Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Desete sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2019. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 64 narodna poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 97 narodnih poslanika. Nastavljamo pretres u pojedinostima o 1. tački dnevnog reda – PREDLOGU ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O VOJSCI SRBIJE Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Sreto Perić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, gospodo oficiri, Vojska Srbije je vojska svakog građanina Srbije, bez obzira na bilo koja njegova daljnja opredeljenja. Vojska Srbije je ljubav, odbrana, a i industrija. Vidan je pozitivan pomak u Vojsci Srbije, to samo onaj ko neće da vidi, ne može da vidi, i o tome toliko. Gospodine ministre, dobro ste vi juče rekli da Vojska Srbije zaslužuje potpuno nov zakon, ali o Vojsci Srbije valja razgovarati bar jednom godišnje na bilo koju temu, jer zaista Vojska Srbije i građani Srbije to svakako zaslužuju. Da bi vi imali dobar materijal za novi zakon o Vojsci Srbije vi trebali bi da uvažite sugestije narodnih poslanika, pre svega poslanika SRS, jer ovi drugi uglavnom i misle da je sve u redu, kako je to na današnji dan. Jedan od kolega je rekao da bi trebalo biti realno nacionalista i upravo ako jesmo to, onda mi ne možemo tako olako da odbijamo predlog SRS, da mi bi trebali svoju saradnju da usmerimo ka savezu sa Rusijom, odnosno ODKB. Možda bi vi bili u pravu za vojnu neutralnost, kad Srbija ne bi bila ugrožena na način na koji to jeste, danas kad ne bi imala problema koje ima, kad joj se ne bi otimao 15% njene teritorije, možda bi onda status vojne neutralnosti najviše i odgovarao Srbiji. Ali, imajući u vidu, činjenicu da to nije tako, odnosno da postoji opasnost za otimanje teritorije Republici Srbiji, onda bi povezivanje sa ovim savezom i te kako dobro došlo. Rekao je jedan od kolega juče da mi treba da uspostavljamo i jačamo saradnju sa NATO. Meni to nekako nije prirodno. Ako imamo u vidu šta su nam sve radili, mi od nje ne možemo nikada da očekujemo ništa dobro. Sa Ruskom Federacijom svakako da možemo da očekujemo i skupite malo hrabrosti, gospodine ministre, imate vi dobre saradnike. Predstavnicima NATO, zaista im nije mesto u Generalštabu. Budite vi dobar domaćin, nađite im neku drugu lokaciju, ali tamo im nije mesto.
Hvala, gospodine Periću. Reč ima narodni poslanik dr Branimir Rančić. Doktore izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Poštovani ministre, poštovani gosti iz Ministarstva odbrane, poštovani narodni poslanici, u svom obraćanju prvo bih se zahvalio i čestitao građanima Subotice na otvaranju Ipsilon kraka na Koridoru 10, što pokazuje da SNS i njen predsednik Aleksandar Vučić, na sve psovke, optužbe i sve moguće negativne stvari koje se upućuju prema Aleksandru Vučiću, Vladi, ministrima i poslanicima SNS, odgovaraju novim putevima, modernizacijom železnice, novim aerodromima, novim kliničkim centrima, domovima zdravlja, između ostalog i modernizacijom Vojske. Sve što kažem ja potkrepljujem činjenicama. Tako na primer moram da kažem da su novi helikopteri iz Francuske i Rusije parkirani na niškom aerodromu. Vojni aerodrom narednik pilot Mihajlo Petrović u Nišu bogatiji je za novi Hangar. Ovaj objekat je urađen po poslednjim standardima i u njemu će biti stacionirani helikopteri H145M i Mi-35, nabavljeni iz Francuske. Kao što vidite, mi ne nabavljamo samo oružje iz Rusije, već i iz drugih zemalja u zavisnosti od naših interesa i Rusije u Hangaru sa akumulatorskom stanicom ove letilice će biti zaštićene od promenjivih vremenskih uslova. Ovo je prvi Hangar izgrađen nakon NATO bombardovanja 1999. godine u kojem je na niškom aerodromu uništeno sedam ovakvih objekata. Takođe, kao poslanik iz Niša, moram da kažem nešto i o 63. padobranskoj brigadi, koja je ponos ne samo države Srbije, nego i grada Niša. Po formiranju Vojske Srbije 2006. godine, ova jedinica, znači 63. padobranska i 72. brigada za specijalne operacije izviđačko-diverzantskog profila, spuštene su na rang bataljona. Znači, posle 13 godina one su ponovo vraćene na ono mesto koje im pripada. Što se tiče 63. padobranske brigade i 72. brigade za specijalne operacije, moram da kažem da vojnici koji služe u ovim jedinicama polažu dve zakletve – vojničku zakletvu i padobransku zakletvu čiji je moto sledeći: „Za otadžbinu, za druga, za pušku, za vojničku i ratničku čast, padobranci 63. brigade rade!“ Zahvaljujem.
Hvala, doktore Rančiću. Reč ima narodni poslanik Milanka Jevtović Vukojičić.
Zahvaljujem. Uvaženi predsedavajući, poštovani ministri, ja želim da kažem da sam saglasna sa mišljenjem Vlade, ali takođe ono na šta želim da ukažem, to je da se ovaj član zakona odnosi na srednje stručno vojno obrazovanje i na proizvođenje onih koji su završili Srednje stručno vojno obrazovanje u čin vodnika. Naravno, svaka čast na tome i sve pohvale za uvođenje podoficirskih činova i za obrazovanje naših učenika za sticanje podoficirskog čina. Ono što želim da kažem to je da su rušitelji Srbije žuto tajkunsko preduzeće 2005. godine, ukinuli srednje stručno obrazovanje, jer njima ne samo da nije trebala vojska, već nije trebao ni podmladak koji bi svojim znanjem i umećem radio na zaštiti oruđa i oružja koje Vojska Srbije upotrebljava u svojim redovnim aktivnostima. Mogu da kažem da je tek 2015. godine, kada je premijer Srbije bio sadašnji predsednik Aleksandar Vučić, a ministar vojni gospodin Gašić, srednje stručno vojno obrazovanje je vraćeno u naš sistem. Moram da kažem da je tek ove godine izašla prva klasa podoficira i da su oni položili svečanu zakletvu u "Miloševom Takovu". Sve čestitke tim podoficirima, jer oni danas svoj posao obavljaju uglavnom na oruđima, na ratnom vazduhoplovstvu i protiv vazdušnoj odbrani. Takođe želim da ukažem i na to da je velike napore učinila ova Vlada, naš predsednik, Aleksandar Vučić i naravno, vaše Ministarstvo u unapređenju uslova života i unapređenju internatskih uslova u kojima borave vojni gimnazijalci i učenici Srednjih stručnih vojnih škola. Naime, moram da kažem da je i obnovljen internat koji je sagrađen 1976. - 1978. godine, učenici Vojne gimnazije i učenici Srednjih stručnih vojnih škola do3bili su novi modernizovani prostor, a država je u to uložila 180 miliona dinara. Naravno, danas postoje oni mrzitelji, oni rušitelji, oni koji nemaju ni obraza, ni časti, ni morala da na najgori mogući način udare na osnovne principe Strategije odbrane, a to je na pitanje nacionalnog suvereniteta i integriteta, ali politika Dragana Đilasa, Vuka Jeremića, politika Marinike Tepić je politika laži, politika obmane i politika zla. Ta politika ne može da pobedi politiku uspeha i napretka, a politiku uspeha i napretka Republike Srbije i jačanje Vojske Republike Srbije upravo svakoga dana radi Aleksandar Vučić u interesu vojske, u interesu države, u interesu mira i bezbednosti svakog građanina. Zahvaljujem.
Hvala, koleginice Jevtović Vukojčić. Reč ima ministar Aleksandar Vulin. Izvolite, gospodine Vulin.
Poštovani predsedavajući, gospodo potpredsednici, poštovani narodni poslanici, dame i gospodo, drugarice i drugovi, ja želim da se zahvalim što ste obratili pažnju upravo na suštinu vojnog obrazovanja. Suština svake vojske jeste obuka, jeste priprema, jeste obrazovanje. Neshvatljivo je i ne može se objasniti, ne može se racionalno objasniti, može se malo drugačije razmišljati, pa se može onda razmišljati o pravim motivima onih koji su to uradili da vi 2005. godine ukinete srednju stručnu vojnu školu, ukinete pripremu dečaka i devojčica koji će sutra održavati naše vazduhoplove, održavati naše radarske sisteme, naše protiv vazduhoplovne sisteme, sačuvate ih. Oni postoje, ali ukinete one koji će se brinuti o njima. To je apsolutno zdravom razumu nepojmljivo i neshvatljivo. Koristim ovu priliku da podelim sa vama i sa građanima Srbije, da vam kažem u šta su oni hteli da pretvore, pa dobrim delom čak i uspeli da pretvore uopšte sistem vojnog obrazovanja. Gospoda u uniformama koje ovde vidite, u njihovim diplomama piše oficir. Momci i devojke koji sada završavaju Vojnu akademiju i koji su je završili u proteklih desetak godina, na njihovim diplomama piše „menadžer u odbrani“. Oni su menadžeri u odbrani. Njih su pripremali planski da jednog dana prestanu da rade u vojsci i da se bave nečim drugim u svom životu. Iduće godine ćemo i to promeniti. Vratićemo, naravno, poštujući zakone odgovarajuće. Vratićemo da oficir ponovo bude oficir, ne menadžer u odbrani. Znate li da je na komandnom štabnom usavršavanju… to je oblik veoma važnog usavršavanja za naše oficire, mi smo sada uveli, tačnije ponovo vratili vojnu geografiju, vojnu istoriju, savremene sisteme naoružanja. Zamislite, mi smo školovali oficire za najviše činove, za najviše dužnosti u našoj vojsci, a da nisu imali vojnu istoriju ili vojnu geografiju? Prosto se pitate šta su učili. Čemu su ih učili? Mi smo došli do toga da student, pitomac, kadet Vojne akademije na četvrtoj godini nije imao ni jedan jedini čas borenja. Oficire nismo pripremali za to. Pripremali smo ih valjda za pesmu i igru, šta li? Zamislite do koje mere je dovedeno? Da naše vojno obrazovanje bude civilnije od civilnog. Ne spremate oficire, ne spremate one koji će braniti zemlju, ne učite ih vojnoj istoriji, vojnoj geografiji, ne učite ih savremenim sistemima naoružanja. Čemu ih onda učite? Sve su to stvari koje mi menjamo. Za sve te stvari, naravno, potreban je i novac i kadrovi, ali potrebno je vreme. Ovo vreme od 2005. do 2015. godine, kada smo ukinuli Srednju stručnu vojnu školu, ne može da se nadoknadi. Jednostavno, nije moguće. Mi se sada borimo. Naravno, borimo se da što više mobilišemo, da što više angažujemo čitavo društvo da nam pomogne da vratimo vojsku, pa i vojno obrazovanje, tamo gde mu je mesto. Svi zajedno moramo da obratimo pažnju na vojno obrazovanje. Kako ih budemo školovali, takvi će biti, takvi će oficiri biti, tako će voditi našu vojsku. Ono što mi radimo sada u Ministarstvu odbrane, ono što se radi na Univerzitetu odbrane, radimo da vratimo vojno školovanje potrebama vojske, da je vojska ta koja određuje šta će joj biti potrebno, u kojoj meri će joj biti potrebno i kakav profil oficira, kakav profil podoficira ona hoće. Hvala.
Hvala, ministre Vulin. Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Mirčić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Milorad Mirčić. Izvolite, gospodine Mirčiću.
Dobro je to što se vojska vraća tradicijama, ili tradicije što se vraćaju vojsci, pre svega i kada je u pitanju i srednje stručno obrazovanje. Mi svi znamo i pamtimo kada je Vojna gimnazija bila elitna škola, u koju su se upisivali bukvalno najsposobniji. Ja se ne sećam da je nekada moglo iz gimnazije, ako želi da se aktivira, da se aktivira kao u činu nižeg oficira. Ne sećam se, možda je bilo, ali ne sećam se. Ono što je veoma bitno to je da ovde se poboljšalo i finansijsko stanje kada je u pitanju vojska i kada je u pitanju uopšte briga i finansije koje su vezane za Vojsku Srbije. Otprilike budžet za sledeću godinu iznosi oko 800 miliona, ne računajući ona dodatna sredstva koja su namenjena za opremu i sve ono što je potrebno vojsci. I, zamislite kakav bi to efekat bio i kada je u pitanju obrazovanje i kada je u pitanju opremanje vojske da se manje razbacuje, recimo, ova što vodi saobraćaj i građevine, da ne deli tako 300 miliona, jer u tih 800 miliona koji su namenjeni za Vojsku Srbije, nešto preko 300 miliona je za plate zaposlenih u Vojsci? Zamislite koji je to red veličina kada ona olako prihvati da „Behtelu“ poveća cenu za 300 miliona? Zamislite kada bi sredstva koja su na nivou lokalne samouprave, po izveštaju DRI, zloupotrebljena, potrošena, razbacana, milijarde i milijarde, kada bi se ta sredstva racionalno koristila, a pogotovo za potrebe Vojske, u kakvoj bi situaciji, u kakvom bi stanju bila Vojska Srbije, koja je veoma bitan faktor da odbrati neprijatelje, a ne da razmišljamo o tome da ratujemo?
Hvala, gospodine Mirčiću. Reč ima narodni poslanik Žarko Bogatinović. Izvolite, kolega Bogatinoviću.
Zahvaljujem, predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre sa saradnicima, analizom predloženih dopuna i promena Zakona o Vojsci Srbije i predložene Strategije odbrane Republike Srbije i Strategije nacionalne bezbednosti Republike Srbije, vidi se da se vršila temeljna analiza svih članova Zakona o Vojsci Srbije i da se izmenama i dopunama Zakona otklanjaju mnoge nedoumice, nerazjašnjena pitanja, kao i članovi koji se trebaju usaglasiti sa ostalim zakonima Republike Srbije. Takođe, dodavanjem novih članova regulišu se pitanja koja su do sada bila neregulisana. Posebno ističem ponovno uvođenje, to jest vraćanje oficirskih činova kapetana prve klase i poručnika bojnog broda, kao i podoficirskog čina vodnik prve klase. Gašenjem ovih činova svih ovih godina pojedini oficiri i podioficiri su određene činove nosili dugi niz godina, čime nije bio obezbeđen kontinuitet za vreme provedeno na određenim dužnostima i nije bilo obezbeđeno sticanje iskustava na višim dužnostima, kao i karijerno usavršavanje i vođenje kadrova. Već nakon jednog čitanja dopuna Zakona o Vojsci Srbije uočava se da će se izmenama i dopunama Zakona stvoriti uslovi za obezbeđenje povoljnijeg položaja profesionalnih pripadnika Vojske Srbije, posebno profesionalnih vojnika, kao i starešina koji su u službi na određeno vreme. Dolazim iz Jablaničkog okruga, iz grada Leskovca, koji je oduvek važio za grad koji izuzetno voli i ceni svoju Vojsku i kome je otadžbina uvek na prvom mestu. To se pokazalo u vreme NATO agresije, kada je ondašnji Vojni odsek Leskovac radi popune ratnih jedinica mobilisao najviše rezervista u zemlji. Svi koji su učestvovali u odbrani otadžbine bili su spremni da daju ono što je najvrednije, a to je svoj život. Ovih dana u znak pomena i obeležavanja 20 godina od NATO agresije, lokalna samouprava grada Leskovca otkriće spomen-česmu na kojoj će biti imena svih poginulih boraca. Svake godine lokalna samouprava grada Leskovca i Centar Ministarstva odbrane zajedno vrše promociju svih vojnih škola. Zahvaljujući tome redovno imamo po sto kandidata za sve vojne škole i uvek oko 30 primljenih. Te primljene kandidate, na inicijativu Centra Ministarstva odbrane za lokalnu samoupravu Leskovac, grad na čelu sa gradonačelnikom svečano isprati i poželi im sreću uz prisustvo svih lokalnih medija. Tom prilikom i grad Leskovac i centar Ministarstva odbrane za lokalnu samoupravu Leskovac svim primljenim kandidatima uruči prigodne poklone. Na ovaj način vrši se neprekidna pozitivna promocija svih vojnih škola, čime se povećava broj zainteresovanih kandidata za konkurisanje za vojne škole, tako da već sada postoji ogromno interesovanje za konkurs za školsku 2020/2021. godinu. Zahvaljujem.
Hvala, gospodine Bogatinoviću. Reč ima narodni poslanik Jelena Žarić Kovačević. Izvolite.
Hvala vam, predsedavajući. Uvaženi ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, videli smo da je mnogo dokaza da Vlada Srbije radi na razvoju naše vojske i svega što to prati i mnogo je činjenica o kojima možemo pozitivno govoriti, odnosno koje idu u prilog tome da se vojska sada nalazi na nivou koji je zapravo i zasluživala sve ove godine. Tu mislim i na nabavku novih aviona, novih helikoptera, novih oklopnih vozila i druge opreme. Tu mislim i na bolji materijalni status naših vojnika i drugih zaposlenih pri vojsci. Primera radi, 2012. godine Ministarstvo odbrane je imalo oko 50 milijardi dinara iz republičkog budžeta, a danas govorimo o skoro duplom iznosu. Danas je to iznos od oko 95 milijardi dinara. Danas govorimo o Predlogu zakona o Vojsci Srbije, koji će takođe doneti promene na bolje, pre svega, koje se odnose na status vojnika, pružajući im mogućnost da rade i u drugim državnim organima ili u inostranstvu. Još jedna stvar koja je dobra jeste podizanje starosne granice na 40 godina za prijem oficira i podoficira u Vojsku Srbije, odnosno 45 godina kroz mogućnost da prođu obuku koja je specijalizovana za ulazak u Vojsku Srbije. Imali smo priliku da čujemo i mnogo stvari i o Strategiji nacionalne bezbednosti i Strategiji odbrane i nesumnjivo je da se radi o sveobuhvatnim dokumentima koji će imati veliki značaj za odbrambeni sistem Srbije. U dokumentima su jasno definisani ciljevi, jasno su definisane intencije Vlade, koje se odnose i na pitanja bezbednosti, na pitanja odbrane, ali i na ekonomski razvoj, ali ono što je najvažnije jeste da je na nedvosmislen način definisano očuvanje nezavisnosti, suvereniteta i vojne neutralnosti. Kada govorimo o vojsci, nažalost, imamo loše primere iz prošlosti, imamo primere neodgovornog ponašanja državnika. Neki od njih su sada lideri ili pristalice Saveza za Srbiju. Imamo primere apsolutne nezainteresovanosti za ovaj državni resor, pa čak možemo da kažemo u nekim slučajevima da se radilo o svesnom uništavanju vojne opreme i infrastrukture, upravo kao što danas imamo napade na našu namensku industriju. Svakodnevnim plasiranjem neistina lideri Saveza za Srbiju nanose štetu, pre svega bezbednosti i odbrani Srbije, želeći da naude Aleksandru Vučiću i Vladi Srbije, koja ima rezultate i u razvoju i u podizanju i vojske i namenske industrije. Ti napadi idu tako daleko da smo pre nekoliko dana čuli teške optužbe od Marinike Tepić, koja je naravno po nalogu Dragana Đilasa u holu Skupštine izjavila da mi novac od prodaje oružja dajemo zemljama od kojih očekujemo da povuku priznanje takozvanog Kosova. Želeći da nanese štetu Aleksandru Vučiću i SNS ili Vladi Srbije, oni zapravo nanose štetu, nenadoknadivu štetu Srbiji i građani moraju biti upoznati sa tim, moraju biti načisto sa tim kakva je politika koju sprovode lideri Saveza za Srbiju, a to je zapravo destabilizacija čitavog sistema u kome su najvažniji odbrana i bezbednost Srbije. Poslanička grupa SNS će glasanjem podržati ove predloge i daće podršku Vladi Srbije da ne poklekne pred ovim pritiscima, jer mi želimo i dalje da živimo u jakoj zemlji, u razvijenoj, modernoj i sigurnoj zemlji, a Vlada Srbije nam je dokazala da je u tom i njihova namera. Hvala.
Hvala, gospođo Žarić Kovačević. Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Izvolite, gospodine Šaroviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, pre svega, moram reći da sam šokiran što Narodna skupština nastavlja ovu raspravu kao da se ništa ne dešava. Ja ne znam da li ste vi obavešteni da je noćas u Crnoj Gori donet tzv. zakon o slobodi veroispovesti, kojim su stvoreni uslovi da srpski narod i srpske svetinje u Crnoj Gori dožive neki novi 17. mart. Pohapšeni su poslanici Demokratskog fronta, koji su se protivili tome. Narod i sveštenstvo SPC se okuplja širom Crne Gore. Bili su blokirani i neki putevi. Situacija je veoma napeta i pitanje je hoće li doći do eskalacije, hoće li pasti krv, hoće li doći možda i do građanskog rata, a vi se ponašate kao da se ništa ne dešava. Reakcija države Srbije ne postoji. Reakcija predsednika Srbije ne postoji. Reakcija Vlade Republike Srbije ne postoji. Hoće li makar Skupština Srbije i hoćete li vi makar kao narodni predstavnici smoći snage i hrabrosti da podignete svoj glas i da zaštitite srpski narod, na šta se, između ostalog, obavezujete, ali samo deklarativno, i ovim zakonom. Da li vas je sramota da ćutite i trpite da srpski narod doživljava poniženja, a da vi ne reagujete ni na koji način? Režim u Crnoj Gori je ovaj zakon doneo jer je ohrabren bio upravo izostankom bilo kakve reakcije iz Srbije još od trenutka kada je nacrt usvojen, pa predlog zakona itd. Vi kukate kao babe, kažete - ne znamo šta da radimo, šta mi možemo? To je vaša jedina reakcija. Vas treba da bude sramota.
Hvala. Reč ima narodni poslanik prof. dr Ljubiša Stojmirović. Izvolite.
Poštovane koleginice i kolege, gospodine ministre, reforma bilo koje vrste obrazovanja je veoma važan poduhvat i ja vam želim puno sreće u tom poslu. Svakako da ste vi imali tu čast da vas zapadne da povratite ono što je nekada bilo u sistemu vojnog školovanja. Zašto je došlo do toga da mi izbrišemo iz vojnog školovanja srednju školu? Pa, zato što su oni koji su došli na vlast 5. oktobra 2000. godine imali obavezu da se oduže onima koji su ih doveli na vlast i nisu imali ni pameti, ni mudrosti da kažu – čekaj, brate, pa ti meni rušiš jednu granu, rušiš mi deo obrazovanja bez koga ne mogu da napredujem. Ali, vi rekoste da će to biti teško da se nadoknadi. Vojska ima sposobne kadrove, koji imaju znanje i sa znanjem može sve da se pobedi. Ja verujem da ćete u tom poslu uspeti i želim vam puno sreće. Hteo sam istovremeno i da pohvalim diskusiju kolege Srete Perića, koja je zbilja bila prava opoziciona diskusija, ali onako kako rade kulturni i vaspitani ljudi. On je ukazao i na kvalitet ovog zakona i onoga što vi radite, ali je istovremeno ukazao i na to kako treba rešiti neke stvari. Ja mislim da tako treba da se ponaša svaka opozicija. Što se tiče kolege Šarovića, da ne bi rekao da se plašim da odgovorim na ovo što je on rekao, svi smo mi svesni šta se događa u Crnoj Gori. Ja verujem da će vlast odgovoriti onako kako treba. Ali, ne možemo biti ni kauboji, ni Indijanci i tako se ponašati, nego moramo mudro i pametno, da ne bi naneli mnogo veću štetu našem narodu. Hvala.
Hvala. (Nemanja Šarović: Replika.) Nemate, kolega Šaroviću, pravo na repliku. (Nemanja Šarović: Po Poslovniku.) Izvolite, po Poslovniku.
Gospodine Arsiću, povređeno je nekoliko članova. Povređen je član 27. koji vas obavezuje da sednice vodite u skladu sa Poslovnikom. I povređen je član 104. koji određuje da poslanik ima pravo na repliku ukoliko neko pogrešno protumači njegovo izlaganje. Gospodin Stojmirović je mene po imenu prozvao i rekao da mi nemamo pravo da budemo kauboji, da mi nemamo pravo da budemo Indijanci. Ako vi smatrate da vama npr. da je neko rekao da ste Indijanac, da to nije uvredljivo, to je vaše pravo. Gospodine Arsiću, ja smatram da je to uvredljivo i da na takav način niko nema pravo da se obraća narodnim poslanicima. Možda vas, gospodine Stojmiroviću, nije strah, ali i očigledno da je čelnike režima i ove ovde koji vam izigravaju šefove poslaničkih grupa i prvoborce, nekakvu kvazielitu vašu ovde u Skupštini, da oni nemaju šta mudro da kažu i da oni nemaju… [[Isključen mikrofon.]]
Kolega Šaroviću, ako vi smatrate da je uvredljivo što je kolega Ljubiša Stojmirović rekao da može da vam odgovori, a onda počeo da govori o kolegi Sreti Periću, koji se nije javio za repliku, a pri tom je govorio i pohvalno kolegi Sreti Periću, ne vidim koji je vaš osnov za repliku. ( Nemanja Šarović: Očigledno niste slušali njegovo izlaganje.) Samo je rekao da može šta da vam odgovori, ništa više i nastavio da priča o amandmanu koji se podneli… (Nemanja Šarović: Jeste li čuli priču o kaubojcima i Indijancima?) Kolega Šaroviću, da li želite da se Narodna skupština u danu za glasanje izjasni o povredi Poslovnika ili ne? Da li želite? Izvolite.
Gospodine Arsiću, u skladu sa Poslovnikom o radu Narodne skupštine, ja imam pravo da se izjasnim o tome i tražim da se Narodna skupština izjasni, ali istovremeno… [[Isključen mikrofon.]]
Zahvaljujem. (Nemanja Šarović: Po Poslovniku.) Reč ima narodni poslanik Goran Pekarski.
