Ukazao bih na povredu Poslovnika koja se desila juče u popodnevnom delu zasedanja Narodne skupštine. Naime, u to vreme, predsedavajuća, gospođa Čomić, je grubo prekršila odredbe člana 103. stav 1. koje glase: "Mera oduzimanja reči izriče se narodnom poslaniku kome su prethodno izrečene dva mere opomene, a koji i posle toga čini povredu Poslovnika iz člana 102. ovog poslovnika". Pročitaću deo stenografskih beležaka sa tog dela sednice, gde je gospođa Pop-Lazić rekla: "Nije povreda Poslovnika, ja bih molila, na osnovu člana 82. Poslovnika, da se utvrdi da li postoji kvorum za rad ove skupštine. Znamo da je u 18,00 časova košarkaška utakmica Zvezda-Partizan, verovatno su poslanici otišli na tu utakmicu." Posle toga je odmah reagovala predsedavajuća i rekla: "Narodni poslaniče, Poslovnik vas obavezuje da ne iznosite činjenice iz privatnog života drugih lica. Ne možete imati nikakve informacije o motivima, željama, i sklonostima drugih poslanika, pa vam izričem opomenu." Pošto bi to bila treća opomena, po nekoj logici stvari, oduzeta je reč. Međutim, prvo, to je zloupotreba nečega što u Poslovniku stoji - diskrecionog ovlašćenja predsednika; moram da kažem da po Poslovniku takva ovlašćenja ne poseduje predsednik Narodne skupštine, niti predsedavajući, jer predsednik, odnosno predsedavajući se stara o radu, i u okviru tog staranja, kao prvi među jednakima, može da izriče mere, a ono što se zove diskreciono ovlašćenje odnosi se pre svega na službeno lice nekog državnog organa, koje u vršenju te službene dužnosti, kada rešava o nekim pravima, može da izabere ono što je najcelishodnije. S obzirom da se ovde radi o merama kojima se uspostavlja red, praktično postoji ta zakonska zabrana i nemogućnost primene diskrecionih ovlašćenja. S obzirom da ovde nije ništa izneto o privatnom životu nekih pojedinaca, a na to ukazuje i nekoliko stranica ispred ovoga, gde je jedan od poslanika rekao - mi razumemo motive onih političara itd, a za to nije dobio opomenu,predlažemo, u ime SRS, da se o ovome izjasni Administrativni odbor i da vrati u zakonito stanje ceo ovaj tok sednice.
Vi ste u stvari imali predlog da Administrativni odbor odluči o povredi Poslovnika. Pošto sam ja isto dužna da kažem da li postoji povreda, smatram da ne postoji i da je predsedavajuća postupila u skladu sa članom 102. Poslovnika Narodne skupštine. Nastavljamo rad po 2. tački dnevnog reda. Na član 3. amandman, sa ispravkom, zajedno su podneli narodni poslanici Ljubiša Kesić, Sima Radulović, Mirko Rosić i Miloš Lučić. Odbor za pravosuđe i upravu je prihvatio amandman, sa ispravkom, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Narodni poslanici Ljubiša Kesić, Sima Radulović, Mirko Rosić i Miloš Lučić povukli su amandman koji su zajedno podneli na član 3. Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Đorđe Mamula. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč? Ima reč narodni poslanik Đorđe Mamula.
Član 4. kaže - krivični postupci za krivična dela organizovanog kriminala iz člana 1. i 2. ovog zakona u kojima je optužnica stupila na pravnu snagu do dana stupanja na snagu ovog zakona okončaće se pred sudovima koji su bili nadležni i po postupku predviđenom propisima koji su važili za ova krivična dela do dana stupanja na snagu ovog zakona. Smatram da je bolje rešenje, mada neki misle da je isto -krivični postupci za krivična dela organizovanog kriminala koji su započeti do dana stupanja na snagu ovog zakona nastaviće se po Zakonu o izmenama i dopunama Zakonika o krivičnom postupku. Vidim da sada postoji intervencija oko člana 4. da ovaj zakon važi samo 90 dana. Znači, sav trud oko amandmana, pripreme za raspravu o članovima zakona, o suštini zakona, ide u vetar, jer će zakon važiti samo 90 dana i posle 90 dana će se primenjivati zakon koji je sada na snazi, a za koji smo se složili da je loš i da bi trebalo da se donese potpuno nov zakon. Zašto vam ovo kažem - juče, na Odboru za pravosuđe, gospodin Hiber, predsednik Odbora, kaže da je predloženi zakon južnoamerički zakon. Da li južnoamerički zakon treba da važi 90 dana? Pazite, to je rekao predsednik Odbora za pravosuđe i profesor Pravnog fakulteta, a ne neko iz opozicije. On to verovatno bolje zna, ali to onda znači Pinoče i društvo. Ja pet para ne dajem ni za jednu huntu, a kamoli za 90 dana.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Petar Jojić, podnosilac amandmana na član 4. Predloga zakona.
Dame i gospodo narodni poslanici, u predlogu člana 4. predviđa se: "Krivični postupci za krivična dela organizovanog kriminala iz člana 1. i 2. ovoga zakona u kojima je optužnica stupila na pravnu snagu do dana stupanja na snagu ovog zakona, okončaće se pred sudovima koji su bili nadležni i po postupku predviđenom propisima koji su važili za ova krivična dela do dana stupanja na snagu ovog zakona". U ime SRS sam podneo amandman na član 4. i predložio sam da se u članu 4. Predloga zakona reči "je optužnica stupila na pravnu snagu" zamenjuju rečima "su osumnjičeni i zadržani ili u pritvoru", što bi značilo - ako su postupci protiv njih pokrenuti. Predložena norma predviđa retroaktivnost. Amandmansko rešenje omogućava rad nadležnih organa. Prema tome, mislim da bi ovaj amandman trebalo da bude usvojen, jer bi u tom slučaju, svakako, amandmanski bio poboljšan sadržaj člana 4. ovoga predloga zakona. Dame i gospodo narodni poslanici, Vlada Republike Srbije je podnela amandman na član 4. Međutim, mi poslanici SRS nismo dobili izveštaj, niti amandman u vezi sa ovim izveštajem, koji je 9. aprila dostavljen narodnim poslanicima. Ne znamo šta je sa tim amandmanom i na šta se on odnosi i šta bi njegov sadržaj menjao u odredbi člana 4. Takođe bih napomenuo da je i Odbor za pravosuđe i upravu podneo amandman na član 4, koji glasi: "Narodna skupština, u roku od 90 dana od dana stupanja na snagu ovog zakona, preispitaće odredbe člana 15v, 15g i 15d". Prvo, smatram da Odbor za pravosuđe i upravu nema ovlašćenje da podnosi amandmane, ako on rešava o amandmanima narodnih poslanika ili Vlade. Drugo, ovakva norma, koja se predlaže u amandmanu, apsolutno je neprimenjiva. Ovde bi bilo bolje da je rečeno da odredbe člana 4 koje se odnose na odredbe člana 15v, 15g i 15d prestaju da važe nakon 90 dana od dana stupanja na snagu ovog zakona. Mislim da je ovde došlo do nesklada i da će ovo teško biti primenjivo. Tu se predviđa retroaktivnost, ali ja ne vidim opravdanje i nisam do sada našao u pozitivno - pravnim propisima da se ovakva odredba u pozitivni propis; a pogotovo ovaj propis, koji ima izrazito represivne mere, ne bi trebalo ugraditi u ovaj zakon, pošto neće biti lako sprovodljiv.
Za reč se javio narodni poslanik Zoran Krasić.
Ovaj član se odnosi na nešto što bi se moglo smestiti u prelazne i završne odredbe nekog klasičnog zakona. Međutim, na ovom članu se vidi problem ovog zakona, jer po stilu i načinu pisanja i onog što definiše ovaj član, on se definitivno tiče odredaba krivičnog postupka, a ne materije organizacije i nadležnosti organa. Zbog toga ima ovu trapavu formulaciju, gde se čak i kaže: "krivična dela organizovanog kriminala" i presek vezuje za datum kada je optužnica stupila na snagu. Nastavak teksta, praktično, treba da nam posluži da utvrdimo ko će biti nadležan organ i u kom postupku će se rešavati ova krivična dela. Nadležni organ je određen i zna se da je to posebno veće Okružnog suda u Beogradu, kao prvostepeni organ, i posebno odeljenje Apelacionog suda, kao drugostepeni organ. Praktično, ovim članom treba da se reši ovaj vakuum koji postoji, jer mi faktički nemamo te sudske organe. Međutim, radi se na jedan način koji zaslužuje poseban komentar, zbog sumnje koja može da nastupi zbog vezivanja primene ovog zakona za optužnicu. Zbog toga su poslanici SRS to vezali za nešto što je konkretni događaj, a to je akt zadržavanja i pritvora kao prve radnje u postupku rasvetljavanja ovih krivičnih dela. Ne verujem da postoji neka optužnica koja je stupila na snagu, što bi bio putokaz da rade stari organi. Verovatno da tako nešto ne postoji. Praktično, znači da će da se uspostavi nadležnost novih organa za stara dela. U Zakoniku o krivičnom postupku, koji je 1977. godine prestao da važi zbog donošenja novog zakona, bila je jedna slična odredba koja je definisala postupanje prvostepenih i drugostepenih organa i precizno odredila u kojoj fazi postupka se nalazi krivični postupak i, u zavisnosti od toga, koje procesne odredbe će da se koriste - da li starog zakonika ili novog zakona u to vreme. Ovo je svetli dokaz da je ovim zakonom prekoračeno ovlašćenje da se sa velikim brojem odredaba ovoga predloga zakona reguliše suštinski postupak, što nije materija ovog zakona. Zbog toga se prilazi ovom paušalnom rešenju koje je, praktično, nezavisno od datuma pritvora, od datuma zatvaranja, zadržavanja, i sve ljude trpa u jedan isti koš i pred neke nove organe, pred neka nova pravila, ne pravila Zakonika o krivičnom postupku, nego pravila koja su sadržana u poglavlju koje se zove - posebna ovlašćenja nadležnih organa. Možda i ovakva formulacija ovog člana pokazuje besmislenost prethodnih članova i možda je ovakva formulacija člana 4. svetli primer i dokaz zašto ne treba glasati zaovakav predlog zakona. Što se tiče drugih predloga kako da se reši materija člana 4, postoji nepreciznost, jer početak krivičnog postupka, ukoliko bi se vezalo to, dozvoljavao bi i tužilaštvu i sudu da sam procenjuje kada je počeo krivični postupak, što može biti vrlo opasno, imajući u vidu da smo na terenu ljudskih prava.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Da.) Reč ima ministar pravde gospodin Vladan Batić.
Gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, u ime Vlade samo želim da kažem da Vlada prihvata amandman Odbora za pravosuđe na član 4.
Dobro, to je sledeći amandman. Dakle, Odbor za pravosuđe i upravu na osnovu ... dobro, već su spominjali u raspravi taj amandman, više su pričali o tom amandmanu nego o svom. Odbor za pravosuđe i upravu na osnovu člana 144. Poslovnika Narodne skupštine podneo je amandman kojim predlaže da se posle člana 4. doda novi član 4a. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć i predstavnik predlagača je prihvatio ovaj amandman, tako da konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Ne može, postao je sastavni deo Predloga zakona i onda nema rasprave, a već ste pričali o tom amandmanu. Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Hranislav Perić. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Da.)
Podneo sam amandman na član 5. i predlažem da se član 5. briše. U predlogu stoji da zakon stupa na snagu narednog dana posle objavljivanja u "Službenom glasniku". Prema odredbama člana 120. Ustava Republike Srbije, zakon stupa na snagu najranije osam dana od dana objavljivanja u "Službenom glasniku". Kod ovog zakona nema razloga za njegovo ranije stupanje na snagu, posebno imajući u vidu da je u Republici Srbiji uvedeno vanredno stanje.
Za reč se javio narodni poslanik Zoran Krasić, a zatim narodni poslanik Dragan Todorović.
Nama Ustav nalaže da kada određujemo datum kada treba da stupi na snagu neki propis primenjujemo tu odredbu Ustava koja kaže da stupa osmog dana od dana objavljivanja. Ne postoji nijedan naročito opravdani razlog zbog koga bi ovaj zakon morao da stupi narednog dana od dana objavljivanja. Da stvarno ne postoji razlog za to najbolje dokazuje i amandman na član 4a i ovo izjašnjenje Vlade da prihvata taj amandman, jer prosto ništa ne znači ako se navede da će Narodna skupština u roku od 90 dana od stupanja na snagu ovog zakona preispitati neke odredbe zakona, a njega danas usvajamo. Mi nemamo takvo ovlašćenje da preispitujemo, mi imamo ovlašćenje da menjamo i da donosimo, a celishodnost, opravdanost, efikasnost pojedinih odredaba zakona procenjuje onaj ko ima status predlagača zakona, naučne institucije, oni koji se profesionalno bave ovim oblastima, oni mogu da preispituju, da traže, da utvrđuju, ali mi sami sebe da obavezujemo i da kažemo - posle 90 dana, mi ćemo da preispitamo ...
Vi pričate o amandmanu na član 4, molim vas da se držite teme ...
Ja pričam o amandmanu na član 5. ...
Da, na član 5. koji govori o objavljivanju, o stupanju na snagu.
Da, gospođo, ovde se kaže da stupa na snagu narednog dana od dana objavljivanja, a ja apelujem i tražim da se primeni ustavna norma koja kaže da stupa na snagu osmog dana od dana objavljivanja. Samo ukazujem da je očigledno i predlagač imao problema kada je predložio ovakvu odredbu člana 5, jer to dokazuje sa članom 4a, gde on praktično hoće da obaveže Narodnu skupštinu da preispita nešto što je predložio Narodnoj skupštini, a Narodna skupština usvojila; tražio je da odmah stupi na snagu, a ne u roku od osam dana, jer ne možemo mi u roku od osam dana da preispitujemo. Zašto bi i u roku od 90 dana preispitivali. Mi danas preispitujemo to rešenje, i ovo je akt preispitivanja celishodnosti, opravdanosti, da li se zaista krše ljudska prava ili ne, da li možemo da budemo efikasniji u borbi protiv organizovanog kriminala, jer imamo kasnije neke zakone, mi iz Srpske radikalne stranke smo predlagali drastične kazne, od minimalne pa do maksimalne, da se jednom stane za vrat tom organizovanom kriminalu, ima puno elemenata belog okovratnika. Znači, ukoliko želimo da budemo autoritet i da tražimo od svih da poštuju Ustav i zakon, moramo mi prvo da poštujemo Ustav i zakon. Ustav kaže - najranije osmog dana od dana objavljivanja. Mnogo je razloga zbog čega je taj rok osam dana, a nije možda neki duži rok. Mi za neke zakone dajemo daleko duže rokove i po pet, šest meseci i određujemo datum kada zakon treba da stupi na snagu. Pretpostavljam da ovde postoji zahtev da se što pre ovo usvoji kako bi se raščistile neke stvari oko organizovanog kriminala. Verovatno svi podržavamo to, ali tražimo da to bude u granicama i na način kako je to propisano Ustavom; moramo da podignemo glas kada nas Vlada uplaši svojim amandmanom pa kaže - vi morate u roku od 90 dana da preispitate ovo što ste glasali. Zašto da preispitujemo, valjda smo danas sigurni za šta glasamo, zašto bismo u roku od 90 dana preispitivali, zašto ne preispitujemo u roku od tri dana, u roku od dva dana. Ovo je neozbiljno od predlagača jer se nalazi u pravnom ćorsokaku gde će da obezvredi i ono malo dobrih stvari koje su učinjene u ovom periodu. Upravo zbog toga kažem da ovaj zakon treba da stupi na snagu onako kako je to Ustavom predviđeno, a ovo preispitivanje, mi se svi preispitujemo svakog dana za ono što radimo.
Reč ima narodni poslanik Dragan Todorović, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS.
Dame i gospodo, suština našeg amandmana jeste upravo u zahtevu za poštovanje Ustavom predviđenih odredbi o nužnom roku, a to se upravo zove vacatio legis, a služi za upoznavanje onih na koje se zakon odnosi sa odredbama tog istog zakona. Možda je nekima smešno, možda nekima nije, ali ovako restriktivne odredbe, ovakvog jednog zakona koji uvodi policijski pritvor do pet ili šest meseci, koji lišava i unižava ljudska prava na razinu koja je suprotna odredbama međunarodnih konvencija, Ustavu, Ustavnoj povelji, Povelji o ljudskim i manjinskim pravima i građanskim slobodama, moraju da budu stavljene na uvid građanima (jer ovde se radi o unižavanju građanskih sloboda), kako bi imali vremena da se upoznaju sa odredbama ovako restriktivnog Predloga zakona. Zbog toga je suština našeg amandmana da se poštuju odredbe predviđene u članu 120. Ustava Republike Srbije gde se kaže da je za stupanje na snagu jednog zakona najkraći rok osam dana od dana njegovog objavljivanja. Nisam čuo da li je neko rekao, zahvaljujem, učinilo mi se. Dakle, zbog toga smo mi predložili ovakvo jedno rešenje koje, u krajnjoj liniji, predviđa samo da se omogući ljudima da se upoznaju sa odredbama ovog zakona. Što se tiče odsustva jasne koncepcije, i ova formulacija koja je predložena u članu 5, da ovaj zakon stupa na snagu narednog dana od dana objavljivanja u "Službenom glasniku Republike Srbije", govori u prilog tezi koju smo više puta obrazlagali - da je koncepcija ovog zakona nejasna, podložna promenama u hodu i da sam predlagač nema jasnu viziju načina koji bi trebalo da se uspostavi u našoj zemlji, a koji bi poslužio valjanoj i konstantnoj borbi protiv organizovanog kriminala. U prilog tome ide i činjenica da je došlo do ponošenja amandmana od samog predlagača, dakle od Vlade; pa su neki amandmani grupe poslanika iz poslaničke većine na član 3, koliko sam mogao da vidim, povučeni, a oni bi morali da podrže ovaj predlog zakona; pa smo takođe imali maločas da je Vlada predložila amandman na član 4. gde se dodaje novi član 4a, da se Narodna skupština u jednom kondicionalnom obliku, dakle u roku od 90 dana, sastane i preispita odredbe članova itd. To opet jasno potvrđuje odsustvo kristalno jasne koncepcije u koncipiranjujednog ovakvog zakonskog predloga, sa veoma teškim reperkusijama za osnovna ljudska prava i slobode građana. Zbog toga smo mi predložili u ime SPS-a, i poštovani gospodin Hranislav Perić, da izmene i dopune Zakona o organizaciji i nadležnosti državnih organa u suzbijanju organizovanog kriminala ne stupaju na snagu odmah nakon objavljivanja u "Službenom glasniku", već da njihovim stupanjem na snagu bude ispoštovan minimalni rok od osam dana. To će omogućiti da se ipak, nadam se, sa malo izmenjenim oblikom ovakvog zakona građani blagovremeno upoznaju. Nadam se da ćete imati razumevanja za naše obrazloženje.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, a predstavnik predlagača ne želi da da završnu reč, zaključujem pretres Predloga zakona, u pojedinostima. O Predlogu zakona u načelu i u pojedinostima odlučivaćemo u danu za glasanje. Prelazimo na 3. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ZAKONA O IZMENI ZAKONA O ORUŽJU I MUNICIJI(pojedinosti) Primili ste predlog koji je podnela Vlada Republike Srbije. Primili ste amandman koji je podneo narodni poslanik Joca Arsić. Primili ste izveštaj Odbora za odbranu i bezbednost i Zakonodavnog odbora. Pošto je obavljen zajednički načelni pretres, u okviru koga je razmatran i Predlog ovog zakona, prelazimo na raspravu u pojedinostima. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Joca Arsić. Odbor za odbranu i bezbednost nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Joca Arsić.
Poštovane koleginice i kolege poslanici, u ime poslaničke grupe SPS podneo sam amandman na član 1. Kao što ste čuli, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, a Odbor za bezbednost ga nije prihvatio. Predlog našeg amandmana se sastoji u sledećem: da se u stavu 1. člana 1. (kojim se menja član 33.) donja granica zadrži, a da se gornja granica (od najviše pet godina) ostavi onako kako je to ranije i bilo utvrđeno u ovom zakonu. Znači, umesto od jedne do pet godina, predlažemo da ostane od jedne do tri godine; kao što sam rekao, ranije je bilo - od šest meseci do tri godine. Smatramo da će ovakav predlog biti delotvorniji i da će se bolje realizovati predloženi zakon. Normalno, mi smo kao i svi drugi potpuno svesni da ove izmene koje su date u tom istom članu u stavu 2. i stavu 3. treba pooštriti ovim zaprećenim vremenskim kaznama od najmanje tri godine i najmanje pet godina. Radi se o težim delima. U prvom stavu je jedan širi obuhvat - neovlašćeno nabavljanje, držanje, nošenje, izrada i razmena, tako da je ova zaprećena kazna od pet godina velika, jer se radi o različitim delima, različitim stepenima odgovornosti, pa je vođenjem kaznene politike u određenom vremenu moguće da se izriču maksimalne kazne. Kao što sam rekao, pošto se radi o različitim delima za koje je ovakazna zaprećena, smatramo da je gornja granica od pet godina previsoka, da treba da ostane od jedne do tri godine. To bi bilo naše zalaganje i obrazloženje ovog amandmana. Hvala.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Ovim članom Predloga zakona pooštravaju se kazne zatvora za jedno krivično delo koje ima vrlo komplikovan naziv - neovlašćeno nabavljanje, držanje, nošenje, izrada, razmena ili prodaja vatrenog oružja, municije ili eksplozivnih materija. Amandmanom se praktično vrši intervencija u pogledu raspona minimalne i maksimalne kazne za ovo krivično delo. Moram da navedem da su još 1992. godine kada je donet ovaj zakon, pa i kasnije kada je menjan, devalvirane određene odredbe Krivičnog zakona Republike Srbije zbog toga što je procenjeno, u to vreme, da je veliki stepen društvene opasnosti neovlašćeno posedovanje ili bilo kakav neovlašćeni dodir sa oružjem. Doduše, ovaj zakon ne tretira samo oružje, već i mačeve i noževe, i sve što može da se smesti u kategoriju opasnih stvari. Sigurno da ovim amandmanom želim da se pomogne,pre svega, onome ko treba da primeni ovaj zakon. U nazivu krivičnog dela nalaze se različiti stepeni društvene opasnosti, počevši od nabrajanja radnje, pa preko sadržaja stava 1, stava 2. do stava 3. Složićemo se svi oko stava 2. i 3, da su tu potrebne stvarno rigorozne kazne, jer nema opravdanog razloga da građanin kao pojedinac poseduje automatsko oružje, zolje, bacače, bombe, eksplozivna sredstva itd. Verovatno da tu i nije potrebna neka značajnija intervencija na Predlog zakona. Kada je u pitanju uobičajeno, da kažem normalno oružje koje može čovek da poseduje, a to je neki pištolj, lovačka puška, smatram da su i u jednoj i u drugoj varijanti kao minimalne kazne propisane izuzetno stroge kazne. Nije to taj nivo društvene opasnosti, kako su naveli i predlagač i podnosilac amandmana. Mi ovde vrlo lako možemo da ustanovimo da postoji još najmanje 30 predmeta koji su mnogo opasniji od radnje držanja u stanu trofejnog pištolja koji nije prijavljen. Nije prijavljen zbog raznih razloga. Recimo, nasledio čovek od oca, a nije otišao u MUP da izvadi dozvolu za držanje oružja. Tog čoveka smestiti u zatvor godinu dana ili više, to je neopravdano. Veća opasnost postoji, recimo, od 200 litara nafte u podrumu; veća opasnost postoji ukoliko neosposobljeno inemoralno lice ima, pored dozvole za držanje,i dozvolu za nošenje oružja. Drugo, moramo svi da se zamislimo nad pitanjem ko to sve radi u službama obezbeđenja. Mnoga lica imaju legitimaciju neke službe, bez obzira da li je to agencija za pružanje tih usluga ili zvanični državni organ; možemo da se zabrinemo da li su ta lica osposobljena i da li polažu neko moralno pravo da to rade, ako se pogleda njihov dosije, recimo, izvod iz krivične evidencije, kakva je njihova kriminalna prošlost. Ti ljudi su praktično amnestirani i njima je dozvoljeno da drže, nose, mogu da barataju, mogu da zloupotrebe to. Znate, kada se neki predmet poseduje, on može da se koristi, ali može i da se zloupotrebi. To je ta opasnost. Smatram da propisivanje ovih velikih kazni za nešto što i ne predstavlja opasnost, a to je samo držanje...
Peti minut.
Hvala.
Želite i vi reč? Reč ima narodni poslanik Dragan Todorović.
Suština našeg amandmana jeste da se za neovlašćeno nabavljanje, držanje, nošenje, izrađivanje, vršenje razmene ili prodavanje vatrenog oružja, municije ili eksplozivne materije ne odredi kazna od jedne do pet godina, već da se od postojećeg rešenja, koje predviđa kaznu od šest meseci do tri godine, napravi kompromisno rešenje, s obzirom da je u pitanju lakše krivično delo u odnosu na krivično delo predviđeno stavovima 2. i 3. pomenutog člana 33. Zakona o oružju i municiji. Dakle, da se da rešenje i da se predvidi kazna od jedne do tri godine. Time bi, smatramo, ipak bilo zadovoljeno pooštravanje kaznene politike u toj oblasti, a ne bi se došlo do drastičnog povećanja koje bi, u krajnjoj liniji, bilo u suprotnosti sa samom kaznenom politikom koja je nebrojano puta pokazala da ukoliko se kaznene odredbe drastično povećavaju to apsolutno ne mora da znači da će se cilj pooštravanja kaznene politike ostvariti. Dakle, ukoliko se predviđene kazne dignu do u nebesa, kao što je to bilo u nekim društvima krajem 19. veka, ne mora da znači da će se potencijalni počinioci krivičnog dela uplašiti od takve kazne i da neće pribeći izvršenju krivičnog dela. Međutim, izgleda da je na snazi preovlađujuće mišljenje predlagača, tačnije Vlade Republike Srbije i predlagača ovog seta zakona, da tu retributivnu politiku izuzetno mnogo treba koristiti ovde kod nas i u našem slučaju. Nažalost, iskustva iz istorije i iz uporednog prava govore da se takva retributivna kaznena politika ne može pravdati i ne može pohvaliti nekim boljim rezultatima, sem u kratkom vremenskom periodu. Ali, izgleda da Vladi Republike Srbije, kao predlagaču ovog seta zakona, nije cilj dugoročno rešavanje problema organizovanog kriminala i problema vezanog za konkretni zakon koji se odnosi na oružje i municiju, kako bi se našla neka rešenja; ne bi me začudilo da se i ovako predviđena rešenja, nakon izvesnog roka od 30, 90 ili 60 dana, ponovo menjaju i ponovo stavljaju na razmatranje pred Narodnu skupštinu, kako bismo iznašli rešenja primerena situaciji u kojoj se nalazi naše društvo, ne kraće vreme već malo duže vreme.
Za reč se javio narodni poslanik Dejan Mihajlov.
Dame i gospodo narodni poslanici, mnogo važnija u borbi protiv organizovanog kriminala je prevencija, i strah od toga da će izvršilac krivičnog dela biti uhvaćen je mnogo jači od kazne koja će nakon toga uslediti. Prevencija je nešto što je nama krajnje neophodno, kao i da se poboljšaju druge službe. Podizanje kazni, samo po sebi, može i ne mora da da efekte, ali je prevencija, odnosno poboljšavanje efikasnosti u otkrivanju počinilaca krivičnih dela, kao što je ovo i kao što su neka druga, mnogo važnija. U teoriji, ako pogledate, postoje analize ljudi koji se bave time i još se krajem 19. veka, a to je pominjao kolega Todorović, krenulo na to da kazne same po sebi ne rešavaju pitanje organizovanog kriminala, već da je prevencija nešto što je mnogo bolje, da drakonske kazne neće rešiti pitanje organizovanog kriminala. Upravo narasli kriminal u Srbiji nije bio posledica blage kaznene politike i blage kazne u našim zakonima, nego slabog otkrivanja počinilaca krivičnih dela. Ceo jedan sistem, gde su sudije izricale slabe kazne, gde je bilo puno uslovnih osuda, što je pominjano ovde, gde se nisu otkrivali počinioci teških krivičnih dela, doveo je do toga da naraste organizovani kriminal. Zato je jako loše da se sada u neke marketinške svrhe koristi mera podizanja kazni. Mnogo je važnije dobro ustrojiti službe koje treba time da se bave i saseći korupciju. To je, takođe, izuzetno važna i ključna stvar, možda, u borbi protiv organizovanog kriminala u tužilaštvima, u sudstvu, u MUP-u, u izvršnoj i u drugim vrstama vlasti, jer se na taj način mnogo više postiže nego podizanjem kaznenih mera. Treba se baviti, pre svega, prevencijom i mislim da ćemo imati daleko bolje rezultate nego drakonskim podizanjem kazni.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Ovim smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima i pošto predstavnik predlagača nije prisutan, ne želi da da završnu reč, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Prelazimo na 4. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O VISOKOM SAVETU PRAVOSUĐA (pojedinosti) Primili ste Predlog koji je podnela Vlada Republike Srbije. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici Hranislav Perić, Slobodan Tomović, Golub Rajić, Nebojša Jović i zajedno Miomir Ilić i Joca Arsić. Primili ste izveštaje Odbora za pravosuđe i upravu i Zakonodavnog odbora. Pošto smo obavili zajednički načelni pretres, u okviru koga je razmatran i ovaj predlog zakona, prelazimo na raspravu u pojedinostima, odnosno otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Hranislav Perić. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Hranislav Perić.
U skladu sa načelom podele vlasti, nedopustivo je mešanje izvršne u sudsku vlast, te je, stoga, neprihvatljivo da se oduzme ovlašćenje Visokom savetu pravosuđa da predlaže Narodnoj skupštini Republike Srbije javne tužioce i zamenike javnih tužilaca. U ovom slučaju tužioce i zamenike će predlagati Vlada i ministar, što znači da će sudstvo zavisiti od izvršne vlasti. Prema Predlogu zakona nećemo doći do nezavisnog sudstva i tužioca. Ovde je sve jasno i ako predlog učini ministar, onda kod donošenja odluke moraš da izvršavaš naloge ministra. Ako predlog učini Vlada, onda ćeš morati da radiš po nalogu Vlade. Ovakav način rada neće unaprediti demokratiju u Srbiji, niti će stvoriti nezavisno sudstvo, kako to često za javnost zna da kaže ministar Batić. Prema predloženom zakonu kadroviranje u sudstvu će funkcionisati tako što će rukovodeća stranka kadrovirati tužioce i zamenike i oni će na kraju biti stranački tužioci i zamenici.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Na početku moram da istaknem da Srpska radikalna stranka neće podržati ovaj amandman iz čisto principijelnih razloga, jer se razlikuje naša koncepcija u pogledu mogućnosti postojanja i statusa Visokog saveta pravosuđa. Smatramo da i ova promena, koja se predlaže u ovom zakonu, a koja prati i odgovarajuće promene u Zakonu o javnim tužilaštvima, ide ka tom našem konceptu i svoj stav o ovim promenama mi smo praktično izrazili kroz Zakon o izmenama i dopunama Zakona o javnom tužilaštvu. Za ovaj deo rasprave mislim da je važan jedan principijelni stav. Ustav Republike Srbije o javnom tužiocu ima nekoliko odredaba. Važna je ona prva odredba tog poglavlja, koja kaže da je javni tužilac samostalni organ, i on je samostalan samo u onom delu koji se tiče gonjenja učinilaca krivičnih dela i mogućnosti podnošenja pravnih sredstava radi zaštite ustavnosti i zakonitosti. U krajnjem slučaju, svi ti organi, koji su u glavi Ustava navedeni, rade taj posao zaštite ustavnosti i zakonitosti, a na taj način i osnovnih ljudskih prava i svega onoga što sledi na osnovu toga. Javni tužilac ima specifičan položaj i on nikada nije toliko bliži izvršnoj vlasti koliko je daleko od zakonodavne vlasti. Njemu mesto nije tamo. Vlada apsolutno nema nikakav posao kada je u pitanju tužilaštvo, osim obezbeđenja uslova za normalno funkcionisanje, ali to je obaveza Vlade i u pogledu drugih organa. Zato smo principijelno protiv toga predloga da se Vlada meša u posao i kadroviranje kada su u pitanju tužioci, pa bilo da su oni zamenici ili baš javni tužioci. Ukazao bih na još jednu odredbu Ustava Republike Srbije, koja govori o stalnosti funkcije javnog tužioca. Po procesnim zakonima zamenik, bez obzira kog nivoa javnog tužioca, gotovo da ima ista prava i iste obaveze kada je u pitanju vođenje postupka, progon i ulaganje pravnih sredstava radi zaštite ustavnosti i zakonitosti. Mislim da predlagač o tome nije vodio računa. Predložio je jedan zakon kojim praktično stavlja pod svoju kontrolu, i to apsolutnu, i kompletno tužilaštvo. To što u odredbi o javnom tužiocu ne stoji da je on samostalan i nezavisan, kao što stoji kada je u pitanju sud, ne znači da je toliko blizu izvršnoj vlasti da ona može da imenuje zamenike, da kadrovira, postavlja iraspravlja. Javni tužilac mora biti na pristojnoj razdaljini, a u pogledu imenovanja i izbora mora biti u nadležnosti onoga ko donosi propise i ko zahteva od tog organa da štiti njegove propise koje je doneo. Zbog toga ovaj amandman ne možemo da podržimo, jer je u suprotnosti sa čitavim našim konceptom mesta i uloge javnog tužioca u ustavnom sistemu.
Da li se još neko prijavljuje za reč? Izvolite, reč ima narodni poslanik Dejan Mihajlov.
Tužilaštvo nije klasičan sudski, više je neki upravno-sudski organ koji se bavi poslovima koji su opisani o njegovoj nadležnosti, znači, otkrivanje počinioca krivičnih dela. On je, donekle, strana u postupku. Interesantno je da je od 2001. godine Vlada imala različite odnose prema samoj prirodi tužilaštva i načinu izbora. Vlada se 2001. godine zalagala, zbog prirode stvari, da zamenici tužilaca dele odgovornost, kao i sami tužioci, da jednostavno nema potrebe da se njihov status razlikuje - zalagala se za njihovu stalnost i da ih bira Skupština. Da se podsetimo, Ustavom Srbije je regulisano da su samo javni tužioci, znači bez zamenika, stalni i da njih bira Skupština, a za zamenike javnih tužilaca je ostavljeno da se njihov status posebno uredi zakonom. Predlogom zakona Demokratske stranke Srbije definisali smo da se zamenici javnih tužilaca imenuju na osam godina i da to radi Visoki savet pravosuđa. Kasnije se došlo do tog rešenja, ali se Vlada zalagala, kao i ministar pravde koji nije prisutan, da je Skupština ta koja treba da bira zamenike tužilaca i da oni budu stalni. Posle toga, kada je Demokratska stranka Srbije bila van Skupštine, zbog otimačine mandata, promenjen je Zakon o Visokom savetu pravosuđa, promenjen je sastav Visokog saveta pravosuđa, gde su tužioci dobili većinu, i tu je pod pritiskom tužilačkog lobija promenjen sastav Visokog saveta pravosuđa, ne bi li tužioci bili ti koji će imenovati sudije, gde će oni sami sebe birati bez većeg upliva izvršne i zakonodavne vlasti na izbor sudija. Sada imamo neko treće rešenje, a to je neka evolucija, gde Vlada kaže da je ona ta koja će imenovati zamenike javnih tužilaca, i to na određeno vreme. Potpuno je neprihvatljivo za Demokratsku stranku Srbije ovo rešenje. Smatrali smo da je Visoki savet pravosuđa u našem pravnom sistemu taj koji mora da ima tu nadležnost, da je previše opasno davati Vladi da ona imenuje zamenike tužilaca. Time se srozava ugled tužilaca na, recimo, nivo sudija za prekršaje, što nije dobro. Sudije za prekršaje imaju drugi status i uopšte sud za prekršaje ima drugi status od klasičnih sudova. Smatramo da na ovaj način nećemo doprineti izgradnji javnotužilačke funkcije kao samostalne i slobodne, koja treba nezavisno i odgovorno da radi, već, naprotiv, podjarmićemo javno tužilaštvo, podjarmićemo javne tužioce i zamenike javnih tužilaca, učinićemo ih činovnicima Vlade, kao što su to neki drugi i oni će biti u funkciji izvršne vlasti. Ovo je opasnost i za vlast i za opoziciju. Za opoziciju zato što će možda biti pod političkim pritiscima, da tužilaštvo juri opoziciju zbog raznoraznih stvari, izmišljenih, neizmišljenih, montiranih, nemontiranih. Drugo, za vlast je to opasno, jer će oni sutra biti opozicija i to može protiv njih da se okrene. Mene gotovo čudi ta kratkovidost da neko ne vidi i ne smatra da ne treba donositi zakone koji će biti u jednom kratkoročnom periodu u funkciji vlasti, već treba donosti zakone koji će biti u funkciji sistema. Ovaj zakon i ove izmene nisu u funkciji izgradnje sistema pravne i demokratske države, sudstva, javnog tužilaštva, kao nezavisnih i jakih institucija koje treba da rade na otkrivanju krivičnih dela i Vlade. Kako će neki tužilac da otkriva krivična dela koja je učinio neki ministar, ako je njega taj ministar imenovao na to mesto. Gde tu imamo nezavisnost funkcija i gde tu možemo govoriti o tome da su svi dostupni zakonu i da je pravda slepa i da će svi odgovarati za dela koja su počinili. Jednostavno, na ovaj način se to izbegava i mi ćemo biti protiv ovog rešenja. Meni je jako žao što nas ovde ima manje od 84, koliko nas je potrebno da prisustvujemo i radimo po ovim tačkama. Zamolio bih, zbog važnosti ove stvari, da utvrdimo kvorum i da krenemo krajnje ozbiljno da radimo.
Molim narodne poslanike da utvrdimo da li imamo kvorum za rad. Molim narodnog poslanika koji je tražio utvrđivanje kvoruma da ubaci svoju karticu. Prisutno je 85 poslanika, imamo kvorum i nastavljamo rad. Šefu poslaničke grupe DSS izričem opomenu zato što je tražio utvrđivanje kvoruma, a potom nije obezbedio da njegova poslanička grupa učestvuje u kvorumu. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Hranislav Perić. Reč ima narodni poslanik Dragan Todorović.
