono što mogu da primetim jeste da poslanici jedne stranke nisu u stanju da odbrane kandidate poslanika druge stranke, da ovde niko neće jasno da kaže ko su njegovi kandidati, šta te kandidate preporučuje da vrše jednu tako važnu funkciju u ovoj državi, tako da se meni nametnulo kao pitanje, a verujem i građanima koji su ovo danas gledali, šta je to što još uvek drži na okupu sve te političke stranke koje u ovom trenutku čine vladajuću većinu u Srbiji. Ono što njih drži na okupu jeste lični interes. To ne znači, da se odmah ogradim, možda sam idealista, ali zaista verujem da u ovom parlamentu među predstavnicima vlasti ima ljudi koji su zaista ovde zato što žele da stvari pomeraju unapred, međutim, generalno posmatrano, ne da stojimo u mestu, nego Srbija svakog dana ide unazad. Ovo što se danas ovde desilo je jedan veliki korak unazad i potvrda toga koliko su Srbiji potrebne promene, koliko su Srbiji potrebni izbori i kada LDP kaže - hoćemo izbore na svim nivoima, ona to kaže zato što to osećamo kao potrebu građana Srbije u ovom trenutku. Svakog dana vidimo da postoje jaki centri moći koji utiču na politiku Vlade, koji se ne bave interesima građana. Uverena sam da će na tim izborima, kad god oni budu bili, koji god izbori da budu raspisani, građani kazniti i one koji su kreatori politike kakva se trenutno vodi i sve one koji na tu politiku pristaju. Ono što bih htela da kažem jeste da zbog svega ovoga što se desilo danas u parlamentu, zbog toga što ne verujemo u te kandidate, ne verujemo u načinna koji se došlo do kandidata za sudije Ustavnog suda, LDP će glasati protiv. Hvala.
Zahvaljujem narodnoj poslanici Mileni Stanković. Za repliku se javio narodni poslanik Miletić Mihajlović. Izvolite, a potom reč ima narodni poslanik Mujo Muković.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, moram da reagujem na pominjanje SPS-a, pa i JUL-a u negativnom kontekstu, u smislu da ako je neko nekada bio član SPS-a ili JUL-a to samo po sebi isključuje kvalitet kandidata koji treba da bude u sastavu Ustavnog suda. Mi kao članovi SPS-a imamo pravo, pre svega, da ocenjujemo tu činjenicu da je neko nekada bio, pa sada nije, pa je promenio pet-šest stranaka, pa menja stavove i da govorimo o tome da su to možda politički konvertiti i da ocenjujemo moralnost toga itd. Uzimanje činjenice da je SPS, samim tim da je neko bio član SPS-a ili JUL-a, samo po sebi nešto negativno i nešto što je niži sistem vrednosti u odnosu na nečiji sistem vrednosti koji to distancira, ne znači ništa. Sistemi vrednosti su veoma relativni. I mi bismo, sa druge strane, mogli u negativnom kontekstu da govorimo o nekim sistemima vrednosti koji se ovde nameću, koji su strani i koji dolaze van naših granica, iz drugih centara moći i koji govore o tome da Srbiju treba razobličiti ili razgraditi u nacionalnom smislu, u smislu gubljenja nacionalnog identiteta itd. Imali smo činjenicu npr. da je predstavnik Vlade Republike Srbije koji je predstavljao zakon bio gospodin Balinovac, pa je ovde rečeno, sa ove govornice - otkud sme da dođe u ovaj dom, u ovu skupštinu? U ovu skupštinu može da dođe svako, pa i onaj koji je bio nekad član JUL-a i SPS-a i svako drugi ima pravo, jer su svi građani ravnopravni. Prema tome, ta diskriminacija i to obeležavanje ljudi po političkoj pripadnosti, to je diskriminacija, koja ne treba da bude svojstvena demokratski orijentisanim građanima, a najmanje poslanicima koji predstavljaju ovaj narod u Srbiji. Prema tome, molim vas da u tom smislu vodimo računa da poštujemo svačiju individualnost, svačije pravo na političko opredeljivanje, a SPS svakako nije nešto što je prevaziđeno i što je negativno. SPS ima svoj identitet i ima svoju perspektivu koja se ogleda u onome što jeste zastupanje najširih slojeva građana i interesa Srbije i svih njenih građana.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Miletiću Mihajloviću. Reč ima narodni poslanik Mujo Muković, a neka se pripremi narodni poslanik Slobodan Maraš. Izvolite.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, mi danas imamo problem da u nedostatku procedure imamo pred sobom predlog liste kandidata za sudije Ustavnog suda koju Narodna skupština treba da utvrdi, dakle, listu od deset od kojih pet treba da izabere predsednik Republike. Meni je zaista žao što je predsednik Skupštine morao da stavi potpis na ovaj predlog, na predlog ove liste, a da zapravo i ne zna kakvi se sve kandidati na njoj nalaze. Kada su u pitanju ostali kandidati, je ne želim o njima da govorim, s obzirom na to da ne poznajem ljude lično. Želim samo da kažem principijelno, kada su u pitanju predstavnici pojedinih manjinskih nacionalnih zajednica ovde imamo jedan sasvim korektan predlog poslaničke grupe Vojvođanskih poslanika. Iz same biografije kako je ovde data i onoga što piše u njoj vidi se da je to prof. dr i da je to ozbiljan kandidat. Iz ovog čime se bavila vidi se da ima izuzetno dobre reference. Mi podržavamo takve kandidate, bez obzira na nacionalnu pripadnost. Ne može nacionalna pripadnost biti jedini kvalitet. Ne može neko stalno da se skriva iza toga, eto, to je kandidat te i te nacionalne zajednice i on mora proći. Ako je kriminalac, ne mora proći, ako je tačno, a mi znamo sasvim pouzdano da je tačno ono što je kolega Krasić govorio da postoji dosije za kandidata pod rednim brojem sedam i znamo šta se sve nalazi u tom dosijeu. Zbog nivoa ove rasprave ovde zaista ne želimo te pojedinosti da iznosimo, bez obzira što najoštrije odbacujemo taj predlog i tražimo od predlagača da povuče taj predlog iz procedure. Ne možemo zbog dostojanstva Narodne skupštine, zbog našeg ličnog dostojanstva, pa na kraju krajeva i dostojanstva predlagača, jer stoji potpis Olivera Dulića, nažalost, na ovom listu papira koji smo dobili. Nećemo, ukoliko ne budemo prinuđeni, iznositi te detalje. Tu postoje ozbiljne prepreke da Zejnepa Kavrajić uopšte bude kandidat na ovoj listi. Sama biografija koju nam je ovde dostavila gospođica Zejnepa Kavrajić je veoma neozbiljno napisana. To je, po mom mišljenju, još jedna uvreda za ovaj visoki dom, jer jedan kandidat za sudiju Ustavnog suda je trebalo da napiše malo više iz svoje biografije. Ovde vidimo da je rođena 1951. godine, da je završila Pravni fakultet u Prištini, da je veći deo svog radnog veka radila u privredi i da je za vreme kada je JUL bio neprikosnoven u ovoj zemlji izabrana za sudiju Opštinskog suda u Novom Pazaru, a kasnije i za sudiju Okružnog suda u Novom Pazaru. Ovde imamo jedan fenomen da ne samo da imamo partijskog kandidata, već imamo višepartijskog kandidata, s obzirom na to da je ona bila istaknuti član JUL-a. Njena rođena sestra Zuvra je bila predsednik JUL-a za Novi Pazar, a danas je direktor Ugljaninove regionalne televizije koja je sve samo ne javni servis građana opštine Novog Pazara. Kako je sada došlo do te transformacije da ona na prečac postane udarna pesnica Liste za Sandžak, jedan od najistaknutijih ljudi od poverenja Sulejmana Ugljanina, to nije na nama da otkrivamo. Možda se neki odgovori nalaze u onom dosijeu koji je malopre spominjao gospodin Krasić. Mi smatramo da zbog tih razloga i zbog sve masovnijih poziva građana iz Novog Pazara i okoline, zbog poziva advokata koji su se čak našalili jutros kada su nas pozvali u poslaničkom klubu i tražili od nas da ne sprečavamo njen izbor, jer bi makar pravosuđe u Novom Pazaru ozdravilo ako bi se ona makla iz Novog Pazara i bila izabrana, pa makar to bilo i njeno unapređenje. U devedeset posto predmeta koje je presudila gospođica Kavrajić u ulozi odbrane se javlja jedan advokat (za njihovu međusobnu vezu građani Novog Pazara znaju, s obzirom na to da je to relativno mali grad); unapred se dogovori presuda i onda njih dvoje dele novac koji taj advokat uzima od klijenata za svoju nadoknadu. Ovde je vešto pokušano da se nametne dilema da smo mi protiv kandidata koji je Bošnjak. To najodlučnije moram da demantujem. Ja sam malopre u javljanju po Poslovniku, pardon, rekao zašto mi nemamo svog kandidata, iako imamo tri poslanika Sandžačke demokratske partije. Jednostavno, na nivou šefova poslaničkih klubova doneta je odluka koja nije u skladu sa Ustavom – da samo poslaničke grupe mogu predlagati kandidate, a onda je poslanička grupa Demokratske stranke zbog nekih svojih interesa, dogovora sa ostalim poslaničkim grupama odustala od mogućnosti uopšte da predlaže, tako da smo mi bili uskraćeni da imamo svog kandidata. Međutim, to nije razlog zašto smo protiv ovog kandidata. Da je Lista za Sandžak predložila nekog kandidata koji je kvalifikovan i koji zaslužuje da bude kandidat za sudiju Ustavnog suda, sasvim sigurno bismo glasali za njega. Nakon svega što se ovde čulo pozivam i poslanike DS-a i poslanike sa kojima smo mi, Sandžačka demokratska partija, u istom poslaničkom klubu da dobro razmisle i da možda oni zatraže ovaj dosije od ministra pravde gospodina Petrovića, ne zbog nas, nego zbog sebe; da razmisle da li oni mogu glasati za kandidata pod rednim brojem sedam, gospođicu Zejnepu Kavrajić, da uopšte bude kandidat i da iz ovog visokog doma ide kao predlog predsedniku Republike. Siguran sam u to da, konačno, ona ne može biti izabrana za sudiju Ustavnog suda i to je možda jedina dobra vest koju možemo poslati sa ove govornice građanima koji su zainteresovani za ovo pitanje. Takođe, u više navrata ovde se pokušalo manipulisati time ko ima pravo da predstavlja određene nacionalne zajednice ili nacionalne manjine. Da vas podsetim, ovde se radi o zakonu za izbore na nivou Republike, za izbor narodnih poslanika. Činjenica da je uveden prirodni prag veoma je pohvalna. Mi smo to tražili još u onom prvom sazivu, kada je ovde koalicija DOS imala većinu. To zbog skraćenja mandata i nije moglo da dođe na dnevni red. Zatim je u prošlom sazivu skupštinska većina to izglasala i to jeste za svaku pohvalu. Međutim, to se ne sme zloupotrebljavati. Pravo da neko može koristiti prirodni prag ne znači obavezu. To pravo, ako bi značilo obavezu, teralo bi nacionalne manjine u geto i zabranjivalo bi im drugi vid političkog organizovanja, da stvaraju i sklapaju koalicije sa drugim političkim partijama. To nije tada bila namera zakonodavca. Ovde imamo određene političke opcije koje su izašle na taj način, što niko ne spori, jedva su dobile dva mandata, konkretno Lista zaSandžak, to je nekih 30.000 glasova, a u Republici Srbiji ima oko 120.000 bošnjačkih glasova. Znači, oni više nisu takav politički faktor kakav su bili devedesetih godina, i to njima očigledno teško pada, ali ovde pokušavaju da se predstave kao jedini legitimni predstavnici bošnjačkog naroda. To neće moći da prođe, jer je Sandžačka demokratska partija, koja ovde ima tri poslanička mandata, izbornoj listi DS - Boris Tadić donela preko 55.000 glasova, a ostatak glasova su uzele druge građanske stranke u ovoj zemlji, što je takođe njihovo legitimno pravo da se bore za to biračko telo. Dakle, moramo samo uvažavati činjenice i ponašati se u skladu sa tim. Na samom kraju želim da još jednom pozovem predlagače ovog kandidata pod rednim brojem 7, s obzirom na to da su oni kao poslanici koji pripadaju poslaničkom klubu manjina imali pravo da predlože kandidata, da zaista najozbiljnije razmisle i da povuku ovaj predlog, kako bismo se dogovorili i, ako je to već potrebno, da nacionalne zajednice budu zastupljene, da predložimo nekog zajedničkog kandidata iza koga ćemo moći svi da stanemo i da bošnjačka zajednica bude zastupljena u ovom predlogu. Ovako, ovaj kandidat sigurno neće proći. Ja sam rekao, mi to ne možemo podržati i najodlučnije odbacujem tezu da smo mi protiv kandidata Bošnjaka. Mi smo protiv lošeg kandidata, bez obzira na nacionalnu pripadnost. Nismo mogli predložiti, da još jednom ponovim, jer je poslanički klub DS, kome mi pripadamo, odustao od predlaganja ovih kandidata. Ali, to nije ni poslednja prilika. Ima prilike da nekog Bošnjaka izaberemo u Vrhovni sud, u druge visoke sudske instance i ne treba od toga praviti dramu. Najvažnije je da ovako loši kandidati, kakav je Zejnepa Kavrajić, ne budu i najbolje bi bilo da nisu bili ni kandidati ni tema ovog današnjeg zasedanja. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Milena Stanković, po Poslovniku, pa potom narodni poslanik Bajram Omeragić, po Poslovniku.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženo predsedništvo, javila sam se za reč da bih samo malo bolje objasnila šta sam htela da kažem, jer mislim da kolega iz SPS-a nije najbolje shvatio ono što sam ja želela da kažem. Problem LDP-a jeste što se pojedini istaknuti nosioci funkcija iz perioda devedesetih godina sada ponovo pojavljuju u političkom životu Srbije, i to tako što su ranije bili poslanici SPS-a ili JUL-a, a sada najčešće DSS-a i Nove Srbije. Kada smo govorili o gospodinu Balinovcu napomenuli smo da je on bio član JUL-a, a potom se pojavio ovde kao neko ko je predstavljao Zakon o Vladi. Podsetiću vas, pisao je i Zakon o terorizmu, čiji je zadatak bio da se država najgrublje razračuna sa decom koja su bila aktivna u pokretu "Otpor", koji je kasnije imao veoma važnu ulogu u petooktobarskim promenama koje su, barem za neke građane ove države, jako važne. Kao poslanici LDP-a i predstavnici građanske Srbije mi smo imali obavezu da na njegovu pojavu reagujemo. Isto tako je bilo i sa gospođom Ćatović, kandidatkinjom Nove Srbije za revizorsku instituciju. Ono što je meni bilo jako važno da kažem jeste da ja razumem da se ljudi menjaju i da menjaju svoje političke stavove, ali ono što se meni čini jeste da ovde nije došlo do promene političkog stava, nego prosto da se ti ljudi pojavljuju u jednom režimu, a potom u drugom režimu, samo iz jednog razloga, a to je zato što su poslušni i izvršavaju zadatke. Mislim da je vrlo moralno verovati u neku ideju, ostati dosledan toj ideji, zalagati se za nju, boriti se za nju i u onom trenutku kada je to nepopularno i kada se čini da ona nema neku perspektivu. Zbog toga imam mnogo veće poštovanje prema poslanicima SPS-a koji danas sede ovde i koji su ostali dosledni idejama u koje su verovali tada, nego prema ovim ljudima koji se stalno nekako snalaze, nađu mesto za sebe u sistemu, stalno nalaze način, vođeni svojim ličnim interesima da budu nosioci nekih važnih funkcija. Ako se neko osetio povređenim, to mi zaista nije bio cilj. Hvala.
Po Poslovniku reč ima Bajram Omeragić. Gospodine Omeragiću, molim vas da vodite računa kada je vreme u pitanju. Posle vas reč ima, po redosledu, gospodin Slobodan Maraš.
Poštovani narodni poslanici, moram zaista da kažem da sam doživeo pre 15 minuta nešto što zaista nikada nisam doživeo. Narodni poslanik Meho Omerović mi je prišao tu i rekao mi je da ovo nije Novi Pazar i da će mrak da me proguta u Beogradu zbog ovoga što govorim. Zato obaveštavam sve državne organe da ako mi se nešto dogodi znaju o čemu se radi. Rekao je da će ovde u Beogradu mrak da me proguta, da mi ovo nije Novi Pazar i da ovde nema ko da me čuva. Rekao mi je Meho Omerović, je l' slušate vi? (Predsedavajući: Gospodine Omeragiću, nemojte polemisati.) Ja sam bio iznenađen, jer to stvarno nisam doživeo. Ovde smo u ovoj skupštini imali do sada razne polemike i na različite načine razgovarali, ali da se narodnom poslaniku preti da će mrak da ga proguta ovde u Beogradu... Ja sam zato odmah izašao ovde u hodnik i gospođi Nadi Kolundžiji, kao šefu poslaničkog kluba, rekao da prenese to Borisu Tadiću kao predsedniku liste i kao predsedniku koji je dužan da se brine o ustavnosti i zakonitosti i bezbednosti u ovoj zemlji. Zato još jednom pozivam sve državne organe da, ako me mrak proguta, znaju o čemu se radi. Ja kažem šta mi je rekao. Kada bih se plašio ne bih se bavio ovim poslom, ali hoću da vam kažem drugu stvar. Na predlog da li će neko povući listu kandidata ili ne ja ponovo sa ovog mesta želim da ponovim – gospođa Kolundžija, kao šef poslaničke grupe DS, na kraju je ponovila da će poslanička grupa DS da glasa za celu listu. Hvala.
Po Poslovniku, narodni poslanik Meho Omerović.
Očekivao sam, svašta može da se čuje od gospodina Omeragića, ali ovo je zaista prevršilo svaku meru. Naprosto, gospodine Omeragiću, čini mi se da je vama u 12.30 časova pao mrak na oči. Svi koji me poznaju vrlo dobro znaju – a ima u ovoj sali puno poslanika sa kojima sam imao zadovoljstvo i priliku, slažući se nekada ili ne, već šest ili sedam godina da radim svoj posao, koliko uspešno ili ne, to nije na nama da sudimo – da sam čovek koji retko psuje, retko vređa, čovek koji sve u životu radi samo se ne služi pretnjama. Stoga sam zaista zaprepašćen što vi ovu govornicu, u nedostatku argumenata koji bi poslužili odbrani kandidata koga ste predložili, a za koga smo čuli sve i svašta samo ne ništa dobro... Ništa niste rekli o vašem kandidatu, nijednu dobru reč niste rekli o vašem kandidatu, a čuli smo od skoro svih poslaničkih grupa u ovoj skupštini da je taj kandidat, Zejnepa Kavrajić, iza koje vi stojite kao predlagač, u najmanju ruku veoma sporan kandidat. Dakle, umesto da govorite o kandidatu, da ističete prednosti kandidata iza koga navodno stojite, vi, gospodine Omeragiću, izmišljate, i to nije prvi put. Vi zloupotrebljavate ovu govornicu da mene optužujete za nešto što je zaista monstruozno, za nešto što je zaista strašno. Ovom prilikom sam uznemiren činjenicom dokle ste vi spremni da idete, gospodine Omeragiću. To što vi radite nije ništa nego čista manipulacija. Ako vas pitam kakav je vaš kandidat, vi kažete da je neko promenio dve-tri stranke. Ako tvrdim da vaš kandidat ima komunikaciju sa kriminalcima, vi kažete da nisam odrastao u Novom Pazaru. Ako tvrdim da vaš kandidat oslobađa narkodilere sa Kosova vi kažete – ne znamo ko stoji iza Meha Omerovića. Gospodine Omeragiću, molio bih vas da u toku današnjeg dana, dok traje ova rasprava, govorite o kandidatu koji po vama izgleda zaslužuje da bude sudija Ustavnog suda, a to gde sam ja odrastao, gde sam rođen, to je valjda privatna stvar svih nas. U ovoj sali sedi mnogo kolega poslanika koji nisu rođeni ni u Novom Pazaru, ni u Beogradu, koji čak nisu rođeni ni u Srbiji, ali oni su državljani Srbije, oni su moje uvažene kolege narodni poslanici, koje ja poštujem i cenim, sa kojima se često i ne slažem, ali ih poštujem i cenim. Dakle, mi smo svi ovde ravnopravni, gospodine Omeragiću. Vi ste počeli da prebrojavate gradove, u kome je ko rođen i u kome je ko odrastao. To je sramota, gospodine Omeragiću. To je još jedan od dokaza kako vi zloupotrebljavate i degradirate ovaj visoki dom, koji bi trebalo da izabere kandidate za sudije Ustavnog suda, uključujući ovoga koga vi predlažete. Dakle, ne stidim se činjenice što sam rođen u Goraždu u istočnoj Bosni, ne stidim se činjenice da sam tamo odrastao, ne poričem, niti se stidim da sam bio član nekoliko političkih stranaka, ali vi, gospodine Omeragiću, treba da znate da kandidujete čoveka koji je krao na izborima, da kandidujete osobu koja ima i te kakve veze, debele veze sa kriminogenim sredinama, o čemu postoje dokazi. O tome je reč, gospodine Omeragiću. Što se tiče zaštite i tzv. pretnji, gospodine Omeragiću, znam da vi tu nemate nikakav problem. Vi sedite u Vladi Republike Srbije. U kom svojstvu sedite, ja zaista ne znam. Ministar Jočić vam je veoma blizu, tražite zaštitu slobodno.
Gospodine Bajrame, niko ne sme da vas bije, budite ubeđeni, nemojte se više javljati, molim vas. Ja stojim iza ovoga što sam sada rekao. Niko ne sme da vas dira.
Da počnem od toga da li je ko negde rođen, i gde je rođen i šta je rođen... Molim vas da se uzme stenogram i da se proveri da li sam ja tražio da se utvrdi gde je rođen Meho Omerović. Uopšte nisam spomenuo gde je gospodin Meho Omerović rođen, niti sam ikada tražio. Uzmite stenogram, proverite. (Predsedavajući: Vratite se na temu, molim vas.) Potpredsedniče, molim vas da me pustite samo da odgovorim čoveku i vraćam se na temu, jer on nije govorio o temi i njega niste prekinuli. Nije bila tema gde je rođen Meho Omerović, pustili ste ga da govori. Ako je to, on je izgovorio neistinu. Uzmite stenogram, donesite ga ovde, imamo službu. Da li sam ja tražio da se utvrdi da li je Meho Omerović rođen u Novom Pazaru? Ja to nisam tražio, samo sam rekao da u sali ima još jedan poslanik iz Novog Pazara, koji je rođen samo par ulica od gospođice Kavrajić i da on kaže da li je ona narkodiler. Ja sam samo to rekao. Niti sam ja rekao da je Meho Omerović rođen u ovom gradu ili onom gradu, mene savršeno ne zanima gde je ko rođen, niti sam se ikada time bavio i to nije tačno. Zato kažem, mi nemamo razloga kao manjinska grupa da povučemo ovaj predlog, zato što naš kandidat ispunjava sve uslove. Da li će on proći zavisi od narodnih poslanika, da li će stati iza tog kandidata. Nama je samo još jednom drago da je gospođa Kolundžija, kao šef poslaničke grupe DS, potvrdila da će oni da glasaju za svih deset kandidata i ja joj se zahvaljujem na tome.
Reč ima narodni poslanik Slobodan Maraš, a neka se pripremi narodni poslanik Munir Poturak.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, s obzirom na vreme koje je ostalo poslaničkoj grupi LDP, ne bih ponavljao sve ono što smo govorili proteklih dan-dva, bilo kada su u pitanju kandidati koji su bili po prethodnoj tački, tako i kandidati koji su pod tačkom 3. naše sednice. Jedino što bih još možda mogao da dodam to je da zaista mislim da je neprimereno da Narodna skupština predlaže deset kandidata od kojih ćemo izabrati pet, da smo svesni da biramo sudije Ustavnog suda na devet godina, a da bar njih četvoro ispunjavaju uslove za penziju u narednih godinu, dve, tri ili pet. Mislim da u startu pravimo grešku. Znamo dobro da nemamo Vrhovni kasacioni sud, da nećemo odatle izabrati pet sudija, da ćemo startovati sa deset sudija, umesto 15, i kada za godinu ili dve dana jedan ili dvoje sudija odu u penziju opet ćemo imati blokiran sud. Mislim da bi o toj činjenici trebalo voditi računa, kao i o činjenici da postoji jedan kandidat koji je zaista, na osnovu ove rasprave koju smo do sada čuli, izrazito sporan. Ne ulazim u to da li je to sve tačno ili nije, to treba neko da utvrdi, ali mislim da bi bilo dobro da se ovaj predlog koji smo dobili od predsednika Skupštine u ime određenih poslaničkih grupa koje su dale svoje kandidate povuče, da se usaglasi, pre svega u vladajućoj koaliciji, i da na taj način možemo da pristupimo i 4. tački dnevnog reda i posle glasanju.
Reč ima narodni poslanik Munir Poturak, a neka se pripremi narodni poslanik Petar Jojić.