Hvala, predsedavajući. Izvinjavam se, ja sam dobio malo kasnije reč, pa se ovo neće odnositi na diskusiju gospodina Šarovića. Izvinjavam se, da ne shvatite pogrešno. Hteo sam da se osvrnem na nešto što je bilo ranije, a to je na primedbe poslanika iz opozicije gde su neki ovde dolazili u salu, a neki više na hodniku na konferenciji za novinare govorili da nema transparentnosti prilikom donošenja ovih zakona, što u suštini stvarno ne stoji. Ovde danas pričamo o vojsci, pričamo o odbrani, pričamo o bezbednosti. Da li ima više transparentnosti od ovoga da pred milionskim auditorijumom mi pričamo o svemu ovome danas ovde? Posvetiću se gospodinu Živkoviću i njegovoj konferenciji za novinare pre neki dan kada je rekao, onako cinično, podrugljivo, kako samo on to zna, da na strani šest ne piše – ne isključuje se mogućnost oružane intervencije, pa se sada onako podrugljivo pita – od koga to planiramo da se odbranimo, da li smo mi svesni svog okruženja, zašto ne piše sa kim mi to planiramo da ratujemo? Moram da se osvrnem i na njegov nastavak, šta je on nastavio da priča, pa je nastavio da priča da po raznim kombinacijama i teorijama koje rodove vojske mi planiramo da upotrebimo ako dođe do neke intervencije na nas, pa idemo dalje, pa kaže – kakav će biti raspored vojnih jedinica, pa kakva je njihova popunjenost, pa kakvo je njihovo naoružanje, pa kakva je njihova kadrovska opremljenost. Sve je to nešto što bi, mislim, mnogi strani agenti, koji se muvaju po Srbiji, hteli da znaju, pa je verovatno gospodin Živković rešio da im pomogne malo. Moram gospodinu Živkoviću da kažem da Srbija nema nameru da ratuje ni sa kim, ali ima nameru da se odbrani od bilo koga. Podsetiću javnost na reči predsednika Vučića, koje je izgovorio prilikom posete Grčkoj, da Srbija nije velika i moćna sila, ali da je iskren i odan prijatelj. U toj rečenici je sadržano sve. Tu je jasno rečeno da će svi oni koji žele da budu prijatelji Srbije u Srbiji naći još većeg prijatelja. Svima onima koji nam nisu naklonjeni ili mi nismo naklonjeni njima Srbija će pokušati argumentovano da pruži ruku prijateljstva i da pokušamo da ih privolimo da budu na našoj strani. To je u suštini miroljubiva politika koju predsednik Srbije Aleksandar Vučić vodi. To je preventiva doktrini odbrane Srbije. Da li su gospodin Živković, kada je donosio odluke i bio premijer, i uopšte klika koja je tada bila na vlasti nekada bili transparentni? Ako verovati kolegi poslaniku, generalu Božidaru Deliću, a nema razloga da ne verujemo dokazano patrioti i vojniku da je 2003. godine 24. jula, ako se ne varam, prilikom posete Americi gospodin Živković obećao, prihvatio, poklonio, ne znam više kako to da nazovem, da će 800 vojnika naše vojske otići u Avganistan, i to da idu u neku mirnodopsku operaciju, pa hajde ni po jada, nego akcija se zvala „pretraži i uništi“, čista vojna operacija, operacija koja je za posledicu imala da u Srbiju počnu da stižu kovčezi sa telima naših vojnika. Kada se sugerisalo da nije to mirnodopska nego vojna operacija, ništa se nije desilo. Generalštab je reagovao, političko rukovodstvo nije reagovalo. Tek kada je vojska zatražila dva puta po 50 miliona, odnosno 100 miliona za opremanje tih vojnika, kako bi im sačuvala živote, onda se tek reagovalo po sistemu – živote vaše dajemo, ali pare naše ne dajemo. Kako je ta opozicija sadašnja, kada je bila na vlasti i kada je donosila odluke, da li je transparentno uništila, odnosno rasformirala 63. padobransku? Nije. General Ponoš je to odradio. Kada je bila u pitanju 72. specijalna brigada general Ponoš je to tiho odradio. Sada je general Ponoš postao Zdravko Ponoš i onda je Zdravko Ponoš postao desna ruka Vuka Jeremića. Sada bi verovatno njih dvojica hteli da rasformiraju Srbiju. To SNS, naši koalicioni partneri, predsednik Aleksandar Vučić neće dozvoliti. Hvala vama.
Zahvaljujem. Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Miljan Damjanović. Da li neko želi reč? Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Da li neko želi reč? Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, Vojska je najvažnija institucija svake države i svakog društva. To je tako još od davnih vremena, tako je danas i tako će biti sve dok postoji ljudski rod. Ono što želim da kažem je pozitivna činjenica da se popravlja status Vojske Srbije u odnosu na period posle 2000. godine kada je vojska totalno uništena, kada su neki stručnjaci, po nalogu zapadnih sila, smatrali i rešili da nam vojska nije potrebna. Nijedna zemlja, nijedno društvo ne može bez vojske. Ima ona jedna izreka koja kaže – onaj ko nema svoju vojsku, imaće tuđu. Još jednom, dobro je što se vojska oporavlja i što se ulaže sve više u vojsku, jer naše društvo i država Srbija svoju tradiciju zahvaljuje, pre svega, najvećim delom vojsci. Ono što nije dobro, a to je status koji proklamuje ova vlast, status neutralnosti. Neutralnost je diskutabilan pojam. Mi možemo reći da smo Marsovci, ali to ne zavisi od nas, nego zavisi od drugih. Mi smo bili neutralni i 1992. i 1999. godine, pa to naše neprijatelje nije sprečilo da izvrše agresiju na našu zemlju i na naš narod. Što se tiče ovog obrazovanja, dobro je što se vrši reforma tog obrazovanja u vojsci. Napokon se shvatilo o čemu se radi, ali ono što bih hteo da kažem u vezi toga je činjenica da treba više insistirati na tom patriotskom obrazovanju, jer poznato je da će vojnik bolje shvatiti šta treba da radi uz neku patriotsku pesmu, nego uz mnoga predavanja iz taktičke obuke i drugih stvari. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Dragana Barišić. Izvolite.
Zahvaljujem, uvaženi predsedavajući. Poštovani ministre sa saradnicima, poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, danas raspravljamo o veoma važnim zakonima iz oblasti Ministarstva odbrane i nadam se da ćemo se svi složiti da, kao država i kao region koji je imao u prethodnom periodu jako težak period, nam je bitno očuvanje mira i proces izgradnje mira. Ono što bih ovom prilikom želela da naglasim jeste to da smo u poslednjih nekoliko godina krupnim koracima napredovali u procesu saradnje svih bezbednosnih struktura u našoj zemlji. Tu bih naglasila Ministarstvo odbrane i BIA. Upravo su ministar koji je ispred tog Ministarstva i direktor BIA zaduženi za tu saradnju, kao i MUP na čelu sa ministrom Stefanovićem. Ono što bih ovom prilikom želela da dodam jeste to da me plaši sve češće nastupanje nekih takozvanih lidera iz Saveza za Srbiju. Naglasila bih da je to savez za propast i uništenje Srbije, s obzirom na to kakve konferencije za novinare u poslednje vreme drže. Ovom prilikom želim da dodam i da pokažem listu gde se kolega poslanik iz Trstenika, gospodin Aleksić, redovno upisuje u spisak, a već 362 dana bojkotuje rad ove Skupštine. Postavila sam neka pitanja na jednoj od prethodnih sednica, ali se gospodin nije udostojio, a već je držao par konferencija u holu ovog doma, gde na svakoj, ne prođe, a da on ne prozove gospodina Gašića. Ja ne znam zašto je taj čovek toliko opsednut likom gospodina Gašića. Možda zato što je Gašić dok je bio gradonačelnik Kruševca uradio više za dve godine nego što je on za sve ono vreme vladavine njegovog URS-a u Trsteniku. Taj gospodin, znate i sam da je priviđao BIA, pa je objavljivao raznorazne tvitove, a na upit novinara da li je to tačno, on je rekao da se samo šalio. Zaista ne mogu da verujem da čovek od četrdesetak godina može da se šali i da se ponaša kao dete uzrasta pet, šest godina. Ono što želim da pokažem isto našim građanima, da se 25. decembra uredno potpisao u spisak gde je prisustvovao sednici. Znači nije mu bilo malo to što uzima platu Narodne skupštine, a ne ulazi u ovu salu. Uredno se potpisao da dobije i putne troškove. Isto to je učinio i 26. decembra. Znači, čovek koji i ne živi maltene u Trsteniku, nego ga viđamo ovde po Beogradu, po okolnim kafićima gde obavlja neke razgovore sa nekim kolegama iz saveza uredno se potpisuje, uredno prima platu, a ne radi ono zašta su ga građani platili. Isto to je uradio i 12. decembra. Iskreno, nisam neko ko kontroliše te spiskove, ali sam tu na istoj strani kao on, pa kad mi se ukaže prilika baš mi to zabode oči jer vidim šta taj čovek radi. Mada sam imala priliku da vidim i da čujem šta kažu Trsteničani na onome šta je radio u periodu dok je bio predsednik opštine Trstenik. Vrlo često je znao da govori i o zakonima iz oblasti Ministarstva odbrane, a ne znam da li je vojni rok uopšte odslužio. Pušku je uzeo jedino kada je ubio neku životinju i time se pohvalio na društvenim mrežama. Mislim zaista ne znam šta više o tom čoveku da se kaže. Ono što bih dodala još, pa evo i kolega se slaže sa mnom, jeste to da je kao predsednik opštine Trstenik doveo opštinu do ivice propasti. Podaci sa sajta Agencije za borbu protiv korupcije govore da je imao više novčanih nadoknada, znači o tome su ogromne cifre, bojim se da bi Trsteničani pali u nesvest kada bi čuli sve ovo, pa bolje da ne ponavljam. Ali, da je nepotizam kakav je on sprovodio u vreme dok je bio predsednik opštine nikad viđen maltene jer je na svim mogućim funkcijama, odgovornim funkcijama, dobro plaćenim funkcijama postavio najbližu rodbinu, od tasta do tašte i supruge koja i dan danas radi na televiziji Trstenik, a inače taj čovek zna da se vrlo često bavi time da u Srbiji vlada nekakav medijski mrak. Dodala bih i to da Trsteničani opštinu Trstenik nisu zvali Trstenik, nego kneževina, upravo po prezimenu njegovog tasta zato što je, kako rekoh na svim odgovornim funkcijama postavio gospodu iz porodice Knežević. Kada se već danas bavim njegovim likom, dodala bih i to da nije odgovorio i na to koju je školu završio, jer se navodno vodi kao nekakav diplomirani ekonomista, a uopšte ne znam na kom je fakultetu diplomirao i kada. Zatim, dodala bih i to, još jednog građani moraju da znaju o kakvom se Jeremićevom potrčku radi, jer je svoju stranku, kao što znate ustupio Jeremiću, prodao je. Ne znam koliko pristalica uopšte ima u Trsteniku, ali moramo se setiti toga da je za njega upravo osnovano javno komunalno preduzeće „Počekovina“ u jednoj mesnoj zajednici, osnovano preduzeće samo da bi se on zbrinuo kao kadar URS-a. Taj gospodin Miroslav Aleksić, koji se ne libi toga da proziva sve one uspešne ljude iz Kruševca, iz Rasinskog okruga, samo da bi stekao neke jeftine političke poene i doveo građane u zabludu, ali građani znaju ko je gospodin Gašić, a ko je on. Ono što još želim da dodam je to da preko svojih stranačkih, u stvari ne stranačkih, nego i tih lidera koji su u Savezu za Srbiju, nedavno je verovatno dao upute i gospođi Sandi Rašković Ivić, pa se ona u holu trudila da isto baci ljagu na gospodina Gašića i na gospodina Ivana Mijailovića, inače bivšeg upravnika VP doma u „Kruševac“. Rekla je mnogo neistina vezano za ovog gospodina, a svi Kruševljani znaju u kakvom je stanju bio vaspitno-popravni dom 2012. godine, a kakva je to ustanova sada. Znači, do neprepoznatljivosti je doveo upravo upravnik dotadašnji, gospodin Ivan Mijailović i ja to sa ponosom mogu da kažem i kao njegova partijska koleginica i kao neko ko dolazi iz Kruševca. Čovek koji je ovu ustanovu doveo do takvom stanja da se sada svi ponosimo i srećni smo što možemo da imamo takvog čoveka koji je to sve uradio za naš grad. Tako da svi oni iz tog Saveza za Srbiju ako nemaju program, kao što ga nemaju, ako nemaju argumente, politiku, nemoj da se i dalje bave ovakvim neistinama i iznose razne laži jer svi mi znamo kakve su to osobe jer dolazimo iz tih krajeva. Oni samo preko plasiranja laži, tako rade i za predsednika Republike, gospodina Vučića, tako i za naše lokalne lidere, naše kolege, pokušavaju da skrenu pažnju sa one politike koju su do 2012. godine vodili i svi znaju kakvu su ostavili državu, državu koja je bila na ivici bankrota. Ono što želim da dodam, u danu za glasanje podržaćemo ove dobre zakone jer smatram da je jako bitno da Ministarstvo odbrane i dalje radi kao što je do sada radilo jer ono što je najbitnije jeste očuvanje mira u našoj zemlji, što je osnovni cilj svih nas. Hvala.
Reč ima ministar, gospodin Aleksandar Vulin. Izvolite.
Uvažena poslanice, Bratislav Gašić je vredan, čestit, sposoban čovek i naravno da će ga napadati i naravno da će takvi da se napadaju, ali građani Kruševca, znate kako se kaže – najteže je biti prorok u svom selu. Bata Gašić sada ima više glasova nego što je imao kada je bio gradonačelnik Kruševca. To znači da su građani prepoznali njegov rad, da su prepoznali šta radi za svoju sredinu i da su prepoznali šta radi za svoju državu i naravno da će ga napadati. Ne možemo očekivati da će ga hvaliti oni koji kao svoj jedini rezultat imaju prezaduženu opštinu i ništa drugo i naravno da će ga napadati, a nama svima je čast i zadovoljstvo što imamo takvog čoveka sa sobom i naravno da ćemo biti tu uz njega i za njega i svaka laž koja bude došla ona vas povredi, ume da vas u politikom smislu i ošteti, ali na kraju se ipak zna ko je šta uradio i samo se to računa. Kada bi se po količini mržnje pravili izbori, Aleksandar Vučić ne bi nikada ušao u parlament koliko ga mrze i koliko ga napadaju, ali ipak se nekako u parlament ulazi po kilometrima puteva, po visini zarada, po tome koliko ste povećali penzije, koliko ste unapredili zdravstvenu zaštitu, koliko vam je jača Vojska. Tako se pobeđuje na izborima. Tako da mržnja boli, mržnja vređa, mržnja ne donese ništa dobro nikome, pogotovo ne našim građanima, ali mržnja i ukaže na one koji najbolje i najiskrenije rade. Hvala vam što ste skrenuli pažnju i što ste mi dali priliku da mogu da kažem konkretne podatke kada je u pitanju poboljšanje standarda u Vojsci. Daću vam nekoliko jednostavnih podataka koji ne mogu da se falsifikuju. Mogu da se provere, vrlo su jasni. Najveće plate Vojska u vreme režima DOS-a i DS imala je negde 2008. godine. Verovatno su bili neki izbori pa je trebalo nešto vanredno povećati, podelile se neke pare. Nije važno ni kolika je bila inflacija, šta god. Podignu vam 20%, a inflacija bude 30%, obezvrede vam i ono što su vam dali, ali nema veze. Da budu egzaktni podaci koliko je šta vredelo u evrima – potporučnik 2008. godine primao je 423 evra, danas 564, poručnik 456, danas 574, kapetan 497, danas 646, major 557, danas 756, potpukovnik 654, danas 904, pukovnik 837, danas 1.101 bez inflacije. Novac vredi bez inflacije koju vam država uzme ono što vam da. Uz sve ostale stvari za koje smo se potrudili da stavimo na raspolaganje našoj Vojsci, od toga da svaki aktivni vojnik ima dve uniforme, da ima nove čizme, da ima i treću M93 radnu uniformu do toga da smo povećali kalorijsku vrednost obroka. Možda to nekome zvuči smešno, ali za ljude koji žive i rade u Vojsci Srbije važno je da mu i obrok bude kalorijski i snažniji, da imaju više hrane. Mi smo, dame i gospodo, došli do toga, mi smo bili u poziciji da su nam rezerve hrane u Vojsci bile jednocifrene, danas su stopostotne. Dakle, koliko je predviđeno da budu rezerve hrane, goriva, odeće, obuće, one su na maksimumu i to nekom se ne čini kao neko veliko postignuće, ali trebalo je i vremena i novca, trebalo je hrabre i odgovorne politike fiskalne konsolidacije koju je tada vodio predsednik Vučić da dođemo do novca, pa da oporavimo kolektive preduzeća koja to mogu da proizvedu. Kupiti uniformu, pa gde da je kupite ako nemate „Jumko“ koji će da je pravi. A koji „Jumko“? Setite se kako je izgledao „Jumko“ 2012, 2013. godine, ugašeni, isključili im struju, radnici štrajkuju, plata nema, porez, doprinose, niko nikom ništa ne plaća. Sada je to preduzeće koje je u stanju da otvara nove pogone, koji otvara nove fabrike, koje je u stanju da izvršava sve obaveze prema svojim kupcima. Dakle, stvari se menjaju, menjaju se na bolje. da li je to dovoljno? Naravno da nije. Naravno da svaki naš vojnik, svaki naš oficir zaslužuje više, zaslužuje mnogo više, ali će i imati više i može da se nada i može sa sigurnošću da očekuje da će državni vrh i njegov vrhovni komandant voditi računa o njemu svaki dan. Hvala.
Po Poslovniku, narodni poslanik Nemanja Šarović.
Gospodine Arsiću, ukoliko niste u stanju da vodite sednice u skladu sa Poslovnikom, a izgleda da niste, prepustite predsedavanje nekom drugom. Povređen je član 158. stav 7. Ja ću vam ga pročitati, vi očigledno taj član ne znate. On kaže da: „Predlagač zakona, odnosno ovlašćeni predstavnik predlagača zakona ima pravo da govori o svakom amandmanu do dva minuta.“ Do dva minuta. Ministar je upravo govorio četiri i po minuta. Da li ste vi zadremali gospodine Arsiću ili ste svesno kršili Poslovnik, to ćete nam vi reći kad budete davali svoj odgovor, ali je očigledno da ste ministru dozvolili da govori mnogo duže, dva i po puta duže od onoga što Poslovnik propisuje. Druga stvar, da li ste slušali ministra i govornika pre njega? Danas na dnevnom redu su zakoni o vojsci, gospodine Arsiću, dakle, nije slobodna tema i ukoliko neko želi može da predloži tačku dnevnog reda sa nazivom „Koliko volim Batu Gašića“ pa da se onda takmiče poslanici, ministri i svi drugi.
Kolega Šaroviću, samo da vas obavestim, prvo da su iste mere prilikom određivanja teme dnevnog reda korišćene kada ste i vi govorili. Znači, ne možete da osporite pravo koleginici Barišić da koristi isti kriterijum kao vi. Druga stvar, moram da vam kažem, kolega, kada je u pitanju vreme, poslanička grupa Srpske radikalne stranke potrošila je do sada blizu devet minuta više od onog vremena koje joj pripada Poslovniku. Možete da proverite i to. Ministar je do sada potrošio čitava 34 minuta od tri sata, koliko ima na raspolaganju. Da li želite da se Narodna skupština u danu za glasanje izjasni o povredi Poslovnika?
Naravno da želim.
Zahvaljujem. Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Dubravko Bojić. Da li neko želi reč? Izvolite.
Hvala, gospodine predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre vojni sa svojim saradnicima, moram da primetim da ste jedni od retkih članova Vlade, koji je u Narodnoj skupštini u punom sastavu sve ovo vreme. Ja ovde želim da istaknem držanje naše vojske u ratu protiv najmoćnije vojne sile sveta, protiv NATO. Za vreme više od dva i po meseca besomučnog zločinačkog bombardovanja naša vojska je izašla manje oštećena nego što je oštećena za vreme onih koji su došli na vlast petooktobarskim prevratom, na krilima NATO bombi. Zašto ovo ističem? Zato što za vreme ovog bombardovanja koje je bilo po količini ispaljenih projektila sa osiromašenim uranijom, ovaj rat je bio na neki način dobio je obrise i nuklearnog, a po toksičnosti i količini otrova koji su se izlili u zemlju, vodu ili u vazduh kao posledica gađanja hemijskih naftnih i energopostrojenja, možemo reći da je ovo bio i hemijski rat. Dame i gospodo, ja ovde želim da istaknem da je sramotna, za dostojanstvo ljudsko poražavajuća činjenica, a vrlo uvredljiva za nacionalna i patriotska osećanja da mi danas posle više od dve decenije od zločinačkog NATO bombardovanja licitiramo brojem žrtava, da mi danas nemamo tačan spisak poginulih bilo civila, vojnika ili policajaca. Što se tiče učešća naših mirovnih snaga u mirovnim operacijama širom sveta, stav SRS je da nemamo ništa protiv učešća naših snaga u okrilju UN, ali smo protiv svih onih angažovanja naših pripadnika u organizaciji NATO ili EU. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Vladimir Marinković. Izvolite.
Hvala poštovani potpredsedniče Arsiću. Poštovani ministre, oficiri, dame i gospodo narodni poslanici, želim sada pri kraju rasprave da još jednom izrazim veliku podršku i da pozovem moje kolege narodne poslanike da svi glasamo za ove predložene strategije i predloženi zakon zbog toga što će njihova primena i realizacija da učini odbranu naše zemlje i bezbednost naše zemlje mnogo boljom, mnogo jačom, mnogo snažnijom i mnogo kvalitetnijom. Zahvaljujem se ministre na vašem radu i na svim ovim predlozima i na svemu onome što ste uradili u prethodnih nekoliko godina, imajući u vidu osnaživanje naše vojske, osnaživanje pozicije i položaja i ugleda naše vojske na međunarodnom planu. Takođe, želim da i građanima Srbije i mojim kolegama kažem da sam dobio jedno novo istraživanje javnog mnjenja u Srbiji, da prenesem jednu činjenicu da Vojska Srbije i predsednik Republike Srbije imaju najveći rejting kod građana Srbije, preko 50% poena pozitivnih. Smatram da to dovoljno govori koliko i predsednik države, koliko i Vlada Republike Srbije, koliko naš ministar odbrane, gospodin Vulin, sa načelnikom Generalštaba i svim saradnicima i oficirima rade na tome na država Srbija bude prava, moderna, snažna, neutralna i ekonomski jaka zemlja. Posle njih, po rejtingu, to moram da napomenem je crkva. Posle vojske i posle predsednika. Takođe, ovaj razvoj i ovo osnaživanje vojske i sve ono što tek sledi, proizilazi iz još jedne činjenice iz istraživanja u koje sam imao uvid da vidim, a to je sledeće. To je jedna jako lepa vest za građane Srbije, jako lepa vest za našu zemlju, a to je da do pre šest meseci u svim istraživanjima javnog mnjenja, na prvom mestu kada su u pitanju prioriteti građana Republike Srbije i kada je bila u pitanju njihova zabrinutost, bila je nezaposlenost, bila su radna mesta. U vrhu grafikona, tabele, toga više nema i to je zamenilo sa 34% poena cene roba i usluga. Dakle, narod Srbije, građani Republike Srbije više ne brinu toliko o mogućnosti da se zaposle, roditelji ne brinu o mogućnosti da se njihova deca zaposle, bake i deke ne brinu o tome i ne razmišljaju da moraju da izdržavaju svoje unuke, zbog toga što nema posla, što nema firmi gde će im se unuci zapošljavati, nego to danas Srbija ima zahvaljujući Aleksandru Vučiću. Zahvaljujući tome što je on u samo proteklih nekoliko godina otvorio preko 150 fabrika u Srbiji. Zato što se u Pančevu pre nekoliko meseci otvorila Fabrika CTF gde je prosečna zarada 1.700 evra neto, dakle to je nekih 2.700 evra u bruto iznosu. Prosečna plata u Republici Srbiji je danas 500 evra. Sa 16.000 dinara uspeli smo da minimalna zarada dođe na 30.000 dinara. Uspeli smo da u našem budžetu izdvojimo mnogo više novca za kapitalne investicije, za infrastrukturu, za auto-puteve, za našu Vojsku, za policiju. Dakle za tu infrastrukturu koja će nam pomoći da pozicija naše zemlje bude jača, bude bolja, da Srbija, kao što i jeste, bude još uglednija i da ima još jaču poziciju u međunarodnim okvirima kako bi najbolji mogući način mogli da branimo svoje nacionalne i državne interese. Takođe, želim da kažem da ovo istraživanje govori o tome da je i podrška ovim koji ne dolaze ovde na sednicu, a umeju da prime platu i da podignu dnevnice za dolazak, valjda da obiđu ovu zgradu i da je vide 1,2%, 1,2%, podrška Vučiću 62%. Moram da vam kažem da ovo istraživanje nisu radile srpske agencije nego američke. Bez i jednog jedinog razloga da jačaju i da bez motiva da jačaju poziciju Vučića i da jačaju poziciju Srbije. Naravno, pozivam i podsećam na ono što desilo pre dva dana, a to je izjava još uvek narodnog poslanika Marinike Tepić da je Srbija zahvaljujući nekom crnom novcu na jedan nelegalan način radila na povlačenju priznanja tzv. Kosova, najmanje što može da uradi to je moje lično mišljenje i nadam se svih vas ovde u sali je da se izvini građanima Republike Srbije i da to više nikada ne uradi. Takve kao ona građani će već tamo krajem aprila ili početkom maja, ne znam kada će predsednik Republike raspisati vanredne parlamentarne izbore, počeli su da se vraćaju kada su videli ova istraživanja, neki od njih i rade istraživanja, počeli su da se vraćaju u salu, poslaće na smetlište istorije ove ljude koji konstantno u proteklih nekoliko godina urušavaju dignitet i ugled Republike Srbije. Podsećam naše građane i moje kolege da nikada nismo imali ovakve političare, koji su u stanju da to urade protiv svoje zemlje. Ni za vreme vlada naprednjaka, Jovana Ristića, Stojana Novakovića i liberala, ni za vreme vladavine radikala, Nikole Pašića, niti Milana Stojadinovića. Uvek je bilo jake opozicije. Uvek je bilo žestokih rasprava u parlamentu. Za vreme izlaganja i ekspozea Milana Stojadinovića o jednom predlogu zakona o budžetu, jedan poslanik iz Crne Gore, mislim da se prezivao Arnautović, čak je potegao i oružje, potegao je pištolj na njega ali je na svu sreću promašio. Sećate se svi, znate rasprave o Konkordatskoj krizi. Evo završavam gospodine Arsiću, samo mi dajte još 30 sekundi da kažem nešto oko crkve. Država i crkva su odvojene. Naravno da ćemo na jedan mudar način da vodimo računa o Mitropoliji crnogorskoj i da jedan senzibilan način pokušamo da zaštitimo interese Srba i SPC u Crnoj Gori, ali ponovo se pravi ista greška, ponovo pokušavamo da radimo ono što smo radili tokom 90-tih godina, glavom kroz zid. Bolje da su pisali Američkom kongresu, Senatu, predsedniku Trampu da ih podrži zato što su to izrazito hrišćanski političari koji imaju senzibiliteta za crkvu i za hrišćanstvo, a ne da se sami i na neke načine koji nisu dobri bore za sopstvene interese i interese crkve.
Reč ima ministar, gospodin Aleksandar Vulin.