Nisam znao da će amandman gospodina Perića izazvati toliko žučne rasprave u ovom parlamentu, ali izgleda da je suština tog amandmana pogođena i izgleda da je ono što je podnosilac amandmana želeo da uradi, a to je da unapredi stanje u pravosuđu, tačnije da predupredi pogoršanje stanja u pravosuđu u pogledu nadležnosti samog Visokog saveta pravosuđa, dobra namera koja će očigledno još mnogo puta biti tema skupštinskog zasedanja i rasprave na Skupštini Republike Srbije. U uvodnoj reči moram da kažem da je pravni galimatijas oko pravosuđa počeo predlogom seta pravosudnih zakona, u oktobru 2001. godine, oko koga je, navodno, bio postignut konsenzus; bilo je mnogo priče da li je to bila trampa za podršku Zakonu o radu, ili nije, i tako dalje i tako bliže. Danas, kao što smo već čuli, imamo treće, koliko sam mogao da pratim tok promena u nadležnostima Visokog saveta pravosuđa, u nadležnostima javnih tužilaštava itd; ali, pošto je ovde reč o amandmanu na Zakon o Visokom savetu pravosuđa, pričaću samo o nadležnosti Visokog saveta pravosuđa. Dakle, taj organ koji je konstituisan kao nezavisni organ, u cilju obezbeđenja i pospešivanja nezavisnosti sudstva, organ koji je trebalo na sebe da preuzme vrlo važne odgovornosti i nadležnosti u pogledu predlaganja nosilaca pravosudnih funkcija, nosilaca javnotužilačkih funkcija i zamenika javnih tužilaca, kao što sam već rekao, konstituisan je sa ciljem da obezbedi ili utemelji samu nezavisnost sudstva, pre svega u odnosu na izvršnu vlast, koja je, podsetiću na rešenja koja su bila sadržana u prethodnom zakonu o sudovima, bila u mogućnosti da predloži preko nadležnog Odbora za pravosuđe, preko nadležnih odbora u Skupštini Republike Srbije, opet Narodnoj skupštini Republike Srbije, i nosioce pravosudnih funkcija i nosioce javnotužilačkih funkcija. Takvo rešenje bilo je predmet kritike opozicije; i SPS je 1997. godine donela jedan predlog seta zakonskih odredaba, u kome se predviđalo rešenje koje je podrazumevalo konstituisanje Visokog saveta pravosuđa, ali sticajem okolnosti, o kojima neću previše da pričam trenutno, došlo se do situacije da taj set zakona nije stavljen u skupštinsku proceduru, pa je došlo do sličnog ili manje više izmenjenog zakonskog predloga u oktobru 2001. godine. Tada je uvaženi ministar pravde, gospodin Batić, izjavio da je taj predlog usaglašen, da je apsolutna podrška obezbeđena, međutim, kasniji razvoj događaja uverio nas je da nije bilo baš tako, i sadašnja rešenja kojima se predviđa da se izmenama i dopunama Zakona o Visokom savetu pravosuđa u članu 1. stav 2. reči "javni tužioci i zamenici javnih tužilaca" briše predviđeno rešenje, da Visoki savet pravosuđa predlaže Narodnoj skupštini javne tužioce i zamenike javnih tužilaca, zaista je dokaz u prilog tezi da koncepcija samog uređenja pravosudnog sistema nije jasna i da sama činjenica da za godinu i tri, četiri meseca po četvrti ili peti put menjamo zakone iz oblasti pravosuđa dovoljno govori o tome. Ministre, ako mislite da menjate svake nedelje zakone, bar da se spremimo, biće mnogo posla za mene, nemojte baš svake nedelje. Dakle, suština našeg amandmana jeste da ostane važeće rešenje, da javne tužioce i zamenike javnih tužilaca predlaže Visoki savet pravosuđa, a da ih bira, u cilju zaštite nezavisnosti sudstva i javnotužilačke funkcije, Narodna skupština Republike Srbije. Nadam se da ćete imati razumevanja za ovakav amandman. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Dejan Mihajlov, povreda Poslovnika.
Predsednice Mićić, razumem vaše nezadovoljstvo, vaš gnev i sve ostalo što proizilazi iz situacije u kojoj se nalazite, ali to nije potreba da izričete mere suprotno ovom poslovniku. Povredili ste član 102. Poslovnika tako što ste meni izrekli meru opomene. U članu 102. se kaže: "Opomena se izriče narodnom poslaniku koji je prišao govornici, bez dozvole predsednika Narodne skupštine Republike Srbije"; da li sam to uradio - nisam; zatim "koji govori pre nego što je zatražio i dobio reč"; da li je to bio slučaj - nije; zatim "koji, i pored upozorenja predsednika Narodne skupštine, govori o pitanju koje nije na dnevnom redu" - nije bio slučaj. Zamolio bih da opomenete gospođu Čomić, pošto dobacuje ovde, s leđa, ako ima nešto da kaže, neka izađe za ovu govornicu, i to je već stvar njenog ličnog vaspitanja. Treće, "ako prekida govornika u izlaganju ili dobacuje, odnosno ometa govornika, ili na drugi način ugrožava slobodu govora" Da li je to bio slučaj? Nije. "Ako iznosi činjenice i ocene koje se odnose na privatni život drugih lica". Da li sam to učino? Nisam. "Ako upotrebljava psovke i uvredljive izraze; ako drugim postupcima narušava red na sednici...." Gospođo Mićić, nijedna od ovih odredaba nije povređena, smatram da ste suprotno ovom poslovniku izrekli meru opomene i mislim da bi bilo najbolje i za vas i za ovu skupštinu da primenjujete Poslovnik onako kako bi trebalo, prema svima jednako, da nemamo neselektivnu primenu Poslovnika, kao što se nešto drugo primenjuje od naše države ovih dana. Na taj način biste doprineli izgradnji ovog parlamenta, kao institucije, i ne biste doveli i uzavreli atmosferu u ovoj skupštini do jednog nivoa ostrašćenosti, koji ne može da donese dobro. Mislim da su ovo i suviše ozbiljne stvari da bi se ovako neozbiljno ponašali, da poslanici ne prisustvuju ovome i da jednu raspravu koja treba da doprinese izgradnji pravnog sistema, suzbijanju kriminala, svodite na rasprave - da li je neko govorio četiri minuta i tri sekunde i da li je brže ili sporije izašao do govornice, već treba vi, svojim ponašanjem i prisustvom da doprinesete da se ovde vodi jedna akademska rasprava, u onoj meri u kojoj to omogućava i obrazovanje poslanika i njihova spremnost da učestvuju u ovoj raspravi.
Slažem se sa narodnim poslanikom Dejanom Mihajlovim da treba da budemo ozbiljni, ali vi ste bili neozbiljni, i drugo, da ne treba selektivno da se primenjuje Poslovnik. Upozorila bih vas da se u članu 217. (a ne bi bilo loše da pročitate Poslovnik) kaže: "Narodni poslanik dužan je da učestvuje u radu Narodne skupštine". Drugi stav: "Narodni poslanik koji se nalazi na stalnom radu u Narodnoj skupštini, dužan je da prilikom utvrđivanja kvoruma, kao i u toku rada sednice, bude prisutan na sednici Narodne skupštine". Drugi stav člana 217, koji takođe može da se primeni ako vi tražite dane budemo neselektivni, glasi: "Narodnom poslaniku iz stava 1. ovog člana, koji neopravdano odsustvuje prilikom utvrđivanja kvoruma ili u toku rada na sednici Narodne skupštine, oduzeće se status poslanika na stalnom radu u Narodnoj skupštini Republike Srbije". Narodni poslaniče, vi ste šef poslaničke grupe, koji ovde uživa određena prava. Dakle, dobijate reč da govorite o amandmanima, dolazite na sastanke, dogovaramo se, onda imate i neke obaveze, a to je da vodite računa kako se vaša poslanička grupa ponaša. Vi ste tražili utvrđivanje kvoruma, a zatim vam je na vaše oči izašla poslanička grupa, koja je sedela do vas. Prema tome, budite zadovoljni da ste dobili samo opomenu. Ako niste zadovoljni, Administrativni odbor će da odgovori. Nova povreda Poslovnika. Izvolite. (Glasovi iz sale: Gde su ti poslanici?)
Čitaju list "Danas" i "Glas", pošto ima interesantnih tekstova. Vi ste citirali odredbe Poslovnika koje se ne odnose na primedbe koje sam ja izneo, tako da nije prvi put, a to bi se u školi reklo - promašena tema, nedovoljan jedan. Ta odredba koju ste pročitali ne odnosi se na opomenu koju ste meni izrekli, već se odnosi na neke druge.
Nemate pravo da polemišete sa mnom. Administrativni odbor će da donese odluku o vašoj primedbi i možete samo da istaknete drugu povredu.
Ovo je druga povreda Poslovnika. Obrazlažući povredu Poslovnika, vi ste povredili i član 217, pošto ste Poslovnik neadekvatno tumačili i izneli primedbu koja se uopšte ne odnosi na povredu Poslovnika.
Ja ga uopšte nisam tumačila, ja sam ga samo pročitala. Možda ste ga vi pogrešno protumačili.
To se u teoriji prava tretira kao tumačenje, s obzirom da ste pravnik trebalo bi da znate; to je jedna stvar, i to je jezičko tumačenje, što bi se reklo. Vi ste jezički tumačili ovaj poslovnik. Pozivam vas da primenite Poslovnik, da zavedete red u sali ili izreknete opomene, kako bi taj red zaveli. Nemojte neselektivno da primenjujete odredbe Poslovnika.
Vi tražite da izreknem još nekom opomenu.
Povredili ste Poslovnik pogrešno citirajući odredbe i navodeći razloge koji ne stoje po ovom poslovniku. Smatram da i o ovoj drugoj povredi Poslovnika treba da se izjasni Administrativni odbor, kako bi se stalo na put samovolji u ovoj skupštini.
Molim Administrativni odbor da utvrdi da li sam povredila Poslovnik pogrešno citirajući odredbe Poslovnika, kako je zahtevao narodni poslanik Dejan Mihajlov. Prelazimo na dalji rad, na raspravu o pojedinostima. Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Slobodan Tomović. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravnomoguć. Reč ima narodni poslanik Slobodan Tomović.
Poštovano predsedništvo, gospodine ministre, dame i gospodo poslanici, podneo sam amandman na član 3. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o Visokom savetu pravosuđa. Suština predloga je da se taj član briše, a to praktično znači da treba ostaviti istu koncepciju koja je prethodno postojala i prema kojoj je Visoki savet pravosuđa predlagao Narodnoj skupštini, pored sudija, javne tužioce i zamenike javnih tužilaca. Mi socijalisti apsolutno smo za promene, naročito kad su te promene progresivne, ali iz obrazloženja iznetih u razlozima za donošenje zakona, mi nismo mogli da vidimo šta je to što je bolje, šta je to zbog čega to treba promeniti. Obrazloženje kaže: "Nacrtom zakona o izmenama i dopunama Zakona o javnom tužilaštvu, čije se donošenje predlaže po hitnom postupku, predviđeno je da javnog tužioca bira Narodna skupština na predlog Vlade, a zamenika javnog tužioca imenuje Vlada na predlog ministarstva nadležnog za pravosuđe. OtudaVisoki savet pravosuđa više nema svoju ulogu u postupku izbora javnih tužilaca i njihovih zamenika,odlučivanju o prigovoru na odluku o udaljenju i o premeštaju javnih tužilaca i zamenika". Dakle, drugog obrazloženja nema. Verovatno da obrazloženje postoji. Da je to obrazloženje bilo jasno artikulisano, ne verujem da bi usledila naša intervencija, ali ako ga već nema, onda bar da čujemo šta je to i o čemu se radi, jer nema razloga danešto što vodi boljitku i efikasnijem postupku ne bude prihvaćeno i sa naše strane.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, zamenik predsednika poslaničke grupe SRS.
Ovim amandmanom traži se brisanje člana 3. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o Visokom savetu pravosuđa i tiče se intervencije na članu 4. osnovnog teksta ovog zakona. Predlagač zakona je izvršio intervenciju u tom smislu što je predložio brisanje stava 2. i 3, znači, ostaje stav 1, ali je tražio da se doda novi stav 2, koji bi glasio: "Prilikom izbora sudija iz stava 1. ovog člana, vodiće se računa o zastupljenosti sudija iz svih stepena sudova". Podnosilac amandmana želi da se ne dira ono stanje koje već postoji u tom zakonu. Predlagač zakona traži odgovarajuću intervenciju. U jednom delu je ona, sa gledišta SRS, prihvatljiva, a to je da Visoki savet pravosuđa više nema nikakvih nadležnosti, niti bilo kakve kompetencije kad su u pitanju tužioci i zamenici javnih tužilaca. Međutim, nakon svih ovih promena u Zakonu o uređenju sudova, praktično, imamo Vrhovni sud Srbije koji pod nekim okolnostima može biti sudeći sud, ali obzirom da je drugostepeni postupak prebačen nekoj novoj kategoriji sudova, mi ipak zastupamo stanovište da bi sve ove nadležnosti Visokog saveta pravosuđa trebalo da ima Vrhovni sud Srbije. Nije dobro kada se u zakon ubacuje jedna norma, a to je ovaj novi stav 2, koja upućuje (mada ovo nisu ni kriterijumi: "vodiće računa", to je upućujuća norma) na šta da se obrati pažnja prilikom imenovanja ovih ljudi. Za ovih nekoliko meseci već bogate prakse rada tog saveta za pravosuđe imamo situaciju da je dobar broj članova tog saveta uspeo da zaposli svoju decu u pravosuđu. Verovatno je to bio jedan od dobrih kriterijuma i razloga što su ta deca primljena. Ne želim konkretno da navodim imena, već je ranije bilo priče o tome. Član Visokog saveta pravosuđa je zaposlio svoje dete u tužilaštvu. Naravno, bio je u mogućnosti da sazna, da malo i utiče, da predloži i da Narodna skupština to ovde izglasa. Mislim da ovakva norma, koja upućuje na neku diskreciju, dispoziciju nekih ljudi koji su u tom organu, nije dobra, jer daje preveliku širinu ili prilikom imenovanja tog organa, a iza toga može sve da se provuče, što može biti vrlo opasno. Ne odnosi se to na vas, gospodine Batiću, shvatili ste pogrešno. Verovatno da i vi ne znate o tome. Ljudi koji rade u sudovima nas upozoravaju da je ćerka jednog od tih primljena prilikom prošlog ili pretprošlog izbora. Provuklo se nekako dete. Normalno je da se detetu pomogne. Ne bi bio otac onaj ko ne bi pomogao svom detetu, ali ovo malo liči na zloupotrebu nečega što mi ne smemo da prihvatimo, a ukoliko se pojavi, moramo da žigošemo to. Možda je dete i najbolji student, možda je i kvalitetan pravnik itd, ali to kao pojava bode oči. Verovatno će ovaj zakon još da se menja i slažem se da nema jasne koncepcije kod ovog zakona, ali nama Vrhovni sud, posle svih ovih promena, praktično nema šta više da radi. Ovo je vrlo značajna funkcija u onom delu koji se tiče sudija.
Reč ima ministar pravde u Vladi Republike Srbije, gospodin Vladan Batić.
Prvo, pojasnio bih okolnost da su izmene Zakona o Visokom savetu pravosuđa vezane za izmene Zakona o javnom tužilaštvu. Znači, potpuno su recipročne i ove prve izviru iz ovih drugih. O čemu se radi? Prvo, javno tužilaštvo je, po logici stvari, državni organ. Drugo, javno tužilaštvo nije deo sudske vlasti. Treće, cilj je da se uspostavi jedan sistem odgovornosti. Četvrto, ne možete uspostaviti sistem odgovornosti kada postoji potpuna arbitrarnost, neobaveznost i voluntarizam prilikom predlaganja i izbora tužilaca ili zamenika tužilaca od strane samih tužilaca. Da pojasnim, u Visokom savetu pravosuđa, kada su predlagani ili birani tužioci, većinom su odlučivali tužioci. Peto, javnost je bila nezadovoljna radom tužilaštva. Šesto, događaj i okolnosti su potvrdili da je to nezadovoljstvo bilo opravdano. Po funkciji sam član Visokog saveta pravosuđa i prisustvovao sam jednoj od sednica gde je i bio izbor zamenika tužioca. Jedan od ovde prisutnih poslanika je čak meni spočitao odgovornost za izbor tužioca Sarajlića, protiv koga se sada vodi krivični postupak. Moram da kažem da se treba podsetiti kako je strukturiran Visoki savet pravosuđa, ko čini većinu kada se biraju tužioci - čine je sami tužioci i očito da je to neki recidiv i želja za uspostavljanjem nekakvog samoupravljanja u tužilačkoj organizaciji. Imam zapisnik sa te sednice Visokog saveta pravosuđa, predložio sam da se ne imenuju i ne biraju brzopleto, predložio sam strogu selekciju, predložio sam lustraciju. Inače, nikada u životu nisam video, do onog događaja preko medija, a ni čuo ko je dotični gospodin Sarajlić, ali to je samo kap u čaši, to u krajnjem slučaju nije ni bitno. Odbio sam da učestvujem u glasanju, a na budućim sesijama Visokog saveta pravosuđa uopšte nisam bio prisutan. Dakle, želimo da uspostavimo princip odgovornosti i zato su nam ove zakonske promene neizbežne, ali uz napomenu da ovakav sistem postoji u Crnoj Gori i u većini evropskih zemalja. Nije mi poznato ovo što je gospodin Krasić rekao (pošto sam retko i prisustvovao sednicama), ko je to predložio ili izabrao od članova Visokog saveta pravosuđa svoje dete, valjda za zamenika javnog tužioca. Moram da vas podsetim da mi imamo i većih problema od toga. Mi imamo, recimo, sudije Vrhovnog suda i članove njihove najuže porodice koji su viđeni advokati. Ja sam čak bio za jednu takvu normu kojom bi se na području bar istog suda onemogućilo nešto što može biti nepotizam, ne mora, ali može biti i uvek postoji dilema. Međutim, ustali su svi borci za ljudska prava - to je ograničavanje slobode i prava nekoga ko nije kriv što mu je muž ili žena sudija Vrhovnog suda ili tužilac u Republičkom ili u okružnom tužilaštvu itd. To je jedna večna dilema koja stoji. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Žarko Obradović, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS. Ja se izvinjavam i Žarku Obradoviću i vama, narodni poslaniče, narodni poslanik Dragan Todorović, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS.
Dakle, suština našeg amandmana jeste brisanje predloženog rešenja da se u članu 2. stav 1. osnovnog teksta zakona, kojim se regulišu članovi Visokog saveta pravosuđa, posle reči "sudije" stavlja tačka, a reči do kraja stava se brišu. Znači, Visoki savet pravosuđa ima pet stalnih članova i javne tužioce kao stalne članove. Predložena izmena zakona se briše. Takođe u stavu 2. posle reči "šest" stavlja se tačka, a reči "a pozivnih članova javnih tužilaca četiri" brišu se. Predviđenim rešenjem uklanjaju se, dakle, javni tužioci iz sastava Visokog saveta pravosuđa i sve je to tako sa rešenjima predviđenim u Zakonu o izmenama i dopunama Zakona o javnom tužilaštvu kojim se ingerencije Visokog saveta pravosuđa u odnosu na uređenje stanja u javnom tužilaštvu apsolutno smanjuju u korist ovlašćenja Vlade koja za javne tužioce ima mogućnost predlaganja, a za zamenike javnih tužioca imenovanja. Dakle, postoji više vrsta pritisaka na nezavisno pravosuđe i apsolutno bismo morali da budemo načisto da svaka, ama baš svaka država, svaki režim ima svoje mehanizme za pritisak na sudsku vlast. Neki od tih mehanizama su malo žešći, neki su perfidniji, pa ću navesti jednu vrstu pritisaka na nezavisno sudstvo, dakle pravosudni deo vlasti, da je sredinom 80-tih godina u našoj zemlji bilo dosta zahteva od strane tadašnje izvršne vlasti prema pravosuđu da radi na zaštiti radničkih interesa. To iskusniji pravnici malo bolje pamte od mene, ja sam o tome čitao, ali nije me sramota da čitam o onome što ne znam, za razliku od nekih drugih. Dalje, da, ministre, sudovi udruženog rada, vi to vrlo dobro znate, jer ste tada bili zaposleni u skupštini opštine, nije bitno. Jedan od perfidnih sistema za pritisak na nosioce pravosudnih funkcija jeste taj, ali ovde imamo drastično vršenje pritiska na nosioce javnotužilačke funkcije. Visoki savet pravosuđa je konstituisan da bi obezbedio nezavisnost pravosuđa, da bi obezbedio da ljudi koliko-toliko iz struke predlažu i nosioce pravosudnih funkcija, pa i nosioce javnotužilačkih funkcija, da li se radi o samim zamenicima ili o javnim tužiocima; taj Visoki savet pravosuđa je morao da bude temelj jednog rešenja, jednog sistema koji će omogućiti nezavisno predlaganje nosilaca tih funkcija. Mislim da je bilo logičnije da prvo raspravljamoo izmenama i dopunama Zakona o javnom tužilaštvu, nego o Zakonu o Visokom savetu pravosuđa, ali šta je tu je. Konkretni amandman gospodina Tomovića svodi se na brisanje člana 2, gde se ostavljaju predložena rešenja da nosioci javnotužilačke funkcije budu u stalnom sastavu Visokog saveta pravosuđa kako bi mogli da, kada Visoki savet pravosuđa razmatra pitanje iz svoje nadležnosti, a iz oblasti pravosudne funkcije i javnotužilačke funkcije,daju svoj doprinos u iznalaženju optimalnih rešenja. Ima mnogo problema u sudstvu, treba ih rešavata, ali apsolutno smo protiv ovakvog načina nazovirešavanja problema u pravosuđu i u tužilaštvu, a koriste se u skladu sa dnevno-političkim potrebama na izvestan način za promovisanje ili za zaštitu interesa onih koji se nalaze trenutno na vlasti. Vlast je promenljiva, a zakoni koji ostaju iza te vlasti su malo trajniji i oni su najbolji svedoci o tome kakav je karakter vršioca vlasti. Zbog toga mi predlažemo da na snazi, ako ne bude iznađeno bolje rešenje za funkcionisanje Visokog saveta pravosuđa, makar ostane ovo koje je važeće.
Reč ima narodni poslanik Dejan Mihajlov, predsednik poslaničke grupe DSS.
Ako se pozivamo na crnogorsko zakonodavstvo treba da znamo da je to zakon iz 1993. godine, kada su Đukanović i Momir Bulatović bili u izuzetno velikoj ljubavi sa Miloševićem i kada su išli dobrom praksom politike Slobodana Miloševića, socijalističke, komandne i sve ostale. Zakon o tužilaštvu, iz 1993. godine, iz Crne Gore, o državnom tužiocu, uopšte nije reper prema kome bismo morali da se ravnamo, ako se ne ravnamo do kraja, a u Crnoj Gori Vlada predlaže Skupštini zamenike tužilaca. Ovde Vlada postavlja zamenike tužilaca, pa je suštinska razlika u tome. Drugo, to je zakon iz 1993. godine. Ali, da li treba da se pozivamo na zakon Crne Gore, gde je državni tužilac i njegova služba bila optužena za seks, za trgovinu robljem i ženama, da li na takvu praksu treba da se pozivamo? Sada imamo to, ministar unutrašnjih poslova, bivši, kaže zašto i kako je išao u Trst; da li na takvu praksu treba da se pozivamo, na jedan sistem koji je isključivo podređen ljudima na vlasti, podređen Vladi. Da li mi ovde hoćemo da pravimo sistem koji je dobar za državu i za institucije ili sistem koji je dobar za Vladu Đukanović je napravio sistem koji je dobar za Vladu, gde je on mogao sve da radi, sve da postavlja, sve da mulja, kako bi se zataškale sve te stvari da on ne može da ode u prvu susednu zemlju, u Italiju, zato što postoje tužbe. To su neke stvari o kojima mi treba da vodimo računa, kakav sistem hoćemo da gradimo. Da li hoćemo sistem gde će Vlada centralizovano kontrolisati i gde će nakon svake promene vlasti dolaziti do promene u javnim tužilaštvima, gde će javno tužilaštvo biti podeljeno, ili hoćemo sistem u kome će javni tužilac biti organ nezavisan od same vlasti, koji će raditi za građane, a ne za vlast. Ukoliko se pozivamo na Crnu Goru, onda treba da budemo svesni na šta se pozivamo - da se pozivamo na državu za koju je dokazano od raznih evropskih komisija da je locirana kao država kroz koju je išao šverc duvana.Da li mi treba da uzmemo tu praksu, tih javnih tužilaca, državnih tužilaca koji su to tolerisali. Mislim da su to neke nelogične stvari. Ako već pravimo jedan sistem, treba da se pozivamo na nemačke, francuske i neke druge sisteme koji mogu da budu bliži nama. Ne na sistem Crne Gore, koji je još ovde dodatno obogaljen, zato što tamo vlada predlaže, a ovde Vlada bira. Skupštini se ne ostavlja ni ta mogućnost da se izjašnjava o predlogu Vlade, već se samo daje to da informiše preko medija, da je došlo do toga i toga. Ovo je na jedan način uvođenje vanrednog stanja u javno tužilaštvo i uopšte tu vrstu organa, gde se te mere koje čak ni u vanrednim stanjima nisu regulisane - da predsednik države može da smenjuje javnog tužioca - ovde regulišu; mi u jedno redovno stanje uvodimo vanredne mere, gde je Vlada ta koja postavlja,smenjuje i razrešava; to su rešenja koja su suprotna i zdravojlogici i to je potpuno neprihvatljivo. Nemojmo se pozivati na ovo rešenje, teško da postoji u kojoj zemlji Evropske unije, članice Saveta Evrope ovakvo rešenje, gde vladadirektno postavlja. Drugo, zašto je sastav Visokog saveta pravosuđa ovakav? Govorio sam o hronologijipromena u sastavu Visokog saveta pravosuđa. Ovakav sastav je utvrđen promenama Zakona o Visokom savetu pravosuđa iz jula prošle godine, kada su poslanici DSS-a bili izbačeni iz ove skupštine i kada su menjani zakoni koji su na naš predlog usvojeni i koje je ova skupština usvojila. Znači, za te promene koje su omogućile da bude izabran Milan Sarajlić odgovoran je ostatak DOS-a, pošto je on te promene izglasao kada smo mi bili van Skupštine. Ako govorimo o odgovornosti, treba i o toj vrsti odgovornosti da govorimo. Zato smo došli do toga da sada idemo na jedno rigidno, restriktivno rešenje. Treba da izgradimo sistem, a mislim da time što ćemo u roku od godinu i po dana tri puta menjati imenovanja zamenika javnih tužilaca, dovoditi njihov položaj u neizvesnost, da li je stalan, nije stalan, ko je imun, ko ih razrešava, kako, ne doprinosimo izgradnji i mislim da doprinosimo izgradnji poslušnika, a ne javnih tužilaca koji bi trebalo da gone sve počinioce krivičnih dela.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika javlja za reč? (Da.) Reč ima ministar pravde Vlade Republike Srbije, gospodin Vladan Batić.
U više od polovine evropskih zemalja sa najvišim stepenom demokratije Vlada imenuje javne tužioce. U skoro svim zemljama u tranziciji, Češkoj, Slovačkoj, Poljskoj, ministar pravde imenuje javne tužioce i državnog tužioca. Dakle, to nije nikakva restrikcija i nikakva rigidnost. To je nešto što je praksa Evrope. Nisu, znači, sudije nego tužioci. Pomenuo sam Crnu Goru i sada čujemo salvu i drvlje i kamenje na Crnu Goru. Hteli mi to ili ne, ona se mnogo ranije oslobodila Slobodana Miloševića nego Srbija. Podsetio bih kako su inicijalni zakoni ovde usvajani i ko ih je predložio i odakle oni potiču: čak ne ni iz kabineta Miloševićevog ministra pravde Dragoljuba Jankovića, nego iz kabineta još starijeg, ranijeg ministra pravde Aranđela Markićevića. Čitav set pravosudnih zakona je iz fioke Aranđela Markićevića. Samo je stavljen drugi memorandum i jedan drugi pečat, kada već pričamo o Miloševiću.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika želi reč? (Ne.) Nemate osnova za repliku, citirao je funkcionere SPS-a i ništa više. To je tačno od onoga što je citirao. Ako ne, prelazimo na član 4. na koji su amandman zajedno podnelinarodni poslanici Miomir Ilić i Joca Arsić. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. U ime podnosilaca amandmana reč ima narodni poslanik Joca Arsić.
Poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, u ime SPS-a kolega poslanik Miomir Ilić i ja smo podneli ovaj amandman, koji je posledica ranije podnetih amandmana, odnosno predloga vraćanja na koncept koji je ova skupština usvojila usvajanjem seta zakona o pravosuđu, gde su regulisani načini funkcionisanja Visokog saveta pravosuđa. Tačna je primedba da je malo pomešan dnevni red, nije složen onako da bi bilo daleko jasnije, jer se ovde meša i Zakon o javnim tužiocima, odnosno javnotužilačkim funkcijama.Jedan i drugi su potpuno kompatibilni u predloženoj varijanti, da se u ovom predlogu zakona skidaju ovlašćenja Visokog saveta pravosuđa, prenose na Vladu Republike Srbije koja treba da imenuje pomoćnike, odnosno zamenike javnih tužioca. Tako se iz dela sudske vlasti izmešta jedan deo sudske vlasti. Neznam, ova naknadna pamet da tužiocima nije mesto u ovom delu sudske vlasti, u državi Srbiji, a da se stavlja u funkciju izvršne vlasti, odnosno Vlade Republike Srbije, da samim tim postaju činovnici Vlade Republike Srbije, a ne samostalni organi pravosudnog sistema ove zemlje, nas je motivisala da predložimo ove amandmane, kako u izmeni Zakona o Visokom savetu pravosuđa, tako i u kasnijem zakonu o izboru, odnosno imenovanju javnih tužilaca i zamenika javnih tužilaca. Ovim amandmanom se predlaže da se nadnaslov briše, iz razloga što se želi da se zadrži stari naslov, i on je smislen u odnosu na napred predložene amandmane, a ikasnije predložene amandmane. Samim tim, ukoliko se zadrži ovaj koncept, onda ovaj amandman ima potpuno opravdanje. Ne vidim nijedan razlog, niti u sistemu efikasnosti, niti u potrebi boljeg funkcionisanja, da mi menjamo načine izbora i javnih tužilaca, i sastav Visokog saveta pravosuđa, i to u vreme dok imamo vanredno stanje, kada sve treba da funkcioniše besprekorno, efikasno. Mi ovim izazivamo jednu veliku pometnju, jer ovo najavljuje kompletan reizbor, od republičkih tužilaca do poslednjeg zamenika i opštinskog tužioca. Prema tome, mislim da će to uneti jednu nervozu u već postojeće nervozno stanje. Neće doprineti da efikasnije rade ovi organi. Mislim da nije bilo naročite potrebe da o ovome, na ovakav način, u ovo vreme raspravljamo, a i bez prisustva javnosti. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Dragan Todorović, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS. Posle njega reč ima narodni poslanik Dejan Mihajlov.
Kao što sam već u prethodnom izlaganju rekao, ne treba izmene i dopune pravosudnih zakona koristiti u dnevno - političke svrhe. Malopre smo sa ove govornice od strane ministra čuli da je mnogo bolje prošla Crna Gora zbog toga što se oslobodila Slobodana Miloševića. Naime, zaista ne bih želeo da vodim političku polemiku sa nosiocima izvršne vlasti i sa ovog mesta. Mogli bismo da razgovaramo o tome na drugi način i drugom prilikom. Koristiti pravosudne zakone za ovakvo politikanstvo nije deo političke kulture i zaista je neprimereno. Suština našeg amandmana jeste da se brišu odredbe iz člana 4, kojim se naziv glave pete o Visokom savetu pravosuđa koji sada glasi - Sastav Visokog saveta pravosuđa, a određuje uži i prošireni sastav istog tela, briše i menja - Delokrug Visokog saveta pravosuđa i donošenje odluka. Dakle, predložene izmene samog zakona odnose se na to da se iz njegovog sastava izbacuju predstavnici javnotužilačke funkcije, pa samim tim se stvaraju uslovi da se brišu odredbe članova 11. i 12. i sami članovi 11. i 12. koji regulišu da Visoki savet pravosuđa radi i odlučuje u užem ili proširenom sastavu, a da sastav Visokog saveta pravosuđa zavisi od teme ili od pitanja koje se na toj sednici razmatra. Uži sastav predviđen je za stalne članove Visokog saveta pravosuđa i pozivne članove. Kada se odnosi na pitanje sudija uži sastav čine stalni članovi i pozivni članovi, a kada se odnosi na pitanje iz oblasti javnotužilačke funkcije, onda se na tu sednicu pozivaju stalni članovi Visokog saveta pravosuđa i pozivni članovi javni tužioci. Ovo je zaista prihvatljivo rešenje i, u skladu sa načelom da se obezbedi nezavisnost pravosuđa, mislimo da je dobar predloženi zakon i mislimo da je nepotrebno menjati glavu 5. koja se tiče sastava Visokog saveta pravosuđa, jer zaista možemo da dođemo u situaciju da nema predstavnika jednog dela pravosuđa koji će biti ovlašćeni da daju svoje mišljenje o stručnim pitanjima koja se nalaze na razmatranju pred Visokim savetom pravosuđa. Podsetiću vas da Visoki savet pravosuđa ima pet stalnih članova, pozivne članove, sudije i javne tužioce, da sudija ima šest, a pozivnih javnih tužilaca četiri. To rešenje obezbeđuje nezavisnost, objektivnost u pristupu rešavanju problema koji se tiču pravosudnih funkcija i suština našeg amandmana jeste da se predloženi član briše, da ostane u glavi 5. Zakona o Visokom savetu pravosuđa predloženi naslov koji definiše sastav Visokog saveta pravosuđa.
Reč ima narodni poslanik Dejan Mihajlov, predsednik poslaničke grupe DSS.
Žao mi je što ministar nije tu, ali dobro. Crna Gora se možda jeste oslobodila Miloševića, ali nije njegovih zakona i to je suštinska razlika. Mi ovde treba da govorimo o izmeni Zakona o Visokom savetu pravosuđa i o tome ko je šta radio. Mogu da postavim pitanje zašto je Prijić, JUL-ovac, imenovan na mesto specijalnog tužioca, ko ga je i kako imenovao, ali opet će ministar reći da nije bio za to ili je bio protiv toga. To nije važno. Mislim da je naš i njegov zadatak ovde da napravimo što bolje zakone, zakone koji neće biti u funkciji ni samog ministra, da on postavlja poslušnike na ta mesta, niti u funkciji bilo koje naredne vlasti posle vanrednih izbora, koja će postavljati neke ljude na ta mesta. Mi treba da se izborimo za sistem koji će odgovarati svima, koji će odgovarati građanima. Postojeće rešenje ili rešenje koje je bilo - Visoki savet pravosuđa u sastavu koji je formiran oktobra 2001. godine, a ne u sastavu koji je napravljen prošle godine - jeste rešenje koje garantuje učešće Skupštine, učešće izvršne vlasti i učešće sudske i tužilačke vlasti. Mislimo da je najbolje na taj način, uvezivanjem sve te četiri strane, da se dolazi do konkretnih rešenja. Onda ne bismo imali ni Sarajlića, ni Prijića, ni bilo koga drugog, već bismo imali tužioce koji časno i odgovorno rade svoj posao, a verujem da je takvih najviše u Srbiji, onih koji za svoju platu rizikuju život jureći kriminalce. Upravo njima treba da omogućimo da oni budu ti koji će učestvovati i koji će se pitati za izbor njihovih kolega. Oni najbolje znaju kako rade njihove kolege i ko je kakav. To znaju bolje nego što zna ministar ili mi što ovde sedimo. Zato je važno omogućiti tužiocima da sami određuju ko će biti biran. To što je bilo propusta, pa se imenuje Prijić ili se imenuje Sarajlić, to treba ispitati i videti koja je tu uloga ministra, a koja je uloga ostalih koji su u tome učestvovali. Svakako, ovakva rešenja su suprotna našoj nameri. To da postoje takva rešenja u nekim drugim državama u tranziciji, to je jednostavno iskrivljena slika. Ovako čisto rešenje ne postoji ni u jednoj državi u tranziciji. Svuda postoji neko polovično rešenje, kao što je i to nesrećno rešenje iz Crne Gore, da vlada predloži skupštini, ali ovako čisto rešenje, da vlada imenuje, nema niko. Kao što smo juče bili obmanuti da pritvor od 60 dana postoji u nekoj međunarodnoj konvenciji (ne postoji), što je ministar rekao,tako i sada. Mislim da Vlada treba da porazmisli o ovom rešenju, da je ono u najmanju ruku štetno za samu Vladu, prvenstveno i za samu državu i treba voditi računa o državi, a ne o stranačkim interesima. Ovde se očigledno vodi računa jedino o budućoj policijskoj državi.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika javlja za reč? (Ne.) Na član 5. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miomir Ilić i Joca Arsić. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Joca Arsić.
Gospođo Čomić, poštovane koleginice i kolege, ovaj amandman je potpuno identičan amandmanu na član 4. Znači, radi se o ostavljanju rešenja koja su bila u prethodnom zakonskom tekstu. Briše se ovaj dati predlog člana 5, a to je da se naslovi iznad članova 11. i 12. i članovi 11. i 12. brišu. Ne vidim razloga da se, ako se usvoji ovaj koncept o kome smo ovde već nekoliko puta govorili, zadrži pravo Visokog saveta pravosuđa da u njegovom sastavu budu i predstavnici javnotužilačkih funkcija. Onda nema razloga da menjamo ovim zakonskim predlogom postojeći tekst zakona koji je već na snazi. Zbog toga smatramo da treba da ostanu ove odredbe i da ne treba menjati sastav Visokog saveta pravosuđa, u smislu užeg i proširenog sastava. Neophodno je da ostanu odredbe koje smo predložili.
Reč ima narodni poslanik Dragan Todorović, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS.
