Uvaženo predsedništvo, kolege poslanici, gospodine ministre, pred nama su predlozi zakona o izmenama i dopunama Zakona o tržištu hartija od vrednosti, Zakona o Akcijskom fondu i Zakona o privatizaciji, koji u suštini regulišu odvijanje procesa privatizacije. To je oblast koja je od suštinskog značaja za funkcionisanje i transformaciju privrede i oblast preko koje ćemo se najpre približiti željenom cilju, a to su evropske integracije. Uostalom, rekordni rast društvenog bruto proizvoda u 2004. godini, osim odlične rodne godine u poljoprivredi, ostvaren je, pre svega, rezultatima privatizacije iz prethodnog perioda. U primeni ova tri zakona od 2001. godine stečena su određena iskustva i ukazala se potreba za izmenama, sa tim da osnovni koncept privatizacije ostaje nepromenjen i to je dobro. Dobro je i to što su prihvaćeni neki predlozi i inicijative Odbora za privatizaciju, a on se u svom radu susretao sa dosta nedoumica i dilema. Kod Zakona o tržištu hartija od vrednosti imamo dve značajne primedbe. Prva primedba: nema potrebe za utvrđivanjem retroaktivne primene navedenih odredbi; principijelno, svaka retroaktivna primena je loša i dovodi do problema i nedoumica ili stvaranja nejednakih uslova za sve učesnike na tenderu i mislim da se mogu naći i bolja rešenja. Drugi problem je član 3. ili član 262a Zakona, gde se kaže da se odredbe ovog zakona ne primenjuju, ako aktom Vlade Republike Srbije nije drugačije određeno. Vrlo je jasno da je neprimereno aktom Vlade Republike Srbije utvrđivati pitanja koja se mogu urediti i samim zakonom. Izmene Zakona o Akcijskom fondu će u svakom slučaju dovesti do bolje zaštite društvene i državne imovine i aktivne uloge Akcijskog fonda, ali dovešće i do određenih problema koji mogu imati dalekosežne posledice. Ovim izmenama predviđeno je aktiviranje prava upravljanja nad tim prenetim akcijama, što će Fondu omogućiti učešće u preko 500 firmi, a što se tiče većinskog vlasništva u preko 150 preduzeća. Tako država dobija pravo da delegira predstavnike u samim organima upravljanja koji postaju nešto u tim preduzećima. U članu 8a kaže se da "pravo glasa po osnovu akcija iz stava 1. ovog člana Akcijski fond koristi naročito u sledećim slučajevima", što znači da može i u svim ostalim slučajevima. Imamo usmeno obećanje ministra da se to neće dogoditi, ali to treba regulisati zakonom. Prihvatanjem amandmana kolege Palalića došlo je do određenih poboljšanja, ali se do kraja nije razjasnila ova situacija. Postoji još jedan problem, a to je da država, kao manjinski vlasnik, može u određenim slučajevima da blokira rad preduzeća i da štiteći svoje interese dovede u pitanje interese ostalih vlasnika kapitala. Od ova tri zakona, Zakon o privatizaciji je najobimniji i najznačajniji, ali, kako je rečeno u obrazloženju, nema koncepcijskih promena, već samo pojašnjenja i razrada, a sve to je to kreirala praksa. Izmene su razvrstane u tri kategorije: rešavanje problema u sprovođenju restrukturiranja u samom procesu privatizacije; obaveze učesnika na tenderu i aukciji; treće, dogradnja postojećih zakonskih rešenja o prekidu postupka privatizacije, sadržini i raskidu ugovora o prodaji kapitala, odnosno imovine. Pored niza pozitivnih efekata koje će ove izmene imati na proces privatizacije, cilj je sam maksimum prihoda i priliv novih investicija pravnih lica, odnosno onih koja se prodaju. Ima i