Poštovani, režim Mila Đukanovića srlja u građanski sukob i ne radi on to od juče, on to radi bar od onog momenta kada je 1999. godine počeo da podržava NATO agresiju protiv SRJ. Režim Mila Đukanovića se održava tako što svoju vrednost pokazuje kao instrument antisrpske politike. Režim Mila Đukanovića se održava u Crnoj Gori i u milosti stranaca, tako što sebe kandiduje da protiv Srbije, da protiv Srba uvek uradi nešto što ni najgorem neprijatelju ne bi palo na pamet. Ovo što se dešava u Crnoj Gori je samo posledica takve politike. Ne možete da ne budete zabrinuti. Ovo što govorim i ono što mislim da treba reći i uraditi, ne govorim u ime Vlade Republike Srbije, još nismo imali sastanak na tu temu, ja očekujem naravno da će Vlada imati jasan stav i da će ga zauzeti, očekujem da u najkraće vreme izađemo sa tim. Ali, reći ću vam šta ja mislim da treba uraditi. Najpre, ne smemo uraditi ništa što će ugroziti Srbe u Crnoj Gori. Deklarativna podrška ne znači ništa, može značiti samo Milu Đukanoviću da ih proglasi izdajnicima i da kaže – evo, uvode nam Srbiju u Crnu Goru, hoće da sruše našu državu preko njih. To ne smemo da uradimo. Meni bi naravno, kao i svakom od vas, najbliže onoj prvoj reakciji bilo da prekinemo sve diplomatske odnose sa Crnom Gorom, dok god se ne dozovu pameti. Ali, šta će biti sa Srbima u Crnoj Gori ako to uradimo, ako sebi odsečemo mogućnost uticaja, ako sebi odsečemo mogućnost komunikacije? To ne smemo da uradimo. Ne smemo da dopustimo da Srbi u Crnoj Gori budu optuženi da su produžena ruka bilo koga spolja. Ono što smatram da treba i da moramo da uradimo, to je da odmah pozovemo crnogorskog ambasadora da nam pojasni šta se tamo dešava, da insistiramo u svim međunarodnim organizacijama da se izjasne o ovome što se dešava. Kad kažem međunarodnim organizacijama, mislim na od foruma kakvi su Savet bezbednosti ili bilo koja institucija EU, pa do nevladinih organizacija, foruma koji se bave ljudskih i verskim pravima. Ali, i više od toga, smatram da kao država moramo da jasno stavimo do znanja da je Milo Đukanović problem, ne građani Crne Gore, a to znači da Milu Đukanoviću i nosiocima njegovog režima država Srbija treba da razmisli o određivanju izvesnog seta mera koje pogađaju direktno njih, ne građane Crne Gore, ne da onemogućimo komunikaciju kretanje, trgovinu sa građanima Crne Gore, ali da vidimo šta možemo da uradimo nosiocima režima, ali da vidimo koja to imovina može da bude predmet određene pažnje države Srbije. Hajde da vidimo koji je to način kretanja, putovanja, hajde da vidimo gde to država Srbija može da utiče neposredno na nosioce režima koji svoju političku svrhu pronalaze samo u antisrpstvu i ni u čemu drugom. To je moj stav. Ovo nije stav Vlade Republike Srbije, ovo nije stav predsednika Republike Srbije, ovo je moj stav kao predsednika Pokreta socijalista, kao deo vladajuće koalicije. Smatram da moramo da odredimo ko su nosioci antisrpske politike i da se prema njima kao pojedincima počnemo odnositi kao država. Tako se odnose vrlo često i prema nama, tako i nama umeju da zabrane da putujemo, tako i nama umeju da kažu da ovaj ili onaj političar nije dobrodošao. Možda je vreme da i mi kažemo – građani Crne Gore, nemamo ništa protiv vas i nemamo ni jedno osećanje za vas osim bratske ljubavi i solidarnosti, ni jedno, kako god da se izjašnjavate, svi vi građani Crne Gore. Ali, protiv onih koji koriste svoju poziciju samo da bi naškodili Srbiji i da bi na kraju izazvali sukobe unutar same Crne Gore, protiv vas i te kako imamo i moramo naći efikasne načine, državne načine, dozvoljene, zakonite načine, zakonske načine da odredimo ko su ti ljudi i da znaju da ih je Srbija prepoznala. To je moj stav.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Đorđe Vukadinović. Izvolite.
Zahvaljujem. Vi ste, gospodine ministre, rekli ono što sam otprilike ja govorio ovde juče, više ili manje slično, s tim što ste vi za svoje reči od poslanika vladajuće većine dobili aplauz, a ja sam dobio napade i uvrede. Ali, svejedno. Bitno je da u ovako važnim stvarima i u ovako važnom trenutku pokušamo barem da budemo konstruktivni. Neću navoditi sve ovde i citirati, mada imam vremena, po Poslovniku, šta je sve govorio prethodnih dana, i premijer Srbije, gospođa Brnabić, i predsednik Republike, i koliko je to bilo ispod nivoa ozbiljnosti trenutka. Ali, kao što sam rekao juče, u terminu za postavljanje pitanja, ne Vladi, nego onom jutarnjem, kada neko kaže da treba otprilike ovo sada što ste vi rekli, sa malo drugačijim rečima, da država prosto treba da reaguje kao država, postoji čitava lepeza diplomatskih mera, onda samo zlonamerni ili potpuno neuki, a ja verujem da vi, odnosno vladajuća većina, niste neuki, oni samo mogu misliti da je to onda poziv na rat i huškanje i sukobe. Postoje razumne diplomatske mere, čitava lepeza, koja se poteže i za mnogo blaže i manje stvari. Moram priznati da sam ja zaprepašćen izlaganjem, i ne prvi put, gospodina kolege Marinkovića, ne slažem se ja ni sa mnogima drugima tu, ali njegovom malopređašnjom raspravom, odnosno diskusijom, zato što mislim da je ona prosto višestruko ispod onoga što poslanik Skupštine Republike Srbije treba da kaže u ovom trenutku, ako išta kaže. Dakle, pozivanje na razgovor ambasadora, demarš zvanični, protestna nota, uključujući i privremeno povlačenje ambasadora, a, na kraju krajeva, povući svoga ili zamoliti, recimo, ovoga da ode. Mnogo je tih čisto diplomatskih mera, plus saopštenje Vlade, a svega toga nije bilo u ovoj stvari. Bilo je samo - nemojmo slučajno da huškamo. Niko ne huška. Ali, morate da se ponašate kao ljudi, kao poslanici, kao država, pogotovo, da sačuvamo minimum, ali minimum, ličnog i državnog dostojanstva. Ništa više od toga. U tom smislu, ja podržavam većim delom vaše reči, gospodine ministre, a i sami ste rekli da je to u vaše lično ime. Mislim da nije bilo razloga da se ne usvoji predlog gospodina Šarovića, ili kolege Šarovića, da se Skupština u ovom trenutku oglasi, mi kao poslanici, ne moramo da čekamo Vladu, ne moramo da čekamo predsednika, da kažemo nešto, jer naše kolege su tamo privođene, naše kolege su uhapšene, kolege poslanici. Na stranu što su oni predstavnici srpskog naroda tamo, barem većina njih, ali svejedno. U našem susedstvu, u našem neposrednom okruženju, neko uvodi, to je stvarno stanje, neko prebija crkvene velikodostojnike, vladika je pretučen noćas, privedeni su, čitava poslanička grupa je uhapšena. To prosto zaslužuje neki odgovor. Neću se javljati mnogo, osim ako ne bude baš neophodno, da bih tu sad nešto prikupljao političke poene. Prosto apelujem na vas i završavam time, ne samo na vas kao ministra, ne samo na vas kao vladajuću većinu, da reagujemo kao država. Pa, mi smo povlačili ambasadora, i ne samo ambasadora, svo diplomatsko osoblje iz Makedonije, iz Skoplja, za mnogo manju stvar je Aleksandar Vučić naredio povlačenje diplomatskog osoblja, ispraznili smo ambasadu u Skoplju za jednu nejasnu stvar i posle su se vratili! Pa, možemo makar da uložimo energični demarš! Dok ja ovde govorim, trebalo bi da je ambasador Crne Gore pozvan u ministarstvo, to je najmanje što smo mogli uraditi, u Ministarstvo spoljnih poslova. Vidim da su neke kolege nestrpljive. Kažem, ovo je suviše važna stvar i važan trenutak, da bi sada tu nešto padali ponovo na ta neka dnevnopolitička prepucavanja. I zaista poslednja rečenica - kad reagujete na svaku, često i nepametnu izjavu nekog predstavnika opozicije, koja vas zaboli, tačna ili polutačna ili lažna, neistinita, ne čekate velike odluke, ne čekate zvanični stav, pa, hajde, reagujte i na ovako nešto, odnosno reagujmo i na ovako nešto. Hvala.
Pravo na repliku, ministar, gospodin Aleksandar Vulin. Izvolite.
Ja samo hoću još jednom da podvučem da ne smemo uraditi ništa što će Srbe u Crnoj Gori izložiti problemu, izložiti opasnosti. Ne smemo ni slučajno dozvoliti da režim Mila Đukanovića njih prikaže kao remetilački faktor, da njih prikaže kao produženu ruku Srbije ili bilo koga drugog. Ni slučajno. Država Srbija mora da reaguje. Ja sam predložio kako mislim da treba da reaguje. To je moj stav. Ali, vodite računa da i ovde vrlo glasno kažemo, Srbi u Crnoj Gori, srpske političke partije, nisu produžena ruka Srbije niti bilo koga drugog. Oni zastupaju svoje birače, i to je njihov izbor, njihovog legitimiteta. Nikako drugog. A mi kao Srbija imamo prirodno pravo, i uostalom pravo koje i predviđamo strategijom, da brinemo o Srbima, bez obzira gde oni žive, posebno kada su njihova prava ugrožena. Naravno, želim i to da dodam, smatram da je potrebna neposredna komunikacija sa Srpskom pravoslavnom crkvom, mislim na patrijarha Irineja, jer ovo nije udar samo na Mitropoliju, ovo je udar na Srpsku pravoslavnu crkvu i zato se mora posmatrati i donositi odgovor u celini. Sva srpska pravoslavna crkva mora da da jedinstven odgovor. Ako ovo prođe u Crnoj Gori, a zašto ne bi prošlo na prostoru Kosova i Metohije? Bude li se ostavila mogućnost strancima da ovo prećute, prećutaće i ono što se dešava na KiM, što su želeli da urade kada su pokušali da ubace lažnu državu Kosovo u UNESKO, sa idejom da sutra Gračanica i Dečani budu kosovsko kulturno nasleđe. Ne nasleđe Srpske pravoslavne crkve, nego kosovsko kulturno nasleđe. Znate, ko nema svoju kulturu, ko nema svoju istoriju, ko nema svoju tradiciju, on mora da je ukrade od nekoga. On mora da je otme nekome. E, to prepoznajemo i po ovome što radi Milo Đukanović, to znamo i po ovome što rade Šiptari na Kosovu. Još jednom da podvučem - Srbi u Crnoj Gori su lojalni svojoj Crnoj Gori, vole oni svoju Crnu Goru, nisu produžena ruka nikoga, oni imaju legitimitet u svojim biračima, a država Srbija je zabrinuta i tu je da vodi računa o njima. Ovo ne može da se završi ako Srbi u Crnoj Gori ne budu bili zadovoljni ishodom. Ja bih bio najsrećniji kada bi Milo Đukanović shvatio u šta srlja i prestao ovo da radi. Ako ne bude, ja sam predložio šta ja mislim da treba raditi sa pojedincima koji su nosioci antisrpske politike u režimu Mila Đukanovića, nikako prema građanima Crne Gore. Srbi u Crnoj Gori nisu odgovorni čak ni za ovo što sam ja rekao.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Kolege, dao sam reč Marijanu Rističeviću. Ne razumem vaše prijave za reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, crkva je odvojena od države, jel tako gospodine Kariću, ali mi nismo odvojeni od crkve. Ja sam zgrožen ponašanjem crnogorskih vlasti prema svojim državljanima srpske nacionalnosti i srpske pravoslavne vere. Zgrožen sam prebijanjem episkopa Metodija i drugih vernika. Ali, morate imati u vidu da je Milo Đukanović sebe održavao na vlasti prvo boreći se protiv tzv. diktature Slobodana Miloševića. On je simpatije zapada i zapadnih sila pravdao i dobijao na borbi protiv Slobodana Miloševića. Bio je faktor koji je bio neophodan da se ruši tzv. diktatura Slobodana Miloševića. Danas je Milo Đukanović, podsetiću vas na tzv. pokušaj državnog udara, danas je Milo Đukanović koji je prodao celo primorje Rusima, on je navodno borac protiv ruskog uticaja. Sada želi sebe da predstavi kao borca protiv ruskog uticaja koji ide kroz Srbiju, pa je to neki srpsko-ruski uticaj protiv koga se on bori. To je teška provokacija i pre svega prekršaj Evropske konvencije o ljudskim pravima. Čudim se Dunji Mijatović da se već nije oglasila, oglašavala se i za manje stvari. Ovo ide direktno u toj deklaraciji pravo veroispovesti. Pravo veroispovesti je pravo koje se vrši na određenoj imovini. Ne možete pravo veroispovesti izražavati u moru i na livadi. Zato očekujem, verujući da će naši državni organi odmeriti svoje ponašanje, verujem da je vreme da se oglasi i EU, ali i komesar za ljudska prava koji se zove Dunja Mijatović, koja je bila kritičar svega i svačega. Izuzetno je teško, teško je gledati te nemile scene, radi se o našem narodu koji živi u državi Crnoj Gori. Ničim mi ne rušimo suverenitet i integritet Crne Gore, ali Crna Gora je sada podeljena zemlja. Nju su podelili Milo Đukanović i milogorci svojim ponašanjem, ne Srbi. Nemojmo dopusti da Milo Đukanović dokazuje da je do nemira u Crnoj Gori do kojih je došlo, došlo pod uticaje Rusije i Srbije. Ne smemo ući u tu klopku. Verujem da je teško svima nama, da je teško i Vlasima. Zamislite, koliko je teško nama koji nismo menjali ni veru ni naciju. Zamislite koliko je teško nama koji smo 2006. godine i noktima i rukama i prstima, bez obzira što smo bili opozicija, pokušavali da Milo Đukanović ne ostvari većinu na referendumu, dok su se Koštunica i njegovi simpatizeri izležavali, baš ih bolela briga. Zamislite da nije bilo 2006. godine, da je ovo rukovodstvo rukovodilo Srbiju, kad bi Crna Gora bila nezavisna država i kakva bi reakcija, da je opstala zajednica, kakva bi reakcija danas bila moguća? Godina 2006. je smanjila naše manevarske sposobnosti, po pitanju Crne Gore. To je samostalna, nezavisna država, članica UN. Mi moramo da budemo odmereni i, ponovo podvlačim, da pazimo da nas Milo Đukanović ne uvuče u priču kako je, eto, on borac protiv ruskog uticaja koji dolazi preko Srbije, pa se tamo, kao, to sve odrazilo na Srpsku pravoslavnu crkvu. Ne smemo to dopustiti. Verujem da će Đukanović pasti. Put sa vrha uvek vodi prema dnu. On je sam odlučio da više ne silazi polako, već da bućne odjednom. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Miodrag Linta. Izvolite.
Poštovani gospodine ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, želeo bih na početku, pre svega, da najoštrije osudim skandalozno, protivustavno i protivzakonito hapšenje 17 poslanika Demokratskog fronta od strane antisrpskog režima Mila Đukanovića. Svima nam je jasno da su poslanici opozicionog Demokratskog fronta, suprotno svim demokratskim načelima i pravilima, lišeni slobode samo iz jednog razloga – da bi poslanici vladajuće koalicije u gluvo doba noći, u dva, tri sata ujutru, mogli da izglasaju sramni i anti-civilizacijski Zakon o slobodi veroispovesti ili, tačnije rečeno, zakon o otimanju imovine Srpske pravoslavne crkve. U Crnoj Gori se punih 13 godina, dakle, od osamostaljenja Crne Gore vrši sistematska diskriminacija srpskog naroda. U Crnoj Gori se u odnosu na srpski narod krše temelji evropske vrednosti - sloboda, jednakost, demokratija, ljudska prva, vladavina prava, verske slobode. U Crnoj Gori je napadnuto sve što je srpsko, i srpski jezik i ćirilica i kulturni radnici, intelektualci, umetnici, crkva, srpski lideri. U Crnoj Gori Srbi nemaju nikakav status, nemaju status … naroda, a ne žele da bude nacionalna manjina. Srpski jezik i ćirilica su izbačeni iz osnovnih i srednjih škola. Srpski jezik nije službeni jezik u Ustavu Crne Gore, srpski jezik je jezik drugog reda. U javnosti i školama i nastavnim programima vrši se sramna revizija istorije. Srbija i srpski narod se proglašavaju agresorima, što je skandalozno i suprotno svim istorijskim činjenicama. Poznati srpski pisci se izbacuju iz udžbenika književnosti, i Petar Kočić i Matija Bećković i Dobrica Ćosić, Ivo Andrić, Oskar Davičo i mnogi drugi. Savremeni srpski pisci u Crnoj Gori su na potpunoj margini. Nemaju mogućnost, faktički, da objavljuju svoja dela na srpskom jeziku i ćirilici. Srbi u Crnoj Gori ne mogu da se zaposle u državnim službama. Srba nema na mestima direktora vrtića, osnovnih i srednjih škola, u ministarstvima i na drugim značajnim mestima. Srbi su potpuno na margini, pod pritiscima, pretnjama punih 13 godina. U Crnoj Gori se progone srpski lideri kroz montirane sudske procese. Vlast podiže stotine prekršajnih prijava protiv simpatizera, aktivista i članova Demokratskog fronta. Situacija je nepodnošljiva. Donošenje ovog skandaloznog i sramnog zakona o tzv. slobodi veroispovesti je samo vrh ledenog brega. Ja mislim da bi trebalo uraditi nekoliko stvari. Prvo mislim da bi naše Ministarstvo unutrašnjih poslova, odnosno ministar Dačić trebalo da pozove na razgovor ambasadora Crne Gore u Beogradu, gospodina, čini mi se da se zove Tarzan Milošević, i da mu uputi oštar i odlučan protest zbog hapšenja 17 poslanika Demokratskog fronta, od kojih su većina Srbi. Poseban je skandal činjenica da je režim uhapsio poslanike kod kojih nije ni skinut imunitet, što je ustavna i zakonska kategorija. Dakle, svaki dan režim može da dođe i kaže – hajde, sad ćemo vas dvoje poslanika da uhapsimo, vas troje ćemo posle podne hapsiti, vas ćemo u tri sata noću hapsiti, da mi uradimo ono što smo mi naumili. Gde su tu demokratska načela? Gde su tu evropske vrednosti? Kada ovo pričamo, očekujem reakciju i zvanične Podgorice. Evo, ga opet velikosrbi, velikosrpski hegemonisti, napadaju Crnu Goru. Ma, niko ne napada Crnu Goru, Srbija snažno poštuje teritorijalni integritet i suverenitet Crne Gore, ali ne može mirno da gleda na ovu sistematsku diskriminaciju i ugnjetavanje srpskog naroda. Ne može Crna Gora biti srećna država. Ne može Crna Gora biti stabilna država ako ne postoji istorijski dogovor crnogorskog i srpskog naroda. Ako srpski jezik i crnogorski jezik, šta god ja mislio o njemu, nisu službeni jezici i nisu ravnopravni. Ako ćirilica i latinica nisu ravnopravni i u službenoj upotrebi. Dakle, oba jezika i oba pisma. Šta reći na činjenicu da je predlog ovog sramnog Zakona o slobodi veroispovesti donela Vlada Crne Gore koja ima dvadeset članova. Od tih dvadeset članova nema nijednog Srbina. Ta vlada je predložila zakon o regulisanju odnosa sa SPC. U toj vladi su većina nacionalni Crnogorci, odnosno bivši Srbi. Poštujem svakoga ko želi da bude nacionalni Crnogorac ili marsovac, ima slobodu izbora, da se nacionalno i verski opredeli kako god želi. U toj vladi imamo i nekoliko Hrvata, i Albanaca, i nekoliko Bošnjaka i Muslimana i sad je ta vlada bez ijednog Srbina donela Predlog zakona i uputila ga u skupštinsku proceduru da bi ga ovaj parlament, odnosno vladajuća većina u Podgorici donela u tri sata, jutros u tri sata većinom glasova, opet nacionalnih Crnogoraca, odnosno bivših Srba, Bošnjaka, Albanaca, Hrvata i drugih, dakle, opet ne Srba. Dakle, opet bez Srba. Kakva je to poruka srpskom narodu? Gde su tu demokratska načela, gde su tu evropske vrednosti? Takođe pozivam Ministarstvo spoljnih poslova i ministra Dačića da pripremi jedno pismo, jedan izveštaj u kom bi bili navedeni svi primeri diskriminacije srpskog naroda u Crnoj Gori od njenog osamostaljenja 2006. godine, da se to pismo sa tim izveštajem pošalje na sve relevantne međunarodne adrese, UN, Savet bezbednosti, Komitetu za ljudska prava UN i Evropskom savetu i Evropskom parlamentu, ali ne samo čelnim ljudima Evropskog parlamenta, svim šefovima poslaničkih grupa Evropskog parlamenta, Evropskoj komisiji, ali ne samo šefici Evropske komisije, već svim članovima Evropske komisije, Savetu Evrope, OSCE-u i drugim relevantnim međunarodnim organizacijama, najuticajnijim državama današnjeg sveta, da apelujemo, da tražimo, da molimo da se prekine sa diskriminacijom srpskog naroda u Crnoj Gori, da se otvori suštinski dijalog i da se kroz taj dijalog uz podršku relevantnih međunarodnih faktora pronađe trajno, pravično i pravedno rešenje srpskog pitanja u Crnoj Gori. Ponavljam, šta je pravedno rešenje? Da srpski narod dobije status konstitutivnog naroda. Dakle, da crnogorski i srpski narod nose Crnu Goru, da oni budu faktori mira i stabilnosti i napretka Crne Gore. Da oba jezika i da oba pisma budu ravnopravna i definisana kao službena u Ustavu Crne Gore. To je jedini ispravan put. Takva Crna Gora bi bila moderna, evropska i slobodna država, a ne država koja želi da bude član EU, a radi sve suprotno od načela koji su temelji EU. (Predsedavajući: Zahvaljujem, kolega Linta.) Na kraju, želim još jednom da uputim snažnu podršku svim poslanicima Demokratskog fronta, imam informacije da je njih 14 pušteno jutros, da je njih troje, na čelu sa Andrijom Mandićem, Milanom Kneževićem su zadržani u pritvoru, nadam se da će biti pušteni i oni u toku dana. Puna podrška Srpskoj pravoslavnoj crkvi u Crnoj Gori, na čelu sa mitropolitom Amfilohijem, puna podrška i solidarnost sa srpskim narodom u Crnoj Gori, sa željom da se završi ovaj mučni period od 13 godina i da srpski narod konačno bude svoj na svome u svojoj državi Crnoj Gori. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Marković.
Zahvaljujem, predsedavajući. Izvinite zbog malopređašnje možda preoštre reakcije, ali preko glave mi je, predsedavajući, srbovanja u centru Beograda, preko glave mi je da slušamo ovde razna pametovanja raznih velikih patriota u centru Beograda ili ovde u Narodnoj skupštini, a koji ništa živo nisu uradili i u vreme kada su možda mogli nešto da urade, a danas lamentiraju, tobože, nad položajem srpskog naroda u Crnoj Gori. Da, tu mislim na tog Vukadinovića, koji više nije u sali, izašao je brže-bolje nakon onih gluposti o kojima je malopre govorio. Nadam se da je možda krenuo u Crnu Goru, možda je seo u auto i krenuo u Crnu Goru. Da je jutros u Crnu Goru, danas bi već bio na granici, da ide tamo da brani srpski narod nad kojim lažne krokodilske suze odavde lije. Postavlja se pitanje šta Srbi u Crnoj Gori koji su, kako smo i rekli, najugroženiji trenutno, šta oni imaju od srbovanja u centru Beograda? Šta tu ima danas čovek u Podgorici ili Pljevljima, Nikšiću, Beranama, bilo gde, šta ima od toga što ćemo mi ovde da merimo patriotizam velikim rečima? Mislite da je meni problem da kažem da je ustaški režim Mila Đukanovića u Crnoj Gori na delu? Da li mislite da mi je to problem? Nije mi to problem. Ali šta Srbi imaju od toga? Šta Srbi u Crnoj Gori imaju od toga što ću ja da kažem da je ustaški režim Mila Đukanovića koji je uspeo ono što ni Turcima nije pošlo za rukom, što ni nacistima nije pošlo za rukom, da otima srpske crkve i svetinje? Šta Srbi u Crnoj Gori imaju od toga? Ne mogu da shvatim kako neko ne može da razume da Aleksandar Vučić i Vlada Srbije, srpska vlast ima dodatnu odgovornost, dodatnu težinu. Ne smemo da načinimo nijedan potez kojim bi otežali ionako težak položaj Srba u Crnoj Gori. Je li to teško da se shvati? Je li to teško da se razume? Aleksandar Vučić ima dodatnu težinu i dodatnu odgovornost i ne sme sebi da dozvoli taj luksuz koji sam i sam sebi malopre dozvolio, zato što moja reč nema istu težinu kao njegova. Da, ja mogu da kažem ustaški režim Mila Đukanovića otima srpske crkve i svetinje, mogu to sebi da dozvolim, može to i gospodin Linta i Marijan Rističević. Aleksandar Vučić ne može to da dozvoli, zato što je Crna Gora nezavisna država, nažalost, nezavisna država. Ali ovo je posledica 2006, a ne 2019. godine. A šta je taj Đorđe Vukadinović radio 2006. godine? Istraživao u lutriji. Izvinjavam se što gledam vas, vama se obraćam jer ste tu, ali se ovo odnosi na Đorđa Vukadinovića, istraživao za Državnu lutriju javno mnjenje. Je li to radio? Šta je njegov Koštunica tada radio? Poslao besplatan voz, omogućio studentima, vrhunac vlasti Srbije 2006. godine kada je bio referendum je to da su oni omogućili besplatnu voznu liniju ako neko želi da ide da glasa u Crnu Goru. Pa jel to sve što su mogli da urade u tom trenutku? E, toliko smo imali sposobnu vlast te 2006. godine. Šta je Tadić radio? Pa ništa, naravno. Šta je Đorđe Vukadinović radio? Ništa. Ja sam bio te 2006. godine u Podgorici, SRS kojoj sam tada pripadao nije se mešala u predreferendumsku kampanju. Ja sam lično išao, potpuno lično, privatno da pokušam da dam neki doprinos, valjda u tom mladalačkom naboju ili tako nešto. A šta je Đorđe Vukadinović tada radio? A danas ovde nama prigovara nešto i lije krokodilske suze nad položajem srpskog naroda. Dakle, to je jedan vrhunac licemerja, predsedavajući. Zato se još jednom izvinjavam zbog preoštre reakcije malopre. Zahvaljujem.
Po Poslovniku, reč ima Miljan Damjanović. (Aleksandar Marković: Evo ga još jedan Srbin veliki iz centra.)
Da li sam, gospodine Markoviću, veliki Srbin ili nisam, ponosno mogu da kažem da su mi koreni iz Stare Hercegovine, iz Crne Gore ispod Ostroga. (Predsedavajući: Kolega Damjanoviću, molim vas, po Poslovniku.) Pozivam se na član 27, jer niste prekinuli prethodnog govornika Aleksandra Markovića kada je neprimerenim rečnikom govorio o drugim narodnim poslanicima. To da li Aleksandar Vučić ima ili nema snage ili volje da kaže šta se dešava u Crnoj Gori, a vi ovde da ga branite i da nazivate Milov režim ustaškim je potpuna glupost. I te kako predsednik države ima pravo da sazove upravo ove ljude i da zatraži… [[Isključen mikrofon.]]
Zahvaljujem, kolega Damjanoviću. Smatram da nije prekršen član 27. Reč ima ministar Aleksandar Vulin. Izvolite. (Narodni poslanik Miljan Damjanović nastavlja sa izlaganjem.) Izvinite, ministre. Izričem vam opomenu, kolega Damjanoviću. (Miljan Damjanović: Da li ste meni izrekli opomenu?) Da, jesam. (Miljan Damjanović: Iz kog razloga?) Da, jesam, narodnom poslaniku koji dolazi ovamo. (Miljan Damjanović: Zbog čega opomenu? Zbog čega opomenu? Kažite mi zbog čega opomenu, obrazložite zbog čega opomenu. Sram vas bilo! Hoćete još? Hoćete da me izbacite? Hoćete da se ponašate kao milogorci? Hoćete da me hapsite?) Ne, vi želite tako, ali nećete imati tu čast. (Miljan Damjanović: Izvolite, zovite obezbeđenje. Hoćete da me hapsite? Sram vas bilo! Sram da te bude! Misliš da ćeš mene da ućutkaš?) Reč ima ministar gospodin Aleksandar Vulin. Izvolite.