Na sledeći amandman se neću javljati, pošto je predlagač ovih izmena i dopuna zakona mogao da povede malo računa i da bude racionalniji pa da jednim članom menja sve ono što mu je potrebno. Čak je mogao jednim članom da obuhvati sva tri člana koja regulišu sastav Visokog saveta pravosuđa, užeg i proširenog sastava zajedno, i naslove u toj glavi, a ne da tera nas koji smo predstavnici opozicije (i za šta mi služimo nego da branimo svoje stavove) da izlazimo po en puta. Misli da je meni mnogo interesantno da se šećkam. Mogao bih da se šećkam napolju, ali ovde sam silom prilika. Dakle, član 5. predviđa samo brisanje naslova iznad članova 11. i 12. i da se članovi 11. i 12. brišu. Moram da kažem da je to u suprotnosti sa našom koncepcijom da Visoki savet pravosuđa ima uži i prošireni sastav, da Visoki savet pravosuđa u užem ili proširenom sastavu radi u zavisnosti od pitanja koje je na dnevnom redu, da uži sastav čine stalni i pozivni članovi, a kada se pitanja odnose na sudije uži sastav čine stalni članovi i pozivni članovi sudije; kada se pitanje odnosi na javne tužioce - stalni članovi i pozivni članovi iz reda javnih tužilaca. Predloženim izmenama Zakona o javnom tužilaštvu, koji još nismo razmatrali, ukida se mogućnost javnih tužilaca da imaju svoje predstavnike u javnom tužilaštvu, tačnije u Visokom savetu pravosuđa. S tim u vezi dolazimo do jednog rešenja, koje će naknadno biti objašnjeno, koje će dovesti do situacije da javni tužioci budu direktno pod ingerencijom izvršne vlasti, što jeste rešenje prisutno, ne bih smeo da se zakunem da li u 50% sistema evropskog pravosuđa, ali moguće je da negde postoji. Međutim, pitanje je da li mi kao zemlja koja teži iznalaženju boljih rešenja treba da primenjujemo ona rešenja koja su restriktivnija ili koja unižavaju stepen nezavisnosti sudstva ili položaj samog tužilaštva, ali o tome ćemo malo više pričati kada na dnevnom redu budu amandmani na Zakon o javnom tužilaštvu. Za sada, suština našeg amandmana je da se predloženi član 5. briše. Tačnije, da ostanu rešenja koja su predviđena u važećem zakonskom tekstu Zakona o Visokom savetu pravosuđa, koja se odnose (u članu 11. i 12. i naslovima 11. i12.) na uži i prošireni sastav, kao što sam u obrazloženju rekao. Zahvaljujem.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? (Ne.) Prelazimo na član 6. na koji je amandman podneo narodni poslanik Golub Rajić. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Golub Rajić.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o Visokom savetu pravosuđa, Vlada je predložila Narodnoj skupštini po hitnom postupku, a izmene ovog i drugih pravosudnih i krivičnih zakona po obrazloženju bi trebalo da donesu efikasniji rad organa gonjenja i pravosuđa, u cilju suzbijanja kriminala, kao i oštrije kazne za počinioce. Ispred poslaničke grupe Socijalističke partije Srbije na član 6. ovog zakona sam podneo amandman. Inače, ovim članom Predloga zakona je izmenjen delokrug Visokog saveta pravosuđa, kao posledica predloženih izmena Zakona o javnom tužilaštvu, gde se predviđa da javnog tužioca bira Narodna skupština na predlog Vlade, a zamenika javnog tužioca imenuje Vlada na predlog ministarstva nadležnog za pravosuđe. Zbog toga Visoki savet pravosuđa više nema svoju ulogu u postupku izbora javnih tužilaca i njihovih zamenika, u odlučivanju o prigovoru na odluku o udaljenju i o premeštaju javnih tužilaca i zamenika. Za socijaliste je ovo neprihvatljivo jer se predloženim izmenama i dopunama bitno narušava ustavna podela nadležnosti na zakonodavnu, sudsku i izvršnu vlast. Predložio sam amandman da se član 6. briše, da ostane isti naslov iznad člana 13, kao i sam član 13, koji reguliše da "prošireni sastav Visokog saveta pravosuđa čine svi pozivni članovi sudije i javni tužioci i svi stalni članovi. Visoki savet pravosuđa u proširenom sastavu predlaže dodatak na platu sudija, odlučuje o povećanju osnovne plate kada je ono zakonom predviđeno, o prigovoru na odluku o nespojivosti, o prigovoru javnog tužioca i zamenika javnog tužioca na odluku o udaljenju sa dužnosti kada ono nije bilo obavezno i o prigovoru Republičkog javnog tužioca na odluku kojom je udaljen sa dužnosti. Sednicom Visokog saveta pravosuđa u proširenom sastavu predsedava predsednik Vrhovnog suda Srbije". Po nama, ovo rešenje je mnogo bolje i predlažem da se prihvati ovaj amandman. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, zamenik predsednika poslaničke grupe Srpske radikalne stranke.
Šteta što nije prisutan predlagač ovog zakona jer bi morao svim narodnim poslanicima da objasni koja je svrha ovog člana 6. Predloga zakona. Jeste promenjen član 13. osnovnog teksta Zakona, ali ono što sve treba da nas zabrine, to je da ovim predlogom praktično predlagač gazi svoju osnovnu koncepciju na kojoj zasniva izmene i dopune ovog zakona. Ako je malopre predstavnik Vlade rekao ovde da zamenici tužilaca prelaze u nadležnost Vlade koja ih imenuje, i ako je rekao da oni ne pripadaju pravosuđu već da se mnogo više pita izvršna vlast, morao bi da objasni šta znači u ovom novom članu 13. da o zahtevu za izuzeće Republičkog javnog tužioca odlučuje Visoki savet pravosuđa i pogotovo povodom pitanja da odluku o postavljenju vršioca dužnosti takođe donosi Visoki savet pravosuđa. Znači, nije ni dosledan onoj svojoj osnovnoj ideji koja ga rukovodi, jer očigledno da ima problema na ovoj relaciji. Ukazao bih na nekoliko vrlo konkretnih primera, bez navođenja imena tih ljudi, ali mi u postojećem Zakonu imamo problem kako da tražimo izuzeće Republičkog javnog tužioca. Imamo problem kako da tražimo izuzeće zamenika bilo kog tužioca, jer po Zakonu o izuzeću odlučuje neposredno viši tužilac kada je u pitanju javni tužilac, a kada je u pitanju zamenik javnog tužioca, onda starešina tog tužilaštva, odnosno odgovarajući javni tužilac. Mogao bih da vam navedem bezbroj konkretnih primera gde odugovlačenjem ne dolazimo do rešenja, gde se tužilac ne izjašnjava o tome a postupak uveliko traje. Ukazao bih i na problem - ako imate jedan krivični postupak i podnesete zahtev i tražite izuzeće konkretnog zamenika, recimo opštinskog javnog tužioca, načelno se postavlja pitanje, pošto on istupa u ime tog opštinskog javnog tužioca, da li mi tražimo samo njegovo izuzeće ili izuzeće kompletno svih ljudi koji rade u tom tužilaštvu. Mi smo kao stranka imali nekoliko problema na toj relaciji. Ti zahtevi nisu rešeni. Imamo još jedan nerešen predmet, a to je da smo pokrenuli krivični postupak protiv jednog republičkog javnog tužioca i još uvek se nije mrdnulo dalje od krivične prijave, a prošlo je sedam ili osam meseci. Kada pričamo o toj efikasnosti i ove činjenice treba imati u vidu, nije stvar samo zakonskog rešenja nego je prilično i stvar naše prakse i svakodnevnog rada. Kada se postavlja pitanje izuzeća republičkog javnog tužioca, to jeste specifično pitanje, ali ako to vežemo za konkretni krivični predmet, to će biti vrlo retka situacija, toga moramo biti svesni. Ali, ako pričamo o hijerarhijskoj organizaciji tužilaštva, a to je prisutno i u skladu sa zakonom, za razliku od suda, otvaraju se mnoga načelna pitanja. Kako koje pitanje počnete da rešavate, vi praktično ulazite u suštinu ustavne norme koja definiše šta je javnotužilačka funkcija. Na ovaj način i ovim novim članom 13. praktično predlagač baca pepeo po sebi, jer negira onu svoju osnovnu misao i osnovnu ideju zbog koje je pristupio promeni ovog zakona.
Reč ima narodni poslanik Dragan Todorović, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe Socijalističke partije Srbije.
Neposredna posledica predložene izmene sastava Visokog saveta pravosuđa, u skladu sa uređivanjem nadležnosti Vlade Republike Srbije u pogledu nosilaca javnotužilačkih funkcija, nalazi se u članu 6. izmena i dopuna Zakona, da se naslov iznad člana 13. i član 13. menjaju. Taj član 13. se odnosi na prošireni sastav Visokog saveta pravosuđa koji čine svi pozivni članovi sudije i javni tužioci i svi stalni članovi, a koji je u svojoj nadležnosti u važećem tekstu imao nadležnost da predlaže dodatak na platu sudija, odlučuje o povećanju osnovne plate kada je ono zakonom predviđeno, o prigovoru na odluku o nespojivosti, o prigovoru javnog tužioca i zamenika javnog tužioca na odluku o udaljenju sa dužnosti kada ono nije bilo obavezno i o prigovoru Republičkog javnog tužioca na odluku kojom je udaljen sa dužnosti. Takođe, predviđa da sednicama Visokog saveta pravosuđa u proširenom sastavu predsedava predsednik Vrhovnog suda Srbije. Sada se predlaže rešenje da Visoki savet pravosuđa ne odlučuje više o prigovoru na odluku o nespojivosti, prigovoru javnog tužioca i zamenika javnog tužioca na odluku o udaljenju. Briše se odredba da njegovom sednicom predsedava predsednik Vrhovnog suda Srbije. Šta ćete konkretnije od ovih odredaba da se na jedan vrlo otvoreni način želi staviti pod kontrolu i Visoki savet pravosuđa, da mu se izuzme iz nadležnosti predlaganje nosilaca javnotužilačkih funkcija, prigovor sudije na odluku i prigovor tužioca i zamenika javnog tužioca na odluku o udaljenju sa dužnosti, što je do sada bilo u nadležnosti Visokog saveta pravosuđa. Dakle, sve to sada prelazi u nadležnost Vlade, a problemi koji su se javljali u praksi tokom ovih nekoliko meseci primene važećeg zakona o Visokom savetu pravosuđasamo će biti multiplicirani i biće još teže razrešiti ih na predloženi način. Zbog toga je naš amandman da ostane na snazi važeći koncept, po kome će Visoki savet pravosuđa u proširenom sastavu razmatrati i pitanja iz oblasti javnotužilačke funkcije.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? (Ne.) Prelazimo na član 7. na koji je amandman podneo narodni poslanik Nebojša Jović. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč? Ima reč narodni poslanik Nebojša Jović.
Poštovano predsedništvo, poštovani narodni poslanici, u ime SPS-a podneo sam amandman na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o Visokom savetu pravosuđa, na član 7. i predlažem da se član 14. menja i glasi: "Visoki savet pravosuđa donosi odluke većinom glasova svih članova sastava koji odlučuje. Protiv odluke Visokog saveta pravosuđa ne dopušta se vođenje upravnog spora". Naš koncept Zakona o Visokom savetu pravosuđa je da se zadrži postojeće rešenje iz člana 2. Zakona o Visokom savetu pravosuđa, da on ima pet stalnih članova i pozivne članove sudije i javne tužioce. Pozivnih članova sudija ima šest, a pozivnih članova javnih tužilaca četiri. Zalažemo se da Visoki savet pravosuđa radi i odlučuje u užem i u proširenom sastavu i da sastav Visokog saveta pravosuđa zavisi od pitanja koja se razmatraju. Uži sastav Visokog saveta pravosuđa čine stalni i pozivni članovi; kad se pitanje odnosi na sudije uži sastav bi činili stalni i pozivni članovi sudije, a kad se odnosi na javne tužioce i zamenike javnih tužilaca, stalni i pozivni članovi javni tužioci; prošireni sastav Visokog saveta pravosuđa bi činili svipozivni članovi sudije i javni tužioci, i svi stalni članovi. Takođe se zalažemo da Visoki savet pravosuđa donosi odluke većinom glasova svih članova užeg, odnosno proširenog sastava i da protiv odluke Visokog saveta pravosuđa ne bude dopušten upravni spor. Iz napred navedenih razloga, smatram da će narodni poslanici u danu za glasanje imati razumevanje za ovaj amandman. Zahvaljujem.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi javlja za reč? Reč ima narodni poslanik Dragan Todorović.
Predloženim amandmanom smo pokušali da malo preciznije odredimo odredbe člana 14. koji se odnosi na donošenje odluke u Visokom savetu pravosuđa i do sada je glasio - Visoki savet pravosuđa odluke donosi većinom glasova svih članova užeg, odnosno proširenog sastava. Sednice Visokog saveta pravosuđa zatvorene su za javnost. Protiv odluke Visokog saveta pravosuđa nije dopušten upravni spor. Koliko sam mogao da vidim, koncept predstavnika javnog tužioca u Visokom savetu pravosuđa podrazumeva da isti radi i u užem i u proširenom sastavu, pa je na taj način potrebnourediti, kao neposrednu posledicu tog koncepta, i način donošenja odluka u okviru rada Visokog saveta pravosuđa. Zbog toga smo mi i predložili ovakav amandman, za koji mislim da će doprineti malom poboljšanju formulacije u predloženom zakonskom tekstu, ali bitnije ne menja predviđena rešenja. Međutim, zalažem se da ostanu na snazi važeća rešenja iz Zakona, a da se Visoki savet pravosuđa, s obzirom na to da predlažemo da ostane i uži i prošireni sastav Visokog sveta pravosuđa, ustroji na ovakav način i u pogledu donošenja odluka. Hvala.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika želi reč? (Ne.) Ovim smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima. Predstavnik predlagača nije tu, te zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo ovim obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 5. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O JAVNOM TUŽILAŠTVU (pojedinosti) Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada Republike Srbije. Primili ste amandmane koje su podneli narodni poslanici: Milovan Radovanović, Dragoljub Stamenković, Zoran Krasić, Slobodan Janjić, Vjerica Radeta, Nataša Jovanović, Vitomir Plužarević, Milorad Mirčić, Ljubomir Kragović, Petar Jojić, Gordana Pop - Lazić, Dragan Ljubojević, Veroljub Arsić, Srboljub Živanović, Goran Cvetanović, Nebojša Jović, Rajko Baralić, Dušan Cvetković, Golub Rajić, Sreten Mitrović, Bora Stanimirović, Joca Arsić, Branko Ružić, Rade Bajić, Hranislav Perić, Slobodan Tomović, Milan Stanković,Toma Bušetić, Miloš Nešović, Đura Lazić, zajedno Momir Radoičić i Joca Arsić, i zajedno Petar Petrović i Miloš Lukić. Primili ste izveštaj Odbora za pravosuđe i upravu i Zakonodavnog odbora. Pošto je Narodna skupština obavila zajednički načelni pretres, u okviru koga je razmotren i Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o javnom tužilaštvu, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Nebojša Jović. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč? Ima reč narodni poslanik Nebojša Jović.
Poštovano predsedništvo, poštovani narodni poslanici, u ime SPS podneo sam amandman na član 1. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o javnom tužilaštvu. Pročitao bih integralni tekst člana 1. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o javnom tužilaštvu, koji kaže: "U Zakonu o javnom tužilaštvu ("Službeni glasnik RS", br. 63/2001 i 42/2002), u članu 19. stav 2. reči: "se stara o izvršenju obaveznih uputstava Saveznog državnog tužioca, da među javnim tužiocima izabere pozivne članove Visokog saveta pravosuđa" i zapeta, brišu se". Mi predlažemo da se u članu 19. stav 2. reči "se stara o izvršenju obaveznih uputstava Saveznog državnog tužioca" i zapeta brišu, a da u napred navedenom članu ostanu reči "da među javnim tužiocima izabere pozivne članove Visokog saveta pravosuđa". Predloženim izmenama i dopunama Zakona o javnom tužilaštvu bitno se narušava ustavna podela nadležnosti na zakonodavnu, sudsku i izvršnu vlast. U ovakvoj podeli tužilaštvo je u svom radu imalo i sudske i izvršne nadležnosti, a predloženim izmenama tužilaštvo postaje organ uprave. Republički javni tužilac nadležan je da postupa pred svim sudovima i drugim organima u Republici Srbiji i da preduzima sve radnje na koje je javno tužilaštvo ovlašćeno. Predloženo izostavljanje nadležnosti republičkog javnog tužioca da među javnim tužiocima bira pozivne članove Visokog saveta pravosuđa neprihvatljivo je zbog potrebe da i predstavnici javnog tužilaštva učestvuju u radu Visokog saveta pravosuđa, jer Visoki savet pravosuđa raspravlja i o pitanjima iz delokruga rada javnog tužilaštva, pa sam iz tih razloga i predložio izmene u članu 1. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o javnom tužilaštvu. Zahvaljujem.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? Reč ima narodni poslanik Dragan Todorović.
Tek smo sada stigli do razmatranja predloženih izmena i dopuna Zakona o javnom tužilaštvu, mada je logičnije bilo da najpre njega razmatramo, pa posle izmene i dopune Zakona o Visokom savetu pravosuđa, koje se dešavaju kao posledica izmenjenog koncepta predlaganja i biranja nosilaca javnotužilačke funkcije i stalnosti njihove funkcije, tačnije stalnosti zamenika javnih tužilaca. Suštinaovog našeg amandmana koji je, praktično, realizacija koncepta da se i u ovoj oblasti napravi malo više reda, jeste u tome da član 1. koji predviđa da se u Zakonuo javnom tužilaštvu reči " se stara o izvršenju obaveznih uputstava saveznog državnog tužioca" brišu. Kao što znate, predloženoizostavljanje nadležnosti republičkog javnog tužioca da među javnim tužiocima bira pozivne članove Visokog saveta pravosuđa je neprihvatljivo, zbog potrebe da i predstavnici javnog tužilaštva učestvuju u radu Visokog saveta pravosuđa. Međutim, ovde se radi o činjenici da savezni državni tužilac, stvaranjem državne zajednice Srbija i Crna Gora, više ne postoji. Naš politički stav je da je ta državna zajednica stvorena na jedan veštački način, da nema utemeljenje u volji naroda, već u volji političkih stranaka koje, ipak, nemaju dovoljnu većinu kako bi predstavljale većinsku volju naroda Jugoslavije, a sada Srbije i Crne Gore. Međutim, šta je tu je. Pravne posledice su nastale usvajanjem Ustavne povelje državne zajednice Srbija i Crna Gora, kao i Zakona za sprovođenje Ustavne povelje. Prema tom zakonu i Ustavnoj povelji, savezni državni tužilac više ne postoji, pa je zbog toga potrebno i brisati odredbe u Zakonu o javnom tužilaštvu koje se odnose na poštovanje odluka i izvršavanje obaveznih uputstava saveznog državnog tužioca u odnosu na Republičkog javnog tužioca. Drugi deo našeg amandmana odnosi se na već pomenuta rešenja kojima se reguliše predlaganje nosilaca javnotužilačke funkcije. Mi moramo da podsetimo da je ovo najeklatantniji primer da izvršna vlast želi da preuzme sve poluge vlašću u svoje ruke, da želi da dominira nad sudskom vlašću. Zaista možemo da razgovaramo da li je javnotužilačka funkcija u sferi sudske funkcije, da li je javnotužilačka funkcija u sferi izvršne vlasti. Kao što sam već rekao, u nekim od zemalja Evrope postoje rešenja koja podrazumevaju to da su nosioci javnotužilačke funkcije pod direktnom ingerencijom izvršne vlasti, da oni moraju da budu i predlagani od izvršne vlasti, da moraju da budu slepi sprovodioci naredaba koje donose nosioci izvršne vlasti. Međutim, postoji veliki broj zemalja, u Evropi i u svetu, koje nemaju takve odredbe. Ako pogledamo uporedno pravo, rešenje koje više naginje demokratičnosti i poštovanju načela podele vlasti kao osnovnog demokratskog principa u svakoj zemlji koja želi da ostvari svoju demokratičnost, moramo se zalagati za ona rešenja koja su bolja i koja su u tom smislu korisnija. Dakle, naš je stav da nosioci javnotužilačke funkcije moraju da budu birani ovde u Republičkoj skupštini i kao javni tužioci i kao zamenici javnih tužilaca. Druga stvar se odnosi na mandat nosilaca javnotužilačke funkcije, konkretno, njihovih zamenika. Ako pogledate kakve su nadležnosti zamenika javnih tužilaca,oni ne rade ništa drugo što ne bi radili ni javni tužioci. Činjenica je da se jedan javni tužilac, bilo da se radi o opštinskom, okružnom ili republičkom, ne može sam baviti pitanjima gonjenja učinioca kriminalnih dela, da on mora da ima svoje zamenike, a da će ti zamenici, u zavisnosti od toga koliko kvalitetno budu radili svoj posao, moći da doprinesu kvalitetnijem radu samog javnog tužioca. Zbog toga je veoma bitno da i njihova funkcija bude stalna, a da oni nemaju strah da će nakon isteka mandata na koji su izabrani stupiti na snagu neke posledice za njih.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Rajko Baralić. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Rajko Baralić.
Gospođo Čomić, dame i gospodo narodni poslanici, konsultujući kolege iz poslaničke grupe SPS podneo sam amandman na član 2. Pošto stoji obrazloženje, dozvolite samo da kažem nekoliko rečenica. Smatram da je bitan uslov za samostalnost svih funkcija stalnost. Ovde se stalnost kod zamenika tužioca dovodi u pitanje time što se biraju na osam godina, za razliku od tužioca koji nema taj problem. Pošto nema predstavnika Vlade, nemam šansu da argumente koje nudim prihvati Vlada, onda se obraćam vama, kolege narodni poslanici, i molim da prihvatite ovaj amandman, jer je to potpuno smisleno i potpuno logično. Postoji mehanizam kako neko može biti razrešen ukoliko ne obavlja svoj posao kako treba, pa stoga nema bojazni da bi se, ukoliko bi se pod istim uslovima birali i tužioci i zamenici, na taj način mogla eliminisati kontrola rada ovog važnog organa. I ranije sam kod tužioca ukazivao na neke probleme. Ova skupština je propustila priliku da prihvati argumente koje sam ponudio. Sa tesnom razlikom je izabran jedan okružni tužilac u Srbiji. Vreme je pokazalo da sam bio u pravu, ali o tome ćemo drugi put. Zato molim da danas prihvatite amandman koji nudim, jer on na bolji i celishodniji način rešava ovo što je predmet ovog zakona.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, zamenik poslaničke grupe SRS.
Ovo je član Predloga zakona u kome se, moram da kažem, sukobljavaju tri profilisane koncepcije mesta i uloge javnog tužioca. Vlada očigledno smatra da on treba da bude bliži izvršnoj vlasti, pogotovo kada unosi one odredbe da zamenika tužioca imenuje ona. Neke druge poslaničke grupe zastupaju stanovište da ta ravnomerna udaljenost između zakonodavne, sudske i izvršne, gde treba da se nalazi tužilac, jeste otprilike nešto što se zove Visoki savet pravosuđa, makar u onom delu koji se tiče izbora i imenovanja. Srpska radikalna stranka zastupa treću koncepciju, a to je da je Narodna skupština taj organ koji bira i imenuje. Neko će da kaže da je to nešto što je bilo pre tri-četiri godine, ali ja stičem utisak da mi, praktično, nemamo boljeg rešenja nego što je to. Za ove dve koncepcije ne bih baš mnogo da nađem puno osnova u odredbama Ustava Republike Srbije, od člana 95. do 106. Ne bih mogao da nađem, iz prostog razloga što javni tužilac nije ničiji zastupnik, on je zastupnik svih građana, zastupnik zaštite ustavnosti i zakonitosti, zastupnik koji goni učinioce krivičnih dela.On se izdiže iz postojećih struktura vlasti. U Ustavu stoji da je on državni organ, ali moramo da kažemo - i mi smo državni organ, Narodna skupština, i predsednik Republike, i sudovi i sijaset drugih. Ono što nikada neće biti javni tužilac, to je da neće biti organ državne uprave. Mislim da je tu strateška greška Vlade Republike Srbije. Ja ne sporim da ima i takvih rešenja u praksi u Evropi, međutim, imamo potpuno drugačije situacije gde predsednik republike postavlja državnog tužioca. Mislim da je u Francuskoj takvo rešenje. To ne ugrožava one osnovne temelje demokratskog društva. Ovde se postavlja pitanje oko stalnosti funkcije tužioca. Znate, ubacivanje odredbe gde se garantuje stalnost funkcije nije nam garancija da će biti taj čovek imun na pritiske i da će uspešno da sprovodi proces. Reizbornosttakođe nije garancija i ne ukazuje na to da taj čovek na svakih osam godina treba malo da preispituje sebe. I uopšte, taj odnos javnog tužioca i zamenika je poprilično specifičan. Javni tužilac koji stoji na čelu tužilaštva je očigledno šef, najovlašćenije službeno lice tog organa, lice koje može da se umeša u postupak koji vodi njegov zamenik, pa čak i niže tužilaštvo i očigledno da ima i suviše tih diskrecionih ovlašćenja, a nisu neograničena, i to moram da kažem, ali u jednoj fazi postupka tiču se poprilično korišćenja ljudskih prava, pa bogami i pitanja života i smrti. Ako jak okružni javni tužilac kaže - u tom predmetu neće biti postupka, verujte, na bazi neke moje prakse, a vidim da ima puno advokata i oni su svesni te činjenice, kada se odbaci krivična prijava pa se podnese kao oštećeni, kao tužilac podnese zahtev za sprovođenje istrage, opet upada u galimatijas, ako neposredno podiže optužnicu, opet upada u galimatijas. To je ta velika snaga, velika sila i okružni javni tužilac poprilično je jači nego što je predsednik Republike Srbije, zapamtite. Hvala.
Da li još neko želi reč od ovlašćenih učesnika u raspravi? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dragan Todorović, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS.
Predloženo rešenje u ovim izmenama i dopunama u članu 2, a odnosi se na član 39. koji reguliše trajanje dužnosti nosioca javnotužilačke funkcije, kaže da dužnost javnog tužioca traje neprekidno od prvog izbora do navršenja radnog veka, a da se zamenik javnog tužioca imenuje na osam godina i može biti ponovo imenovan. Pre navršenja radnog veka ili vremena na koje su imenovani dužnost im može prestati samo pod uslovima utvrđenim ovim zakonom. Dakle, ovde se radi konkretno o trajanju dužnosti javnotužilačke funkcije. Već sam počeo da obrazlažem naš stav da je dužnost javnog tužioca i njegovog zamenika u tesnoj vezi i da ne treba praviti razliku između položaja javnih tužilaca i njihovih zamenika, s obzirom da rade isti posao i da je kvalitet rada javnog tužioca umnogome u zavisnosti od rada njegovih zamenika. Nije dobro da zamenici javnih tužilaca imaju opterećenje i strah da će, kada im prestane mandat i ne budu eventualno reizabrani, snositi neke posledice; zbog toga je moguće da oni u svom radu imaju manje elana, što će se u krajnjoj liniji odraziti na rad celog javnog tužilaštva. Da podsetim kakva je praksa bila u drugim zemljama, možda bi previše trebalo vremena da se konciznije sve to obrazloži, ali podsetiću vas na jednu stvar koja je bila interesantna i to nakon dolaska na vlast u SAD-u gospodina Klintona ili bračnog para Klinton kada su neposredno posle njihovog dolaska na vlast poslali jedno cirkularno pismo, mimo odredaba njihovih zakona, javnim tužiocima i zamenicima javnih tužilaca - da bi bilo uputno da sami podnesu ostavku. Zbog toga, a to je samo jedna od ilustracija značaja javnog tužilaštva i sektora javnih tužilaca u odnosu na vlast, mi ne možemo da podržimo stav koji se sada predlaže, tačnije predlaže se izmena Zakona o javnom tužilaštvu, član 39, da je dužnost javnog tužioca i zamenika javnog tužioca stalna, odnosno da traje neprekidno od prvog izbora do navršenja radnog veka. To je garant za njihovu nepristrasnost, objektivnost i za njihov bolji rad. O tome ko koliko moći ima u svojim rukama, mislim da je suvišno govoriti, ali jedno ovakvo rešenje, dakle, ovo je jedna polovina izmena i dopuna zakona i suština ovih izmena i dopuna zakona je da se ograniči mandat zamenika, a tu se misli na javne tužioce, na osam godina uz mogućnost njihovog reizbora. To ih stavlja u direktnu podređenost izvršnoj vlasti, u situaciju da moraju da vode računa i da slušaju ono što im se kaže od strane nosilaca izvršne vlasti, da se više paze od toga da ne povrede interese nekih nosilaca izvršne vlasti, nego da objektivno, nepristrasno i u skladu sa odredbama zakona vrše svoju javnotužilačku funkciju i to je, sa aspekta zaštite prava i objektivnog i nezavisnog pravosuđa, nedopustivo, bar što se tiče nas iz SPS-a. Što se tiče vas iz vladajuće većine, nadam se da ćete imati malo više sluha, a s obzirom da sam već čuo da je predloženo povlačenje iz procedure nekih delova zakona iz ovog seta pravosudnih zakona nadam se da će biti povučene i odredbe ovog predloženog zakona, pre nego što napravite nešto što nije u interesu građana Republike Srbije i što će ostati zapamćeno kao degradacija nezavisnosti sudstva.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Petar Petrović i Miloš Lukić. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Miloš Lukić u ime podnosilaca amandmana.
Uvaženo predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, podneli smo amandman na član 2. zakona. Taj član glasi da se član 39. osnovnog teksta menja i glasi: "Dužnost javnog tužioca traje neprekidno od prvog izbora do navršenja radnog veka. Zamenik javnog tužioca imenuje se na osam godina i može biti ponovo imenovan. Pre navršenja radnog veka ili vremena na koje su imenovani dužnost im može prestati samo pod uslovima utvrđenim ovim zakonom." Naša intervencija sastoji se u sledećem: mi predlažemo da se u stavu 2. Predloga zakona reč "imenuje" zameni rečju "bira", a reč "imenovan" rečju "izabran". U stavu 3. reč "imenovani" zamenjuje se rečju "izabrani". O čemu se ovde radi? Pozicija javnog tužilaštva je specifična i u svakom slučaju, s obzirom na sva ova današnja zbivanja, došlo se do toga da se ozbiljnije razgovara o poziciji tužilaštva. Ovo je pokušaj da se tužilaštvo praktično stavi pod kontrolu Vlade, što nigde u svetu, pa ni u uporednoj praksi, nije predviđeno, niti je zabeleženo, tako da se u velikoj meri dovodi u pitanje nezavisnost javnog tužilaštva. Došli smo, takođe, kroz ovo imenovanje na osam godina do jedne protivrečnosti, a to je da je ova većina koja je preuzela vlast, ova većina koja je sumnjiva, ukinula reizbor, odnosno ukinula je imenovanje na osam godina, a sada posle godinu i nešto, dve, traži lustraciju. Zar nismo imali priliku da kroz reizbor, to je ranije bila praksa, ipak te ljude na pravosudnim funkcijama držimo pod nekom tenzijom i da se na taj način stalno vrši lustracija, nego sada imamo neki stihijski pokušaj da se ovaj problem reši. Postavlja se pitanje, a to je u praksi vrlo čest slučaj, ko postavlja tužioce, a ko postavlja zamenike? Imamo primere, posebno na lokalnom nivou gde se sviznamo, da ljudi koji su do juče bili, ne zbog političkih, već zbog onih dela opšteg i privrednog kriminala itd, sa druge strane zakona postavljaju tužioce, smenjuju, itd, utiču na izbor sudija. Postavlja se pitanje, šta se zapravo postiže ovim članom. SSJ smatra da zamenici treba da dele sudbinu tužilaca i da budu birani, da ih ova skupština bira i da na taj način, bar donekle, obezbedimo nezavisnost javnotužilačke funkcije. Nadamo se da će ovaj amandman biti prihvaćen.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? (Ne.) Prelazimo na član 3. na koji je amandman podneo narodni poslanikDušan Cvetković. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Izvolite.
Poštovano predsedništvo, uvažene kolege poslanici, u ime poslaničke grupe SPS podneo sam amandman na član 3. ovog predloga zakona o javnom tužilaštvu. Amandmanom tražimo, kao odgovorna poslanička grupa i kao socijalisti, da se kao i u svim ozbiljnim zemljama sveta i Evrope, poštuje podela vlasti na zakonodavnu, sudsku i izvršnu. U skladu sa tim osnovnim opredeljenjima SPS-a, predložio sam da se član 3. ovog predloga zakona briše. Na osnovu predloga izmena koje ste dali u članu 3, čini mi se, gospodo iz DOS-a, da vama, Vladi i odsutnom gospodinu ministru izgleda još nije poznato da smo kao 45-ta zemlja ušli u Savet Evrope. Cenjene kolege poslanici iz DOS-a, da vas podsetim, nismo u Savet Evrope ušli 1. aprila, nego 3. aprila. Dakle, nije to prvoaprilska šala. Podsećam vas da su norme o ljudskim pravima nešto čega moramo da se pridržavamo od 3. aprila. Da li vam se čini da upozorenja u vidu pisma koja su stigla iz Amerike na adresu predsednika Vlade, nisu važna? Da li vam sezaista čini, gospodo iz DOS-a, da ste stariji i jači i od Saveta Evrope i da će Evropa bez prigovora prihvatiti vaš pokušaj ukidanja podele vlasti? Izmenama u članu 3. Zakona o tužilaštvu Vlada praktično želi da glavne nosioce tužilačke funkcije, a to su zamenici tužilaca, potpuno potčini sebi, dakle izvršnoj vlasti. Izmenom koju predlaže, Vlada zamenika javnog tužioca, koji je do sada bio zaposlen u pravosuđu i imao posebna prava i ovlašćenja, sada pretvara u čoveka zaposlenog u organima uprave, odnosno u organu koji ga imenuje. Očigledno je da se ova izmena radi zato da tužilaštva postanu partijski organi DOS-a, ali sva je sreća što to neće ipakbitijednopartijskinego višepartijski; ali, biće DOS-ovska tužilaštva. Posle ovakvih izmena, čini se da nema potrebe za zakonom o lustraciji. Ministar i Vlada će izbaciti iz albuma tužilaštva sve slike onih tužilaca i zamenika koji nisu i na partijskim knjižicama. Da li vam ne izgleda da je ovo rešenje u članu 3. - u slučaju ukidanja javnog tužilaštva, zamenik javnog tužioca ne nastavlja dužnost - u potpunoj suprotnosti sa konceptom stalnosti funkcije javnog tužioca i njegovog zamenika? Ne čini li se vama da će se ovakvim rešenjemu potpunosti narušiti neophodna stručnost i profesionalnost obavljanja tužilačke funkcije? Želja da zamenici tužioca postanu marionete izvršne vlasti imaće nesagledive posledice i po stručno i odgovorno obavljanje tužilačke funkcije. Zato vas, kolege poslanici, kojih je 70 i kusur u ovoj sali, molim da razmislite još jednom o izmenama ovog člana 3. Pozivam vas da prihvatite da se ovaj član 3. briše i ostane prvobitni oblik ovog člana, koji smo usvojili pod vašom vlašću, a koji niste menjali u toku poslednje izmene zakona. U nadi da ćete se odgovorno poneti prema ovom amandmanu, zahvaljujem vam na tome što ste imali strpljenja da me saslušate. Samo da vas podsetim, kada je važila odredba koju sada menjate i ukidate, da je funkcija zamenika tužioca stalna i da i zamenika javnog tužioca bira Narodna skupština na predlog Visokog saveta pravosuđa, vi ste sa tužiocima radili šta ste hteli. Želeo bih da vam navedem primer Leskovca i leskovačkog okružnog javnog tužioca. Za sve fingirane i do sada nedokazane optužbe protiv socijalista ili bivših socijalista koji otvoreno nisu ušli u stranke DOS-a određivali ste samo jednog tužioca u okružnom tužilaštvu, bivšu, da kažem, tužiteljku, socijalistu, koja je da bi zadržala svoje radno mesto u tužilaštvu radila sve i optužila mnoge. Niko nije došao još u sud, ali je to ono što možemo.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dragan Todorović, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS.