nekoliko spornih stvari, koje će poslanička grupa DS - Boris Tadić pokušati da izmeni amandmanima. Pre svega, sporna je obaveza državnih poverilaca, javnih preduzeća, Poreske uprave, Fonda za PIO, Fonda za zdravstveno osiguranje, Direkcije za robne rezerve i Fonda za razvoj, da otpuste dug prema subjektu privatizacije u celini i svoja potraživanja namire iz sredstava ostvarenih od prodaje kapitala ili imovine. Nije sporno da su dugovi najveći problem kod prodaje preduzeća. Takođe, nije sporno ni da ti državni dugovi učestvuju sa preko 50% u ukupnim dugovanjima privrede, ali takođe nije sporno da smo u ovoj skupštini izglasali Zakon o stečaju, koji je stupio na snagu 1. februara 2004. godine, u kome postoji razrađeni institut prodaje pravnog lica iz stečaja. Mislim da je to mnogo pravednije i time se praktično stvara tržište koje će regulisati cenu i uslove. Takođe sam mišljenja da bi prodaju subjekata privatizacije u kojima je sprovedeno restrukturiranje trebalo vršiti isključivo metodom javnog tendera. Radi se o velikim i značajnim preduzećima, sa značajnim kapitalom i velikim brojem zaposlenih, tako da je metod javnog tendera mnogo primereniji od aukcije. Dalje, ako se subjekt privatizacije ne saglasi sa prijavljenim potraživanjima državnog poverioca, podnosi se prigovor arbitražnom veću. Sastav arbitražnog veća određuju stranke, tako što jednog arbitra predlaže državni poverilac, a drugog subjekt privatizacije. Mislim da bi u sastav arbitražnog veća kao predsedavajući trebalo da bude delegiran predstavnik Privredne komore Srbije, kao asocijacije privrednika, a ne ministar finansija, kako je predloženo u članu 20b Predloga ovog zakona. Mislim da je dobro rešenje uvođenje privremenog zastupnika kapitala, jer je praksa pokazala da postoji vakuum od trenutka raskida ugovora do trenutka nove prodaje. Sporno je da privremenog zastupnika imenuje Agencija za privatizaciju, kao prodavac kapitala ili imovine, a ne Akcijski fond, koji po izmenama i dopunama Zakona o Akcijskom fondu već radi slične stvari, tj. ima pravo upravljanja u pravnim licima u kojima ima upravljačke akcije koje su mu prenete. Novina u zakonu je i institut ustupanja ugovora o prodaji kapitala, odnosno imovine. Ovo rešenje je pretočeno iz prakse, jer smo na Odboru za privatizaciju imali nekoliko predloga za ustupanje ugovora, što je sada regulisano i zakonom. Malo je čudan stav 3. člana 41ž, gde se kaže da ustupilac jemči Agenciji da će prijemnik ispuniti svoje obaveze iz ustupljenog ugovora o prodaji kapitala, odnosno imovine. Sporno je, jer da taj jemac može da jemči, on bi verovatno realizovao taj ugovor, ne bi morao da ga ustupa. Takođe je sporno rešenje iz članova 32. i 33. ovog zakona o nesprovođenju izvršenja radi namirenja potraživanja, ali to je već pravni problem i voleo bih da mi neko od pravnika objasni da li je to u skladu sa Zakonom o izvršnom postupku. Sve u svemu, praksa pretočena u akte suštinski ne menja koncept privatizacije, što je najbitnije, tako da očekujemo da će pospešiti proces privatizacije i da će on biti završen u predviđenim rokovima. Poslanička grupa DS - Boris Tadić će u slučaju prihvatanja naših amandmana glasati za ovaj zakon. Hvala.
Zahvaljujem se narodnom poslaniku Goranu Kneževiću. Reč ima narodni poslanik Slavoljub Matić, a neka se pripremi narodni poslanik Branislav Stevanović. Izvolite, gospodine Matiću.