Ja se nadam da ćemo našu raspravu, koju smo vodili sa puno argumenata, puno takta i privesti kraju upravo na taj način i zaista ne bih voleo da se danas Skupština pretvori u bilo kakav sukob. Ono što želim da kažem, dakle, svoj stav prema događajima u Crnoj Gori sam rekao, nema potrebe da ga ponavljam, nadam se da će se i drugi izjasniti prema njemu. Ali, ono što želim da kažem, to je da ništa što se bude dešavalo i desilo u Crnoj Gori, kao i ništa što se bude dešavalo ili desilo u Republici Srpskoj, ne može biti bez posledica u Beogradu. Obratimo pažnju svi zajedno na ovo što se dešava, jer slučajno da se u isto vreme u Crnoj Gori i Banjaluci, skoro po istom scenariju, suprotstavljaju građani koje mi doživljavamo kao sebe, najbliže, da li mislite da je slučajno one scene Banjaluci, da su preslikane u Podgorici? Da li mislite da se to ne radi da bi se to upravo završilo u Beogradu? Da li mislite da se to ne radi da bi se to na kraju prenelo u Beograd, da se ovde okupe, evo sad dobijam informaciju da je Boško Obradović slavno došao ispred crnogorske ambasade i napisao na fasadu – Milo lopove. Eto, sjajno. Sad će da nas pljuju i napadaju da kažu što niste obezbedili ambasadu. Eto, to će da bude, to je vrhunac tog dostignuća. Onda će da se okupi 20, 30, 50 ovde koji će da napadnu Narodnu skupštinu da je mlaka, kukavička, izdajnička, nikakva, pa će onda da napadnu Narodnu skupštinu, pa će onda neko da reaguje i zaboravićemo i šta je bilo i kako je počelo, samo ćemo videti Srbina na Srbina, ništa drugo nećemo videti. Dame i gospodo narodni poslanici, svi koji se bavite politikom, molim vas, shvatite koliko je ozbiljno, shvatite da ovo što se dešava u Banjaluci, Podgorici, nije slučajno i da mora da se završi, da žele da se završi u Beogradu, da žele da se završe sukobima među Srbima. U Banjaluci, u Podgorici se sukobljavaju Srbi. Na kraju to mora da se završi u Beogradu. Moramo da učinimo sve što je do danas da do toga ne dođe. Moramo da učinimo sve što je do nas da ne dopustimo da se to prelije u Beogradu, a ako se bude prelivalo u Beogradu, preliće se zato što to žele stanci, ne zato što to žele Srbi. Ni jedan Srbin ne može da poželi sukob u Beogradu, kao što ga ne želi ni u Podgorici i u Banjaluci. Ali, stranci ga i te kako žele. Molim vas, još jednom, da i u našoj današnjoj raspravi, šta god budemo radili u danima koji predstoje, da vodimo računa o celini srpskog naroda kako se naše odluke odnose na sve Srbe, bez obzira gde oni žive. Da još jednom ponovim, ovo što se dešava u Banjaluci, pa sledstveno u Podgorici, radi se da bi se na kraju završilo sa Beogradom. Ne dajmo to, ne dajmo to.
Reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović. Izvolite.
Zahvaljujem se predsedavajući. Uvažene kolege, poštovani narodni poslanici, dobro je da odavde kreće jedna vrsta ozbiljne zabrinutosti za sva događanja u Crnoj Gori, jer mi ne smemo da ćutimo, ali s druge strane, ću se složiti sa uvaženim kolegom Markovićem, kad je rekao da mi ni u kom slučaju ne smemo da delimo lekcije nekim drugima, a naročito ne našoj vlasti. (Miljan Damjanović: Nemoj, daće ti opomenu. Kokni mu opomenu.) I te kako dobro naša vlast, počev od predsednika Republike Srbije i naše diplomatije, zna kakva je situacija na teritoriji Crne Gore kao nezavisne države. Nemojmo da zaboravimo činjenice da je upravo predsednik Republike Srbije primio predstavnike srpskog naroda iz Crne Gore i da je sa njima razgovarao, da naša diplomatija i te kako dobro prati situaciju u Crnoj Gori, da su poznate činjenice ugroženosti srpskog naroda u Crnoj Gori, kako u pogledu ugrožavanja kada je u pitanju nacionalni identitet, pravo na pismo, čak sada na veroispovest, na jezik, na zastupljenost u institucijama sistema, na zaposlenost, nemojmo ni u kom slučaju da budemo mi toliko neozbiljni da to vlast ne zna. I te kako dobro zna. Zato je najmanje prihvatljivo i potpuno licemerno da deo opozicije deli lekcije šta treba da se radi. Ponoviću, mi jesmo dužni da damo doprinos u svemu ovome što podrazumeva rešavanje problema u Crnoj Gori, ali taj doprinos mora da bude onakav kakav sve vreme traže i kako rade predsednik države i naša diplomatija, a to je da se borimo mirnim sredstvima. Ni jedna naša reč, ni jedan naš potez, bilo šta što i danas i ubuduće budemo radili, ne sme da bude zapaljivo, ne sme ni u kom slučaju da bude inicijalna kapisla za našto što može da bude ono što bi naš narod rekao – ne daj Bože. Predsednik države je uvek insistirao na tome da se stvari rešavaju mirnim putem. Mi odavde treba da pošaljemo takvu poruku. U Crnoj Gori svi problemi moraju biti rešeni mirnim putem, ali isključivo u cilju zaštite interesa svih naroda i narodnosti Republike Crne Gore, a među tim narodom i narodnostima mi moramo da smatramo i naš srpski narod. Prema tome, naš apel jeste da odavde ode poruka koja podrazumeva zabrinutost, ali i podrške rukovodstvu Republike Srbije, predsedniku i našoj diplomatiji, da će se, u šta smo sigurni, pravim sredstvima na pravi način, pravnim mehanizmima boriti za naš narod, ne samo u Crnoj Gori, već i u Republici Srpskoj i na Kosovu i svuda gde Srba ima. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović, po Poslovniku. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, javio sam se po članu 27. gospodine Arsiću, ovo je moja molba, ne morate da je uvažite, bez obzira na temperamentnu ishitrenu reakciju kolege Miljana Damjanovića, ja vam predlažem da ovu opomenu povučete. Ništa Srbima u Crnoj Gori dobro nećemo doneti ako počnemo ovde da se hvatamo za gušu, mi naprednjaci sa radikalima. Ovoga momenta je Boško Obradović bio ispred crnogorske ambasade u Beogradu, napisao je auto sprejom – Milo lopove, Milo Vučiću itd. Sada drži neku konferenciju za novinare ispred zgrade predsedništva i najavio je dolazak ispred Narodne skupštine. Baš njega briga za Srpsku pravoslavnu crkvu u Crnoj Gori i baš njega briga za srpski narod u Crnoj Gori. Videli ste šta je pre neki dan bilo u Banjaluci. Scenario je isti, a to je da se zapale srpske zemlje i da se mi Srbi dohvatimo za gušu i da, imajući u vidu činjenicu da u okruženju postoji samo jedan vojni savez, vi svi vrlo dobro znate koji, dođe ovde i da kaže – ajde sada mir. Dakle, ništa nećemo postići ako se ovde budemo utrkivali ko je veći Srbin. I vi ste Srbi kao što smo i mi i vi ste pravoslavni hrišćani isto kao i mi, isto i vi i mi želimo dobro Srpskoj pravoslavnoj crkvi i srpskom narodu u Crnoj Gori. Ali vam skrećem pažnju da po Ustavu Republike Srbije, Vlada je ta koja vodi unutrašnju i spoljnu politiku zajedno sa predsednikom Republike. Poslanici SNS imaju puno poverenje u predsednika Republike i u Vladu Republike Srbije, da će preduzeti sve moguće što je Ustavom Republike Srbije propisano, da se zaštite legitimna prava i Srpske pravoslavne crkve, ali i prava srpskog naroda u Crnoj Gori, kao što sam ubeđen da će na ovo što se desilo u crnogorskoj Skupštini, reagovati i Vaseljenska patrijaršija u Carigradu i Ruska pravoslavna crkva i sve gradske pravoslavne crkve u svetu.
Zahvaljujem. Povlačimo opomenu poslaniku Damjanoviću. Uvažavamo vaš predlog i vašu sugestiju i molim vas da se vratimo na dnevni red i da nastavimo sa našim radom. Na član 8. amandman je podneo poslanik Zoran Despotović. Izvolite.
Zahvaljujem, gospođo Gojković. Dame i gospodo narodni poslanici, sa ovim amandmanom SRS želi da skrene pažnju na jednu veoma složenu problematiku vezanu za Vojsku i odbranu naše zemlje, odnosno na pravo stanje sa terena. Odbrana jedne države prevashodno zavisi od veličine Vojske, naoružanja koje poseduje i dovoljno obučenog ljudstva, a ponajviše morala ljudi. Znamo iz iskustva da na moral najviše utiče životni standard tj. koliko i kako su nagrađeni. Najveći problem naše Vojske je odliv kadra tj. njeno brojno stanje. Da li postoji gospodo podatak u poslednjih 10 godina koliko je profesionalnog kadra napustilo Vojsku, ako nije tajna i koliko je šteta po državu Srbiju' Selekcija je iz godine u godinu sve lošija. Odziv za vojne škole slabija, a Vojska po proseku godina sve starija, a sa starcima, uz dužno poštovanje, država se ne može adekvatno braniti. Trenutno naša vojska, uglavnom, služi za parade i počasti, dok je osnovni problem kojim bi se trebalo ozbiljno pozabaviti je odlazak, odnosno napuštanje stručnog kadra, kao što sam i rekao. Posebno bi trebalo poboljšati status vojnika i podoficira, temelja svake vojske, naročito njihovo karijerno napredovanje koje je posledica deceniju skroz zaustavljeno, odnosno da je teže postati zastavnik, nego general. Šta onda može da motiviše te ljude nego karijerno napredovanje? Kakav nam je status pripadnika koji su učesnici ratova? Kako aktivnih vojnih lica tako i penzionisanih, ti ljudi nemaju nikakav benefit, ni u jednom segmentu života, ni u napredovanju, ni u pogledu ranijeg penzionisanja, stambenog pitanja, lečenja i drugo. Ne čine vojsku samo generali i pukovnici. Od njih nećemo čuti da je stanje u vojsci loše i na kakav im je nivou moral. Nekada je neko rekao - ko ne bude imao svoju vojsku, plaća će tuđu. Hvala.
Hvala. Reč ima ministar Vulin. Izvolite.
Stanje u Vojsci Srbije je neuporedivo bolje nego što je bilo 2012. godine, kada je Aleksandar Vučić postao ministar odbrane, neuporedivo bolje. To možete da vidite od materijalnih pokazatelja, brojčanih pokazatelja, koliko naoružanja, kakvog naoružanja. Pa, kada smo imali najnovija i najsavremenija sredstva? Kada smo mi to mogli da se pohvalimo da smo kupili četiri MI-35 helikoptera, sjajna, najbolja na svetu u svojoj klasi? Kada smo mogli da se pohvalimo da je vojska dobila pet helikoptera H-145M najboljih u svojoj klasi, pet novih MI-17? kada smo mogli da se pohvalimo tolikom remontovanom tehnikom? Kada smo mogli da se pohvalimo uvedenom „Norom“ u naoružanje? Kada smo mogli da se pohvalimo time da naš vojnik ima dve nova kompleta uniforme, plus jedanu staru? Kada smo mogli da se pohvalimo da su nam trupne i van trupne rezerve podignute na maksimalni nivo? Kada smo mogli da se pohvalimo i da smo toliko povećali plate? Evo, ja sam ovde imao priliku da vam pročitam plate, kada su bile najveće 2008. godine, pa danas. Dakle, vidite da stvari idu na bolje. Činjenica je da to nije dovoljno to niko ne može da spori. Činjenica je da naš vojnik zaslužuje više. Činjenica je da svaki oficir zaslužuje više. Ali, da nije bilo one hrabre politike Aleksandra Vučića 2014. godine, ne bi imali ni ovo, ma ne bi nam ništa ni ostalo, ma ni ovo ne bi mogli da kupimo. Da li vi znate koliko košta helikopter? Koliko košta remont tenka? Vojska je skupa stvar! I treba da bude skupa jer je sloboda još skuplja, a nesloboda je najskuplja. Naravno da vojska zaslužuje, ali morate voditi računa, da vidite celinu sistema, koji ponovo uspostavljamo. Vojska je sistem, briga. Nikada, ni u vreme JNA, nisu ovi oficiri imali veće plate od svojih kolega u civilstvu. Oni su ljudi sa fakultetskim obrazovanjima, hajde da ih poredimo sa inženjerima, da ih poredimo sa lekarima, ni tada nisu imali plate, koje su bile više od njih, ali su imali sistem koji je brinuo o njima. Pa, su imali mogućnost za bolje lečenje i oni i njihove porodice, pa su imali mogućnost da dobiju stan, pa su imali mogućnost da se odmaraju u objektima vojske, pa se o njima vodilo računa i brinulo. To je sve uništeno, planski i namerno. Sada to vraćamo. Evo proces stambene izgradnje. Pa, to se nije radilo još od Titovog vremena. Svake godine preko 2.000 pripadnika vojske sa članovima svoje porodice ode u neki od objekata za odmor i rekreaciju u vlasništvu Vojske Srbije, o trošku Vojske Srbije. Uveli smo obavezno osiguranje za sve pripadnike Vojske, Ministarstva odbrane, 24/7, šta god i gde god da rade i da im se dešava. Uveli smo solidarnu pomoć kada se rodi dete i naravno solidarnu pomoć, daleko bilo, za slučaj smrti, za slučaj teške bolesti. Sve su to stvari koje vraćaju sistem, ali za to će trebati vremena, puno odricanja, puno rada. Ono što je važnije, možda od svega, jeste patriotizam koji svi pripadnici vojske nose u sebi i koji im je bio branjen, koji je bio kažnjavan. Sada znaju da mogu da vole svoju zemlju i da otvoreno to pokazuju i da zbog toga neće biti kažnjeni, već nagrađeni i da nikakav stanac neće doći da im kaže kako će izgledati, koje činove će nositi, za koga će ratovati, protiv koga će se boriti, za koga će živeti. Eto, to je još jedna velika i važna promena, ali samo jednu reč. Sistem. Vraćamo sistem! To je suština vojske. Hvala vam.
Hvala. Reč ima Milena Turk. Izvolite.
Hvala, gospođo predsednice. Uvaženi ministre, danas, kada raspravljamo o Zakonu o Vojsci Srbije, u pojedinostima, ja bih zaista želela da istaknem situaciju u kojoj se danas namenska industrija nalazi i da podvučem uspehe sa kojima danas posluju fabrike namenske industrije. Konkretno, u Trsteniku je fabrika namenske industrije 2008. godine poslovala negativno, bila je gotovo pred bankrotom i ja zaista moram da istaknem brojeve koji će pokazati sa kakvim su se nemarom ophodili oni kojima je bilo u to vreme ukazano poverenje građana. Tada je ova fabrika bila na kolenima, radnici su primali 20% plate koju su teškom mukom zarađivali. Računi namenske industrije su bili u blokadi za 20 miliona dinara. Samo za struju su dugovali preko 50 miliona dinara. Da ne pominjem da su radnici radili u halama, koje prokišnjavaju, u kojima nije bilo ni grejanja. Pa, ni posmrtnine nisu bile isplaćivane od 2008. godine. U takvoj situaciji smo zatekli fabrike namenske industrije, ali dovođenjem SNS na vlast, potpuno se promenila situacija, promenila se odgovornost i posvećenost sa kojom smo pristupili našoj industriji, koju smo želeli da oporavimo. Danas sa ponosom možemo reći da Namenska u Trsteniku zapošljava 710 radnika, da je potpuno oporavljena fabrika koja je, dakle, u dogovoru sa radnicima, donela odluku da od para koji su zaradili ne povećaju plate, već ulažu u nabavku novih mašina, pa su sami od sopstvenih sredstava, dakle nemaju nikakvih kredinih zaduženja, kupili čak devet novih mašina. Uz podršku države nabavili su u vrednosti od tri i po miliona evra, dodatno opremili Mašinski park, tako da mašine više ne datiraju iz 1985. godine, već sa ponosom možemo reći da su opremljene i nove hale i nabavljena nova mašinska oprema. Više od 30 miliona dinara uloženo je samo u uslove rada za naše radnike, kao i u bezbednost i mi zaista sa ponosom možemo reći da smo za kratko vreme značajno unapredili uslove u kojima radnici rade, ali isto tako obezbedili stabilne ugovore koji će ovim radnicima obezbediti sigurnost. Namenska u Trsteniku je jedan zaista impuls razvoju privredi i zaista naš ponos i ne samo Trsteniku, već i čitavom okrugu i čitavoj Srbiji i uzdamo se u to da će i dolaskom novog auto-puta Moravskog koridora, dodatno proširiti svoj rad i svoje kapacitete, jer nam je cilj da uposlimo mlade ljude, da ih kroz dualno obrazovanje osposobimo da što bolje obavljaju ove poslove i da ostanu u svojim krajevima. Ono što želim da posebno podvučem je ta razlika u odnosu prema našim fabrikama, prema našim radnicima, prema našoj privredi, 2008, 2010. godine i danas. Nije ni čudo što su svi ovi ljudi izgubili poverenje građana kada uporedite ove cifre koje zaista ne lažu i pokazuju koliko smo mnogo uspeli za veoma kratko vreme, ali uz jednu promišljenu, odgovornu politiku, strategiju i uz političku volju da se privreda pokrene, a ne da se gasi i da se fabrike urušavaju. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Srbislav Filipović. Izvolite.
Hvala, predsednice. Uvaženi ministre sa saradnicima, uvaženi predstavnici Vojske Srbije, neko je danas rekao da Vojska Srbije služi samo za parade. Naravno da vojska i da država organizuje Vojne parade i tu se prikaže deo onoga čime raspolaže naša vojna sila. Vojne parade imaju i drugu svrhu, a to je da naš narod ostvari bližu komunikaciju sa svojom vojskom, da se upozna sa njom, da se oseti ponosnim sa onim što vojska ima i čime vojska raspolaže sa dostignućima koje je država uspela da učini sa poboljšanjima za standard naše vojske. Ali, uvreda je za vojsku reći, pogotovo za Vojsku Srbije, da samo služi za paradu ako znamo sa kakvim se izazovima suočavamo i u našem regionu i ako znamo kakav problem imao na KiM, onda znamo da je danas sigurna Srbija, i mirna i stabilna, ne zato što bilo koga ugrožava ili bilo kome preti na bilo koji način, već zato što ima stabilnu ekonomiju, stabilne finansije, iz čega je proizašlo i bolje opremanje i vojske, policije, zbog čega je danas država Srbija mnogo sigurnija i mnogo stabilnija nego što je bila pre deset ili petnaest godina, kada su se naši tenkovi, rakete pretapali u "Železari Smederevo", tada je naša država bila otvorena da je napadne i ugrozi bilo ko. Danas je Vojska Srbije ne agresor, nego odvraćajući faktor svima onima koji bi imali za cilj da na bilo koji način i bilo gde ugroze bilo kog pripadnika srpskog naroda ili teritoriju Republike Srbije. Danas je Vojska Srbije garant stabilnosti, mira i sigurnosti za svakog čoveka koji živi u Republici Srbiji i za svakog Srbina gde god on živi. Vojskom Srbije danas se ponose svi njeni građani Srbije zato što u njoj vide sigurnost i nju vide kao garant mira. Nju vide kao garant izvesnog mira za našu zemlju i za naše građane. Što imate stabilniji i bolji sistem bezbednosti, uređeniju vojsku, opremljeniju policiju, opremljeniju vojsku, to ste sigurnija zemlja. Pa, kada imate sigurnost, imate i pravnu sigurnost, dobru ekonomiju, stabilne finansije, onda imate i ljude koji žele da ostanu u toj zemlji, imate ljude koji žele da rađaju u toj zemlji, imate ljude koji rado idu u vojsku, ne beže od vojske, imate sve više onih koji se prijavljuju na dobrovoljno služenje vojnog roka. To su sve veliki uspesi i Ministarstva odbrane, ali pre svega one politike koju danas u Srbiji personifikuje i koji vodi predsednik Srbije Aleksandar Vučić. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Dragana Barišić. Izvolite.
Zahvaljujem, uvažena predsednice. O važnosti ovog zakona i uopšte Ministarstva odbrane, pogotovo u ovakvim trenucima, je suvišno govoriti, ali bih se osvrnula samo na prethodno izlaganje jednog od kolega koji je rekao da ukoliko volimo neke osobe, treba zakazati sednice o njima. Ne bih se složila nikako, jer naš vrhovni komandant gospodin Vučić i čelni ljudi oko njega koji vode ovu državu pokazali su dovoljno u prethodnih nekoliko godina šta su uradili. Ne bi se sada ovi iz Saveza za Srbiju borili da silom dođu na vlast, nego bi pošteno izašli na izbore i borili se bar da pređu cenzus, ali svesni toga da su do 2012. godine radili samo pljačkaški, da su opustošili državu, da su radili na štetu ovog naroda, nemaju hrabrosti za to. Eto, i današnji pokušaj gospodina Obradovića, da ga nazovem gospodinom, ali on to svakako nije, jer smo svesni toga šta je radio u ovoj Skupštini. Uostalom, i vi ste bili jedna od žena koja je pretrpela njegove i uvrede i nasilničko ponašanje, ali o tome sude građani i pokazaće ukoliko već za nekoliko meseci na izborima i oterati sve njih na političko smetlište, tako da Srbija je odlučila s kim i kako želi napred. Hvala.
Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, juče sam citirao Kenedija i danas ću ponovo. Čini mi se da je on rekao – pobeda ima hiljadu očeva, poraz je siroče. To siroče smo mi zatekli 2012. i 2013. godine. Potpuno razvaljenu, obezglavljenu, politički obezglavljenu državu, razvaljenu, bez šansi za sadašnje i buduće generacije. Valjalo je dizati tu državu. Pitanje vojske i snažne vojske direktno vezujem za stanje naše ekonomije. Ako se određeni procenat BDP odvaja za vojsku, ja predlažem da ubuduće iz svakog procenta rasta određeni deo ide za nabavku nove tehnike. Ja želim, a verujem i u vaša uverenja, moderno opremljenu vojsku najsavremenijim oružjem. Nemamo mi dece na bacanje, ali je lakše podneti gubitak tehnike nego gubitak deteta. Želim da imamo takvu vrstu ekonomije da možete da imate najsavremenije dronove, avione, raketne sisteme, bilo da su oni kineske, ruske proizvodnje, bilo da su oni S-300, S-400 i tako dalje, da imamo snažnu avijaciju i da možemo da branimo sebe od drugih i da možemo da štitimo slabije i da možemo da štitimo svoj narod. Mi taj novac moramo da zaradimo i zato nemoj samo da pričamo kako treba da imamo snažnu vojsku. Mi da se okrenemo radu, da vreme ne provodimo na kauču, već na radu, da zaradimo više i da ima više novca za puteve, investicije, privredu i naravno za vojsku, jer vojska će deliti sudbinu naše ekonomije. Ukoliko imamo dovoljno novca za tehniku, ukoliko moderno obučimo našu vojsku, onda nemamo čega da se bojimo. Bivši režim je uništavao ekonomiju, paralelno sa ekonomijom uništavao je vojsku. Mi moramo da radimo obrnuto. Kaže izreka – ne valja mačeve pretvoriti u plugove, niti plugove sve pretopiti u mačeve. Moramo imati dovoljno i plugova i mačeva, da što plug zaradi, mač može da odbrani. Zato ja pozdravljam napore državnog rukovodstva, napore nas narodnih poslanika da se ekonomija Srbije diže, jer nije bitno državom Srbijom samo vladati. Još bitnije je tu državu izgrađivati, ekonomiju izgrađivati, ekonomiju jačati. Ukoliko nam ekonomija bude snažna, imaćemo dovoljno novca da opremimo našu vojsku i da ona koja je sada dovoljno snažna u regionu bude još snažnija i da može da odbrani vitalne nacionalne i državne interese države Srbije. Nije čudo što postoje pokušaji da se Srbija povuče opet nazad ispod vode, da nam uvuku glavu ispod vode. Srbija je ekonomski jača. Srbija će ekonomski dominirati ukoliko budemo pametni i ne nasedamo na provokacije, Srbija će napredovati. Kada bude ekonomski napredovala svi oni znaju da je više ništa neće moći zaustaviti. Mnogi koji su pričali o Velikoj Srbiji treba da znaju da je Velika Srbija ona koja je velika iznutra. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Milan Ljubić.
Zahvaljujem. Poštovana predsedavajuća, uvaženi ministre sa saradnicima, gospodo oficiri, poštovani narodni poslanici, Srbija je vojno neutralna zemlja. To je nešto svojstveno srpskoj istoriji, što je svojstveno srpskom vojnom biću. Kroz istoriju imali smo dovoljno ratova. Dobro je da težimo vojnoj neutralnosti. Srbija je bila i biće posvećena miru i pravdi. Kroz svoju burnu istoriju, nažalost, dobro je upoznala sve užase rata. Srbi kao stradalni narod, koji je sam bio na udaru mračnih ideologija je narod koji je ponosan na svoj otpor i borbu protiv tih svih sila. Zato je vojna neutralnost pozicija koja ima perspektiva. Srbija sarađuje sa svima i mi želimo najbolje moguće odnose zbog budućnosti naših građana. Naša država prati promene u okruženju i prilagođava svoju bezbednosnu politiku kako bi na najbolji način štitila svoje nacionalne interese. Mir i stabilnost su vitalni interes naše zemlje. Za ceo region je važna stabilnost i mir, a sve radi bolje budućnosti našeg naroda. Politika jake i uspešne i vojno neutralne Srbije je politika za koju zalažemo. Strategijom odbrane navedeni su bezbednosni izazovi, ali i mere za prevazilaženje tih izazova. Srbija je naučila koliko je cena slobode. Vežbanjem sa drugima i učenjem od njih stičemo nova iskustva i znanja. Tako smo spremni i da čuvamo mir. Srbija se promenila. Srbija je napredovala. Danas je mnogo snažnija. Srpska vojska je najbolja garancija slobodne, nezavisne i sigurne Srbije. To su vrednosti za koje se borimo i za koje se zalažemo. Samo stabilna i snažna Srbija je najbolji garant zaštite svih Srba, kao i sigurnosti i mira na Balkanu. Zato je važno vojsku opremiti kako bi čuvala vojnu neutralnost zemlje. Na ponos svih nas naša vojska je napredovala. Zato su važna ulaganja u vojsku, jer ukoliko imamo kvalitetniju vojsku i dobar sistem nacionalne bezbednosti, imaćemo stabilniju i sigurniju zemlju. Stabilna i bezbedna zemlja privlači investicije. Faktor je stabilnosti, jačanje ekonomije i drugih društvenih resursa, da štitimo naše slobodarske vrednosti i tradiciju. Zato vojska mora da bude snažnija, mora da bude jača. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Violeta Lutovac Đurđević.