Poštovani predsedavajući, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, pošto me je gospodin Bajram Omeragić prozvao da sam komšija i da sam rođen par ulica od gospođice Zejnepe Kavrajić, mala ispravka: rođen sam u senci livada blizu Novog Pazara. Ono što bih hteo da vi znate, pre svega, kolege poslanici, ono što želim da gospođica Zejnepa Kavrajić čuje jeste da su je i gospodin Bajram Omeragić i gospodin Esad Džudžević obmanuli i prevarili. Oni su njoj obećali da će ona biti sigurno član, jedan od ovih deset kandidata, izabran među onih pet koji će biti sudije Ustavnog suda, pod garancijom. Nisu joj pokazali kako treba da uradi biografiju koja bi mogla da je dovede na ravnopravan nivo sa drugim kandidatima koje ovde vidimo. Primera radi, gospođica Zejnepa Kavrajić ovo sigurno gleda, kandidat vojvođanske grupe jeste profesor doktor Agneš Kartag-Odri. Izvinjavam se ako sam pogrešno pročitao, ali njena biografija je na dve gusto kucane strane. Biografija kandidata Liste za Sandžak, odnosno manjinske grupe, koju je predložio gospodin Balint Pastor, jeste u tri reda. Ako bi kojim slučajem ove dve dame bile piloti ove skupštine, molim vas, a moramo da se vozimo, birajte u koji ćete avion i birajte ko će nas voziti, ko će pilotirati tim avionom. Ne verujem ni da bi Bajram Omeragić, ni Esad Džudžević u taj avion ušli. To je jedna stvar. Druga stvar, ono nevidljivo što treba da bude vidljivo, ono što se dešavalo od petka do juče i danas, svaki dan, pogledajte kako se poziva gospodin Bajram Omeragić na zapisnike sa ove govornice, da u svakom obraćanju, u svakom javnom nastupu, u svim novinama pre svega nisu nikad pomenuli gospođu Zejnepu Kavrajić, ali su pozivali policiju, državne institucije da reaguju prema islamskoj zajednici u Novom Pazaru, koju predvodi gospodin Muamer Zukorlić. Tu je kvaka. Juče je gospodin Bajro, ili Esad, oprostite, izjavio da treba da izaberu Bošnjaka sudiju da bi branio islamsku zajednicu. Koju islamsku zajednicu? Koju oni islamsku zajednicu zastupaju dole? Tu je poenta. Dole su zakuvali i sad ne znaju kako da se izvade. Dajte Zejnepu Kavrajić da guramo, ona će da brani ovu instituciju. Ne samo to, da nevidljivo bude vidljivo, molim vas, Bajram Omeragić je ovde nekoliko puta izašao, nekoliko rečenica je veoma bitno. Zašto? On proziva nas iz Sandžačke demokratske partije da mi govorimo govorom mržnje. To je nekoliko puta ponavljao. Takve rečenice završi i kaže – gospođa Nada Kolundžija je izašla odavde i potvrdila da Demokratska stranka treba da potvrdi i potvrdiće listu deset kandidata. Ove dve izjave će večeras biti na regionalnoj televiziji u Novom Pazaru ponavljane milion puta kako bi građani u Novom Pazaru i oni koji gledaju regionalnu televiziju, pripadnici, navijači Liste za Sandžak, rekli – aha, ova trojica su protiv Bošnjaka, Demokratska stranka nas štiti, odbacila je njih. Cela poruka je u tom pravcu i na to se svodi. Da znate, niko od opozicionih partija u Novom Pazaru nema pristup regionalnoj televiziji i zato se odavde šalju ovakve poruke, jer mi nemamo mogućnost da kažemo i da bilo šta osporimo što ovde izgovorimo. Zato se ovakve poruke sa ove govornice šalju. Meni je stvarno žao da bilo kao Bošnjak, bilo kao građanin Srbije uzurpiram ovu govornicu na način kako to manjine, nažalost, juče i danas pre svega Bošnjaci, uzurpiraju i naglašavaju svoj problem, ali nije mi žao stvarno zato što se od početka Sandžačka demokratska partija, naš predsednik gospodin Rasim Ljajić oglasio u cilju pomirenja i rešavanja sukoba dole. Nažalost, mnogi odavde danas kažu da neće da se mešaju, a debelo su se umešali pa bi sad hteli da peru ruke. Stalo mi je, moji roditelji dole žive, moji roditelji su hadžije, moji prijatelji, moji drugovi, moja rodbina, svi oni koji dole žive to su moja i vera i moji prijatelji, bez obzira; jednostavno, ne možemo da zaboravimo i da prepustimo da dole ljudi sami rešavaju. Ako se odavde neke stvari dolivaju na vatru koja postoji, red bi bilo i nas 250 da pružimo na neki način pomoć, potrebna je pomoć kad je teško, trebalo bi da se pomogne. Ljudi su odavde ovde imali priliku da pokažu parlamentu da li se mešaju ili ne. Molim vas, koliko god da mislite da se ova govornica uzurpira od manjina, da shvatite da je dole problem ozbiljan. Meni je stalo zato što dole živim, meni je stalo, i postoji odgovornost svih nas pojedinačno. Očekivao sam i sebe sam doživljavao kao nekog ko može da oplemeni sa ove govornice sve ljude u Srbiji, da malo dotakne svakog u srce kako bismo dali jedni drugima pozitivnu energiju da idemo napred. Žao mi je, stvarno ne mogu da dozvolim da se odavde stalno plasiraju informacije koje se u Pazaru sasvim drugačije prezentuju, dobijaju drugačiji naboj i dole se to strahovito reflektuje, a ovde u Beogradu i u državnim institucijama kažu da nećemo da se mešamo. Ta dva aršina ne bi trebalo da postoje. U tom slučaju Bošnjaci bilo koje navijačke, što kažu, strasti drugačiju sliku dobijaju. Želim ovo sad da vam napomenem da znate, drugačija se informacija i smisao razmišljanja Bošnjaka u tom pravcu odvija. Ljudi jednostavno kažu da se odavde zakuvava, sa tezom - zavadi pa vladaj. Unese se nemir između jednih i drugih, pa se onda dole to reflektuje, odavde se diriguje, a dole su ljudi nezadovoljni. Kome treba sad u ovoj situaciji u Srbiji takav problem? Iskreno sam ubeđen, ovu poruku Bošnjacima šaljem dole, ne postoji sa dva posto Bošnjaka u Srbiji vladin interes da nešto zakuvava dole i da pravi problem. Postoje određeni lični interesi pojedinaca koji se dole zbog privrednih interesa, zbog onoga što je gospodin Zukorlić uspeo da odbrani kao islamsku instituciju i vrednosti, pojave kao lokalni tajkuni, da organizuju celu hajku u tom pravcu i da zakuvaju. Ali, kažem vam, verujte mi, odričem se svog poslaničkog imuniteta za sve što vam kažem, da postoje argumenti, da ih ovde posedujem, celu dokumentaciju o svemu što se događa i u samoj Skupštini od onog momenta kad se u samom lokalnom parlamentu donosi odluka da se osniva predstavništvo u Alžiru. Da li ima u Srbiji neki grad da osniva predstavništvo u Alžiru ili van ove države? Redom, da ne govorim o mnogim manipulacijama koje se dešavaju dole, do ovih ovde koje pokušavaju da se predoče građanima Srbije i dole svojim navijačima u Sandžaku. Nemojte zatvarati oči, molim vas, nemojte se praviti da ne postoji problem, nemojte jednostavno dozvoliti da se dole napravi mnogo veći problem koji postoji, jer uz suvo i sirovo gori. Molim vas, obratite pažnju koliko je sad važno kako će se reagovati. Spona ovog predloga i svih tih stvari postoji, neverovatno bliska i dobra. Hvala vam.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Muniru. Omeragiću, molim vas, vratite se na mesto i ne uzimajte više reč sami. Molim vas, vratite se na mesto, niste na redu, vratite se na mesto, vi ste do sada najnedisciplinovaniji poslanik ovde. Sedite, ima ko se pre vas javio. Vi sami dolazite i uzimate reč. Izvolite, sedite. Prvo se za reč javio gospodin Muković, pa onda Bajram Omeragić, pa onda Rajko Baralić.
Dame i gospodo, zahvaljujem predsedavajući, u ime poslanika Sandžačke demokratske partije ovog momenta kažem da ćemo prekinuti ovu raspravu o ovom kandidatu, nećemo se više javljati po ovoj tački dnevnog reda, previše smo dragocenog vremena potrošili. Ova žena ne zaslužuje da se o njoj troši ovoliko vremena. Ona neće biti izabrana za sudiju Ustavnog suda. Mi se još jednom svima izvinjavamo i ne želimo više, bez obzira šta će naši politički oponenti i dalje govoriti, da učestvujemo u ovome i pozivamo sve da se vrate dnevnom redu. Hvala vam.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Muji Mukoviću. Reč ima narodni poslanik Bajram Omeragić, po Poslovniku. Kažite koji je član Poslovnika, molim vas.
Član 101. Ovde smo čuli protiv ovog kandidata, oko kojeg se digla hajka, evo, dva dana, toliko ružnih reči, toliko kleveta, toliko laži, toliko nebuloza, toliko svega, umesto da neko dođe, donese krivičnu prijavu, da donese sudsku presudu ovde za govornicu, da nas upozna da li se radi o narkodileru, gospođi ili mi pričamo ovde sa govornice šarene laže, izmišljotine, bljuvotine i šta sve nismo čuli za ova dva dana. Što se tiče toga da li će neko nešto da pusti na regionalnu televiziju, svi oni koje zanima Skupština sede kući i gledaju skupštinsku raspravu, ali će da namontiraju na Bošnjačku televiziju mene i Esada Džudževića; to možete kada dođete u Novi Pazar da gledate, prave crtane filmove, tamo, kao, mi vozimo neke kamione, pa taj kamion ide tamo negde, udara, pa autobus udara. Razumem, gospodin Poturak ima autobuse i te stvari; da li su zbog njega to uradili ili zbog mene, ne znam, ali ja nisam ni Radiodifuznom savetu uradio, napisao, montirao to da Radiodifuzni savet vidi, na primer, a ja bih pozvao gospodina, evo, Poturka da mi nađe tako nešto da je za njega uradila regionalna televizija, ili za nekog drugog poslanika ili za bilo koga u Novom Pazaru. Bošnjačka televizija vrti 24 sata spot na kojem gospodin Džudžević i ja vozimo neki autobus, neke kombije, pa naiđemo na nešto, pa bum, pa idemo u neku provaliju. Radiodifuzni savet još ne vrši svoju funkciju, ali ja do sada nikada nisam hteo da govorim o tome. To je smešno. Drago mi je da se smejete na tu temu. To je što se tiče toga. Želim samo još jednom da ponovim, pozivam sve poslanike da onaj ko ima nešto protiv ovog kandidata, ima krivičnu prijavu, sudsku presudu, neki dokument, izađe ovde za ovu govornicu i pokaže poslanicima u ovoj skupštini presudu protiv gospođe, krivičnu prijavu, osnovanu, neki optužni predlog. Osporavate gospođicu, a nemate nijedan dokument. Zar to nije sramota? Vi ne možete da posvađate nas sa Demokratskom strankom. Mi smo sa Demokratskom strankom bili u koaliciji pre vas. Bili smo na poslaničkoj listi Demokratske stranke pre vas. Prema tome, tada ste vi nas kritikovali šta mi tražimo na listi Demokratske stranke. Mi smo bili na listi Demokratske stranke jer nije postojao zakon koji je dozvoljavao manjinama da imaju manjinsku listu. Mi smo danas manjinska lista i mi predstavljamo manjine sa manjinske liste. Mislim da to nije zabranjeno, to nam je ovaj zakon dozvolio. Ne vidim zašto toliko uzbuđenja zbog toga što koristimo svoje pravo. Predsednik Skupštine je potvrdio da smo predložili kandidata na njegov poziv. On nam je rekao - sve poslaničke grupe, dajte kandidata. Mi smo predložili kandidata. Vi nećete da glasate za tog kandidata. Nemojte da glasate. Šta je sporno? Drugi će glasati, nas je obavestio šef poslaničke grupe da će da glasa i nema nikakvih problema.
Hvala najlepše. Reč ima narodni poslanik Rajko Baralić, po Poslovniku.
Gospodine potpredsedniče, uvažene dame i gospodo narodni poslanici, javio sam se po članovima 104, 225. i 226. Postoji u ovoj raspravi, koja bi inače mogla biti legitimna, jedan ozbiljan feler. Obe ove stranke, koje su legitimne stranke i predstavnici bošnjačkog naroda, učestvuju u vlasti i čine parlamentarnu većinu koja je izabrala i podržala Vladu Republike Srbije. Ova pitanja su tzv. prethodna politička pitanja i prethodna pitanja parlamentarne većine, koja se raspravljaju pre nego što se ovde dođe sa predlozima o kojima mi razgovaramo na ovaj ili na onaj način. Nikada nije pao sneg da pokrije breg, već pada vrag da otkrije trag. Ovde su sada na čistinu izašli odnosi između ovih dveju političkih stranaka koje imaju legitimno pravo da se bore za biračko telo u ovoj regiji, ali na način koji je neprincipijelan i, moram da kažem, na momente ispod nivoa dostojanstva ovih ljudi. Ja znam po imenu i prezimenu nekoliko hiljada Bošnjaka. Zato vas molim, nemojte nanositi štetu tim divnim ljudima. To oni ne zaslužuju. Sećam se vremena kada je Novi Pazar funkcionisao na sledeći način: na vlasti su bili, kako se to kaže, efendija Salih Prištevac, poznatiji kao Tači. Svako ko ne zna kako se upravlja jednom varoši može njega da pita, njega i Aca Đokića i Alje Beširevića, Koče Fuada i Milenka Kovačevića i druge ljude koji su vodili Novi Pazar i svake godine mu donosili po 78% – to se danas naziva lokalni transferi za lokalne samouprave, a nekada je to bio fond za nerazvijene; svake godine građena je po jedna fabrika: "TK Raška", "Ras", "Vesna" - Sjenica, "Vojin Popović" i druge. Tako se pomaže i tako se obezbeđuje da ovi ljudi normalno funkcionišu, grade im se putevi i škole. Sada, poštovani Bošnjaci, dragi prijatelji, naplaćuju vam žestoko svaki metar asfalta u Novom Pazaru, na nos će da vam izađe ovo što vam rade. To vi ne zaslužujete i zato vas molim, sve vas, i sve ove ljude gore, da spustite loptu, da ne manipulišu vašim glasovima, da se zarad 50 ili 100.000 glasova ne pokrve ljudi da ne mogu više da se pomire. Dakle, ovde se ne radi o izboru sudija Ustavnog suda. Ovde se radi o tome da li će jedna verska zajednica biti ili neće biti jedinstvena, da li će to biračko telo biti uz tu islamsku zajednicu ili uz neku drugu, ovde se radi o manipulaciji ljudima koji gore žive. Novi Pazar nije dole, on je gore, po Cvijićevom principu, poštujte slivove reke, Raška izvire gore i uliva se u reku Ibar dole. Hvala lepo.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Petar Jojić. Neka se pripremi narodni poslanik Slavko Jerković.
Dame i gospodo, od Rimljana do današnjeg dana, ja ne verujem, a i od osnivanja moderne Srbije u njenoj istoriji nije bilo većeg skandala no što je ovaj skandal koji je izbio u Republici Srbiji a drama se odvija u Narodnoj skupštini Republike Srbije povodom predloga za izbor sudija Ustavnog suda. Dame i gospodo narodni poslanici, poslanici Srpske radikalne stranke su ukazivali da se vodi velika bitka u pravcu prevlasti nad pravosuđem. Ovo što se događa sa izborom sudija Ustavnog suda liči na jednu veoma neozbiljnu stvar, a Ustavni sud je i te kako ozbiljna stvar i o Ustavnom sudu ne mogu da odlučuju partije koje sede na galerijama, na sporednim kolosecima ili na sporednim stolicama. Političke stranke su odlučile da one izaberu Ustavni sud koji će biti po njihovoj meri i po njihovom diktatu. Dame i gospodo, Ustavni sud je institucija najvišeg ranga koja mora da odlučuje o ustavnosti i zakonitosti pojedinačnih i opštih akata, i s druge strane, da odlučuje o tome da li su zakoni koje donosi parlament i drugi državni organi u saglasnosti sa najvišim pravnim aktom - Ustavom. Šta je Ustav, dame i gospodo? Ustav je jemstvo slobode, jemstvo demokratije, Ustav se gazi, Ustav se krši, Ustav donosimo i neko će smatrati za njega kao do 17. veka što su kraljevi u Engleskoj mislili da je neki akt ili demokratski pokret za potkusurivanje, a da ne bi bio Ustav toalet papir, SRS će doneti uskoro ustav koji će garantovati slobode svim građanima Republike Srbije, a ujedno biti u saglasnosti sa svim standardima međunarodnog ustavnog i demokratskog prava i svih drugih prava. Dame i gospodo, pojam sudske nezavisnosti... O kandidatima pojedinačno ne želim da govorim. To je slika i prilika predlagača. Ko bude izabran, taj predlagač će morati da stane iza te liste, da je brani dok je taj na funkciji i dok mu traje taj mandat. Plašim se da će neposredno posle izbora izbiti mnoge afere i skandali povodom ovakvog načina izbora kandidata, a da ne govorim o mogućim aferama kandidata koje predlažete. Dame i gospodo, ako je tačno ono što pišu novine, hoćete li da izaberete za predsednika Ustavnog suda onoga ko je imao saobraćajnu nezgodu i ko je ubio jedno lice, a da nije dana u zatvoru proveo? Hoćete li to da uradite? Šta mislite, da je to jedan običan građanin i smrtnik Srbije, da bi prošao bez pet godina zatvora? Ako budete takve birali, znate šta vas čeka. Reći će vam srpski radikali da su vas na vreme upozorili i da morate listu na vreme dostaviti narodnim poslanicima, da morate da dignete ruke od pravosuđa, da morate dići ruke od Ustavnog suda, da Ustavni sud mora biti nezavisan, a naročito nezavisan od izvršne vlasti. To je najveći problem kada je u pitanju Ustavni sud, a ujedno veliki problem kada su u pitanju druge pravosudne institucije, od organa za prekršaje, opštinskog suda, okružnog suda, Vrhovnog suda, trgovinskog suda i višeg trgovinskog suda, pa sve do Ustavnog suda. Dame i gospodo, podsetiću vas, verujem da pravnici znaju, ali, evo, radi podsećanja, da se ne zaboravi. Koji su to izazovi sudske nezavisnosti? Pojam sudske nezavisnosti? Sudije su, dame i gospodo, nezavisne ako u vršenju svoje funkcije nisu ničim obavezne, sem da poštuju zakon i slede sopstvenu savest. Kako bi sudija bio stvarno nezavisan, prethodno mora u potpunosti da se ostvari njegova lična nezavisnost. Pod tim pojmom podrazumevam takvo zakonsko regulisanje sudskog položaja, postavljanja, izbora, napredovanja u službi, imuniteta, disciplinske odgovornosti, otpuštanja, premeštanja, koje svodi na minimum mogućnost pripadnika, pazite molim vas šta smatram, izvršne vlasti, da kroz donošenje odluka sudija ne zavisi od izvršne vlasti, da izvršna vlast ne utiče na njihovo ponašanje u vršenju sudske funkcije. Dakle, trajanje i funkcija sudske službe su tako u međunarodnom uporednom pravu obezbeđeni da pojedinačne sudije, ni pravosuđe u celini nisu pod kontrolom izvršne vlasti, tj. vlade trenutno na vlasti. Kada je u pitanju odgovornost sudija, dame i gospodo, zalagao sam se još 1999. i 2000. godine, dok sam radio u republičkom i saveznom ministarstvu, da se donese zakon o disciplinskoj odgovornosti sudija i tužilaca. Zašto? To je u uporednom pravu. To imate u zemljama EU. Zbog čega? Da se obezbedi poštovanje zakona i primena zakona od strane sudija i tužilaca. Ta disciplinska odgovornost, pre svega, obezbeđuje da se protiv njih mora voditi postupak usled nezakonitih odluka. Šta mislite, koliko je stotina miliona dinara od 2000. godine do danas Republika Srbija iz svog budžeta platila oštećenim građanima koji su nevini optuženi, koji su bili u pritvoru nevini, na kraju bili oslobođeni, a da za to ne odgovara onaj ko je vodio postupak, ne odgovara tužilac koji je pokrenuo istragu, ne odgovara sudija koji je vodio istragu, ne odgovara sudija koji je sudio, ni veće koje je sudeće, a na kraju pada oslobađajuća presuda. Samo jedan mali primer, u Opštinskom sudu u Kovinu doneta je jedna odluka gde država mora da plati 500.000 zbog toga što je nevino lice bilo lišeno slobode i protiv njega vođen krivični postupak, ali je na kraju oslobođeno. Sada mora država da plati tu odštetu samo za troškove postupka koji su vođeni godinama, 500.000 dinara, a da taj sudija i tužilac ne odgovaraju. Treba doneti zakon u kome će i sudija i tužilac, bio on opštinski, bio Ustavnog suda, morati da snosi punu materijalnu i krivičnu odgovornost, i disciplinsku, za odluke koje donosi. Podsetiću vas, u 9. veku nije slučajno saksonski kralj doneo odluku da 40 sudija obesi zbog toga što su doneli nezakonite odluke, zbog toga što su stotine i stotine ljudi bili ubijeni i streljani zbog toga što sudija nije vodio računa o odlukama koje je donosio, da li su u skladu sa zakonom ili nisu. Dame i gospodo, taj čovek u Kovinu koga pominjem je umro. Dovodi se u pitanje da su posledice vođenja krivičnog postupka verovatno uzrok njegove smrti. Šta mislite, u nekim krivičnim predmetima, pogotovo za vreme akcije ''Sablja''... Pa dajte da pretresemo akciju ''Sablja'', da vidimo 12.500 ljudi koji su lišeni slobode i koji su maltretirani, kojima je prećeno da će biti kažnjeni i osuđeni smrću, oni koji su oslobođeni, a nemate 10-20 optužnica ili 10-20 presuda koje su pravosnažne da je neko osuđen. Neko mora odgovarati, stotine miliona, dame i gospodo, stotine i stotine miliona država iz svog budžeta i poreski obveznici moraju da plate onima koji su nevino bili lišavani slobode, maltretirani i nad njima je sprovođena tortura. To nije zaboravljeno. Uz to, moramo postaviti pitanje koje su to sudije, koji su tužioci, ko je taj tužilac koji je na obrazložen predlog dao istražnom sudiji da se uključuju opasna sredstva, najopasnija, ravna su pištolju, a to jesu sredstva za prisluškivanje. Prisluškuju se građani, političke stranke i politički protivnici, narodni poslanici. Šta tu da radimo? Postaviću pitanje i tražim odgovor od predsednika Skupštine, gospodine potpredsedniče, zapišite ovo i prosledite da mi se da odgovor: u koliko slučajeva je u Republici Srbiji bilo prisluškivanja od 12. marta 2003. godine do današnjeg dana, koji je tužilac dao nalog i obrazložen predlog istražnom sudiji da donese odluku po odobrenju predsednika Vrhovnog suda da se izvrši prisluškivanje ili pretraga tajne pošte i ostalih sredstava komuniciranja građana? Ko je doneo rešenje, koji istražni sudija, ime i prezime, jer na sledećim izborima u reizboru takvi nam ne trebaju u sudu. Gospodo iz vladajuće stranke, zapamtite, vi danas u ovoj skupštini jeste, sutra niste. Usvajate li ovakve zakone, zapamtite da vas čekaju na krivini već iduće godine i nećete biti zaobiđeni, nijedan ministar, nijedan poslanik, nijedan pošten i častan čovek u svim strankama u Republici Srbiji. To će odlučivati moćnici, oni koji su naučili da terorišu, oni koji su skloni kršenju Ustava, kršenju zakona i raznim zloupotrebama. Zbog toga smatram da kod budućeg donošenja zakona o sudijama i sudovima reizbor mora da dođe. Ovu žabokrečinu, od opštinskog suda do Ustavnog i Vrhovnog, moramo da pretresemo. Pročitajte novine gde piše da advokatura mora da reši pitanje u svojim redovima, advokatska komora. Doneo sam propis kada sam bio savezni ministar da se uvede dostojnost u advokaturi. Šta imamo u advokaturi? Imamo časne ljude, ali imamo i one pojedince koji krše zakon, koji se bave ko zna sve čime. Da li je advokatska komora isključila nekoga i zašto? Nema toga. Zbog toga mora sve da se prečisti ako želimo pravnu, savremenu državu, državu kojom treba da se ponosi Srbija. Dame i gospodo, kada je u pitanju sudstvo, evo, pišu novine, kaže u naslovu jednih novina - advokati, sudije i tužioci u jednom gradu dišu jednom dušom. Znači, presuda se donosi po porudžbini. Nema druge. Šta ćete da kažete, dame i gospodo, kada naši građani, jadnici, koji traže pravdu pred sudom ne mogu da je dobiju 15 godina, kako može da se donese jedna presuda za jedan dan? Danas je tužilac preko svog čuvenog advokata podneo tužbu određenom sudu, danas je taj postupajući sudija dobio predmet u rad, danas je taj sudija obezbedio veće, danas je taj sudija pozvao parnične stranke, izveo dokaze, saslušao parnične stranke, doneo presudu i presuda postala pravnosnažna. Sada da vas pitam, dame i gospodo, u kojim uslovima, pod kojim okolnostima i ko može danas da ode po presudu i da je danas dobije u sudu? Znate šta, Mita bekrija tu radi. Tu vam je Mita bekrija, nema bez para. Da nije bilo sprege između onih koji su učestvovali u ovom postupku ne bi moglo da se donese, a običan građanin čeka 15 godina pravdu i ne može da je dočeka. Vršilac dužnosti predsednika Trgovinskog suda kaže – u mom sudu, od kako sam ja došao, trgovinski sudovi su preko jednog Amerikanca koji je sada uveo neki sistem tamo na internetu i kompjuterima, povećana je efikasnost. Dođe u jutarnji program televizije i kaže – u mom sudu nema starijeg predmeta od pet godina. Juče sam pomenuo Andonovski Ljubomira koji je vlasnik firme iz Bugarske, čeka 11 godina pred istim tim sudom. Ti lažovi, ti kriminalci, ti koji su skloni korupciji i mitu, koji su skloni neradu moraju da se likvidiraju, moraju da budu eliminisani iz pravosuđa. Drugo, dame i gospodo, neka mi ne bude zamereno ovo što će javnost da čuje, a i vi – poštovana Srbijo, poštovani narodni poslanici, ne smemo dozvoliti da nam postaju sudije preko kreveta.