Dame i gospodo, pred nama se nalaze tri zakona, za koje će DSS glasati, uz neke primedbe koje smo već mogli da čujemo od poslanika koji su u prethodnim diskusijama upravo te primedbe naglasili. Moja osnovna primedba ovim zakonima je ta, postavljam pitanje – zašto ove izmene i dopune nisu urađene ranije. Mislim da je bilo preko potrebno, da bi se sam proces privatizacije ubrzao, da se jasno definišu pravila koja će obezbediti da se uočene nepravilnosti otklone što je moguće pre. Prava je šteta što ove izmene i dopune nismo uradili ranije. Mislim da smo mogli pre Nove godine da imamo na dnevnom redu ove zakone i da ih ova skupština usvoji. Koliko čujemo i od predstavnika vladajućih stranaka i od predstavnika opozicionih stranaka ovi zakoni imaju skoro jednodušnu podršku, uz nekoliko amandmana opozicije, s tim što ću dodati da je već nekoliko amandmana u sva tri zakona prihvaćeno od strane Vlade i ministra Bubala, i tu mislim na amandmane opozicionih stranaka. Znači, stekli su se gotovo svi uslovi da ova skupština jednoglasno glasa za izmene i dopune ove tri zakona, uz još jednu primedbu koju smo mogli da čujemo od prof. Stamenkovića, a to je – zašto se čeka na zakon o restituciji ili denacionalizaciji i koliko je moguće da privatizacija u Srbiji bude pravedna ukoliko nemamo zakon o denacionalizaciji koji bi rešio pravno-imovinski spor sa ljudima koji su izgubili pravo svojine daleke 1944. ili 1945. godine. Čini mi se da najavljeni zakon, kojim ćemo popisati imovinu oduzetu nakon Drugog svetskog rata, nije dovoljno dobro rešenje. Čini mi se da nas je zakon koji smo mi obećali, poslanici vladajuće većine, ne samo tokom poslednje izborne kampanje za republičke izbore, već i dalekih 90-tih godina i posebno 2000. godine, u dovoljnoj meri obavezao, kako bi taj zakon što je moguće pre stupio na snagu, bez obzira na sve muke i poteškoće koje će državu Srbiju čekati u primeni zakona o denacionalizaciji. Tvrdim da privatizacija nije moguća bez jednog pravednog zakona o restituciji ili denacionalizaciji. Ono što je dobro u ovim zakonskim izmenama koje imamo pred sobom, to je da se zadržava koncept privatizacije. Naime, da smo se opredelili za neki novi koncept privatizacije, čini mi se da bismo samo usporili privatizaciju. U Srbiji od 1990. godine imamo u životu, u primeni četiri modela privatizacije. Prvi je bio model Ante Markovića. On je ukinut sa retroaktivnim dejstvom daleke 1993-1994. godine amandmanom DS-a, i još u toj prvoj polovini 90-tih godina mi smo dobrim delom usporili privatizaciju u Srbiji. Potom smo imali dva zakona o svojinskoj transformaciji, koja su donosile vlade SPS-a, radikala i JUL-a, i ti zakoni nisu u dovoljnoj meri zaživeli, s tim što smo u onom prelaznom dobu nakon 5. oktobra, do konstituisanja novih republičkih vlasti, imali ubrzani proces privatizacije koji je, čini mi se, uneo niz nepravilnosti i nemogućih stanja, čak i nezakonitih radnji koje i dan-danas teško da možemo na pravi način ispraviti. Imamo prihvaćeni zakon, on je u primeni od juna 2001. godine, zakon koji se opredelio za koncept autsajderske privatizacije. Podsetiću vas da smo u proleće 2001. godine, donoseći Zakon o privatizaciji, pričali o potrebi da srpska privreda dobije svež kapital sa strane, da su srpska privreda i srpski radnici u toj meri osiromašeni da nije moguće primeniti model privatizacije koji bi podelom akcija samim zaposlenima oživeo proizvodnju. Dakle, u to vreme, podsetiću sve poslanike, velikom većinom, skoro dvotrećinskom, srpski parlament je doneo Zakon o privatizaciji, uvažavajući razloge predlagača da je Srbiji potreban autsajderski zakon, privatizacija koja će obezbediti sa povoljnih strana nove investicije, svež kapital koji će investirati u srpsku privredu. Nažalost, moram ovom prilikom da podsetim, i zbog toga donosimo ove izmene i dopune Zakona, da smo, kada smo se opredelili za takav zakon, svi imali na umu da će izvršna vlast razmišljati o onim ljudima koji su na bespravan način stigli do kapitala i koji će taj privatizacioni momenat iskoristiti kako bi postali ne samo vlasnici jednog sumnjivog kapitala, već vlasnici ogromnog dela nekretnina, posebno onih nekretnina i objekata koji su bili u vlasništvu društvenih firmi koje su bile predmet privatizacije. Upravo to se desilo: oni koji su se tokom 90-tih godina, a možda i pre toga, možda i posle toga, na brzinu i nezakonito obogatili, dobrim delom su postali vlasnici kapitala. Desilo se takođe da njihov motiv nije bio pokretanje proizvodnje, već je njihov motiv bio da dođu do centralnih lokacija u gradovima, opštinama širom Srbije, koje će nakon dve godine na volšeban način