Na ovom primeru, kako ću sada ilustrovati, vidi se da je nepostojeća koncepcija uređenja u pravosuđu, a biću vrlo konkretan. Gospodin Cvetković je u svom amandmanu želeo da ispravi jednu nelogičnost. Naime, izmenama i dopunama ovog zakona iz "Službenog glasnika Republike Srbije", broj 42 iz 2002. godine, dodato je da, prilikom uređivanja odredaba o uticaju promena u uređenju javnih tužilaštava, ako javno tužilaštvo bude ukinuto, javni tužilac, odnosno zamenik nastavlja dužnost. Dakle, to je u prethodnom nacrtu zakona, mada, ruku na srce, poslanička grupa SPS je još u 2001. godini podnosila ovakve amandmane. Nakon godinu dana predlagač ovih izmena i dopuna zakona setio se da je to dobro i da taj amandman koji smo podneli u oktobru 2001. godine u 2002. godini predloži kao svoj amandman. To rešenje ste usvojili. Sada, 10. aprila 2003. godine, dolazimo na stanovište da Vlada Republike Srbije opet menja svoj stav i kaže uizmenama i dopunama zakona da se članom 3. u članu 40.stav 2. reči "odnosno zamenik" brišu. Dobro, ko je onda za šta? Mi znamo za šta smo.Da li vi, predstavnici vladajuće većine, imate konkretan stav ili ga menjate kako dune vetar? Ne valja. A da je dobro, podržali bismo. Ne valja. Ne može se sajavnim tužiocima, sa zamenicima javnih tužilaca, sa nosiocima pravosudnih funkcija poigravati, pa da im čas važi jedna odredba, čas ne važi. Ako su dobri, onda će da bude O.K. a ako nisu dobri, onda će da bude štapom, a ako su dobri dobiće šargarepu. Nije dobro sa aspekta izgradnje pravnog sistema koji će predstavljati osnov za pokretanje našeg društva napred. Ali, ovo je konkretna odredba. Dalje, takođe se predloženim članom 3. u stavu 3. reči "odnosno zamenik" brišu, a reči "Visoki savet pravosuđa" zamenjuju se rečima "Republički javni tužilac". To je konkretna posledica menjanja koncepta o tome u kom javnom tužilaštvu je javni tužilac, odnosno zamenik, gde nastavlja dužnost, po ranije usvojenim izmenama i dopunama zakona iz 2001. godine, opet se radi tu o promeni stava. Niste usvojili naš amandman koji je bio upravo ovakav. Godine 2002. ste prepisali odredbe našeg amandmana, pa ste ih usvojili. Sada ste se setili da to ne valja, jer Visoki savet pravosuđa ne treba da ima ingerencije nad javnim tužilaštvom, bilo u pogledu javnih tužilaca, bilo u pogledu zamenika. Jasno da jasnije ne može biti. SPS ima jasan stav. Visoki savet pravosuđa treba da ima svoj uticaj na promene u uređenju javnih tužilaštava, treba da ima uticaj i Visoki savet pravosuđa, ne da republičiki javni tužilac određuje gde će i u kom javnom tužilaštvu javni tužilac da nastavi svoju funkciju. Ukoliko se dogode neke promene u uređenju javnih tužilaštava, i zamenik javnog tužioca i javni tužilac moraju da imaju isti tretman, pa se odredbe da ukoliko javno tužilaštvo budeukinuto javni tužilac nastavlja dužnost (u skladu sa opredeljenjem da funkcija nosilaca zamenika javnotužilačke funkcije bude stalna) moraju odnositi i na zamenike javnog tužioca. Žalosno je što u ovoj sali trenutno nema ni 60 ljudi, ali ne želim da reklamiram povredu Poslovnika i utvrđivanje kvoruma. Svaka čast ljudima koji su ostali ovde da čuju argumente vezane za predložene izmene i dopune zakona, ali to govori o onima koji nisu ovde sa nama danas.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi javlja za reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Milovan Radovanović. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Milovan Radovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, odredbama člana 3. Predloga zakona predlaže se da u slučaju ukidanja javnog tužilaštva zamenik javnog tužioca ne nastavlja dužnost, budući da njegova funkcija nije stalna. Takođe, u stavu 3. člana 3. Predloga zakona odluku o tome u kom javnom tužilaštvu javni tužilac nastavlja dužnost donosi Republički javni tužilac. U ime poslaničke grupe SRS predložio sam amandman da u slučaju ukidanja javnog tužilaštva javni tužilac i zamenik javnog tužioca ostanu na svojim dužnostima. Zbog čega? Bez obzira što u obrazloženju Predloga zakona predlagač navodi da je suština razlikovanja između ove dve funkcije stalnost funkcija, gde se predviđa Predlogom zakona da javni tužilac ima, naravno, stalnu funkciju u skladu sa Ustavom Republike Srbije, da funkcija zamenika javnog tužioca ne bude stalna, već da bude biran na mandatni period od osam godina, to ne može biti osnovni kriterijum zbog čega treba Republički javni tužilac da odluči da prestane dužnost, odnosno funkcija zamenika javnog tužioca, zato što zamenik javnog tužioca u praksi obavlja maltene sve iste poslove, ima iste obaveze i ista ovlašćenja kao javni tužilac. Naravno da je javni tužilac u tužilaštvu šef svima koji rade u tom javnom tužilaštvu, ali operativnost u obavljanju poslova javnog tužilaštva je upravo na zameniku javnog tužioca. Zbog toga se ovim amandmanom daje jedan kvalitet više po pitanju obavljanja poslova javnog tužilaštva, pogotovo što može doći do različitih osnova prestanka funkcije i samog javnog tužioca u približno istom periodu, iznenadna ostavka, smrt ili odlazak po nekom drugom osnovu. Pitanje je i sa tim ljudima, zamenicima javnih tužilaca, šta ćete raditi, jer njima prestaju funkcije, treba dalje da rade na tim ili sličnim poslovima. Ostaje obaveza onog koji je to uradio da te ljude uposli, jer ne bi trebalo da im prestane radni odnos. Pre svega, uslovljenost stalnošću funkcija ne treba da bude prisutna. Treba da bude uslovljen ostanak zamenika javnih tužilaštava potrebom posla. Republički javni tužilac, predlogom ovog zakona, odlučuje u slučaju ukidanja javnog tužilaštva da li će javni tužilac da ostane na svojoj dužnosti. Šta to znači? Jedina konsekvenca, neka sankcija, odnosi se samo na zamenika javnog tužioca, jer u slučaju ukidanja javnog tužilaštva, znači, nema potrebe da postoji to javno tužilaštvo, pripaja se nekom drugom opštinskom javnom tužilaštvu ili okružnom, ako je u pitanju okružno javno tužilaštvo, i nastavlja da radi normalno. Ako već postoje uslovi da Republički javni tužilac odluči da ukine javno tužilaštvo, onda prestaje potreba za tim radom. Znači, potreba za radom javnog tužioca i zamenika javnog tužioca, a ako ima potrebe posla onda ima potrebe posla i za jednog i za drugog.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, zamenik predsednika poslaničke grupe SRS.
Bez obzira na formulaciju, ovaj član zakona tiče se položaja i statusa zamenika javnog tužioca u slučaju neke promene u organizaciji tužilaštva. Mi smo amandmanom hteli da se u tim statusnim stvarima izjednače javni tužilac i njegov zamenik. Zašto? Zato što ne možemo da prihvatimo ovo što u Predlogu zakona pokušava da se nametne, a to je da zamenik javnog tužioca ima status pomoćnika ministra. To je otprilike taj nivo. U slučaju ukidanja ministarstva ili u slučaju novog izbora, pa formiranja vlade i formiranja novih ministarstava stari pomoćnici ministra praktično odlaze na led, njihov radno-pravni status je regulisan još godinu dana, ali više posle toga ne mogu da računaju da su u radnom odnosu. Sličan je otprilike položaj i zamenika javnog tužioca, ukoliko se ne prihvati ovaj amandman, i na taj način pokazujemo da ne cenimo posao. Zamenik radi praktično u toku postupka, preuzima sve procesne radnje na koje je ovlašćen javni tužilac i sve radi u ime javnog tužioca, manje ili više kvalitetno, te zaslužuje posebnu pažnju i u pogledu statusa i nema nijednog opravdanog razloga zašto bi javni tužilac u slučaju ukidanja tužilaštva bio zaštićen, a njegov zamenik praktično obespravljen, kao da nema nijedno stečeno pravo iz radnog odnosa, kao da je jednostavno taj čovek odslužio svoje i više ne postoji. Ja bih samo napomenuo da bi možda trebalo razmišljati o tome da se zamenicima tužilaca da beneficirani radni staž, obzirom da su prinuđeni da po obaveznim instrukcijama rade sve i svašta, da su vrlo često u istrazi i tokom glavnog pretresa u obavezi da zastupaju neke stavove tužioca koje lično i profesionalno nikada ne bi zastupali niti rekli i vrlo često se dešava situacija da kada izađu iz sudnice jednostavno se izvinjavaju protivnoj strani što su morali neke nebuloze da pričaju tokom suđenja. Ne postoji nijedan opravdani razlog zbog čega bi se pravila razlika u statusu za slučaj kada se ukida odgovarajuće tužilaštvo. Ne smeju zamenici javnih tužilaca da budu obespravljeni, jer ukoliko ovakva norma postoji, onda treba da razmišljamo kako će čovek da obavlja funkciju zamenika javnog tužioca ako u startu zna da zbog prelaska tih poslova u veće mesto pred njegovim opštinskim sudom preuzima neko drugo tužilaštvo poslove iz nadležnosti javnog tužilaštva; da li će to da utiče na njihovu sigurnost, na njihovu stabilnost, na kvalitet posla i na osnovne garancije koje su neophodne za jedan kvalitetan rad.
Da li se po ovom amandmanu još neko javlja za reč? (Ne.) Ovim završavamo rad u prepodnevnom delu sednice i u 15,00 časova nastavljamo rad u popodnevnom delu amandmanom na član 4. koji je podneo narodni poslanik Golub Rajić.
Molim vas da svoje poslaničke kartice ubacite u vaše poslaničke jedinice. Konstatujem da imamo kvorum. Nastavljamo raspravu u pojedinostima o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o javnom tužilaštvu. Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Golub Rajić. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Golub Rajić.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o javnom tužilaštvu, koji je Vlada Republike Srbije po hitnom postupku predložila Narodnoj skupštini, na član 4. sam, ispred poslaničke grupe Socijalističke partije Srbije, predložio amandman. Ovaj član reguliše da o prigovoru na odluku o udaljenju javnog tužioca i zamenika odlučuje Vlada. U razlozima za donošenje ovog zakona se kaže da je po Ustavu funkcija javnog tužioca stalna, ali ne i za zamenike, već da njih imenuje Vlada na osam godina. Ovim predloženim izmenama i dopunama se narušava ustavna podela nadležnosti na zakonodavnu, sudsku, i izvršnu vlast, a tužilaštvo će postati organ uprave bez sudske i izvršne nadležnosti. Amandmanom sam predložio da se član 4. briše i da i dalje ostane član 43. Zakona o javnom tužilaštvu, gde je predviđeno da je na odluku o udaljenju dopušten prigovor Visokom savetu pravosuđa, u roku od tri dana. Mislim da je ovo bolje nego rešenje koje se predlaže u ovim izmenama i dopunama, gde je predviđeno da se prigovor o udaljenju umesto Visokom savetu pravosuđa podnosi Vladi. Na ovaj način Vlada postaje drugostepeni organ, odnosno organ iznad tužilaštva, što je suprotno načelu podele vlasti. Neprihvatljivo je da o prigovoru na odluku o udaljenju javnog tužioca i zamenika javnog tužioca odlučuje Vlada a ne Visoki savet pravosuđa, jer to predstavlja direktno mešanje izvršne u sudsku vlast. Zahvaljujem.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Dragoljub Stamenković. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Dragoljub Stamenković.
Ovo je amandman na član 4, koji se odnosi na član 43. postojećeg Zakona i koji glasi: "Na odluku o udaljenju dopušten je prigovor", što je stajalo u Zakonu, "Visokom savetu pravosuđa", a Vlada predlaže da izmena bude u tome da je dopušten prigovor Vladi "u roku od tri dana". Amandman koji je podnela Srpska radikalna stranka traži da se reč "Vladi" zameni rečima "nadležnom odboru Narodne skupštine Republike Srbije". Dakle, na odluku o udaljenju dopušten je prigovor nadležnom odboru Narodne skupštine Republike Srbije. S obzirom da je predlog za izbor javnog tužioca i imenovanje zamenika tužioca u nadležnosti Narodne skupštine, potrebno je, dosledno tome, da se prigovor ne upućuje Visokom savetu pravosuđa, već nadležnom odboru Narodne skupštine Republike Srbije. Time bismo dobili i veću parlamentarnu kontrolu i učešće svih građana Srbije, predstavljenih kroz narodne poslanike, u imenovanju, izboru odnosno kod podnošenja prigovora onih koji rade u pravosudnim organima.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, zamenik predsednika poslaničke grupe Srpske radikalne stranke.
Ovim amandmanom Srpska radikalna stranka precizira nešto što bi moglo da liči na drugostepeni organ. Naravno, nadležni organ Narodne skupštine nije drugostepeni organ, ali u ovoj situaciji kada nema jasne definicije gde pripada tužilaštvo i kada se pristupa rešenju da tužioce i zamenike bira odnosno imenuje Narodna skupština, po logici stvari je da to bude onaj ko ima više, u ovom slučaju najviše, a to je Narodna skupština Republike Srbije; sasvim je opravdano da o tom privremenom statusu odnosno privremenom stanju, kada je tužilac privremeno udaljen od svoje funkcije, kao drugostepeni organ koji rešava po eventualnom prigovoru, odlučuje ili Narodna skupština ili njen nadležni odbor. Mi smo se opredelili za nadležni odbor. Verovatno je to Odbor za pravosuđe i upravu. Slično rešenje postoji i kada je u pitanju imunitet nosilaca pravosudnih funkcija, te nema razloga da sličan princip ne bude prisutan i kod ovih suspenzija. Dosledno zastupamo naš stav gde treba da se nađe javni tužilac, ko treba da ga imenuje, ko treba da ga bira, te shodno prethodnim amandmanima i ovim amandmanom do krajnjih konsekvenci razvijamo ovaj politički stav.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Sreten Mitrović. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Nije prisutan.)
Suština našeg amandmana je predloženo brisanje člana 5, kojim se u članu 44. stav 2. briše. Visoki savet pravosuđa treba da ima ovlašćenje da ukine odluku o eventualnom udaljenju javnog tužioca i zamenika javnog tužioca pre okončanja postupka za razrešenje. Dakle, član 44. je jasan i on pretpostavlja da udaljenje sa dužnosti traje do ukidanja pritvora i okončanja postupka za razrešenje ili okončanja krivičnog postupka, eventualno kada za to postoje opravdani razlozi, a da Visoki savet pravosuđa može odluku o udaljenju ukinuti pre okončanja postupka za razrešenje. Dakle, ovlašćenja Visokog saveta pravosuđa i u ovom slučaju trebada ostanu ista, saglasno našoj opredeljenosti da Visoki savet pravosuđa ima određena ovlašćenja i nadležnosti u pogledu pitanja javnotužilačke funkcije.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Golub Rajić. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Golub Rajić, podnosilac amandmana na član 6. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o javnom tužilaštvu.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o javnom tužilaštvu podneo sam amandman i na član 6. ispred poslaničke grupe Socijalističke partije Srbije. Inače, ovaj član Predloga zakona predviđa da rešenje o premeštaju zamenika javnog tužioca donosi republički javni tužilac. Predložio sam da se član 6. briše jer je mnogo bolje zakonsko rešenje po kome Visoki savet pravosuđa odlučuje o premeštaju, odnosno donosi rešenje o premeštaju zamenika javnog tužioca. Po do sada važećem Zakonu o javnom tužilaštvu ovo je bio član 45. i on je regulisao da "zamenik javnog tužioca može biti premešten u drugo javno tužilaštvo istog ranga, samo uz svoju pismenu saglasnost. Rešenje o premeštaju donosi Visoki savet pravosuđa. Zamenik javnog tužioca trajno nastavlja dužnost u drugom javnom tužilaštvu". To je bilo, po meni, bolje rešenje nego ovo što se nudi članom 6. Predloga zakona, gde se, kao i kod člana 4 (malopre sam obrazlagao amandman), a i uopšte predloženim izmenama i dopunama, narušava podela po Ustavu na zakonodavnu, sudsku i izvršnu vlast. Tužilaštva postaju organi uprave, Vlada je organ iznad tužilaštva, a zamenici javnog tužioca, koji su do sada bili zaposleni u pravosuđu sa posebnim pravima i ovlašćenjima, sada će biti zaposleni u organima uprave, što je takođe u suprotnosti sa načelom podele vlasti. Zahvaljujem.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanikBora Stanimirović. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč? Reč ima narodni poslanik Bora Stanimirović.
Dame i gospodo, poštovano predsedništvo, u ime poslanika SPS predlažem da se briše član 8. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o tužilaštvu, i da ostane član 56. kako je i glasio; tamo je izbor sasvim drugačiji. Ovde posebno iznenađuje i zbunjuje da se npr. za relativno kratko vreme daju dijametralno suprotni predlozi. Samo ako pogledate ovaj član, tri funkcionera, znači, javni tužilac, zamenik javnog tužioca i zamenik, kao da rade potpuno dijametralno suprotne poslove, takav je način izbora. Znači, jedne predlaže Vlada, bira Skupština, druge predlaže ministar za pravosuđe, bira Vlada, a treće ponovo predlaže Vlada, a bira Skupština. Mislim da je to moglo da se izbegne, i to je jedan od razloga zbog čega i predlažem amandman, polazeći od toga da je u stvari pravosuđe to koje bi moglo da predloži kandidate za zamenika, odnosno javnog tužioca, a da se onda praktično taj posao obavi u Skupštini. Ovo utoliko pre što je ranije bilo mnogo sličnih predloga. Sećam se da kad smo u Zakonu o univerzitetu, 1998. godine, imali samo nekoliko članova koji su odudarali i gde je Vlada imenovala neke funkcionere, pored ostalog i dekane, isti ti ljudi koji danas predlažu da Vlada bira, odnosno ministar predlaže, tada su bili apsolutno protiv toga; čitava Evropa, odnosno Evropska unija, bila je uključena protiv ovakvog jednog, kako su govorili, necivilizacijskog zakona. Kada se došlo do vlasti, kasnije, taj isti zakon, te iste članove, koristili su maksimalno i postavljali svoje funkcionere, od rektora, pa sve do dekana i do drugih funkcija. Slična se situacija i sada ponavlja. Naime, mi smo pre nekoliko meseci usvojili ovaj zakon. Nema mnogo razloga. Ako je vanredno stanje, prihvatamo ga kao stanje koje se može tolerisati, ali je tragedija u tome što će ovaj zakon važiti i posle vanrednog stanja i što će se on primenjivati i posle 1. maja, i posle Uskrsa (za kada se najavljuje ukidanje vanrednog stanja); i, ono što je najgore u čitavoj toj stvari, to je da će se ovaj zakon primenjivati posle, i kada dođe do promene vlasti. Prema tome, predlažemo da se ovaj član briše i da ostane član 56. u onom tekstu kako je i predložen. Hvala.
Da li se još neko javlja za reč? Ima reč narodni poslanik Dragan Todorović.
Dame i gospodo, suština predloženih izmena položaja javnih tužilaca, tačnije, zamenika javnih tužilaca, jeste izražena u ovom članu. Podsećanja radi, ja bih vas još jednom upozorio na način na koji su se javni tužioci birali po odredbama prethodnog Zakona o javnom tužilaštvu, dakle, zakona koji je bio važeći od 1991, uz izmene 1992. godine, do 2001. Dakle, republičkog javnog tužioca, po odredbama člana 31. tadašnjeg zakona, birala je Narodna skupština, na predlog nadležnog radnog tela Narodne skupštine. To je najkraće definisana procedura. Dakle, radno telo Skupštine, tj. Odbor za pitanja pravosuđa bio je taj koji je davao predlog Narodnoj skupštini o izboru nosilaca javnotužilačke funkcije. Ovim članom počeli smo od zakona koji je bio važeći od 1991. do 2001. godine, a 2001. godine u skupštinsku proceduru stavljen je set zakona iz oblasti pravosuđa, kojima se to pitanje uredilo na drugi način. Podnosilac seta takvih zakona bila je poslanička grupa DSS, uz saglasnost Vlade Republike Srbije i poslaničke većine, dakleDOS-a. Predviđena rešenja za izbor javnih tužilaca bazirala su se onda na razlikovanju položaja javnih tužilaca i zamenika javnih tužilaca, i SPS je amandmanima reagovala da se taj položaj izjednači. Međutim, naši amandmani tada, dakle oktobra 2001. godine, nisu bili uvaženi i donet je zakon kojim se određivao način izbora javnih tužilaca, onako kako je u zakonskom predlogu bilo predviđeno. Međutim, 2002. godine ona rešenja koja smo mi predlagali godinu dana ranije su usvojena, prezentirana kao predlog Vlade i došlo se do izmena i promena, odnosno dopuna Zakona o javnom tužilaštvu, kada su usvojene izmene člana 56. koji reguliše izbor javnih tužilaca i zamenika javnih tužilaca, i kaže se u članu 1. : "Javnog tužioca i zamenika javnog tužioca bira Narodna skupština, na predlog Visokog saveta pravosuđa". Danas ponovo, u drugom slučaju se javlja ova odredba. Predloženim izmenama i dopunama brišu se ova rešenja, što ponovo govori o nekonzistentnosti politike u odnosu na pravosuđe, od strane DOS-a, i ja ne znam zaista kakve će ideje moći da padnu na pamet predlagačima ovakvih izmena i dopuna zakona u narednom periodu, jer očigledno je da oni jasne stavove o ovim pitanjima nemaju. Opet moram da kažem da ne možemo da prihvatimo rešenja koja su predložena ovim izmenama i dopunama, upravo zbog toga da se ne bi stvorile razlike između javnih tužilaca i zamenika javnih tužilaca; da njihov izbor mora da bude regulisan na način koji će obezbeđivati njihovu samostalnost; da predlagač rešenja za imenovanja na javnotužilačke funkcije, tačnije za izbor nosilaca javnotužilačkih funkcija, ne može da bude Vlada, već to treba da bude Visoki savet pravosuđa; da nosioci javnotužilačkih funkcija moraju da budu birani u Narodnoj skupštini, na predlog Visokog saveta pravosuđa, a da zamenici javnih tužilaca moraju da budu birani po odredbama iste procedure, a nikako u veoma širokim ovlašćenjima izvršne vlasti, koja ta svoja ovlašćenja može i te kako da zloupotrebi. Zbog toga se nadam da sam uspeo da vam dočaram kakva je geneza izmena i dopuna zakona ili kretanja statusa nosilaca javnotužilačkih funkcija u zadnjih nekoliko godina. Naši stavovi su nepromenjeni i mislimo da bi ovakav amandman doprineo boljem regulisanju situacije u pravosuđu.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? Ima reč narodni poslanik Dejan Mihajlov.
Svakako da je namera podnosioca amandmana dobra. I sama definicija pojma tužilaštva je da je on samostalan upravno-sudski organ. To znači samostalan u vršenju svojih poslova i nezavisan od vlasti. Ovde dobijamo opet subjekat podjarmljivanja pravosuđa, odnosno javnotužilačke funkcije. Ovde treba voditi računa o izgradnji institucija. Ako Vlada koja misli da će time što će ona kontrolisati i držati javno tužilaštvo, biti jača, ljuto se vara. Na taj način ne doprinosi izgradnji niti svog autoriteta niti svog ugleda. Ako krenemo od one narodne "kome snaga leži u topuzu, tragovi mu smrde nečovještvom", tako i ovde to koncentrisanje moći u Vladi jednostavno neće doprineti izgradnji institucija i izgradnji države, već nasuprot, ono će samo oslabiti državu i poziciju Vlade, zato što se ne vodi računa o izgradnji institucija u koje će građani imati poverenja i kojima će moći da se obrate. Radi se o izgradnji jedne institucije koja će biti podjarmljena. Zato je važno ovde povući paralelu. Ne vidim da postoje neke druge namere sem ove da se podjarmi tužilaštvo, da se donese ovakav zakon. Ovakva rešenja ne postoje nigde u svetu, čak ni u Crnoj Gori, na koju smo se pozivali. Ovakva rešenja će biti jedinstvena. Ona su možda u skladu sa vojnim huntama u Južnoj Americi ili sa onim kako su vladali Pinoče i drugi, ali svakako nisu u skladu sa načinom na koji treba da se vlada u jednoj demokratskoj i pravnoj evropskoj državi. Ovako se približavamo onome što smo nekada, dok smo bili opozicija, pričali i vezivali za Miloševića, Sadama, Severnu Koreju i ostale. Mi se sada ponašamo ili hoćete da se ponašate isto, da podjarmite sudstvo. Meni je žao što ovde sedi puno ljudi koji su drugačije razmišljali dok su bili opozicija i koji su mislili da ćemo drugačije raditi. Mislim da ovde moramo povesti računa o tome šta radimo i šta ostavljamo. Treba imati u vidu da mi državu ostavljamo za nama i da mi institucije ostavljamo za nama, ako nas jednog dana u ovim klupama ne bude bilo, kada tu budu sedeli neki drugi poslanici. Batina ima dva kraja. Bilo je reči da je Poslovnik koji je donet na predlog DSS-a loš poslovnik. To je poslovnik koji je možda dobar za one koji su vlast, ali je loš za opoziciju. Kao neko ko je učestvovao u izradi toga mogu da kažem da je to bio loš poslovnik i da batina ima uvek dva kraja. Treba i vi da vodite računa da batina ima dva kraja i da neretko i onaj drugi kraj proradi.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Članom 8. Predloga zakona se određuje organ koji odlučuje. Odlučuje o izboru, o imenovanju i, po toj logici stvari, donosi konačnu odluku o razrešenju. Da bi se primetila razlika u koncepcijama, pročitaću ono što sada stoji u zakonu upisano, a to je član 56. postojećeg zakona, koji kaže: "Javnog tužioca i zamenika javnog tužioca bira Narodna skupština, na predlog Visokog saveta pravosuđa. Broj zamenika javnih tužilaca za svako javno tužilaštvo određuje Narodna skupština, na predlog Visokog saveta pravosuđa". Vlada to želi da promeni i ona predlaže da to glasi: "Javnog tužioca bira Narodna skupština, na predlog Vlade. Zamenika javnog tužioca imenuje Vlada, na predlog ministra nadležnog za pravosuđe. Broj zamenika javnih tužilaca za svako javno tužilaštvo određuje Narodna skupština, na predlog Vlade". Ovim amandmanom mi to želimo da vratimo u ono stanje koje bi nam garantovalo da su javni tužilac i zamenik oslobođeni nekih pritisaka koji su po prirodi stvari nešto što prati izvršnu vlast. Kadroviranje u javnom tužilaštvu nije izvršna funkcija. Ona čak ne može biti ni ako mi u zakonu navedemo u nekoj odredbi da će Vlada da imenuje zamenike javnog tužioca. To što eventualno prođe u zakonu suštinski ne pokazuje da je to izvršna funkcija, već je to funkcija koja pripada zakonodavnom telu. Zbog toga smo mi amandmanom predložili da se član 56. promeni i da glasi: "Republičkog javnog tužioca bira Narodna skupština, na predlog nadležnog odbora Narodne skupštine Republike Srbije. Okružne i opštinske javne tužioce, zamenike Republičkog javnog tužioca i zamenike okružnih i opštinskih javnih tužilaca imenuje Narodna skupština, na predlog Republičkog javnog tužioca. Broj zamenika javnih tužilaca za svako javno tužilaštvo određuje Narodna skupština na predlog Republičkog javnog tužioca". Smatramo da se ovim odredbama pruža garancija samostalnosti javnog tužioca u vršenju njegove funkcije, iz prostog razloga što on, kao organ koji treba da štiti ustavnost i zakonitost, koji treba objektivno, nepristrasno, bez bilo kakvog uticaja, pritiska, a može se reći i nezavisno, da odlučuje o tome koga će da goni, treba da bude i samostalan u potpunosti, i radi jedinstvene primene naših propisa i radi obezbeđenja onog dela ljudskih prava koja su omeđena istim tim pravima koja pripadaju i drugim ljudima. Zbog toga se ovim amandmanom na jedan specifičan način uspostavlja ta samostalnost, barem u onom delu odluke ko bira i ko imenuje. U ranijim izmenama ovog zakona bilo je malo terminoloških problema, zato što u Ustavu Republike Srbije, u odredbama koje se tiču javnog tužioca, stoji "bira Narodna skupština". Po toj logici stvari, neki su zaključili da Narodna skupština nije ovlašćena da imenuje. Narodna skupština je, kao najviši organ i kao organ zakonodavne vlasti, ovlašćena da imenuje, ovlašćena da to uredi, pogotovo u onim oblastima za koje Ustav do kraja ne razvija čitavu koncepciju, a to je situacija sa zamenicima javnih tužilaca. Po Ustavu, Narodna skupština Republike Srbije obavlja i druge poslove koji su joj određeni zakonom. Ne bih navodio odredbe drugih materijalnih zakona po kojima Narodna skupština takođe radi neke poslove, iako nisu kao takvi taksativno navedeni u samom Ustavu. Znači, ne postoji nikakva smetnja ukoliko zamenike imenuje Narodna skupština, niti problem ukoliko to radi na predlog Republičkog javnog tužioca. Još jedanput ističem da, posle donošenja Zakona o uređenju sudova i potpuno novih ovlašćenja i nadležnosti, mada malo može da se priča o nadležnostima, ali novih ovlašćenja Vrhovnog suda Srbije, mi praktično imamo Republičkog javnog tužioca za koga sa preciznošću ne može da se kaže koji je taj sud pred kojim on postupa. Ipak je on taj koji ujednačava kaznenu politiku u onom delu krivičnog gonjenja. Zbog toga je potrebno da se tužilaštvo najtešnje veže i najbliže bude Narodnoj skupštini Republike Srbije. Ni to nije neka bog zna kakva garancija, zbog ukupnog odnosa snaga u Narodnoj skupštini, ali to je mnogo veća garancija, nego ako se tužilaštvo stavi pod patronat Republičke vlade, koja je poprilično (ne samo ova vlada, to je sklonost svih vlada, sklonost izvršnih vlasti), radi te efikasnosti, u stanju da i pređe preko nekih osnovnih ljudskih prava, svesno ili nesvesno, to u krajnjem slučaju nije tako bitno. Sklonost kršenju ljudskih prava postoji pre svega od države. Javni tužilac treba da štiti našeg građanina i njegova garantovana prava, pre svega od države. Naravno, javljaju se kasnije druge situacije kada se kao učinioci dela koji ugrožavaju ljudska prava javljaju i drugi subjekti. Znači, doslovno idemo našem konceptu o mestu i ulozi Republičkog javnog tužioca i uopšte tužilaštva.
Da li se još neko prijavljuje po ovom amandmanu? Da, narodni poslanik Dragan Todorović, ovlašćeni predstavnik SPS-a.
Samo kao dopuna obrazloženju koje smo čuli. Podnosilac amandmana je podneo amandman kojim se zalaže za vraćanje na rešenja iz prethodnog Zakona o javnom tužilaštvu, kojim se precizira da nadležni odbor Narodne skupštine predlaže nosioce i pravosudnih i javnotužilačkih funkcija. Ja ću podsetiti da je to i demokratičnije i bolje rešenje nego ovo koje se predlaže izmenama i dopunama Zakona. Dakle, u krajnjoj liniji, ukoliko Visoki savet pravosuđa ne predlaže Narodnoj skupštini nosioce javnotužilačke funkcije i zamenike javnih tužilaca, onda je bolje da to predlaže odbor ove skupštine, nego da to radi Vlada ili da Vlada imenuje zamenike javnih tužilaca. Sa tim u vezi podsetiću vas na široka ovlašćenja koja, recimo, u SAD-u ima predsednik SAD-a koji, u skladu sa onim načelima da svaka izvršna vlast želi pomalo da kontroliše sudsku vlast, ima ovlašćenja da imenuje sudiju na mesto koje je upražnjeno u vrhovnom sudu SAD-a. Dakle, to je jedan od loših primera kako se u uporednom pravu izvršna vlast odnosi prema sudskoj. Shodno tome da javne tužioce moramo da gledamo u konceptu pravosuđa, a ne pod ingerencijom izvršne vlasti i ovakav amandman je mnogo bolji nego rešenje koje je sada po treći put, dakle u izmenjenom obliku, dostavila Vlada Republike Srbije - predlaže se da ona predlaže Narodnoj skupštini nosioce javnotužilačke funkcije, a da samo imenuje u skladu sa svojom voljom zamenike javnih tužilaca. To će omogućiti veoma široku kontrolu, veoma široke ingerencije i, zašto ne reći, u skladu sa onim što smo u zadnjih nekoliko godina imali prilike da vidimo, veoma veliki broj zloupotreba. Jer, ova vlast i ova vlada je u nebrojeno mnogo slučajeva dokazala da želi da pod svoju kontrolu stavi ne samo javno tužilaštvo, već i celokupno pravosuđe, pa smo imali mnogobrojne duele i prepucavanja u medijima između nosilaca vrhovnih pravosudnih funkcija, što je na kraju rezultiralo i podnošenjem ostavke predsednika Vrhovnog suda Srbije Leposave Karamarković, koja se, po svojim obrazloženjima, zalagala za principijelno sudstvo, za sudstvo nezavisno od uticaja sa strane; i na kraju, u obrazloženju njene ostavke stoji da je upravo zarad branjenja tih principa nezavisnosti sudstva i napustila pravosuđe. Ovakvo rešenje je mnogo bolje od predloženog rešenja da se Vlada apsolutno pita za sve što je vezano za zamenike javnih tužilaca i za same javne tužioce. Hvala vam.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 8. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Petar Petrović i Miloš Lukić. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima predstavnik podnosilaca amandmana, narodni poslanik Miloš Lukić.
Uvaženo predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, podneli smo amandman na član 8. gde predlažemo da: "javnog tužioca i zamenika javnog tužioca bira Narodna skupština, na predlog Vlade", a da "broj zamenika javnih tužilaca za svako javno tužilaštvo određuje Narodna skupština, na predlog Vlade". Ovaj amandman je donekle kompromisno rešenje između do sada iznetih predloga i predloga dostavljenog od strane ministarstva ovoj skupštini. Mi smo principijelno protiv toga da se Vlada meša u izbor tužilaca i da uopšte ima uticaja, ali ovoga puta uvažavamo činjenicu da će se to desiti bilo na ovaj način, bilo preko Visokog saveta pravosuđa ili čak i u slučaju da se javi neki treći predlagač, i nama je jasno da će Vlada imati uticaja na to. Međutim, principijelno uvek smo se zalagali da Skupština ima mnogo veći značaj i da ipak ovo bude zadnje mesto gde će se presuđivati u takvim stvarima. To se nadovezuje na prvi amandman koji smo podneli, a odnosio se na član 2, gde smo predložili da i tužioce i zamenike bira Skupština, a ne da ih imenuje Vlada. Još jednom smatram da ima mesta ovom amandmanu; ukoliko Vlada želi ovaj svoj predlog donekle da koriguje, bilo bi pametno da prihvati ovaj naš amandman.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Nebojša Jović. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Nebojša Jović.
Poštovano predsedništvo, poštovani narodni poslanici, na Predlog izmena i dopuna Zakona o javnom tužilaštvu podneo sam amandman na član 9. gde prelažem da se postojeći član briše. Naime, u postojećem članu 57. važećeg zakona predviđeno je u stvari regulisanje ko može da bude javni tužilac, pa kaže da je pored položenog pravosudnog ispita potrebno i određeno radno iskustvo, tako da je za opštinskog javnog tužioca predviđeno dve godine, za zamenika opštinskog javnog tužioca jedna godina. U Predlogu izmena i dopuna Zakona zadržano je postojeće rešenje i to nije sporno. Za okružnog javnog tužioca, u dosadašnjem zakonu bilo je predviđeno šest godina, za zamenika okružnog javnog tužioca četiri godine, a novim Predlogom zakona o izmenama i dopunama Zakona o javnom tužilaštvu za okružnog javnog tužioca predviđeno je četiri godine, a za zamenika okružnog javnog tužioca tri godine. Za Republičkog javnog tužioca do sada je važilo da treba da ima radno iskustvo 12 godina, a sada se predlaže radno iskustvo od šest godina. Skraćivanje potrebnog radnog iskustva za okružnog javnog tužioca sa šest na četiri godine, a za zamenika okružnog javnog tužioca sa četiri na tri godine, Republičkog javnog tužioca sa 12 na šest godina, sve to može dovesti do izbora manje iskusnih lica, pa u tom smislu i manje stručnih lica na javnotužilačkim funkcijama. Takođe, imenovanje zamenika javnih tužilaca od strane Vlade je za nas iz SPS-a neprihvatljivo, međutim, o tome su kolege detaljno govorile, pa ne bih više detaljisao. Kod propisivanja uslova za izbor javnog tužioca, odnosno za imenovanje zamenika javnog tužioca predviđen je uslov da kandidat bude dostojan dužnosti javnog tužioca. Postavlja se pitanje ko tu dostojnost utvrđuje, odnosno nije li to uvođenje partijske podobnosti? Osim toga, ovakva formulacija daje i suviše veliki prostor za razne zloupotrebe u vezi s tim ko je dostojan, a ko nije dostojan da obavlja funkciju javnog tužioca. Zahvaljujem se.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dragan Todorović.
Dame i gospodo, neću komentarisati dobacivanja, obratiću malo više pažnje na ovo što se predlaže tekstom izmena i dopuna Zakona o javnom tužilaštvu gde se u članu 9. smanjuje potrebno radno iskustvo za izbor, a sada, kako se predlaže u novom tekstu zakona, i imenovanje nosilaca javnotužilačkih funkcija i zamenika javnih tužilaca. Zaista, ako nam je u interesu da na tim mestima koja su od velikog značaja za utvrđivanje koji su to počinioci inkrimisanih dela, ako želimo da podignemo nivo stručnosti onih tela koja su od odlučujućeg značaja za suzbijanje kriminala, ako treba da vodimo računa o tome kakvi će ljudi sedeti na tim mestima, a trebalo bi da zastupaju interese celog našeg društva, cele države, u odnosu na lica koja su vršioci kriminalnih radnji, da li je zaista dobro da mi smanjujemo potrebno radno iskustvo koje se predviđa za ta mesta. Ovde se navodi da je za opštinskog javnog tužioca potrebno dve godine radnog iskustva, jedna godina za zamenika opštinskog javnog tužioca, četiri godine za okružnog javnog tužioca, tri godine za zamenika okružnog javnog tužioca, šest godina za Republičkog javnog tužioca i za zamenika Republičkog javnog tužioca. Dobro, hipotetički čuli su se ovde komentari kolika je snaga jednog okružnog javnog tužioca, možda čak i veća nego predsednika republike, što je diskutabilno, ali snaga okružnog javnog tužioca i te kako jeste velika. Da li smatrate da je dobro da se na mestu okružnog javnog tužioca, recimo, nađe pravnik, čovek sa pravnim fakultetom, sa uslovima za vršenje javnotužilačke funkcije i sa četiri godine radnog iskustva? To je nedovoljno. Ma koliko možda individualni kvaliteti pojedinaca mogu da budu izuzetno visoki i veliki, u globalu se mora voditi računa da na takva mesta budu izabrani ljudi koji su sa velikim radnim iskustvom, ljudi koji su iskusni, ljudi koji imaju saznanja iz svih oblasti društvenog života, kako se ne bi dešavalo, a ima takvih stvari, da nosioci javnotužilačkih funkcija, recimo, ne znaju šta je generalni urbanistički plan, ne znaju kako se sprovode u dela nekakve odluke opštinskih organa, šta je suština nekih odluka izvršnih organa itd. Činjenica je da to postoji, činjenica je da stanje u našem pravosuđu nije previše dobro. Međutim, moramo da se trudimo da ove odredbe o uslovima za sticanje i vršenje javnotužilačkih funkcija budu makar bolje iskristalisane, unapređene, a ne svedene na niži nivo koji će omogućiti dolazak na takva mesta ljudima koji eventualnone budu dovoljno iskusni i dovoljno stručni da kvalitetno i nezavisno obavljaju posao. Zbog toga je suština našeg amandmana da se ovaj član 9. briše, jer zaista mislimo da predloženo skraćivanje potrebnog radnog iskustva sa šest na četiri godine, za zamenika okružnog javnog tužioca sa četiri na tri godine, za Republičkog javnog tužioca i zamenika sa 12 na šest godina (tu je drastično smanjen rok) može dovesti do izbora manje iskusnih lica, u tom smislu i manje stručnih lica, na ove vrlo odgovorne javnotužilačke funkcije. Posebno ponovo napominjem da je u slučaju Republičkog javnog tužioca i zamenika Republičkog javnog tužioca, potrebno radno iskustvo dvostruko smanjeno, sa 12 na šest godina. Smatramo da ovakvo rešenje nije prihvatljivo.
Da li se još neko prijavljuje za reč? (Ne.) Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Slobodan Janjić. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Nije prisutan. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, zamenik predsednika poslaničke grupe SRS.