Reč ima narodni poslanik Sreto Perić, a neka se pripremi narodni poslanik Nemanja Šarović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine inženjeru Mrkonjiću, ja sam juče prilikom komentarisanja liste 10 kandidata koju je predsednik Republike Srbije predložio Narodnoj skupštini za izbor pet rekao koju dužnu pažnju Ustav Republike Srbije je posvetio Ustavnom sudu. Sa ništa manjom pažnjom SRS, odnosno poslanička grupa SRS ne tretira ovaj problem i pitanje. Posle rešavanja problema Kosova i Metohije, stabilizovanja prilika u raškoj oblasti, poboljšanja standarda građana Srbije, veoma važno i značajno mesto u našoj političkoj aktivnosti jeste da dođemo do kvalitetnog i dobrog Ustavnog suda. Međutim, sa ovim što sada imamo pitanje je da li uopšte imamo priliku. Mislim da sa onim što je predložio predsednik Republike Srbije, onim što je gospodin predsednik Skupštine Oliver Dulić predložio nama, ne postižemo ono što bi trebalo da se uradi. Postavlja se pitanje kako i na koji način je trebalo sprovesti pravnu proceduru da bismo došli do liste Narodne skupštine od 10 kandidata za sudije Ustavnog suda od kojih bi kasnije predsednik Republike prihvatio pet. Ovde je juče predsednik Narodne skupštine izašao i rekao da je imao problema i ja sam mislio da hoće, kao predlagač, da povuče tu listu. Međutim, on je rekao da i dalje stoji to što jeste, a mi ne znamo koje je sve imao probleme, kada je pokrenuta procedura. I, postavlja se još jedno pitanje – ko je, u ime ovih četvoro... Od ukupno 10 kandidata, za četvoro znamo ko stoji; da li su to šefovi poslaničkih grupa bili u razgovoru i kontaktu sa ljudima? Pretpostavljam da su po njihovom viđenju stručni ljudi, ljudi koji bi mogli kvalitetno da odgovore ovoj funkciji i ulozi. Ko je izabrao, odnosno predložio te ljude? Predsednik Narodne skupštine se pozvao na pravnu prazninu. Ustav je predvideo i rekao kako i na koji način se vrši izbor sudija Ustavnog suda. Zakon o Ustavnom sudu Republike Srbije samo u jednom članu kaže kako će se birati sudije Ustavnog suda i uglavnom ponavlja ono što je predviđeno Ustavom. Ukoliko postoji pravna praznina, a ona postoji, predsednik Narodne skupštine je trebalo da pozove ekipu eminentnih pravnika iz SRS, na čelu sa gospodinom Aleksandrom Vučićem, gospođom Vjericom Radetom, Nemanjom Šarovićem, gospodinom Martinovićem, gospodinom Zoranom Krasićem, možda ima još neko, i da se ta pravna praznina proba razrešiti. Sasvim dovoljno, gospodine Šaroviću, a mogla se razrešiti. Kada određena firma želi da u svoje redove primi nekoliko vozača, o ljudima koji se bave ovom profesijom imam svakako dobro mišljenje, ona raspiše javni oglas, pokuša da se što više kandidata prijavi da bi došla do najboljih, a mi biramo sudije Ustavnog suda i onda predsednici poslaničkih grupa predlažu neke kandidate. Ne prihvatam osporavanje, zapravo to za mene nije neki veliki propust i nisam se bavio proračunavanjem kada bi neko od ovih kandidata trebalo da stekne po zakonu pravo na penzionisanje. Ne mora čovek da ode samo u penziju, a niko ne garantuje da njegov mandat može da traje devet godina, koliko je predviđeno Ustavom. Može čovek da podnese zahtev za napuštanje te sudijske funkcije, može, ne daj bože, da nastupi smrtni slučaj i ponovo moramo pristupiti izboru sudija Ustavnog suda. To kada bi neko trebalo da stekne uslov za penzionisanje za nas iz SRS nije relevantno, ali nam je veoma bitno da najkvalitetniji i oni koji nisu pod uticajem političkih stranaka dođu na mesto sudija Ustavnog suda. Juče je gospodin Krasić pokušao da objasni da postoje kandidati koji se mogu razvrstati u dva reda ili u dve lige. Sada smo otprilike došli u situaciju, to je i gospođa Vesna Pešić u svom izlaganju rekla, da imao pet kandidata koje će postaviti predsednik Republike Srbije, svakako po Ustavu to mu pravo pripada, i pet kandidata koji su kandidati DSS-a, G17 plus ili Nove Srbije. Onda je ona izvela zaključak da je tu pat pozicija. Međutim, nije. Imamo još pet sudija Ustavnog suda koji će se izabrati na opštoj sednici Vrhovnog kasacionog suda Srbije. Imajući u vidu ko nam je sad na čelu Ministarstva pravde, u kakvu poziciju ćemo doći – da će predsednik Republike Srbije imati od ukupno 15 više sudija na svojoj strani. Postavlja se pitanje zbog čega je to važno za predsednika Republike Srbije, da ima svoju većinu u Ustavnom sudu? Zbog člana 118. stav 3. Ustava Republike Srbije. Taj član kaže da ukoliko se dvotrećinskom većinom pokrene inicijativa za opoziv predsednika Republike Srbije, onda je Ustavni sud dužan da u roku od 45 dana procenjuje da li je predsednik Republike Srbije kršio Ustav. Kad obezbedi svoju većinu, nećemo imati nikad takvu situaciju. I, predsednik Republike Srbije želi jednu potpuno jasnu situaciju – da nemamo Ustavni sud; ako ga ipak budemo imali, da imamo poslušne kandidate koji će u svakom momentu i njega i njegovu političku stranku probati da zaštite. Socijalistička partija Srbije je ovde jasno i otvoreno stala iza svoja dva kandidata i moje je mišljenje da su ti kandidati sasvim solidni i prihvatljivi za sudije Ustavnog suda Repubike Srbije. Ali, mogu sad da vam garantujem da je vaš predlog u startu osuđen na propast, jer to nisu kandidati predsednika Republike Srbije, nisu kandidati Demokratske stranke i njihov izgled na uspeh je veoma mali. Prateći raspravu i juče i danas između poslanika koji dolaze sa teritorije raške oblasti zaključujem da je možda predsednik Republike Srbije rekao – predložite i vi svog kandidata, vi predložite, vi nemojte da glasate za njega, da se tu stvori jedna situacija da ne možemo doći do izbora liste od deset i onda prolongiramo i dalje tu situaciju. Prilikom govora o Zakonu o Ustavnom sudu Republike Srbije, poslanici Demokratske stranke su ovde govorili da sad prvi put u Srbiji treba da se uvede Ustavni sud i da oni predlažu nešto novo i eto velikog spasa za građane Srbije. Kao da mi Ustavni sud nismo imali odranije, samo što je imao blokadu u svom radu; to jeste bio jedan veliki problem, ali to su želele Demokratska stranka i one stranke koje su bile na vlasti od 2000. godine. Ustavni sud Republike Srbije bi morao pod hitno da profunkcioniše, ali se ovde sve čini da do toga ne dođe, da stanje u Republici Srbiji, kako zbog onih zakona koji se donose, kako sada zbog ustavne žalbe, ne mogu građani da ostvaruju svoja prava... Dame i gospodo, vi se najviše bavite sitnim, a mnogo više krupnim prevarama. Ne mislim pri tom na vas koji ste poslanici u Skupštini Srbije i koji podržavate Vladu ovakvu kakva jeste, ali vaša odgovornost stoji u tome što biste vi ministre iz vaših redova morali da prisilite da rade ono što je u interesu građana Srbije, vi to nikad ne činite, ali ćete položiti odgovornost pred građanima Srbije. Vidite sad jednu situaciju, neko ko vrši opstrukciju i destrukciju, kako ima običaj često da kaže narodni poslanik Milan Stanojević, ako sam dobro rekao ime, da vrše opstrukciju i destrukciju poslanici opozicije. To je potpuno netačno. Vlada je imala obavezu, po memorandumu i po zakonu, da do 1. novembra dostavi predlog budžeta u Narodnu skupštinu. Ona to nije uradila i juče je na vanrednoj sednici, pretpostavljam, usvojen predlog budžeta za 2008. godinu. Zašto juče? Zašto to nije bilo do 1. novembra? Nije u pitanju sedam-osam dana, koliko je falilo, nego zato što su predstavnici MMF-a u svojoj dvonedeljnoj misiji došli i kazali ministru Cvetkoviću i drugima u Vladi kako treba da izgleda taj budžet Republike Srbije za 2008. godinu. Kad vi sada povećate sredstva u budžetu za 10%, šta to znači? To znači da vi u startu predviđate inflaciju od najmanje 10%, da je projektujete, a kolika će ona biti u stvarnosti, građani Srbije, osetićete to preko svojih leđa. Zahvaljujem.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Sreti Periću. Reč ima narodni poslanik Nemanja Šarović, a neka se pripremi narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, današnja rasprava bila je više nego zanimljiva. Moram reći da smo čuli dosta toga što je možda neke iznenadilo, neke nije, ali ja sam i zapisao nekoliko izjava, one su veoma zanimljive, prevashodno zbog toga što dolaze od predstavnika vladajuće koalicije. Čuli smo, između ostalog, u prepodnevnoj raspravi, citiraću: "Ovaj kandidat nije dobar i mi to ne sporimo". Mislim da je zaista sramota da predstavnik vladajuće koalicije to kaže. I, ako je zbog nečega bila važna i vredna ova prepodnevna rasprava, onda je to najviše zbog toga što je otkrila pravu prirodu ove sadašnje DOS vlade i uopšte DOS režima od 2000. godine do danas, jer objektivno tu nema nikakve razlike. Menjale su se možda ličnosti koje su bile na čelu, ko je bio predsednik Republike, ko je u kom ministarstvu, ko je predsednik Vlade, ali očigledno je da određeni principi funkcionišu od onog trenutka kada ste izveli "buldožer revoluciju" pa do dana današnjeg, a to je pre svega, princip političke trgovine. Pretvorili ste ovaj parlament bukvalno u pijacu i nikada do sada, kakve god kritike da su upućivane i na način izbora tužilaca, način izbora sudija, nikada do sada nije se desila ni približno ovakva situacija i nikada ovoliki upliv nije bio prilikom izbora nosilaca najviših sudskih funkcija. Iz obrazloženja možemo videti, ali na to ću kasnije doći, koji je kandidat predlog koje političke stranke. Kao ni moje kolege iz SRS, neću govoriti poimenično o bilo kom kandidatu, i to je upravo zbog ovog odnosa i ove trgovine koja je obavljena prethodnih nedelja i meseci, potpuno je obesmišljeno. Nije bitno kako se čovek zove, bitno je da je to kvota te i te stranke. Koji su njegovi profesionalni kvaliteti, šta je on u dosadašnjoj karijeri postigao, to ste vi, nažalost, učinili u potpunosti irelevantnim. Ono što prati ovaj izbor, a što se svakako ne može zaobići, od čega, po mom mišljenju, treba krenuti, jeste upravo stanje u kompletnom srpskom pravosuđu u ovom trenutku. Ustavni sud nemamo već duži niz godina, skoro pet godina, od poslednjih sedam, koliko je DOS na vlasti. Nismo imali Ustavni sud, ali ni stanje u ostalim sudovima nije ništa bolje. Pogledajte okružne sudove, pogledajte opštinske sudove. Ne radi se samo o štrajku koji je sada aktuelan. Moram reći da su zahtevi zaposlenih u pravosuđu, ne nosilaca pravosudnih funkcija, nego ljudi koji rade za male plate od 10.000 do 15.000 dinara, apsolutno opravdani. Od tolikih primanja niko danas u Srbiji ne može da živi. Ali, mene više od svega toga čudi ova reakcija Ministarstva i ponuda, nekakva nepristojna ponuda, koju je objavio da će dići zaposlenim u sudstvu plate za 100%, ukoliko njih 2.000 napusti pravosuđe. To pokazuje da ministar pravde Dušan Petrović ne razume situaciju u pravosuđu, da ne razume sam taj proces i vidi se da on nije čovek koji će bilo šta dobro srpskom pravosuđu doneti. I sam sam radio u sudu, znam sa kolikom količinom predmeta svaki pojedini službenik radi, znam da je i u ovom trenutku zbog lošeg Zakona o parničnom postupku, uopšte loših procesnih zakona, ogroman broj predmeta u radu. Znam da je i sada skoro nemoguće izboriti se sa svim predmetima i to jeste razlog što postupci toliko traju. Ali, zamislite tek šta će doneti ova ideja ministra Petrovića ukoliko, ne daj bože, bude realizovana. Siguran sam da će to dovesti srpsko pravosuđe u potpuni kolaps i da će tek onda sudski postupci neuporedivo duže trajati. Druga stvar koja je veoma bitna, to je da se prilikom izbora, kako možemo videti na primeru sudije Ustavnog suda, tako i za druge nosioce pravosudnih funkcija, od tužilaca, a posebno je to važno kod sudija, jer su oni najvažniji šraf u tom pravosuđu, i u srpskom i u svakom drugom, očigledno već duži niz godina sprovodi negativna selekcija. Svima koji rade u sudovima i svima koji se u to iole razumeju to je jasno i jasno je da je taj sudijski kadar objektivno sve lošiji iz godine i godinu. Niz razloga za to postoji. Prvi je što neko ko nije partijski podoban ne može biti izabran za sudiju opštinskog suda, što je prva lestvica. Događa se da stručni saradnici budu u tom zvanju neki i po 10 i po 12 godina, a da ih preskaču ljudi koji imaju neuporedivo lošiji učinak, manje staža i niže proseke na fakultetima, samo zbog toga što su partijski podobni. Drugi veliki problem je to što je veliki broj kvalitetnih ljudi otišao iz srpskog pravosuđa. Svi oni koji su bili dovoljno kvalitetni da samostalno obavljaju neki posao, da budu advokati, oni su to i učinili. Dakle, to je drugi vid te negativne selekcije i zato lošiji ostaju u srpskom pravosuđu. Imamo jedan broj zaljubljenika u taj sudski poziv, koji su manje-više materijalno nezavisni i koji vole taj posao i koji više iz entuzijazma nego iz bilo kog drugog razloga obavljaju taj sudijski poziv. Dobro je što smo čuli u toku današnje rasprave da Boris Tadić ne poštuje pripadnike manjina. Dobro je što smo čuli da je on ponovo izneverio poverenje onih koji su mu dali glas na izborima. S druge strane (naravno, druge strane iste vlade) čuli smo da je Koštunica taj koji ne poštuje manjine i da je on taj koji u Raškoj oblasti zloupotrebljava državni aparat i pre svega policiju u obračunu sa svojim koalicionim partnerima. Nažalost, mora se konstatovati da su i jedni i drugi u pravu i da su i jedan i drugi predsednik, i predsednik Vlade i predsednik Republike, zloupotrebili poverenje koje im je na izborima ukazano. Što se tiče samog predloga koji smo dobili od predsednika Skupštine Olivera Dulića, on je krajnje sporan, ne zna se uopšte kako je do tog predloga došlo, na osnovu kog člana Ustava ili zakona je Oliver Dulić uzeo sebi pravo, prisvojio, oteo, uzurpirao pravo da bude taj koji će predložiti 10 kandidata o kojima će se Skupština izjašnjavati. Apsurdno je da mi čak i danas u toku same rasprave ne znamo na koji će način biti birani ovi kandidati, da li će se Skupština izjašnjavati o svakom pojedinačno, pa će oni koji imaju najveći broj glasova biti neki koje Skupština valjda više voli i preporučuje od onih drugih ili ćemo mi usvojiti na kraju svih 10, kompletnu listu, pa će onda Boris Tadić svojevoljno (kao što je svojevoljno Oliver Dulić birao kandidate) od tih 10 izabrati pet koji su njemu po volji. Oliver Dulić je rekao da tu postoji pravna praznina, ali je tim spornije ko je njemu uopšte dao za pravo da tu prazninu popunjava onako kako on nađe da je to u ovom trenutku odgovarajuće vladajućoj koaliciji. Problem kome nije posvećeno dovoljno pažnje, čini mi se, jeste taj što po Ustavu Ustavni sud ima 15 sudija. Mi smo trenutno u postupku izbora 10 kandidata, pet po predlogu predsednika Republike, pet će biti izabrano na osnovu predloga predsednika, odnosno to bi trebalo biti na osnovu predloga Narodne skupštine, ali još pet kandidata, koje bi trebalo da izabere opšta sednica Vrhovnog kasacionog suda, pet je kandidata za koje mi apsolutno ne znamo da li će i kada biti izabrani. Ukoliko ovi predlozi, koliko god da su loši, na kraju prođu, ukoliko budemo izabrali deset sudija Ustavnog suda, to će značiti da će u skladu sa Ustavom biti formiran krnji Ustavni sud, odnosno imaćemo dve trećine sudija koje će omogućiti da u narednom periodu, kako-tako funkcioniše Ustavni sud. Šta to odmah u startu znači? Znači da neće biti dovoljan broj sudija da bi se rešilo više od 1.000 predmeta koji već čekaju na rešavanje i čekaju da uđu u postupak pred Ustavnim sudom. Znači da ukoliko bilo ko od ovih 10 izabranih iz bilo kog razloga prestane da bude sudija Ustavnog suda, da li po svojoj volji, da li iz nekog drugog razloga, Srbija će u veoma kratkom periodu ponovo ostati na neodređeno vreme bez Ustavnog suda. Dakle, dovoljno je samo jedan od ovih ljudi da odustane i Srbija ponovo nema Ustavni sud. Ja ću vam pročitati član 143. Ustava Republike Srbije koji kaže: "Sudska vlast u Republici Srbiji pripada sudovima opšte i posebne nadležnosti." Pa u stavu 4. kaže: "Vrhovni kasacioni sud je najviši sud u Republici Srbiji." Čuli smo ovo i od Boška Ristića i od još nekih predstavnika vladajuće koalicije. Stav 5. kaže: "Sedište Vrhovnog kasacionog suda je u Beogradu." Ja bih molio predstavnike vladajuće koalicije, bilo koje, evo da li može predsedavajući ili bilo ko od vas, neka kaže gde je tačno sedište u Beogradu, Beograd je veliki grad, dajte nam adresu gde je sedište tog Vrhovnog kasacionog suda. To, naravno, niko ne može da uradi, jer Vrhovni kasacioni sud, kao što svi dobro znamo, ne postoji. Vi niste ispunili, a to je još jedna od obaveza iz Ustavnog zakona i to iz člana 5. gde se kaže – Narodna skupština uskladiće sa Ustavom zakone koji se odnose na primenu odredaba Ustava na sudove i javna tužilaštva, i to je ovaj član 142. i posebno kaže - zakone kojima se uređuje organizacija i nadležnost sudova. Nije dovoljno propisati Ustavom da postoji Vrhovni kasacioni sud, vi morate to sprovesti u delo. Umesto što je srpski parlament raspravljao o Karpatima, o ekologiji na Karpatima i ne znam ni ja o čemu, vi ste morali pripremiti zakone od kojih zavisi državno uređenje Srbije i od kojih zavisi formiranje sudske grane vlasti, izaći sa tim zakonima, završiti raspravu i formirati Ustavni sud onako kako to Ustav i Ustavni zakon nalažu. Krajnje je sporno i to što je gospodin Oliver Dulić poslao nama poslanicima jedno pisamce u kome se kaže – predmet: ispravke u predloženoj listi kandidata za sudije Ustavnog suda. Onda on tu vrši ispravke imena, odnosno prezimena predloženih kandidata, što je jasan pokazatelj da Oliver Dulić zapravo i nije predlagač ovog akta, odnosno grupe od 10 sudija, 10 kandidata za sudije Ustavnog suda, već da je Oliver Dulić bio samo onaj koji je potpisao taj predlog, pa naknadno opet preko svojih koalicionih partnera utvrđivao biografske podatke i profesionalne kvalitete ovih ljudi. Moramo vas podsetiti i na činjenicu da je poslanicima prvo poslat samo jedan papir gde su navedena imena i prezimena kandidata za sudije Ustavnog suda, bez ijednog biografskog podatka. Dakle, nismo znali ni ko su ljudi, ni odakle su, kada su završili pravni fakultet, koliko staža imaju, na kojim poslovima su radili, apsolutno ništa. Onda je, na zahtev poslaničke grupe SRS i nakon protesta koji smo mi uložili, Oliver Dulić na brzinu prikupljao te biografske podatke, pa je usput ni kriv ni dužan utvrdio da se pojedini kandidati ne zovu baš tako kako je on pretpostavljao, da nisu radili to što je on pretpostavljao, ali da su i dalje, po njegovom mišljenju, najbolji za predložene funkcije. Oliver Dulić nam je ostao dužan da izađe za ovu govornicu i da kao predlagač, jer se on tako potpisao, obrazloži šta je njega nagnalo da ove ljude predloži za sudije Ustavnog suda i da pokuša makar da ubedi poslanike, 250 poslanika ili one iz opozicije koje to zanima, da i mi glasamo za te ljude. Naravno, on to nije učinio, jer njega tako nešto ne zanima. Zna da ćete vi, bez obzira na ove uvrede koje ste jedni drugima izgovarali i na sve kritike, kada dođe dan za glasanje uredno pritisnuti dugme koje morate da pritisnete i glasati za predlog kakav god da je. Sada ću reći nekoliko reči o samom predlogu, neću pomenuti nijedno ime, jer je to u potpunosti obesmišljeno, ali principijelno, mislim da građani Srbije moraju videti ko su ti ljudi koji će biti sudije Ustavnog suda i moraju videti da je možda bolje da nemamo Ustavni sud, nego da imamo ovakav Ustavni sud kakav vi želite da formirate. Radi se o ljudima koji su uglavnom podobni zbog toga što su u nekim strankama, koji su podobni zato što su završili kojekakve kurseve po Budimpešti, Americi, Kanadi, Nemačkoj, zato što pripadaju nevladinim organizacijama, i ko zna šta još. Ono što je sporno, mogli ste barem naći ljude koji ispunjavaju određene uslove i za koje se može reći da su istaknuti pravnici. Vi ovde imate ljude koji su radili po kojekakvim zadrugama, imate ljude koji nikada nisu napisali nijednu presudu, nisu radili u sudu ni kao pripravnici, nikada možda nisu kročili nogom u sud, nisu profesori na pravnim fakultetima, ali su zato radili u ministarstvima. To im je dovoljna preporuka. Dakle, ono što bi trebalo da bude vrh nečije karijere, posao za najvrsnije pravnike u Srbiji, vi ćete dati da rade ljudi koji nikada možda nisu ni videli kako izgleda presuda. Da li uopšte može doći u pitanje i to kakve će presude tog Ustavnog suda biti? Evo, jedan od kandidata, ja ću vam pročitati deo biografskih podataka. Kaže, bila je savetnik republičkog javnog tužioca, pa pomoćnik direktora PTT saobraćaja Srbije, pa pravni savetnik saveznog ministra za telekomunikacije, pa 2004. godine, kada je ona vlada formirana, zamenik ministra za državnu upravu i lokalnu samoupravu, pa onda kada je ova vlada formirana, onda je sekretar u Ministarstvu prosvete. Dakle, jasno vam je o kojoj se stranci radi i čiji je to kadar. Kretanje u karijeri je pratilo kretanje pojedinih ministara; kako se kreće ministar iz ministarstva u ministarstvo, tako se kreće i ovaj kandidat. Očigledno je da se radi o ekspertu za sva pitanja, odnosno, kada se to prevede na srpski jezik, o osobi koja se verovatno ni u šta ne razume. Za nju ste napisali da nije član nijedne stranke, to piše za nekoliko kandidata. Ne znam, ako za neke kažete da nije član stranke, nije član nevladine organizacije, da li za ove za koje ne piše tako nešto mi opravdano možemo da pretpostavimo da jesu članovi nekih stranaka, ali da vi nećete da nam kažete o kojim se strankama radi? Ukoliko je to tako, ja i tako prihvatam, jer nije ni najmanji problem utvrditi ko kojoj stranci pripada. Kako su se pojedini ministri kretali iz ministarstva u ministarstvo, tako su i ovi kvazieksperti pratili i postajali nekada njihovi zamenici, nekada sekretari, savetnici, a zvanje u krajnjoj liniji i nije toliko bitno. Za sledećeg kandidata kaže – od 1980. godine radi u sudu. Šta to znači "radi u sudu"? Da li je gospođa radila na prijemu pošte, da li je radila kao kafe kuvarica, da li je radila kao čistačica? To jesu časna zanimanja, ali je radila u sudu, i to nam ništa ne znači. Mi moramo znati, ukoliko se radi o biografiji kandidata za sudije Ustavnog suda, na kojim je poslovima radio. Ukoliko je obavljala posle određeno vreme sudijsku funkciju, moramo znati, dakle, kakvi su njeni rezultati bili tu, i zašto nismo dobili da vidimo koji je procenat preinačenih presuda, koji je procenat oborenih presuda, potvrđenih presuda? Da vidimo kvalitet rada tog sudije. Zatim, opet imamo jednog kandidata koji nikakve veze nema sa sudovima, jer nikada u sudu nije radio. Ovaj je kandidat radio kao direktor sektora za kadrovske poslove u Železničko-transportnoj organizaciji Priština, pa kao pomoćnik direktora Republičke direkcije za razvoj Kosova i Metohije, pa kao savetnik u Ministarstvu za ekonomske odnose, pa bio član ekspertskog dela državnog pregovaračkog tima. Dakle, opet je jasno da se radi o stranačkom kandidatu koji nije profesor na fakultetu, koji nikada nije radio u sudu. Da li se može reći za nekoga sa ovim kvalifikacijama da je istaknuti pravnik? Mislim da ne može. Ono što je posebno zanimljivo, kaže, ima pasivno i aktivno znanje engleskog jezika. U pravu, to bi istaknuti pravnik trebalo da zna, važi jedno pravilo – ko može više, može i manje. Ako kažete da ima aktivno znanje, onda se podrazumeva da ima i pasivno. Ako kaže - znam sve o engleskom jeziku, onda se podrazumeva da zna i neke osnovne fraze i izraze. Naredni kandidat, ponavljam, neću pominjati imena, jer se radi o stranačkim kandidatima i stranačkim poslušnicima, takođe se kaže – od 2000. do 2002. godine na funkciji pomoćnika ministra u saveznom ministarstvu tom i tom, pa član ekspertskog tima za izradu saveznog zakona o tome i tome, pa onda pod stručnim radom, kaže, citiram: "Više sam puta boravila u inostranstvu na usavršavanju, pa sam završila razne kurseve". Bila je gospođa u Budimpešti, pa je završila određene kurseve; ja to neću pročitati iz poštovanja prema narodnim poslanicima i iz poštovanja prema ovom skupštinskom domu, ali je sramota da Oliver Dulić koji je potpisao ovo šalje poslanicima materijale na engleskom jeziku. Ja bih zamolio gospodina Dulića da napravi predlog koji će u kompletu biti na srpskom jeziku, jer sve ovo što ovde piše, nazivi tih kurseva i tečajeva koje je gospođa kandidat završila, sve se to lepo može prevesti na srpski jezik. Dakle, i ranije smo imali problema oko sličnih stvari, izlazili smo kako-tako sa njima na kraj, ali mislim da je neophodno da svi predlozi koje dobijamo budu, od prvog do poslednjeg slova, na srpskom jeziku. Ako je potrebno, mogu se napraviti materijali koji će biti na jezicima manjina čije predstavnike imamo ovde u parlamentu, ali je apsolutno loše i neprihvatljivo da nam se dostavljaju predlozi koji su na stranim jezicima, a mi nemamo predstavnike tih manjina u ovom skupštinskom domu. Naravno, gospođa je posle stigla i do Vašingtona, do Univerziteta Santa Klara, Smit koledža u Masačusetsu, možda je svratila i do Nacionalne garde iz Ohaja, ali jasno je da tu, da ne čitam sada ova njena čuvena dela koja je radila za neke nevladine organizacije... Jasno je, da bih ostavio određeno vreme da i moje kolege još nešto kažu, da predlog o kome danas raspravljamo predstavlja pravu sliku DOS-ovog režima. Jasno je da vi i dalje rasturate temeljno, ciglu po ciglu, srpsko pravosuđe, da će ovaj Ustavni sud, ukoliko ga formirate, a nažalost, koliko vidim, na putu ste da to učinite, biti gori od svih prethodnih, a čini mi se da neće dugo ni trajati. Poslanička grupa SRS svakako neće glasati za ovaj predlog, a ja pozivam predstavnike manjina, ne mislim na njihove predstavnike ovde, nego na ove ljude koji su davali glasove i Borisu Tadiću i Vojislavu Koštunici, da se opamete i da ipak nekog drugog zaokruže, neću ulaziti u to koga, ali da zaokruže nekoga na narednim izborima ko do sada nije izneverio njihova obećanja.
Po Poslovniku se za reč javio narodni poslanik Aleksandar Marton.
Gospodine predsedavajući, izvinjavam se što sam tražio reč, ali kao poslanik najvišeg zakonodavnog tela Republike Srbije bih morao da se pozovem na član 104. Poslovnika i prvo bih pozvao stručne službe da ustanove koliko realno poslanika sedi u najvišem zakonodavnom telu. Činjenica je da više desetina poslanika DSS, DS, G17 plus, NS drže kartice u svojim jedinicama, a poslanici se nalaze ko zna gde. To je, u svakom slučaju, samo po sebi veliko nipodaštavanje ovog tela veoma važnog za funkcionisanje države Srbije. Definitivno, veliki broj poslanika vladajuće koalicije, koji bi prilikom rasprave o ovoj tački dnevnog reda zaista trebalo da sede na svojim mestima, trenutno nije tu. Istakao bih da u normalnim državama poslanici koji su izabrali predsednika Skupštine Republike Srbije, koji je i predlagač svih ovih deset kandidata ili kandidatkinja za sudije Ustavnog suda, trebalo bi da sede na svojim mestima i da samom činu izbora sudija Ustavnog suda Republike Srbije daju značaj. Nažalost, poslanici DS-a, DSS-a, NS i G17 plus, koji su se zdušno zalagali za donošenje Ustava Republike Srbije, godinu dana nisu ništa radili po pitanju donošenja zakona o Ustavnom sudu, ništa nisu radili po rešavanju pitanja funkcionisanja Ustavnog suda Republike Srbije. Samim tim, očekivali smo znatno više ozbiljnosti od njih danas kada razgovaramo o izboru sudija, ali očito da u ovom trenutku poslanici i poslanice vladajuće koalicije imaju mnogo pametnijeg posla. Zaista bih ponovio, na kraju, da se mi poslanici Lige socijaldemokrata Vojvodine izvinjavamo poslanicima vladajuće koalicije koji su trenutno tu i koji časno rade svoj posao, ali njih je, koliko mogu da vidim, u ovom trenutku svega sedam: iz Demokratske stranke - četiri, DSS - jedan poslanik, iz Jedinstvene Srbije - jedna poslanica, iz G17 - dva poslanika i iz Nove Srbije - jedan poslanik. Smatram da je poslanicima mesto u poslaničkim klupama, a birači sami neka procene kako će kazniti takav rad.