rasprodati, ljude ostaviti na ulici, a oni postati vlasnici ogromnog kapitala. Dobro je što izmenama i dopunama ovog zakona pokušavamo upravo takve kupce, nesavesne kupce da sankcionišemo. Naravno, nećemo moći sve da sankcionišemo, ali ćemo ipak moći, primenom ovih izmena i dopuna Zakona, da sankcionišemo jedan deo, s tim što bih ja bio pristalica da se prihvati amandman Srpske radikalne stranke, gde će se sankcionisati i oni kupci koji su kupovali po starom zakonu, onom zakonu koji menjamo ovim izmenama i dopunama, a koji nisu pokazali savesnost u poslovanju firmi, koje su na kraju, moram da kažem i kao član Odbora za privatizaciju, dovedene do prosjačkog štapa upravo zbog toga što su dobile takve vlasnike kakve imaju danas. Ja sam pristalica toga, čini mi se da i ministar odobrava ovaj deo moje diskusije. Što se tiče ova tri zakona, samo da podsetim, zakon o izmenama i dopunama Zakona o tržištu hartija od vrednosti pokušava na bitan način da ubrza proces privatizacije. Možemo slobodno jednom rečenicom da ga opišemo – on sankcioniše sve oblike prodaje akcija na tržištu hartija od vrednosti. Zakon o Akcijskom fondu omogućava da država stekne upravljačka prava u onom delu vlasništva u kojem do sada jeste bila vlasnik, ali nije mogla na bilo koji način da utiče, tj. da ima upravljačka prava. Dobro je što nam je ministar obećao, a imamo i takav amandman gde se jasno ograničava stepen učešća u upravljačkom procesu od strane državnih predstavnika u firmama. Nadamo se da se to neće zloupotrebljavati. Naravno da bi to jako odgovaralo vladajućim strankama u ovom trenutku, ali treba razmišljati za onaj period kada, recimo, DSS ne bude u vlasti. Naravno, to će biti ko zna kad, ali o tome nećemo ovom prilikom. Dalje, Zakon o privatizaciji – da se podsetimo, ovo je treća faza privatizacije. Moramo da požurimo da nađemo pravi koncept za ona loša preduzeća koja su ostala neprivatizovana i, naravno, da nađemo pravi koncept koji će obezbediti privatizaciju onog javnog sektora koji će nakon restrukturiranja otići u društveni sektor i biti predmet privatizacije u narednom periodu. Pošto je bilo prigovora i od strane bivšeg ministra Vlahovića na brzinu procesa privatizacije, posebno u prvom delu 2004. godine, moram da kažem da se veliki broj kvalitetnih firmi tokom njegove vlasti privatizovao, ali samo usporenje procesa privatizacije je bilo nametnuto i od ove skupštine, posebno od Odbora za privatizaciju, koji je zahtevao i od Agencije za privatizaciju i od resornog ministarstva da se pojedinačno svaki problematičan slučaj privatizacije ispita. To je dobrim delom usporilo privatizaciju. Znajte, po meni, ne samo po meni, nego po velikoj većini naših sugrađana, mnogo je bolje imati jednu pravednu privatizaciju, nego brzu privatizaciju koja će načiniti haos u našem društvu. Mislim da je to usporenje privatizacije bila neminovnost. Na kraju, Agencija i Ministarstvo su samo slušali naloge resornog odbora i čitavog parlamenta, ništa drugo. To je jedan od razloga, uz nemogućnost da se loša preduzeća na brzinu prodaju, a da budemo iskreni, dok ne izvršimo restruktuiranje javnog sektora teško da ćemo imati dovoljan broj kurentnih i atraktivnih privatizacionih subjekata. Takođe, ono osnovno što se ovim izmenama dobija, to je uslovni otpis ili otpust dugova koja preduzeća imaju prema državi. Ovo možda jeste nešto što liči na stečaj, ali moramo da priznamo da je, uz ovakav rad trgovinskih sudova, dobro pronaći pravi model koji će na kraju nešto što liči na stečaj, a to je otpust dugova, ubrzati, kako bismo imali efikasnu i brzu privatizaciju, a ne samo one spore stečajeve koji nas opterećuju, u proseku, do sada je bilo čak i sedam godina. Prosečno vreme trajanja stečajnog postupka u Srbiji, podsetiću vas, čak do 2004. godine je bilo sedam i po godina. Takođe, sankcionisanje nesavesnog kupca – uz ovaj amandman radikala, mislim da ćemo sankcionisati i one stare i ove nove kupce i da će dobro pripaziti kada budu kupovali od države preduzeća. Preuzimanje ugovora od nesavesnog kupca je takođe ključna novina. Ona izvire iz dosadašnje prakse. Privremeni zastupnik državnog kapitala je jedna od novina koja će takođe ubrzati proces privatizacije i rešavati ona vanredna stanja u firmama koje su privatizovane. Sve u svemu, da zaključim, DSS glasa za ove zakone sa zadovoljstvom, uz prigovor da je potrebno što je moguće pre doneti zakon o restituciji kako bi ova privatizacija bila i pravedna. Svakako, uz ove amandmane koje je ministar već prihvatio i uz neke koje očekujemo da će prihvatiti, mislim da dobijamo i pravedne zakone i zakone koji omogućavaju brzu i efikasnu privatizaciju.