SRS ovim amandmanom želi da promeni predlog Vlade i da se povećaju potrebne godine radnog staža za izbor javnih tužilaca i imenovanje zamenika javnih tužilaca. Smatramo da je nedopustivo da kad je u pitanju opštinski javni tužilac jedan od uslova za izbor bude dve godine radnog staža u pravnoj struci - dve godine u nekoj zadruzi, dve godine kod oca koji ima privatno preduzeće, kao sekretar, eventualno, tog preduzeća ili dve godine u bilo kojoj drugoj firmi, a na poslovima pravne struke koji možda čak i nemaju nijednu dodirnu tačku sa poslovima koji se rade u tužilaštvu. Nažalost, situacija je takva da smo dobili i zamenike javnih tužilaca, a moram da pomenem i jadne sudije, neke ljude sa tankim pravnim iskustvom, koji treba daprimene možda i jednostavne, možda komplikovane odredbe. To čak nije tako bitno. U svakom slučaju, odredbe koje se tiču sloboda i prava i dužnosti čoveka i građanina, nešto što je najsvetlije u životu jednog čoveka, što mora da se poštuje, a to je život, čast, dostojanstvo, imovina, itd. Mi imamo neškolovane kadrove i to je naš veliki problem. Ljudi nisu krivi što neobrazovani izlaze iz škola, što više ni pripravnički staž nije kao pre dvadesetak godina i što su ovi naši ispiti, stručni i pravosudni, poprilično izgubili svoju težinu; tako da imamo hiperprodukciju tih diploma, kadrova, a u stvari nemamo znanja i možda još više nemamo te elementarne radnosti i vrednosti kod ljudi, niti želje da se sazna nešto malo više i da se ide nešto malo dalje. Ono što možemo svi da zaključimo i da ne pogrešimo, a to je da sa dve godine radnog iskustva diplomirani pravnik sapoloženim pravosudnim ispitom ne može da stekne neophodno stručno znanje da bude opštinski javni tužilac, makar prihvatili da je opštinski javni tužilacprotokolarna funkcija. Čovek ima izamenike. To je nedovoljno radno iskustvo i nemoguće je da se izvrši osposobljavanje. Nažalost, već 15 - 20 godina napuštena je dobra praksa koja je ranije bila, a to je da se po završenom fakultetu ljudi primaju u tužilaštvo ili sud kao pripravnici, polože pravosudni ispit, pa nekoliko godina rade kao stručni saradnici, pa se iz tog pogona kasnije biraju sudije i javni tužioci. Danas je prosto praksa da nam dolaze ljudi koji apsolutno nikakvih dodirnih tačaka nemaju sa sudom i sa tužilaštvom. Zbog toga ne čudi situacija da prilikom istrage zamenik opštinskog javnog tužioca osumnjičenom ne može da postavi pitanje, a ukoliko i postavi pitanje iz samog pitanja se vidi da čovek ne zna materiju. On ne zna kad je donet zakon, nezna da postoji propis. Kako se to ne bi dešavalo, da bi se diglo to dostojanstvo, da se ne vode besmisleni krivični postupci, a mi imamo krivične postupke koji su pokrenuti na bazi neznanja, nepoznavanja propisa i neznanja da postoji propis, ovim amandmanom tražili smo da se poveća neophodan radni staž potreban za izbor.
Da li se još neko prijavljuje za reč? (Ne.) Na član 9. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Petar Petrović i Miloš Lukić. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Izvolite, reč ima narodni poslanik Miloš Lukić.
Uvaženo predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, amandman kolege Petrovića i moj sastoji se u sledećem. Što se tiče radnog iskustva za funkciju tužioca i zamenika tužioca, smatramo da je posle položenog pravosudnog ispita potrebno radno iskustvo, i to: tri godine za opštinskog javnog tužioca i dve godine za zamenika opštinskog javnog tužioca, u okviru kojih je jedna godina u pravosudnim organima; pet godina za okružnog javnog tužioca i četiri godine za zamenika okružnog javnog tužioca ,u okviru kojih su dve godine u pravosudnim organima; šest godina za Republičkog javnog tužioca i za zamenika Republičkog javnog tužioca, od kojih su tri godine u pravosudnim organima. Iskreno govoreći, ovo je dosta niska granica, s obzirom na značaj javnotužilačke funkcije, ali je ovo neki minimum ispod kog ne bi smelo da se ide. Upravo ovih dana intenzivno govorimo o tome koliko je javnotužilačka funkcija značajna, a s druge strane kriterijum za izbor javnih tužilaca snižavamo do neslućenih granica. Podsetio bih vas da je ranije bila praksa da opštinski javni tužilac ili predsednik opštinskog suda bude izabran iz reda zamenika okružnih tužilaca, odnosno iz okružnog suda. To bi značilo da taj čovek koji preuzima funkciju opštinskog javnog tužioca ima iskustvo u opštinskom tužilaštvu, da ima iskustvo u okružnom tužilaštvu, da to iskustvo i znanje može da prenese na mlade kolege i da može tu funkciju da obavlja na valjan način. Smatramo takođe da je ovo više politički stav, jer postoji veliki broj ljudi koji sada žele da zauzmu ove funkcije, nemaju odgovarajuće iskustvo, nemaju iskustvo iz pravosuđa. Zbog toga se želi da se jedan broj ljudi koji su politički istomišljenici, a bez iskustva, dovede na ove funkcije. Takođe, javnotužilačka funkcija podrazumeva i jednu veliku odgovornost prema svim građanima, jer se štite javni interesi i javna dobra, pa bi predlagač trebalo da uzme sve ovo u obzir i da prihvati amandman SSJ.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 10. amandmane u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanik Joca Arsić i zajedno narodni poslanici Petar Petrović i Miloš Lukić. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Joca Arsić.
Poštovane koleginice i kolege poslanici, u ime poslaničkog kluba SPS podneli smo amandman na član 10. kojim smo predvideli njegovo brisanje. Ovaj amandman je upravo sled naših prethodnih amandmana i ovim novim članom je predviđeno da se u nazivu poglavlja III glave 4. dodaju reči "i imenovanje", u naslovu iznad člana 58. dodaju se reči "i imenovanja", u članu 58. stav 1. posle reči "tužilaca i" dodaju se reči "imenovanje", a reči "Visoki savet pravosuđa" zamenjuju se rečima "ministar nadležan za pravosuđe". Kao što vidimo, ovim članom je predviđeno da se tužioci imenuju i u tom smislu se vrši ovo usklađivanje ranijeg teksta zakona sa novom idejom o imenovanju tužioca. Dosta reči je ovde izrečeno o tome da se tužioci imenuju. Mislim da nema potrebe da oko toga nešto posebno obrazlažem. Međutim, ovde je jedan interesantan predlog, a to je da se vrši oglašavanje imenovanja. Ne razumem ovaj termin, na koji način će se vršiti oglašavanje za imenovanje tužioca. Oglas za izbor razumem, ali oglas za imenovanje ne razumem. Ne razumem do kraja, možda nisam uspeo da to shvatim, ali mislim da ni drugima to do kraja nije jasno i upozoravam da takva formulacija ne treba da stoji, a na stranu to da li treba ili ne treba imenovati. Naš stav je da tužioce treba birati i već je izrečen u nekoliko navrata ovde. Još nešto sam hteo da dodam i primetim oko imenovanih tužilaca. Recimo, imenovan tužilac za opštinskog tužioca od strane Vlade treba da ima dve godine radnog staža. Podsetiću da je za polaganje pravosudnog ispita potrebno najmanje četiri godine radnog staža. Znači, da bi se dobila kvalifikacija da možete da sudite ili da tužite potrebno vam je četiri godine radnog iskustva da bi mogli da izađete i eventualno položite pravosudni ispit. Ovde se kaže da je potrebno dve godine radnog staža da bi neko mogao da obavlja ovu funkciju. Mislim da ovo rešenje nije ni korektno, ni dobro, no većina je vlasna da odlučuje. Mi upozoravamo na takva rešenja, da nisu korektna i dobra.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Branko Ružić. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Dragan Todorović.
Suština našeg amandmana je da se član 11. briše i sadržana je u činjenici da član 11. predviđa da se u članu 59. koji reguliše podnošenje prijava reči "Visokom savetu pravosuđa" zamenjuju rečima "ministarstvu nadležnom za pravosuđe", a u stavu 2. tačka se zamenjuje zapetom i dodaju reči "ili imenovanje". Takođe, stav 3, koji predviđa da se Visokom savetu pravosuđa dostavlja lični list za svakog kandidata koji potiče iz javnog tužilaštva, briše se. Zašto predlažemo brisanje predloženih rešenja i ostanak ovakvih rešenja koja su sadržana u postojećem Zakonu o javnom tužilaštvu? Jednostavno zbog toga što se zalažemo da ostane na snazi rešenje koje će predviđati da zamenici javnih tužilaca ne mogu da budu imenovani, da moraju da budu birani isto kao i javni tužioci, da mora da se ispoštuje odredba o stalnosti njihove funkcije i da to nikako ne sme da vrši Vlada u ime Narodne skupštine. Dakle, suština našeg amandmana jeste upravo to da se podnošenje prijava u skladu sa statusom, za koji se zalažemo, kod javnih tužilaca i zamenika javnih tužilaca reguliše na isti način kao do sada, da ne dolazimo u situaciju da se ministarstvu nadležnom za pravosuđe podnose prijave u roku od 15 dana od objavljivanja oglasa u "Službenom glasniku RS". Može doći i do komičnih situacija, kao što je gospodin Arsić već spomenuo, da bude oglašavanje ili javljanje na oglas za imenovanje, što je zaista nonsens svoje vrste. Mislim da bi čak Zakonodavni odbor morao da reaguje u tom smislu sa jednom potrebnom pravno-tehničkom redakcijom zakonskog teksta. Ako nemamo kvorum, začas ćemo da ga utvrdimo, ali mislim da ćemo imati kvorum. Što se tiče unapređivanja zakonskog teksta, mislim da zaista treba da se napravi jedan pomak u tom pravcu.
Da li se još neko prijavljuje za reč? (Ne.) Na član 12. amandman je podneo narodni poslanik Rade Bajić. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Rade Bajić.
Poštovane kolege poslanici, u ime poslaničke grupe SPS podneo sam amandman na član 12, odnosno predlažem da se on briše. Član 12. odnosi se na član 60. postojećeg zakona, gde se kaže da Visoki savet pravosuđa prikuplja podatke o stručnosti i dostojnosti kandidata za zamenika javnog tužioca; a sada se predviđa da to uradi ministar pravosuđa. Kroz mnoge amandmane smo pokazali i ukazivali da se izmenama i dopunama Zakona o javnom tužilaštvu u mnogim odredbama bitno narušava ustavno načelo podele vlasti na zakonodavnu, sudsku i izvršnu, a pogotovo se to odnosi na zamenika javnog tužioca koji je praktično izgubio sva ovlašćenja koja je do sada imao i direktno se podveo pod organ uprave ili pod izvršnu vlast, samim tim što ne može ni da se žali onome ko ga je postavio. Dakle, degradirano je potpuno njegovo pravo i samim tim narušeno je osnovno načelo podele na tri segmenta vlasti. Ovde se kaže da ministar prikuplja podatke o stručnosti i dostojnosti. Nas zaista interesuje kako će on to odrediti dostojnost jednog kandidata ako ih ima nekoliko i ako su dvojica imala potpuno iste karakteristike, iste ocene sa fakulteta, isti rad u službi i ocenu kolega. Jednostavno, ostavlja se ministru široko polje ovlašćenja da prema svom nahođenju, a to će sigurno biti partijska pripadnost, odnosno partijska podobnost ili, u još gorem slučaju, poslušnost, odredi kandidata i odredi se prema kandidatu. Zar ima nešto gore nego uticaj na takav način na zamenika javnog tužioca? On će praktično raditi onako kako mu kaže onaj ko ga je postavio. Nema tu ni "n" od nezavisnosti i zaista se postavlja pitanje otkud je palo na pamet, a to je ono što se ishitreno donosi u vanrednom stanju, kada se zasigurno ne mogu doneti dobre odrednice, pa čak i kada se predlože prati ih senka vanrednog stanja i ostaju i u redovnom vremenu da se tako tretiraju. Prema tome, neprihvatljiv je ovaj stav da neko samostalno ocenjuje i procenjuje dostojnost jednog kandidata, a u praksi će se to videti vrlo brzo, šta znači ocena te dostojnosti i ko će biti biran za zamenika javnog tužioca.
Hvala. Da li se još neko prijavljuje za reč? (Ne.) Na član 13. amandman je podneo narodni poslanik Hranislav Perić. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Dragan Todorović.
I ovaj amandman je posledica izbegavanja predloženog načina izbora i imenovanja javnih tužilaca. Član 13. se odnosi na predlaganje izbora, što je definisano članom 61. teksta osnovnog Zakona, u kome se kaže: "Visoki savet pravosuđa pri predlaganju javnih tužilaca i zamenika javnih tužilaca uzima u obzir samo stručnost i dostojnost. Svaki predlog za izbor mora biti obrazložen." Podsećanja radi, i ovaj član je bio pod udarom izmena i dopuna Vlade u julu 2002. godine. I ovaj član je menjan na predlog Vlade u julu 2002. godine, a sada ponovo, menja se po treći put. Ko zna kako će to biti za 90 dana, kada stigne mišljenje iz Evropske unije. Kada sam već spomenuo Evropsku uniju, sa žaljenjem mogu da konstatujem da ministar nije tu a nisam stigao da mu kažem dok je bio prisutan da predlažem da, u pogledu odredaba svih ovih zakona koji se odnose na snižavanje ljudskih prava i građanskih sloboda, pre nego što se donesu odluke u ovoj skupštini možda nije zgoreg da se razmisli da ova skupština ili ova vlast kao predlagač ovih zakona zatraži mišljenje u pisanoj formi od Evropskog suda za ljudska prava u Strazburu, kako ne bismo bili dovedeni u situaciju da građani koji se budu obraćali za zadovoljenje svojih prava tom evropskom sudu u Strazburu budu u situaciji da od države naplate enormna sredstva po osnovu kršenja njihovih prava. Samo jedna dobronamerna poruka - možda to nije loše, ali na vama je da donesete odluku za koju mislite da će biti dobra, jer ste vi skupštinska većina i na vama je apsolutna odgovornost za sve ono što se donosi u ovoj skupštini. Dakle, da se ponovo vratim na ovaj amandman - predlažemo da se briše član 13. i da ostane nadležnost Visokog saveta pravosuđa za predlaganje izbora javnih tužilaca i zamenika javnih tužilaca, a da se pri predlaganju tužioca i zamenika uzimaju u obzir stručnost i dostojnost, što se mora krajnje restriktivno tumačiti. Jer, vrlo je diskutabilno na koji način će Ministarstvo ili ministar pravde tumačiti koji su to ljudi dovoljno stručni ili dostojni i da li će prilikom predlaganja ljudi za javnotužilačke funkcije biti više vođeno računa o njihovoj dostojnosti ili o njihovojposlušnosti, partijskoj pripadnosti, podobnosti itd. Zbog toga je i naš amandman da se predloženi član 13. briše.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 14. amandman je podneo narodni poslanik Slobodan Tomović. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Slobodan Tomović, podnosilac amandmana na član 14. Predloga zakona.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, u članu 14, na koji sam ja podneo amandman, stoji da se naslov iznad člana 62. i član 62. iz prethodnog zakona brišu. Amandmanom koji sam podneo predlažem da se član 14. iz Predloga ovoga zakona briše. Dakle, da se briše ono što bi tamo trebalo da se briše, po onom principu da je negacija negacije afirmacija. Zašto? Jutros sam pričao, govoreći o Predlogu zakona o Visokom savetu pravosuđa, da ne treba menjati po svaku cenu koncepciju ako za tim nema preke potrebe ili ako se time ne dobija nešto bolje i nešto drugo. Dakle, otuda je moje zalaganje krajnje principijelno. Ako sam već jutros o tome pričao, red je da ostanem dosledan jer u članu 62. se kaže šta je to što treba da se briše "izbor javnih tužilaca i zamenika", a u članu 62. se kaže: "Javnog tužioca i zamenika javnog tužioca bira Narodna skupština, na predlog Visokog saveta pravosuđa". Ako predloženi kandidat ne bude izabran, nadležni odbor predlaže nove, i kome oni treba da polažu zakletvu. Dakle, iz istih razloga zbog kojih sam smatrao da ne treba menjati koncepciju rada Visokog saveta pravosuđa, predlažem da se, sledstveno tome, ne menja način izbora, dakle da ostane tako kako je bilo. To je jedno principijelno zalaganje, a još nismo čuli prave razloge šta će se ovim što se predlaže dobiti bolje, jer naravno da ćemo tako nešto podržati. Hvala.
Da li se još neko prijavljuje za reč? (Ne.) Na član 14. amandman je podnela narodna poslanica Vjerica Radeta. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodna poslanica Vjerica Radeta.
Amandmanom, kojim sam u ime Srpske radikalne stranke podnela na član 14. Zakona o izmenama i dopunama Zakona o javnom tužilaštvu, predložila sam sledeće - da javne tužioce i zamenike javnih tužilaca bira i imenuje Narodna skupština, na predlog Republičkog javnog tužioca. Ako predloženi kandidat ne bude izabran odnosno imenovan, nadležni odbor Narodne skupštine predložiće Narodnoj skupštini drugog kandidata. Ako i taj kandidat ne bude izabran, odnosno imenovan, ministar nadležan za pravosuđe ponovo će oglasiti izbor, odnosno imenovanje. Ovim amandmanom se daje ovlašćenje Republičkom javnom tužiocu da predlaže kandidate za okružne i opštinske javne tužioce i za imenovanje svih zamenika javnih tužilaca koje treba da bira Narodna skupština. Ministar pravde dobija nadležnost da ponovo oglasi izbor javnih tužilaca i imenovanje zamenika, ukoliko kandidat ne bude izabran, odnosno imenovan. Tužilaštvo je specifičan državni organ i nije moguće praviti razliku između tužilaca i zamenika javnih tužilaca, jer je poznato u praksi da je zamenik javnog tužioca taj koji u stvari obavlja konkretne javnotužilačke funkcije. Ovaj predlog zakona u tom delu je suprotan Ustavu, i to članovima 103. do 106. Ustava. Stalnost javnotužilačke funkcije je zagarantovana Ustavom koji ne poznaje kategoriju zamenika javnog tužioca, koji je nastao samo iz praktičnih razloga i obima posla u okviru jednog javnog tužilaštva, a javno tužilaštvo je samostalni državni organ koji goni učinioce krivičnih dela, zakonom određenih kažnjivih krivičnih dela, i ulaže pravna sredstva za zaštitu zakonitosti, pa je logično da i tužioca i njegovog zamenika bira Narodna skupština. Nema pravnog osnova da Vlada preuzme ingerencije Narodne skupštine, a ovo sadašnje stanje je privremeno. Naravno, prilikom predlaganja Narodnoj skupštini kandidata za javne tužioce i zamenike javnih tužilaca, predlagač mora posebno da vodi računa o, kako je zakonska formulacija, dostojnosti lica koja se predlažu. Jer, ako se o tome ne vodi dovoljno računa, pa se dostojnost obavljanja javnotužilačke funkcije poistoveti sa moralno-političkom podobnošću ili eventualno stranačkom pripadnošću kandidata za tužioca ili njegovog zamenika, desiće vam se ponovo Milan Sarajlić. Ja sam ubeđena i verujem da će i predlagači Milana Sarajlića za vrlo značajnu funkciju zamenika specijalnog tužioca polagati račune nekom dostojnom javnom tužiocu, vezano za taj predlog.
Da li se još neko javlja za reč? Ima reč narodni poslanik Zoran Krasić.
Ovim amandmanom praktično se menja tekst postojećeg člana 62, da sada ne obrazlažem šta sada stoji u Predlogu zakona o izmenama i dopunama, jer tu stoji brisanje osnovnog teksta. Ideja SRS, koju smo na početku načelno izložili, jeste da Narodna skupština Republike Srbije bude nadležni državni organ koji bira javne tužioce i imenuje zamenike javnog tužioca. Naravno, predlagač ovog izbora i imenovanja treba da bude republički javni tužilac, jer uostalom samo on i figurira kao organ koji ima dodirnih tačaka sa Ustavom Republike Srbije, on je odgovoran za kadrovsku politiku u tužilaštvu, za stručnost tih ljudi, za obavljanje svih funkcija i poslova iz nadležnosti tužilaštva, i svakako treba da bude i predlagač. Jednim od prethodnih članova predložili smo i promenu da predlagač izbora republičkog javnog tužioca bude nadležni odbor Narodne skupštine, a u sledećim odredbama ovog našeg amandmana, u nastavku, ukazujemo na to da se, ukoliko predlog ne dobije potrebnu većinu, ovde bira sledeći kandidat i tada praktično predlagač postaje nadležni odbor Narodne skupštine, a ukoliko se i taj kandidat ne izabere, onda se praktično ceo oglasni postupak ponavlja. Onda je to dokaz da nešto nije u redu sa predlogom, sa kanidatom, i da treba sve to ponoviti da se dobije što kvalitetniji predlog. Na ovaj način, ako mogu tako da kažem, samo je jedan predstavnik izvršne vlasti u nekim dodirnim tačkama sa tužilaštvom i sa njegovim izborom i imenovanjem, a to je ministar nadležan za poslove pravosuđa, i to samo u onom tehničkom delu pripreme predloga, odnosno oglašavanja potrebe. Naravno, prilikom tog oglašavanja on mora da ima neophodni kontakt sa republičkim javnim tužiocem, koji iskazuje realne potrebe za prijemom. Smatramo da je ovo pristojna razdaljina sa koje se garantuje ta samostalnost tužilaštva da izvršna vlast nije toliko umešana. Naravno, parlamentarna većina koja podržava izvršnu vlast svoj uticaj ostvaruje preko nadležnog odbora u Narodnoj skupštini, pa i prilikom izbora i imenovanja ovde, i to je legitimno pravo onih političkih grupacija koje imaju većinu, i to ma koliko neko da osporava, slaba mu je argumentacija, jer se na kraju sve svodi na ove kartice i ovo glasanje. Ukoliko izvršna vlast želi da ima neki uticaj, ona ga ostvaruje ovde, u zakonodavnom organu, preko one većine koja podržava Vladu. Ali, ukoliko bi se ovo prepustilo Vladi, a po logici stvari to tako sledi, ukoliko se izbriše član 62, što je predložila Vlada u Predlogu zakona, onda je to mešanje izvršne vlasti i suviše brutalno, i suviše veliko upozorenje za ljude iz tužilaštva da moraju da povedu računa o tome šta rade, kako rade, a onda već nastupaju problemi i za zakon i za ustav, kao i za elementarna prava građana.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 15. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanikNataša Jovanović i narodni poslanik Milan Stanković. Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, bez obzira na to što vašom odlukom nema direktnih skupštinskih prenosa, poslanici SRS će po svim predlozima zakona koje je podnela Vlada Republike Srbije Narodnoj skupštini izlaziti po amandmanima, a u dužini trajanja od pet minuta po svakom amandmanu, kao i zamenik šefa poslaničke grupe, ne zbog toga što mi želimo da na određeni način odugovlačimo tok sednice, što nam je i nekada manir, sve zavisi od strategije, već zbog toga da bismo gospodinu ministru i poslanicima ukazali na ključne zamerke i na nemogućnost prihvatanja vaših predloga u ovom paketu zakona. Što se tiče objedinjavanja krivičnog zakonika, gospodine ministre, prof. dr Vojislav Šešelj se sa ove skupštinske govornice za to zalagao u momentu kada je usvajan onaj famozni paket zakona iz oblasti pravosuđa, za koji ste sami rekli da ga nisu pisali oni koji su ga podneli Narodnoj skupštini, već neki tamo izvesni gospodin, iz neke strukture, a oni to samo preformulisali i stavili svoj pečat. E, tada smo mi izlazili najmanje 50 ili 100 puta za govornicu i rekli da se nikako ne slažemo sa ustanovljavanjem Visokog saveta pravosuđa, i principijelno ostajemo pri tom stavu. Što se tiče mog amandmana, kao što je više puta rekao gospodin Zoran Krasić, od koga su mnogi mogli da nauče nešto iz ove oblasti jer se on zaista, i kao vrsni pravni stručnjak i kao zamenik predsednika poslaničke grupe u ovoj novonastaloj situaciji, kada je gospođi Pop-Lazić oduzeta reč, posvetio tome da vam kaže da je naš koncept mnogo bolji, svrsishodniji, iz prostog razloga što mi smatramo da uz stalnost tužilačke funkcije ta stalnost treba da bude zastupljena i kod zamenika, jer i vi sada, kao ministar, a ranije kao višedecenijski uspešni advokat, znate da zamenici tužilaca u praksi rade sve ono što bi tužioci trebalo da rade. Znači, praksa je sasvim drugačija. Isto tako, znamo da ta dostojnost koja je predviđena za izbor nosilaca sudijskih i tužilačkih funkcija treba u pravom smislu reči da znači to da Narodna skupština Republike Srbije mora da ima uvid;zalažemo se, dakle, a to je više puta rekao gospodin Krasić, da i tužioce i zamenike bira Narodna skupština, na predlog ministarstva, raspisanog konkursa za javnog tužioca, a da on snosi direktnu odgovornost da, predlažući Odboru za pravosuđe i upravu svog zamenika, stoji iza tog čoveka. Ne bi se onda desilo da se određuje takva moralna i svaka druga kvalifikaciona norma, kao što je i dostojnost te funkcije, a da se pojavi slučaj Sarajlić, pa da onda svi peru ruke i kažu - mi nemamo veze sa tim. Pa izvinite, molim vas, ako je ovo najviši zakonodavni organ i ako on po prirodi stvari, iako se striktno zalažemo za odvojenost sve tri grane vlasti, ima neku superiorniju ulogu, jer odlučuje o mnogim stvarima u odnosu na izvršnu i sudsku vlast, smatramo da bi mnogo više o tome trebalo da se povede računa, a naročito u situaciji kada mnoge stvari tek treba da isplivaju na površinu. A i taj slučaj sam za sebe nije potpuno rasvetljen, osim što je taj izvesni gospodin Milan Sarajlić povezan, kako je to zvanično saopštio državni organ, sa pripadnicima zemunskog klana, a šta se iza brda valja tek ćemo da vidimo i da saznamo, dani su pred nama, je li tako? Naravno, neće ni ovo vanredno stanje večito da traje. Javnost skupštine će biti dostupna, u skladu sa najvišim demokratskim načelima, a to valjda nije samo floskula koja se čuje, pa onda, što bi naš narod rekao, "kom obojci, kom opanci", svako ko je šta radio moraće da snosi odgovornost za sve ono što se desilo. (Predsednik: Peti minut.) Meni uopšte nije potrebno, gospođo Mićić, da me upozoravate da je sada peti minut, jer nisam u reketuna košarkaškom terenu, da treba da pucam trojku na koš, ja tačno znam koliko mogu da pričam i kakve su vaše namere u 5,01 minuta.
Da li se još neko prijavljuje za reč? Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Članom 15. Predloga zakona Vlada traži da javni tužilac pre stupanja na dužnost položi zakletvu. Naravno, javni tužioci pred predsednikom Narodne skupštine, Republički javni tužilac pred Narodnom skupštinom, a zamenici javnog tužioca pred predsednikom Vlade. Verovatno to ima neku svoju logiku u činjenici da Vlada želi da prevede da imenovanje zamenika vrši izvršna vlast i, po nekoj logici zakletvi, ko postavlja, ko bira, ko imenuje, pred njim se i daje ta svečana izjava. Pretpostavljam da je to bio glavni razlog što ste se odlučili za ovo rešenje. Mi zastupamo drugačiji koncept, da izbor i imenovanje vrši Narodna skupština. Ukoliko treba da se daju te svečane izjave, malo je rogobatno ovo - zakletva, u šta se čovek kune itd. Da ne pominjem da te zakletve, praksa je pokazala, ništa ne znače. Te svečane izjave su vezane za one pojedince koji na neki način barataju sa nečim što se tiče ljudskih prava. Zbog toga su uvedene te svečane izjave, da bi se oni još jedanput zavetovali da će kao svetinju poštovati Ustav, da će u svom radu da se pridržavaju Ustava i zakona i, verovatno, da će da poštuju ljudska prava. Ako idemo tom logikom šta znači svečana izjava, a to je, praktično, izjava punog poverenja prema Ustavu i zakonu, onda sve te svečane izjave treba da se daju ovde, a nikako da se daju pred predstavnicima izvršne vlasti. Znači, to je zbog značaja samog pojma zakletve i svečane izjave. Naravno, ovaj naš amandman nije podnet samo zbog toga kome treba da se polaže zakletva, nego zbog jednog potpuno novog koncepta, različitog od vladinog - ko bira i ko imenuje. Da je opasno ako Vlada bude radila ovaj posao, mogu da nam pokažu i ovi primeri gde su neki tužioci i sami podneli ostavke. Naravno, mi smo ih na vreme prozvali. Niste nas poslušali. Protiv jednog je podneta i krivična prijava od strane SRS i još nekih ljudi sa kojima je on nagovarao i uticao na nekog budućeg zaštićenog svedoka. Eto, nije prošlo ni godinu dana i čovek je sam podneo ostavku, verovatno pod uticajem osećaja lične odgovornosti, da je možda i bio neaktivan i neoprezan u poslovima koje je radio. Zakletvu je dao, moram da upotrebim ime, nećete valjda da mi uzmete za loše, i Slobodan Milivojević, jedan od privedenih, čini mi se, advokat. Inače, nekada je bio zamenik ... (Predsednik: Molim vas da se vratite na temu, a to je amandman na član 15.) Verovatno ste, gospodine Batiću, imali prilike da pročitate naš predlog koji smo uputili Odboru za pravosuđe i upravu još 2001. godine. Tada je bio povod Biljana Radovanović, ali je cela ta nomenklatura bila u toj aferi "Mercedes-benz". To vam je dobro poznato. I Dušanu Mihajloviću je dobro poznato, i Sretenu Lukiću je dobro poznato. Vi ste pisali, vi ste miodgovorili itd. Gospodin Slobodan Milovijević je dao zakletvu, ali u kakvim je on vezama bio u pravosuđu... (Predsednik: Peti minut, a i tema.) Neću da iskoristim peti minut. Možete samo da pretpostavite, a vi ćete u istrazi tek da saznate šta se sve valjalo iza toga.
Narodni poslanik Siniša Mitrović, po Poslovniku.
Poštovane kolege poslanici, u skladu sa članom 81. predlažem da radni dan ove sednice traje do 20,00 sati i molim da se Skupština o tome izjasni.
Stavljam na glasanje predlog narodnog poslanika Siniše Mitrovića da produžimo radno vreme do 20,00 časova. Za 93, protiv 25, uzdržanih nema, nije glasalo 30, od ukupno 148. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila predlog narodnog poslanika Siniše Mitrovića o produžetku rada do 20,00 časova. Da li narodni poslanik Milan Stanković želi reč?
Ispred SPS-a na član 15. podneo sam amandman kojim sam predložio brisanje člana 15. Ovaj član 15, kao i ostali u ovom zakonu, odnosi se na javne tužioce i zamenike javnih tužilaca. Većina kolega, naročito onih koji su stručni u ovoj oblasti, govorili su zbog čega je važno da javni tužilac i zamenik javnog tužioca ne budu istrgnuti iz pravnog sistema Republike Srbije, već da imaju određenu nezavisnost koja bi obezbedila pravičnost u odlučivanju pravosudnih organa za većinu građana Srbije. Zbog toga predlažemo da se član 15. ovog zakona briše u celini.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 15. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Petar Petrović i Miloš Lukić. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Nema prijava za reč o ovom amandmanu. Na član 16. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanik Toma Bušetić i zajedno narodni poslanici Petar Petrović i Miloš Lukić. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li ima prijava za reč o ovom amandmanu? (Nema.) Na član 17. amandman je podneo narodni poslanik Miloš Nešović. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li ima prijava za reč o ovom amandmanu? (Nema.) Na član 17. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Petar Petrović i Miloš Lukić. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Nema prijava za reč o ovom amandmanu. Na član 17. amandman je podneo narodni poslanik Vitomir Plužarević. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Vitomir Plužarević.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 17. Predloga zakona. U članu 66. stav 2. brišu se reči: "i Vladu". Ako javni tužilac i zamenici javnih tužilaca ne stupe na dužnost, Republički javni tužilac o tome treba da obavesti Narodnu skupštinu kao organ koji ih bira i imenuje, a ne Vladu. Sve zakonske projekte koje ste do sada istakli i usvojili vašom većinom od 126 glasova je nezakonito i nedemokratski izraženo. To će vam budućnost pokazati i dokazati. I ovaj zakon o izmenama i dopunama Zakona o javnom tužilaštvu, vi ste, gospodo, već pretresali 2002. godine. Zar ćete sve ove zakone krpiti, prekrajati, u zavisnosti od dnevno-političkih potreba. Zašto sve to radite, kad i sami znate da već sutra kad siđete sa vlasti oni više neće moći da funkcionišu? Ovim setom zakona koji danas pretresamo nisu zadovoljni ni vaši mentori koji vas uvode u Evropu i brinu o ljudskim pravima. A vi im odgovarate - dajte da mi ovo sve promenimo i to neće trajati, možda samo šest meseci ili dve godine, dok ne završimo ovo što smo započeli. To opravdanje vam je loše. Pa vi ste već tri godine na vlasti, a mi smo vas, kao srpski radikali, upućivali na sve ove aktivnosti koje su danas aktuelne. Ustavni osnov vam stoji u obrazloženju, a vi sa Ustavom nemate baš nijednu dodirnu tačku, osim da ste po Ustavu uveli vanredno stanje. Mi srpski radikali smo vam na sve ovo što vam se danas događa ukazivali. To je vama tada bilo smešno, čak i neprihvatljivo. Pročitajte sve naše konferencije za štampu koje je vodio dr Vojislav Šešelj od aprila 2001. godine i samo će vam se reći sve.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Ovim amandmanom, dosledni onoj ideji gde je mesto i uloga javnog tužioca, predlog Vlade menjamo u tom smislu što se iz stava 2. brišu reči: "i Vladu". Prosto je neverovatna situacija, ali je moguća i ona mora u zakonu da se predvidi, da kada javni tužilac ne stupi na dužnost, mi praktično nemamo javnog tužioca. U stavu 1. ovog člana se kaže - ako bez opravdanih razloga nije stupio na dužnost u roku od dva meseca od izbora, odnosno imenovanja, a ovo imenovanje se odnosi na zamenike. Republički javni tužilac konstatuje ovu činjenicu i o tome donosi odgovarajuće rešenje i obaveštava Narodnu skupštinu i Vladu. Narodnu skupštinu sigurno zbog tužioca, a Vladu zbog zamenika, po zamisli predlagača ovog zakona. Pošto mi smatramo da Narodna skupština treba i da bira i da imenuje, onda nije potrebno obaveštavati Vladu, ali treba svi da se zamislimo nad tom činjenicom da je moguća ta situacija da Narodna skupština izabere čoveka za javnog tužioca i da on dva meseca ne nađe za shodno da se javi i da stupi na dužnost. Naravno, tužilaštvo neće bog zna šta da trpi, tu su zamenici, praksa je ustaljena, posao će da ide dalje, ali ova situacija treba da nas zabrine. Ona je moguća i ona se već dešavala u praksi, ne samo kada su u pitanju zamenici, jer zamenici obično to čine zbog malih plata; tek kada sazna kolika je plata on se razočara pa kaže - bolje da sam ostao tamo; a javni tužioci obično u međuvremenu nađu neki bolji posao, pa izbegnu ovaj posao, ne dođu dva meseca itd. Ovo treba da nas upozori da ovakve stvari ne bi smele da se dešavaju, a ako se već dese da ti ljudi koji su izazvali ovo stanje da ih Skupština izabere i imenuje, a oni ne stupe na dužnost, da više ne mogu da računaju ne samo na budući posao u tužilaštvu nego gotovo ni u jednom državnom organu, jer je to nepoštovanje najvišeg organa vlasti u ovoj zemlji. Uostalom, to je nepoštovanje građana Republike Srbije koji su mu dali poverenje da radi vrlo odgovoran posao. Izašao sam samo zbog toga da objasnim koja je ozbiljnost potrebna i da je potrebno da se vodi računa kada se biraju ljudi i kada se predlažu za javne tužioce i mogu da napravim slobodno vezu sa onim prethodnim amandmanima u pogledu neophodnog radnog staža. On treba da nam bude garancija neke ozbiljnosti, a tužilaštvo ne može da funkcioniše ukoliko nema visoki stepen ozbiljnosti i odgovornosti, jer se radi vrlo delikatan i složen posao koji zadire u najosetljivije stvari koje se tiču jednog čoveka, jednog života, jednog ljudskog veka, dostojanstva i prava koja čovek ima. Zato je potrebno da mnogo ozbiljnije pristupimo ovome i da napravimo jedan koncept kako da osposobimo naša tužilaštva, počevši od pripravnika, preko stručnih saradnika, zamenika do javnih tužilaca, jer u tužilaštvu ne sme biti improvizacije. Hvala vam.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 18. amandman je podneo narodni poslanik Đura Lazić. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Đura Lazić.
Poštovano predsedništvo, kolege i koleginice narodni poslanici, u ime SPS-a podneo sam amandman na član 18. predloženog zakona i ovim amandmanom predlažemo da se član 18. briše. Status javnog tužioca i zamenika javnog tužioca mora biti istovetan i funkcija zamenika javnog tužioca mora biti stalna, pa je neprihvatljivo da zamenici javnog tužioca budu imenovani i da njihova dužnost prestaje po isteku mandata od osam godina, kao i ako bude ukinuto javno tužilaštvo u kojem oni vrše funkciju zamenika javnog tužioca. Mislim da prihvatanje ovog amandmana i brisanje člana 18. Predloga zakona neće nimalo poremetiti zamišljenu koncepciju Zakona o javnom tužilaštvu, jer ovaj član u važećem zakonu doslovce glasi: "Dužnosti javnog tužioca i zamenika prestaju na njegov zahtev, kada navrši radni vek ili kada bude razrešen". Dakle, vrlo jasan i precizan član. Sa ovim predlogom za izmenu i dopunu ovaj član se izuzetno komplikuje. Razumem potrebu razrešenja tužilaca i zamenika javnih tužilaca pojedinačno iz razloga predviđenih odredbama zakona, ali je vrlo simptomatična odredba o prestanku dužnosti zamenika javnog tužioca zbog ukidanja čitavog javnog tužilaštva, jednog državnog organa. Meni je žao što ovde sada nije prisutan ministar pravde gospodin Batić da ga pitam i da mi objasni da li se nešto drugo iza ovoga ne krije, jer, molim vas, ako bude ukinuto javno tužilaštvo, prestaje funkcija zamenicima tužilaca. Ne krije li se iza ove odredbe priprema terena za ukidanje javnih tužilaštava na Kosovu i Metohiji? Ja to ovako vidim, ovu odredbu zakona. Ako nije tako, ništa ne bi smetalo prihvatanje ovog amandmana i zadržavanje postojećeg člana u važećem zakonu. Ako se iza ovoga krije namera za ukidanjem javnih tužilaštava na Kosovu i Metohiji, onda je to nečasno, onda je to u suprotnosti sa Ustavom Republike Srbije koji predviđa suverenost na čitavom području Republike Srbije, ali je i u suprotnosti sa članom 3. Rezolucije 1244 Saveta bezbednosti. Uostalom, gospodin Batić je bio na Kosovu i Metohiji, razgovarao je sa ljudima iz pravosuđa, video je njihove muke i ljudi iz pravosuđa sa Kosova i Metohije su vrlo zadovoljni nastupom i odlučnošću gospodina Batića da se sačuvaju ovi organi. Takođe je dobro postupljeno kada je na jednoj od prethodnih sednica povučen zakon koji je bio vezan za određenje mesta nadležnosti pravosudnih organa na Kosovu i Metohiji. Mislim da do preciziranja tog stava treba ovaj član 18. predloženog zakona izbrisati i prihvatiti naš amandman. Hvala vam.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 18. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Petar Petrović i Miloš Lukić. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Nema prijava za reč. Na član 18. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Mirčić. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Izvolite.