Zahvaljujem, uvažena predsednice. Poštovani ministre sa saradnicima, ja želim da iskoristim priliku da istaknem da je ulaganje u vojsku, ulaganje u svakog građanina Republike Srbije i da je to jako važno i da je cilj naše Vlade i vašeg Ministarstva odbrane apsolutno jasan, a to je ulaganje u opremu i u oružje. Na taj način apsolutno direktno jačamo našu vojsku, a pored toga, poboljšanje kvaliteta života pripadnika Vojske Srbije i ne samo pripadnika profesionalnih vojnika ili, kao što smo tamo naveli, po činovima oficira, kapetana i ostalog, već i njihovih članova porodice, što je jako važno. Takođe, i rešavanje stambenih pitanja, kako pripadnika Vojske Srbije, tako i njihovih članova. Plata u decembru ove godine je uvećana za 9%, zajedno, znači, svim pripadnicima vojne službe, a takođe, i predstavnicima Ministarstva unutrašnjih poslova, kao i pripadnicima Ministarstva odbrane i pripadnicima BIA. Takođe, mi možemo da se pohvalimo da je predviđena izgradnja oko 8.000 stanova za pripadnike Vojske Srbije. Takođe, možemo da se pohvalimo tačnim rezultatima, da mi mesečno rešimo oko 20 stambenih pitanja za vojnike, za pripadnike Vojske Srbije. Takođe, ono što je jako pohvalno je da su naši vojnici sada 24 sata, sedam dana u nedelji, osigurani, bilo gde i bilo šta da im se desi. Znači, njihovo zdravlje je svakako na maksimumu. Takođe, naša Vlada i predsednik Republike, naravno, Ministarstvo odbrane, misli i na buduće generacije, time što ulažemo značajna sredstva u vojno školstvo. Otvaramo nova odeljenja što je jako važno, jer mislimo na potrebe vojske za budućnost. Takođe, ulažemo i na otvaranju novih usmerenja. Time ćemo stvoriti novi kadar za podmlađivanje vojske. Takođe, ne mogu da ne istaknem da smo značajnu sumu novca uložili i za obnovu internata za Vojnu gimnaziju, a takođe i za Vojnu akademiju. Takođe bih rekla da je ovaj zakon svakako pohvalan i da svakako treba usvojiti ovaj zakon, jer jasno nam određuje neke uslove koje trebamo da ispunimo za lakše rukovođenje vojskom, takođe, i za bolje funkcionisanje vojske, a na kraju, svakako, za unapređenje i funkcionalne i operativne sposobnosti Vojske Srbije. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Mihailo Jokić.
Evo, drugarice i drugovi, da i ja nešto kažem povodom ovih svih problema. Ne bih želeo da se ponavljam i da kažem ono što su drugi rekli. Želim da kažem da kada govorimo o vojsci i stanju u vojsci, moramo znati gde smo bili pre 10 godina i kakvo je stanje bilo i da ovo stanje u kome se mi danas nalazimo, u kome se vojska nalazi, je veliki napredak. To ne može niko osporiti. Ali, moramo ići dalje i moramo ići brže. Šta bih ja rekao što niko nije rekao? Ministre, u obnavljanju, u jačanju armije, vojske, treba koristiti što više domaćih kapaciteta, onako kao što ste radili, kao što radite u Priboju u „FAP-u“. I onda, kada učestvujete, kada tražite to domaće tržište, pre svega tražite tamo gde je vlasnik država, gde još nisu rešeni vlasnički odnosi. Znači, jačajte naše kapacitete, jer samo jako privreda može stvoriti jaku vojsku. Mi smo sada dovoljno jaki da možemo biti nezavisni. Budućnost Srbije je da bude nezavisna. Budućnost Srbije je da što duže bude kandidat za EU. To je moje mišljenje. Ja imam pravo na svoje mišljenje. S druge strane, ja slušam ovde svi predlažu nešto. Mi moramo znati da puno znamo, ali i da puno toga ne znamo. Znači, oni koji su gore na vrhu znaju mnogo više. Mi moramo tražiti i to je dovoljno, da tražimo da Srbija mora reagovati. Kako će reagovati? To najbolje zna naš predsednik. To zna i ministar inostranih poslova. Ono što ja mislim da ovo što radi Milo Đukanović, da to radi u stvari zapad. Znači, to je jedna organizovana igra u kojoj Milo mora da sluša ono što radi zapad. I dok on bude interesantan zapadu, on će biti na toj funkciji i mi moramo to imati u vidu. Znači, on je jednostavno igračka u njihovim rukama. I, ovo je velika provokacija u koju mi ne smemo uleteti i gde moramo biti svesni da su odnosi u svetu vrlo komplikovani. Ja sam uveren i siguran da će naše rukovodstvo, da će naš predsednik sigurno zauzeti pravilan stav i da ćemo, ono što ste vi rekli, zaštititi, pre svega, interese srpskog naroda u Crnoj Gori. Hvala.
Hvala. Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Tomislav Ljubenović. Izvolite.
Hvala. Ovim amandmanom koji je poslanička grupa SRS podnela na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o Vojsci Srbije predloženo je brisanje člana 8. stav 3. A, u toku rasprave u načelu jasno je iznet stav SRS o Vojske Jugoslavije. Amandman je u skladu sa stavom SRS, te se SRS zalaže i za organizovanje vojske kao profesionalne službe, što omogućava njenu zavisnost od bilo koje političke partije, ujedno, sprečava da aktivni oficiri, podoficiri budu stranački organizovani ili angažovani. Države koje nisu posvećivale dovoljno pažnje odbrani su vrlo lako poražene i porobljene u trenucima napada na njihovu teritoriju. Jedna od najbitnijih komponenti odbrane, pored opremljenosti, jeste i negovanje i razvoj patriotskih osećanja kod pripadnika vojske i naroda u celini. Istorija srpskog naroda puna je primera patriotske požrtvovanosti i ličnog žrtvovanja u odbrani srpstva. Vojska Srbije mora da bude osposobljena da uspešno izvršava sve dodeljene zadatke i sprovodi borbena dejstva i ostale prateće aktivnosti u uslovima rata i oružane borbe. To podrazumeva jedinstvenu koncepciju i doktrinu rata kao svojevrsne zamisli programa delovanja srpske države. Vojska i sve odgovorne državne institucije moraju neprekidno preventivno delovati u cilju odbrane srpstva i zaštiti građana. To delovanje podrazumeva i angažovanje svih razvojnih sistema informisanja, uzbunjivanja, zaštite i zbrinjavanja, te specijalizovanih snaga i evakuaciju ljudstva i sredstava i dobara. Srbija ne može biti vojno neutralna, jer nam niko ne garantuje. Neutralnost ne zavisi od nas, već od velikih sila, a SRS se kategorički protivi u ulasku Srbije u NATO pakt, koji nas je nemilosrdno bombardova, ne birajući ciljeve. Srpska radikalna stranka zalaže se za prijem u organizaciju ugovora o kolektivnoj bezbednosti i omogućiti formiranje ruske vojne baze na teritoriji zemlje.
Hvala. Vreme ste potrošili. Imate samo po dve minute za amandmane. Reč ima narodni poslanik Branimir Rančić.
Zahvaljujem. Poštovani ministre gospodine Vulin, poštovani gosti iz Ministarstva odbrane, cenjeni narodni poslanici, ja bih u vezi ovog člana 8. konkretno, odnosno glava 7. – obaveza služenja u Vojsci Srbije po završenom školovanju. Mislim da smo ostali nedorečeni kada smo govorili o prijemu profesionalnih vojnika. Kao lekar bih govorio o prijemu profesionalnih vojnika u sanitetsku službu. Dobrovoljno služenje vojnog roka trajao je šest meseca. Prvih mesec i po dana profesionalni vojnici sanitetske službe prolaze opštu vojnu obuku u nekom od centara za obuku – Sombor, Valjevo, Leskovac, a posle toga sledi mesec i po dana specijalističke službe za sanitetsku službu u četi za obuku vojnika logistike u Nišu. Nakon završetka obuke u Nišu, vojnici na dobrovoljnom služenju vojnog roka sanitetske službe upućuju se tri meseca u jednu od vojnih zdravstvenih ustanova na konkretnu obuku, i to su: VMA, Vojna bolnica Niš, VMC Novi Sad, VMC Beograd, da bi po završetku dobrovoljnog služenja vojnici bili u potpunosti osposobljeni za rad u sistemu vojnog zdravstva. Nakon završetka dobrovoljnog služenja vojnog roka, zainteresovanim profesionalnim vojnicima, medicinskim tehničarima opšteg, pedijatrijskog, ginekološko-akušerskog smera, laboratorijski tehničari i farmaceutskim tehničarima biće omogućen prijem u službi u vojno-zdravstvene ustanove u Beogradu, u Nišu, u Novom Sadu, kao i na VMA. Zašto sam ovo pričao? Moje konkretno pitanje, ukoliko možete da mi odgovorite, cenjeni ministre, rekli ste da nismo imali ni jednu podoficirsku školu, planirate otvaranje podoficirske škole, da li planirate i otvaranje srednje sanitetske vojne škole koja je nekad funkcionisala u Novom Sadu? Ukoliko možete da mi odgovorite na to pitanje.
Izvolite, ministre.
Upravo iz ove strategije proizilazi organizacija Vojske Srbije u narednom periodu. Očekujem već iduće godine da će Vojska Srbije izaći sa novim planom školovanja, koji se radi. Na prvom mestu vojska mora da nam kaže šta joj je potrebno i da kaže tačno koji su to profili koji su potrebni, u kom broju su joj potrebni odgovarajući profili, odgovarajuće stručne spreme. Mi svakako planiramo pokretanje škole za podoficire. E sad, da vidimo da li ćemo i medicinsku, da li će još neke druge službe. Nekad je postojala, recimo, i srednja muzička za vojnike. Sad je više nema i sad je samo pitanje u kojoj meri mi to možemo da iznesemo, ko je zainteresovan, koje su realne potrebe vojske. Hvala na interesovanju i podsećanju da je i to bilo. Hvala.
Hvala. Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Filip Stojanović. Izvolite.
Zahvaljujem, gospođo Gojković. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre sa saradnicima, podneo sam amandman na član 8. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o Vojsci Srbije. Amandmanom sam tražio da se stav 4. ovog člana briše. Poznat vam je stav SRS u vezi vojne neutralnosti o kojoj vi pričate i kojoj težite. Svakom je jasno da u svetu, kakav danas imamo, ne može biti reči o vojnoj neutralnosti. Neutralne mogu biti samo one države koje imaju moćnu armiju, kao što je na primer Kina. Oni mogu govoriti o vojnoj neutralnosti, jer su u stanju da sami garantuju svoju bezbednost. Male države, poput Srbije, to svakako ne mogu. Iz tog razloga moramo se prikloniti tamo ili ovamo. Na jednoj strani je zločinački NATO pakt, koji nam je zadao mnogo muka i nevolja. Sećanja na njihova zlodela su još uvek sveža i posledice toga trpećemo još dugo i dugo. Zato je jedini izlaz na onoj strani gde su naši tradicionalni prijatelji i svi znamo da je to Rusija. Iz ovih razloga Srbija treba pod hitno da postane član ODKB-a. Na taj način bismo sačuvali teritorijalni integritet i suverenitet naše zemlje, zaštitili se od eventualnih neprijateljskih napada. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Milanka Jevtović Vukojičić.
Zahvaljujem. Poštovana predsednice, poštovani ministre, član 8. Predloga zakona odnosi se na jednu od vrlo važnih misija Vojske Srbije, a to je učešće u multinacionalnim operacijama. Moram da istaknem da Vojska Srbije trenutno učestvuje u devet multinacionalnih operacija, pet u okviru UN i četiri u okviru EU. Takođe, moram da istaknem da Vojska Srbije na najbolji mogući način prezentuje i Republiku Srbiju, a i naravno svu obučenost, svo znanje, sve veštine i sve ono što je najbolje i što pripada Vojsci Republike Srbije. Naravno, da oni za vreme učešća u mirovnim operacijama stiču dodatna znanja, dodatna iskustva i naravno da je ono što oni po povratku u Srbiju dragoceno za Vojsku Srbije njihovo znanje i njihovo iskustvo, ali moram da kažem samo još jedno. Vrhovni komandant Vojske Republike Srbije, gospodin Aleksandar Vučić, i predsednik Republike Srbije Aleksandar Vučić, prvi je počeo da obeležava dan sećanja na one hrabre vojnike koji su bili na Košarama, koji su branili našu zemlju od šiptarskih terorista i ove godine tim povodom obeleženo je 20 godina bitke na Košarama. Takođe, naš predsednik i vrhovni komandant Vojske Republike Srbije obeležava i 20 godina sećanja na jednu od naših najvećih tragedija u 20. veku, a to je zločinačko NATO bombardovanje i pogibija 2,5 hiljade građana, među kojima i 79 dece. Naš predsednik i vrhovni komandant prvi put je uveo…
Hvala. Vreme od poslaničke grupe ste potrošili. Zahvaljujem. Na član 8. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Na član 8. amandman je podnela narodni poslanik Vesna Nikolić Vukajlović. Na član 8. amandman je podneo poslanik Aleksandar Šešelj. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, meni je žao što ministar nije mogao da sasluša ovo, ali moram da kažem da reakcije koje ima režim u Beogradu, povodom ovoga što se dešava, što smo imali prilike da vidimo sinoć i jutros u Crnoj Gori, su blage i nedovoljne i ne pokazuju da režim u Beogradu pokazuje interes za položaj srpske zajednice u Crnoj Gori. Zbog manje važnih stvari, zbog izjava, zbog najava određenih predstavnika vlasti u Sarajevu, u Zagrebu ili negde drugde ovde su se sazivale vanredne konferencije, reagovanja, sastanci, čuda, a danas kada se u procesu otimanja svega srpskog u Crnoj Gori, posle onoga što smo imali prilike da vidimo kod stvaranja te nacije, crnogorske, crnogorskog jezika, sada se udarilo i na SPC. Podsetiću vas da je SPC bila temelj našeg opstanka u vremenima turskog ropstva. Srpska pravoslavna crkva je mnogo starija od Crne Gore. Da nije bilo SPC naš narod bi možda u tim vekovima ropstva i nestao. Podsetiću vas na one skandale koje smo imali prilike da gledamo, a kada je potpuno izmišljena neka afera sa navodnim ruskim špijunom, pa je tu pokušano da se uradi nešto protiv Rusije iz Beograda. Istog dana kada se taj snimak pojavio sazvana je sednica Saveta za nacionalnu bezbednost. Svi mediji su to prenosili. To se postavilo kao pitanje od maksimalnog, od suštinskog interesa za bezbednost naše zemlje, našeg naroda, iako je bilo reči o događaju koji se desio pre godinu dana, a tek smo danas samo videli snimak. Tog dana kada je sazvana sednica Saveta za nacionalnu bezbednost, izašao je samo snimak u javnost, snimak događaja od pre godinu dana, a sve se diglo u Srbiji na noge zbog naše bezbednosti koja je bila navodno ugrožena. Ovo se desilo sinoć. Ukoliko nema ozbiljnijih reakcija na ovo šta se dešava sada u Crnoj Gori, vi ćete time pokazati da su sve vaše najave o tom navodnom staranju za Srbe, ma gde oni živeli, samo jedno mrtvo slovo na papiru, da vam služe samo u marketinške svrhe, da vam samo služe u predizborne svrhe. U kontradikciji je to o čemu vi, gospodine ministre, ovde pričate i ovih prethodnih nekoliko dana sa reakcijama i delovanjem Vlade Republike Srbije. Nisam rekao da treba da upalimo tenkove i podignemo avione i da idemo u Crnu Goru, ali treba, baš ono o čemu ste vi pričali, na svaki mogući način i diplomatskim kanalima da se potrudimo da zaštitimo srpski narod u Crnoj Gori. Lako je reći da je Tadić izdajnik, da je Koštunica izdajnik i da su oni ostavili Crnu Goru da proglasi nezavisnost, da nisu radili ništa kada je Kosovo proglasilo nezavisnost, itd. Ali, nečinjenjem vi pokazujete da ste isti kao i oni. Vašim nečinjenjem, bez vaših reakcija pokazujete da suštinski između vas nema razlika. Šta treba Vlada Republike Srbije da uradi i to pod hitno? Treba da traži sednicu Saveta bezbednosti UN po ovom pitanju. Dakle, Crna Gora je danas pred građanskim ratom. Od 2006. godine traje ubrzani proces rasrbljivanja. Dakle, kreiranje crnogorske nacije, jezika, a sada vidimo i crkve, prvo na slobodu veroispovesti, a drugo i na privatnu svojinu. Dakle, ovo ne samo što ima veze sa srpskim narodom i njegovim kolektivnim identitetom, nego je i protivpravno. Dakle, sada vidimo da je bezbednost Srba koji žive u Crnoj Gori, kojih i dalje pored svih pritisaka, pored progona, pored sve te antisrpske histerije koja vlada u Crnoj Gori i dalje ih ima po popisu više od 30%, da ne pričam o tome da ih ima više od 50% koji i danas govore da oni pišu i izražavaju se na srpskom jeziku, a da ih ima čak i mnogo više koji su vernici, onih pravoslavnih koji su vernici SPC. Ne može ovo da prođe bez reakcija. Vi ste na izjave nekih nebitnih ličnosti u Hrvatskoj, nekih nebitnih ličnosti u Sarajevu, mislim politički nebitnih, davali izjave, držali konferencije za štampu, a da ne pričamo o tome iz kojih sve besmislenih razloga, pored i onih opravdanih, su bile održavane sednice Saveta za nacionalnu bezbednost. Ovo je možda pored pokušaja formiranja vojske Kosova i onih upada ROSU na sever Kosova trenutno najveća opasnost za bezbednost našeg naroda u vašem mandatu u poslednjih sedam godina. Ovo pitanje je jedno od važnijih pitanja u celom mandatu, dakle u celom ovom periodu u kojem ste vi na vlasti. Nemojte da na uštrb diplomatskih odnosa, poštovanja nezavisnosti i suverenosti Crne Gore, vi činite nešto što ide u korist jedne otvoreno antisrpske države. Crna Gora je, nažalost, danas antisrpska država. Crna Gora nije nama prijateljska država. Kome to nije jasno? Hajde pokažite malo brige za srpski narod koji živi u Crnoj Gori i tražite sednicu Saveta bezbednosti UN po tom pitanju. Ukažite na kršenje prava Srba u Crnoj Gori ne samo oko pitanja slobode veroispovesti i privatne svojine i imovine SPC, već i sve što se desilo u Crnoj Gori, progona Srba. Danas Srbi ne mogu da budu zaposleni u javnom sektoru u Crnoj Gori, ima ih manje od 7%. Umesto srpskog jezika uči se nekakav maternji jezik. Gde god, ko god za sebe kaže da je Srbin biva prokazan da li u javnosti, da li na poslu, bilo gde u Crnoj Gori. Nemojte da pričamo da su to unutrašnje onda stvari, jer ukoliko vi zaista mislite da su to unutrašnje stvari Crne Gore, da tu ne sme da se meša Srbija, onda izbacite to iz ove vaše strategije, onda se vi ne brinete o srpskom narodu, ma gde on živi. To je u koliziji sa onim o čemu vi pričate. Mi smo čuli od vas traktate o istorijskim podvizima Vučića za ovih sedam godina, kako je on uradio ovo, kako je uradio ono prvi put u istoriji ili najbolje u istoriji, formulacije su uglavnom takve. I pored tog takvog sjajnog, istorijskog Vučića, najboljeg na svetu danas, nažalost, prolazi sve ovo što se dešava u Crnoj Gori bez reakcije države Srbije. Ne može da bude reakcija - nisam srećan zbog toga, ali šta da radim. Evo konkretno šta da se radi - tražite sednicu Saveta bezbednosti UN. Na najviši nivo podignite ovo pitanje, uradite sve da zaštite srpski narod u Crnoj Gori od progona. Može da nam se nažalost desi, ako se ovako nastavi, ako eskalira ovaj sukob sada u Crnoj Gori novi 17. mart. Šta ćete da radite tada? Hoćete li i tada da kažete da je to iza granice, tj. unutrašnje pitanje države Crne Gore? Ukoliko ste zaista mišljenja i ukoliko zaista želite da poštujete to o čemu pričate ne vidim nijedan razlog da ne poslušate apel SRS i da bude pitanje zaštite srpske zajednice u Crnoj Gori pitanje od vrhunskog prioriteta i da pokažete, kada već tako tvrdite, i na delu da se zaista razlikuje od onih koji su ranije bili na vašem mestu, od ranijih režima, od demokrata i ovih i onih itd. Mi vas pozivamo da uradite sve da pomognete Srbima u Crnoj Gori.
Zahvaljujem. Reč ima ministar, gospodin Aleksandar Vulin.
Samo radi informisanja svih naših građana da kažem da pre nego što je bilo ko ovde apelovao, pomenuo Savet bezbednosti, ja sam to rekao. Dakle, ja sam, niste možda bili tu. Dakle, ja sam rekao da je moj stav i da očekujem da će Vlada Republike Srbije u najskorije vreme izaći sa svojim stavom i onim što može i treba da uradi, da se obratimo Savetu bezbednosti, da budemo realni kada je to u pitanju. Znate li ko je sada predsedavajući u Savetu bezbednosti u decembru? Sjedinjene američke države. Samo da i to znamo. Smatram da treba da se obratimo Savetu bezbednosti, ne samo Savetu bezbednosti. Još jednom hoću da kažem da smatram da ovo pitanje mora da se rešava uz saglasnost SPC. Tu ne mislim na jedan deo SPC, nego mislim na patrijarha i SPC u celini, jer ovo neće biti napad na jedan deo SPC, nego na crkvu svuda, da i to mora da se uradi i smatram da je potrebno podvući koji su to nosioci režima u Crnoj Gori prema kojima Srbija treba da se odredi u smislu, ja ne volim tu reč jer srpski narod je mnogo stradao od sankcija i ne volim kada se to govori, ali da se odredimo prema njima, prema njihovim finansijskim, političkim interesima u Srbiji, tamo gde mi možemo. Naravno da smatram da mi treba da pozovemo njihovog ambasadora da nam objasni šta se ovde dešava, da daljim diplomatskim sredstvima nastavimo komunikaciju. Hajde još jednom da podvučemo i siguran sam da ćete mi i vi dati podršku za ovo što govorim, Srbi u Crnoj Gori i njihove političke stranke nisu produžena ruka nikoga, ne deluju i ne rade u ime bilo koga, osim svojih birača. Nemojte im stavljati ni slučajno mogućnost da ih Milo Đukanović i njihov režim označi kao nekakve ubačene elemente koji prave probleme u Crnoj Gori, a u interesu Srbije, kao da je Srbiji u interesu da u Crnoj Gori bude nereda. Ni slučajno. Svi ovde koji se bavimo politikom moramo biti svesni da moramo da vodimo računa da ih ne povredimo, da Srbe ne označimo kao krivce za bilo šta. Nesporno je da svaki Srbin smatra da SPC ne sme i ne može biti vlasništvo nikakve države, da ne može niko da je podržavi i otme. To je nesporno, ali samo još jednom da vodimo svi računa da ni slučajno ne damo mogućnost da ih crnogorska vlast, da ih Milo Đukanović, za koga ja lično smatram da treba da bude i persona non grata i da njegova imovina i sa njim povezanih lica mora da bude ispitana ovde u Srbiji, da on ne sme da dobije mogućnost i priliku da Srbe označi kao nelojalne svojoj zemlji, da rade nešto protiv svoje zemlje i da su oni krivi za tako nešto. Ni slučajno to ne smemo da uradimo. Kao što svi moramo da razumemo da ovo što se dešava u Banja Luci, pa ovo što se dešava u Podgorici nije slučajno, da se radi u isto vreme i da ne smemo da dopustimo da se završi u Beogradu, što je plan, što je cilj. Znate, da se pozovem na Njegoša – kada tjelu razdrobiješ glavu, mukama izdišu členovi. To je ideja, da se Beograd zapali, a onda neće biti nikoga ni da pita, ni da kaže ovo što ja sada govorim i ovo što vi govorite, da se izazovu sukobi među Srbima, da se dovede ovde 50 nekih dverjana ili kako god da se zovu koji će napasti svoju Skupštinu i zaboravićemo i oko čega smo se svađali. Samo će krenuti kontinuitet sukoba i samo će reći – evo, Srbi se tuku svuda, tuku se sa braćom i svi sukobi će se, ono što bi rekao Stjepan Mesić, završiti sukobima među Srbima. To ne smemo dopustiti, ni slučajno. Rekao sam šta mislim kako to treba uraditi. Vlada Republike Srbije siguran sam doneće odgovarajuće odluke i naravno da neće proći bez reakcije, kao što nikada nije prošlo bez reakcije. Nemamo razloga da nešto prelomimo preko kolena. Evo, ja sam rekao šta mislim. Ja sam član Vlade Republike Srbije i to mišljenje ću zastupati gde god mogu i kako god mogu, ali samo od svih tražim, samo toliko, da imamo poverenja u svoju državu i da vodimo računa da šta god da radimo ne dozvolimo režimu Mila Đukanovića da Srbe okrivi za bilo šta. Najlakše, najiskrenije bih prekinuo diplomatske odnose sa Crnom Gorom, ali šta ću sa Srbima dole, ne smem to dopustiti, ni slučajno to ne smem dopustiti. Dakle, još jednom molim vas da svi zajedno vodimo računa o tome samo da ih ne povredimo, a i još jednom ću podvući, rešavati problem prvo u konsultaciji sa patrijarhom, sa SPC, voditi računa da se ni slučajno ne desi sukob među Srbima i da se targetiraju odrede tačno određene nosioci antisrpske politike u vlasti Mila Đukanovića na čelu sa Milom Đukanovićem, kojima treba na odgovarajući način pokazati, otežati im i kretanje i putovanja i bavljenje politikom i naravno onemogućiti raspolaganje imovinom u zemlji koju toliko mrze i koju toliko napadaju.
Po Poslovniku, narodni poslanik Maja Gojković.
Nisam tražila po Poslovniku, nego sam želela da diskutujem ako je to moguće. (Predsedavajući: Nema više vremena.) Nema više vremena. Onda o članu 27. da treba da se starate o primeni ovog Poslovnika i da usmerite naše diskusije baš zbog dobrobiti srpskog naroda, ne srpske zajednice, srpskog naroda koji živi u Crnoj Gori, da ne bi ovo ovde došlo do nekih nemilih rasprava i sukobljava srpskih poslanika sa srpskim poslanicima, jer mi to jesmo trenutno ovde u sali. Zajedno želimo dobro i Crnoj Gori i našem narodu kome danas nije ni malo lako. Ne želim da u javnost ode sumnja da ovde u ovom parlamentu ili u našoj državi, u Vladi Srbije neko ćuti zato što nema šta da kaže. To nije istina. Vlada Republike i mi kao poslanici vladajuće većine mogli bi mnogo što-šta da kažemo za ono što se noćas dešavalo u parlamentu Republike Crne Gore. Da li bi te naše reči, emotivne reči pomogle nekome u Crnoj Gori, u ovom trenutku, mislim da ne. Mislim da ne. Suviše bi emotivno diskutovali, teške reči bi se čule i bio ispunjen plan onoga koji je to sve i zamutio. I nije slučajno što se to dešava ovih dana u Republici Srpskoj, da Srbi sa Srbima svađaju i nije slučajno ni ono što se juče desilo u Crnoj Gori, a zato ajde da budemo malo mudri i staloženi i da ne dozvolimo da se mi ovde raspravljamo, svađamo i delimo na one koji više ili manje vole Crnu Goru, ili više ili manje podržavaju srpski narod i SPC u Crnoj Gori. Ono što je naš zadatak ovde u parlamentu, a što niko još nije rekao i na šta želim da skrenem pažnju, da se u ovom trenutku u zatvoru u Crnoj Gori nalazi 18 poslanika Demokratskog fronta, 18 poslanika Demokratskog fronta koji imaju poslaničke imunitete i koji su uhapšeni u zgradi parlamenta Crne Gore. Naš zadatak je ovde, kao njihovih kolega da tražimo da ih što pre puste iz zatvora. Ne znam šta dobacujete, ali nije ni smešno, nije ni duhovito. Ovo je vrlo ozbiljna stvar. Osamnaest poslanika, ako hoćete govorimo o Srbima, onda srpskih poslanika koji predstavljaju građane Srbe u Crnoj Gori, koji su glasali mahom za njih i za njihovu listu, danas se nalaze u zatvoru. Juče su brutalno uhapšeni i odvedeni u zatvor u Crnoj Gori. Oni imaju poslaničke imunitete. Mi treba da se borimo za demokratiju, treba da se borimo za njihovu slobodu, da bi oni mogli i dalje zastupaju interese građana Republike Crne Gore koji pripadaju srpskom narodu. Eto to je naš zadatak i to je moj apel da njima damo podršku i da sa ovoga mesta apelujemo i na predsednika parlamenta Republike Crne Gore da učini sve da oni budu pušteni na slobodu. A ostalo šta mislim o onome što se dešavalo juče u Crnoj Gori za dobrobit Srba koji žive tamo i naših odnosa, ne sa režimom, ne prave se odnosi sa aktuelnim režimima nigde u svetu, prave se dobri odnosi sa našim zemljama u okruženju. Ko god da se nalazi na vlasti, svidelo nam se ili ne, ne treba da tražimo rešenje u tome što ćemo malo mladalački, malo emotivno da mislimo da ćemo da rešimo nešto ako sada kažemo, ajmo sada svi na njih i sada ćemo mi da rešimo taj problem, podići ćemo vojsku i ne znam šta ćemo da radimo. Pa, onaj ko je to zamutio na ovim prostorima i nekada u ne tako dalekoj prošlosti, ko to ponovo pokušava da uradi u regionu koji je posle dužeg vremena postao i politički i ekonomski stabilan, taj će svima da nam podeli medalje, ako se mi međusobno sada pobijemo i ako krenemo jedni na druge. E, zato imate to ćutanje i zato pokušavamo sa vama koji ste mlađi, koji imate malo vreliju krv nego nas koji smo prošli kroz nekada u prošlosti, da kažemo, samo polako, samo mudro, samo odgovorno. Ja sam ubeđena da Vlada Republike Srbije zna šta radi u ovom momentu i da ćemo na pravi način, na pravi način, ne hukom, bukom, emocijama pomoći srpskom narodu i SPC gde god da se nalaze, a ovih dana u Crnoj Gori. Zato vas molim da mi zajednički apelujemo da budu pušteni poslanici, predstavnici srpskog naroda u Crnoj Gori na slobodu. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Šešelj. Izvolite.