Zahvaljujem se gospodinu Matiću. Nadam se da mi ne zamera, ali radi istorijske istine, 1997. godine je usvojen treći Zakon o privatizaciji, a tada su na vlasti bile Socijalistička partija i Nova demokratija, nije bio ni JUL, ni SRS. Gospodine Stevanoviću, izvolite.
Dame i gospodo, da je tranzicija bolan proces govori i privatizacija, koja dobija svoju posebnu dimenziju od 2001. godine do današnjeg dana i koliko još će trajati ni sami ne znamo. Što se tiče spajanja prve tri tačke, jeste da su vezane za iste oblasti, to sve jeste jedna tema, međutim, ovde se ima jedan glavni cilj, a to je da se nama poslanicima SRS, pre svega, uskrati maksimalno vreme, kako bismo što manje kritikovali dosadašnju privatizaciju, kako se već naziva – burazerska, kumovska, lopovska itd. Revizija privatizacije, to je bila vaša glavna predizborna parola. Od te vaše parole do današnjeg dana ništa nije učinjeno na samoj reviziji i proveri, a imamo, nažalost, mnogo skandaloznih slučajeva privatizacije u Srbiji. Primera loše privatizacije, kažem nažalost, ima mnogo. Nemam toliko vremena da bih rekao bar jedan manji deo toga, ali ću navesti nekih pet-šest ekstremnih slučajeva, a to su: "Jugoremedija", "Hempro", "Gorica", "Autoprevoz" - Vrnjačka Banja i još mnogo ekstremnih slučajeva katastrofalne privatizacije. Mnogo je pisano o privatizaciji "Jugoremedije". Naime, svi dokazi, sve što smo mi kao članovi Odbora dobijali, svi materijali pokazuju da su tu oštećeni manjinski akcionari i država. Međutim, sudstvo, Agencija za privatizaciju i svi oni koji su u tom začaranom trouglu rade onako kako rade, po nalogu, svi su namireni, podmireni. Jednostavno, nisu želeli da se suprotstave moćnicima ove naše sadašnje vlasti. Hoću da kažem da je tu čak i lokalna policija izašla u zaštitu radnika "Jugoremedije", jer je shvatila, a i lokalna vlast je znala, da su ti ljudi oštećeni, da je i država oštećena. Međutim, desio se skandal, 21 je povređen, došli su specijalci iz Beograda i policija je među sobom imala jedan žestok obračun, što stvarno ne vodi ničemu. Jasno se vidi kakva je tu bila privatizacija. Takođe, "Gorica" je jedan od katastrofalnih primera – kupac koji je kupio preduzeće, pre nego što je ispoštovao bilo koji deo ugovora, već je otuđio, da kažem, prodao jedan deo lokala, namirio svoje pare koje je utrošio i onda je počeo da se ponaša toliko hohštaplerski, plaćajući, podmićujući i Agenciju i ne znam koga sve u Ministarstvu, tako da je on tu ostao zaštićen i nedirnut. Takođe, "Autoprevoz" - Vrnjačka Banja – nažalost, tu je mnogo radnika ostalo bez posla. Privatnik koji je to kupio je na samom početku prekršio sve ugovorne stavke koje je trebalo da ispoštuje, otpustio je dobar broj radnika, veliki deo njih je degradirao i šikanirao, tako da je napravio jednu veliku pobunu unutar same opštine Kraljevo. Kažem, ima mnogo ovako drastičnih primera, ali mi vreme ne dozvoljava da nešto opširnije o tome kažem. Ovim Predlogom zakona o privatizaciji ide se na to da se samo veća ovlašćenja daju Agenciji za privatizaciju, pre svega kada su u pitanju restrukturiranje i stečajni postupak. Navodim primer EPS-a i hoću da kažem da Agencija za privatizaciju