Cilj ovog amandmana je da se određenim funkcijama ili određenim ličnostima koje vrše ove funkcije, a koje predlagač kroz izmenu i dopunu zakona želi da uključi u beskompromisnu borbu protiv kriminala, obezbedi svestrana sigurnost. U principu, više puta se čulo sa ove govornice da razlike u poslu koji obavljaju između javnog tužioca i njegovog zamenika nema. U praksi javni tužilac je ličnost koja nosi veliku odgovornost, na osnovu odluka koje donosi. Veći deo operativnog posla obavlja njegov zamenik, zamenik javnog tužioca. Ovde predlagač menjajući postojeći zakon uvodi mogućnost da zameniku javnog tužioca prestane funkcija ne samo nakon isteka osam godina na koje se bira nego i ukidanjem rada javnog tužilaštva. Pretpostavljam da je predlagač ovih izmena mislio na sedište tužilaštva. To je nešto što u krajnjem slučaju izaziva nesigurnost, nestabilnost tih ljudi koje Vlada imenuje na mesto zamenika tužioca. Zašto je potrebno ovim ljudima obezbediti sigurnost, pre svega materijalnu i socijalnu i svaku drugu sigurnost, jer to može da se izvući kao pouka iz poslednjih događaja, a pogotovo kada su u pitanju zamenici javnih tužilaca, koje ste, sada je nebitno, vi gospodo, većina u ovoj skupštini, predložili. Videlo se da su bili skloni mitu, korupciji. Možda razlog treba jednim delom tražiti što nisu imali dovoljno obezbeđenu egzistenciju. Možda, kažem, mada to nije glavni razlog. Sada je prilika da se u ovom predlogu izmena i dopuna zakona na neki način izbegne ta greška i da za te ljude ipak postoji sigurnost. Jer, ako javni tužilac koji je izabran na tu funkciju vrši tu funkciju do kraja radnog veka, kakvi su problemi da zamenik javnog tužioca vrši svoju funkciju do isteka osam godina na koje se bira? Ako seukida sedište tužilaštva, kakav je suštinski problem da taj zamenik javnog tužioca bude zamenik u nekom drugom mestu? Možda će neko reći, kako to praktikuje ministar finansija, da su to ogromni izdaci. Nisu, gospodo, u odnosu na posledice i na tragediju koja je snašla Srbiju. To je zanemarljiv izdatak. Mali je broj ljudi koji bi eventualno prelaskom iz jednog u drugo mesto dodatno opteretili budžet. Ono što treba da se uradi, to je da se u delu preventivnog sprečavanja kriminala napravi maksimum ustupaka od strane zakonodavnog tela, odnosno nas koji sedimo u ovoj skupštini, kako bi ti ljudi bili na neki način obezbeđeni i mogli nesmetano da obavljaju svoj posao. Većina u ovoj skupštini će najviše pomoći njima i javnim tužiocima ako prestanete da se družite sa kriminalcima i da koristite ono što je bila profitabilna roba koju su prodavali kriminalci. To bi bila najbolja i najveća pomoć i to bi njima bila sigurnost. Ovo im je samo na neki način pomoć od ove skupštine. Možete vi da se bunite, možete da vičete, sve je snimljeno, postoje kasete. Potpredsednik Vlade je sinoć rekao, nije imenovao, ali biće imena. Samo vi polako. Za vas je u ovom trenutku, vi koji vičete, najbolje i prašak koristi, jer i on je produkt hemije. (Predsednik: Peti minut i tema, molim vas.) Evo, četiri minita i 11 sekundi. Zbog toga mi, srpski radikali, apelujemo da prihvatite ovaj amandman, da se funkcije javnog tužioca nastavljaju i ako dođe do ukidanja sedišta javnog tužilaštva.
Narodni poslanik Zoran Krasić. Vi ste mi fini, ne dobacujete ništa, sve lepota božija. Izvolite.
Ovim amandmanom se obezbeđuje isti status javnog tužioca i zamenika javnog tužioca. Sprečava se ovo što je predlagač hteo, a to je da ukoliko se ukine javno tužilaštvo to bude jedan od razloga da zameniku javnog tužioca prestane dužnost. Kada je predlagač predložio ovaj član 18, grubo je povredio i odredbe člana 106. Ustava Republike Srbije i sve one odredbe na koje upućuje taj član. Tužilaštvo i po organizaciji prati sudove, a u odredbama o javnom tužiocu i nekoj analogiji koja se tiče zamenika javnog tužioca ukazuje da funkcija može da prestane na način ipod uslovima koji su propisani za sudije. U slučajuukidanja suda ne prestaje radni odnos niti funkcija izabranim sudijama suda koji je ukinut; po toj logici ne može da prestane funkcija, niti dužnost, ni javnom tužiocu, niti njegovom zameniku u slučaju takve situacije da se ukida jedno javno tužilaštvo. Sudeći po stepenu kriminala, sudeći po našoj teritorijalnoj organizaciji sudova i imajući u vidu da obično tužilaštva prate tu organizaciju, sa nekim manjim izuzecima, kada su u pitanju manja mesta, gde u drugom mestu praktično tužilaštvo obavlja funkciju za više opština, mi ne smemo da dođemo u tu situaciju da nam zamenici javnog tužioca, koji su po logici stvari, čim vrše tu funkciju, osposobljeni za te poslove,jednostavno izgube tu funkciju u slučaju jedne administrativne mere, ukidanja javnog tužilaštva. Ovim amandmanom mi štitimo taj status i delujemo preventivno na zamenike javnih tužilaca. Zbog čega? Ukoliko ostane ova odredba , kako je predložila Vlada, onda je to apsolutna neizvesnostza svakog kandidata koji bi se prijavio da bude zamenik javnog tužioca. On zna, po ovom predlogu zakona, da ima tako mali nivo prava iz radnog odnosa, ima mali nivo prava koja mu daju garanciju, koja mu daju zaštitu njegove funkcije, tako da će ovo delovati destimulativno za one ljude koji su od profesije da se jave na konkurs ili oglas. Imajući u vidu šta Vlada želi da uradi ovim zakonom, da ona imenuje zamenike, onda nam je sve praktično jasno. To bi bilo - pre izbora završen izbor. Dovoljno je samo čovek da potpiše izjavu da je voljan da bude zamenik opštinskog javnog tužioca i Vlada će to lepo da završi. Tamo gde eventualno ima nekih problema sa zamenicima, pogotovo u nekim manjim tužilaštvima, gde postoji mogućnost racionalizacije, jednom administrativnom merom ukine se to tužilaštvo i reše se i kadrovski problemi, ne samo tužilaštva, nego se reše intelektualni problemi i čitavog mesta. Na ovaj način i ovim amandmanom mi štitimo to što pripada čoveku koji obavlja tu funkciju.
Da li se još neko prijavljuje za reč? (Ne.) Na član 19. amandman je podneo narodni poslanik Ljubomir Kragović. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Izvolite.
Poštovane kolege, dame i gospodo narodni poslanici, ispred SRS predložio sam da da se u članu 19. Predloga zakona reč "Vladi" zamenjuje rečima "nadležnom odboru Narodne skupštine". Obrazloženje za ovaj predlog amandmana može da se uoči, ako se pogleda obrazloženje koje je Vlada podnela u članu 4. i članu 19. izmene ovog zakona. Članom 4. Vlada ukazuje da je Predlogom zakona predviđeno da o prigovoru na odluku o udaljenju javnog tužioca i zamenika javnog tužioca odlučuje Vlada, a članom 19. se reguliše da Predlog zakona predviđa da Vlada odlučuje o prigovoru na odluku Republičkog javnog tužioca o utvrđivanju razloga za prestanak dužnosti. Šta je cilj? Cilj je da se javno tužilaštvo stavi u funkciju ministra pravde. Naravno, to se jako razlikuje od koncepcije programa Srpske radikalne stranke, jer amandman na ovaj zakon sledi takvu koncepciju da Vlada ne treba da ima ovlašćenja u sferi javnog tužilaštva i da odlučuje o prigovoru zamenika javnog tužioca na odluku tužioca, kao što ne treba ni da imenuje javne tužioce. Tačno je da je javno tužilaštvo državni organ, da nije pravosudni, ali nije ni upravni i bliži je pravosudnoj funkciji nego upravnoj i zato mislim da Zakonodavni odbor, odnosno Narodna skupština Republike Srbije, odnosno njena radna tela treba da imaju ovlašćenja i nadležnosti u ovoj oblasti, tj. u sferi javnog tužilaštva. Samo jedan takav organ kao što je Narodna skupština bio bi nepristrasan prema izboru na javnotužilačke funkcije i tako bi se sprečila jako loša kadrovska politika koja je trenutno u javnom tužilaštvu, a koja je produkt ovog režima i njihove nesposobnosti da za javne tužioce imenuje one ljude koji će poštovati red i zakon, a ne volju režima. Nadam se da ćete prihvatanjem ovog amandmana ostaviti nadležnim odborima Skupštine Srbije da se bave ovim poslom, a da ministar pravde zadrži tu funkciju da obezbedi samo uslove, tj. materijalna sredstva za rad javnih tužilaca, dok će izbor, imenovanje, prigovori, rešenja, razrešenja biti u nadležnosti odbora Narodne skupštine Republike Srbije.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Vlada Republike Srbije je izvršni organ vlasti i prosto ne postoji slučaj da ukoliko se podnese prigovor povodom odluke Republičkog javnog tužioca, o tom prigovoru odlučuje Vlada Republike Srbije. To je prosto nemoguće i to bi otprilike bilo kao da protiv odluke predsednika Prvog opštinskog suda u Beogradu, koji rešava neko statusno pitanje nekog od sudija, pa čak i sudske uprave, prigovor bude dozvoljen Vladi Republike Srbije. To je stvarno nemoguće i ne znam odakle ideja predlagaču da predloži nešto što je ne samo u suprotnosti sa Ustavom Republike Srbije, bez obzira na kritike da li je on dobar ili nije dobar, već je u suprotnosti sa osnovama pravne teorije. Ovo nije definisano u teoriji i ovako nešto ne postoji u pravnoj teoriji, ovoliko uplitanje izvršne vlasti povodom statusnog pitanja nosioca jedne funkcije koja nije u izvršnoj vlasti. Zamenik javnog tužioca i izvršna vlast nemaju nikakvu dodirnu tačku. Da ste nešto slično uradili sa Republičkim javnim pravobraniocem mogao bih da shvatim. Zbog čega? Zato što po definiciji štiti imovinu Republike Srbije i pitanje je da li je njegova funkcija pravosudna. Nije, mnogo je bliža upravnoj funkciji, jer zastupa državu, imovinu itd. Onaj ko je u tužilaštvu goni učinioce krivičnih dela, podnosi pravna sredstva i trudi se da zaštiti ustavnost i zakonitost. Tu nema mesta za izvršnu vlast, u tih nekoliko reči kojima se definiše sve ono što radi tužilaštvo. Zbog toga je ovo pravno nemoguće. Nemoguće je, pa čak i kada bi se prihvatilo da Vlada imenuje zamenike javnih tužilaca. Ne znam da li je ovo neka neopreznost, pa je ovo moglo ovako da prođe, ali ukoliko neko postavi pitanje ustavnosti ove odredbe gotovo da ne verujem da postoji i jedan sudija Ustavnog suda Republike Srbije koji ne bi primetio jedan organski feler u ovome što je predloženo. Mi tražimo da se to ispravi, da se ispravi i da se kao drugostepeni organ, kvazidrugostepeni organ, povodom ove situacije odredi nadležni odbor Narodne skupštine Republike Srbije. Naravno, na taj način dosledno sprovodimo osnovnu ideju gde je mesto Republičkom javnom tužiocu, ali tu nema greške, tu nema kršenja Ustava. Možemo mi da protumačimo ove odredbe od člana 102. do člana 106. i ovako i onako, ali u svim varijantama ne može da se nađe osnov za ovo što predlaže Vlada, ne samo u ovom članu nego u kompletnom predlogu ovog zakona. Ovaj zakon ne samo što je na nekim staklenim nogama sa gledišta konkretnih odredaba Ustava, nego će biti i neprimenjiv i to faktički neprimenjiv, jer prosto ne verujem da bi neko prihvatio da bude zamenik javnog tužioca pod ovim uslovima, osim ukoliko kao jedini kriterijum i jedini motiv njegovog prijavljivanja na budući konkurs ne bude dosledna partijska disciplina i neka poslušnost, a onda znate i sami šta iz toga sve sledi.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 20. amandman je podneo narodni poslanik Milan Stanković. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Milan Stanković.
Dame i gospodo narodni poslanici, ispred SPS na član 20. podneo sam amandman kojim predlažem brisanje ovog člana. Pošto je čitav zakon vezan za javne tužioce i zamenike javnih tužilaca, ovaj amandman ima za cilj praktično da popravi ono na šta su mnoge kolege iskusni pravnici ukazivali sve ovo vreme i ova dva dana skupštinske rasprave. Međutim, kako to nije urodilo plodom, svi argumenti koji su mogli da se čuju od strane kolega, niti su gospodin ministar pravde Vladan Batić niti ostali članovi Vlade prihvatili to, želim da ih podsetim na predizborna obećanja, pre oktobra meseca 2000. godine, i citiraću samo deo obećanja koji se odnosi na javna tužilaštva. "Novim zakonom biće predviđen istovetan sistem predlaganja izbora i razrešenja tužilaca i njihovih zamenika kao i za sudije, u cilju reafirmisanja njihove samostalnosti i maksimalne emancipacije od sada prenaglašenog i direktnog uticaja političkih organa. Biće uspostavljena parlamentarna kontrola nad radom tužilaštva, a posebno kada se radi o progonu počinilaca političkih krivičnih dela". Ovo je pisala Demokratska opozicija Srbije pre dve godine. To nije pisao ni SPS, ni bilo koja druga, danas opoziciona, politička partija, nego baš DOS. Bilo bi interesantno da se gospodin ministar pravde podseti ovoga što je obećavao i onoga što predlažu danas ovim izmenama i dopunama Zakona o javnom tužilaštvu.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 20. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Petar Jojić.
Dame i gospodo narodni poslanici, Srpska radikalna stranka smatra da ovaj amandman poboljšava tekst zakona, a o Zakonu o javnom tužilaštvu danas su poslanici Srpske radikalne stranke dali zaista iscrpne analize i ukazali na mnoge nelogičnosti i nepravilnosti koje bi se u slučaju usvajanja ovakvog predloga javile kao problemi u javnotužilačkoj organizaciji. Što se tiče člana 74, na koji se odnosi i Predlog izmena i dopuna u članu 20, Srpska radikalna stranka smatra da kada budu ispunjeni uslovi za razrešenje ili za penziju, ili uslovi da bude razrešen neko od zamenika javnih tužilaca, u tom slučaju treba da bude obaveštena Narodna skupština, a ni u kom slučaju Vlada. Prema tome, Srpska radikalna stranka smatra da ovi eksperimenti koji se sada u mnogim projektima predlažu neće naići na podršku u praksi, pa bi, prema tome, ovaj amandman samo mogao doprineti poboljšanju teksta predloženog zakona. Smatramo da javne tužioce i zamenike treba da predlaže Republički javni tužilac, a da ih bira i razrešava Narodna skupština, kao što je to bio slučaj i do sada, i u praksi se pokazalo sasvim ispravno i sasvim je dobro funkcionisalo. Praviti razliku između javnog tužioca i zamenika javnog tužioca nije dobro, niti je korektno. Pre svega, zamenici javnih tužilaca obavljaju sve funkcije i sve poslove i zadatke koje obavlja i javni tužilac. Prema tome, zašto da bude ta razlika kod predlaganja, izbora, razrešenja, ako oni u praksi obavljaju iste funkcije i iste dužnosti. Hvala.
Za reč se javio zamenik predsednika poslaničke grupe Srpske radikalne stranke, narodni poslanik Zoran Krasić.
U ovom članu Predloga zakona Vlada je dobro primetila da postoji jedna nelogičnost u osnovnom tekstu i dobro je što je izbrisala iz člana 74. ove reči "a ne bude prigovora". To praktično ništa nije ni značilo u onom izvornom tekstu, a odnosi se na navršenje radnog veka ili razloga za razrešenje, pa se kaže "ako ne bude prigovora". Dobro je što je to izbačeno iz člana 74, ali nije dobro ovo rešenje gde postoji obaveza Republičkog javnog tužioca da o nastupanju ovog razloga za prestanak funkcije obaveštava, pored Narodne skupštine, i Vladu Republike Srbije. Predlagač ovog zakona verovatno sledi svoju osnovnu misao, da zamenike javnog tužioca imenuje Vlada, pa po logici stvari i treba da se obavesti kao organ koji je imenovao. Mi predlažemo i u svim ovim amandmanima do kraja zastupamo stav da i zamenike treba da imenuje Narodna skupština i kada nastupe ove okolnosti za prestanak funkcije, a to je navršenje radnog veka, treba da se obavesti Narodna skupština, kako bi se na odgovarajući način pripremila odluka o prestanku funkcije ili razrešenju, u zavisnosti od razloga. Ova veza između Vlade i zamenika javnog tužioca - malopre sam ukazao na jedan organski nedostatak ovog zakona, i ovde se potvrđuje. Vidite u samom tekstu - Republički javni tužilac obaveštava Vladu. Kada Republički javni tužilac nešto ima sa Vladom, on ima povodom onih stavki budžeta na koje prigovara što nisu rešene i ništa drugo. Ne postoji mogućnost za bilo kakvu drugu komunikaciju. U tome se ogleda ta specifična funkcija i ta pristojna udaljenost tužilaštva od izvršne vlasti. Tužilaštvo jeste specifičan organ, jeste državni organ, mora da bude samostalno i moramo da predvidimo mehanizme kako da se očuva ta samostalnost, od obezbeđenja uslova, preko izbora, preko plate, školovanja i pripremanja kadrova, zajedničkih stavova u svim tužilaštvima, da ne bismo dolazili u situaciju, i ponovo potenciram - vrlo rado bih danas predložio da se zamenicima javnih tužilaca odredi beneficirani radni staž jer preuzimaju, ni krivi ni dužni, veliku odgovornost, da u fiokama drže neke predmete po nekoliko godina, dok to ne padne u zaborav, da zaustave izlazak pravde. Verujte, nije ni tim ljudima prijatno. Dešavaju se promene, pa se posle ti ljudi prozivaju, izvlače na odgovornost, strpaju na neka mesta gde nikada nisu ni bili, niti su pripadali, a možda nisu ni mogli da urade, a siguran sam da čak nisu ni smeli od svog šefa opštinskog ili okružnog javnog tužioca. Nemojte sa zamenicima, koji su ipak "rudari" u tom tužilaštvu, da postupamo na ovakav način. Ove odredbe zakona same po sebi stvaraju sliku i govore gde je mesto i uloga tog čoveka koji pretenduje na tu funkciju. To je ta opasnost, zbog koje ne sme da se prihvati ovo što je Vlada predložila.
Hvala. Da li se još neko od ovlašćenih predstavnika javlja za reč? (Ne.) Amandman na član 21. podneo je narodni poslanik Hranislav Perić. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Hranislav Perić.
Predložili smo da se član 21. briše i da ostane član iz starog zakona. Obrazloženje je - Visoki savet pravosuđa mora imati ista ovlašćenja prema javnom tužilaštvu, pa prema tome treba da ostane rešenje da Visoki savet pravosuđa može izreći meru upozorenja kada odlučuje o prigovoru na odluku kojom je utvrđeno da postoje razlozi za razrešenje zbog nesavesnog i nestručnog vršenja dužnosti. Javno tužilaštvo bi moralo da ima predstavnike u Visokom savetu pravosuđa kada se odlučuje o razrešenju nosilaca javnotužilačke funkcije, pa bi predstavnici tužilaštva morali da imaju svog čoveka u Visokom savetu pravosuđa. Hvala.
Da li se neko od ovlašćenih predstavnika javlja za reč? (Ne.) Na član 21. amandman je podnela narodni poslanikGordana Pop-Lazić. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima zamenik predsednika poslaničke grupe SRS, narodni poslanik Zoran Krasić.
Član 21. Predloga zakona ima dve intervencije u odredbi člana 75. stav 2, koja se briše, i dosadašnji stav 3. postaje stav 2. Na to je SRS podnela amandman, sa predlogom da se član 21. Predloga zakona promeni tako što bi u članu 75. Zakona bio promenjen stav 2. za koji je Vlada predložila da se briše i da, praktično, taj novi stav 2. glasi: "Isto može da učini nadležni odbor Narodne skupštine kada rešava o prigovoru na odluku kojom je utvrđeno da postoje razlozi za razrešenje zbog nesavesnog i nestručnog vršenja dužnosti". Da bi se ovo bolje shvatilo, treba da se pročita i stav 1. koji kaže: "Republički javni tužilac može u postupku za razrešenje zbog nesavesnog ili nestručnog vršenja dužnosti izreći mere upozorenja ili mere uklanjanja iz javnog tužilaštva od jednog meseca do jedne godine". Znači, to je jedna privremena mera, koja ima za cilj da lice iz tužilaštva koje je u nekom postupku utvrđivanja odgovornosti udalji sa funkcije, da više ne radi". U važećem zakonu taj stav 2. kaže - isto može da učini i Visoki savet pravosuđa, kada rešava o prigovoru. Pošto smo izbacili Visoki savet pravosuđa iz celog ovog postupka i ubacili nadležni odbor Narodne skupštine, po tome znači da ista prava koja ima Republički javni tužilac kao prvostepeni organ kada rešava o prigovoru ima drugostepeni organ kada rešava po prigovorima, te predlažemo da se ovaj amandman usvoji, jer on čini celinu ne samo sa amandmanima, nego uopšte, u toj hijerarhiji i tom odnosu na relaciji republički javni tužilac i organ iznad republičkog javnog tužioca. Taj organ nikako ne bi mogla da bude Vlada, niti neko drugi, već pre svega Narodna skupština, ako ne direktno ona, onda u svakom slučaju njen nadležni organ, jer je to ta pristojna daljina koja garantuje samostalnost javnotužilačke funkcije.
Da li se još neko od ovlašćenih predstavnika javlja za reč? (Ne.) Na član 22. amandman je podneo narodni poslanikĐura Lazić. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Đura Lazić.
Poštovano predsedništvo, koleginice i kolege narodni poslanici, u ime SPS podneo sam amandman na član 22. predloženog zakona, kojim tražim da se ovaj član briše, jer je zaista svojim sadržajem u suprotnosti sa ustavnim odredbama, sa pravnom teorijom i sa svim proklamovanim načelima, koje je i ministar pravde gospodin Batić iznosio, o tzv. podeli sudske, zakonodavne i izvršne vlasti. Samo da podsetim, ovaj član 22. iz Predloga zakona treba da menja član 77. postojećeg zakona tekstom: "Javni tužilac i zamenik koji žele da im dužnost prestane podnose pismeni zahtev Narodnoj skupštini, odnosno Vladi". Gledano koncepcijski, sa onim što se do sada predlaže, u dosadašnjim članovima, krši se ona ustavna podela na zakonodavnu, izvršnu i sudsku vlast. Brisanjem ovog člana mi bismo ispoštovali ustavnu odredbu i dali bi mogućnost da o prestanku mandata, o razrešenju ljudi iz tužilaštva odlučuje Skupština Republike Srbije. Ne bih govorio o tome, govorile su kolege o značaju odgovornosti posla okružnog tužioca i javnih tužilaca i njihovih zamenika. Ako hoćete, po pravilu, čak mnogo više rade zamenici javnih tužilaca nego javni tužioci, i zašto devalvirati i izbor i način razrešenja zamenika javnih tužilaca? Pa nemojmo da devalviramo rad ljudi koji rade, a devalviraćemo ih i svešćemo ih na nivo sudija opštinskih sudova za prekršaje ako usvojimo predloge ovog zakona da zamenike imenuje Vlada i, takođe, da zamenike tužilaca razrešava Vlada. Nemojmo baš toliko da devalviramo nosioce ovih pravosudnih funkcija. Hvala.
Da li se neko od ovlašćenih predstavnika javlja za reč? (Ne.) Na član 22. amandmane u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanik Dragan Ljubojević, i zajedno narodni poslanici Petar Petrović i Miloš Lukić. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Dragan Ljubojević.
Dame i gospodo narodni poslanici, u pravnom sistemu naše zemlje postoje tri grane vlasti, to su zakonodavna, izvršna i sudska vlast. Sudska vlast bi trebalo da bude nezavisna, posebno nezavisna od izvršne vlasti. I Ustav u svom 103. članu definiše javno tužilaštvo kao samostalni državni organ, a vi članom 22. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o javnom tužilaštvu, odnosno članom 77. ovog zakona dajete Vladi da javni tužilac, odnosno zamenik javnog tužioca, zahtev za prestanak funkcije podnosi Narodnoj skupštini, odnosno Vladi. Ono što mi, srpski radikali, smatramo da je izuzetno značajno, to je da, u svakom slučaju, ni na koji način izvršna vlast ne bi smela i ne bi trebalo da utiče na sudsku vlast. Činjenica je da je bilo velikih problema, da i dan - danas ima velikih problema u pravosuđu ove zemlje, međutim, ovakvim izmenama i dopunama Zakona o javnom tužilaštvu vi taj problem nećete rešiti. Vi ovim članom i prethodnim članovima, kao i nekim narednim članovima, samo proširujete ingerencije, odnosno dajete izvršnoj vlasti nešto što joj u suštini ne pripada, niti bi smelo da joj pripada, posebno ako imamo u vidu ovaj član Ustava, član 103, koji sam citirao. Vi možete, kao što je to slučaj u nekim zemljama, da javno tužilaštvo vežete za izvršni organ vlasti, ali morate da menjate Ustav da biste to učinili. Kod nas u tužilaštvu nije bio problem u zakonskoj regulativi, nego pre svega u kadrovskoj politici, koju vi iz DOS-a sprovodite, evo, preko dve i po godine. To je suština. Sve ove tužioce i sudije koje ste razrešili, pritvorili, pod pritiskom naterali da podnesu ostavke, vi ste imenovali - i Milana Sarajlića, i Radeta Terzića, je li tako beše, i još neke sudije koji su sada u ovom paketu, unazad mesec dana smenjivani, pritvarani i na raznorazne načine naterani da podnesu ostavke. Dakle, suština nije samo u zakonskoj regulativi, nego pre svega u kadrovskoj politici. Ako mislite da ćete ovim izmenama i dopunama Zakona o javnom tužilaštvu rešiti probleme u pravosuđu, vi se grdno varate. Ovim ćete samo dati neka ovlašćenja izvršnoj vlasti, koja joj u stvari ne pripadaju, niti bi na bilo koji drugi način trebalo da joj pripadnu. Ima već nedelju dana kako je Ministarstvo unutrašnjih poslova izašlo sa jednim saopštenjem, gde su otkriveni nalogodavci za ubistvo Ivana Stambolića i naloženo je, praktično, javnom tužilaštvu da po tom pitanju sasluša Slobodana Miloševića i Mirjanu Marković. Raspisana je plava poternica za Mirjanom Marković, međutim, još uvek niko iz tužilaštva nije uputio zvaničan zahtev za saslušanje Slobodana Miloševića u Hagu, koji se oglasio i rekao da prihvata. Kad god vi odavde pošaljete tužioca u Hag, on će se odazvati tom saslušanju i reći sve što zna. Ko je kriv i šta je sad tu sporno? Da li ćete ovim zakonom regulisati to ili ćete promenama ovog zakona naterati tužioce da rade? Grdno se varate.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, zamenik predsednika poslaničke grupe SRS.
Ovo je amandman na član 22. Predloga zakona, a ovaj predloženi član ima nekoliko velikih problema. Jedan je što se nikada u pravnoj normi ne piše sledeće: "Javni tužilac i zamenik koji žele da im dužnost prestane". Tako nešto u pravu ne postoji, tako nešto se ne piše u jednoj pravnoj normi. Morate malo da vodite računa o ovome, jer ipak je ovo profesija, ipak je ovo zanat. Svaka reč ima svoju težinu, logičku i gramatičku i istorijsku, ako hoćete, tako da se na ovaj način izražavaju neke želje, a pravna norma nikada nije tumač želja. Glavna stvar zbog koje je podnet ovaj amandman odnosi se na organ koji se obaveštava o podnetom zahtevu za prestanak funkcije. To nikako ne bi smela da bude Vlada Republike Srbije, već Narodna skupština. Dovoljno je da se zahtev uputi Narodnoj skupštini, pa organu koji bira i imenuje. Dovoljno je tom organu da se podnese zahtev, jer taj organ treba da se obavesti i on treba da konstatuje da je određenom licu prestala dužnost javnog tužioca, odnosno dužnost zamenika javnog tužioca. Ubacivanje Vlade u ovaj posao praktično bi značilo, a možda je to najava nekih budućih poteza, da će već kroz nedelju dana sudije biti dužne da obaveštavaju Vladu da žele da im prestane sudijska funkcija, što bi bilo krajnje neprihvatljivo i nedozvoljeno. Svako uplitanje Vlade ili bilo kog dela izvršne vlasti u poslove koji su Ustavom i zakonima rezervisani za druge grane vlasti nesumnjivo je znak da je na delu diktatura ili da smo na dobrom putu da nam se to desi. Diktature su zabranjene. Diktatura kao oblik monopola, monopola na život, monopola na razum, na misao, zabranjena je. Ukoliko želite da ovaj predlog zakona na nešto liči i da ljudi koji preko ovakvih normi dobijaju poruku od države gde im je država namenila mesto, gde ih država vidi, kako ih država vidi, šta država od njih očekuje, ako su to poruke koje se šalju ovim predlogom zakona, verujte da ni one odredbe o minimalnim godinama radnog staža neće biti dobre i neće biti dovoljne, jer niko više neće hteti da se bavi ovim poslom pod ovakvim uslovima i sa ovakvim nipodaštavanjem. Trunka dostojanstva koja postoji kod svakog čoveka ne dozvoljava da se na ovakav način, ne konkretno samo ovim članom, nego celom ovom idejom koja se zove projekat promene Zakona o javnom tužilaštvu, ovako devalvira struka i funkcija.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika javlja za reč? (Ne.) Na član 23. amandman je podneo narodni poslanik Veroljub Arsić. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo poslanici, svojim amandmanom sam tražio da se član 23. Predloga zakone briše. Staro rešenje je bilo mnogo bolje nego novo, predloženo u ovom članu, da o prestanku dužnosti javnog tužioca odlučuje Narodna skupština, a o prestanku dužnosti njegovog zamenika odlučuje Vlada Republike Srbije. Amandman je podnet iz razloga što nismo zaboravili vaša obećanja, koja ste davali i pre izbora, a i kada ste počeli da ostvarujete vlast u ovoj skupštini, o nezavisnom školskom, srednjem i osnovnom obrazovanju, o nezavisnosti univerziteta, o nezavisnosti sudova. Mnogo je bilo polemike do sada da li je tužilaštvo sudska vlast ili organ državne uprave. Svejedno da li je, ali u svakom slučaju mu je potrebna nezavisnost u radu. Sada sa ovakvim predlogom zakona imamo primer da Vlada može da utiče na rad tužilaštva. Kako to izgleda u praksi? Recimo da neki zamenik tužioca pokrene postupak da li su istiniti navodi da je potpredsednik Vlade Republike Srbije Čedomir Jovanović stvarno bio u Šilerovoj i Čedomir Jovanović na prvoj sednici Vlade pokrene postupak za razrešenje takvog zamenika tužioca. Zar to nije klasična zloupotreba? Do sada je o tome mogla da raspravlja samo Narodna skupština. Pa, čak i da je takav zamenik tužioca u nemilosti većine, postoji javna debata, rasprava. Verovatno će se takav tužilac obratiti za zaštitu poslanicima opozicije. Ako ništa drugo, bar bi se znalo za prave razloge njegove smene. Izgovor za ovakav zakon o javnim tužilaštvima, kako to reče ministar pravde u Vladi Republike Srbije Vladan Batić, jeste taj da je ovoj državi potrebna borba protiv organizovanog kriminala, brza i efikasna, i da je ta borba isključivo u interesu građana. Moram da kažem da gospodin ministar ne treba da nas zamajava ni ovde, a ni u javnim nastupima, da je nešto u interesu građana, pogotovo ova borba, jer je niste poveli pre dve godine, nego ste je poveli kada su vaši interesi protiv tog organizovanog kriminala bili ugroženi, kada su vas oni koji su vas sponzorisali i protežirali počeli da ugrožavaju, kada ste počeli i sami da se petljate u njihove poslove, kumujete i naređujete. Tada vam je organizovani kriminal otkazao poslušnost i desilo se to što se desilo.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, zamenik predsednika poslaničke grupe SRS.
Gospodin Arsić je dao jednu dimenziju ovog člana i ovog amandmana. Amandmanom se traži brisanje člana 23. On je naveo razloge koji su ga motivisali da podnese ovaj amandman. Da bi se bolje shvatilo o čemu se radi, član 23. Predloga zakona glasi da se menja član 78. Na koji način? Kaže ovako: "O prestanku dužnosti javnog tužioca odlučuje Narodna skupština, a o prestanku dužnosti zamenika odlučuje Vlada. Odluka o prestanku dužnosti objavljuje se u "Službenom glasniku Republike Srbije"," i jedna i druga, u zavisnosti od toga. Postojeći zakon, znači ovo što je praktično još uvek na snazi, taj član 78. glasi: "O prestanku dužnosti javnog tužioca i zamenika javnog tužioca odlučuje Narodna skupština. Na odluku o razrešenju ..." (Znači, to je jedan od razloga za prestanak funkcije, razrešenje.) "... dopuštena je žalba Ustavnom sudu u roku od 15 dana od objavljivanja odluke u "Službenom glasniku Republike Srbije"". Znači, ovom izmenom zakona, ovim članom, Vlada nam kaže da protiv odluke o razrešenju ne postoji nijedno pravno sredstvo. To je nekoliko koraka unazad od postojećeg zakona, i to nije dobro. SRS predlaže da se zadrži postojeće rešenje, u kome protiv eventualne odluke Narodne skupštine o razrešenju tužioca ili njegovog zamenika postoji mogućnost da se ostvari neko pravo u sudskom postupku i da taj nadležni organ bude Ustavni sud Republike Srbije; on je i nadležan za, tamo je široko napisano, izborne sporove, a ovo je otprilike jedna vrsta tih izbornih sporova. Ali, moram da obavestim sve narodne poslanike da bi i ta odluka Ustavnog suda imala jedan ograničeni domet, jer ne postoji praktično mogućnost vraćanja na funkciju, nego samo da se konstatuje da je eventualno prekršeno neko pravo i da se uspostavi ono stanje povređenih ličnih prava, pa eventualno i pravo na naknadu štete, ali teško da bi neko mogao da pojedinačnu odluku Narodne skupštine promeni. Zato je ovo rešenje koje postoji u zakonu dobro i Vlada ne bi smela da ga dira, jer ovom promenom Vlada nam kaže da može sve i svašta da uradi u tužilaštvu i da ne postoji nikakav oblik zaštite funkcije;dužnosti, dostojanstva i ličnih prava ljudi koji obavljaju ove funkcije. Narodna skupština mora da se zamisli nad ovim i da se orijentiše da vidi kojim to putem idemo, gde nas to vodi Vlada, da nije moguća možda sledeća promena - da Vlada odlučuje o statusnim pitanjima narodnih poslanika, da možda u nekoj budućoj fazi Vlada donosi odluke u ime Ustavnog suda; šta je to sledeće, šta je to teže što još može da bude da bi nam skrenulo pažnju da je ova vlada vlada destrukcije, jer samo onaj koga rukovodi destrukcija i na vlasti želi da bude, isto kao što je bio opozicija može da predloži ovo.
Pošto se više niko od ovlašćenih predstavnika ne javlja za reč, prelazimo na sledeći amandman. Na član 23. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Joca Arsić i Momir Radoičić. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li se neko javlja za reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik, u ime podnosilaca, Joca Arsić.
Poštovane koleginice i kolege poslanici, razumem nervozu, ali smo glasali da radimo do 20,00 časova i molim onda da to pravo koje smo tražili i iskoristimo. Da bismo bili efikasni produžili smo rad da bismo na vreme doneli ove važne zakone. Momir Radoičić i moja malenkost u ime SPS-a smo podneli amandman na član 23. koji predlaže izmenu člana 78. Predloženo rešenje od strane predlagača tj. Vlade glasi: "O prestanku dužnosti javnog tužioca odlučuje Narodna skupština, a o prestanku dužnosti zamenika odlučuje Vlada. Odluka o prestanku dužnosti objavljuje se u "Službenom glasniku Republike Srbije"". Mi predlažemo da se član 23. izmeni i da glasi: "Član 78. menja se i glasi: Narodna skupština Republike Srbije odlučuje o prestanku dužnosti javnog tužioca i zamenika javnog tužioca, a na odluku o razrešenju u roku od 15 dana od dana objavljivanja dopuštena je žalba Ustavnom sudu". Obrazloženje - kako Narodna skupština odlučuje o izboru javnog tužioca i zamenika javnog tužioca, tako treba da donosi odluke i o prestanku dužnosti i javnog tužioca i zamenika javnog tužioca. U našem konceptu smo predložili da se ovo izjednači. Naša osnovna primedba je, i prilikom ranijeg donošenja zakona o tužilaštvu i tužiocima, da su potpuno ravnopravni tužioci i zamenici tužilaca, u stvari najveći, "rudarski" posao u ovom delu nose zamenici tužilaca, a tužioci su bili i ostali i u ovom delu više političke ličnosti, nego što su se bavili čistim zanatom, odnosno profesijom. Nažalost, tako je. Kako se ovim promenama predviđa da njih imenuje Vlada, a ne bira Skupština, tim pre treba da se prihvati i ovaj amandman, pored drugih amandmana, a treba zadržati i ranija rešenja, za koja mislim da su kvalitetnija; data su obrazložnja na ovu temu, ali ja ne bih da ih ponavljam. Želim samo da podsetim na to. Mislim da ne postoji nijedan dobar razlog da se ovaj amandman ne prihvati.