Na redu je da diskutuje narodna poslanica Vjerica Radeta. Imamo još 10 minuta do pauze, a gospođa Radeta ima još 30 minuta da govori. Posle pauze. Nastavak sednice biće u 15.00 časova i prvi govornik biće gospođa Vjerica Radeta. Molim službu da još jedanput, ono što je rekao narodni poslanik Aleksandar Marton, prekontroliše.
Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad posle pauze. Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, da podsetim da mi danas govorimo o predlogu kandidata za Ustavni sud, predlogu Narodne skupštine; zapravo, trebalo bi da je predlog Narodne skupštine a nije, i čućete, naravno, u toku moje rasprave zašto to kažem. Zašto mi do sada nismo imali Ustavni sud, zašto mi nemamo Vrhovni kasacioni sud, zašto nama zapravo ne trebaju institucije sistema, pogotovo ne pravosudne, dokaz je, recimo, i to da je danas uhapšen direktor Javnog komunalnog preduzeća "Gradska čistoća" grada Beograda Dragan Ignjatović i još 31 osoba sa njim zbog pronevere jedne i po milijarde dinara. Taj gospodin Dragan Ignjatović je bio član Čovićeve Alternative, danas je član Demokratske stranke i kao takav je izabran na tu funkciju i, eto, to je jedno od objašnjenja... Ne lažem, izađite, gospodine, i kažite da lažem, to što dobacujete iz klupe... Jeste član i vi ste ga postavili, pa možete vi da pričate šta god hoćete. Vi ste rekli da nisu vaši članovi ni Kolesar, ni Janjušević, Marija Rašeta, koga god uhvate u lopovluku vi kažete da nije vaš član. To je poznati manir DS-a. Dakle, juče se raspravljalo o predlogu za sudije Ustavnog suda koji je Narodnoj skupštini predložio Boris Tadić, odnosno DS. Verovatno svi oni koji budu izabrani u ovom parlamentu, onih pet koje vam je Tadić zaokružio, dokle god ne naprave neko krivično delo, kao ovaj što sam mu malopre ime pročitala, Dragan Ignjatović, do tada se nećete stideti da kažete da su članovi DS-a, a čim izvrše neko krivično delo vi perete ruke od onih koje postavljate. Naravno, to je stvar za pravosudne institucije. Ovo sam rekla samo da bih građanima Srbije i građanima Beograda objasnila ko su ti koji ih pljačkaju i, eto, poneko bude i uhvaćen u tom krivičnom delu i uhapšen. Obećavamo građanima Srbije da ovo neće biti jedinstven slučaj, da će biti pohapšeni svi oni koji su se ogrešili o ovaj narod, svi oni koji su učestvovali u pljački ovog naroda, koji su ovaj narod doveli na ivicu egzistencije i ispod ivice egzistencije. Nažalost, u Srbiji je danas takvih mnogo. U predlogu o kojem se juče raspravljalo, koji je Narodnoj skupštini podneo predsednik DS-a Boris Tadić u ulozi predsednika Republike, bilo je deset kandidata za biografijom, sa njihovom izjavom da prihvataju tu kandidaturu. Kada smo prošle nedelje dobili predlog dnevnog reda za ovu sednicu koja je u toku ja sam i tada rekla, bar što se ovog predloga tiče, koliko god ne poštujem Borisa Tadića i ono što on radi i način na koji radi, kada sam uporedila njegov predlog za sudije Ustavnog suda sa onim što je, trebalo bi u ime svih nas, a nije, podneo Oliver Dulić, onda sam rekla da zaista Borisa Tadića u tom delu moram da pohvalim. Šta smo mi dobili od Olivera Dulića, predsednika parlamenta? Najpre moram da vas podsetim na član 9. Zakona o sprovođenju Ustava koji kaže ko predlaže sudije Ustavnog suda, pa kaže – ako do isteka roka za izbor, odnosno imenovanje sudija Ustavnog suda ne budu konstituisani visoki savet sudstva i državno veće tužilaca, odnosno ne bude izvršen prvi izbor sudija Vrhovnog suda, kasacionog suda, a to naravno nemamo i ko zna kad ćemo imati, činjenica je da na osnovu Ustava Ustavni sud se smatra konstituisanim i ako se izaberu dve trećine sudija, ali je pitanje koliko dugo ćemo čekati i ovu treću trećinu. Dalje, kaže se, znači, da se imenuju sudije Ustavnog suda sa liste kandidata predsednika Republike i liste kandidata Narodne skupštine. Lista kandidata Narodne skupštine je bila i danas je problematična, bila je posebno problematična negde polovinom prošle nedelje kada smo dobili ovaj materijal i kada smo, bar što se tiče poslanika SRS-a, bili iznenađeni kada smo videli predlog koji je potpisao Oliver Dulić kao predsednik parlamenta. Da je to potpisao Oliver Dulić kao narodni poslanik, razumela bih, mislila bih da je to njegovih 10 predloga pa će svako od nas da predloži jedan dan dva, pet ili deset pa ćemo iz toga da formiramo listu od 10 kandidata koji su zapravo predlog Narodne skupštine. Ne, gospodin Oliver Dulić je pokušao da po ko zna koji put obmane narodne poslanike i da na najgrublji mogući način prekrši Ustavni zakon i Ustav. (Predsedavajući: Molim vas da govorimo na primeren način.) Podsećam, gospodine Albijaniću, vas pre svega, a i ostale narodne poslanike, da je takvim svojim gestom, onim što je uradio gospodin Oliver Dulić izvršio državni udar, zato što, gospodine Albijaniću, po definiciji državni udar je kada neko ko vrši određenu funkciju uzme za sebe više ovlašćenja nego što mu ih daju zakon i Ustav. Pošto Oliver Dulić nije Narodna skupština, već samo predsednik Narodne skupštine, onda onaj njegov predlog nikako nije mogao da bude onakav kakav je bio prošle nedelje. A da sam ja u pravu, gospodine Albijaniću, govori i činjenica da je gospodin Oliver Dulić odmah nakon što sam ga ja po Poslovniku upozorila to rekao da će sednica biti prekinuta u 17 časova tog dana da bi, mislim da je utorak bio u pitanju, Odbor za ustavna pitanja tog dana imao sednicu i da bismo raspravili o tom problemu koji se desio. Šta smo na tom odboru konstatovali? Konstatovali smo da smo imali predlog predsednika parlamenta sa deset imena. U međuvremenu, nakon što je... Mada to mi nismo tražili, nismo tražili da Odbor za ustavna pitanja donese mišljenje ovakvo kakvo je doneto. Naravno, u tom odboru Srpska radikalna stranka nema većinu, mi smo izneli stav naše poslaničke grupe i nismo iznenađeni što to nije prošlo, ali se neko dosetio da se predloži Odboru i Odbor je, kako ovde i stoji, doneo zaključak da kandidati za sudije Ustavnog suda koje je Narodnoj skupštini predložio predsednik Narodne skupštine ispunjavaju uslove iz člana 172. stav 5. Ustava Republike Srbije. A stav 5. člana 172. Ustava Srbije glasi: "Sudija Ustavnog suda se bira i imenuje među istaknutim pravnicima, sa najmanje 40 godina života i 15 godina iskustva u pravnoj struci". Koliko imaju godina života i koliko iskustva u pravnoj struci, svakako nije sporno. To je vrlo proverljivo. Ali, s obzirom na to da, čućete u toku moje rasprave, Oliver Dulić čak nije znao ni imena tih ljudi koje je predložio, ne bih bila iznenađena da ne zna ni koliko imaju godina iskustva u pravnoj struci, ni koliko imaju godina života, ali je posebno interesantno da se radi o ljudima koji se imenuju među istaknutim pravnicima. Gospodin Oliver Dulić je zaključio da su ovih deset imena, da su ovih deset ljudi istaknuti pravnici. Članovi Ustavnog odbora su rekli da oni ispunjavaju uslove za to. Sad ja pitam, pitala sam i na Ustavnom odboru, a pitam i sad članove Ustavnog odbora koji su glasali za ovakav zaključak, da li oni zaista poznaju ove ljude, da li znaju sve o njihovom radu, o njihovom delovanju i da li oni mogu da garantuju nama pre dana za glasanje da se zaista radi o istaknutim pravnicima? Zaista se ne bih usudila da za nekoga tako nešto tvrdim ukoliko ne bih imala zaista nesporno mišljenje o tome. Šta smo mi dalje dobili od gospodina Dulića na samoj sednici Odbora za ustavna pitanja? Taj materijal sam sačuvala zato što nisam tada znala, ali ispostavilo se da je to dobro jer se materijal koji smo dobili zvanično kao poslanici Narodne skupštine razlikuje od ovog koji smo dobili kao članovi Odbora. Najpre, jedna od primedaba koje smo mi na Odboru stavili bila je, ono što je većina narodnih poslanika danas govorila, zašto za pet kandidata znamo ko ih predlaže, a za pet ne znamo ko ih predlaže. Zatim smo stavili primedbu na činjenicu da za tih pet kandidata, za koje znamo ko ih predlaže, uz njihove biografije i te predloge imamo i njihovu saglasnost da su spremni da obavljaju tu veoma visoku i značajnu funkciju ukoliko budu izabrani. Ovih pet Dulićevih kandidata nemaju i nisu priložili takvu saglasnost. Valjda da bi sada bili svi izjednačeni, mi danas, zapravo juče, dobijamo materijal, gde su izostavljene saglasnosti ovih ljudi koji su već dali pismenu saglasnost da žele i da su spremni da obavljaju funkciju sudije Ustavnog suda ako na te funkcije budu izabrani. Pa onda, jedan od kandidata se u jednom materijalu zove Duško a u drugom Dušan. Očigledno da je gospodin Dulić bio potpuno nespreman kada mu je gospodin Aligrudić doturio ovaj spisak. Jer, to što danas ovde nije rečeno i to što gospoda iz Demokratske stranke Srbije uopšte ne učestvuju u ovoj raspravi je posebno simptomatično, ali mi smo na Odboru za ustavna pitanja na neki način naterali, odnosno argumentima naterali gospodina Aligrudića pa je on na kraju rekao – pa ništa nema sporno, ovih pet kandidata su kandidati Demokratske stranke Srbije. Očekivala sam da će on danas ovde, na ovom mestu to da kaže, jer je onda računica potpuno jasna. Ove stranke koje su predlagale svoje kandidate i koje su priložile i biografije i saglasnosti džabe su to radile, očigledno je postignut dogovor: ovih pet kandidata, koji nam uopšte nisu bili predstavljeni na odgovarajući način, i pet kandidata koje zaokruži Boris Tadić, za koje će se ovde glasati, biće sudije Ustavnog suda. To je jedan od razloga, zapravo osnovni razlog zbog čega Srpska radikalna stranka nije želela da učestvuje u ovoj farsi. Mi smo znali da je ovo sve unapred dogovoreno. Ne tvrdim da smo znali koja imena će biti u opticaju, mada su i neka imena vrlo karakteristična po kretanju u službi, ali smo znali da je tu napravljen dogovor i da je neko želeo samo da procedura ispadne demokratska i ustavna. Kako nam rekoše na Ustavnom odboru, gospodin Dulić je to rekao, svi poslanici su imali pravo da predlažu i on ne zna šta je tu nama bilo sporno pa smo raspravljali o tome. Pitala sam tada gospodina Dulića, ako je to tačno, da li su zaista svi poslanici predlagali i zašto nam onda nije napisao – na osnovu predloga narodnih poslanika sastavio sam listu od deset imena koju dostavljam narodnim poslanicima na raspravu i usvajanje. Naravno, nije imao odgovor zato što je znao da to nije tako. Najpre želim da kažem ono što su rekle moje kolege, da mi ne želimo da raspravljamo o imenima; ovakav Ustavni sud sa sudijama koje budete izabrali je vaša odgovornost i zato nećemo u tome na taj način da učestvujemo. Imamo predlog poslaničke grupe SPS-a za profesora dr Vladana Kutlešića i magistra Jadranku Injac. I za jednog i drugog kandidata imamo uredne biografije, imamo njihove saglasnosti, 29. oktobra potpisane; 29. oktobra podnet je ovaj predlog Socijalističke partije Srbije. Uopšte ne ulazimo u to da li su ovi ljudi članovi Socijalističke partije ili nisu članovi, po Ustavu ne treba da budu. Znam da se, u svakom slučaju, što se tiče stranačke pripadnosti, nimalo ne razlikuju od onih ostalih koje ću kasnije da nabrojim, kao ni od onih jučerašnjih Tadićevih koji su nesporno svi članovi Demokratske stranke. Dalje, imamo kandidata poslaničke grupe G17 plus, 25. oktobra podnet, Suzana Grubješić šef poslaničke grupe potpisala, kandidat je dr Dragan M. Stojanović, profesor na Pravnom fakultetu u Nišu. Takođe imamo urednu biografiju, i u ovom slučaju nemamo njegovu saglasnost da želi da se bavi ovim poslom. Imamo predlog Poslaničke grupe manjina - Saveza vojvođanskih Mađara - Liste za Sandžak - Unije Roma Srbije - Koalicije Albanaca preševske doline, imamo predlog koji je 3. oktobra potpisao Bajram Omeragić, kandidat je gospođa Zejnepa Kavrajić, imamo njenu, nešto kraću, biografiju, imamo 3. oktobra potpisanu njenu saglasnost. Kako sam razumela, ona je jedina danas bila sporna ovde među narodnim poslanicima, i to među narodnim poslanicima iz Raške oblasti. Mislimo da nije dobro što se današnja rasprava pretvorila u to da li neko želi i da li neko prihvata da kandidat ili sutra sudija Ustavnog suda bude neko ko je musliman ili ne može biti zato što je musliman. Mi iz SRS imamo ozbiljnu primedbu na tu vrstu rasprave, zato što mislimo da pripadnost narodu ili nacionalnoj manjini nikako ne sme da bude razlog za ili protiv nekog da li može ili ne obavljati ovu funkciju. Gospodi koja su se danas prepirala oko ovog predloga takođe kažem – džabe su to radili, neće proći ni njihov kandidat, proći će ovih pet koje ću tek sada da pomenem. Imamo još jednu urednu kandidaturu, Vojvođanski poslanici - LSV, SVM, prof. dr Agneš Kartag-Odri, 20. septembra 2007. godine potpisala je izjavu da ovo prihvata. Ima detaljno obrađenu biografiju. Dolazimo do pet papira koji su pisani bez datuma, bez njihovih saglasnosti, četiri rađena na istoj mašini. Kada sam to rekla na Odboru, i danas to namerno kažem, na Odboru za ustavna pitanja, onda je gospodin Dulić valjda mislio da će biti duhovit ili mnogo pametan i rekao da je ovo rađeno na kompjuteru, a ne na mašini. On valjda ne zna da je i kompjuter mašina, tada sam ga opomenula na to. Dakle, izvesni Čelić Dušan, a u današnjoj biografiji on je Čelić Duško, valjda vam je jasno da se ne radi o istom čoveku, to su različita imena. Imamo Rulić Mihailo – to je ovaj što je bio predsednik RIK-a na predlog DSS-a, mada, kažu, nije njihov član, u šta naravno ne verujem, ali je poznat po značajnijem kršenju izbornih propisa, između ostalog, onih čuvenih 3.000 potpisa, suprotno zakonu, kada su svi imali obavezu da prilože 10.000, a on je jednoj grupi kandidatskih lista prihvatio 3.000 potpisa. Imamo Katarinu Manojlović-Andrić, takođe poznata iz izbora iz 2000. godine. Tada je, doduše, pripadala jednoj drugoj političkoj opciji, tako da neki koji su već ovde predlagali ne moraju da se plaše, njihovi kandidati će svakako proći, ne oni koji su oni kao takve naznačili, nego iz ove druge Koštuničine grupe. Onda imamo Vesnu Ilić-Prelić (ona je pisana na drugoj mašini), kao i Oliveru Vučić, rođena Egić. Dakle, za svih ovih pet kandidata je gospodin Oliver Dulić dao zadatak nekome da, između sednice Skupštine i Odbora na kom smo raspravljali, na brzinu uradi ove osnovne podatke za te ljude i to je ono o čemu smo mi raspravljali, o čemu se raspravljalo, naravno, ovde u parlamentu. Kaže gospođa Nada Kolundžija, danas kada je izlazila da interveniše po Poslovniku, da je Demokratska stranka bila velikodušna, da oni nisu želeli da predlažu svoje kandidate, prepustili su to ostalim poslaničkim grupama. Zaista, izvinite, gospođo Kolundžija, meni je ovo bilo smešno. Šta to znači i kome vi to šta treba da prepuštate? Narodna skupština predlaže, znači sve poslaničke grupe mogu da predlažu, mora im se omogućiti da predlažu. Da li će da predlažu... SRS nije i neće, LDP, a mislim da svi ostali jesu. Vi, gospođo Kolundžija, niste predložili pet, predložili ste 10. To su juče onih Tadićevih 10, to su vaši, to nije nikakva vaša velikodušnost, nego vaš dogovor sa Koštunicom. On će danas ovih pet, a vi juče od onih 10 pet za koje ste se dogovorili i onda mi ovde trošimo vreme, dva dana pričamo o nečemu za šta već garantovano danas postoje odluke, samo se čeka da se potpišu. To je neozbiljno, neodgovorno i način na koji ste pokušali da objasnite zašto vi nemate ovde vaše kandidate na listi kandidata Narodne skupštine je jednostavno nešto što sasvim sigurno ne odgovara istini. Biće problem kada se budemo u danu za glasanje odlučivali za ove kandidate, jer moram da kažem da i na ovoj listi i na onoj jučerašnjoj listi ima ljudi za koje može da se kaže da su do sada svoj posao, poslove na kojima su radili, obavljali i stručno i kvalitetno i nisu se nešto stranački eksponirali. Ne znam kako ćemo, ako ste vi zamislili da se o ovome glasa onako đuture, kako ćemo mi onda da se opredeljujemo, da li će onda neki kandidati biti oštećeni, pa se neće glasati za njih, zato što se nalaze na listi sa nekima za koje poslanici ne bi glasali, i obrnuto. Mislim da ste morali o tome da već imate stav i da moramo u svakom slučaju o tome ozbiljno da razgovaramo. Ne možemo to preko kolena da presečemo i da vi, recimo, kao šef poslaničke grupe DS predložite da se glasa ovako u celini i da imate 126 zelenih dugmića i da na taj način to završimo. To sigurno ne bi bilo dobro. Mislimo da treba da se glasa pojedinačno i da se na taj način dođe do nekog broja, odnosno do nekih ljudi... Možda će neko od ovih ljudi imati apsolutnu većinu, možda će neko od ovih ljudi imati nula glasova. Ako se od 10 bira pet, u svakom slučaju svih pet ne mogu imati 126 glasova. Dobijate 10. Jednostavno bi to morali i sa jednom i sa drugom listom, da se napravi neki dogovor i da se to uradi i da bude u skladu sa Poslovnikom, ali da ima logike takvo glasanje uopšte. Bilo bi dobro... Najpre moram da proverim da nije slučajno gospodin Dulić došao, vidim da nije. Bilo bi dobro i uobičajeno je, ako je on predlagač, da dođe. Recimo, da je on tu, sada bih ga pitala, pošto u ovom predlogu nemamo saglasnost tih ljudi da su spremni da obavljaju ove funkcije, koje je njegovo rešenje ako mi izglasamo ove predloge i onda se ti ljudi pojave na nekoj televiziji ili u nekim novinama i kažu – aman, ljudi, niti me ko pitao, niti me to interesuje, niti želim to da radim. Šta smo mi onda radili? Ne znam da li to znaju članovi Odbora za ustavna pitanja iz DS-a i DSS-a, možda je tu tajnu Oliver Dulić podelio sa njima, pa ih evo prozivam da nam oni kažu da li imamo garanciju da ne glasamo za nekoga ko nije spreman ovo da radi. Možete u međuvremenu i da se konsultujete sa gospodinom Dulićem, ništa nije sporno, ali svakako to treba da znamo. Što se tiče spornog predloga, a opet neću da pominjem imenom i prezimenom, jer sam rekla da nećemo tako da učestvujemo u raspravi, taj spor mora da reši gospodin Oliver Dulić, jer je ovo njegov predlog. Osim ako i on ne priželjkuje isto ono što priželjkujemo i mi, pa makar i ovo bio razlog, da dođe do pucanja koalicije, do pucanja Vlade Vojislava Koštunice. Pukla je već, samo nisu obavešteni. Dakle, možda Oliver Dulić želi u tome da učestvuje i mi ga onda podržavamo u tome, ali ako i dalje misli da nekako očuva ovo što je očigledno popucalo po svim šavovima, a što se zove Vlada Republike Srbije, onda je on taj koji je odgovoran i on je taj, jer njegovo je, on piše ovde, predsednik Oliver Dulić, on je taj koji mora sa tom grupom narodnih poslanika da se dogovori šta da radi sa ovim predlogom ili, u najgorem slučaju, a možda i u najboljem slučaju, da se zatraži taj dosije koji je gospodin Zoran Krasić ovde pominjao, pa da onda svima nama bude jasno. Istina, moguće je da i gospodin Jočić ima te podatke i dobro je što je došao. Pretpostavljam, gospodine Jočiću, da ste bar jedan deo ovoga slušali, pa da sada ne ponavljam, ili da pročitate stenogram pa da nam pomognete, da kažete da li ovaj kandidat oko koga se spori šest narodnih poslanika dva dana ispunjava uslove da bude sudija Ustavnog suda ili ne. Kada ste već došli, gospodine Jočiću, volim ovako lepo da vas pozdravim. Ovaj put pitanje, molila bih vas, pretpostavljam da imate informaciju, mi smo je dobili, da je jutros uhapšen Dragan Ignjatović, direktor JKP "Gradska čistoća", Beograd, i još 31 osoba sa njim, zbog pronevere jedne i po milijarde dinara. Inače, taj Dragan Ignjatović je (pretpostavljam da ga vi, gospođo Kolundžija, znate) bio član Čovićeve Alternative, a sada je član Demokratske stranke. Volela bih da iskoristim priliku da nas o tome obavestite. Što se tiče kandidata za sudije Ustavnog suda, kao što su rekle kolege iz SRS, vaše sudije - vaša odgovornost, vaš zakon - vaša odgovornost. Niti vam je dobar zakon o Ustavnom sudu, ukoliko ne prihvatite sutra ili narednih dana naše amandmane, niti su vam dobri svi kandidati za sudije Ustavnog suda, niti je dobro što ćemo ko zna koliko dugo imati dve trećine sudija Ustavnog suda umesto svih 15 koliko Ustav predviđa. (Predsedavajući: Hvala vam, gospođo Radeta.) Gospodine Albijaniću, je l' to isteklo vreme koje je ostalo našoj poslaničkoj grupi? (Predsedavajući: Jeste, zahvaljujem.) Hvala lepo. Izvinjavam se, nisam primetila, pošto vi mene obično opominjete kada ne treba, mislila sam da je i sada to u pitanju. Dakle, ako se bude glasalo onako kako je demokratski, poslovnički, ustavno i pravično i kako god hoćete, onda ćemo imati neke kandidate za koje ćemo glasati. Ako se bude glasalo za liste, nećemo glasati ni za jednu ni za drugu.
Da li se još neko od šefova poslaničkih grupa ili poslanika koji nisu iskoristili to pravo javlja za reč? (Ne.) Po Poslovniku reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Gospodine Albijaniću, mora neko da objasni narodnim poslanicima kako će da se glasa o ovim listama. (Predsedavajući: Samo kažite koji član Poslovnika.) Član 136, ako vam je baš toliko stalo. Zbog narodnih poslanika, zbog javnosti morate da nas obavestite kako ćemo da glasamo, ako uopšte glasamo u Narodnoj skupštini, kada su u pitanju druga i treća tačka dnevnog reda ovog zasedanja, da li se glasa pojedinačno, da li se glasa za celu listu itd. Jer, brojne primedbe su ovde, a i sami ste priznali da niti zakon, niti Ustav, niti naš poslovnik reguliše ovu oblast. Da ne biste vi to smandrljali na način kako se to smandrljava, ja vas unapred upozoravam da morate napismeno da obavestite sve poslanike kako ćemo da glasamo. Imam razloga zašto postavljam ovo pitanje. Gospodine Jočiću, smatram da vaša služba naoružana treba da reši jedno pitanje, a to je da proverite kako je izabran Vladimir Vukčević za tužioca za ratne zločine. Samo da vas podsetim, 10. jula 2003. godine predstavnik Vlade je bio Vladan Batić; njega je predložila Vlada, na osnovu člana koji je neustavan, kasnije. Ustavni sud je 2004. godine proglasio da je član 56. Zakona o javnom tužilaštvu suprotan Ustavu Republike Srbije. Na bazi neustavnog člana neovlašćeni predlagač je bila Vlada Republike Srbije i on je izabran. Odluku o njegovom izboru potpisala je gospođa Nataša Mićić, pozvala se na jedan član zakona koji se tiče tog tužioca i na član 130. Poslovnika koji govori o tajnom glasanju. Neko joj je podmetnuo, nije ona ulazila u te detalje, ona je predsednik Skupštine bila u to vreme. Znači, gospodine Jočiću, kasnije je Ustavni sud utvrdio, a vi ste u to vreme bili poslanik i vodili akciju oko načina kako se biraju tužioci i zamenici tužilaca. Sećate se, u to vreme je to prebačeno u nadležnost Vlade Republike Srbije i tada su oni iz onog DOS-a devalvirali vaš set pravosudnih zakona. Izabran je Vladimir Vukčević. Sada, gospodine Albijaniću, angažujte službe, gospodin Jočić da angažuje ove druge službe da upadaju tamo i da vide šta se radi. (Predsedavajući: Koje službe da angažujem kao potpredsednik?) Vi angažujte pravne službe, Zakonodavni odbor, Ministarstvo pravde,Sekretarijat za zakonodavstvo da nam objasni kako bi taj čovek mogao legalno da se razreši. (Predsedavajući: Hvala vam, gospodine Krasiću.) Ponavljam, gospodine Albijaniću, da biste vi zapamtili. Vi pamtite brojeve, reči teško pamtite. Znači, angažujte sve institucije koje se bave pravom da objasne narodnim poslanicima kako bismo mogli Vladimira Vukčevića kao tužioca za ratne zločine da razrešimo. Podsećam vas, Skupština ga bira. Ko može da ga razreši? Da li postoje razlozi za razrešenje? Gospodine Jočiću, znate šta radi on po ulicama i kako je zloupotrebio i službu, i Mrdaka i sve one. Smeškate se. Kada ćete džip da vratite?