nikada ne može sigurno i kvalitetno da izvrši restrukturiranje tog sistema. Ako imamo EPS, imamo Ministarstvo energetike i oni najbolje znaju šta će i gde će da rasporede taj višak radnika, kako će sve te sisteme da rasporede, kako će sve to da obave. To najbolje znaju ljudi koji su u Ministarstvu i ljudi koji su dugogodišnji stručnjaci i poznavaoci u EPS-u. Ne vidim da će Agencija za privatizaciju nešto na tom planu kvalitetno da odradi. Takođe, stečajni postupak, mislim da to neće ničemu voditi i da ćemo tu sigurno imati dosta problema. Mi članovi Odbora za privatizaciju ćemo imati tu dosta posla. Imali smo i predloge koji je trebalo da postanu sastavni deo ovog zakona, međutim, Agencija za privatizaciju, Ministarstvo i Vlada nisu imali sluha za ovo, nisu ispoštovali naše predloge. Njima odgovara da i dalje teče ovakav tok kriminalne privatizacije, tako da naši predlozi nisu ušli u Zakon o privatizaciji. Takođe, Agencija i Vlada često nisu hteli da ispoštuju odluke našeg Odbora za privatizaciju, tako da su mnogo puta svojevoljno sprovodili mnoge mere. Kažem, naše sudstvo je korumpirano, da kažem, od Ministarstva, kao i ministar Vlahović koji sedi ovde u klupama i izlazi ovde i deli savete javnosti, a posle četiri godine setio se da podnese amandmane i da pokuša da izvrši izmenu i dopunu Zakona o privatizaciji. Kupovina preduzeća često se odvija na sledeći način: zainteresovani kupac koji hoće da kupi jedno preduzeće uđe u poslovne aranžmane sa tim preduzećem, dođe do velikih dugovanja prema tom istom čoveku i posle se pojavi kao zainteresovani kupac; pošto mu se duguje veliki deo sredstava, on navodno posle ide da ta sredstva kroz neke rate isplati i on maltene besplatno dobije preduzeće. Otpuštanje radnika, nepoštovanje ugovora i druga dešavanja, to je sasvim posebna priča i sa tim smo suočeni svakodnevno u našem životu. O korumpiranosti Agencije za privatizaciju, samog sudstva i Ministarstva zaista ne treba trošiti mnogo reči, našoj javnosti je veoma poznato kako oni rade. Od 1990. godine pa naovamo imamo veliki broj, nažalost, bogatih ljudi, a znamo na koji način mogu ljudi da se obogate za tako kratko vreme – jedino pljačkom i otimačinom, i nikako drugačije. Kada je reč o Zakonu o Akcijskom fondu, moram reći da je nedopustivo da Ministarstvo odlučuje o načinu odlučivanja i upravljanja akcijama i da to sigurno neće voditi ka dobrom i neće pokazati određene rezultate. Obećanje predsednika Borisa Tadića bilo je da će zaposliti 500.000 radnika; vi radite u kontra smeru, on je bio svestan da to ne može da ispuni i vi ste već otpustili oko 300.000 radnika. Nažalost, što se tiče obećanja Borisa Tadića i vas kao Vlade, ništa do sada niste ispoštovali i odradili. I Bogoljuba Karića, naravno, koji svesrdno radi na tom planu. Međutim, izvoz kojim vi možete da se pohvalite, to je, nažalost, izvoz srpskih glava i srpskih generala. Na sreću, dr Vojislav Šešelj vam nije dao tu šansu da trgujete i njim, tako da je otišao, kao pravi rodoljub, sam i predao se u Hag. Hvala i toliko.
Zahvaljujem se gospodinu Stevanoviću. Reč ima narodni poslanik Milan Nikolić, a neka se pripremi za reč narodni poslanik Aleksandar Vučić.