Ne znam zaista da li će nešto što mi budemo rekli danas ovde pomoći Srbima u Crnoj Gori, znam da im ignorisanje neće ništa pomoći. To je sigurno. Što se tiče poslaničkih imuniteta tamo, kao da u jednoj mafijaškoj kriminalnoj državi nešto poslanički imunitet znači. To smo mogli valjda i da očekujemo i znamo šta se desilo i znamo šta se desilo povodom onog navodno državnog udara, kada su bili izbori onog puča itd. Tada mi se čini da je bila i loša reakcija Vlade Republike Srbije, koja je umesto Srbima koji su bili tamo lažno optuženi za pokušaj prevrata, umešanost Rusije itd. umesto da podrži Srbe, više izašla na stranu Mila Đukanovića i rekao je Vučić – daću vam sve što je potrebno. Što se tiče ovih što se mi bojimo danas da ćemo ih povezati sa Srbijom, sa režimom u Beogradu, ovih Srba koji su u Skupštini Crne Gore, prvo je Aleksandar Vučić njih stavio na onaj autobus i uvek ih vodi svuda u prvi red i sa njima unosio badnjak u zgradu Predsedništva na prošlom Božiću. Na taj način je sigurno on mnogo više doprineo time da se oni smatraju nekima koji imaju podršku iz Beograda, nego što sam ja to u diskusijama u Skupštini. Ja nisam protiv toga, to podržavam, ali nemojte sada da se pravimo onda nad tim ludim. Imali smo i činjenica je, na mnogo manje beznačajne izjave, najave, saopštenja, kako god, imali smo sednice Saveta za nacionalnu bezbednost po tom pitanju, po ovom pitanju se ćuti. Nije ni važno što je Amerika predsedavajuća u Savetu bezbednosti. Mi to treba da tražimo, treba da bude naša inicijativa, možda se ne nađe na dnevnom redu, ali treba za to da se zalažemo i da pokažemo našu nameru i ako nismo u nikakvom stanju, bar da time pružimo podršku Srbima koji su danas progonjeni u Crnoj Gori.
Reč ima narodni poslanik Đorđe Vukadinović. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Ja se slažem u velikoj meri sa onim što je rekla gospođa Gojković, ali je nevolja u tome što ona, verovatno zbog raznih obaveza, nije bila ovde u sali, niko od nas ne može non-stop da bude i to je zlonamerno kada se lovi kad neko nije, pa se onda ustane, pa proziva. Dakle, koliko sam shvatio, nema više vremena na strani poslaničke grupe SNS, zato je ja namerno pominjem, tako da može i da odgovori po osnovu replike. Bolje i to nego da zloupotrebljavamo Poslovnik. Ono što nije čula ili videla gospođa Gojković, to je da je dobar deo rasprava njenih kolega iz vladajuće većine upravo bio protiv i išao mimo one intencije o kojoj je ona ovde govorila, a i ministar, uostalom. Dakle, slažem se da ne treba da dajemo povoda i osnova da neko zloupotrebi naše reakcije i naše reči. Ja se uvek trudim da govorim na takav način. Ali, kad ima zle volje, šta god rekli, šta god učinili, uvek će neko zloupotrebiti, promeniti, malo falsifikovati, malo nategnuti i onda to iskoristiti. Hoću da kažem, kad imate posla sa režimom, a sad govorim o režimu u Crnoj Gori, ali to važi za svakoga ovde i svakoga od nas na političkoj sceni, uvek se može naći povod da napravite dramu ili da nešto okrenete protiv intencije i namere onoga ko je govorio. Ja sam ovde vrlo često primer upravo takve zloupotrebe. Diskusije kolega iz vladajuće većine, u ovom važnom trenutku, u ovom osetljivom trenutku, su upravo primer toga kako se huškaju i kako se međusobno ide na sukob unutar srpski. Najkonstruktivnija diskusija, slaganje, jednim delom sam išao ispred, jednim delom na liniji onoga što je ovde govorio i gospodin Vulin, ministar, su dočekani na nož. Znači, dočekani na nož, sa takvim diskvalifikacijama, a pričamo o jedinstvu, pričamo o zajedničkom srpskom, nacionalnom i državnom stavu prema tako važnom i osetljivom pitanju, ne, ovde je, nažalost, većini stalo, ili jednom dobrom delu poslanika i aktera političkih stalo samo do prikupljanja političkih poena, stalo do zaštite rejtinga vladajuće stranke i predsednika Republike, a ne do interesa građana Srbije i do interesa Srba u Crnoj Gori. Jer, inače, ne biste propustili da reagujete. Ne kao što je rekao kolega maločas, u smislu da se maše, udara u ratne bubnjeve i pokreću tenkovi, već prosto da država reaguje na način na koji može da reaguje. Predlog, vrlo konkretno, podržavam ovaj predlog, ne znam samo u kojoj formi da bude iznet, bar kada je reč o našim kolegama poslanicima. Ja sam, gospođo Gojković, upravo to govorio. Ja sam pominjao da naše kolege sede u zatvoru, mada sam mislio da ih je trojica, trenutno samo trojica, ali to nije samo, i jedan da je, mnogo je. Ostali su pušteni iz pritvora. Dakle, svi su privedeni, trojica su zadržani, među njima i gospodin Andrija Mandić, ali ko god da je u pitanju. Dakle, mislim da je najmanje što možemo da uradimo - nađite formu i formulaciju da reagujemo, da podržimo naše kolege i tražimo njihovo hitno oslobađanje. Drugo, šta je problem da Narodna skupština Republike Srbije obrati se, recimo, Parlamentarnoj skupštini Saveta Evrope, međunarodnim institucijama? Nije Savet bezbednosti jedina institucija gde se o tome može raspravljati. Sve su to logične, normalne, očekivane mere i predlozi. Možda su dobri. Možda nisu. Ja smatram da je reakcija naša i političkog vrha bila neadekvatna i slaba. Nedovoljna. Možda ja grešim, ali dopustite da se to kaže. Da li to može da se kaže ovde, a da taj ko to kaže ili ja ne bude poliven salvama uvreda, temama koje nemaju veze, a verujte da bih ja mogao, vrlo lako, da sam zlonamerniji, sada ovde vama pokazivati fotografije gospodina, najbližih, najtešnjih zagrljaja gospodina Đukanovića, gospodina Vučića sa Mohamedom Dalanom i nekim sumnjivim licima sa poternice. Ali, razne stvari bih mogao da radim. Ne doprinosi. Ne koristi nam to, poštovane kolege. Ali, vi to stvarno radite. Ili barem neki od vas, stalno to radite. U tom smislu, hajde, ili ćemo da budemo konstruktivni, ali onda stvarno da budemo konstruktivni, ako nećemo da huškamo Srbe na Srbe i da pravimo atmosferu koju će onda neko iskoristiti, bilo neko iz zemlje ili neko van zemlje, onda demonstrirajmo tu dobru volju, a ne da neko ispada idiot tako što stalno govori, pokušava konstruktivno, a biva dočekan napadima, u strahu da se neće ugroziti vaš rejting. Neće se ugroziti, jak vam je rejting, visok vam je rejting, što zaslugom, malo, a što medijskom manipulacijom. U svakom slučaju, većina vas podržava. Nemojte brinuti zbog toga. Ali, svejedno, ovde reagujmo odgovorno, državotvorno. Pokušajmo barem tako. Setite se da smo praznili ambasadu u Skoplju zbog samo neke spekulacije i glasine, ili neke informacije, povukli smo ne samo ambasadora, nego svo osoblje ambasade u Skoplju! To nikada ili jako retko je činjeno. To se u vreme rata ne radi uvek. A mi smo to radili. A sada se plašimo čak i da pozovemo ambasadora, ako već nije pozvan, da mu se uputi demarš. I još nešto. Kao, nećemo da zbunjujemo i ugrožavamo pozicije naših sunarodnika u Crnoj Gori. Ja mislim da bi se oni osetili ohrabrenim ako, recimo, Skupština, kao najviši zakonodavni organ vlasti u Srbiji uputi neku vrstu apela i podrške. Naprotiv, ne bi se osećali napušteno, kao što se možda osećaju. Naravno, i završavam time, saradnja sa Srpskom pravoslavnom crkvom, ne saradnja, najtešnja konsultacija, i sa Mitropolijom i sa Patrijarhom lično, uostalom, patrijarh je vrlo jasno izneo svoj stav, Sinod je sveti izneo svoj stav, Mitropolija je iznela svoj stav - pretučen je jedan vladika Srpske pravoslavne crkve, uhapšeni su poslanici parlamenta Crne Gore, građani se prebijaju, stanje je haotično. Nećemo mi dolivati ulje na vatru, ali nemojte da se ti ljudi osete napušteni od nas. Hajde bar u ovoj situaciji da pokušamo da reagujemo složno, pa će biti manje prostora za manipulacije i zloupotrebe sa raznih strana, dobronamernih ili manje dobronamernih po tom pitanju, spolja i iznutra. Zahvaljujem.
Pravo na repliku, narodni poslanik Maja Gojković.
Imam veliku dilemu koju političku opciju poslanik Đorđe Vukadinović ovde predstavlja? Koliko znam, ušao je ovde, u parlament, na listi Demokratska stranka Srbije - Dveri. Njegove političke kolege se nalaze ispred ambasade Crne Gore, pa se nalaze pet minuta odavde, na stepeništu i pokušavaju baš ono što poslanici SNS i predstavnici vlasti ne žele da urade, a to je da okrenu jedan narod protiv drugog naroda i da sipaju ulje na vatru, što nikome neće u ovom momentu pomoći. Voleli bi svi mi ovde, kada polemišemo sa nekim poslanikom, da tačno znamo sa kojom političkom opcijom mi vode razgovaramo. Ako ste vi sledbenik politike Boška Obradovića, onda nemojte da nam kukate ovde da zbog nekih vaših stavova neki drugi poslanici, koji se ne slažu sa vama i nikada se neće složiti sa vama i to je njihovo pravo političko, da vam odgovore. Nikada se niste odrekli Boška Obradovića i Dveri, zato s punim pravom poslanici SNS sa vama odgovaraju kao apsolutnim političkim protivnikom koji želi destabilizaciju Srbiji, koji želi haos ovde i koji ne znam šta želi u ovom momentu da uradi Vlada Republike Srbije i vlast. Recite glasno šta bi vi uradili? Šta bi vi radili, Đorđe Vukadinoviću, u ovom momentu? Šta bi vi to dobro uradili za Srbiju i za Crnu Goru? Hajde da čujemo mi koje su to mere, ne prodaja magle ovde u parlamentu, mir u svetu, ali ne mir u svetu ili ne zna ni ja o čemu vi govorite. Vi ste ušli na listu sa Boškom Obradovićem. Vi ste onaj ko je prećutao kada su me tukli ovde u kabinetu. Sad nešto, ja bih da kažem, ali da ne kažem, da se ne odreknem Boška, da se ne znam ni ja šta. Šta bi vi uradili? Podigli bi vojsku, šta? Recite to građanima Srbije, da znaju koga imaju ovde kao predstavnika, nekog ko misli da je fenomenalna opcija da ljudi ginu. To će da zaštiti Srpsku pravoslavnu crkvu i srpski narod u Crnoj Gori? Pa, neće. Mir, tišina, staloženost, umerenost, odmerenost, ne sipanje ulja na vatru, to je jedino šta mi imamo da poručimo. Ne brine srpski narod u Crnoj Gori da li neko ovde brine o njima ili ne brine, nego njih brinu takvi kao što ste vi, kao što je Boško Obradović i kao što je Đilas, koji ko zna čiji politiku pokušavaju da sprovode ovde u Srbiji i u regionu. Dosta je bilo toga da budemo kao svi u politički korektnim nekim rukavicama, pa je postala moda da niko ne sme vama, vama kao predstavniku te neke nakaradne politike ovde u Republici Srbiji, da ne sme niko da vam odgovori. Sme da vam odgovori. Stojim iza svojih stavova. Ako mislite da treba da uradite nešto radikalno danas, onda to izgovorite u mikrofon, a nemojte kao Dalaj Lama okolo naokolo, da mi pokušavamo da razumemo vaše političke poruke, ako uopšte imate nekakve političke poruke.
Pravo na repliku, narodni poslanik Đorđe Vukadinović.
Samo bih skrenuo pažnju da je gospođa govorila četiri minuta i 10 sekundi. To je isto jedan način kako se zloupotrebljava Poslovnik. Drugo je dati da neko završi rečenicu ili misao 15-20 sekundi, a drugo je da se dvostruko, trostruko probije vreme. Rekao sam, gospođo Gojković, šta konkretno mislim, a ako treba mogu i da ponovim. Vi niste bili u sali, pa to možda niste čuli. Ali, naravno, i vi ste čuli dovoljno puta da sam se ogradio i rekao – niko ovde ne govori o pozivanju na silu, vojsku i tenkove, nego vama to ne odgovara, pa zloupotrebljavate reči, upravo izvrćete na onaj način koji sam malopre rekao. Ne, postoji čitava lepeza političkih i diplomatskih poteza. Evo, i sami smo na putu da do nekih dođemo. Ja sam čak i sada konstruktivno diskutovao i pokušavao da kažem, da podržim neku ideju zajedničkog reagovanja. Ali, ne, to samo pokazuje da je vama, ne mislim samo vama lično, nego generalno vama kao vlasti i vladajućoj većini ovde stalo samo do zaštite svog rejtinga. Vama je stalo, gospođo Gojković, pošto ste vi mene prozivali, da zadržite iluziju, sačuvate kod građana koji nas gledaju ili koji će gledati izveštaj sa ove, iluziju da brinete o Srbima u Crnoj Gori. Baš vas briga za to, baš vas briga za njih. Ja ne palim vatru, pozivam na razum. Ali, draga gospodo, drage kolege, neće biti… Što ne sazovete sednicu Saveta za nacionalnu bezbednost? Što niste ponudili rezoluciju parlamenta? Što niste ponudili sada neki papir koji bismo ovde podržali, pa na neki način izazvali time i one koji nisu ovde, koji nisu u parlamentu da i oni potpišu taj papir i apel? To bi bilo pametno, to bi bilo državotvorno. Nisam advokat Boška Obradovića. Mi smo bili na istoj listi, ali smo različiti poslanički klubovi. Da podržavam tu njegovu politiku njegovu, ja bih bio u njegovoj stranci. Sa nekoliko gestova sam se ogradio od poteza koje je kolega povlačio. Ali, znate, kada neko napada na takav način uvek iste ljude ovde u Skupštini, pa onda mi moj osećaj nekako ne dozvoljava da se sada ja pridružim tom linču. Bilo je mnogo kritičnijih prema politici i nekih kolega iz opozicije, da ih vi malo manje napadate, da ih vi malo manje cipelarite ovde, da svaka diskusija na bilo koju temu nije sračunata zapravo na difamaciju, prozivku, psovke, grdnje tih odsutnih kolega. Što se tiče mene, nisam ja neko ko se ne sme napadati. Ne, ja sam ovde najnapadaniji i non-stop najnapadaniji i lično napadaniji, ako izuzmemo ove odsutne kolege. Ako ove kolege koji nisu ovde iz različitih razloga, ako njih izuzmemo, od prisutnih sam najnapadaniji. Odnos prema meni je pokazatelj kako vi tretirate opoziciju. Ne sučeljavanje stavova, nego ad hok, ad hominem. Dakle, svaka diskusija moja je uvek praćena istim nastupom, istim rečima istog čoveka ili istih ljudi. I ljudi iz vaše poslaničke grupe su svesni da je to farsa. Pa, kako vi mislite da ubedite nekoga iz EU, iz Evropskog parlamenta da vam je stvarno stalo do rada i reda u parlamentu i do toga da se vrate ljudi koji bojkotuju, iz poslaničkih grupa koje bojkotuju, kad ovako tretirate jednog od malobrojnih pripadnika opozicije ovde? To je mera zapravo vaše demokratičnosti, a ne one slatke izjave pred predstavnicima Evropskog parlamenta. Dakle, neću da se ograđujem, ogradim se u holu, ogradim se kad me neko pita, ali ovde ritualno ja ne podržavam poteze nekih kolega. Na kraju krajeva, ja sam ovde, oni nisu. Pridružiću se protestu ispred Ambasade Crne Gore, ali neću doprineti ničim da se pravi unutar srpski raskol, svađa, tuča na način koji će to drugima odgovarati. Još uvek sam govorio kraće nego vi. Hvala.
Po poslovniku, narodni poslanik Marijan Rističević.
Dame i gospodo narodni poslanici, član 107 – Povreda dostojanstva. Ako nama neko kaže – baš nas briga za Srbe u Crnoj Gori, to je uvreda. Mi koji tamo imamo rodbinu, familiju, prijatelje, koji smo iskreno zabrinuti za njihovu sudbinu, zgroženi postupcima crnogorske vlasti prema našim sunarodnicima, njihovim državljanima srpske nacije i pravoslavne vere, veoma zabrinuti, ali hoćemo da kažemo da je crnogorska vlast u ovom trenutku napravila podeljenu državu, svoju državu podeljenu. Ona ih je podelila, krivice Srbije tu nema. Milo Đukanović će sve učiniti da zbog onog što je on izazvao krivicu baci na Srbe i na Ruse, da kaže da on kao borac protiv ruskog uticaja je sada žrtva ruskog uticaja kroz Srbiju. To je nama svima jasno. Ali, reći da mi koji smo iskreno zabrinuti i koji nismo krivi što se Crna Gora odvojila 2006. godine za vreme vlasti Vojislava Koštunice i Borisa Tadića, da je opstala ta državna zajednica, a prethodni govornik je podržavao upravo Tadića i Koštunicu samo da bi dobio za lutriju, mi smo iskreno zabrinuti za Srbe u Crnoj Gori, reći nama - baš nas briga za Srbe u Crnoj Gori, za mene je to bila uvreda. Teško je nama. Zamislite kad je teško ovako Vlasima, kako je teško nama? Nisam ja menjao naciju. Prethodni govornik će sutra u Vlahe, a ja ću i dalje biti Srbin. Nama je teško, a verujem da je teško i Vlasima, ali mi moramo biti mudri i pametni i ne smemo nasesti na provokaciju Mila Đukanovića, ni po koju cenu. Ali, neko uporno pokušava da on pokaže da je borac za srpsku stvar. Pa, gde je bio 2006. godine? I još nešto, njemu je najbitnije danas, nije on samo lažni Vlah, on je lažni putnik, njemu je najbitnije da danas uzme 4.580 dinara tako što je slagao da je doputovao iz Novog Sada. Danima tri-četiri godine on tvrdi kako putuje iz Novog Sada do Beograda. Danima, godinama. Dakle. 1.269.000 dinara je podigao sa blagajne, zato što navodno putuje iz Novog Sada do Beograda svaki dan, a znamo da je u Majke Jevrosime, svi mi znamo, ali to zbog tolerancije prema Vlasima ćutimo. On danas kaže - baš nas briga za Srbe u Crnoj Gori. Kao mi radimo zbog rejtinga. Ne, nama ne fali rejting, njemu fali rejting. On pokušava da politizira ne bi li izvukao sa Boškom Obradovićem Ljotićem neki poen. Pa, nije meni Boško Ljotić bio nosilac liste, već njemu. Hvala.
Pravo na repliku, narodni poslanik Maja Gojković. Izvolite.
Želim da kažem poslaniku da me je stvarno uvredio. Uvredili ste me. Bavim se 30 godina politikom i 30 godina se trudim da budem, koliko znam i umem, svim srcem, u mladosti nekada dosta i emotivno, nepromišljeno, a sada na mnogo zreliji način da budem na strani srpskog naroda bez obzira gde se nalazi, i to u najtežim trenucima. Ali, nalazimo se u 21. veku, pa nisam ja Puniša Račić, a niste ni vi Stjepan Radić, pa da se obračunavamo onako kako se nekada čuvala čast kada neko pretera u svojim uvredama misleći da će da dobije jedan, dva, tri glasa, ne od građana Srbije, nego od Boška Obradovića. Imam pitanje na koje niste odgovorili – čiju političku i koju političku opciju vi ovde predstavljate? Vi kažete da ne bojkotujete rad parlamenta, koristite vreme jednog čitavog poslaničkog kluba koji glumata da bojkotuje rad parlamenta, a ne bojkotuje jer svaki dan su ovde i svaki dan nešto rade, samo ne ulaze ovde u salu. Znači, čije? Eno, pije kafu vaš lider Boško Obradović, koji izmišlja da je na strani srpskog naroda u Crnoj Gori, kaže – on će da ide tamo ne znam šta da rešava. Kakve će on probleme da rešava, samo da pravi problem srpskom narodu i još više da pravi problem Republici Srbiji. Ali nisam čula da ste rekli bilo šta za Dragana Đilasa, u vreme čije vladavine, njegove vlade i njegovog predsednika države su se tako razišle Srbija i Crna Gora. I recite čije vreme vi trošite u parlamentu Republike Srbije ako ne pripadate nijednoj političkoj opciji. I dalje želim da apelujem, zajedno sa svima vama koji ste ovde prisutni, da Milun Zogović, Andrija Mandić i Milan Knežević kao poslanici budu pušteni iz zatvora. (Narodni poslanici Boško Obradović i Ivan Kostić ulaze u salu sa transparentnima na kojima piše: „Milo, lopove, ne damo ti svetinje!“ i „Zašto ćutiš Srbijo?“.) (Ivan Kostić: Kako vas nije sramota da sedite ovde danas? Gde si ti, Markoviću, danas? Gde je Linta? Gde ste? Sram vas bilo sve! Tebe koji se baviš tom tematikom, gde si danas?) (Boško Obradović: Da li se slažete, kolege, sa ovim? Recite javno da li podržavate režim Mila Đukanovića i progon Srpske pravoslavne crkve i naroda u Crnoj Gori. Da li podržavate prebijanje episkopa Metodija? Da li podržavate hapšenje 25 kolega, naših narodnih poslanika opozicije u Crnoj Gori? Da li podržavate hapšenje građana koji su blokirali Crnu Goru da ne bi bio donet skandalozni zakon? Da li podržavate otimanje srpskih svetinja i imovine u Crnoj Gori? Ja vas pozivam da se organizuje vanredno skupštinsko zasedanje i da Skupština Srbije zauzme stav po pitanju onoga što se dešava u Crnoj Gori. Vi to možete, imate većinu, vi to možete.) Poštovani poslanici, prekidam sednicu. Molim vas sve da se smirite svi, molim vas. Molim poslanike da ne nasedaju na provokaciju Boška Obradovića. Molim vas da ne nasedate na provokaciju Boška Obradovića. Molim vas da ne nasedate na unapred planiranu provokaciju poslanika Boška Obradovića i Ivana Kostića. Oni su ovde došli samo zbog toga. Molim vas da ne nasedate. Molim vas sve da se smirite i da ne nasedate na provokaciju Boška Obradovića i Ivana Kostića. Oni su došli u parlament danas samo da bi izazvali incident. Molim vas samo da imate to na umu da su došli isplanirano da izazovu incident. Molim poslanike da sednu, molim vas. Molim vas da sednete, da ostavite Boška Obradovića i Ivana Kostića same, neka urade ono što su isplanirali. Pustite ih neka urade ono što su isplanirali, neka prave ovde šta god hoće da prave. To je njihova slika, a ne slika parlamenta Republike Srbije. Sve je jasno. Sve je jasno, gledali smo to ovih dana u svim parlamentima u našem okruženju. Ništa novo, molim vas. Molim vas, nemojte da nasedate na to. Molim službu obezbeđenja da ne reaguje. Pozivam službu obezbeđenja da ne reaguje nikako.
Dame i gospodo, meni je jako žao zbog svega ovoga, ali mislim da ne sme ovo što se sada desilo, postane centralna tema sednice Narodne skupštine. Naravno da nije ovo nešto što treba da se podrži, ovakvo ponašanje i naravno izazivanje sukoba i napadi na narodne poslanike, čak i ukoliko su oni politički protivnici, oni su nedopustivi, ali nemojte samo da zaboravimo i da umesto razgovora o onome što je mnogo važno, zaista u ovom trenutku, ono što je najvažnije, da se sada bavimo ovakvim incidentima. Mi smo već rekli i ukazali da baš oni prema kojima je Srbija orijentisana, a to je EU, podržavaju Mila Đukanovića već 30 godina, da je njima stalo do demokratije kao što se pozivaju u Srbiji da im je stalo do demokratije i izbornog procesa, oni bi davno videli Milu Đukanoviću leđa. To vam pokazuje da od ljudskih prava, vladavine prava, demokratije, ima nešto što je njima svetije a to je njihov interes. Tako je Milo Đukanović u Crnoj Gori, samo zato što je zapadu u interesu. To nam daje opravdanje i temelj za naš stav da jedina budućnost Republike Srbije i jedino tamo gde može da osigura vojnu bezbednost, energetsku i ekonomsku bezbednost, jeste u integraciji u savezu sa Ruskom Federacijom i to što pre treba da postane naša spoljno-politička orijentacija.
Zahvaljujem. Reč ima ministar Vulin.