Gospodine Krasiću molim vas, već je odavno isteklo vreme. Reč ima narodni poslanik Riza Halimi, po Poslovniku.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, na osnovu čl. 101, 104. i 226. ja ću dati određeno objašnjenje, a i izvesne reakcije na određene diskusije ovde. Mi smo se u grupi manjina, naravno, kada se već govorilo ovde o predlozima za sudije Ustavnog suda, dogovorili da kandidat bude iz redova Bošnjaka iz Sandžaka, znači partije koja učestvuju u poslaničkoj grupi. Naravno, u vezi sa tim ipak moram da dam objašnjenje. Bilo bi uopšte ironično i cinično tvrditi da će time biti zastupljeni i Albanci, koji trenutno nisu zastupljeni ni u opštinskim sudovima, kamoli u okružnim i sada da se time stiže i do Ustavnog suda. Nažalost, situacija je takva. Ja sam već postavio pitanje, na koje još nisam dobio odgovor, šta će da se uradi da se poboljša struktura, recimo, u Bujanovcu, gde je trenutno od osam sudija samo jedan Albanac, od deset zaposlenih u tužilaštvu samo jedan zaposleni Albanac; u Preševu npr. od 90% Albanaca trenutna struktura je 40% Albanaca. Zamislite, imate ovakvih nakaradnih situacija: dva mlada čoveka istovremeno se primaju, jedan u Preševu, jedan u Bujanovcu, kao pripravnici, polažu istovremeno sudijski ispit, i Albanac iz Preševa dobija prekid radnog odnosa, a na mesto stručnog saradnika u sudu dolazi kolega iz Bujanovca, samo zato što je Srbin. A ovde, kao, radimo na daljem integrisanju Albanaca u državne strukture. Da dodam još nešto, kad bi čovek pogledao jučerašnje i današnje diskusije o ovoj tački dnevnog reda, ispada da su alfa i omega u ovom parlamentu i institucijama ove države nacionalne manjine, bar po diskusijama i vremenu koje je tome posvećeno. Znamo da situacija nije takva. Što se tiče one nostalgije koju je, ne vidim gospodina Baralića, pre podne izneo, da je u ono vreme, u ranijem režimu, bila divna situacija u Novom Pazaru, kao i sa manjinama, mogu mu reći da je situacija u Preševu i Bujanovcu otprilike ista kao u to vreme, nema promena nakon 5. oktobra. Neka dođe sa tom nostalgijom da vidi, gospodin Baralić, šta se dešava u Preševu i Bujanovcu. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović, po Poslovniku. Izvolite.
Gospodine Albijaniću, dame i gospodo narodni poslanici, red je da podsetimo da bez srpskih radikala vi iz vladajuće koalicije ne možete i ne umete da tumačite ni Ustav ni Poslovnik, jer ste se našli u situaciji o kojoj već dva dana govori gospodin Krasić, a ja sam se javila zbog toga što sam sa predsednikom Skupštine razgovarala o tome, zbog procedure koja će da usledi za nekoliko dana, o načinu na koji će da se glasa za predložene kandidate. Naime, postoji samo jedan način, po članu 178. Poslovnika o radu Narodne skupštine Republike Srbije i postoji nešto što je ustavni uslov koji kaže da Narodna skupština Republike Srbije bira pet sudija Ustavnog suda među deset kandidata koje predloži predsednik Republike, mi imamo tu listu; predsednik Republike imenuje pet sudija Ustavnog suda između deset kandidata koje predloži Narodna skupština. Od deset treba da predložimo deset i nema mogućnosti da ovde sada ima 20, 30 ili, što reče kolega Krasić juče, 50 kandidata, pa sad Narodna skupština određuje i utvrđuje listu. Lista ne može da se utvrđuje na ovaj način na koji je to hteo Oliver Dulić da uradi pre nego što ga je gospođa Radeta upozorila. Dakle, to je prvo kršenje Ustava i Poslovnika, da je on u startu poređao imena, bez biografija kandidata, i to ne po azbučnom redu već onako kako su pristizale kandidature, kako su ih stranke slale. Pojedine od njih se danas nisu izjasnile, mada je evidentno za pet kandidata sa čije su liste, koje političke stranke. Sada može da se primeni, i toga je svestan predsednik Narodne skupštine, samo član 178 – da se o svakom kandidatu glasa pojedinačno. To je jedino što može da se uradi. To zna i gospođa Kolundžija, to zna i predsednik Skupštine, i sekretar i zamenik sekretara, i u toj situaciji, kada imate deset kandidata a potrebno je deset, ne važi i ne može da se uputi predlog BorisuTadiću ako svih deset predloženih ne dobiju kvalifikovanu većinu, a to je minimum 126 poslanika, onda da odgovorim i kolegi Muji Mukoviću koji sada nije u sali, da on ne može na osnovu člana 179. Poslovnika u ovoj situaciji da vrši bilo kakvo osporavanje pojedinačno. Da postoji lista i da se glasa za listu, kao što kolega Krasić u ime SRS unazad sedam godina i druge kolege osporavaju, prošle godine je to bilo 120 kandidata za nosioce pravosudnih funkcija, onda bi moglo - pojedinačno osporeni kandidat i o njemu se posebno glasa. To je tako bilo i biće ubuduće za izbore drugih nosilaca pravosudnih funkcija. Kada je u pitanju ovo, to je jasno i to je ono što sam ja lično razjasnila sa predsednikom Dulićem, samo može da se glasa pojedinačno o svakom kandidatu. Posle toga, to je jedna zaista smešna odredba Poslovnika, kaže - odlučuje se tajno ili javno. U svakom slučaju, glasa se putem elektronskih, odnosno identifikacionih kartica i poslaničkih jedinica. Ranije je u procesu vršenja funkcije gospođa Mićić pravila poslanicima neku zabunu, nije to nikakvo tajno glasanje, jer se, u stvari, glasa upotrebom elektronskog sistema. Ali, potrebno je da svaki od tih kandidata dobije 126 i biće taj rezultat glasanja objavljen i utvrđena ta lista koja će da ide, na osnovu glasanja za svakog kandidata pojedinačno. U slučaju da se desi da, zbog vaših trvenja i svađa koje traju dva dana sporadično ili već ne znam kako, neko od ovih kandidata ne dobije većinu, a ima deset, treba da se utvrdi deset kandidata, onda nema liste i onda nema predloga Narodne skupštine. Onda moramo da uđemo u ceo postupak ponovo i da dođe novih deset ili više predloga i od tog ukupnog broja predloga glasamo. To je jedini način i jedini put ... (Predsedavajući: Gospođice Jovanović, molim vas, možete li se zaustaviti?) ... i to je ono, znate i vi, pretpostavljam, kolega Albijaniću, samo sam želela da vam pomognem jer vidim da se ne snalazite najbolje u ovoj situaciji pred ovim ključnim ... (Predsedavajući: Hvala na pomoći. Isteklo je vreme.) ... pitanjima pred kraj rasprave i mislim da ćete mi biti zahvalni zbog toga. Hvala.
Narodni poslanik Dragan Todorović, po Poslovniku.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodin Krasić i gospođica Nataša Jovanović su objasnili problem pred kojim se nalazi Skupština Srbije, vezano za predlog koji treba da uputimo predsedniku Republike Borisu Tadiću. Za razliku od nekadašnje dogovorne ekonomije, koja je takođe stvarala probleme, i dogovorna politika, bez obzira na namere, stvara probleme. Vi ste ovde stvarno došli u situaciju koju ne znam kako možete da razrešite, ili da glasate za listu, a ne možete da glasate za listu, mora da se glasa za svakog pojedinačno. Šta ćete da uradite ako recimo, teoretski, od ovih deset kandidata samo četiri dobije tu većinu? Šta ćete da predložite Borisu Tadiću? Ovo je ozbiljan problem. O tome ste morali da razmislite. To što ste se dogovorili unapred, to je legitimno, ali dogovor mora da bude u skladu sa Poslovnikom. To je osnovna stvar. Morate da poštujete Poslovnik. Dogovor unapred - mi ćemo predložiti ovoliko, Tadić toliko, mi ćemo da izaberemo od tih koje nam je predložio Tadić petoro, već ste se dogovorili kojih će to petoro biti, to nije sporno. Može u slučaju predloga Borisa Tadića, Skupština će od deset da izabere pet. Recite mi, kako ćete vi da dođete do liste od deset kandidata kad morate da glasate za svakog pojedinačno? Između ostalog, čuli ste osporavanja pojedinih kandidata sa ove liste. Doći ćete u situaciju da nećete dobiti 126 za svakog od tih kandidata, a ne možete da predložite devet, osam ili sedam. Znači, samo morate da predložite deset. Ne znam kako ćete da izađete iz te situacije. To govori da neke stvari moraju da se menjaju, to je trebalo da se uradi na početku i sa predlogom od strane predsednika Republike Borisa Tadića, da ne bismo imali probleme, vezano za predstavnike nacionalnih manjina koji su očekivali od predsednika Srbije da će uvažiti ne samo glasove koje je dobio na predsedničkim izborima, nego situaciju u Srbiji, da postoje brojne nacionalne manjine i da bi trebalo, između ostalog, tražiti nekog od kandidata iz redova nacionalnih manjina. Stvarno ne znam kako mislite da do vremena za glasanje rešite ovaj problem, ali nalazite se u situaciji da budete osporeni čak i od strane vaših koalicionih partnera. Pazite, vi znate kako su pretprošle nedelje pobegli sa glasanja, nisu hteli da glasaju dok se ne vidi i ne reši pitanje hoće li biti izbora ili neće. Ja vas podsećam samo na one istinite stvari, ne izmišljam ništa. To može da vam se desi i sada. Šta ćete onda? Onda će trut opet morati da bude zadovoljen, a to, bogami, ne znam da li će matica uspeti da izdrži.
Reč ima narodni poslanik Laslo Varga, zamenik predsednika poslaničke grupe Vojvođanski poslanici. Izvolite, gospodine Varga.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, posle ove dvodnevne rasprave mi se učinilo da smo uspeli da ubedimo vladajuću koaliciju da bi u zemlji u kojoj ima više od milion pripadnika nacionalnih manjina bilo potpuno normalno da se među izabranim sudijama nađe i jedan, barem jedan, ako ne više, pripadnik nacionalnih manjina. Pošto su poslanici SRS po pravilu dobro obavešteni, ja moram priznati da sam u ovom trenutku malo zbunjen. Naime, gospođa Radeta je saopštila kao jednu nespornu činjenicu, odnosno informaciju do koje je došla da sa skupštinske liste kandidata koje će imenovati predsednik Republike neće biti imenovan pripadnik nijedne nacionalne manjine. Naravno, sa one druge liste koju je predložio predsednik Republike i ne može da bude imenovan pripadnik nacionalne manjine zato što se na toj listi ne nalazi nijedan pripadnik manjina. Tokom jučerašnjeg i današnjeg dana smo od predsednika Narodne skupštine, pa posle od poslanika DS-a, pa i od gospođe Nade Kolundžije dobili uveravanja da će među izabranim i imenovanim sudijama Ustavnog suda biti pripadnika nacionalnih manjina. Ja u ovom trenutku ne znam, dakle, koja je informacija tačna. Nažalost, predsednik Narodne skupštine nije u sali, a od njega sam imao nameru da tražim odgovor na ovo moje pitanje. Pošto se gospođa Nada Kolundžija nalazi u sali, ovom prilikom bih njoj postavio ovo pitanje, odnosno nju bih zamolio da otkloni ove nedoumice, dakle, koji je sada, na kraju ove dvodnevne rasprave, konačni stav vladajuće koalicije? Hvala vam.
Hvala vama. Da li se još neko od narodnih poslanika javlja za reč, a da nije iskoristio svoje pravo? (Ne.) Zaključujem pretres. Pošto smo obavili pretres, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu liste kandidata za sudije Ustavnog suda koje imenuje predsednik Republike. Prelazimo na 4. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O AZILU (načela) Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada. Primili ste izveštaje Zakonodavnog odbora, Odbora za odbranu i bezbednost i Odbora za evropske integracije. Pre otvaranja načelnog pretresa podsećam vas da, prema članu 54. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 140. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram načelni pretres. Da li predstavnik predlagača gospodin Dragan Jočić, ministar unutrašnjih poslova, želi reč? Izvolite, gospodine ministre.
Poštovani potpredsedniče, cenjeni narodni poslanici, prvo da izložim ... (Predsedavajući: Molim narodne poslanike da saslušamo gospodina ministra.) ... obrazloženje zakona, pa će gospođa Radeta dobiti objašnjenje u vezi sa vašim pitanjem. Ja bih vas zamolio samo da izložim Predlog zakona. Hvala vam. Azil je u Republici Srbiji do sada bio uređen Zakonom o kretanju i boravku stranaca iz 1980. godine, koji je u najvećoj meri prevaziđen i u pogledu azila, odnosno ovog instituta nije pružao adekvatan pravni okvir za rešavanje o tom pravu. Donošenjem zakona o azilu pravni sistem Republike Srbije će se u potpunosti usaglasiti, pre svega, sa odredbama Ustava Republike Srbije i brojnim međunarodnim aktima iz ove oblasti, a to su: Konvencija o statusu izbeglica iz 1951. godine sa Protokolom iz 1967. godine, Univerzalna deklaracija o ljudskim pravima iz 1948. godine, Evropska konvencija o zaštiti osnovnih ljudskih prava i sloboda iz 1950. godine, Konvencija protiv torture i drugih surovih, neljudskih ili ponižavajućih kazni i postupaka iz 1984. godine, Konvencija UN o pravima deteta iz 1989. godine i relevantne direktive EU. Po predloženom konceptu azil je bilo koja zaštita koju naša država pruža strancima po osnovu utočišta (znači, izbeglice) ili supsidijarne zaštite licima koja nemaju pravo na utočište, ali imaju pravo na zaštitu po drugim međunarodnim konvencijama, znači, privremena zaštita, zaštita od surovog kažnjavanja, nečovečnog postupanja, torture, a ako su iz zemalja u kojima vlada nasilje opštih razmera, ukoliko u njihovim zemljama postoje oružani sukobi ili masovno kršenje ljudskih prava. Usvajanje zakona o azilu predstavlja jedan od uslova za pridruživanje EU i korak ka stavljanju Srbije na "belu šengen" listu. Novim zakonom o azilu po prvi put u našoj pravnoj praksi detaljno se uređuje poseban upravni postupak. Ovaj postupak je značajan u dva segmenta. Pre svega, postupak je u potpunosti prilagođen specifičnom položaju tražilaca azila i njihovim potrebama, ali, sa druge strane, i potrebi države da se zaštiti od mogućih masovnih zloupotreba prava na azil. Institut azila, i to treba naročito naglasiti, zbog prava na boravak i zaštitu koja se u toku celog postupka pruža tražiocu azila na stalnoj je meti ilegalnih migranata iz celog sveta. Zbog ove činjenice evropske zemlje su u svojim zakonodavstvima izgradile efikasan sistem zaštite koju smo i mi inkorporirali u naš zakon. Najbolja evropska praksa u pogledu zaštite i države, a i ljudi koji traže azil ugrađena je u naš predlog zakona. Predlogom zakona o azilu obrazuju se tri specifična tela koja učestvuju u postupku izdavanja azila. Prvo, koje odlučuje u prvom stepenu, jeste kancelarija za azil koja je u sastavu MUP-a. Ona sprovodi, kao što sam rekao, prvostepeni postupak. Drugo telo je komisija za azil, koju određuje Vlada, koja donosi sve drugostepene odluke. Centar za azil je u sastavu Komesarijata za izbeglice u kome se tražiocima azila u toku celog postupka obezbeđuje smeštaj, ishrana i drugi životni uslovi. U postupku primene mera ograničenja kretanja obezbeđena je i sudska zaštita tražiocima, na taj način što je propisano da o žalbi na odluku o određivanju boravka u prihvatilištu za strance pod pojačanim policijskim nadzorom u hitnom postupku rešava nadležni okružni sud i to u roku od 180 dana. Do sada je o pravu na azil odlučivao UNHCR i po podacima od 2000. godine do danas je podneto 652 zahteva za dobijanje azila. Moram da kažem da ukoliko se usvoji ovaj predlog zakona, prestaje da važi Zakon o azilu Srbije i Crne Gore, koji je bio samo okviran zakon i pravna osnova za donošenje republičkih zakona. S obzirom na složenost i obim priprema neophodnih za primenu ovog zakona, on će se primenjivati od 1. aprila 2008. godine. Što se tiče poslaničkog pitanja poslanika Radete, tačno je, danas su, u jutarnjim časovima, lišena slobode 32 lica koja su bila članovi organizovane kriminalne grupe. Oni su tokom 2001. i 2002. godine uzeli učešće u simulovanim multilateralnim kompenzacijama, i to prijavljivanjem fiktivnih obaveza, a od 2005. godine, 2006. i 2007. godine, sačinjavali fiktivne dokumentacije, kojima su prikazivali promet robe i usluga i stvarali privid da su se stvorili realni poslovi. Nosioci kriminalne grupe su Milan Kuzmanov iz Požarevca i Dragan Ignjatović, odgovorno lice JKP "Gradska čistoća" iz Beograda.
Hvala, gospodine ministre. Obaveštavam narodne poslanike da je ovlašćeni predstavnik SRS narodni poslanik Petar Jojić, ovlašćeni predstavnik SPS Rajko Baralić i ovlašćena predstavnica LDP Milena Stanković. Pitam, da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? (Ne.) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Petar Jojić, ovlašćeni predstavnik Srpske radikalne stranke.
Dame i gospodo narodni poslanici, u prvom delu želim da se osvrnem na istorijat azila da bismo mogli da ga shvatimo u boljem svetlu, a sa druge strane, da se može računati na primenu određenog zakona koji je pred narodnim poslanicima. Azil potiče od grčke reči "alilon", koja označava davanje skloništa i zaštite progonjenima za određene ideje i ideale; prvobitno se odnosi na sveto sklonište u kome je progonjeni nalazio utočište u bekstvu od krvne osvete. U antičko doba ova skloništa su bili hramovi i svetilišta posvećeni bogovima, a u srednjem veku crkve i manastiri. Po Dušanovom zakonu, pravo azila uživao je svako ko je utekao iz stanice i sklonio se u carski dvor. Otišao pravo u azil. U srednjevekovnom Kotoru, podsetimo se, o proslavi svetog Trifuna 3. februara, svi okrivljeni uživali su pravo azila tri dana pre i tri dana posle praznika. Kako je to bilo u Dubrovniku? U Dubrovniku je donesen 1190. godine Zakon o pravu azila. U Srbiji su u 19. veku doneti propisi, stranci su uživali pravo azila i u Srbiji. Ovo pravo posebno je primenjivano iz nacionalnih, političkih razloga, a osobito su se njime koristili građani zbog svoje narodnosti i političkih shvatanja kojima su težili ujedinjenju sa Srbijom. Srbija donosi 20. januara 1860. godine propise o azilu i posebna pravila o smotrenju odstupanja i postupanja sa beguncima. U periodu između dva svetska rata bivša kraljevina Jugoslavija je, pored priznanja azila ruskim emigrantima, pružala azil izbeglicama jugoslovenskog porekla iz Julijske krajine, mađarskim emigrantima posle gušenja mađarske revolucije, dalje, 1919. godine progonjenim bugarskim državljanima posle ubistva Aleksandra Stambolijskog, 1923. godine Jevrejima progonjenim od nacističkog terora i dr. Dame i gospodo narodni poslanici, kako je to po međunarodnom pravu? U savremenom međunarodnom pravu pravo azila označava pravo političkih krivaca na utočište i zaštitu u nekoj stranoj državi. Pravo azila ne obuhvata sve izvršioce krivičnih dela. U međunarodnom pravu razlikuju se teritorijalni i diplomatski azil. Teritorijalni azil ima u vidu utočište i zaštitu koju na svojoj teritoriji strana država pruža političkom krivcu neke druge države. Diplomatski azil je zasnovan na fikciji o eksteritorijalnosti stranih ambasada, odnosno diplomatskih predstavništava ili ratnih brodova. Diplomatski azil bio je naročito u praksi država Južne Amerike, tako da je pravo azila stoga tamo i pravno regulisano Konvencijom u Havani 20. februara 1928. godine i Konvencijom u Karakasu 1954. godine. Šta reguliše Univerzalna deklaracija o pravima čoveka, koju je usaglasila Generalna skupština UN 10. decembra 1948. godine? Ona ima u vidu samo teritorijalni azil, jer proklamuje da svako ima pravo da traži i uživa u drugim zemljama utočište od proganjanja, zločina, kako to predviđa član 14. Međutim, prema Konvenciji o položaju izbeglica, koja je na inicijativu Generalne skupštine UN usvojena u Ženevi 1951. godine, a stupila na snagu 1954. godine, države ugovornice preuzele su obavezu da iz opravdanih razloga zemlja prvog azila može otkazati gostoprimstvo izbeglici, ali ga ne može vratiti u zemlju gde bi bili ugroženi njegov život i njegova sloboda. Dame i gospodo, sa druge strane, pravo azila može svaka država ograničiti i iz razloga svoje bezbednosti i svojih ekonomskih interesa, kao i razlozima međunarodnog krivičnog prava. Ako je diplomatski azil u teoriji sporan, jer se smatra da nema formalne zakonske osnove, u praksi predstavlja opšte običajno pravo međunarodnog prava, pa se stoga i primenjuje. To se naročito videlo posle događaja u Mađarskoj 1956. godine kada je kardinal Minsenti našao utočište u ambasadi SAD, a Imre Nađ i drugi članovi u ambasadi tadašnje SFRJ. Diplomatski azil pružale su i druge ambasade, brazilska ambasada u Lisabonu kada je dala utočište portugalskom generalu Delgadu 1959. godine. Po Ustavu bivše SFRJ bilo je zajamčeno pravo stranim državljanima i licima bez državljanstva koja su progonjena zbog svog zalaganja za demokratske poglede i pokrete, za socijalno, nacionalno oslobođenje, za slobodu i prava ljudske ličnosti i za slobodu naučnog i umetničkog stvaranja. Po tom Ustavu bilo je predviđeno, a i krivičnim zakonodavstvom bivše SFRJ na izričit način je istaknuto da Jugoslavija neće izdavati strance koji su proganjani zbog zalaganja za demokratska načela nacionalnog oslobođenja, prava naroda i slobodu naučnog i kulturnog rada. Izraz "azil" u pravno-tehničkom i gramatičkom smislu ima značenje socijalne ustanove, na primer, doma za smeštaj, čuvanje sirotinje, iznemoglih i proganjanih lica od drugih, naročito neprijateljski orijentisanih, kao što je to bio slučaj prema Srbima i njihovom stradanju. Dame i gospodo, sada bih se osvrnuo pojedinačno na neke odredbe zakona o azilu. U članu 1. Predloga zakona predloženo je da ovaj zakon propisuje načela, uslove i postupak za dobijanje i prestanak azila, kao i položaj, prava i obaveze lica koja traže azil i lica kojima je priznato pravo azila u Republici Srbiji. Međutim, SRS smatra da treba menjati predlog člana 1. zbog toga što nije obuhvatio osnovna načela koja se u osnovnom zakonu predlažu, a što je predviđeno međunarodnim konvencijama i međunarodnim standardima. Po stavu i mišljenju SRS član 1. treba da se menja i da glasi: "Ovim zakonom propisuju se načela, uslovi i postupak za priznavanje azila..." Molio bih ministra da obrati pažnju. Gospodine ministre, izvinjavam se, ali samo malo pažnje, utoliko što bi trebalo da budete u toku zašto SRS smatra da treba menjati član 1. i u kojim delovima. SRS smatra... "Ovim zakonom propisuju se načela, uslovi i postupak za", to je po predlogu, međutim, ovaj član je nekompletan kako je predviđeno, jer mi srpski radikali smatramo da treba dodati: "priznavanje azila i odobravanje privremene zaštite", koja nije obuhvaćena prvim članom, nije status obuhvaćen, "status, prava i obaveze lica koja traže azil, azilanata i stranaca kojima je odobrena privremena zaštita", nije predviđena kao privremena zaštita, "kao i uslovi i postupak za ukidanje statusa azilanata i za prestanak privremene zaštite stranaca u Republici Srbiji." Po našem mišljenju, ovaj član treba uobličiti pravno-tehnički, definisati ga ovako kako SRS smatra, jer je samo tako u celini moguće da bude primenjiv. Što se tiče odredbe u članu 2, u delu koji reguliše "maloletnik bez pratnje", mi smatramo da broj "18" treba da se menja rečju "osamnaest". To je definicija zakonska. Reči "dolaska u Republiku Srbiju" treba menjati rečima "ulaska u Srbiju", jer ćete imati da i u vašem predlogu i u drugim odredbama na jednom mestu spominjete ulazak na teritoriju Republike Srbije. Reč "dolaska" zamenjuje se rečju "ulaska". Dame i gospodo, u odnosu na član 5. SRS smatra da on treba da se menja i da glasi: "Nadležni organi iz člana 19, 20. i 21. ovog zakona sarađuju sa UNHCR-om u sprovođenju njegovih aktivnosti, u skladu sa njegovim mandatom". Gospodine ministre, ovde je rečeno UNHCR, ali nije precizirano da saradnja sa UNHCR-om može da bude samo u okviru njegovog mandata. Ako izađe iz okvira mandata tu su zloupotrebe, tu je špijunaža, tu su obaveštajne agencije, tu je kriminal i tu je šteta po Republiku Srbiju i njene građane. Što se tiče odredaba člana 6. stav 1, imamo takođe predlog da se zakon dogradi, da se njegov tekst poboljša, jer predlažemo da se u članu 6. stav 1. tačka na kraju stava zamenjuje zapetom i dodaju se reči "ukoliko nadležni organ u postupku te činjenice utvrdi", što znači da ne možete vi prihvatiti nečiju izjavu, kaže, izrazio je volju da traži utočište i azil. Ne, te činjenice moraju da se utvrde u postupku. One moraju biti prethodno utvrđene. Dame i gospodo, što se tiče stava 3. člana 6, mi smatramo da u ovom stavu 3. na kraju tačka treba da se zamenjuje zapetom, gde je rečeno – ukoliko nadležni organ u postupku ponovo ne utvrdi. Što se tiče odredaba predloženog zakona u članu 8, mi imamo primedbe i predlažemo dogradnju i poboljšanje teksta. U članu 8. reči "bez odlaganja" (to je jedno ništa) zamenjuju se rečima "odmah", nema druge. Za ovo "bez odlaganja" neko ko ga primenjuje može da kaže – ja sam saznao pre tri dana, a bez odlaganja, ja to mogu da odložim još za 15 dana ili mesec dana, da rešim pitanje nekog lica. Dakle, onog momenta, znači, odmah. Predlagaču predlažemo da se posle reči "valjano obrazloženje" dodaju reči, po mom mišljenju to je definicija, gramatika, logika i jezik, "i valjane dokaze". Ne "valjano obrazloženje", nego "valjane dokaze", jer se ovde mora imati u vidu da pravna norma mora biti jasna, a jezik norme precizan i u duhu materije koju obrađuje. Dame i gospodo, što se tiče člana 10, u stavu 2. posle reči "UNHCR" treba staviti tačku, a preostali deo teksta treba brisati, zbog toga što je sve iza ove reči "UNHCR" suvišno, zakon će biti apsolutno nerazumljiv, a definicija treba da bude jasna i lako primenjiva. Zakon ne treba opterećivati bespotrebnim rečima i sadržajima. Definicija zakona i norme mora biti kratka i jasna, kako bi onaj ko je primenjuje mogao da je primeniti u praksi. Što se tiče odredbe predloženog člana 11, SRS smatra da je ovo u članu 11. stav 1 – "odnosno na jezik kojim može da se sporazumeva" apsolutno naopako. Kažem vam da nije dobro i nije pravilno definisano. Po našem mišljenju jezički, gramatički i logički treba da stoji "odnosno na jeziku koji čovek razume". To je ono što je, po našem mišljenju, potrebno ispraviti i dopuniti. Što se tiče člana 13, tu predlažem takođe da ovaj član bude menjan. Naime, u članu 13. piše, u predlogu: "Sva pismena u postupku dostavljaju se lično licu koje traži azil ili njegovom pravnom zastupniku. Pismeno se smatra dostavljenim kada ga primi bilo ko od navedenih lica." Mogu da vam kažem iz svoje dugogodišnje prakse, koliko god poznajem pravosuđe, dostavnu službu i koliko zastupnik odgovara za štetu koja može biti azilantu naneta, nesavestan zastupnik može da propusti, sutra može da se nađe u teškoj situaciji. Zato mi predlažemo: "Sva pismena u postupku dostavljaju se lično licu koje traži azil ili njegovom pravnom zastupniku na jeziku koji razume. Pismeno se smatra dostavljenim kada ga je primilo lice koje traži azil", ali ne i kada ga je primio njegov zastupnik, jer njegov zastupnik može da propusti određene radnje, koje mogu azilanta debelo da koštaju. Dame i gospodo, što se tiče člana 14, u članu 14. nije dobro definisano logički, pravno i jezički. Vi u članu 14. kažete – licu koje traži azil će se obezbediti. Ne, ta reč nije dobra, nego mi predlažemo gramatički, logički i jezički da bude u primeni bolje, a to znači u članu 14. stav 1. reči "će se obezbediti" zamenjuju se rečima "obezbediće se". Molim vas, evo, pitajte i gramatičare, ljude, pa možete videti. Vi možete da smatrate da ovo nije dobro, ali mi smatramo da ipak može ova mala intervencija da se učini, jer nije suvišno. Što se tiče člana 19, u članu 19. se predviđa u stavu 3. da ministar unutrašnjih poslova, u daljem tekstu ministar, svojim aktom bliže uređuje uslove i kriterijume za službenike koji obavljaju poslove kancelarije za azil. Po mišljenju SRS ne može ministar da čini ministarstvo. Ministarstvo je institucija, ministar može biti odsutan, može da ode na bolovanje. Može da mu se nešto dogodi. Može da da ostavku pa do izbora novog ministra protekne jako puno vremena. U tom slučaju ministarstvo kao institucija to obavlja, a ministar naravno to prati i kontroliše, ali to je u delokrugu ministarstva. U članu 20. ima jedna intervencija, gospodine ministre, o kojoj bi trebalo razmisliti. Ovo sam ja proučavao u uporednom pravu i to je u uporednom pravu primenjeno. Naime, u članu 20. mi predviđamo da treba dodati stav 2. koji treba da glasi: "Protiv rešenja komisije za azil može se pokrenuti upravni postupak pred Vrhovnim sudom Republike Srbije". Dozvolite, dakle, da je potrebno obezbediti i sudsku zaštitu u postupku dobijanja azila. Molim vas, mogu naši građani, pogotovo ova sirotinja i naši mučenici, kojih je između 800.000 i 1.000.000, iz Republike Srpske Krajine i Republike Srpske, iz Bosne i Hercegovine, iz Hrvatske, koji su došli kod svoje braće, našli su utočište... U svakom slučaju, moguće je da se nađe neko ko njihovu muku ne razume i da se organi koji učestvuju i komisija za azil ogluše o njihove interese i nacionalne interese srpskog naroda i građana. U tom slučaju građanin ima pravo, po Ustavu, da traži i sudsku zaštitu. Dakle, pošto nemamo upravni sud, još uvek nemamo kasacioni sud, dame i gospodo, gospodine ministre, vi znate da nismo još uvek izabrali kasacioni sud, da je to jedna institucija koja treba da zameni Vrhovni sud, međutim, pošto nemamo toga upravnog suda onda to da rešava, bar ako treba izmene i dopune vršiti, Vrhovni sud Republike Srbije. To je mišljenje SRS. Mogu li još nekoliko rečenica? (Predsedavajući: Izvolite.) U članu 20. stav 4. reč "članovima" zamenjuje se rečju "članova". Nije ovde dobra reč ubačena. Naime, pravna norma mora biti, kao što sam rekao, jasna, jezik razumljiv i u duhu materije koju ona reguliše. Što se tiče člana 22 (izvinjavam se, gospodine potpredsedniče, samo još nekoliko reči, ako mi dozvolite), ima nešto što je propušteno, a što je u uporednom pravu dozvoljeno. Molim vas, mi smatramo da u članu 22. stav 1. treba da se menja. Prilikom granične kontrole na ulasku u Republiku Srbiju ili unutar njene teritorije stranac može pismenim putem da traži azil u svakoj policijskoj upravi, jer, kako je predloženo, molim vas, to nije tako normirano, nego treba da dođe pred komisiju u Beograd ili pred neku policijsku upravu. Međutim, po našem mišljenju, kad je u Subotici stupio na tlo Srbije, pri ulasku treba da ima pravo odmah da se prijavi prvoj policijskoj stanici. Ovako bi izložili građane bespotrebnom maltretiranju i trošku. Šta radi taj službenik koji ih primi? Ne ono da mu on kaže - izrazio je, nema - izrazio je, stranac koji traži utočište mora pismeno da se izjasni, da podnese pisani zahtev, a službenik da ga prosledi odmah bez odlaganja nadležnom organu koji rešava prava azila. Dame i gospodo, ne bih da oduzimam vreme, uključiću se kasnije. Hvala vam.