Da li se neko od ovlašćenih predstavnika javlja za reč? (Ne.) Na član 24. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Petar Petrović i Miloš Lukić. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Podnosioci ovog amandmana nisu prisutni. Da li se neko od ovlašćenih predstavnika javlja za reč? (Ne.) Na član 24. amandman je podneo narodni poslanik Srboljub Živanović. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Srboljub Živanović.
U ime poslaničkog kluba SRS podneo sam amandman na član 24. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o javnom tužilaštvu. Pravosudna funkcija je jedna od najvažnijih socijalnih funkcija države i ima centralno mesto u svakom političkom sistemu. Kroz pravosudni sistem država provodi princip ustavnosti i zakonitosti kao temeljnu odrednicu ukupnog političkog sistema. Suštinski karakter pojedinačnih oblika političkog sistema prosto se preslikava na ulogu i značaj pravosudnih institucija i njihove delatnosti. Javno tužilaštvo ima izvestan stepen samostalnosti, iako se preko njega realizuje državna politika krivičnog gonjenja, vrši prethodna procena realne društvene opasnosti koju predstavljaju pojedinačna krivična dela, nadzire rad organa otkrivanja i privođenja osumnjičenih. Dame i gospodo, vi kao da ste juče došli na vlast, a moram istaći da u svim vašim diskusijama to želite i da pokažete, jer vi ne želite da pokažete da ste tri godine nosioci vlasti u Srbiji. U ovom vremenu ste znali samo da kritikujete, a sad ste došli u prostor kada morate da pokažete šta ste uradili a to u stvari pokazujete vanrednim merama. Po mišljenju Srpske radikalne stranke, o prestanku dužnosti javnog tužioca i zamenika javnog tužioca odlučuje Narodna skupština. Na odluku o razrešenju dopuštena je žalba Ustavnom sudu, u roku od 15 dana od objavljivanja odluke u "Službenom glasniku Republike Srbije". Zbog toga je, ukoliko se prihvati amandman Srpske radikalne stranke na član 23, neophodno brisanje u članu 79. stav 2. (koji se menja u član 24.) reči "odnosno Vlada", jer Vlada po našem mišljenju ne treba da ima ovlašćenja u imenovanju, kao ni u razrešenju nosilaca javnotužilačke funkcije. Jer, ne postoji velika razlika između javnih tužilaca i zamenika javnih tužilaca, pogotovo što su zamenici javnih tužilaca oni koji operativno rade poslove iz nadležnosti javnog tužioca. Dame i gospodo, mislim da u ovom vremenu često čujemo kako pojedinci iz ove vlasti umeju da kritikuju ili da daju packe pojedincima;u stvari osvrnuo bih se na izlaganje Dragana Veselinova. Verujte mi, on je za ove tri godine toliko diverzija uradio za nas u Srbiji, jer je uvezao preko 30.000 tona veštačkog đubriva, lošijeg kvaliteta (8h8h8). Verujte mi, on je načinio toliko zlodela da bi stvarno o njemu trebalo da raspravlja ova skupština.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, zamenik predsednika poslaničke grupe SRS.
Ovim amandmanom se, između ostalog, otklanja i jedna suštinska greška koja je ostala posle ove intervencije. Očigledno, predlagač je imao mehaničku nameru da pored Narodne skupštine dopiše "odnosno Vlada" i računa da je na taj način završio posao. Ispred reči "Vlada" postoje reči, kao i iza reči "Vlada", a još nije zabeležen slučaj da Vlada vrši razrešenja na bazi jednog akta koji se zove odluka, već je to uvek rešenje. Ova mehanička nabrajanja i ubacivanja u postojeću normu određenih reči, a da se ne vidi značaj onoga ispred i iza, poprilično deluje tragikomično. Praktično će Vlada uraditi nešto što je nemoguće i što nikada do sada nije uradila. Nikada odlukom nije razrešila ne samo zamenika javnog tužioca, nego odlukom nije razrešila ni zamenika ministra, niti pomoćnika ministra, niti bilo kog funkcionera iz izvršne vlasti. Na ovaj način stičem utisak da Vlada Republike Srbije, kao predlagač ovog zakona, zamenika javnog tužioca tretira kao vladinog službenika, kao čoveka koji radi u organu državne uprave, a to nije, niti može. Ovaj amandman, osim toga što prati osnovnu ideju o mestu i ulozi javnog tužioca, otklanja i, moram da kažem, jednu pravno - tehničku bruku, koja ne bi smela da opstane u Predlogu zakona. Budimo svesni: već sutra će ovo što danas radimo biti neka istorija, a već prekosutra će o ovome što je danas da piše neko i da se bavi i stenografijom; za praistoriju su neki drugi, obično su oni već u muzejima. To su već izdate knjige. Ima puno knjiga sa puno primera pravno nebuloznih stvari koje su se dešavale za protekle dve - tri godine. To nije tema ovog amandmana. Znači, prihvatanjem ovog amandmana otklanjamo ovaj propust za koji ne znam kako se desio; da je malo bolja ova služba za zakonodavstvo, ona ne bi smela da pusti u proceduru ovakvu normu. Hvala.
Da li se još neko od ovlašćenih predlagača javlja za reč? (Ne.) Na član 25. amandman je podneo narodni poslanik Nebojša Jović. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Izvolite.
Poštovano predsedništvo, poštovani narodni poslanici, u ime SPS-a na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o javnom tužilaštvu podneo sam amandman na član 25, kojim predlažem da on glasi: "Zamenici javnih tužilaca izabrani po Zakonu o javnom tužilaštvu ("Službeni glasnik Republike Srbije", br. 43/91 i 71/92) koji ne budu izabrani po odredbama ovog zakona do 1. septembra 2003. godine imaju prava po osnovu rada koja pripadaju izabranom licu po prestanku funkcije". Predloženim rešenjima u Zakonu o javnom tužilaštvu iz 2001. godine bilo je predviđeno imenovanje zamenika javnog tužioca,što je amandmanima poslanika preinačeno u izbor zamenika, po istom postupku kao javnih tužilaca. Takođe, na predlog Visokog saveta pravosuđa bira ih Narodna skupština. Međutim, u prelaznim i završnim odredbama u članu 93. ostala je odredba o imenovanju zamenika i to sa utvrđenim rokom, što potvrđuje integralni tekst člana 93. važećeg zakona koji kaže: "Zamenici javnih tužilaca izabrani poZakonu o javnom tužilaštvu ("Službeni glasnik RS", br. 43/91 i 71/92), koji ne budu imenovani do 28. februara 2003. godine, imaju prava po osnovu rada koja pripadaju postavljenom licu po prestanku funkcije". Dosledno koncepciji da i zamenici javnih tužilaca treba da budu izabrana, a ne imenovana lica, amandmanom predlažemo da zamenici javnih tužilaca po prestanku funkcije treba da imaju prava po osnovu rada, kao i ostala izabrana lica. Znači, suština našeg amandmana je da zamenici javnih tužilaca imaju prava po osnovu rada, koja pripadaju izabranom licu, a ne imenovanom licu po prestanku funkcije. Zahvaljujem.
Hvala. Da li se neko od ovlašćenih učesnika u raspravi javlja za reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dragan Todorović, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS.
Samo jedna kratka napomena, kako bismo ilustrovali do kog je apsurda dovedena situacija u vezi javnih tužilaca i izbora javnih tužilaca, prilikom donošenja Zakona o javnom tužilaštvu i izmena i dopuna Zakona o javnom tužilaštvu 2002. godine. Naime, moram da pročitam član 56. važećeg teksta zakona, koji precizira izbor nosilaca javnotužilačkih funkcija, u kome se kaže da javnog tužioca i zamenika javnog tužioca bira Narodna skupština, na predlog Visokog saveta pravosuđa. Čitam važeći tekst zakona. U članu 56. doslovce se potencira, kristalno jasno, da javnog tužioca i zamenika bira Narodna skupština, na predlog Visokog saveta pravosuđa. Dakle, po odredbama zakona o izmenama i dopunama zakona od 2002. godine. Međutim, predlagač tih izmena i dopuna zakona nije našao za shodno da proveri kakvo je stanje u prelaznim i završnim odredbama, pa se u odredbama člana 93, kojima se regulišu prelazne i završne odredbe, ta činjenicada se zamenici i javni tužioci biraju na predlog Visokog saveta pravosuđa prenebregava. Ostalo je rešenje kojim se ostavlja situacija koja kaže da zamenici javnih tužilaca mogu da budu imenovani. To je pravna nedefinisanost i mi smo u ovim predloženim izmenama i dopunama Zakona videli grešku koja se potkrala,koja je prošla neopaženo. S tim u vezi, a u skladu sa našim opredeljenjem da se zaista status javnih tužilaca i zamenika javnih tužilaca reguliše na isti način, mi smo reagovali u skladu sa predloženim rešenjima u Zakonu o javnom tužilaštvu iz 2001. godine i sa našim opredeljenjima i stavovima iz tog perioda, kada je bilo predviđeno imenovanje zamenika javnog tužioca, što je amandmanima poslanika preinačeno u izbor zamenika po istom postupku kao i javnih tužilaca, odnosno na predlog Visokog saveta pravosuđa bira ih Narodna skupština. Dakle, u prelaznim i završnim odredbama u članu 93. ostale su odredbe o imenovanju zamenika, i to sa utvrđenim rokom. Dosledno koncepciji da i zamenici javnih tužilaca treba da budu izabrana, a ne imenovana lica, amandmanom smo predložili da ta greška bude ispravljena i mislim da je u skladu sa važećim odredbama Zakona i redakcijom pravnog teksta najbitnije da se dođe do jednog teksta zakona koji je ozbiljan i da se eventualne greške, koje su postojale u ovom zakonskom tekstu, isprave. Zbog toga, i u skladu sa našim opredeljenjima o jednakom položaju tužilaca i zamenika javnih tužilaca, nadam se da ćete imati razumevanja za naš amandman.
Da li se još neko od ovlašćenih predstavnika javlja za reč? (Ne.) Na član 26. amandman je podneo narodni poslanik Goran Cvetanović. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Goran Cvetanović.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, član 26. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o javnom tužilaštvu glasi: "Ovaj zakon stupa na snagu narednog dana od dana objavljivanja u ÄSlužbenom glasniku Republike SrbijeÄ. " Amandman koji je podnela Srpska radikalna stranka na član 26. jeste da se član 26. menja i glasi: "Ovaj zakon stupa na snagu osmog dana od dana objavljivanja u ÄSlužbenom glasniku Republike SrbijeÄ." Amandmanom se ovo predlaže pre svega zbog toga što je članom 120. Ustava Republike Srbije predviđen i definisan precizno rok u kome treba da stupi na snagu određen zakon, a ne postoje naročito opravdani razlozi da on stupi na snagu ranije. Ako pogledate stranu 110. Ustava, gde je definisano jemstvo ustavnosti, odnosno pod naslovom Ustavnost i zakonitost definisan je član 120. i on kaže da zakon, drugi propis ili opšti akt stupa na snagu najranije osmog dana od dana objavljivanja, osim ako, iz naročito opravdanih razloga (podvlačim i naglašavam - naročito opravdanih razloga) nije predviđeno da ranije stupi na snagu. Zaista niti ministar, niti Vlada nisu definisali koji su to opravdani razlozi zbog čega bi trebalo pre vremena da stupi ovaj zakon na snagu. Znam da je DOS-ova vlast pokušala, i pokušava i dalje, da Ustav na nezakonit i nelegitiman način promeni i znamo da je definisano Ustavom da dvotrećinska većina menja ustav. Doduše, oni pokušavaju prostom većinom od 126 poslanika da promene ustav. Činjenica je da su mnogo puta do sada, a verovatno će i u budućnosti, prekršili određene odredbe i članove Ustava, ali zaista sada nije definisano zbog čega je opravdan razlog da ovaj zakon stupi pre vremena. Pre svega, ako je urgentno, i pored onoga što ste doneli odluku da bude prekoračenje radnog vremena danas, ne vidim to po broju poslanika DOS-a, a i po prisutnosti nekih odgovornih lica koja treba da budu prisutna ovde u Skupštini da bi se ovaj zakon usvojio. Voleo bih od ministra pravde gospodina Batića da čujem zbog čega je potrebno da zakon stupi na snagu dan posle donošenja.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Ovim amandmanom Srpska radikalna stranka izražava sumnju da postoje naročito opravdani razlozi zbog kojih bi ovaj zakon, ukoliko se usvoji, stupio na snagu narednog dana od dana objavljivanja. Smatramo da ti razlozi, a pogotovo naročito opravdani, ne postoje. Doduše i predlagač je obrazložio to rečima - radi efikasnijeg rada javnog tužilaštva na suzbijanju organizovanog kriminala. Međutim, prvi zakon koji smo danas razmatrali odnosio se na organizaciju i nadležnost posebnih organa za suzbijanje organizovanog kriminala, tako da tužilaštvo nema nekih naročito dodirnih tačaka sa tim zakonom koji se tiče organizovanog kriminala. Ovde ste naveli još jedan razlog - u uslovima ugrožene bezbednosti Republike Srbije. Bezbednost Republike Srbije je ugrožena odavno. Ugrožena je i uža teritorija, a da ne pričamo o svim oblicima ugrožavanja. Znate i sami da smo imali još krajem 2000. godine oružane sukobe na prostoru tri opštine na jugu Srbije i tada nije uvedeno vanredno stanje u Republici Srbiji. Isto je bila ugrožena bezbednost, ali to nije bila nikakva smetnja da svi zakoni 2001. godine praktično stupe na snagu osmog dana od dana objavljivanja. Doduše, sada je vanredno stanje proglašeno neustavno na celoj teritoriji Republike Srbije, što po zakonu ne bi ni moglo da se desi, ali da ne ulazimo u tu temu. Mi procenjujemo da bezbednost Republike Srbije nije ni manje ni više ugrožena nego što je to bilo pre mesec i po dana, pre dva meseca, i pre godinu dana, te da ne postoji nijedan opravdani razlog za prevremeno stupanje na snagu ovog zakona, a sudeći po odredbama koje smo danas komentarisali i tražili da se promene, stičem utisak da se ovaj zakon već primenjuje. On se primenjuje na jedan vrlo specifičan način. Usvajanjem ovog zakona praktično treba da se samo legalizuje neko stanje koje je u nastajanju, pa verovatno i da se amnestira nešto što se dešava sa zamenicima javnih tužilaca. Kada kažem amnestira, ne mislim na ove koje ste uhapsili i priveli. Verovatno postoji neki osnov za to i kamo sreće da ste ih više pohapsili za ove dve godine. Sigurno bi nam stanje u tužilaštvima i u sudovima bilo daleko bolje. Na vreme smo vas upozoravali. Znači, ne postoji taj naročito opravdan razlog zbog koga bi ovaj zakon morao da stupi na snagu narednog dana od dana objavljivanja u "Službenom glasniku Republike Srbije", jer stanje bezbednosti je nepromenjivo već dve-tri godine. Nema tog nekog naročitog ugrožavanja. Što se tiče organizovanog kriminala, on je do pre nekoliko dana bio na visokom nivou, a sada je ... (Milka Marinković, sa mesta: Organizovan, a više nije.) Žali se da nešto nije u redu. Rekoh, da nije teško ženi, pa da pomognete. Sa mnom je sve besprekorno, samo, rekoh, da ne zovete hitnu pomoć. Znači, ugrožavanje ne postoji. Kao što vidite, nema pomoći, šta da radimo. Nema tih opravdanih razloga. Zakon treba da stupi na snagu po onoj redovnoj proceduri. Organizovani kriminal je verovatno suzbijen, obzirom da još samo čistačice iz Vlade nisu obavestile javnost ko je uhapšen.
Da li se još neko javlja? (Ne.) Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima,da li predstavnik predlagača želi da da završnu reč? (Ne.) Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. O ovom predlogu zakona odlučivaćemo u danu za glasanje. Prelazimo na 6. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA KRIVIČNOG ZAKONA SAVEZNE REPUBLIKE JUGOSLAVIJE (pojedinosti) Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada Republike Srbije. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Aleksandar Stefanović, Zoran Krasić, Milovan Radovanović, Vjerica Radeta, Milorad Mirčić, Petar Jojić, Dragoljub Stamenković, Stevan Kesejić, Goran Cvetanović, Dragan Ljubojević, Lazar Marjanski, Branislav Blažić, Dragan Pavlović, Veroljub Arsić, Ljubomir Kragović, Srboljub Živanović, Zlatan Jovanović, Nataša Jovanović, Vitomir Plužarević, Dragan Čolić, Slobodan Janjić, Joca Arsić, Milan Janković, Slobodan Tomović, Golub Rajić, zajedno Đorđe Mamula, Petar Cvetković, Dragan Jočić i Dušan Budišin i zajedno Olgica Kirćanski, Nataša Milojević, Aleksandar Vatović, Dragan Milentijević i Slavica Tatomir. Primili ste izveštaje Odbora za pravosuđe i upravu i Zakonodavnog odbora. Na osnovu člana 142. stav 4.Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije Zakonodavni odbor odbacio je: - amandman da se posle člana 9a doda novi član 9b, koji je podneo narodni poslanik Lazar Marjanski; - amandman da se posle člana 9b doda novi član 9v, koji je podneo narodni poslanik Branislav Blažić; - amandman da se posle člana 9v doda novi član 9g, koji je podneo narodni poslanik Dragan Pavlović; - amandman da se posle člana 9g doda novi član 9d, koji je podneo narodni poslanik Branislav Blažić; - amandman da se posle člana 9d doda novi član 9đ, koji je podneo narodni poslanik Veroljub Arsić; - amandman da se posle člana 9đ doda novi član 9e, koji je podneo narodni poslanik Ljubomir Kragović. Odbačeni amandmani, na osnovu člana 142.stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, ne mogu biti predmet rasprave na sednici Narodne skupštine. Pošto je Narodna skupština obavila zajednički načelni pretres, u okviru koga je razmatran i ovaj predlog zakona, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Povreda Poslovnika, reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Zamolio bih da obratite pažnju na član 137. i 141. Poslovnika. Član 137. Poslovnika ukazuje da se rasprava o pojedinostima obavlja po članovima na koje su podneti amandmani i o amandmanima kojima se predlaže i unošenje novih odredaba. Svi ovi amandmani o kojima ste malopre pričali, koji su odbačeni i nisu predmet današnje rasprave, jesu ti amandmani i obuhvaćeni su članom 137. Zamolio bih vas da pogledate stenogram prve današnje tačke dnevnog reda - na sličan način je došao član 4a Zakona o suzbijanju organizovanog kriminala. To je takođe potpuno nov član. Njime nisu obuhvaćene postojeće odnosno predložene promene, nego potpuno nova intervencija. Ovi članovi koje ste pročitali tiču se jednog terminološkog usaglašavanja pojma SRJ sa novonastalom situacijom državne zajednice. Mislim da ste povredili Poslovnik. Mislim da nije potrebno da ovo ide na Odbor, bolje je da prihvatite da o tome razgovaramo, jer od toga će najviše koristi imati predlagač zakona, onaj koji je predložio da se promeni, jer na ovaj način dobija jedan malo kvalitetniji tekst,a tim amandmanima se ne ulazi u suštinu rešenja, već samo praktično ukazuje Vladi u kom pravcu je trebalo da interveniše amandmanima.
Nemam ovlašćenja da utičem na rad Zakonodavnog odbora. Zakonodavni odbor je odlučio, u skladu sa članom 142. stav 4. i 5. Stav 5.kaže da odbačeni amandmani ne mogu biti predmet rasprave na sednici Narodne skupštine. Ukoliko ste nezadovoljni odgovorom, Administrativni odbor će dati odgovor na vašu primedbu. Prelazimo na raspravu u pojedinostima. Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici: Đorđe Mamula, Petar Cvetković, Dragan Jočić i Dušan Budišin. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Izvolite, reč ima narodni poslanik Dušan Budišin, predstavnik podnosilaca amandmana na član 1.
Dame i gospodo narodni poslanici, Demokratska stranka Srbije je smatrala da član 1. Predlog zakona treba da se briše. Razlozi su sledeći - obrazloženje zvuči kao nesuvisli izgovor za predloženu izmenu, jer kaže: "Ovo iz razloga celishodnosti i društvene opravdanosti s obzirom na trenutak u kome se vrše izmene postojećeg zakona". Ako tako gledamo, treba reći da je u uporednim zakonodavstvima naziv " osnovni krivični zakon" izuzetan i primenjuje se samo u onim državama koje imaju više krivičnih zakona. Na primer, kada bi pored opšteg krivičnog zakona postojao vojni, međunarodni itd, onda bi to imalo logike, a ovako nema. I u državama koje imaju više krivičnih zakona ovakav naziv se ne upotrebljava. Recimo, to je slučaj u Nemačkoj. Kod nas je, unazad 50 godina, uobičajen i upotrebljava se termin krivični zakon,sa napomenom da je slično bilo još u prošlom veku,kada je donet prvi zakon u modernoj istoriji 1860. godine, koji se zvao Kazniteljni zakonik i kasnije, 1929. godine, Krivični zakon. Menjanje naziva zakona bi bilo opravdano samo kada se iskazuje neka druga orijentacija ili novi pravac u politici suzbijanja kriminaliteta koji se zakonom zauzima u odnosu na postojeće, ili kada se želi izraziti neka druga logika zakona. Ovde to nije slučaj. Primer otkriva svu besmislenost i nesistematičnost predložene promene.Ovako predložena promena mogla bi da ima smisla samo kao deo sistema promene sveukupnog krivičnog zakonodavstva u našoj zemlji, a ne samo Krivičnog zakona. Iz ovih razloga, Demokratska stranka Srbije predlaže da se član 1. predloženog zakona briše.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? Izvolite, za reč se javio ministar pravde,gospodin Vladan Batić.
Uvaženo predsedništvo, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, ja sam govorio da nama predstoji kompletna kodifikacija krivičnog zakonodavstva. Ova odredba je stavljena samo iz razloga da bismo mogli da napravimo neku razliku između onoga što se do sada zvalo Krivični zakon Savezne Republike Jugoslavije i Krivičnog zakona Republike Srbije. S druge strane,znate da je Ustavnom poveljom predviđeno da ono što ne ostaje u nadležnosti državne zajednice Srbije i Crne Gore prelazi u nadležnost država članica,u ovom slučaju u nadležnost Republike Srbije. Plašim se da bismo ovako imali jednu pojmovnu i logičku dilemu koji je krivični zakon u pitanju - da li jedan ili drugi.Zato smo se opredelili da u ovom interegnumu, dok ne bude napravljena kodifikacija krivičnog zakonodavstva, dosadašnji Krivični zakon Savezne Republike Jugoslavije bude nazvan Osnovnim, jer on sadrži neke odredbe koje bi se mogle logički nazvati osnovnim, a s druge strane imamo postojeći Krivični zakon Republike Srbije. Što se Vlade tiče, mislim da je celishodno ono što je narodni poslanik gospodin Krasić rekao, da bi iz razloga celishodnosti i pravno-tehničke redakcije moglo da se prihvati da se brišu one odredbe u kojima se pominje Savezna Republika Jugoslavija, jer je defakto više nema. Imamo generalno, ne samo kada je krivično zakonodavstvo u pitanju, problem preuzimanja odredaba zakona koji su bili u ingerenciji Savezne Republike Jugoslavije. Možda je adekvatno rešenje da se donese jedan omnibus zakon kojim bi kompletna zakonska regulativa koja sa saveznog nivoa prelazi na nivo Republike Srbije bar terminološki, ako ne i sadržinski, bila usklađena. Mislim da bi Odbor za pravosuđe mogao da prihvati ovu ideju i ovu inicijativu, ako ne kao nešto drugo, onda kao pravno-tehničku redakciju teksta. Što se sadržinskog dela amandmana tiče, Vlada prihvata samo amandman narodnog poslanika Aleksandra Stefanovića na član 17, kojim se praktično uvodi jedno novo krivično delo, a to je posedovanje opojnih droga. Pored onog stavljanja u promet, omogućavanje uživanja i samo posedovanje treba da bude sankcionisano iz razloga što organi unutrašnjih poslova imaju godinama taj problem kako da dokažu šta je posedovanje a šta namera da se stavi u promet.
Zahvaljujem. Za reč se javio narodni poslanik Zoran Krasić.
Radi se o amandmanu na član 1. Predloga zakona, kojim se praktično određuje naziv ovog zakona i, što bi rekao stari Pašić, i Budišin je u pravu, i ministar je u pravu, i verovatno sam i ja u pravu, ali slaba vajda od toga što smo svi u pravu. Nama predstoji kodifikacija i unifikacija naših propisa, u krivičnoj materiji pogotovu; kažem predstoji, mislim da ste i sada mogli da napravite nešto po sistemu jednog jedinstvenog propisa, makar onih opštih odredbi iz saveznog krivičnog zakona i ovoga što su zaštićena dobra, grupe zaštićenih dela; to je moglo da se napravi, i to nije bio neki veliki problem. Ali, mislim da ćemo posle ovoga imati još veći problem, a evo zbog čega - mi smo praktično Krivični zakon SRJ, koji je opšti deo materijalnog krivičnog zakonodavstva, sa još nekoliko grupa vrlo specifičnih krivičnih dela protiv vojske, bezbednosti, međunarodnog prava, čovečnosti, i da ne širim, možda ima još dve-tri glave, ono što je zajedničko bilo i od posebnog i zajedničkog interesa još za bivšu SFRJ itd. mislim da to sada nazivati osnovnim zakonom može da bude takođe greška, kao kada bi se to sada zvalo - krivični zakon SRJ, potpuno ista greška. Ustavna povelja, ja znam da imate animozitet prema toj povelji, kao i većina nas, jednostavno, mrzak dokument nije dobar, u krajnjem slučaju, da ne ulazimo u politiku, ali ona upućuje da Republika Srbija primenjuje savezne propise kao takve, osim onih odredbikoje su u očiglednoj suprotnosti sa Ustavnom poveljom, i Republika Srbija je dužna da ih stavi van snage, to je jedna varijanta. Druga, da ih usaglasi, pripremi, prilagodi. Ali, mora i terminološki da sredi naziv tog zakona. Zbog toga je naš amandman bio da pored ovoga - osnovni krivični zakon, stoji još - Republike Srbije, za ovaj kompleks saveznog, a za ovaj - Krvični zakon Republike Srbije, i to bi bila jedna privremena celina krivičnog zakonodavstva, materijalni deo koji bi se primenjivao. Stičem utisak da bi i naziv - osnovni zakon, osnovni krivični zakon, takođe mogao da stvori zabunu u praksi, pogotovu kod nekih sudija koji bi poprilično lutali, a što se tiče ovoga što je gospodin Batić pokrenuo, pitanja usaglašavanja termina, kod mnogih dela ugrožavanja bezbednosti nije problem samo usaglasiti termin, odnosno prosto zameniti, gde piše SRJ da se stavi - državna zajednica Srbija i Crna Gora, jer u opisu, u bitnim elementima nekog krivičnog dela iz te glave, negde je učinilac definisan kao građanin SRJ; negde je zaštićeno dobro integritet SRJ, a u nekim odredbama za neka krivična dela, gde je zaštićeno dobro SRJ, izvršilac je definisan i kao stranac, svako lice. Prilično bi bilo zbunjujuće za sudije, kada primenjuju ovu glavu Krivičnog zakona, da definišu i šta je zaštićeno dobro i ko je mogući izvršilac, jer tu imamo i svršena krivična dela i krivična dela pripreme, organizovanja, pa čak i pokušaja. Javiće se problem.
Da li se još neko javlja za reč? Ima reč ministar pravde, gospodin Vladan Batić.
U ime Vlade, mogu da prihvatim ovaj amandman, da se doda u naslovu - Osnovni krivični zakon Republike Srbije.
Vlada je prihvatila ovaj amandman. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanikZoran Krasić. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman. (To smo već raspravljali, izvinjavam se.) Mi smo raspravljali o amandmanu na član 1. poslaničke grupe DSS-a, pa se narodni poslanik Zoran Krasić javio za reč o tom amandmanu, i pričao o svom amandmanu, takođe na član 1, a ministar je prihvatio amandman narodnog poslanika Zorana Krasića. Svejedno, moramo da glasamo, ali konstatujem da je ministar, odnosno da je Vlada prihvatila amandman na član 1. koji je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Zbog mišljenja Odbora, moramo glasati o tom amandmanu. Na član 2. amandmane u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanikMilovan Radovanović, i zajedno narodni poslanici Đorđe Mamula, Petar Cvetković, Dragan Jočić i Dušan Budišin. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li se neko javlja za reč o ovom amandmanu? Ima reč narodni poslanik Đorđe Mamula, u ime podnosilaca amandmana na član 2. Predloga zakona.
Budući da je 18,50 časova, pre svega da vam se svima zahvalim što ste još ovde. U obrazloženju ovog poredloga zakona, a član 2. je opšteg karaktera, kaže se da je došlo do povećanja broja izvršenja pojedinih krivičnih dela i da je neophodno izvršiti pooštravanje kaznenih odredbi za ta dela, u cilju sprečavanja porasta kriminaliteta. Pre svega, nije došlo do povećanja kriminaliteta. Prema izveštajima MUP-a, došlo je do opšteg pada kriminaliteta, tako da ne znam kako to da gospodin ministar pravde govori da je došlo do povećanja pojedinih krivičnih dela; možda on ima neki drugi izveštaj, ali prema onome što smo dobijali od MUP-a, došlo je do osetnog pada, čak i težih krivičnih dela. S druge strane, član 2. se odnosi na važenje blažeg zakona, tako da nije jasno, ako je došlo do povećanja izvršenja krivičnih dela, u kakvoj je uzročnoj vezi član 2. koji se odnosi na važenje blažeg zakona sa povećanjem krivičnih dela i potrebom pooštravanja kaznene politike? Sam član 2. nema mnogo smisla, i, praktično, u stavu 2. je već regulisano ono što se predlaže u tački 3. tako da se ovde predlaže ono što je već sadržano u zakonu. Verovatno da je u želji da se zakon poboljša došlo do predlaganja već predloženog, tako da je ovo potpuno nepotrebno i ne bi bilo dobro da uđe u zakon, da ne bude na čudo za svet, na spomen za rod. Dakle, u stavu 2. je već predviđeno da će se primenjivati blaži zakon. Zato smatram da bi ministar pravde trebalo dobro da razmisli pre nego što se ovo stavi na glasanje, jer je jasno da je u vreme kada je postojala smrtna kazna primenjivana kazna od 20 godina zatvora, a da sa ukidanjem smrtne kazne sledi kazna od 40 godina zatvora, tako da ne bi trebalo da se ovo nađe u zakonu, pošto ni u jednoj zemlji u okruženju takvog rešenja nema.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? Reč ima narodni poslanik Milovan Radovanović.
U obrazloženju Predloga zakona o izmenama i dopunama Krivičnog zakona SRJ, za član 2. se kaže sledeće - predlog zakona dopunjuje se odredbama koje se odnose na obavezno primenjivanje blažeg krivičnog zakona za krivična dela za koja je bila propisana smrtna kazna. Iz prethodnog zakona, u kojem se sada predlažu izmene, ostavljena su dva stava, koja glase: "Na učinioca krivičnog dela primenjuje se zakon koji je važio u vreme izvršenja krivičnog dela", i to je pravilo. Stav 2: "Ako je posle izvršenja krivičnog dela izmenjen zakon, jednom ili više puta, primeniće se zakon koji je blaži za učinioca". To je imperativna, obavezujuća odredba za svaki poseban slučaj, za sudiju koji sudi učiniocu za određeno krivično delo, bez obzira na predivđenu kaznu. Vi ovim predlogom zakona predlažete stav 3, koji glasi: "Ako je u vreme izvršenja krivičnog dela za to krivično delo bila propisana smrtna kazna, učiniocu krivičnog dela može se izreći kazna zatvora od 40 godina". U čemu je tu problem? Problem je u tome što je u članu 21. Ustava SRJ iz 1992. godine, stav 2, bilo predviđeno da se smrtna kazna ne može predvideti za krivična dela koja se propisuju saveznim zakonom. U međuvremenu je došlo do izmena Krivičnog zakona SRJ, gde je došlo do usaglašavanja sa odredbom stava 2. Ustava SRJ, tako da tog momenta nije postojala smrtna kazna za učinjeno krivično delo. Čak i da nije došlo do promena Krivičnog zakona SRJ,niži pravni akt, u slučaju da je u suprotnosti sa višim, a ovde je u pitanju najviši pravni akt u SRJ tada, koji obavezuje sve niže pravne akte da se usaglase sa ovom odredbom po pitanju predviđene kazne zatvora, odnosno smrtne kazne, tako da mi sada imamo situaciju da se vi pozivate na smrtnu kaznu, odnosno na propis koji omogućuje smrtnu kaznu, a da je to ukinuto. Zbog toga je stav 3. besmislen i bespredmetan. Čak i u slučaju da ste vi, gospodine Batiću, u pravu, kao što u obrazloženju ovog predloga zakona dajete da bi došlo do ublažavanja kazne za određena krivična dela, vi ovim na mala vrata, obzirom da nije postojala smrtna kazna, uvodite smrtnu kaznu. Kako? U praksi može doći do kolizije, do suprotnosti stava 2. i 3. Stav 2. je imperativan, obavezujući za sudiju, a stav 3, koji predlažete kroz ove izmene, kaže da se može, umesto smrtne kazne za krivično delo u momentu njegovog izvršenja, izreći kazna zatvora od 40 godina. Znači, sud dobija supsidijarni karakter, može, a ostaje pravilo da se izrekne smrtna kazna koja ne bi niti po Ustavu SRJ koji je važio u momentu izvršenja krivičnog dela, bez obzira o kom krivičnom delu se radi, niti po Krivičnom zakonu SRJ koji se sad menja, predviđena smrtna kazna, odnosno ukinuta smrtna kazna. Zbog toga, gospodine ministre, trebalo bi da malo obratite pažnju na ovaj momenat, jer je zaista čisto pravna logika, gde se upoređuje ono što ste vi predložili Predlogom zakona sa onim što je u obavezi ovaj zakon, da uvaži Ustav SRJ i Krivični zakon SRJ, koji je do sada važio.
Za reč se javio ministar pravde, gospodin Vladan Batić.
Uvaženo predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, ne treba praviti bespotrebne teoretske rasprave o stvarima koje su poprilično jednostavne. Dakle, Krivični zakon SRJ predviđao je vrste krivičnih sankcija. Krivičnim zakonom SRJ, do njegovih izmena, bila je propisana smrtna kazna među vrstama krivičnih sankcija. Činjenica je da je Krivični zakon SRJ neko vreme bio u koliziji sa Ustavom SRJ, koji nije predviđao smrtnu kaznu. To je bio razlog zašto nisu izvršene neke pravosnažne presude kojima je izrečena smrtna kazna. Činjenica je da je Krivični zakon SRJ predviđao smrtnu kaznu, kao i da je Krivični zakon Republike Srbije za pojedina krivična dela predviđao kao sankciju smrtnu kaznu. Promenjeni su i Krivični zakon SRJ i Krivični zakon Republike Srbije utoliko što više nema smrtne kazne, u skladu sa nekim evropskim standardima koje je, kao zemlja koja je pretendovala da uđe u Savet Evrope i druge evropske integracije, prihvatila. O čemu se ovde radi? Jednostavno, to je želja da se izbegne arbitrarnost, da se izbegne voluntarizam sudova kada odlučuju kakvu će kaznu izreći za ona krivična dela za koja je u vreme njihovog izvršenja bila predviđena smrtna kazna. Govorim krajnje uprošćeno, da bi ljudi koji nisu pravnici mogli da shvate o čemu se radi. Znači, da li će za takva krivična dela, a to su, recimo, Ibarska magistrala, slučaj Štrpci, ubistvo Ivana Stambolića, biti izrečena kazna zatvora od 40 godina ili ona vremenska kazna koja je u ono vreme bila maksimalna, a to je 15 godina zatvora kada je vremenska kazna u pitanju, ili kompenzacija smrtne kazne, gde je moglo biti 20 godina. Dakle, imali smo konkretan slučaj u praksi - suđenje u predmetu Ibarska magistrala. Tu je zauzet stav da to može biti maksimalna vremenska kazna predviđena ranijim zakonom, što znači 15 godina. Tu su se mišljenja pravnika i sudija podelila. Imamo stav Krivičnog odeljenja Vrhovnog suda Srbije, čije je pravno tumačenje da je blaži zakon za počinioce kazna zatvora od 40 godina, jer se smatra da je svaka vremenska kazna blaža od smrtne kazne, pa i kazna, govorim hipotetički, od 100 godina zatvora, od 200 godina zatvora. Dakle, to je zapisnik sa sednice Krivičnog odeljenja Vrhovnog suda, održane 27.3.2002. godine. Da bi izbegli bilo kakav voluntarizam, mogla je čak i ova skupština da da autentično tumačenje ovog zakona. Može ovo da se podigne na nivo opšte sednice Vrhovnog suda, ali smo mi smatrali da je celishodno, da ne bi opet bila stvar tumačenja i polemika u javnosti, da se unese ova odredba u kojoj se kaže: "Ako je u vreme izvršenja krivičnog dela za to krivično delo bila propisana smrtna kazna, učiniocu krivičnog dela može se izreći kazna zatvora od 40 godina". To je razlog koji nas je rukovodio, da ne bi sudije, sudska veća, zauzimali ovakav ili onakav stav, da to bude jasno i glasno napisano u zakonu.
Da li ima još prijava za reč o ovom amandmanu? Reč ima narodni poslanik Dragan Todorović.
Dame i gospodo, vrlo diskutabilna tema, ali moramo da se složimo sa jednom činjenicom - da donošenje izmena Krivičnog zakona u vreme vanrednog stanja apsolutno nije dobro; to je naš generalni stav, i to će ostati zapisano u stenogramu i mi taj stav branimo. Druga stvar, predviđena rešenja iz člana 2. kojima se... Nažalost, gospodine Batiću, mi socijalisti krivično pravo ne posmatramo sa aspekta dnevne politike. To treba posmatrati malo dublje da se ne bi desilo sutra da se odredbe Krivičnog zakona, vezane ili regulisane ustavnim odredbama, ponovo menjaju u skladu sa potrebama nekih političkih stranaka. Dakle, ako me pitate kako mi se zove predsednik stranke, rado ću vam odgovoriti na bilo kojoj televiziji i gde poželite, a ukoliko sada želite da vam kažem, izađite za govornicu pa me pitajte. Vas, gospođo predsednice, opominjem da dovedete u red situaciju u sali...