Građani Srbije, nažalost, bili smo u pravu. Nažalost, jutros smo rekli da će se sve uraditi da se sukobi koji su organizovani i orkestrirani u Banjaluci, Podgorici preliju i završe u Beogradu. Jutros smo rekli da će biti napad na Narodnu skupštinu. Jutros smo rekli da će pokušati da završe ovaj užasni napad na srpski narod, svuda gde god živi tako što će sukobiti Srbe u Beogradu. Ovaj ljotićevski napad, ovaj fašistički napad na Narodnu skupštinu je osramotio Narodnu skupštinu ali nije osramotio Skupštinu, osramotio je one koji su to uradili. Kako je ovo siledžijstvo pomoglo Srbima u Crnoj Gori? Da li će se Srbi u Crnoj Gori sada bolje osećati kad vide posvađanu, razbraćenu Srbiju u kojoj se narodni poslanici tuku? Šta je sprečavalo narodnog poslanika da zauzme svoje mesto u klupi i da zatraži i kaže bilo šta? Šta ga je sprečavalo? Da li je imao pravo i da li je mogao i da li sam ga ja i svi ovi ljudi ovde pozvali da ode u klupu i da zatraži vanrednu sednicu ili šta god hoće, jer je to njegovo poslaničko pravo? Šta ga je navelo da dođe ovde da napravi sliku koja će se sada vrteti u Prištini i u Podgorici, koja će se vrteti na svakom antisrpskom kanalu? Šta ga je sprečavalo da ne napravi ovu sramotu koju će sada neprijatelji Srbije sa velikom radošću prikazivati i pokazivati kao lice srpskog parlamenta, a nije to lice srpskog parlamenta? Lice srpskog parlamenta je argumentovana rasprava predstavnika građana Srbije. Osramotili su sve, pokušavajući da osramote Narodnu skupštinu i da osramote ovaj visoki Dom, da osramote naš narod. Molim sve građane Srbije da nikada, nikada ne poveruju da ovo što se danas desilo, da je ovo lice srpskog parlamenta. Nisu srpski parlamentarci ljotićevci, nisu fašisti, nisu ljudi koji će doći da brukaju svoju Skupštinu. Postoji milion načina da kažete šta mislite, ako išta mislite. Ali, kada vam narede da obrukate svoj narod, kada vam narede da se sukobite u srpskom parlamentu, kada vam narede da sve sukobe završite sukobima među Srbima u Beogradu, e onda ne mislite ništa i radite šta vam se kaže. To se danas desilo. Izvinite, građani Srbije. Izvinite, što ste ovo videli. Izvinite, braćo Srbi gde god da živite što ste videli da u vašoj prestonici, tamo gde verujete da je sva snaga i sva dobrota, što ste mogli da vidite da nije tako. Izvinite, braćo Srbi što ste videli da postoje oni koji će i u Beogradu da izazovu sukobe među Srbima. Izvinite, oprostite, ali verujte nam, oni su manjina, ovo nije Srbija, ovo nije srpski narod, ovo se nikada više neće ponoviti, ovo nikada više nećete moći da gledate, srpski narod kako se tuče između sebe. Znamo ko su nam neprijatelji. Znamo šta žele, gledamo kako nas sukobljavaju u Banjaluci, u Podgorici, u Nikšiću, gledamo kako se trude i kako se nadaju ne bi li Srbi i ovaj vek počeli i završili međusobnim sukobima, omrazama, međusobnim raspravama, ne bi li pala krv među nama. Nismo valjda narod koji će nasesti na tako nešto. Svi Srbi, gde god da živite, budete i danas uz našu braću u Crnoj Gori, ali nemojte nikada, nikada da pomislite da će nasilje među Srbima rešiti bilo šta i pomoći bilo kome. Nemojte nikada da pomislite da će sukobi u Banjaluci ili Podgorici ili u Beogradu, pomoći bilo kome, budite uz svoj narod, svoju crkvu, svoju državu, nemojte nikada ovako nešto da podržite i da uradite. Hvala i izvinite, gde god da ste ovo gledali.
Hvala ministre. Ovo je bio samo pokušaj. Znači, nismo se ni tukli, nije bilo nikakvih sukoba, jer većina ovde, velika većina poslanika nije učestvovala u pokušaju Boška Obradovića i Ivana Kostića da izazovu ovde nešto što bi obespokojilo građane koji imaju poverenje u Srbiju. Reč ima Vojislav Vujić, povreda Poslovnika. Izvolite.
Hvala vam. Član 107, povreda dostojanstva Skupštine. Znate šta, ovo sada još malo je ličilo na Venecuelu. Ako danima i mesecima unazad pozivamo opoziciju da može da dođe jednako sa svima učestvuje i tu mogućnost mogu i sada da iskoriste. Pogotovo kada idu amandmani na vrlo bitne zakone. Oni to ne koriste, nego divljački upadaju i rade što su radili. Znači, nikada nikog nisam osudio sa ovog mesta. U ime poslaničke grupe JS, Boška Obradovića osuđujem. Ovo nije način, ovo nije mehanizam. Juče smo pričali o tome, koji je mehanizam Srbije da reaguje u ovom trenutku. Hoćete da ratujemo? Hoćete da krene milion ljudi za Crnu Goru? To nije naše pravo. Dali smo podršku SPC, juče smo skrenuli pažnju na najbolju moguću stvar, koja se desila na Balkanu, stvar koja je u Crnoj Gori pobedila politiku, a to je da su se udružile islamske verske zajednice, katolička crkva, srpska pravoslavna crkva, narod Srbije koji živi u Crnoj Gori, iskazuje svoje mišljenje. Ali, mi, kao druga država, nemamo pravo da se na drugačiji način, verbalniji način mešamo. Kolege, ako mislite da je ovo što je na dnevnom redu, nije u skladu sa zakonima, ako mislite da kršimo interese srpske granice i srpskog naroda, dođite i kažite. Ovo što radimo je u interesu Srbije i ja pozivam sve na smirenost, na staloženost, mi ćemo ove zakone da izglasamo. Još jedanput hvala oficirima, kompletnom timu Ministarstva, koje je radilo na izradi ovih zakona. Ovo je za budućnost Srba ispravna stvar, a vas molim predsednice, ne znam šta ste vi više mogli da uradite, ali da bar do ovakvih situacija ne dođe i vaši apeli, ni svih, nisu pomogli da se ponašamo normalno. Još jedanput, ne treba nam Venecuela. Ovde je narod birao one koji trebaju da pričaju. To što se neko ruga narodu i ne koristi pravo koji mu zakon daje. Hvala.
Vreme. Hvala. Učinila sam sve, ali primitivcima i siledžijama, ne vredi im ništa. Sve sam učinila da ne dođe do ovoga i mislim da smo na najbolji način postupili, što je smirene situacija i što je slika i prilika Đilasova, Jeremićeva i Pokreta Boška Obradovića i Dveri, ovde pokazala ko su i šta su Srbiji, čitavoj Srbiji su pokazali, srpskom narodu, gde god da se nalaze, ko su oni. Đorđe Milićević, izvolite.
Zahvaljujem, predsednice. Želim, pre svega, u ime poslaničke grupe SPS, da izrazim vama zahvalnost, što ste mirno odreagovali, što ste uspeli da i pored ovih scena, dovedete i uvedete sednicu u jedan normalan tok, da nastavimo da radimo u demokratskom duhu. Ovo što je viđeno u parlamentu, nije oličenje onoga što želi da radi i što radi vladajuća koalicija. Mi smo više puta do sada govorili da manjak političke moći, manjak političkog uticaja, manjak političkih ideja, dovodi upravo do ovoga, do najprimitivnijeg ponašanja. Ovo više nije politika, ovo nije suština postojanja politike i ovo nikako ne sme da bude osnovna norma društvenog ponašanja u Srbiji. Sve vreme govorimo jedno, jedan deo opozicije ima politiku, koja je oličenje nasilja, mržnje i sukoba, i kroz incidente pokušavaju da dođu do političkih poena i da budu aktuelni u javnosti. Niti će doći do političkih poena, jer građani na pravi način prepoznaju i vrednuju ono što čini i radi i predsednik Republike Srbije i Vlada Republike Srbije, ali i Narodna skupština Republike Srbije. Nije ovo ni prvi ni poslednji, verujte incident, koji će se desiti. Niko im nije branio da uđu u parlament i da kroz argumentovanu raspravu pokažu svoju snagu. Zbog nemogućnosti i političke anemičnosti i reći ću, političke impotentnosti, su izašli iz parlamenta, jer nemaju tu mogućnost, ne snaga sile, dame i gospodo, već snaga argumenata. Mržnja ne doprinosi, mržnja ne gradi, ona razgrađuje. Srbiji je potrebna stabilnost i važno je da smo mi postupili mudro i racionalno i razumno, i da održimo tu političku stabilnost. Verovali ili ne, pa ovo ništa nije čudno, pa mi smo poslednjih dana svi svedoci, upravo iz tog dela opozicije da se pokušavaju na najprizemniji, najjeftiniji način devalvirati i degradirati svi oni rezultati, koji predsednik republike i Vlada Republike Srbije, ostvarila u odbrani nacionalnih i državnih interesa. Samo pre nekoliko dana, reči Bedžeta Pacolija, smo mogli da čujemo iz skupštinskog hola Narodne Skupštine Republike Srbije. Dakle, mi kao poslanički klub, verujemo u mudru i racionalnu politiku i predsednika Republike Srbije i Vlade Republike Srbije, i imaju našu naravno punu podršku, i potpuno smo ubeđeni da će iznaći rešenje koje je u najboljem interesu građana Srbije. Sa druge strane, nemojte da osuđujemo samo one koji su ovde došli i doneli transparente. Mene više brinu oni koji danas ovde sede, a pozdravljaju ih na izlasku. Da li je to podrška njima, da li je to podrška politici nasilja, sukoba izazivanja incidenata? Moramo i to gospodo da osudimo i da kažemo javnosti danas da to tako izgleda. Sa druge strane, ovim je, koliko sam shvatio prekinut bojkot parlamenta. Tražio se, dakle način da se izađe iz jedne besmislene i bezidejne političke situacije, i ovo je bio jedini način da se izazove incident, da se uđu u salu Narodne Skupštine Republike Srbije. Još jednom, podrška vama predsednice, podrška kolegama i zahvalnost kolegama i koleginicama što nisu odreagovali na način kako se to očekivalo od onog dela opozicije koji je ušao u salu da izazove incidente i verujem da ćemo nastaviti da radimo u demokratskom duhu. Zahvaljujem.
Reč ima Vladimir Marinković.
Hvala predsednice Skupštine. Takođe želim da iskažem i da vama lično izrazim podršku za sve što ste uradili u nekoliko prethodnih desetina minuta i za dostojanstveno držanje i za odbranu dostojanstva Narodne Skupštine, kao i svim mojim kolegama koji predstavljaju vladajuću većinu, koji su se vrlo dostojanstveno držali pred ovom agresijom, nasiljem i ponašanjem, koje ne da nije adekvatno, ponašanju koje bi trebalo da imaju narodni poslanici u Narodnoj Skupštini Republike Srbije, nego ovakvo ponašanje ne može da se toleriše ni na ulici. Moj kolega Đorđe Milićević je u svom govoru dobro primetio da je sada došlo do vrhunca ove farse koju promoviše deo opozicije na čelu sa Draganom Đilasom i SZS. Niti je bojkot, niti je borba za građane za narod, za ideje za Republiku Srbiju, njihov cilj, već je borba da nasiljem, agresijom, dođu kroz, kako su oni stalno to govorili neki ukrajinski ili makedonski scenario, dođu u ove klupe i dođu u priliku da vode ovu državu. Ja sam to i u mom govoru i od jutros rekao da ih demantuju, demantuje ih narod Srbije, građani Republike Srbije i istraživanje koje sam citirao od jutros, govori o tome da je taj njihov tzv. Bojkot na nivou podrške od 1 procenta. To je, ko zna, i ko se bavi time, zna da se radi o statističkoj grešci i zna da naša većina i da predsednik Aleksandar Vučić, imaju podršku više od 60 posto građana Republike Srbije, tako da u svakom slučaju ovakvo ponašanje je tužno i tužno je što imamo ovakve kolege. Mislim da u dvestagodišnjoj istoriji, srpske države, srpskog parlamentarizma nismo imali ovakve slučajeve i nismo imali situaciju da ovakvi ljudi budu u parlamentu i da mogu da budu bilo kako zastupljeni u državnim institucijama. Ono što je suštinski važno da iskažem je da na narednim parlamentarnim i na narednim lokalnim izborima narod Srbije, građani Republike Srbije će reći zadnju reč. Oteraće ove ljude, slobodno mogu da kažem, ovaj ološ koji dolazi da napada narodne poslanike, predsednika Narodne Skupštine, ministra, dolazi pred ovim časnim oficirima da nas bruka ovde, da bruka naše građane da ovakva slika parlamenta odlazi u region, da odlazi u svet, građani će ih oterati na smetlište istorije. Smatram da ćemo sigurno ovako sa jednom konzistentnom politikom, sa zajedničkim stavom odbraniti Republiku Srbiju, odbraniti naše nacionalne interese i odbranite se od onih koji govore da Srbija korumpira, i da Srbija daje neke crne pare kako bi se povukla priznanja takozvanog Kosova. Još jednom da kažem, hvala vam predsednice, imamo sreće što vi vodite parlament i što se vaše višedecenijsko iskustvo sada i videlo na delu, da smo odbranili dostojanstvo Narodne Skupštine i ono što je najbitnije građane naše zemlje. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Branimir Jovanović. Povreda Poslovnika. Izvolite.
Hvala. Član 109. stav 1. Znam da predsedavajući, zaista u malopređašnjoj situaciji nije ni mogao da reaguje i ne okrivljujem predsedavajuću na provokacije koje su malo pre došle, ali želim u ime Socijaldemokratske partije Srbije da osudim bilo kakve provokacije i bilo kakvo nasilje koje se dešava ovde u plenumu. Plenum je mesto za razgovor. Svi poslanici imaju pravo da razgovaraju o svim tačkama dnevnog reda i mi smo ovde razgovarali po amandmanima, ali smo i govorili o situaciji u Crnoj Gori, i to su mogli da urade i predstavnici dela opozicije. Nažalost oni su se opredelili za jedan drugi metod rada. Socijaldemokratska partija Srbije smatra da je Skupština mesto za razgovor, Skupština je ogledalo demokratije, a ne mesto za bilo kakvo nasilje. Hvala.
Hvala. Na listi imamo Đorđa Vukadinovića. Samo mi recite koje vreme vi trošite? (Đorđe Vukadinović: Poslaničke grupe.) Od koje poslaničke grupe, da mogu da definišem, jer danas iz vaših diskusija nisam razumela kojoj poslaničkoj grupi vi pripadate i da li to znači da vaša poslaničke grupa prekinula bojkot, što je izuzetno važno za parlament Republike Srbije i zbog svega onoga što mi doživljavamo, da znam ko jeste ko nije prekinuo bojkot? (Đorđe Vukadinović: Oni bojkotuju, a ja ne.) Znači, kao pojedinac govorili ste. Ako predstavljate poslaničku grupu Nova Srbija - Pokret za spas Srbije… (Đorđe Vukadinović: Dajte mi reč.) Znači, oni ne bojkotuju rad Parlamenta. Ne možete tako vi da trošite vreme poslaničke grupe, a ne svoje vreme. (Đorđe Vukadinović: Dajte mi reč.) Znači, ili Jeremić bojkotuje ili ne bojkotuje. Jel tako? Ili Velja Ilić i njegovi poslanici bojkotuju ili ne bojkotuju. Ako ste vi šef, zamenik šefa poslaničke grupe, vi više ne bojkotujete parlament Republike Srbije i želim da to kažete u mikrofon. Vaša poslanička grupa ne bojkotuje očigledno. Šta se glupiramo onda pred javnošću. Bojkotuje se ili se ne bojkotuje rad parlamenta? Da li ovaj upad divljački bojkot ili nije bojkot? (Đorđe Vukadinović: Dajte mi reč.) Ne znam šta mi pokazujete. Ali, zaista vaša poslanička grupa je potrošila vreme. Šef poslaničke grupe ima još nekoliko minuta. Znači, vi ne bojkotujete rad parlamenta, nego zastupate Pokret za spas Srbije i Novu Srbiju i Sandru Rašković Ivić i Dijanu Vukomanović, i Jermića i ne znam ko sve tu bojkotuje, ne bojkotuje. Ne postoji - ja ne bojkotujem, ja bojkotujem. (Đorđe Vukadinović: Dajte mi reč.) Onda ne možete da koristite 20 minuta poslaničke grupe. Ili ćemo ozbiljno da parlament da vodimo, ili ćemo da pravimo ono što je bilo malo pre, pokušaj od njega. Inače, poslaničke grupe su potrošile vreme i ne mogu da dajem više poslanicima pojedinačno da se javljaju [[Aleksandar Šešelj: Ali ja imam repliku na izlaganje gospodina ministra.]] Vi ste potrošili svoje vreme. Na prvi amandman, govorili ste dve minute po drugom amandmanu. Na član 9. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Božidar Delić i Ružica Nikolić. Imate dva minuta. Reč ima narodni poslanik Ružica Nikolić. Izvolite.
Zahvaljujem, gospođo Gojković. Dame i gospodo narodni poslanici, Republički zavod za statistiku izmenio je metodologiju za obračun prosečnih zarada i podatke o zaradama objavljuje sa dva meseca zakašnjenja i to je upravo razlog ovih izmena člana 95. Zakona o vojsci. Međutim, mi smo predložili da se u drugom stavu ovog člana tekst kojim je Vladi omogućeno da odobrena sredstva u budžetu Republike Srbije koje su namenjena za plate da utvrđuje nižu osnovicu za obračun plata profesionalnih vojnih lica, da se briše, jer smatramo da je to nedopustivo, s obzirom da se za svaku budžetsku godinu tačno zna broj profesionalnih pripadnika vojske i da je to osnov za planiranje sredstava za plate u budžetu Republike Srbije i ne može se dozvoliti situacija da Vlada utvrđuje nižu osnovicu od zakonom propisane. U ranijim periodima te situacije su se dešavale, pa je dolazilo do narušavanja budžetskih sredstava u Ministarstvu odbrane, što je opet dovelo do odustajanja od važnijih zadataka, kao što su opremanje vojske, obuka ratnih jedinica i slično i to je sve negativno uticalo na operativne sposobnosti vojske. Vlada nije mogla da uskrati sredstva drugim korisnicima budžeta, jer bi oni odmah krenuli u proteste, pa je izuzimanje sredstava uvek vršeno iz budžeta vojske, jer je to jedini korisnik koji nema pravo na štrajk. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Đorđe Komlenski. Izvolite, vi imate vreme.
Zahvaljujem. Malo pre ste propustili da mi date priliku da govorim po Poslovniku, ali ne zameram, naravno svi smo se pomalo uzbudili zbog svega što se dešava. Hteo sam da vas zamolim i da posavetujem da onome ko nema pravo da koristi šefovsko vreme, ipak date mogućnost da nastavi da provocira kao što je to radio i pre ovog pokušaja izazivanja incidenta u parlametnu. Svojim očima sam gledao kada je zajedno sa Boškom Obradovićem, kako to deca kažu, overio pet i čestitao mu jer su uspeli da urade ono što su bili planirali da urade u Skupštini, ovde, da izazove malu pometnju. Ono što nisu uspeli to je da nisu uspeli da izazovu incident koji bi mogao da bude sramota za ovaj Dom. Još nešto, molim poštene nalazače koji su probali ovde da izazovu incident, da vrate telefon mom kolegi Bojanu Torbici, kojeg su izgleda u onoj gužvi uspeli da ukradu. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Milovan Drecun. Povreda Poslovnika.
Član 106. stav 3. u kritičnim danima po opstanak srpskog naroda i Srpske pravoslavne crve u Crnoj Gori, u Narodnoj skupštini Republike Srbije, u trenucima kada Vaskoliki srpski narod treba da pokaže jedinstvo i pruži punu podršku našoj braći i sestrama u Crnoj Gori, doživeli smo nezapamćen, brutalan incident, oni koji bi na vlast da dođu upotrebom fašističkih metoda i fizički napad na kolegu poslanika. Da li je kraj takvom scenariju? Da li je slučajno? Prvo smo imali pripremu u Narodnoj skupštini optužbama da aktuelna vlast, maltene, podržava režim Mila Đukanovića u onome što radi, u pokušaju da otme svetinje SPC. Nakon te ideološke pripreme usledio je dobro isplanirani incident. Šta se želi postići time? Da li je sve završeno? Prvo su išli da pred crnogorskom ambasadom, koja je eksteritorijalna i koju policija mora da štiti, da tamo protestuju i da šaraju po zidovima. Šta će se desiti ako se organizuje novi skup, pa neko pokuša da ugrozi bezbednost osoblja u crnogorskoj ambasadi? Policija će morati da reaguje. A onda može da dođe do sukoba sa onima koji protestuju. Da li će se onda sve to pretvoriti u poziv Boška Obradovića i drugih jurišnika da se juriša na institucije Vlade Republike Srbije i na druge institucije, da se nasilno preuzme vlast? Zar ne mislite da je ovaj brutalan incident u našoj Skupštini sada u drugi plan potisnuo brutalno nasilje i hapšenje naših kolega poslanika u crnogorskom parlamentu? Drugo pitanje – zar ne mislite da bi bilo kakva druga reakcija i protesti ispred ambasade Crne Gore mogli da izazovu i proteste sledbenika režima Mila Đukanovića ispred srpske ambasade u Podgorici? Zar to ne bio preveliki rizik da dođe do sukoba između srpskog naroda i onih koji podržavaju režim Mila Đukanovića?
Zahvaljujem. Na član 10. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Sp. Jovanović. Izvolite.
Gospođo predsednice, godinama govorimo da ste po nalogu Kajla Skota, Boška Obradovića ugurali u Narodnu skupštinu. On nije imao cenzus da bi imao poslanike, kao ni Sanda Rašković. Ja, eto, dolazim iz grada gde metodi, čiji sledbenik je Boško Obradović, su moj grad zavili u crno. Marisav Petrović je po nalogu Dimitrija Ljotića, zajedno sa nemačkim nacistima, 1941. godini izveo đake iz Kragujevačke gimnazije i odrasle muškarce, na hiljade njih, i streljali su ih u Šumaricama. Šta nas očekuje? Šta vi da očekujete od jednog Boška Obradovića, koji je direktni sledbenik Dimitrija Ljotića, što vam mi godinama govorimo, a što je on i u duelu sa srpskim radikalima ovde u Skupštini morao indirektno i da prizna? Gospodine ministre, što se tiče profesionalnog statusa vojnika u vojsci i mi srpski radikali se zalažemo za profesionalizaciju, da bi naši profesionalni vojnici imali apsolutno najbolju opremu, ali i više plate. Dok se Zorana Mihajlović rasipa tako što je „Behtelu“ dala 300 miliona evra više za izgradnju ovog Moravskog koridora, vi ste mogli, a to je uvek intencija SRS, kada je Nacrt zakona o budžetu u pitanju, da date mnogo više za vojsku i da tako plata profesionalnog vojnika bude umesto okvirno 44.000 i 45.000, koliko je sada, 55.000 dinara, koliko je prosek na nivou Republike Srbije. Veliki doprinos su dali oni koji su bili dobrovoljci u ratu u proteklim otadžbinskim ratovima, borili se za Kosovo i Metohiju, ali su kasnije neki od njih i otišli u profesionalne vojnike. Moja odgovornost je danas da kažem da je Marko Pauković, borac iz Republike Srpske, koji je dva puta oslobođen na sudu, presudom Apelacionog suda u Beogradu, na osnovu izmišljenih svedoka koji su svedočili lažno video linkom iz Bihać, osuđen na 12 godina.
Hvala. Potrošili ste vaše vreme. Zahvaljujem. Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Mirčić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, prvi put ustajem u ovom sazivu u znak poštovanja i podrške svim onim hrabrim i istinoljubivim u crnogorskom parlamentu koji ustadoše da brane najveću svetinju srpskog naroda. To su isti oni koje je Srbija, zajedno sa predsednikom Srbije, optužila da ima veze sa ruskom obaveštajnom službom i da su pripremali državni udar u Crnoj Gori. To su isti oni kojima, umesto da damo jedinstveno podršku u borbi za opstanak za očuvanje života, vere, crkve, mi ovde pravimo performans. Gledali smo mi srpski radikali svega i svačega u srpskom parlamentu, ali ovakvu nameštaljku još nismo videli. Umesto da osudimo najstrožije, najoštrije da osudimo rukovodstvo Crne Gore, ovde upadaju oni za koje znamo od početka su na blagajni SNS i obaveštajnih službi. [[Isključen mikrofon.]]
Ne dozvoljavam da vređate poslanike SNS. Ne dozvoljavam to da radite. (Milorad Mirčić: Dozvolite da završim.) Prekinuću vas svaki put kada budete tako nešto izgovorili.
Mi danas raspravljamo o Vojsci Srbije, raspravljamo i kažemo da se bazira na tradiciji srpskog naroda. Zaboravili ste da dobar deo te tradicije serdar Janko Vukotić, Marko Miljanov, da ta tradicija dobrim delom ima temelje u srpskoj Crnoj Gori. To ste brzo zaboravili. Ali, niste zaboravili kad treba rukovodstvu Crne Gore, mafijaškom, lopovskom, utočište, azil, zaštita, to ne zaboravljate. Šetaju vam se po Beogradu oni koji su pokrali, ojadili Crnu Goru, oni koji su glavni ideolozi u borbi protiv srpskog nacionalnog bića u Crnoj Gori. Šetaju se slobodno po Beogradu. Još se hvale kako u Beogradu imaju punu slobodu.
Hvala. Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Šešelj. (Đorđe Vukadinović: Po amandmanu.) Vi ste potrošili vreme, a niste mi rekli kojoj poslaničkoj grupi pripadate, da bih mogla da vodim sednicu.
Gospođo Gojković, zaista, umesto svih tih performansa, nama je zaista jasno da to samo može da nas skrene sa teme. Mislim da je dosta, da svi normalni znaju šta misle o incidentima takve prirode. Mislim da o tome više ne treba da se govori. (Narodni poslanik Đorđe Vukadinović prilazi stolu predsedavajućeg.)
Vratiću vam vreme. (Narodni poslanik Đorđe Vukadinović se obraća predsednici Skupštine.) Razgovaraćemo o tome kasnije. Možete da pravite konferenciju za medije. Ovo nije privatan razgovor vas i mene. Ali, vi morate, vaša poslanička grupa tvrdi da bojkotuju parlament i rad parlamenta i vi ne možete da trošite. Da li je to vaš problem ili nije… Znači, ne bojkotujete. Ako ne bojkotujete rad parlamenta kao poslanička grupa, daću vam vreme. Hvala. Đorđe Vukadinović je sada rekao da njegova poslanička grupa ne bojkotuje više rad ovog parlamenta. Izvolite, nastavite.
Hvala. Dakle, SRS je već 24. i 25. aprila 2016. godine rekla o čemu se radi i rekla koju poslaničku grupu, tj. tu koaliciju prebacio preko izbora, koja nije imala dovoljan broj glasova. Vi ste u tome učestovali i pod pritiskom američke ambasade uveli tu poslaničku grupu, tu stranku u Narodnu skupštinu. I sada vam se ovako vraća. Ja mislim da je pitanje SPC u Crnoj Gori trenutno najvažnije pitanje i da ne zaslužuje ni slučajno da sad zamenimo raspravu o tome i da to pitanje ne bude u fokusu, da bismo raspravljali o bilo kojim incidentima. Svako normalan će da osudi ono što se desilo. Svako normalan zna da je pravo na svoje mišljenje jedno od osnovnih ljudskih prava. Dakle, iako se ja ne slažem ni u čemu, osim da je danas petak, jedino to možda mogu da se složim sa nekim narodnim poslanicima iz vlasti. Ali, zaista, oni imaju sva prava da pričaju šta god hoće i ne smeju da budu zbog toga fizički ugroženi. Nije to tema, to je bilo, desilo se, hajde da ne pričamo više o tim glupostima, hajde ta vidimo šta država Srbija treba da uradi povodom skandaloznog pokušaja otimanja SPC u Crnoj Gori. To je mnogo važnije, nego ko je koga gurnuo i zašto ko ne bojkotuje i ko bojkotuje i ostale stvari. Ovo je sada smišljeno da ovu temu izbace iz fokusa, ceo ovaj performans. To ne smemo da dozvolimo.