Hvala, gospodine Jojiću. Predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa imaju reč. Ko želi dalje? Idemo po redosledu narodnih poslanika. Saglasno članu 93. stav 4, do otvaranja pretresa prijave za reč u pisanom obliku dostavili su SRS, DSS - NS - dr Vojislav Koštunica, SPS, LDP i poslanička grupa Vojvođanski poslanici. Reč ima narodni poslanik Željko Vasiljević - nije prisutan. Reč ima narodni poslanik Vesna Pešić. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovani poslanici, htela bih da kažem povodom ovog zakona da je reč o veoma važnom... Poštovani ministre, izvinite, zaboravila sam na vaše prisustvo, izvinjavam se zbog toga. Htela sam da kažem da je ovo veoma važan zakon zato što se ovim zakonom praktično prvi put odlučuje o tome da nije neko izbeglica zato što je izbegao nego zato što treba da dobije status izbeglice i da pri tom postoji određena procedura. Znači, reč je o stranim državljanima ili o osobama koje nemaju državljanstvo i o zaštiti njihovih prava i dodeljivanju statusa kroz proces dobijanja azila. Znači, ne može neko biti izbeglica samo tako što bi to rekao, nego sada dobijamo jedan zakon, posle dužeg vremena. Moram da kažem da mi kasnimo u pogledu donošenja ovog zakona jer su sve države u regionu donele ovaj zakon, a mi to tek sada radimo. Samo da vam skrenem pažnju na jedan momenat, da je Crna Gora veću junu mesecu 2006. godine donela ovaj zakon o azilu, a evo mi ga donosimo sada. Dobro... Molim vas da ne dobacujete. (Predsedavajući: Molim vas, gospodine Markoviću, za pažnju.) Samo hoću da kažem da je dobro da je ovo na dnevnom redu Skupštine, jer iako zakon ima značajne manjkavosti, on jeste prvi takav zakon. Mnoge druge države u regionu popravljale su tokom vremena taj zakon i dopunjavale ga, tako da naš poslanički klub smatra da u načelu ovakav zakon treba prihvatiti, s tim što neke manjkavosti ovog zakona mogu biti otklonjene. Znači, istakla bih sada neku mogućnost kako bi se kretale popravke ovog zakona. Istakla bih kao najvažniji problem zaštite stranih državljana i lica bez državljanstva koja traže azil, a na to bih skrenula pažnju gospodinu ministru jer bi se to moglo popraviti. Reč je o tome da postoji prvi stepen, kancelarija koja je pri MUP-u, za odobravanje azila. Ako bi se podnosila žalba komisiji za azil, nema u članu broj 35, molim vas, obratite pažnju, da žalba koja se podnosi, znači, drugostepenoj komisiji koju formira Vlada nema dejstvo suspenzije prvostepene odluke. Znači, moglo bi se dogoditi da kada vaša kancelarija pri MUP-u za azil odbije lice, a ono podnese žalbu, da bude proterano, bez mogućnosti da se suspenduje ta žalba i da se sačeka drugostepena odluka komisije Vlade. Molim vas da to uzmete veoma ozbiljno u obzir zašto što to ozbiljno narušava prava izbeglica i ljudi koji treba da dobiju taj status i zatim budu po jednoj određenoj, regularnoj proceduri zbrinuti. Pominjem ovo zato što Srbija zaista ima veliki broj izbeglica. Bila je u takvim situacijama. Znači, ako mi ne zaštitimo prava tih osoba i taj status se ne dobije jednom zaista validnom procedurom, te osobe neće biti dovoljno zaštićene. Zbog toga vas molim da u član 35. ubacite suspenziju žalbe iz prvostepenog postupka da bi mogla da se sačeka odluka komisije za azil koji treba da priredi Vlada. Isto tako bih skrenula pažnju da je u ovom istom postupku problem u tome što nakon drugostepene komisije koju Vlada formira nema uputstva za ta lica kome da se posle toga obrate. Znači, generalno rečeno, to bi bili sudovi. U hrvatskom zakonu stoji da takvo lice može da se obrati upravnom sudu. Budući da u Srbiji još uvek nema upravnog suda, ne bi bilo zgoreg da se kaže da bi sledeći lek mogao biti da se obrati Vrhovnom sudu, onom odeljenju koje se bavi upravnim poslovima. Da, ali to ne stoji u zakonu, tako da sam pokazala ovu nedoslednost u zaštiti procedure i dobijanja samog statusa zato što osoba, kad to ne stoji u zakonu, ne zna kome bi posle toga mogla da se obrati. Predlažem da se i to dopuni jednim uputstvom u zakonu da se takvo lice može obratiti Vrhovnom sudu, delu za upravne postupke. To je jedna dosta važna preporuka jer to zaista zadire u zaštitu prava izbeglica pri dobijanju statusa i dobijanju azila. Takođe bi trebalo reći da postoji veliki problem i što se tiče prelaznih odredaba, tamo gde se govori o pravnoj pomoći. Nije jasno, gospodine ministre, kako se obezbeđuje pravna pomoć jer lice koje uđe u zemlju trebalo bi... Mogla bih da vam pročitam kakva je moja sugestija – trebalo bi da se kaže da lice koje traži azil ima pravo na besplatnu pravnu pomoć, jer to nije dovoljno jasno u ovom zakonu koji ste dali, i biće poučeno svim pravima i obavezama u postupku azila, uz mogućnost da se obrati UNHCR-u i licima koja pružaju pravnu pomoć i humanitarnim organizacijama koje se bave zaštitom izbeglica. Pomenuto je da takve organizacije, humanitarne i nevladine, mogu da učestvuju, ali nema ni zakona o pružanju pravne pomoći, niti je regulisano kako učestvuju ove važne nevladine organizacije, humanitarne organizacije pri pružanju pravne pomoći. Mislim da je to veoma važno jer ako neko nema informaciju o tome, ako nema besplatnu pravnu pomoć, kako će se to lice uopšte snaći kada je reč o ovako komplikovanim zakonodavnim procedurama. Konačno, uputila bih vas još na jednu stvar, kada je reč o državi porekla i formiranju liste. Znate da je svaka država koja donosi ovakav zakon, da je vlada dužna da ažurira listu, jer za lice koje traži azil mora biti jasno, prema nekakvim objektivnim kriterijumima, da je ono zaista ugroženo, jer o tome se radi pri donošenju ovog zakona. Radi se o tome da su pojedina lica ugrožena u svojim sopstvenim zemljama ili su bez državljanstva, ali u svojoj zemlji mogu biti izloženi torturi, progonu, zatvaranju, na primer Srbi u Hrvatskoj ili bilo ko drugi ko ima takav problem. Ako je o tome reč, potrebno je da postoji jedan kriterijum da je ono zaista u takvoj državi porekla moglo biti izloženo takvoj opasnosti. Vlada treba da formira listu država, znači, ne samo u našem regionu nego i u drugim, odnosi se na države celoga sveta. Trebalo bi da Vlada, kada formira tu listu, obrazloži na osnovu kojih kriterijuma je donela zaključak koje su države porekla sigurne države porekla; znači, da bi se osobi mogao odbiti ili prihvatiti azil. Znači, moralo bi da se kaže eksplicitno da mora da koristi informacije međunarodnih organizacija, humanitarnih organizacija, svih relevantnih izvora, da bi ta lista zaista bila u pravom smislu relevantna. Ako bi to Vlada uradila, nadam se da hoće i da će te liste uvek biti ažurirane i da će zaista biti obrazložene, ja bih... U zakonu nije data mogućnost da iako je jedna država po određenim kriterijuma označena kao sigurna država porekla, u pojedinačnom slučaju može biti reč o ugroženosti. Znači, iako je to država koja nije na toj listi, nije zemlja koja bi inače ugrožavala ljudska prava, mislim da se izbeglici koja traži azil može i mora dozvoliti da u pojedinačnom slučaju može da dokaže da je u toj državi bila izložena određenom progonu. Tako da bismo mi, evo, gospodine, da vas dopunim, mogli sad staviti Hrvatsku da je to država bezbednog porekla, ali u konkretnom slučaju može neki pojedinac biti izložen progonu i da se tad u proceduri pojedinačni slučajevi uzmu u obzir. Ne moram dalje da vam ponavljam da je, recimo, to ko su članovi porodice dato veoma restriktivno; kada je reč o polnoj prezentaciji, takođe ima određenih nejasnoća, to bi moglo da se popravi. Ali, ovo su bile osnovne primedbe koje sam izložila jer smatram, kada je reč o implementaciji ovako važnog zakona, da parlament mora da vodi brigu kako se implementira ovaj zakon i da se, s obzirom na iskustvo, na osnovu implementacije ovog zakona, zajedno sa ovim ispravkama koje sam ovde predložila, stalno dopunjuje i usavršava zakon o pravima stranih državljana ili licima bez državljanstva, odnosno o izbeglicama, da bude jasnije rečeno. Hvala vam.
Hvala vama. Reč ima ministar unutrašnjih poslova gospodin Dragan Jočić.
Samo vrlo kratko da odagnam ova nerazumevanja. U članu 35. Predloga zakona kaže se – protiv prvostepenih odluka donetih u postupku azila žalba se podnosi u roku od 15 dana od dana prijema prvostepene odluke. Po zakonu, u upravnom postupku žalba ima suspendivno dejstvo, osim ako se ne naglasi; znači, svaka žalba se obustavlja. Što se tiče sudske zaštite, član 198. Ustava – zakonitost konačnih pojedinačnih akata kojima se odlučuje o pravu, obavezi ili na zakonu zasnovanom interesu podleže preispitivanju pred sudom u upravnom sporu. Znači, obezbeđena je i sudska zaštita. Što se tiče ovog trećeg pitanja, lica iz sigurnih država, to je razlog da se ne dobije azil odnosno da se odbije zahtev, ali nije razlog jer ne isključuje mogućnost posle saslušavanja lica da mu se da azil.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Božidar Koprivica.
Poštovani narodni poslanici, najpre bih rekao, mada pretpostavljam da vam je svima poznato, ukratko o istorijatu azila. On se javio u dva oblika: prvi kao davanje utočišta u okviru diplomatske zgrade ili prostora licima koja progone teritorijalne vlasti, to je diplomatski azil; drugi je davanje utočišta strancima na samoj teritoriji države koja pruža azil, to je širi pojam azila ili azil u širem smislu. Prve pojave diplomatskog azila srećemo još u 16. veku, posle formiranja sistema stalnih diplomatskih misija. Početkom 17. i 18. veka praksa diplomatskog azila je potpuno usvojena. Međutim, u toku 19. veka diplomatski azil postepeno gubi karakter opšte ustanove međunarodnog prava, da bi se ova ustanova potpuno ugasila u zemljama Evrope i severne Amerike, dok se u 20. veku zadržava samo u izvesnoj meri u zemljama Latinske Amerike. Tako se danas ne može govoriti o diplomatskom azilu kao o opštoj pozitivno-pravnoj ustanovi. Pitanje prava azila došlo je pred Međunarodni sud pravde 1950. godine, a odnosi se na odluku u vezi sa sporom Kolumbije i Perua od 20. 11. 1950. godine. Većina je tada zauzela stanovište da ni u zemljama Latinske Amerike ne postoji pravo stalnih diplomatskih misija da daju diplomatski azil, čak ni političkim krivcima, već da se takve koncesije mogu samo dati na bazi međunarodnog ugovora. Azil za strance smatra se kao opšte usvojena ustanova u međunarodnom pravu. U Opštoj deklaraciji o pravima čoveka je predviđeno da svako lice ima pravo da traži azil ako je gonjeno i da uživa isti u drugim zemljama. Prvi seminar o azilu o stanju izbeglica, održan u La Pazu, Bolivija, od 19. do 22. aprila 1983. godine, pokazao je brojne probleme u vezi sa azilom koje nosi savremeni razvoj u svetu, čak i u okviru interameričkog sistema, gde je nastao sistem međunarodne zaštite azilanata. Poštovani narodni poslanici, Ustav Republike Srbije, član 97. i član 15, uređuje položaj stranaca, ulazak i boravak stranaca i jemči prava azila svim stranim državljanima i licima bez državljanstva koja se progone zbog svoje rase, pola, jezika, veroispovesti, nacionalne pripadnosti i zbog svojih političkih uverenja i za njih eksplicitno kaže da moraju imati utočište u Republici Srbiji. Ustavno pravo azila stranim državljanima i licima bez državljanstva zagarantovano je i u našem krivičnom zakonu, koji zabranjuje izdavanje stranaca koji uživaju pravo azila. Strani državljani, kao i lica bez državljanstva, ne mogu se ekstradirati po našem pravu, ako delo za koje se traži izdavanje nije predviđeno kao krivično delo po srpskom zakoniku. Ekstradicija se ne može dozvoliti ni prema licima koja se proganjaju zbog zalaganja za demokratske poglede i pokrete, za socijalno i nacionalno oslobođenje, za slobodu i pravo ljudske ličnosti. Ova lica u Srbiji uživaju azil prema odredbama ZKP. Ekstradicija se neće odobriti ni za lica koja se gone zbog vojnih krivičnih dela. Najzad, ekstradicija se neće dozvoliti ako je za delo za koje se traži izdavanje nastupila po domaćem pravu i zastarelost krivičnog gonjenja ili zastarelost kazne pre nego što je stranac pritvoren ili ispitan kao okrivljeni. Poštovani narodni poslanici, gospodine ministre, osnovna karakteristika ovog predloga zakona, po našem mišljenju, jeste velika nepreciznost, nedoslednost i nejasnost. Jezik pojedinih članova je neadekvatan materiji koju obrađuje, a često je, pored nepreciznosti, nejasnosti i nelogičnosti, čak i žargonski, pa smo podneli veliki broj amandmana kojim to treba precizirati. Pretpostavljam da ćete većinu usvojiti, a to je slučaj sa članovima 2, 38, 35, 26, 67, 11, 41, 22, 23, 13, 19, 10, 20. i 57. Takođe, rekao bih da su neadekvatni skoro svi rokovi, s obzirom na značaj materije koju ovaj zakon obrađuje, a naročito rok iz člana 44. kojim se priznaje supsidijarna zaštita za smeštaj, a najduže na godinu dana kako ste vi predlogom, gospodine ministre, precizirali, od konačnog rešenja kojim je priznat status izbeglice. Srpska radikalna stranka smatra da država Srbija mora pomagati izbeglice, a naročito iz Republike Srpske Krajine, Republike Srpske, iz BiH i Republike Hrvatske, koji su proterani od strane ustaških terorista, pa je predloženi rok od godinu dana za smeštaj i novčanu naknadu kratak. Pomoć treba da bude duža i ona treba da bude pet godina, kako smo predložili. Srpska radikalna stranka smatra da je potrebno, ponovo da ponovim, obezbediti sudsku zaštitu licima koja traže azil, za razliku od Predloga zakona koji ne predviđa sudsku zaštitu azila, to je član 20, gospodine ministre. To nije u zakonu naznačeno. Zaštita kao utočište stranaca ovim predlogom zakona nije uređena na adekvatan način, zato je Srpska radikalna stranka podnela preko 30 amandmana od ukupno 70 članova zakona, oko polovine, kako bi najdobronamernije popravila tekst zakona i kako bi se ova veoma važna oblast uredila na adekvatan način. Hvala najlepše.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Milica Vojić-Marković, a zatim narodni poslanik Ninoslav Dimitrijević.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministre, dame i gospodo poslanici, oblast politike upravljanja migracijama, koja spada u oblast azilantske zaštite, vrlo je važno i osetljivo područje, jer zapravo zadire u oblast ljudskih prava, a oblast ljudskih prava je nešto toliko osetljivo da praktično nema čoveka koji ispred sebe, kada vidi bilo kakav dokument, ne gleda i status ljudskih prava u njemu. Zbog toga i u drugim zemljama Evrope kada se pred poslanicima nađu zakoni sličnog tipa, koji dodiruju oblast ljudskih prava, zaista plodna diskusija doprinosi da taj zakon bude potpuno izbrušen i da bude izvanredan. Na putu evropskih integracija Srbija mora da izgradi i uskladi svoju migracionu politiku, poštujući univerzalne i evropske standarde, ali poštujući i svoje nacionalno zakonodavstvo. To je, naravno, jedan vrlo zahtevan, komplikovan proces koji podrazumeva strategijski pristup da tačno znamo šta želimo u jednoj velikoj grupi zakona i kako da ih povežemo i zahteva punu koordinaciju svih nadležnih organa. Moram da vas podsetim, mi smo pre nekoliko dana usvojili Zakon o readmisiji kojim smo pokazali da zapravo želimo da odgovorno i sistematski uredimo i preuzmemo brigu o povratnicima, našim državljanima iz zapadne Evrope. Zakonski okvir koji reguliše pitanja azila u našoj zemlji je star preko 30 godina ili oko 30 godina. Zapravo je u mnogim segmentima prilično zastareo i prilično je neprimenljiv na situaciju u kojoj se država danas nalazi. Neke njegove odredbe zapravo potpuno ne mogu da se primene. Predlog zakona koji je pred nama je dugo pripreman i neki njegovi elementi nalaze se u dokumentima koji su iz vremena države Srbije i Crne Gore i koje ću ovog momenta pomenuti. Pre svega, to se odnosi na Nacionalnu strategiju Srbije za pristupanje Srbije i Crne Gore EU i to u odeljku koji se odnosi na migracije, gde se konstatuje zastarelost propisa koji uređuju oblast položaja stranaca i nedostatak zakonske regulative u oblasti azilantske zaštite, iako je Srbija tranzitna zemlja, bila i ostala, migranata iz Azije i Afrike u zemlje zapadne Evrope. Strategijom je jasno izražena potreba da se sistem azilantske zaštite zaokruži usvajanjem zakona. Jasno je iskazana potreba za regulisanjem prava stranaca kroz nove propise i nova rešenja. Date su relevantne preporuke za unapređenje stanja u ovoj oblasti. Sledeći dokument koji ću pomenuti je odluka Saveta EU od 30. 01. 2006. godine o principima, prioritetima i uslovima sadržanim u evropskom partnerstvu sa Srbijom i Crnom Gorom, uključujući Kosovo i Metohiju, a prema Rezoluciji 1244 Saveta bezbednosti UN i prestanku važnosti odluke iz 2004. godine koja se odnosi na pitanje viza, kontrola granica, azila i migracija. Sve je ovo svrstano u vrlo kratkoročne prioritete, što znači da je potrebna reforma i da tu reformu treba brzo izvršiti. U okviru Pakta za stabilnost jugoistočne Evrope, program ''Mari'', u Solunu je u junu 2003. godine predstavljen regionalni akcioni plan za zemlje zapadnog Balkana u kome su predstavljena rešenja za kvalitetnije upravljanje migracijama i problemima azila, za povratak izbeglica, integrisanu zaštitu granica i uspostavljanje prihvatljivog viznog rešenja u ovom području. Zbog čega je važan ovaj dokument? Prvi put se pomera fokus sa humanitarnog pristupa rešavanju problema izbeglica na integralni pristup državljanstva, zatim se uspostavljaju instrumenti za kontrolu nelegalnih migracija i za kontrolu protoka ljudi i robe. Na kraju, uspostavlja se integrisano upravljanje granicama. U ovom programu dati su i strateški i operativni ciljevi koji zemlje zapadnog Balkana sprovode samostalno uz podršku evropske komisije i ''Karc'' programa. Usvajanje ovih nacionalnih akcionih programa je, u stvari, prvi korak ka usaglašavanju zakonodavstva zemalja zapadnog Balkana sa zakonodavstvom EU u ovoj oblasti. U domenu harmonizacije prava azila, regionalni program akcije predviđa sledeće prioritete: ustanovljavanje jedinstvenih standarda za prihvat azilanata, pristup pravnoj pomoći, obaveza prihvatanja lica koja ne ispunjavaju uslove za regulisanje statusa u zemljama u kojima nelegalno borave, obaveza stvaranja uslova za integraciju lica koja su dobila azil, izbeglica i interno raseljenih lica i stvaranje uslova za posebnu zaštitu žena i dece azilanata. Sve ovo navodim zato što je vrlo važno posmatrati kasnije koliko je Predlog zakona koji je pred nama usaglašen sa svim ovim što sam navela. Jedan od uslova harmonizacije je usvajanje jedinstvenog, pravičnog i efikasnog postupka za ispitivanje zahteva za azil koji bi važio ne samo za lica koja ispunjavaju uslove za priznavanje zaštite na osnovu Ženevske konvencije, nego i za tražioce azila koji ispunjavaju uslove za privremenu zaštitu ili zaštitu iz humanitarnih razloga. Privremena zaštita bi se garantovala, naravno, samo u slučajevima egzodusa velikog broja ljudi, u ovim slučajevima socijalne, rasne, verske ili nacionalne opasnosti i ugrožavanja. Drugu kategoriju, po standardima Evrope, čine lica koja su napustila zemlju porekla zbog osnovanog straha da će bitiizložena mučenju, nehumanom ili ponižavajućem postupku. Program posebno stavlja akcenat na obrazovanje stručnih službi, zapravo na postojanje institucionalnih i tehničkih kapaciteta. Kada su u pitanju žene i deca, imajući u vidu osetljivost područja zapadnog Balkana, koji predstavlja tranzitno područje i čvorište za krijumčarenje žena i dece, nepostojanje dodatnih garancija u postupku za traženje azila koji se vodi na zahtev žena i dece azilanata, posebno dece koja nisu u pratnji punoletnih lica, predstavlja poseban razlog za zabrinutost, i ovde postoji u zakonu dobro rešenje. Još jedna otežavajuća okolnost je što se ovako složeni procesi ujednačavanja našeg zakonodavstva, politički pristup i praksa postupanja odvijaju u kontekstu terorizma, ksenofobije i ekstremnog nacionalizma koji se nadvija, bogami, nad velikim delom Evrope. Sve ovo su okolnosti u kojima je Srbija radila na donošenju Predloga zakona koji je pred nama, a koji zapravo pokazuje da Srbija ima jasan stav i želi punu zakonsku uređenost kada su u pitanju definisanje politike upravljanja migracijama i da je taj stav u saglasnosti sa evropskim standardima i našim zakonodavstvom u ovoj oblasti. Predlogom zakona o azilu propisuju se načela, uslovi i postupci za dobijanje i prestanak azila, kao i položaj, prava i obaveze lica koja traže azil i lica kojima je priznato pravo azila u Evropi. Donošenjem zakona o azilu naš pravni sistem bi se usaglasio sa nizom međunarodnih dokumenata iz ove oblasti, pomenuću samo neke, i mislim da je to jako važno upravo zbog toga što smo i mi potpisnici mnogih od ovih dokumenata, a do sada nismo preterano mnogo uneli u zakonodavstvo principe tih dokumenata. Imamo Konvenciju o statusu izbeglica, Univerzalnu deklaraciju o ljudskim pravima, Evropsku konvenciju o zaštiti osnovnih ljudskih prava i sloboda, Konvenciju protiv torture i drugih surovih i neljudskih ponižavajućih kazni i postupaka, Konvenciju UN o pravima deteta. Ovaj zakon predstavlja jedan od uslova za pridruživanje EU i korak da Srbija bude bliže tome da se nađe na beloj šengenskoj listi. Ustavni osnov za donošenje zakona o azilu nalazi se u odredbi člana 97. tačke 5. i 15. Ustava Republike Srbije, prema kojima Republika Srbija uređuje i obezbeđuje položaj stranaca i organizaciju, nadležnost i rad republičkih organa. Moram da istaknem osnovna načela zbog kojih se predlog ovog zakona može smatrati jako dobrim. On se zapravo, to se ovde vidi, oslanja na najviše demokratske tvorevine, na poštovanje ljudskih prava. Radi se o načelu zabrane proterivanja ili vraćanja, načelu nediskriminacije, načelu kažnjavanja za nezakonit ulazak i boravak, načelu jedinstva porodice, načelu informisanja i pravne pomoći. Neko od prethodnih govornika je pomenuo da u zakonu nema besplatne pravne pomoći. Zapravo, vrlo je jasno da u zakonu ta stavka stoji, jer je jedno od načela na kojima je napravljen načelo pravne pomoći. Zatim, načelo besplatnog prevođenja, načelo slobodnog pristupa Visokom komesarijatu UNHCR, načelo lične dostave, načelo rodne ravnopravnosti, načelo brige o ljudima sa posebnim potrebama, načelo zastupanja maloletnika bez pratnje i poslovno nesposobnih ljudi, skrenula sam pažnju na ovaj deo, i načelo poverljivosti. Uz niz izuzetno dobrih rešenja vezanih za postupak azila, vreme, rokove, nadležne organe koji su taksativno nabrojani, zna se tačno ko šta radi i za šta je odgovoran, moram da istaknem i pravo na smeštaj u centru za azil, pravo na zdravstvenu zaštitu stranaca, pravo na besplatno osnovno i srednje obrazovanje, pravo na socijalnu pomoć, pravo na zaštitu intelektualne svojine, slobodan pristup sudovima, pravnu pomoć, pravo na slobodu veroispovesti, pravo na rad, pravo na stalno nastanjenje i slobodu kretanja, na udruživanje, na pokretnu i nepokretnu imovinu. Zaista, nabrojala sam skoro sva načela i vrlo je važno reći da su ovo zaista najviši standardi EU. Meni je naročito zanimljiv deo koji se odnosi na spajanje porodica, tj. lice kojem je priznato pravo na utočište ima pravo na spajanje sa članovima svoje porodice, kao i u slučaju privremene zaštite. To je, što se mene tiče, jedno izuzetno dobro rešenje, koje je zaista zasnovano na visokim standardima Evrope. Zatim, Predlog zakona precizno navodi razloge zbog kojih se licu koje traži azil ograničava kretanje, kao i mesto na kome boravi to lice dok traju mere ograničenja kretanja. Predlog takođe govori o svim vrstama isprava koje dobijaju lica u postupku dobijanja azila i o vrsti evidencije koju Ministarstvo unutrašnjih poslova o tome vodi. Dakle, sve u svemu, pred nama je zaista dobar Predlog zakona o azilu, koji izvanredno tretira oblast ljudskih prava, oslanja se ne samo na delove našeg zakonodavstva koje je izuzetno dobro i kvalitetno, nego na najviše standarde EU u ovoj oblasti, poštuje izuzetno širok dijapazon ljudskih prava i DSS će o ovom zakonu glasati.