Ne možete vi mene da opominjete, narodni poslaniče.
... kako bi mi omogućili normalne uslove za nastavak izlaganja. Žao mi je što je ministar napustio salu, ali moram da kažem nekoliko reči. Odredbe Krivičnog zakona Savezne Republike Jugoslavije u članu 4. tiču se primene blažeg zakona na učinioce krivičnog dela; dakle, moram da pročitam član 4. st. 1. i 2. koji su apsolutno jasni i nema potrebe da se, a već smo pomenuli da se to radi povodom pojedinih, eventualno, vršenja nekih krivičnih dela, dodaje stav 3. koji unosi dodatnu konfuziju. Dakle, u stavu 1. člana 4. kaže se: "Na učinioca krivičnog dela primenjuje se zakon koji je važio u vreme izvršenja krivičnog dela". Tu je stvar jasna: primenjuje se zakon koji je u tom trenutku važio, kada je krivično delo izvršeno. U stavu 2. precizira se - ako je posle izvršenja krivičnog dela izmenjen zakon, jednom ili više puta, primeniće se zakon koji je blaži za učinioca; i tu je stvar jasna. Sada imamo situaciju da je izmenama Krivičnog zakona Jugoslavije od 1993. godine ukinuta smrtna kazna za sva krivična dela, zabranjeno je njeno propisivanje saveznim zakonima, međutim, zamenjena je kaznom zatvora od 20 godina. Dodati odredbu koja dozvoljava sudijama da u zamenu za smrtnu kaznu izriču kaznu zatvora od 40 godina nije u skladu sa stavom 2. člana 4. i primenom načela da se za izvršioca krivičnog dela, ukoliko je Krivični zakon nakon izvršenja tog krivičnog dela promenjen jednom ili više puta, primenjuje blaži zakon, jer blaži zakon reguliše krivičnu kaznu zatvora od 20 godina kao zamenu za smrtnu kaznu. Ne treba smetnuti s uma da mi iz SPS-a smatramo da počinioci krivičnog dela treba da snose odgovornost za svoja dela, ali na ovaj način, na ovakav voluntaristički način menjati Krivični zakon Savezne Republike Jugoslavije, imajući posebno u vidu da je vanredno stanje u toku, imajući posebno u vidu da će taj krivični zakon morati da se modifikuje u vrlo kratkom vremenskom roku, mislimo da je necelishodno. Odredba iz stava 3 - ako je u vreme izvršenja krivičnog dela za to delo bila propisana smrtna kazna, učiniocu krivičnog dela može se izreći kazna zatvora od 40 godina - neprimenljiva je i stvoriće dodatni pravni galimatijas i u oblasti krivičnog zakonodavstva. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Gospodin Batić nam je malo sada uskratio mogućnost da načelno pričamo, on je otišao, o problemu koji je iniciran ovim članom 2. Predloga zakona. On je naveo neke primere, možemo mi da navodimo, malo radimo te poslove, još sijaset primera, ali osnovni motiv zbog koga je gospodin Radovanović podneo u ime SRS ovaj amandman svodi se na to da ovim novim stavom 3. člana 4. praktično predlagač želi da definiše koliko je to povoljniji zakon. To je zabranjeno. Znači, postojeći član 4. sadrži nešto što je princip od Francuske buržoaske revolucije naovamo; to je princip zakonitosti, princip da se primenjuje povoljniji zakon po kažnjeno lice, po učinioca određenog dela, nezavisno od toga kada je delo učinjeno. Ako je delo učinjeno pre pet godina, primenjuje se Krivični zakon koji je važio u to vreme, jer osnovni zahtev za krivično delo jeste da je kao takvo propisano zakonom i da je kažnjivo delo. Ukoliko su kasnije promene povoljnije, a ne postoji osuđujuća pravosnažna presuda, onda se prilikom izricanja kazne, znači utvrđivanja mere, koristi ono što je povoljnije za optuženog, odnosno za osuđenog. To je princip. Sada na ovaj način mi praktično kažemo koje su dimenzije tog principa, pa sada kažemo - ako je u vreme izvršenja krivičnog dela bila propisana smrtna kazna. E sada, pošto se promenio zakon u međuvremenu, pa nema smrtne kazne, mi treba da definišemo koliko je to povoljnije i koliko to povoljnije može da bude od onoga što je već napisano u zakonu. To ne smemo da radimo. St. 1. i 2. člana 4. saveznog Krivičnog zakona ne dozvoljavaju stav 3. koji se predlaže. On je u koliziji i nemoguće je da se tako nešto napiše. Da neko pogrešno ne shvati, ovo je čisto principijelna diskusija, ali ako bih se pozvao na argumentaciju koju je gospodin Batić saopštio, ja bih onda mogao da navedem još drastičnije primere, prave zločine. Ima pravih zločina, jedino oni koji ne žele da vide, oni to ne vide, a ja tu ne mogu ništa da pomognem. Mi smo i prilikom donošenja saveznog Ustava imali problem što smo imali ljude koji su čekali na smrtnu kaznu. Mislim da i onaj Vučković iz Leskovca već 20 godina čeka na to, on je pobio neke javne tužioce tamo u Leskovcu; bilo je valjda 17 ili 18 ljudi koji su imali pravosnažnu presudu, ali niko nije imao hrabrosti da izvrši to. Zašto? Promenjen je Ustav, ukinuta je smrtna kazna, a Ustav je, kao najviši pravni akt sa kojim svi akti moraju da budu u saglasnosti,devalvirao i savezni i republički zakon u onom delu gde je postojala smrtna kazna. Tragedija je naša što je Srbija kasno promenila svoj krivični zakon i ukinula smrtnu kaznu. Taj problem je uzrokovao ovo. Ako bih išao argumentima gospodina Batića, ja bih mogao da uzmem i druge primere. Zar je moguće da po osnovu zamene smrtne kazne u vremensku kaznu onog momenta kada je promenjen zakon neko bude blaže kažnjen od onih za koje se očekuje buduće kažnjavanje zbog nekih krivičnih dela koja su na meti javnosti?
Peti minut. Hvala. Da li ima još prijava za reč o ovom amandmanu? (Nema.) Na član 3. amandmane u istovetnom tekstu podneli su narodna poslanica Vjerica Radeta i zajedno narodni poslanici Đorđe Mamula, Petar Cvetković, Dragan Jočić i Dušan Budišin. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je isti pravno moguć. Želite reč? Da, reč ima narodna poslanica Vjerica Radeta.
Amandmanom sam predložila brisanje člana 3. Predloga zakona kojim je predviđena konfiskacija imovine učiniocu krivičnog dela, zbog toga što je u postojećem zakonu već regulisana mogućnost oduzimanja svega što je nezakonito stečeno, pa čak i onoga što je osuđeno lice, eventualno, nekim pravnim poslom prenelo na neko drugo lice. Pojam konfiskacije nije nepoznata kategorija u našem zakonodavstvu. Bio je aktuelan. U zakonu je postojala konfiskacija do 1990. godine, kada je Krivični zakon SRJ usaglašen sa evropskim zakonodavstvom. Konfiskacija se primenjivala do 1953. godine. Imovina koja je oduzeta u konfiskaciji je, između ostalog, ona imovina koju ste vi u izbornoj kampanji obećavali da ćete vratiti bivšim vlasnicima kroz denacionalizaciju, zato što ste procenili da nije bilo osnova da se vlasnicima tada ta imovina oduzme. Mi iz SRS nemamo ništa protiv oduzimanja imovine stečene u vršenju krivičnog dela. Naprotiv, mi smo apsolutno za primenjivanje člana 84. i 85. postojećeg Krivičnog zakona SRJ. Vi ste i do sada imali mogućnost da ovu meru primenjujete, azašto niste, to je stvar pravosudnih organa. Prema postojećoj regulativi, moguće je oduzimanje imovinske koristi, ali je bitno da se radi samo o onoj imovini koja je pribavljena krivičnim delom. Ovo što je danas predloženo podrazumeva oduzimanje pravno stečene imovine. Šta znači ako neko ko je učinio teško krivično delo za koje se podrazumeva i oduzimanje imovine ima, recimo, imovinu koju je pre 10 godina stekao nasleđem, a kriminalac je od pre dve godine? Po ovom predlogu toznači da takva imovina treba da se oduzme.Mislim da to nije u redu, a pre svega nije u skladu sa evropskim zakonodavstvom. Postojeće rešenje jeste u skladu sa Konvencijom o pranju novca, pretresu, zapleni i konfiskaciji imovinske koristi pribavljene krivičnim delom. Ovom konvencijom predviđeno je samo oduzimanje finansijskih sredstava iliimovinske koristi dobijene izvršenjem krivičnog dela. Član 16. ove konvencije predviđa da imovinska korist ne sme da pređe iznos pribavljene koristi krivičnim delom. Ova konvencija doneta je 8. novembra 1990. godine i posle toga je savezni Krivični zakon i usklađen sa tom konvencijom, koju su prihvatile sve zemlje članice Saveta Evrope. U vladinom predlogu stoji da se konfiskacija imovine može izreći kao sporedna kazna. Mislim da ne može da stoji da se kazna oduzimanja imovine može izreći ... (Predsednik: Peti minut.) ... već se mora izreći.Davanje mogućnosti sudijama da oni ocenjuju da li će ili neće izreći takvu kaznu može svakako da dovede do zloupotrebe. Šta ćete ako vam se pojavi još neki brat Rade Trajković, ovaj sudija Vujačić o kome su ovih dana pisale novine. Takvu mogućnost nikako ne smemo ostaviti sudijama, već je to u isključivoj nadležnosti zakonodavca.
Da li se još neko prijavljuje za reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dušan Budišin, predstavnik podnosilaca amandmana na član 3. Predloga zakona.
Dame i gospodo poslanici, DSS je tražila da se član Predloga zakona briše. Naime, konfiskacija imovine, moramo da podsetimo, ne postoji kod nas 13 godina, ukinuta je. Pored toga što je nema i ne treba da je ima, ona budi jako nezgodne uspomene. Još nismo ni vratili (a tu je gospođa koja je govorila pre mene potpuno u pravu) otetu i opljačkanu imovinu, a već posežemo za novom konfiskacijom. No, da ostavimo to. Čisto da razgovaramo kao pravnici. Ovo nije dobro. Evo zbog čega. Konfiskacija imovine je pre svega nepravična i nepotrebna. Zašto nepravična? Nepravična je zato što ona, a to predlog zakona i ne objašnjava, ne dovodi u vezu sa krivičnim delom i lice koje je osuđeno. Druga stvar, treba imati u vidu da konfiskacija, za razliku od novčane kazne, predstavlja stvarno pravo; obligaciono pravo je novčana kazna. Dakle, to su dva posebna vida. Još nešto treba reći. Mastilo na donetoj Povelji o ljudskim i manjinskim pravima i građanskim slobodama, od 26. februara ove godine, još se nije osušilo, a mi posežemo za nečim što nema ni opravdanje, a nije ni pravično. Pravno - tehnički, tu neko maločas reče, svaki vešt sudija će u presudi uzeti tu neopravdanu imovinsku korist, i treba da je uzme, ali zbog toga što postoje drugi mehanizmi, a ne da se konfiskacijom pogađaju nepotrebno i treća lica. Pa, da se vratim na pomenutu Povelju. Član 23. kaže - jemči se pravo svojine i pravo nasleđivanja. Korišćenje imovine može da se ograniči zakonom, u skladu sa opštim interesom. Niko se ne može lišiti svojine, osim u javnom interesu utvrđenom na osnovu zakona, uz naknadu, itd. Dakle, niko se ne može lišiti imovine, prava na život, prava na imovinu, na slobodu. To su osnovna ljudska prava. Mi se sada vraćamo nekoliko decenija unazad, pravdajući time samo dnevno - političke potrebe. Konfiskacija pre svega nije personalna, nije lična. Predlog zakona nikakvu tu vezu i ne vidi. Zato je ona oblik, u stvari, uskraćivanja prava osuđenom koji nije ličan, već je po suštini kolektivan i, kako sam rekao maločas, pogađa i njegovu okolinu. To je ono što ne valja. Drugi razlog slabosti konfiskacije je taj što se ona najčešće opravdava materijalnom odmazdom za izvršeno krivično delo. Tu se mora postaviti pitanje logike paralelnog postojanja konfiskacije i novčane kazne. Ako se oduzima imovina u vidu materijalne osvete za krivično delo, onda zašto je predviđena i za šta se primenjuje novčana kazna. Predlagač zakona na ovo nije dao logičan odgovor. Najčešći i najozbiljniji razlog za postojanje konfiskacije je potreba društva da se onom ko je stekao bilo kakvu imovinsku korist izvršenjem određenih krivičnih dela ta korist oduzme. Međutim, ako pogledamo odredbe člana 84. do 87. Krivičnog zakona Jugoslavije, vidimo da se ta svrha postiže bez ikakvih teškoća. Zato sam rekao malopre...
Pet minuta.
Gospođo Mićić, mi imamo još dva amandmana. Neću izlaziti, s obzirom da su ista obrazloženja. Ako dozvolite još dva - tri minuta, neću izlaziti više.
Izvolite.
Dakle, isti efekat se može postići merama oduzimanja imovinske koristi. To svaki sudija koji zna svoj posao, može da uradi, da dođe do istog efekta, a da ne poseže za merama koje pogađaju one koje ne treba i ne smeju da pogode. Treba reći još nešto. Odredbe Krivičnog zakona Jugoslavije potpuno zadovoljavaju potrebu da se onima koji su stekli imovinsku korist izvršenjem svih vrsta krivičnih dela, ne samo organizovanog kriminala, ta korist oduzme. Pri svemu tome, mera oduzimanja imovinske koristi ne može nikada da trpi ovakve prigovore koje može da trpi konfiskacija imovine, jer mera oduzimanja imovinske koristi ima u sebi elemente konfiskacije. Ovako kako Vlada predlaže uvođenje konfiskacije, sam način je nezaokružen, nedovoljan. U našim starim zakonima bio je propisan postupak u kome se konfiskovala imovina. To se činilo Zakonom o izvršenju krivičnih sankcija. Bila su, doduše, ograničenja koja su za cilj imala preživljavanje članova porodice i postojao je egzistencijalni minimum ispod koga se imovina nije mogla dirati. Tako je konfiskacija izričito propisivana zaodređena krivična dela u našem pravu i ipak nije bila opšta mera za sva krivična dela. Naravno, pri tome je bilo zabranjeno izricati novčanu kaznu uz konfiskaciju imovine. Na osnovu obrazloženog, mislimo da je potpuno nepotrebna ovakva stilizacija i zato predlažemo da se član 3. briše kao nepotreban.
Za reč se javio narodni poslanik Zoran Krasić.
Ovim članom Predloga zakona menja se odredba Zakona koja se tiče vrste kazni. Pored zatvora i novčane kazne uvodi se konfiskacija kao kazna koja može biti samo sporedna kazna. Naravno, u kasnijim odredbama razrađuje se šta znači konfiskacija. Ne bih hteo da ponavljam ovo što su moji prethodnici rekli, ali ukoliko je motiv predlagača bio da uvrsti konfiskaciju na ovakav način, pa makar i možda je društveno opravdano da se veže samo za organizovani kriminal i to sigurno deli simpatije skoro svih u ovoj sali. Stičem utisak da je predlagač zakona pogrešno protumačio i pogrešno definisao neke pojmove u konvencijama koje su malopre citirane. Naime, tamo se upotrebljava reč "konfiskacija" ili "oduzimanje" u funkciji terminološkog razjašnjenja; mislim, pre svega, da se radi o jednom prevodu koji ne daje povod za ovakvu intervenciju i za uvođenje konfiskacije kao sporedne kazne. Da je to tako, najbolje svedoči činjenica da je 1990. godine naš Krivični zakon promenjen i da je tada izbrisan član 40. koji je regulisao konfiskaciju, jer je i tada to bio uslov za naš prijem u Savet Evrope i evropske integracije. Tada je vlast to uradila pod tim pritiskom. Međutim, potpuno je opravdano da se to uradi i bez pritiska, jer konfiskacija je duboko nepravedna mera, iz prostog razloga što se tiče imovine, tiče se pre svega svojinskih prava, duboko zadire u pravo svojine pojedinca. Ona jeste materijalna sankcija za nešto što je urađeno i zbog toga je, radi elementarne pravde, uspostavljena jedna druga mera - oduzimanje nezakonito stečene dobiti i bilo kakve koristi putem kriminala. Znači, ne samo predmeta nego i svih uvećanja koja su došla po osnovu kriminala. Možda su malo teška za utvrđivanje u toku postupka, ali to je primerena sporedna sankcija koja prati svako krivično delo gde se javlja materijalna dobit kao rezultat, motiv i posledica određenog krivičnog dela. Zbog toga konfiskacija, ovako kako je data, pa makar i u nabrajanju kao vrsta sankcije, ne sme da postoji. Može da bude opasno zloupotrebljena, da dovede do nesagledivih posledica, jer oduzimati imovinu čoveku, a da ta imovina ili vrednost te imovine, pretpostavljena vrednost nečega što predstavlja rezultat krivičnog dela, nema apsolutno nikakve veze niti sa krivičnim delom, niti sa oblikom sticanja i stvaranja te imovine, to bi bio praktično drugi kriminal, samo u formi sudske presude. Zbog toga je to i izbačeno. Naravno, svi izbegavaju da konfiskaciju stavljaju u taj kontekst, a kada je u pitanju organizovani kriminal, onda naročito dolaze do izražaja odredbe o oduzimanju nezakonito stečene imovinske koristi. Ako je neko hteo sa ubacivanjem konfiskacije da zaplaši nekoga, nije ga zaplašio, ali ovako ubačeno u zakon smeta i ovim institucijama gde smo postali članovi.
Reč ima narodni poslanik Dragan Todorović.
Kazna konfiskacije jeste postojala u našem krivičnom pravu do 1990. godine, kada je usled promena Ustava Republike Srbije izbrisana iz krivičnih zakona. I do tada se kazna konfiskacije mogla izreći samo kao sporedna mera u slučaju izricanja kazne počiniocima krivičnih dela. Takođe, konfiskacija kao mera morala je da bude restriktivno tumačena. Ali, pre nego što krenem u obrazlaganje onoga što se desilo 1990. godine i objašnjavanje uslova u društvu koji su prethodili ukidanju konfiskacije kao sporedne kazne u našem pravu, dozvolite mi da kažem da je konfiskovanje imovine na jedan ovakav način, kao što je predloženo u ovoj izmeni zakona, zabeleženo u pravnoj istoriji u tzv. istražnom krivičnom postupku, koji je karakterisalo mnogo pojava koje nisu bile dobre i zaista nisu bile dovoljne da bi obezbedile pravično sprovođenje tog krivičnog postupka, niti su obezbeđivale osnovne uslove za poštovanje onih koji su optuženi, tačnije onih koji su u postupku ili onih koji su nakon osuđivanja bili stavljeni pod udar krivičnih mera. Dakle, kao jedno od obeležja tog istražnog postupka, za razliku od optužujućeg ili mešovitog savremenog krivičnog postupka, jeste i mera konfiskacije. Na kraju srednjeg veka, dakle na zalasku feudalizma, jedan italijanski pravnik koji se zvao Čezare Bekarija, napisao je 1764. godine knjigu o zločinima i kaznama koja je predstavljala prekretnicu u tadašnjem krivičnom pravu. Napisana je kao delo anonimnog autora, pogodite zašto, a u njoj se, pored kritikovanja osnovnih odredaba ili osnovnih karakteristika tog istražnog krivičnog postupka, kritikuje i u registru kazni navodi kao vrlo negativna kazna konfiskacija imovine na ovako širok način kakav je predviđen u predloženom tekstu izmena i dopuna Krivičnog zakona SRJ. Dakle, kaznu konfiskacije moramo da gledamo i u tom svetlu, da je to jedan od relikata prošlosti. Godine 1990. i u našem krivično-procesnom zakonodavstvu i u krivičnom zakonodavstvu ukinuta je kazna konfiskacije. I, ako pogledamo da onaj ko priprema krivično zakonodavstvo mora da ima u vidu njegovu primenjivost i zadovoljavanje svih onih kriterijuma koji obezbeđuju njegovu pravednost, zaista moramo da se zapitamo da li je uvođenje konfiskacije ponovo, nakon 13 godina od njenog brisanja iz registra kazni u našem krivičnom pravu, dobro, na ovakav način i u ovom trenutku. Već sam pomenuo da bilo kakva izmena krivičnog zakona u vreme vanrednog stanja nije dobra. Takođe, još jedna od otežavajućih okolnosti jeste da se krivično zakonodavstvo pod odredbama Ustavne povelje i Zakona o sprovođenju Ustavne povelje mora kodifikovati na jedan opširniji, celishodniji, sveobuhvatniji način. Danas možemo da razgovramo o tome da li je kazna konfiskacije svrsishodna ili ne, ali pri tom moramo krajnje restriktivno da tumačimo ono što konfiskacija može da podrazumeva. Dakle, moguće je biti i zagovornik konfiskacije, ali ne u ovakvom obimu koji podrazumeva da može biti konfiskovana celokupna imovina onoga ko je osuđen za vršenje krivičnog dela, već samo imovina koja je stečena vršenjem krivičnih radnji, vršenjem radnji na protivzakonit način. Uz tu pravnu popustljivost prema konfiskaciji koja je, kao što sam rekao, iz registra mera brisana na kraju srednjeg veka, možemo da prihvatimo, samo uz ograničenje da se odnosi na imovinu koja je stečena vršenjem krivičnog dela.
Nema više prijavljenih za diskusiju o ovom amandmanu. Na član 4. amandmane u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanik Milorad Mirčić i zajedno narodni poslanici Đorđe Mamula, Petar Cvetković, Dragan Jočić i Dušan Budišin. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je isti pravno moguć. Da li se podnosilac amandmana javlja za reč? Reč ima narodni poslanik Milorad Mirčić.
Srpska radikalna stranka predlaže da se član 4. izmena i dopuna Zakona briše. Malopre su naše kolege iz Srpske radikalne stranke detaljno objasnile razloge zbog čega bi ovaj član trebalo da se briše; ne samo zbog toga, suštinski razlog je što se uvodi nova vrsta kazne, a to je oduzimanje odnosno konfiskovanje imovine. Pored stalnih kazni - zatvorske i novčane - uvodi se jedna sporedna ili dopunska kazna, kako to kaže predlagač, a to je oduzimanje imovine. Da vidimo šta je neposredni povod za uvođenje ove kazne, koja je devedesetih godina bila izbačena iz Krivičnog zakona Savezne Republike Jugoslavije. Neposredni razlog je sve ovo što se dešavalo u poslednje vreme. Tu niko normalan, niko pametan neće da osudi poteze koje treba pravosuđe da povuče i sankcije koje treba da donese, da bi na pravi način bili sankcionisani počinioci krivičnih dela. Ali, uvoditi instituciju kazne, ponovo je vraćati da bi to služilo sutra kao moguća zloupotreba zakona, to je već mač sa dve oštrice. Vi možete, gospodo, to sada da uradite, imate dovoljan broj glasova, ali razmislite - kada sutra budete opozicija, da li će neko doći na vlast i pokušati da to zloupotrebi? Ili, ono što je bliže i što je vama sada privlačnije - koja je sigurnost da vi to nećete zloupotrebiti? Vi ste ove događaje i slučajeve koji su se desili u poslednje vreme i te kako medijski zloupotrebili - osuđujete, presuđujete, okrivljujete, a ne date pravo da čovek odgovori. Sa takvim načinom ko da vam veruje da, kada usvojite ove izmene i dopune Zakona, nećete i ovo zloupotrebljavati? Na koga smo se to ugledali? Ugledali smo se na italijansko zakonodavstvo. Tačno je, Italija se sa problemom mafije susreće mnogo godina, decenijama, vekovima ima borbu. Ali kako su to uradili? Uradili su tako što su doneli na neki način ledž specialis, dali su posebna ovlašćenja pravosudnim organima, javnim tužiocima - kada se imovina koja je bespravno stečena od strane mafije zapleni, Italijani to dele sirotinji, kako je to prezentovano od strane ministra Batića. Taj isti model mi treba da primenimo, a, gospodo, svi smo svesni činjenice da nisu mafija, niti kriminal toliko duboko ukorenjeni na ovim prostorima, kao što je to u Italiji. Evo vam još prihvatljiviji primer: stepen kriminala u Crnoj Gori je mnogo veći, organizovanost kriminala je na mnogo većem stepenu nego što je u Srbiji, pa ni oni neće to da uvedu, a svesni su činjenice, kad - tad moraju da krenu u žestok obračun sa mafijom. A mi, koristeći sve ovo što se desilo, ubacujemo u zakon novu sporednu kaznu. Šta će nam onda glavna koja se zove novčana? Ako stvarno mislite da bi oduzimanje imovine trebalo da bude na neki način nadoknada određenog dela štete koja je počinjena pojedincima ili državi - šta će nam novčana kazna kao glavna kazna? Negde morate da se opredelite. Kada nešto predlažete, dobro povedite računa. Mi srpski radikali vam govorimo iz najboljih namera. Ako nekada sa ove govornice i govorimo nešto što vam se ne sviđa, nemojte shvatati da je to lično. I mi se na isti način osećamo kao vi ili većina u vladajućoj koaliciji, da se treba odlučno boriti protiv kriminala, ali nemojte, gospodo, da pribegavate ovome, zloupotrebljavajući emocije građana Srbije koji se solidarišu sa vama, samo iz jednog jedinog razloga vam daju podršku da se obračunate sa kriminalom; nemojte na "mala vrata" da stavljate omču tim istim građanima oko vrata.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Ovim amandmanom gospodin Mirčić traži da se izbriše taj član Predloga zakona, koji ukazuje na to da je konfiskacija sporedna kazna. Predlagač je našao opravdanje, kada je vratio posle 13 godina ovu kaznu, u tome što računa da ukoliko se ta mera primeni samo prema pripadnicima organizovanih grupa koje su i nastale da bi se bavile organizovanim kriminalom to može biti opravdanje da se konfiskacija uvede u naš krivični zakon. Možda i nije loša ideja, možda su motivi ispravni, ali, verujte, put je pogrešan. Pre dve godine put je bio jednokratni porez na ekstraprofit, pa od nekoliko stotina miliona ili desetina miliona, ispostavilo se da 200 i više presuda čeka u pisarnici, jer je Vrhovni sud to poništio, a već tri meseca nikako da se izvrši dostava. Jednostavno, ekstraprofita nema, on se istopio, niz Savu i Moravu i otišao Dunavom u Crno more. Znači, nije ga ni bilo. Sada je očigledno akcija da se sve i svašta predstavi organizovanim kriminalom ako ima više od tri učesnika u nečemu što može da liči na organizaciju, pa će po gradovima svi oni koji su napravili industrijske pogone, pošto je najava da će se privredni kriminal posebno sagledavati nakon ovih promena zakona; znači, krećemo sa onom konfiskacijom kao 1945. godine. Navešću vam jedan primer iz 1945. godine, verovatno će, ako prođe ovakav zakon, da se desi 2003. godine. Čovek je za vreme rata imao radnju, ona je bila otvorena, povremeno zatvorena. Na poziv skojevaca zatvorena, kada nije bilo poziva bila je otvorena, prodavao čovek, trgovao, pomagao skojevce, dočekao oslobodioce i kum ga odveo u zgradu banovine u Nišu i rekao - taj je sarađivao sa okupatorom. Napravili su rešenje da je sve vreme rata radio, sarađivao sa okupatorom i da je stekao ratnu dobit od 180.000 dinara u to vreme, a to je otprilike dve kuće - jedna koju mu je ostavio ded po ocu, a druga, koju mu je ostavio ded po majci. Ostao je bez obe kuće i bez radnje i bio zaštićeni stanar u svojoj kući. I naravno, niti je to vraćeno, kuća preko puta, njegova bivša kuća otkupljena, žrtva konfiskacije. Da li postoji delo - nije postojalo delo. Verovatno će sada da se napabirči neko delo svakome onome ko ima bogatstvo više od 500-600 hiljada maraka, ili 500-600 hiljada evra, da bi se primenila ova sporedna kazna. I to je ta opasnost, ta sporedna kazna treba da pogodi pre svega porodicu, a moguće da ta porodica i nema nikave dodirne tačke sa tim poslovima kojima se bavio član porodice koji je kažnjen kao pripadnik organizovane grupe. Ako idemo prema ovim najsvežijim primerima, samo da znate, ti vrhunski kriminalci iz organizovanog kriminala su sve što su stekli prepisali ženi, deci, očevima, majkama, i nema te imovine.
Nema više prijava za reč o ovom amandmanu. Na član 5. amandmane u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanikPetar Jojić i zajedno narodni poslanici Đorđe Mamula, Petar Cvetković, Dragan Jočić i Dušan Budišin. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Petar Jojić.
Dame i gospodo narodni poslanici, šta dodati posle izlaganja narodnog poslanika Zorana Krasića? Zoran Krasić je ukazao na veoma bitne činjenice i na mnoge ozbiljne stvari koje čekaju naše građane ukoliko bi se usvojio ovakav predlog i ovakva odredba člana 5, kojim bi se uvela konfiskacija imovine. Pomenuo je gospodin Krasić konfiskaciju imovine 1945. a ja ću pomenuti i 1948. i 1953. godinu, kada su u našoj zemlji primenjivane staljinističke metode, kada su građanima čupani brkovi, kada im je oduzimana zemlja, poslovni prostor, kada im je oduzimana putem konfiskacije i sva poljoprivredna mehanizacija, pa čak ralo i ralica. Prema tome, nije valjda došlo vreme da se vraćamo na 1945, 1946, 1948. i 1953? Dame i gospodo narodni poslanici, ovde su govorili moji prethodnici, uvaženi narodni poslanici, o članu 3. i članu 4. i 5. koji su takoreći istovetni, jer se odnose na konfiskaciju imovine. Mi propisujemo nešto što je već propisano. Zašto bi nam trebale onda glavne kazne, ako uvodimo ovde sada konfiskaciju imovine, kao sporednu kaznu? Smatram da ovo neće naići na podršku naših građana, neće naići na podršku ni međunarodne zajednice, ni Saveta Evrope, ni Međunarodnog suda u Strazburu, jer su ovo rigorozne mere, što građani nisu očekivali od demokratske vlasti, da će na ovakav način posegnuti za ovakvim merama, koje mogu dovesti u pitanje egzistenciju naših građana, a pogotovu članova porodice onih koji počine krivična dela. Mi, srpski radikali, ocenjujemo da je u ovom trenutku bilo jako važno da se organizovani kriminalitet suzbije na bazi hapšenja i suđenja ubicama; ubicama treba sada suditi. Ne treba sada činiti nešto što nam ne liči, nešto što nije primereno jednoj demokratskoj državi. Suditi ubicama, ubice izvesti pred sud i njih kažnjavati maksimalno, i to je bio povod da se preduzmu određene mere protiv organizovanog kriminala, ali ne sada da potežemo i mnoga druga pitanja, koja će u svakom slučaju imati posledicupo naše građane. Predložio sam, dame i gospodo uvaženi poslanici, da se ovaj član briše, jer nešto što je već propisano i nešto što se može zaista i u sudskom, krivičnom postupku realizovati, oduzimanjem nezakonito stečene imovine, može i bez ovakvog člana, i bez ovakve odredbe. Hvala.
Da li se još neko javlja za reč? Ima reč narodni poslanik Zoran Krasić.
Pošto se Vlada tako ozbiljno pripremala da definiše šta je to konfiskacija, mi smo morali da podnesemo amandman i da tražimo da se taj član Predloga zakona briše. Evo kako je to Vlada zamislila da izgleda konfiskacija - kaže: "Konfiskacija imovine sastoji se u oduzimanju imovine osuđenom licu, bez naknade, u granicama propisanim zakonom", a te granice trenutno ne postoje, jer ti nijednim zakonom nije ni propisano; verovatno će biti u budućim izmenama zakona o izvršenju krivičnih sankcija, ali tu će već biti dosta problema oko definisanja šta je to imovina osuđenog lica, kako se ona oduzima, u kom posutpku, koja su prava lica koja pretenduju na tu imovinu, prava poverilaca, dužnika itd. To nas, naravno, Vlada ne obaveštava, nego samo najavljuje šta sledi. U drugom stavu se kaže: "Konfiskacija imovine može se izreći kada je učiniocu krivičnog dela sa elementima organizovanog kriminala izrečena kazna zatvora u trajanju od najmanje četiri godine". Po svim pravilima, koja verovatno ova skupština treba da usvoji u toku sutrašnjeg dana, ako je dan za glasanje, Zakon o suzbijanju i borbi protiv organizovanog kriminala, o nadležnostima, kako se to već zove, dovešće nas u situaciju da možemo svaki dnevni list da tretiramo kao jednu organizovanu grupuljudi, koja se organizovala da čini krivična dela, a čini krivična dela klevete, uvrede itd. Nažalost, ova vlada nije našla za shodno da izbaci verbalni delikt, i mi ćemo verovatno još dugo biti u tim vodama, a Savet Evrope ne zna šta je verbalni delikt, u preporukama je dao da se to izbaci, pogotovu verbalni delikt gde postoje neki politički motivi i politički elementi. Moguće je da jedan list i jedno uredništvo bude organizovana kriminalna grupa, koja bi dobila kaznu po članu 92. npr. stav 3. Krivičnog zakona Republike Srbije, od nekih 4,5godine zatvora, i ostali bi ljudi bez imovine, ne samo oni, nego i njihova familija, a šta su uradili - objavili su tekst, i to je taj težak kriminal koji su uradili. Da ne bi bilo nedoumica, da neko ne misli da se ovim amandmanima štiti organizovani kriminal - ne, ovim amandmanima samo želimo da kažemo Vladi i želimo da dopre glas do sudova, do tužilaštva - koristite mnogo više onaj institut koji već postoji u Krivičnom zakonu Republike Srbije, a to je oduzimanje nezakonito stečene imovine, dobiti i svega onoga što može da se računa da je prihod po osnovu vršenja kriminala. Zakon dozvoljava tu mogućnost, ako se u toku postupka dokaže da je neko ukrao npr. 500.000 evra, tom učiniocu treba, na bazi pravosnažne sudske osuđujuće presude, da se izrekne i mera oduzimanja tih 500.000 evra, sa pripadajućom kamatom i dobiti, ako se uzme u obzir vremenski period od izvršenja dela do osuđenja. Znači, niti je oštećeno lice oštećeno, ukoliko se na bazi sudske presude uspostavi ono prethodno stanje, zakonito stanje. Znači, sve mere i svi instrumenti postoje u postojećem zakonu i nema potrebe da plašimo mečku sa rešetom.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Joca Arsić. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Joca Arsić.
Poštovane koleginice i kolege, razumem da je strpljenje pri kraju. Došli smo do kraja ovog produženog dela rasprave o ovom zakonu. Poslanička grupa SPS je pokušala da ovu dilemu oko nekoliko amandmana i nekoliko članova razreši na način da precizira, koliko je to moguće precizirati, svojim amandmanom ovo rešenje da se kazne za ova dela, pored izricanja vremenskih kazni, prošire i na konfiskaciju imovine. Vlada jeu članu 5. predložila da se posle člana 39. dodaje novi član 39a, koji glasi: "Konfiskacija imovine" i u tački 1. predložila da se "konfiskacija imovine sastoji u oduzimanju imovine osuđenom licu, bez naknade, u granicama propisanim zakonom". Tačka 2: "Konfiskacija imovine može se izreći kad je učiniocu krivičnog dela sa elementomorganizovanog kriminala izrečena kazna zatvora u trajanju od najmanje četiri godine". Mi našim amandmanom predlažemo da se doda nova tačka 3, koja glasi: "Predmet konfiskacije može biti samo imovina stečena izvršenjem krivičnog dela. Konfiskacija je sporedna kazna, kao što sam rekao, koja se može primeniti samo kao dodatna mera oduzimanja imovine stečene izvršenjem krivičnog dela. Opšta konfiskacija ili konfiskacija celokupne imovine izvršioca krivičnog dela može dovesti do oduzimanja imovine stečene na legalan način, pa se stoga kao mogući predmet konfiskacije treba odrediti samo imovina stečena izvršenjem krivičnog dela. Ovo precizira ovaj član, pored toga što znamo da je Vlada tvrdoglava i da od svojih predloga neće lako da odustane. Nije se dešavalo da se to amandmanski značajnije popravi. Stoga smo i učinili ovaj predlog da se na ovaj način, bar delimično - kažem delimično, jer u samoj argumentaciji u tački 1. i tački 2. nije dovoljno precizirano - ovim amandmanom precizira da predmet konfiskacije može isključivo biti imovina koja je stečena tim delom. Mislim da tu postoji jedan opšti konsenzus u narodu. Narod je iritiran onim rušenjem, iako zna da je ta imovina nepravedno stečena i smatra da je ta imovina mogla biti u boljoj funkciji da je konfiskovana i da kao takva bude na raspolaganju za neke druge potrebe kojih sigurno ima u ovoj državi. Smatramo da su ta rešenja bolja, da predmet konfiskacije bude samo ona imovina koja je stečena izvršenim krivičnim delom.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Dame i gospodo narodni poslanici, u skladu sa članom 81. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, određujem sutrašnji dan (petak) kao radni dan. Nastavićemo raspravu o ovoj tački dnevnog reda i svim sledećim, a nakon obavljene rasprave pristupićemo glasanju, odnosno odrediću glasanje. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Četvrte sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2003. godini. Molim vas da, radi utvrđivanja kvoruma, ubacite identifikacione kartice u vaše poslaničke jedinice. Konstatujem da imamo kvorum i da možemo nastaviti rad. Obaveštavam vas da su sprečeni da prisustvuju sledeći narodni poslanici: Miloš Nešović, Borivoje Drakulović, Slobodan Pavlović, Miodrag Jaćimović, Jelena Maslovara-Ralević, Miroslav Markićević, Zlata Đerić iLjubiša Maravić (popodne); zakašnjenje je najavio Rajko Baralić. Prelazimo na 6. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA KRIVIČNOG ZAKONA SAVEZNE REPUBLIKE JUGOSLAVIJE (pojedinosti) Na član 6. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Đorđe Mamula, Petar Cvetković, Dragan Jočić i Dušan Budišin. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Dušan Budišin.