Hvala. Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Miljan Damjanović. Izvolite.
Evo, građani Srbije su mogli da vide u direktnom prenosu, a ja posle nisam hteo da se mešam, kako pokušavate da izvrgnete ruglu istinu koja se dešavala pre dva sata kada sam ja govorio, ali da se vratimo temi. Ozbiljna država je morala da bude spremna na ovakve poteze režima Mila Đukanovića i ovo što se dešavalo juče, što se dešava danas i što će se dešavati u narednim danima, budite uvereni, podsetiće i biće spreman neki novi 17. mart i svi mi imamo moralnu obavezu i svaku drugu da branimo srpski narod gde god se on nalazio. Država Srbija je pokazala slabost. Vi pozivate da ćutimo. Ne, ne treba ćutati kada se napada i tuče srpski narod u Crnoj Gori. Govorili ste ovde da su uhapšeni poslanici. Treba narod Srbije da zna da je, u ovom trenutku, pretučeno više građana srpske nacionalnosti i pravoslavne veroispovesti u Crnoj Gori. Jednom je čak u Mojkovcu od takvog batinjanja policije Mila Đukanovića polomljeno rebro, a jednom je polomljen kuk. Šta ćemo čekati? Šta čeka država Srbija? Šta čeka predsednik Vlade i predsednik države? Da nam proteraju svoje stanovništvo iz Crne Gore? Da se dese „Bljesak“ i „Oluja“ da bi reagovali? Srpska radikalna stranka je uvek bila uz svoj narod i uvek je ovde i u Skupštini svuda pokazivala odgovornost i bila spremna da brani srpske nacionalne interese. Nemojte nas stavljati u isti koš sa raznoraznim plaćenicima, izdajnicima, koji bi uvek da skrenu pažnju sa najbitnijih tema i dešavanja.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Borisav Kovačević.
Hvala, gospođo predsednice. Hteo bih kratko samo da se osvrnem na ovo što se desilo. Mislim, bar poslanička grupa PUPS-a, i PUPS tako misli i najoštrije osuđuje ovakve pokušaje uznemiravanja javnosti, jer da im to nije bio cilj mogli su to da urade i na ulici. Ne treba doći u Skupštinu, pa u Skupštini to uraditi i izazvati haos. Hvaliće se, kao što već rade, ovde u holu da su to uradili iz patriotskih razloga zato što, zaboga, niko iz Srbije, od zvaničnih institucija, nije reagovao na to što se događa u Crnoj Gori. Mislim da je ministar Vulin od jutros govorio stvari kao da ih je već gledao kako se događaju, pa nam opisivao. Ne isključujem, ne, ne isključujem, nego očekujem mogućnost drugih formi, sada ovih dana, i na drugim mestima takvih provokacija i ostalog. No, hteo bih uz to nešto drugo da kažem. Nismo mi danas imali samo ovaj događaj inspirisan sa njihove strane, onih koji bojkotuju Narodnu skupštinu. Mi smo imali jedan, pre toga, pre jedno sat i po, dva ovde, takođe nemio, po meni događaj. Krenuti sa svog mesta, poslaničkog, gde sam govorio, krenuti prema predsedavajućem i predsedništvu sa jasnim pokazivanjem revolta i spremnosti na sukob nije ono što spada u lik poslanika Skupštine, pogotovo ako dođeš u Skupštinu u benkici. Usput da pomenem, već pre nekoliko godina formirana je Radna grupa u Skupštini, urađen je predlog kodeksa ponašanja u Skupštini i ništa dalje nismo uradili. Mislim da ovo pokazuje da to treba uraditi. Uz to, samo da dodam još jednu stvar, služba obezbeđenja ove Skupštine nije organizovana i postavljena onako kako bi trebalo da bi najefikasnije obezbeđivala rad Skupštine, normalan rad Skupštine, pogotovo kad imamo ono što se događa ovde. Reći ću samo jednu stvar. Kada je jedan Boško Obradović, posle svega što je činio po institucijama ove zemlje, pa i u samoj Skupštini, pokušavajući zastavom da razbije vrata, u Skupštini, onda mora na vratima u ovu salu da stoji pripadnik službe obezbeđenja i kada on ulazi u salu, mora da ide uz njega. Prvo, zbog toga da ne može da izazove ništa fizički, a drugo što može i on da bude ugrožen. Tako služba mora da radi kada smo došli u ovu situaciju u kojoj jesmo, a gde ljudi mogu da ulaze kad hoće da uđu. Neko ko je obnarodovao da bojkotuje Skupštinu ne može da uđe u salu ove Skupštine kako mu padne na pamet. Ne može. Na kraju, još samo jednom da podvučem ono sa početka, najoštrije, kao poslanička grupa, osuđujemo sve ovo što se danas događalo u Skupštini nemilo.
Hvala. Na član 12. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Božidar Delić i Petar Jojić. Izvolite.
Gospođo predsedniče, gospodine ministre, gospodo oficiri, dame i gospodo narodni poslanici, SRS maksimalno podržava jačanje borbene gotovosti pripadnika Vojske Srbije. Po mom mišljenju, kao pravnika, smatram da je posle Ustava najvažniji Zakon o Vojsci Srbije. Dame i gospodo, vi znate šta su 2006. godine uradili neprijatelji srpskog naroda, koji su bili protiv oružanih snaga, pa su tako ukidali elitne brigade, kao što je to elitna brigada 63. i 72. Te elitne brigade imale su veliki značaj i danas, po mom mišljenju, imaju ogroman značaj za borbenu gotovost i odbranu države Republike Srbije. Dame i gospodo, ako mene pitate, malopre sam čuo kada je predsednica Skupštine pitala – šta bi u konkretnom slučaju neki od poslanika uradio? Dame i gospodo narodni poslanici, prvo što bih uradio jeste da bih pohapsio lopove i pljačkaše koji su opljačkali državu, oduzeo imovinu i od te imovine kupio, ne jedan „400 s“, nego dva „400 s“. Šta bi uradio, pomilovanje svih osuđenika osuđenih za lažna krivična dela kao što su krađa kokoške ili bicikla, pa ustupio njima mesto, ovim pljačkašima i lopovima da se popune zatvori. Dame i gospodo, Srbija ima mogućnosti da ojača borbenu gotovost svoje Vojske. [[Isključen mikrofon.]]
Vreme ste potrošili. Hvala. Na član 13. amandman je podneo poslanik Aleksandar Šešelj. Izvolite.
Nemojte da zaboravimo, molim vas, na nekoliko ovih tema o kojima smo govorili i da sad ovo što se desilo zaseni u stvari najvažnije pitanje sada, a to je položaj Srba u Crnoj Gori i nastavak progona srpskog naroda u Crnoj Gori i pokušaj otimanja Srpske pravoslavne crkve. Mi smo već danas rekli zvanično i više puta pozivamo da Vlada Republike Srbije traži zvanično sednicu Saveta Bezbednosti po ovom pitanju. Dakle, Crna Gora je na ivici građanskog rata, sve zbog samovolje, zbog mafijaškog i kriminalnog režima Mila Đukanovića koji je uperen na to da uništi srpski nacionalni identitet. Nemojte da nam bude tema samo da li će Boško ili Vukadinović ili bilo ko od njih da ovde pravi incidente. To je sve upereno na to da se skrene sa teme. Tema je šta može Republika Srbija da uradi da se zaštite Srbi u Crnoj Gori. Prvi potez i zvanično treba da bude inicijativa za sednicu Saveta bezbednosti UN. Ne smemo da odustanemo i ne smemo da ignorišemo, jer ukoliko mi budemo ignorisali, pravili se kao da se ništa ne dešava, govorili – šta ćete, to je nezavisna država, ne smemo da se pitamo za unutrašnje stvari drugih država, oni će onda samo ići još dalje sve dok etnički ne očiste sve srpsko iz Crne Gore. Nemojte da to prođe pored nas bez ikakvih reakcija. (Đorđe Vukadinović: Replika.)
Nema replike, zato što je namerno izazvana. Samo ste spomenuti. Na član 14. amandman je podneo poslanik Nemanja Šarović.
Dame i gospodo narodni poslanici, evo još jednom smo bili svedoci kako je Boško Obradović maestralno odigrao za režim. Uostalom, zbog toga ste i poništavali izbore na 15 biračkih mesta da bi imali ovakvu vrstu usluga. Međutim, nećemo dozvoliti da se promeni tema, a glavna tema je ono što režim Mila Đukanovića radi srpskom narodu i SPC u Crnoj Gori. To što nije pokušano čak ni u tursko vreme, ni njihovo carstvo nije otimalo crkve na takav način, ni ustaška Hrvatska, ni NDH, nekadašnja, kada kažem ustaška Hrvatska mislim na ovu današnju, ni oni nisu donosili takve zakone iako su pokušali da formiraju neke paralelne i kanonski nepriznate pravoslavne crkve, ali režim Mila Đukanovića to radi. Kolika je njegova sramota što to radi, tolika je sramota i vas koji ćutite i sada vidite da je bilo malo više pameti i jutros da ste poslušali kada sam o ovome govorio možda do ovog incidenta ne bi došlo. Možda vam ne bi na taj način bio potreban. Bolje je, dame i gospodo, naknadna pamet nego nikakva i to što pre shvatite to će bolje biti i nama i građanima Srbije. Vi se ovde sada ređate jedan po jedan i govorite kako je strašan taj Boško. Meni uopšte nije strašan i mi smo na vreme rekli ko je on i šta je, ali pogledajte, vas je ovde skoro 200, nas radikala je 20 ali nikada ne bismo dozvolili da nam nalupa šefa poslaničke grupe kao što je to uradio… [[Isključen mikrofon.]]
Ovo nema nikakve veze sa vašim amandmanom. Možda ga niste ni pročitali kada je neko napisao, pa vas to oslobađa odgovornosti. Na član 14. amandman su zajedno podneli poslanici Božidar Delić i Aleksandar Šešelj. Izvolite.
Videli smo da je ovde ministar Vulin objašnjavao kako više niko ne može da pritiska Srbiju i kako je Srbija samostalna i ne sme više da trpi pritiske itd, a svedoci smo da je Srbija, tj. vlast u Srbiji trpela pritiske od strane Evropskog parlamenta, bivših evropskih parlamentaraca i nevladinih organizacija. Posledica toga jeste da SNS predlaže kandidata LDP za člana Saveta REM-a, Juditu Popović, bivšeg poslanika LDP Srpska napredna stranka predlaže za Savet REM-a i naprednjaci će za nju glasati. Hoću da vam kažem da ste u pravu vi, gospodine Vulin, i u Banja Luci se dešava svašta i dešava se svašta u Republici Srpskoj i u Podgorici i sve je upereno, naravno i na KiM, protiv srpskog naroda i nije slučajno i to ste sve u pravu. Kada bude sve to isto počelo da se dešava u Srbiji, na čijoj će biti strani Judita Popović i njoj slični koje vi podržavate i za koje ćete vi glasati? Da li će biti na strani onih koji će da brane Srbiju i srpski narod ili će da budu na strani onih koji nas napadaju? To sve radimo zbog EU u koju nikada nećemo ući i u stanju smo da trpimo zbog tih pritisaka, da donosimo odluke koje nisu u našem interesu. Što pre treba da tu situaciju sprečimo ovde, orijentišemo se ka ODKB, orijentišemo se ka Ruskoj Federaciji. Danas ste rekli, citirali ste Njegoša. Njegoš je rekao kada su mu rekli kao primedbu da je Rusija daleko, da je šteta što je Rusija daleko – i Sunce je daleko, ali greje kada hoće. Mi treba da se vežemo za Rusku Federaciju i da time zaštitimo naš narod na Balkanu, gospodine ministre.
Hvala. Povreda Poslovnika. Izvolite.
Gospođo Gojković, član 107. Ovde je flargantno prekršen višestruko Poslovnik i dostojanstvo Narodne skupštine zbog toga što mi niste dali reč niti za repliku kada sam bio prozvan, a pre toga da pokušam da iskoristim devet i po minuta poslaničkog vremena koje imam, koje mi stoji na raspolaganju. Vi to znate dobro. Možete da obmanjujete one koji ne znaju kako stoje stvari sa Poslovnikom i grupama. Dok postoji, dok neko svojim potpisima ne povuče ta poslanička grupa postoji. Vi ste mi uskratili vreme samo zbog toga da ne bih rekao i da biste održali medijum i auditorijum i one koji nas gledaju u pogrešnom uverenju da su ovog puta incident izazvali predstavnici Dveri. Sa kolegom Boškom se ne slažem oko mnogo stvari i to nije tajna. Čak smo imali i neke oštre polemike, ali ovog puta on je napravio samo jedan performans kakav se pravi i u Evropskom parlamentu, a napali su ga poslanici, napadnut je od strane poslanika SNS. Jedan je kidisao na kolegu Kostića pa se odbio kao ping-pong loptica. Dakle, incident su ovaj, ma koliko se inače ne slagao oko taktike i nekih drugih stvari, put izazvali predstavnici vladajuće stranke, a oni su imali neki performans kakav se pravi i u Evropskom parlamentu i u Crnogorskom parlamentu. Završavam, ono što je strašno to je da je trebao ovakav incident da bi se shvatilo koliko je ozbiljna situacija. Mi smo trebali da pokažemo slogu ovde. Zahvaljujući ponašanju vladajuće većine koja svaki sekund koristi ovde da izvređa predstavnike opozicije mi imamo situaciju koju imamo. Dakle, jasno je ko je napao, ko je prišao ovog puta. Jasno je ko je ovde predmet stalne šikane od strane poslanika… [[Isključen mikrofon.]]
Hvala poslaniče. Dužna sam zbog građana Srbije koji nisu gledali taj deo sednice kada su vaše kolege iz Saveza za Srbiju, kome i vi očigledno pripadate, upali ovde u… Hoćete li biti toliko parlamentarni da saslušate moj odgovor? (Đorđe Vukadinović dobacuje.) Molim obojicu poslanika da me puste. (Dragan Šormaz: Nije video snimak.) Video je on snimak bez problema. Upali ovde u salu Narodne skupštine Republike Srbije. Stali ovde ispred stola, napali Arsića i napravili, izazvali, pokušali fašističkim metodama ovde na prave haose u Narodnoj skupštine Republike Srbije. Jedino šta smo zapazili da ste vi sa svojim kolegama i Saveza za Srbiju pozdravili sa njima, sa daj mi peticu ili „giv mi fajf“. I to je utisak o vama kao poslaniku jedno priča kada uključi mikrofon, a drugo radi iza leđa kamera. I vi ste ovde njihova logistička podrška u sali. Oni napolju, a vi ovde u sali. I to je moja ocena. To je moje pravo da kažem ovde. I mimikrijom neće postići ništa. Ili vaša poslanička grupa bojkotuje rad parlamenta ili ne bojkotuje i tačka. To je vaša interna, porodična stvar, vi to raščistite i vratite se u parlament, pa nas obavestite kome vi zaista pripadate. Ali građani Srbije moraju da znaju da ste se vi sa Boškom Obradovićem, sa Ivanom Kostićem, sa liderima Saveza za Srbiju kada su pokušali da ovde naprave haos i da izazovu tuču ovde, srpsku tuču ovde u parlamentu, pozdravili sa „giv mi fajf“. I ne osuđujete njih, nego ko je kome dao reč i koliko sekundi ko ima da govori. Ne znam kome pripadate. Definišite se, dogovorite se prek praznika sa Sandom Rašković Ivić, sa Jeremićem, sa vašim liderima, jel bojkotujete ili ne bojkotujete rad parlamenta. Na član 16. amandman je podneo poslanik Marijan Rističević.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani gledaoci, svima je jasno da ljudi koji primaju platu a ne rade, došli su da ometaju nasilno ljude koji rade. Ne treba previše objašnjavati da je među organizatorima bio i neko sa moje desne strane i da je zato bacao pet, jer je uspeo delimično da ubedi ovog napravi taj haos. Ja mislim da on treba da donese pet potpisa, da znamo da ta poslanička grupa postoji, a ne da baca pet. Dame i gospodo narodni poslanici, ja želim snažnu srpsku Vojsku, koja je proisteći iz snažne srpske ekonomije, koja će iznedriti i politički jaku Srbiju i vojno jaku Srbiju. Ne može nas sprečiti niko u regionu, a potrebe samim time šta se događa oko nas, potrebe da imamo snažnu Vojsku koja je proistekla iz snažne ekonomije više nego dokaziva. Dame i gospodo narodni poslanici, ja želim mir. Želim mir i Đukanovićevim pristalicama, Srbima, sunarodnicima, državljanima Crne Gore srpske nacije i pravoslavne veroispovesti želim da odbrane svoje svetinje u miru, mirnim sredstvima jer su to zaslužili. Moram da kažem, kako beše - vrijeme je najbolje rešeto, Njegoš. Svaka vlast pada, pašće i Milova. Crna Gora jeste suverena nezavisna država, ali ja verujem, čvrsto verujem ako Srbija bude ekonomski dominantna i vojno dominantna u regionu, ja verujem da će se mnogi Milogorci setiti i vratiti svojim srpskim korenima i Crna Gora će biti država, ali srpska država. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima ministar.
Ja želim da se zahvalim svim narodnim poslanicima koji su učestvovali u raspravi i svima koji su svojim argumentima sučelili svoja mišljenja, koji su građanima Srbije pokazali da mislimo o Srbiji, da poštujemo Vojsku Srbije, da volimo svoju vojsku, da volimo svoju Srbiju i želim svim građanima da se izvinim zbog ovog ljotićevskog upada u Skupštinu. Želim još jednom da poručim svima da se sukobi među Srbima ne smeju nikada, nikada, nikada više ponoviti, da sve na šta smo upozoravali na žalost se desilo. Želim samo još jednom da kažem da mi je beskrajno žao što će sada svi neprijatelji Srbije ovu odvratnu sliku pokušati da predstave kao sliku Srbije. Sada će pokušati da izjednače ono pravo batinanje i ono pravo nasilje u Crnoj Gori će pokušati da izjednače i da naprave uravnilovku između Beograda i Podgorice, da pokažu kako je sve to u suštini isto i kako se svi mi ponašamo na isti način. Istina nije takva. Vi ste ta istina, vi ste to bolje i lepše lice, lice koje treba da okrenemo prema svetu. Hvala vam ako podržite zakone, ako podržite strategije, hvala vam za poverenje prema Vojsci Srbije i svojoj zemlji. Hvala vam.
Hvala ministru. Pošto smo završili pretres o amandmanima zaključujem pretres predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Saglasno članu 87. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, određujem petak, 27. decembra 2019. godine, sa početkom u 15,15 časova, kao dan za glasanje o tačkama dnevnog reda Desete sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2019. godini. [[Posle pauze]] Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, pre nego što pređemo na odlučivanje o tačkama dnevnog reda, potrebno je da utvrdimo kvorum. Molim da ubacite svoje kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 133 narodna poslanika. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o Vojsci Srbije, u načelu. Zaključujem glasanje: za - 138 poslanika, nije glasao jedan poslanik. Konstatujem da je prihvaćen Predlog zakona u načelu. Prelazimo na odlučivanje o amandmanima. Na član 1. amandman je podnela poslanica Vjerica Radeta. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Nataše Sp. Jovanović na član 2. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman poslanika Aleksandra Šešelja na član 2. Zaključujem glasanje: za - jedan poslanik. Stavljam na glasanje amandman Srete Perića na član 3. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Milorada Mirčića na član 3. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Nemanje Šarovića na član 4. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman poslanika Miljana Damjanovića na član 5. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Nikole Savića na član 6. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman poslanika Dubravka Bojića na član 7. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman poslanika Zorana Despotovića na član 8. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman poslanika Marijana Rističevića na član 8. Zaključujem glasanje: za - tri poslanika. Stavljam na glasanje amandman poslanika Tomislava Ljubenovića na član 8. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman na član 8. Filipa Stojanovića. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Vjerice Radete na član 8. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman na član 8. Vesne Nikolić Vukajlović. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman na član 8. Aleksandra Šešelja. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Aleksandra Šešelja na član 9. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Božidara Delića i Ružice Nikolić na član 9. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Nataše Sp. Jovanović na član 10. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Milorada Mirčića na član 11. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Aleksandra Šešelja na član 11. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Miljana Damjanovića na član 11. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Božidara Delića i Petra Jojića na član 12. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Aleksandra Šešelja na član 13 Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavlj am na glasanje amandman Nemanje Šarovića na član 14. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Božidara Delića i Aleksandra Šešelja na član 14. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman na član 16. Marijana Rističevića. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Pošto smo završili odlučivanje o amandmanima, pristupamo glasanju o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o Vojsci Srbije, u celini. Zaključujem glasanje: za - 137, protiv - niko, uzdržanih - nema, nisu glasala tri narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o Vojsci Srbije. Stavljam na glasanje Predlog strategije odbrane Republike Srbije, u celini. Zaključujem glasanje: za – 138, protiv – niko, uzdržanih – nema, nisu glasala dva narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog strategije odbrane Republike Srbije. Stavljam na glasanje Predlog strategije nacionalne bezbednosti Republike Srbije, u celini. Zaključujem glasanje: za – 138, protiv – niko, uzdržanih – nema, nisu glasala dva narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog strategije nacionalne bezbednosti Republike Srbije. Stavljam na glasanje Predlog odluke o upotrebi Vojske Srbije i drugih snaga odbrane u multinacionalnim operacijama van granica Republike Srbije, u celini. Zaključujem glasanje: za – 138, protiv – niko, uzdržanih – nema, nisu glasala dva narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog odluke o upotrebi Vojske Srbije i drugih snaga odbrane u multinacionalnim operacijama van granica Republike Srbije. Stavljam na glasanje Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Češke Republike o saradnji u oblasti odbrane, u celini. Zaključujem glasanje: za – 140, protiv – niko, uzdržanih – nema. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona. Stavljam na glasanje Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Severne Makedonije o uspostavljanju zajedničkog graničnog prelaza Miratovac - Lojane, u načelu. Zaključujem glasanje: za – 139, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasao jedan narodni poslanik. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona, u načelu. Stavljam na glasanje predlog da se utvrdi postojanje naročito opravdanih razloga da zakon stupi na snagu ranije od osmog dana od dana objavljivanja. Zaključujem glasanje: za – 138, protiv – niko, uzdržanih – nema, nisu glasala dva narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština posebno odlučila da postoje naročito opravdani razlozi za stupanje zakona na snagu u roku kraćem od osam dana od dana njegovog objavljivanja. Stavljam na glasanje Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Severne Makedonije o uspostavljanju zajedničkog graničnog prelaza Miratovac – Lojane, u celini. Zaključujem glasanje: za – 140, protiv – niko, uzdržanih – nema. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona. Pre prelaska na odlučivanje, podsećam vas da Narodna skupština, prema članu 8. stav 2. Zakona o elektronskim medijima, članove Saveta Regulatornog tela za elektronske medije bira većinom glasova od ukupnog broja narodnih poslanika. Prelazimo na odlučivanje. Pristupanju glasanju o kandidatima za izbor jednog člana Saveta Regulatornog tela za elektronske medije na predlog nadležnog odbora Narodne skupštine. Kandidati za izbor jednog člana Saveta na predlog nadležnog odbora Narodne skupštine su: Nenad Zorić i Judita Popović. Pošto se od dva predložena kandidata bira jedan, napominjem da svaki narodni poslanik može da glasa samo za jednog kandidata. Stavljam na glasanje predlog da se za člana Saveta Regulatornog tela za elektronske medije izabere Nenad Zorić. Zaključujem glasanje: za – pet, protiv – jedan, uzdržanih – nema, nisu glasala 134 narodna poslanika. Stavljam na glasanje predlog da se za člana Saveta Regulatornog tela za elektronske medije izabere Judita Popović. Zaključujem glasanje: za – 130, protiv – četiri, uzdržanih – nema, nije glasalo šest narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština, polazeći od broja dobijenih glasova, za člana Saveta Regulatornog tela za elektronske medije na predlog nadležnog odbora Narodne skupštine izabrala Juditu Popović. Pristupamo glasanju o kandidatima za izbor jednog člana Saveta Regulatornog tela za elektronske medije na predlog Udruženja filmskih, scenskih i dramskih umetnika i Udruženja kompozitora u Republici Srbiji. Kandidati za izbor jednog člana Saveta na predlog Udruženja filmskih, scenskih i dramskih umetnika i Udruženja kompozitora u Republici Srbiji su: Zoran Simjanović i Božidar Zečević. Stavljam na glasanje predlog da se za člana Saveta Regulatornog tela za elektronske medije izabere Zoran Simjanović. Zaključujem glasanje: za – 139, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasao jedan narodni poslanik. Stavljam na glasanje predlog da se za člana Saveta Regulatornog tela za elektronske medije izabere Božidar Zečević. Zaključujem glasanje: za – niko, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 140 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština, polazeći od broja dobijenih glasova, za člana Saveta Regulatornog tela za elektronske medije na predlog Udruženja filmskih, scenskih i dramskih umetnika i Udruženja kompozitora u Republici Srbiji izabrala Zorana Simjanovića. Pristupamo glasanju o kandidatima za izbor jednog člana Saveta Regulatornog tela za elektronske medije na predlog nacionalnih saveta nacionalnih manjina. Kandidati za izbor jednog člana Saveta na predlog nacionalnih saveta nacionalnih manjina su: Aleksandar Vitković i Dragomir Zupanc. Pošto se od dva predložena kandidata bira jedan, napominjem da svaki narodi poslanik može da glasa samo za jednog kandidata. Stavljam na glasanje predlog da se za člana Saveta Regulatornog tela za elektronske medije izabere Aleksandar Vitković. Zaključujem glasanje: za – 136, protiv – niko, uzdržanih – nema, nisu glasala četiri narodna poslanika. Stavljam na glasanje predlog da se za člana Saveta Regulatornog tela za elektronske medije izabere Dragomir Zupanc. Zaključujem glasanje: za – dva, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 138 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština, polazeći od broja dobijenih glasova, za člana Saveta Regulatornog tela za elektronske medije, na predlog nacionalnih saveta nacionalnih manjina, izabrala Aleksandra Vitkovića. Dozvolite mi da, u vaše i u svoje ime, čestitam članovima Saveta Regulatornog tela za elektronske medije na izboru i poželim im uspeh u radu. Imamo nekoliko povreda Poslovnika. Narodni poslanik Nemanja Šarović, na sednici 27. decembra 2019. godine, u 10 časova i 39 minuta, ukazao je na povrede članova 27. i 104. Poslovnika Narodne skupštine. Molim da Narodna skupština odluči da li su povređeni navedeni članovi Poslovnika. Zaključujem glasanje - niko nije glasao. Konstatujem da nisu povređeni navedeni članovi. Narodni poslanik Nemanja Šarović, na sednici 27. decembra 2019. godine, u 11 časova, ukazao je na povredu člana 158. stav 7. Poslovnika Narodne skupštine. Molim da Narodna skupština odluči da li je povređen navedeni član Poslovnika. Zaključujem glasanje - niko nije pristupio glasanju. Konstatujem da je Narodna skupština odlučila da nije povređen navedeni član Poslovnika. S obzirom na to da je Narodna skupština obavila razmatranje i odlučivanje o svim tačkama dnevnog reda ove sednice, saglasno članu 102. Poslovnika, zaključujem Desetu sednicu Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2019. godini. Poštovani narodni poslanici, Narodna skupština Republike Srbije ovim završava Drugo redovno zasedanje u 2019. godini, pa vas pozivam da saslušamo himnu Republike Srbije. (Intoniranje himne Republike Srbije.) Hvala svima na radu i želim vam srećne novogodišnje praznike.