Reč ima narodni poslanik Ninoslav Dimitrijević, a zatim narodni poslanik Goran Rakovac.
Poštovano predsedništvo, kolege poslanici, pre svega SPS želi da ukaže da ovaj zakon ima daleko veći značaj nego što bi se to na prvi pogled moglo reći. Naime, on brine pre svega o posebnim kategorijama ljudi, a to su lica koja traže azil, a to su izbeglice, i nudi određena rešenja kao što su azil, privremeni smeštaj, privremena zaštita u obliku utočišta ili čak u obliku supsidijarne zaštite. Sama činjenica da odredbe ovog zakona neće važiti odmah nakon izglasavanja, niti u roku od osam dana, već da će se odredbe ovog zakona primenjivati od 1. aprila 2008. godine govori u prilog složenosti ovog problema, govori u prilog da država mora ozbiljno da se pripremi jer je čeka još jedan ozbiljan problem. Kako u objašnjenju zakona i kaže – zbog složenosti i obima priprema neophodnih za primenu odredaba ovog zakona, sve ove pripreme će zahvatiti mnoge segmente društva, pa samim tim mnoga ministarstva i mnoge aktivnosti u državi. Pre svega, zahvatiće aktivnosti Ministarstva unutrašnjih poslova, zatim aktivnosti u Ministarstvu zdravlja, u Komesarijatu za izbeglice, u Ministarstvu za rad, zapošljavanje i socijalnu politiku. Sledi i ono što je neminovno, a to je obuka stručnih kadrova. Zaista će trebati veoma stručni kadrovi, koji će se uhvatiti zaista u koštac sa velikim problemima, sa raznim socijalnim kategorijama ljudi koji će se obratiti za pomoć. Ono što dalje državu čeka, to je obezbeđenje objekata za stanovanje (misli se na član 44) za ona lica koja dobiju privremenu zaštitu i obezbeđivanje određene novčane pomoći upravo za rešavanje stambenih pitanja onih ljudi kojima država nije mogla da obezbedi objekte za stanovanje. Takođe, država na sebe preuzima i obavezu uslova spajanja porodica, što govore članovi 49. i 50. ovog zakona. Ono što takođe državu čeka, to je formiranje komisije za azil, takođe i kancelarije za azil. Zašto se ne bi, evo, to je predlog SPS-a, uz kancelariju za azil formirala i kancelarija zaštitnika građana, s obzirom na to da se ovi ljudi nalaze u problemu, pre svega, zbog kršenja ljudskih i manjinskih prava, ljudskih prava i sloboda. S obzirom na specifičnost zaštitnika građana, ne vidimo zašto on ne bi imao neku svoju ulogu u rešavanju i pomoći države da reši ove probleme. Član 36. izaziva dosta nedoumica. Naime, radi se o vanrednim situacijama u državi i jasno kaže da se predviđa moguć masovan dolazak ljudi i kaže se koje su vanredne situacije koje se mogu desiti, da je u tim slučajevima nemoguće sprovođenje individualne procedure za dobijanje prava na azil – pružiće se privremena zaštita u skladu sa socijalnim, ekonomskim i drugim mogućnostima Republike Srbije i o tome odlučuje Vlada. Evo jedne prilike da se ukaže na onaj socijalni, na onaj ekonomski momenat u državi. Pitam, nije li Srbija sama sebe osudila već na jednu vanrednu situaciju koja se najavljuje i koja je očekuje, a to je readmisija; prema sporazumu o readmisiji, od 50 do 150 hiljada ljudi će doći, biti primljeno u državu. Tako se naizgled dva problema koja su različita mogu pretopiti i projektovati jedan na drugi, i to na koji način? Pre svega zbog toga što ne postoji platforma, ne postoji strategija za rešavanje prvog problema, pa će se ovaj problem, bojim se, pretočiti u ovaj drugi, a to je sledeće. Ko garantuje da državljani trećih država neće zatražiti azil, s obzirom na to da su oni osobe koje neće treća država ili matična država, a neće ih ni Evropa? Koje je njihovo rešenje? Oni će potražiti rešenje u državi Srbiji. Zatim, ljudi bez državljanstva, koji su se odrekli matične države, odnosno koji nemaju matičnu državu u ovom trenutku, a koje takođe Evropa neće i koji će se takođe obratiti upravo Republici Srbiji. Sada imamo jednu situaciju koja je realna, veoma tešku situaciju za ove ljude. Za razliku, na primer, od situacije pre 2000. godine, kada su mnogi naši državljani na neki način bili nagovarani da traže azil i zloupotrebljavaju u političke svrhe tamo negde u Evropi, sada se ti ljudi vraćaju iz Evrope, sada se pojavljuju upravo u Srbiji, umesto u Evropi, oni ljudi koji su zaista u takvom problemu. Ova dva problema će, nažalost, imati indikacije jedan na drugi i evo prilike da SPS pokaže da je ipak razmišljala o problemima države, da je ipak pokušala na neki način da reši ne probleme države, nego probleme građana, upravo sa ovim prethodnim procesom readmisije kada je pokušala na neki način da ograniči prijem ovih ljudi iz EU, da kanališe na neki način taj prijem, pre svega na mesečnom i godišnjem nivou, da se na neki način odredi koji će konačan broj ovih ljudi biti moguće primiti. Na kraju, ono što je najvažnije, finansijska pomoć iz razvojne banke Saveta Evrope i garant od 200.000 evra koji bi Srbija mogla da iskoristi u ovom slučaju. Ima još puno aspekata sa kojih bi se mogao sagledati ovaj problem, ali s obzirom na to da o tome žele da pričaju i druge kolege narodni poslanici iz našeg poslaničkog kruga SPS, ja ću prekinuti da bih i njima dao reč.
Narodni poslanik Rajko Baralić, ovlašćeni predstavnik SPS-a, ima reč. Izvolite.
Hvala, gospodine Albijaniću. Koristiću prvih deset minuta. Gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, naša država je još 1980. godine potpisala sporazum o azilu i to je svrstava u red onih država koje su poštovale pravo tuđih građana, građana drugih država koji su imali neke od problema koji ljude čine potencijalnim azilantima, da ovde nađu svoje utočište i sigurnost, što nije bilo uobičajeno za neke druge države iz našeg okruženja koje su danas članice EU. Zakon o azilu upodobljen je i odslikava desetak međunarodnih sporazuma u ovoj oblasti i tu čovek nema šta mnogo da oduzme ili doda. Socijalistička partija Srbije je napisala desetak amandmana na Predlog zakona i cenimo da će Vlada Republike Srbije, odnosno ministar, neke od tih amandmana prihvatiti, što će možda opredeliti i naše postupanje prilikom glasanja za ovaj zakon. Zašto je ranije ovo pitanje bilo delikatno? Zato što se smatralo da kada nekog primite, kad nekom date azil, da se vi mešate u unutrašnje stvari neke druge države. Dakle, to je inače bilo uobičajeno i to se dešavalo i dešava se i dalje, to ovde nije bio slučaj, ali ovo otvara i neka druga pitanja. Dozvolite da u kontekstu nekoliko zakona govorim i o ovom zakonu. Mi smo već razgovarali o Zakonu o readmisiji, o viznim olakšicama, o nekim drugim zakonima koji imaju sličan karakter i dozvolite da kažem da, ako bi čovek hteo da bude politički pronicljiv ili dobro obavešten, onda bi on mogao reći – s obzirom na to da u zemljama EU vlast drže demohrišćanske i ultradesničarske stranke, imale su oštre zahteve prema nekim drugim državama poput naše da se ovaj postupak readmisije sprovede u najkraćem mogućem roku, a danas jasnim insistiranjem da se donosi novi zakon o azilu oni otvaraju formalni prostor da države koje su u izvesnom smislu njihova predstraža prihvate jedan broj azilanata koji bi izvesno postali azilanti tih država. Dozvolite, mi se ovde bavimo politikom i dozvolite da to primetimo, iako ne sporim ni težnju, ni pravo, ni potrebu naše zemlje da donese ovakav zakon i obezbedi dostojanstvo, smeštaj, zdravstvenu zaštitu, obrazovanje, sigurnost svim onim licima koja, iz razloga koje definiše zakon, traže azil, utočište, supsidijarnu zaštitu u nekoj od država kao što je naša. Ovde se postavlja i nekoliko pitanja na koja ćemo, nadam se, dobiti odgovore: ko su, zapravo, potencijalni azilanti, koliko ih je do sada tražilo azil u našoj zemlji, koliko ih je dobilo azil? Da li naša zemlja usvajanjem ovog zakona preuzima izvesne rizike bezbednosnog karaktera? Ukoliko, primera radi, obezbedi utočište, azil ili supsidijarnu zaštitu za Kurde ili neke druge nesretnike koji imaju problem kakav imaju danas u zemljama u kojima žive, da li to može imati izvesne bezbednosne implikacije po naše građane ili u nekim međunarodnim odnosima koji za nas nisu nevažni? Ovo su pitanja na koja građani Srbije treba da dobiju odgovor, i narodni poslanici, kao njihovi predstavnici u najvišem predstavničkom domu. Deo ovih poslova do sada je obavljao jedan sektor MUP-a, deo Komesarijat za izbeglice. Za nas bi ovde bilo važno da kad bude usvojen ovaj zakon nekoliko pitanja bude precizno definisano i da praksa bude takva da ne nanosi štetu građanima naše zemlje i ni jednom aspektu bezbednosti i prava koja koriste naši građani, u smislu zdravstvene zaštite, lične i imovinske sigurnosti, prava na smeštaj, prava na školovanje na maternjem jeziku u osnovnim i srednjim školama. To su sve prava koja se ovim zakonom garantuju azilantima i onima koji traže utočište. Dozvolite da prokomentarišem član 20 – komisija za azil odlučuje u drugom stepenu po žalbama na odluke kancelarije za azil i čine je osam članova komisije koje imenuje Vlada na prve četiri godine itd. Meni bi bilo logičnije da ovu komisiju imenuje Narodna skupština, iz više razloga, ali nije ovo jedini put da Narodna skupština nema ono mesto za koje mislim da joj pripada. Dozvolite, gospodine ministre, u članu 31. tačka 2 - razlozi za uskraćivanje azila, kaže se ovako: "Pravo na azil neće se priznati licu za koje postoje ozbiljni razlozi da se smatra", pa pod dva kaže, "da je počinilo težak zločin koji nije političkog karaktera". Molim vas, meni ovo nije jasno. Da li ovo znači da ako je neko lice u svojoj zemlji iz političkih razloga ubilo ministra ili nekog drugog visokog funkcionera i kaže da je to iz političkih razloga, znam da se to neće događati, ali zakon je čudo, da li bi to moglo da znači da bi naša zemlja onda mogla da pruži utočište i takvim licima? Za mene je ovo nedefinisano, nejasno, ima izvesne rizike koji su ovde, po mom mišljenju, nepotrebni jer, dozvolite, ne znam šta je to zločin koji nije političkog karaktera. Zločin je zločin. Kad neko lice izvrši zločin ono može ubiti, ukrasti, prodati drugo lice, švercovati drogu, izvršiti atentat. Ko je taj koji kaže šta je to zločin političkog karaktera? Nisam čuo da postoji zločin političkog karaktera, odnosno nisam čuo da je neko izvršio zločin, da je probao da ga okarakteriše kao takav i da zbog toga nije odgovarao. Ne znam za takav slučaj. Mislim da je ovo u našem zakonu... Pa, Gavrilo Princip je hapšen, kao što znate; nije to tačno. Gospodine ministre, pod V - Privremena zaštita, član 36: "U slučaju masovnog dolaska lica iz države u kojoj se njihov život, bezbednost ili sloboda ugrožava nasiljem opštih razmera, spoljnom agresijom, unutrašnjim oružanim sukobima, masovnim kršenjem ljudskih prava ili drugim okolnostima koje ozbiljno narušavaju javni poredak, kada zbog masovnog dolaska ne postoji mogućnost da se sprovede individualna procedura za dobijanje prava na azil..." Šta znači masovno? Da li 100, 150, 1.500, 15.000? Ko je taj koji procenjuje da je ovo masovnog karaktera? Za nas je ovo važno i smatram da je ovo nedefinisano i da može da ima negativne posledice i po rad ove komisije i po rad kancelarije za azil zato što je ostavljeno u sferi diskrecionog prava da neko procenjuje šta je to masovno. Jer, za mene je masovno kada dođe 50 ljudi. To nije uobičajeno. Ili kada dođe 10 ljudi. Poslednje pitanje koje imam za ovo javljanje odnosi se na prava azilanata i drugih, ne znam koji je član, da ne tražim, to je spajanje sa porodicom. Dakle, gospodine ministre, ovo je, što se mene tiče, veoma humano, ali može da bude i veoma problematično, jer vam se može dogoditi formalno da vam jedan čovek postane azilant i da on onda iz razloga koje navodi, i za čije okolnosti se izjasni kancelarija za azil, da dovede još 50 članova porodice, jer postoje porodice iz zemalja koje mogu jednostavno tražiti azil u našoj zemlji, koje imaju 50 članova, da ih ne nabrajam. Poslednje pitanje, šta je sa decom azilanata koja se rode u našoj zemlji? Da li, u skladu sa našim zakonodavstvom, oni jesu državljani naše države i imaju naše državljanstvo ili spadaju pod ovaj član koji kaže da je to spajanje porodica? Dakle, to je nekoliko pitanja. Iskoristiću sledećih 10 minuta prilikom okončanja rasprave. Hvala vam lepo.
Hvala, gospodine Baraliću. Reč ima narodni poslanik Goran Rakovac, a zatim narodni poslanik Nikola Savić. Izvolite, gospodine Rakovac.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani gospodine ministre, materija koju danas obrađujemo je vrlo ozbiljna materija i radi se... Nema papira ovde, ja iz glave uvek govorim, tako da nema potrebe da se upuštate u to. Dakle, radi se o ozbiljnoj materiji koja do današnjeg dana u našem zakonodavstvu nije na odgovarajući način bila regulisana, tako da je bilo neophodno doneti jedan ovakav zakon. Postoje tri razloga zašto je ovakav zakon trebalo doneti. Jedan od razloga je činjenica da smo donošenjem Ustava prošle godine dohvatili, dokačili materiju azila i Ustavom garantovali prava licima koja imaju izbeglički status, pa je trebalo to razraditi i sada konkretno zakonskim propisom. Drugi razlog je da je naša zemlja potpisala mnogobrojne konvencije, sporazume i deklaracije koje regulišu ovu materiju. Samim potpisivanjem tih konvencija i njihovom ratifikacijom postala je obavezna da materiju koju te deklaracije i konvencije sadrže inkorporira u svoje zakonodavstvo. Treći razlog, koji niko ovde nije pomenuo, a po meni je on takođe bitan, jeste da smo u ne tako dalekoj istoriji naše zemlje imali prilike da imamo azilante u oba smera. Popriličan broj ljudi iz naše zemlje odlazi u druge zemlje tražeći izbeglički status, ali isto tako setimo se samo Rumunije za vreme Čaušeskog, primera radi, jedan dobar deo stranaca i stranih državljana dolazi u našu zemlju i traži azil. Dakle, imali smo materiju koja nije na adekvatan način bila regulisana i prava je prilika da ova materija bude jednim zakonom sveobuhvatno regulisana. Upravo takav zakonski predlog imamo ispred sebe. Zakon o azilu zaista je jedan sveobuhvatni pravni akt koji obuhvata ovu materiju u celosti i koji u sebi inkorporira sve probleme koje postupak, pre svega problematika azila, zatim i svi postupci koji su potrebni da bi se ovo pitanje rešilo tretiraju. Sve konvencije, sporazumi i deklaracije kojima je naša zemlja pristupila i koje je ratifikovala su na adekvatan način obuhvaćene ovim zakonom. Naša koleginica Milica Vojić-Marković je u svom izlaganju više nego iscrpno obuhvatila ovu materiju, navodeći koje su konvencije u pitanju i razloge za donošenje zakona, tako da se ja na ovom pitanju više ne bih zadržavao. S obzirom na to da su druge diskusije bile više nego relevantne i zaista usmerene u pravom pravcu i u pravcu podrške ovom zakonu i regulisanju ove materije, ja bih se u svom izlaganju osvrnuo na nekoliko odredaba za koje smatram da su bitne kada je ovaj zakon u pitanju. U pitanju je druga glava - Osnovna načela. Ima ih 13; ne tako malo za jedan propis. Mislim da je bitno izneti ova načela i reći nešto malo više o njima, iz prostog razloga što ona predstavljaju spoj, s jedne strane, razloga zbog kojih ove zakone treba doneti, a sa druge strane svega onoga što je u samom zakonu sadržano. Naime, specifična materija koju ovaj zakon reguliše zahteva i striktno nabrajanje načela na kojima se on zasniva i, isto tako, objašnjenje tih načela, s obzirom na to da i sam zakon počinje objašnjenjem čitavog niza pojmova koji se u zakonu pominju. Načela na kojima se ovaj zakon zasniva jesu: 1. zabrana proterivanja ili vraćanja. Ovo načelo kaže da nijedno lice ne sme biti proterano ili vraćeno protiv njegove volje na teritoriju gde bi njegov život ili sloboda bili ugroženi zbog njegove rase, pola, jezika, veroispovesti, nacionalnosti, pripadnosti određenoj društvenoj grupi ili političkih stavova. U okviru ovog načela postoji jedan izuzetak: ukoliko bi se radilo o licu za koje se osnovano može smatrati da ugrožava bezbednost zemlje ili koje je pravosnažnom presudom osuđeno za teško krivično delo i predstavlja opasnost za pravni poredak, moguće je takvom licu ne priznati azil. Stav 3. istog člana u potpunosti isključuje i ovaj slučaj. Naime, ukoliko postoji osnovana sumnja da bi takvo lice bilo podvrgnuto mučenju, nečovečnom ili ponižavajućem postupanju ili kažnjavanju u zemlji na čiju teritoriju bi eventualno bilo vraćeno, takvo lice u ovakvim slučajevima neće biti vraćeno na teritoriju sa koje je izbeglo. Dakle, u potpunosti je načelo zabrane proterivanja ili vraćanja obuhvaćeno članom 6. ovog zakona. Zatim, tu je načelo nediskriminacije, koje je već pomenuto i vrlo ću kratko. Dakle, zabranjuje se svaka diskriminacija po bilo kom osnovu, bez obzira da li je u pitanju rasa, boja, pol, nacionalna pripadnost, društveno poreklo, imovno stanje, političko ili drugo ubeđenje, jezik, kultura, starost, rođenje, veroispovest. Ovo je jako bitno i značajno načelo, koje je vrlo često bilo kršeno u mnogim slučajevima. Zbog toga je veliki značaj njegovog unošenja u ovaj zakon baš na ovom mestu u okviru ostalih načela. Dalje, načelo nekažnjavanja za nezakonit ulazak ili boravak. Najveći broj lica koja traže azil bi na teritoriju naše zemlje stupio bez odgovarajućih putnih ili drugih isprava, odnosno ušao bi u zemlju na jedan ilegalan način, pa stoga za ovakva lica neće biti sprovođen poseban postupak, ukoliko ova lica prilikom ulaska i boravka u Republici Srbiji bez odlaganja podnesu zahtev za dobijanje azila. Dakle, to je jedan uslov. Drugi uslov je da pruže valjano obrazloženje za svoj nezakoniti ulazak i boravak u zemlji. Dalje, načelo jedinstva porodice, koje je već nekoliko govornika pre mene istaklo i koje je takođe značajno. Ono je bitno kako u momentu podnošenja zahteva za dobijanje azila, tako i u postupku azila, pa treba istaći ovde da se i nakon dobijanja azila na svaki način zakon ovim načelom trudi da spoji lica iz jedne porodice, ukoliko eventualno budu razdvojena. Dakle, i lica kojima je odobren azil imaju pravo na spajanje porodice, u skladu sa odredbama ovog zakona. Sledeće načelo bi bilo načelo informisanja i pravne pomoći. Tu je bilo pomenuto da načelo pravne pomoći nije adekvatno regulisano, što nije tačno. Dakle, članom 10. obezbeđeno je pravo strancu koji je izrazio nameru da traži azil u Republici Srbiji da bude blagovremeno informisan o svim svojim pravima i obavezama koje ima na osnovu statusa lica koje traže azil tokom celog postupka. Isto tako, obezbeđena mu je besplatna pravna pomoć, kako od strane naših organa, tako i od strane nevladinih organizacija, odnosno UNHCR-a, ukoliko to lice poželi eventualnu pravnu pomoć od ovih lica. Imamo još načelo besplatnog prevođenja. Lica koja ne razumeju naš jezik, a verovatno da će biti takvih, imaju pravo da koriste, odnosno da im naša država obezbedi odgovarajuće prevodioce koji govore jezik zemlje iz koje su došli, eventualno i neki drugi jezik koji poznaju. Načelo lične dostave – mislim da je ovo načelo lične dostave jako bitno, jer onemogućava eventualnu zloupotrebu u toku postupka za izdavanje azila. Naime, članom 13. Zakona koji reguliše ovo načelo regulisano je da se sva pismena koja se tiču postupka u toku izdavanja azila imaju dostaviti lično licu koje traži azil ili njegovom punomoćniku kojeg ono odredi, što znači da je u potpunosti obezbeđeno da to lice bude upoznato sa svim odlukama koje su u toku postupka za izdavanje azila u odnosu na njega donose. Načelo rodne ravnopravnosti – njega smo već imali, o njemu su već druge kolege pričale, a suština je da će se licu koje traži azil obezbediti da bude saslušano od strane osobe istog pola, odnosno prevodilac ili tumač koji sa njim korespondira u toku postupka biće istog pola, osim kada to nije moguće ili bi bilo skopčano sa nesrazmernim teškoćama. Ali, i od ovog pravila postoji jedan izuzetak koji se odnosi na sve one radnje koje podrazumevaju fizički kontakt sa licem koje traži azil, dakle, pretresanje, telesni pregledi i slično; u ovom slučaju postoji obaveza države da obezbedi lice istog pola koje bi ove radnje u toku postupka izvršilo. Treba još pomenuti načelo brige o licima sa posebnim potrebama. Treba istaći maloletnike, jer je vrlo čest slučaj da maloletnici traže azil, lica potpuno ili delimično lišena poslovne sposobnosti, stare osobe, trudnice, samohrane roditelje sa maloletnom decom, osobe sa invaliditetom; o njima će se u daljem postupku posebno voditi računa, odnosno vodiće se računa o specifičnoj situaciji ovih lica, stanja u kome se ona nalaze i njihovim psihofizičkim sposobnostima. Postoji još i načelo zastupanja maloletnika bez pratnje i poslovno nesposobnih lica, koje se faktički izvodi iz ovog načela brige o licima sa posebnim potrebama. Zatim, načelo neposrednosti, gde se propisuje da lice koje traži azil ima pravo da usmeno i neposredno bude saslušano od strane ovlašćenih službenika nadležnog organa, MUP-a, i da o svim relevantnim činjenicama za priznavanje prava na utočište, bude obavešteno. Na kraju, poslednje načelo, koje bih posebno naglasio, to je načelo poverljivosti. Naime, postupak izdavanja azila je umnogome ličan postupak, dakle, postupak u kome se lične stvari iznose, pa kao takav predstavlja službenu tajnu, što znači da organi koji vode postupak za dobijanje azila podatke ne mogu izdavati bilo kome. Naime, predviđeno je u kojim slučajevima i kome mogu takvi podaci da se iznesu. Oni se ne mogu otkriti državi porekla lica koje traži azil, osim identifikacionih podataka, podataka o članovima porodice, podataka o ispravama koje je izdala zemlja porekla, adrese prebivališta, otisaka prstiju i fotografija tog lica. Na ovaj način, dakle, samim načelima, kao što sam naveo na početku svog izlaganja, osigurana su u okviru samih načela sva prava lica koja traže azil, sa jedne strane, iz svih onih razloga zbog kojih ova materija jeste toliko specifična, a dalja razrada ovih načela kroz sam zakon je omogućila stvarnu, neposrednu i potpunu zaštitu lica u toku postupka za izdavanje azila. Na kraju bih još jednom ponovio da zaista imamo zakon koji jednu celu rupu u našem zakonodavstvu reguliše, dakle materiju koja je umnogome izazivala sporove i nije na adekvatan način bila rešena. Ovim zakonom imaćemo ovu problematiku na jednom mestu i potpuno rešenu. Radi se o dobrom zakonskom tekstu, jednom od najboljih koji je došao pred ovu skupštinu u ovom sazivu. Napisan je vrlo jasnim jezikom, potpuno sistematičan, sa puno dobrih rešenja, usaglašen sa zakonodavstvom kako EU, tako i zemalja u okruženju i za očekivati je da ovaj zakon podrže sve poslaničke grupe koje postoje u ovom parlamentu. Poslanička grupa DSS-NS će, u svakom slučaju, podržati ovaj zakon, iz prostog razloga što je u pitanju dobar zakon koji treba podržati i bilo bi dobro kada bi nam i drugi zakoni bili ovakvi.
Reč ima narodni poslanik Nikola Savić, a zatim narodni poslanik Željko Tomić.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženo predsedništvo, pred nama je Predlog zakona o azilu koji na samom početku, pored onih osnovnih odredaba, pokazuje određenu nepreciznost, jer neki izrazi nisu u skladu sa nekim gramatičkim normama. Tako, na primer, osnovna formulacija koja se provlači kroz ceo zakon, a to je "lice koje traži azil", nije najsrećnije odabrana, jer iz nje se može zaključiti i ona može uputiti na to da se radi o licu koje to radi kao svoju stalnu delatnost. Svrha ovog zakona je upravo obrnuta. Svrha zakona je da se spreče lica koja traže azil da azil smatraju kao svoju profesiju, kao svoje profesionalno opredeljenje. Zbog toga bi ova formulacija "lice kojetraži azil", po meni, trebalo da se preformuliše i da glasi "tražilac azila", ali o tome ćemo nešto više da govorimo kroz amandmane. Ovo što sam do sada rekao nije najveća mana ovog zakona. Najveća mana ovog zakona je u tome što se kroz ceo tekst zakona prepliću termini: azil, izbeglice i izbeglištvo. Dakle, može se pomisliti da se iza preplitanja ovih termina krije namera da se ukine status izbeglica i status raseljenih lica i da se ta lica proglase azilantima, naročito ako se zna da se uveliko ukidaju centri za smeštaj izbeglica i interno raseljenih lica. I, ako znamo da MUP ima odlučujuću ulogu, odnosno ima ulogu u tretiranju ove stvari, i ako bi se ukinuo status izbeglica i interno raseljenih lica, onda bi se ta lica proglasila za azilante i njihov smeštaj bi u tom slučaj bio moguć samo u nekim zatvorskim uslovima. Dalje, MUP ovde ima presudnu ulogu i on odlučuje i u prvom i u drugom stepenu postupka, što je isto važno, nema sudskog nadzora nad ovakvim postupkom. Ovaj zakon o azilu predstavlja drugu stranu medalje Zakona o viznim olakšicama, jer, kao što svi znate, nije lako danas bilo gde u Evropi i u bilo kojoj zemlji dobiti azil. Tako, recimo, država Švedska je jednom prilikom rekla, odnosno predstavnici države Švedske su rekli da će 99% onih koji su tražili azil odbiti i primorati ih na taj način da napuste teritoriju države Švedske. Samo država Hrvatska je u poslednjih 10 godina rešavala negde oko 362, čini mi se, slučaja azilanata i nijedan slučaj nije rešen pozitivno, svi su odbijeni. Da li država Srbija treba da predstavlja tampon-zonu i da štiti EU od raznih Pakistanaca, Avganistanaca ili ne znam kojih drugih naroda, kao što smo to nekada kroz istoriju činili kada smo štitili Evropu od Turaka, a vidimo svi kako nam ta Evropa već vekovima unazad vraća za ono što smo nekada učinili za nju? Što se tiče troškova za smeštaj ovakvih lica, ovde se u zakonu navodi da ti preliminarni troškovi iznose oko 41 milion, međutim, to ni približno nisu realni troškovi koji će nastati kada ovaj zakon u potpunosti zaživi. Da je tako, govori primer i Republike BiH, koja je donela sličan zakon. Samo formiranje informacionog centra koštalo je oko milion evra, tačnije 920.000 evra, a mi ovde govorimo, odnosno u zakonu se govori da su ukupni troškovi oko 41 milion. Naravno, u Bosni je formiranje ovog informacionog centra finansirala međunarodna komisija, odnosno organizacija za migracije i izbeglice, iz programa je finansirano, a ovde se ne kaže na koji način će se zatvarati ova finansijska konstrukcija kod nas.
Reč ima narodni poslanik Željko Tomić.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, kao što znamo, na dnevnom redu je zakon o azilu, zakon koji po meni ne bi trebalo da bude ni po čemu sporan za poslanike Narodne skupštine Republike Srbije. Problemi sa azilantima postoje u mnogim zemljama i jedinstven stav demokratskih država u svetu jeste da svaki stranac koji u svojoj zemlji osnovano, citiram, "strahuje od progona zbog svoje rase, pola, jezika, veroispovesti, nacionalne pripadnosti nekoj grupi ili zbog svojih političkih uverenja" može da nađe utočište u nekoj od tih demokratskih zemalja. Citat je iz Ustava Republike Srbije, kojim smo ponovo dokazali da imamo proevropsko opredeljenje. Ovaj zakon se, kao što je već rečeno, donosi iz razloga što je prevaziđen postojeći Zakon o kretanju i boravku stranaca, koji je donet pre 27 godina, 1980. godine. Potreban je novi pravi okvir, imajući u vidu razne međunarodne obaveze naše zemlje i aktuelne evropske standarde, i to ovaj zakon i jeste, taj pravni okvir. Zakon o azilu se takođe usaglašava sa mnogim međunarodnim aktima koji se bave ljudskim pravima i slobodama, statusom izbeglica, pravima deteta, opredeljenjima protiv necivilizovanih postupaka i mnogim drugim. Problem azilanata u Srbiji nije naročito izražen. Godišnje, u proseku, tek nekoliko desetina ljudi zatraži azil u Srbiji. Sa zemljama EU je nešto drugačije. Mislim da je rasprava o ovom zakonu idealan momenat da se spomene jedan slučaj koji je kako u Evropi, tako i u svetu uzburkao javnost. To je slučaj albanske devojčice sa Kosova, 15-godišnje Arigone Zogaj, koja je postala, kako se kaže, simbol otpora proterivanju izbeglica u Austriji, gde se oko ovog pitanja dobrano lome koplja. Arigona Zogaj je sa Kosova došla u mesto koje se zove Frankenburg, kod Linca, 2002. godine, kada je njen otac platio za nju, sebe i četvoro braće 8.000 evra da bi se prebacili u Austriju. Mnoge stranke, austrijski "zeleni" najviše su pozivali na humanost i na to da Arigona Zogaj ostane u Austriji, dok je, recimo, ministar unutrašnjih poslova Ginter Plater bio veoma decidiran – država ne sme da dozvoli da bude ucenjena pretnjama Arigone Zogaj, država ne sme da padne na kolena pred bilo kakvim pretnjama i ucenama. Veoma je interesantno da je porodica Zogaj napustila Kosovo kada je tamo već uveliko administrirala misija UN, a za bezbednost na terenu bile su zadužene snage KFOR-a. Postavlja se pitanje da li je u pitanju ekonomski faktor ili šta je uopšte nagnalo porodicu Zogaj da zatraži politički azil u Austriji 2002. godine? Kada se ispostavi da mnoge izbeglice nisu izbeglice, kada se sa Kosova ide na Zapad zbog boljeg i sigurnijeg života, kada jedna albanska devojčica ne želi da se vrati na Kosovo, a tamo ne vladaju Srbi, već njeni sunarodnici i međunarodna zajednica, onda možemo da pričamo o klasičnoj zloupotrebi azila. Mislim da nije dobro što se u Srbiji o ovom slučaju jako malo pričalo i pisalo, a u svim evropskim medijima, pisanim, štampanim, elektronskim, bilo kojim, bilo je mnogo reči o ovome, izazvalo je veliku buru. Srbija iz mnogih razloga nema ovakvih problema, zakon je usklađen sa evropskim standardima, sa evropskom zakonskom regulativom, predstavlja jedan od uslova za pridruživanje EU. Ne vidim ni jedan jedini razlog za neizglasavanje ovog zakona, pa samim tim pozivam kolege da glasaju za ovaj zakon.
Reč ima narodni poslanik Slobodan Maraš, po Poslovniku, a zatim narodni poslanik Željko Vasiljević.
Poštovane dame i gospodo, poštovano predsedništvo, javljam se po članu 225. Malopre je u prizemlju Skupštine bio održan Odbor za trgovinu i turizam. Moram da obavestim i poslanike...
Po kom članu Poslovnika?
225, a mogu i po članu Poslovnika...
Gospodine Maraš, vratiću vam vreme, ali mislim da nije u redu da se pozivamo na 225. i 226. i na članove koji će biti u skladu sa 6. tačkom dnevnog reda, nije korektno i nije dogovor šefova poslaničkih grupa. Biće vam vraćeno vreme, po Poslovniku ne možete da ga zloupotrebljavate, nego treba da budete dostojanstveni i da kažete neki drugi član i da navedete šta vam je na duši, ali ne da zloupotrebljavate Poslovnik.
Vreme ćete mi vratiti ponovo, zato što, gospodine Albijaniću, ne možete vi ovde svojim duhovitim doskočicama mene da ometate. To je pod jedan. Pod dva, članovi 225. i 226. nisu 5. tačka ove sednice, to su poslanička pitanja, a vi treba malo bolje da naučite taj poslovnik. Mogu da se pozovem na član 57, Odbor za trgovinu i turizam šta razmatra i na član na koji se takođe odnosi na opšte odredbe kada su u pitanju odbori ove skupštine. Zbog čega sam 225. napomenuo? Zato što želim da obavestim poslanike i javnost šta se dogodilo na Odboru za turizam, da se ponovo desila zaštita kompanije "Delta". Poslanici LDP-a su sa ove skupštinske govornice prethodnih dana i nedelja pokušali da iniciraju jednu raspravu, pokušali su da skrenu pažnju na nešto što se događa, a to je da u ovoj zemlji ne postoje ekonomske slobode, koje su preduslov političkih sloboda i za to je najodgovornija Vlada Republike Srbije, koja je postala servis kompanije "Delta". Nekoliko puta smo citirali šta su radili potpredsednik Vlade, ministar za trgovinu, ministar za ekonomiju, ministar za poljoprivredu (a prethodni predsednik Privredne komore) – da su u momentima kada se pretilo državnim organima, Savetu za borbu protiv korupcije, Komisiji za zaštitu konkurencije, Savetu... Sada ne mogu tačno da citiram, nije ni bitno, znači, državni organi su bili pod udarom jedne kompanije, a u to isto vreme su pomenuti potpredsednik Vlade i ministri išli na otvaranja te iste kompanije koja je radila i napadali su komisiju. Današnji zaključak Odbora je bio da nije bilo pretnji i da nije bilo pritisaka izvršne vlasti na Komisiju za zaštitu konkurencije, što je potpuno skandalozno. Jedini koji je mogao da glasa protiv je bio član SPS-a, odnosno nisu glasali poslanici SRS-a, a vladajuća većina je glasala da nije bilo pritisaka na Komisiju. To je skandalozno. Svi smo bili svedoci da jedna kompanija preko advokata preti da će angažovati advokatski tim iz Londona za svakog onog koji iznese neistinu ili iznese neki podatak koji bi mogao da ugrozi plasman te kompanije na londonskoj berzi. Ako Vlada ćuti o tome, Skupština Srbije ne sme da ćuti. Mislim da je ono što se danas desilo na Odboru za trgovinu velika greška onih koji su glasali za to da nije bilo pritisaka. Predsednica Komisije, članovi Komisije, imamo stenografske beleške, rekli su da su osećali kao pritisak sve izjave koje su dolazile od strane ministara Bubala, Milosavljevića, potpredsednika Vlade Đelića, ministra ekonomije Dinkića. Poslanici vladajuće većine su se oglušili na to i glasali su da nije bilo pritiska. Gospodine Albijaniću, ako mi dozvolite još 30 sekundi. Vešto se pokušalo da se organizovanjem Odbora skrene tema. Znači 6. novembra predsednik Skupštine Dulić je, posle reakcije nekoliko poslanika koji su navodili da postoje pritisci i pretnje, izjavio ovde da će nadležnog predsednika Odbora Nebojšu Stefanovića zamoliti da sazove Odbor. Međutim, dopis koji je on njemu poslao je sasvim drugačiji od onoga što je gospodin Dulić rekao za skupštinskom govornicom, odnosno tamo gde sedi. Samo jednu temu je stavio, a to je da li je bilo pretnji antimonopolskoj komisiji. Mi sa ove skupštinske govornice nismo govorili da se samo njoj pretilo, nego su podnete krivične prijave...
Hvala vam, gospodine Maraš. Molim vas da se razjasnimo, dakle, ja sam insistirao da ne zloupotrebljavamo Poslovnik, članove 225. i 226. Gospodine Vasiljeviću, morate napustiti govornicu. Hvala vam. Ima još dva javljanja po Poslovniku, izvinjavam se. Nadam se da ćete da uvažite izvinjenje. Dakle, ne možete zloupotrebiti govornicu. Odbor za trgovinu je bio javan. Prema tome, vi dva puta pokušavate da... Hvala što ste saopštili narodnim poslanicima informacije, oni će uspešnije raditi u Skupštini od sada. Nebojša Stefanović, po Poslovniku.
Hvala. Na osnovu člana 57. Poslovnika Skupštine, kao predsednik nadležnog Odbora za trgovinu i turizam, mislim da je u redu da ja dam informaciju sa sednice. Naravno da ne uskraćujem ni jednom drugom poslaniku koji je bio na sednici, slobodno izvolite. Želim da kažem, zarad istine, da su na sednici Odbora svi članovi Komisije za zaštitu konkurencije nedvosmisleno rekli nekoliko stvari. Rekli su da njima niko nije pretio. To su nedvosmisleno rekli. Mislim da to neće biti sporno. To je čak i gospođa Bajalović, koja je predsednik Komisije, koja je pravnik, iznela i zbog čega je to tako i mislim da tu ne treba da se sporimo. Druga stvar, bilo je razgovora o pritiscima i svi članovi Saveta Komisije su izneli različito viđenje šta je to pritisak koji se na njih vrši. Za neke je to bila izjava jednog ili drugog ministra koji su u javnosti istupali i govorili da njihov rad nije dobar. Neki drugi su smatrali da su to napisi u štampi i medijima. Neki poslanici koji su učestvovali u radu ovog odbora su smatrali da to ne može da se uzme kao kvalifikacija pritiska zato što bi onda i svaki od poslanika u Narodnoj skupštini mogao da tvrdi da se na njega vrši pritisak pred svako glasanje. Neki drugi poslanici su iznosili informacije o tome zbog čega misle da je to pritisak. Kao predsednik Odbora hteo sam da zaštitim integritet ovog odbora, da nastupamo dostojanstveno, da se sednica Odbora bavi onim temama za koje je Odbor nadležan da se bavi njima. Uputili smo sve članove Saveta, ako postoje neke pretnje, za šta su se oni kasnije izjasnili, da se obrate nadležnim državnim organima jer smatramo, naravno, da je apsolutno nedopustivo da bilo ko preti bilo kom državnom organu. Postoje nadležni državni organi, MUP, pravosuđe i njima treba da se obrate ukoliko postoji bilo kakva vrsta pretnje i ako osećaju ugroženost svog integriteta. Mislim da su se s tim sve kolege složile. Na kraju sednice formulisali smo temu, faktički zaključak da li su vršeni pritisci na članove Komisije. Odbor je većinom glasova odbio zaključak da je bilo pritiska, odnosno zaključio je da pritiska nije bilo. To je suština toga. Rekao sam, dok sam predsednik Odbora, a to sam rekao i na sednici koja je bila javna, da neću dozvoliti politizaciju takve vrste da se pojedine interesne grupe u Odboru za trgovinu i turizam obračunavaju sa drugim interesnim grupama. Zakon se mora poštovati. Mi hoćemo da se poštuje zakon, ali nećemo da se preko Odbora za trgovinu i turizam lome interesi, pritisci itd., sve ono što možete da čujete u javnosti. Zbog toga smatram, upravo zbog integriteta i Odbora i Skupštine, da mi faktički treba da razgovaramo uvek u okviru svog poslovničkog okvira o svemu onome što muči građane Srbije i o svemu onome o čemu mi možemo da se izjasnimo da poboljšamo i rad državne institucije i da omogućimo da građani bolje žive. Suština je da se određene političke grupe ili neke druge interesne grupe služe pojedinim odborima da bi time vršile politički pritisak, ili da se time ne vrši politički pritisak, ili da se opet manipuliše tim da li je bilo ovoga ili onoga, mislimo da je potpuno pogrešno i upravo mi kao poslanici SRS-a nismo ni želeli da učestvujemo u tome, jer mislimo da to uopšte ne ide u pravcu interesa građana Srbije. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Željko Vasiljević. Izvolite.
U ime poslaničke grupe SPS-a i Pokreta veterana Srbije moram da kažem da još nismo odlučili kako ćemo glasati za ovaj zakon. Ima više razloga zašto to nismo odlučili, ali do kraja rasprave o ovim zakonima i posle rasprave o amandmanima ne znači da nećemo glasati za ovaj zakon. Međutim, meni kao poslaniku zaista bode oči kada u razlozima za donošenje zakona napišemo da usvajanje zakona o azilu predstavlja i jedan od uslova za pridruživanje Evropskoj uniji. Gospodo iz Ministarstva, koji ste predlagači ovog zakona, zaista mi nije jasno kada ćemo jednom početi da donosimo zakone koji su u prioritetnom interesu srpskog naroda, građana Srbije a ne u interesu Evropske unije i nekih drugih činilaca od kojih život u ovoj zemlji manje zavisi. Spremajući se za raspravu o ovoj tački dnevnog reda nabavio sam jedan izveštaj UNHCR-a, koji, u zakonu je to propisano, ima aktivno učešće u sprovođenju ovog zakona. Zaista nemam ništa protiv toga i zaista podržavam u svemu onome što ću vam reći u članu 10, s čime apsolutno ne mogu da se složim, ali o tome malo kasnije. Međutim, šta je važno kod ovog izveštaja? Ako pogledate analizu, videćete da je 1996. godine u Srbiji broj izbeglica bio 524.000, govorim o izbeglicama iz Bosne i Hercegovine i Hrvatske, a da je u septembru 2007. godine taj broj 97.620, što je vrlo značajno smanjenje. To znači da se nešto radilo na reintegraciji izbeglih lica iz ove dve bivše republike SFRJ. Ako pogledamo ovu drugu krivu, koja pokazuje broj interno raseljenih lica sa Kosova, koji je 1999. godine bio 176.000, a u septembru 2007. godine 206.000, videćemo da proces, posle sedam, odnosno osam godina od dolaska Ujedinjenih nacija i angažovanja UNHCR-a, na vraćanju interno raseljenih lica sa Kosova njihovim kućama i domovima nije vodio u pravcu njihovog povratka, nego, nažalost, u pravcu njihovog dolaska u Srbiju. Želim da podvučem jedan podatak, da 2007. godine iz Bosne i Hercegovine ima 27.300 izbeglih lica na teritoriji Srbije, iz Hrvatske još uvek ima 70.400, što znači da ima 97.700 izbeglica iz Republike Srpske, odnosno iz Bosne i Hercegovine i Hrvatske. Zašto vam, gospodo draga, ovo govorim? Govorim zbog toga što u članu 2. ovog zakona imate definiciju o izbeglicama – izbeglica je lice koje se zbog opravdanog straha od progona zbog svoje rase itd. moralo iseliti u ovu državu. Tako da, ako je ovaj zakon isključivo namenjen azilantima, a ne izbeglicama, a čini mi se da nije tako, da će pod udar ovog zakona, odnosno beneficije koje ovaj zakon donosi, a moram priznati da ima nekih poboljšanja u odnosu na ta lica, onda će broj koji ste vi ovde naveli, od 50 do 100 lica godišnje, biti daleko veći. Ne bih želeo da vas sada upozoravam da ste tamo u nekim članovima zakona predvideli, kao što su, recimo, članovi 43. i 44. zakona, koja su prava izbeglica jednaka pravima stalno nastanjenih stranaca, pa onda piše: "Lica kojima je priznato pravo na utočište u Republici Srbiji imaju jednaka prava kao stalno nastanjeni stranci u pogledu prava na rad i prava po osnovu rada, preduzetništva, prava na stalno nastanjenje i slobodu kretanja, prava na pokretnu i nepokretnu imovinu, kao i prava na udruživanje". Pa onda – Pravo izbeglica na smeštaj: "Licima kojima je priznato pravo na utočište ili supsidijarna zaštita smeštaj se obezbeđuje prema mogućnostima Republike Srbije, a najduže jednu godinu od konačnog rešenja kojim im je priznat status" i tako dalje. Ne bih želeo da o ovome pričam detaljnije. Međutim, zašto sve ovo pričam? Pričam iz prostog razloga što ste u delu koji se odnosi na procenu finansijskih sredstava potrebnih za sprovođenje ovog zakona izneli, da sad ne ulazim u detalje, mada mislim da i u tu ima nekih problematičnih cifara, da je to cifra od 41.400.000 dinara. Gospodo, ova cifra apsolutno neće zadovoljiti potrebe ovih lica ako imate nameru da ovaj zakon sprovodite u delo. Ako nemate nameru da ovaj zakon sprovodite u delo, to je onda nešto drugo. Onda je ovo još jedan od zakona koje smo mi u ovoj skupštini izglasali, a koji se, nažalost, u ovoj državi ne primenjuju. Takođe, želeo bih da vam kažem da ste ovde predvideli da će dodatna sredstva za sprovođenje ovog zakona odrediti Ministarstvo rada i socijalne politike, ali niste rekli u kolikom iznosu, čak niste ni procenili koliko to otprilike iznosi, kao što niste rekli da će za sredstva za plate zaposlenih u kancelariji biti zaduženo Ministarstvo unutrašnjih poslova i koliko će otprilike sredstava biti neophodno izdvojiti u Ministarstvu zdravlja za lečenje ovih lica. Voleo bih, ako ste u mogućnosti, da nam odgovorite na ova pitanja, jer čini nam se da su ona jako važna za donošenje konačne odluke. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Slobodan Maraš, po Poslovniku.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, član 101, povodom izlaganja gospodina Stefanovića. Nisam imao nameru da na bilo koga ovde ko je zakazao ovu sednicu Odbora upirem prstom da je učestvovao u nečemu što je, verujem i javnosti, izgledalo da nije korektno. Bili su i mediji, bili su i poslanici koji nisu članovi Odbora, mogu da potvrde da je predsednica Saveta odnosno Komisije izjavila da je bilo pritisaka od strane izvršne vlasti. Navela je čak i od kojih ministara. Članovi Komisije, još četvorica su tamo, njih trojica su decidirano rekli da su osećali pritiske; a da li je bilo pretnji, rekli su da postoje različita shvatanja pretnje i da niko nije pretio da će ih staviti u gepek i da će ih fizički eliminisati, ali da sve ono što se dešavalo povodom izveštaja shvataju kao pretnju. Prošli put nisam imao vremena da kažem da je i predsednica Komisije izjavila da su oni podneli prigovor na ono što je Vrhovni sud uradio kada je prihvatio mišljenje Pravnog fakulteta, smatrao ga dopunom jedne strane u postupku, odnosno "Delte", i na taj način doneo presudu da je oborio prvobitno... odnosno rekao da ne postoji monopol. To je potpuno skandalozna situacija, zbog koje je i Komisija reagovala, i zaista mislim da Skupština i svi poslanici moraju da stanu iza Komisije. Pod jedan, mi smo, odnosno prethodni saziv, ali Skupština je tu komisiju obrazovala, na predlog nekoliko... da li advokatske kancelarije, udruženja ekonomista i tako dalje. Mislim da bismo morali da stanemo iza njih i da ne dozvolimo da pritisak koji stiže od izvršne vlasti bude takav da i rad te komisije i rad nekih drugih saveta u budućnosti bude pod velikim pritiskom. Hvala.
Ovim završavamo današnji rad i nastavljamo sutra u 10 časova. Hvala lepo. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Treće sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2007. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika konstatujem da sednici prisustvuje 130narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali,molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 100 narodnih poslanika, odnosno da je prisutno više od jedne trećine poslanika i da postoje uslovi za rad. Prelazimo na 4. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O AZILU (nastavak u načelu) Primili ste ostavku Slobodana Gavrilovića na funkciju narodnog poslanika u Narodnoj skupštini Republike Srbije i izveštaj Administrativnog odbora Narodne skupštine povodom razmatranja ove ostavke, koji je utvrdio da je podnošenjem ostavke nastupio slučaj iz člana 88. stav 1. tačka 2) Zakona o izboru narodnih poslanika i predlaže da Narodna skupština, u smislu člana 88. stav 2. i stav 3. istog zakona, konstatuje prestanak mandata ovom narodnom poslaniku. Saglasno članu 88. stav 1. tačka 2) i stav 2. i stav 3. Zakona o izboru narodnih poslanika, Narodna skupština, na predlog Administrativnog odbora, konstatuje da je prestao mandat, pre isteka vremena na koje je izabran, narodnom poslaniku Slobodanu Gavriloviću, izabranom sa izborne liste Demokratska stranka - Boris Tadić, danom podnošenja ostavke. Saglasno Zakonu o izboru narodnih poslanika, izvršiće se popunjavanje upražnjenog poslaničkog mesta u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Zbog intervencije narodnih poslanika da nemamo televizijski prenos dajem pauzu u trajanju od 30 minuta. Nastavljamo rad u 10.40 sati. Hvala vam na razumevanju, a videćemo zašto je do ovoga došlo.