Poštovani potpredsedniče, uvaženi ministre, dame i gospodo narodni poslanici, današnjom raspravom o vrlo važnim predlozima zakona, grupi ekonomskih zakona, opredeljujemo dalju sudbinu procesa privatizacije, jer se vremenom kroz praksu pokazalo da mnoga rešenja, bila ona dobra ili ne, usporavaju proces privatizacije. Mislim da je veoma važno da izmene i dopune Zakona o tržištu hartija od vrednosti omogućuju više kanala prodaje kapitala, ukrupnjavanje tog kapitala i mogućnost da se dobije više u paketu nego što se to pojedinačnim nuđenjem akcija moglo do sada da učini. Vrlo je važno da je ogroman deo kapitala koji se nalazi u privrednim društvima do sada bio samo vlasništvo države, a ovog puta, mislim s pravom, Vlada se opredeljuje u predlogu da sa tim delom kapitala ima i pravo glasa. Mislim da će se na taj način donositi ispravnije strateške odluke, odgovornije odluke. Jedino je tu važno, s obzirom na veliki broj odluka koje se donose, da ministar na pravi način propiše vrlo precizne rokove i uslove pod kojima će se davati ta saglasnost Akcijskog fonda, kako ne bi zbog kašnjenja izostao pravi efekat mnogih strateških odluka. Dame i gospodo, mislim da posebnu pažnju zaslužuje Zakon o privatizaciji. Od rešenja u ovom zakonu umnogome zavise zapošljavanje, rast dalje proizvodnje i razrešenje mnogih nagomilanih problema koji postoje u privredi ove zemlje. Predloženim izmenama štiti se interes, pre svega, društvenog i državnog kapitala, ali i malih akcionara i ubrzava se proces privatizacije i on postaje pravedniji. Želim da podsetim da privreda ove zemlje u poslednjih deset godina posluje u uslovima kakve privredna praksa i ekonomska teorija ne prepoznaju: u uslovima embarga, prekinutih normalnih tehnoloških i komercijalnih tokova između eks-jugoslovenskih republika, sa velikim troškovima, smanjenim kapacitetom zapošljavanja, jer su tržišta nestala. Samo najvitalniji deo privrede je uspeo da dočeka godine iza 2000, u uslovima kada je izgubio tržište, kada je dobar deo imovine ostao u eks-jugoslovenskim republikama i kada je morao da traži nove izvore za taj tehnološki reprodukcioni lanac. Rešenja su tražena u kreditima, koji su, priznaćemo, dosta visoki da bi proizvodnja robe široke potrošnje mogla da pokrije iz akumulacije to što se preko kredita troši. Mislim da je veoma mudra odluka da se procesom restrukturiranja, procesom otpisa i procesom otpusta duga rasterete ogromnih obaveza prema državi i poveriocima pre svega privredni subjekti, a da država pri tom ne gubi svoj deo kapitala i da ti privredni subjekti mogu na tržištu da se pojave, obezbede normalno poslovanje, a iz dela koji je državni da se prilikom prodaje naplati onaj deo koji je otpušten. Mislim da se tu radi pre svega o velikim privrednim sistemima i da je veoma važno da se na taj način očuva ogroman državni kapital, osnovna sredstva i radna mesta, koja će posle toga veoma teško moći da se tako brzo otvaraju. Želim da podsetim da su neke firme privatizovane, malopre je o tome bilo reči, po zakonu iz 1997. godine. Radi se uglavnom o velikim privrednim sistemima koji zapošljavaju veliki broj radnika, sistemima koji su preživeli iste nedaće koje imaju i ovi sistemi o kojima sam malopre govorio. Firme od kojih žive čitavi gradovi, rekao bih i regije, a neke imaju i stratešku važnost za ovu zemlju Srbiju, svojim radnicima su podelile akcije. Radi se o malim akcionarima, kojih ima više hiljada, a rekao bih i desetine hiljada njih imaju vlasništvo nad tim malim akcijama, ali te akcije nisu izašle na tržište. Te akcije su ostale u fiktivnom vlasništvu, da ga tako nazovem, u rukama tih malih akcionara, a preko 40% kapitala se nalazi u tim firmama, a u stvari vlasništvo je države. Mislim da je veoma važno za te privredne subjekte da se kroz određene kriterijume, koje će izgraditi Vlada Republike Srbije, a posebno Ministarstvo, sagledaju upravo firme od posebnog značaja i da one potpadnu pod kategoriju otpusta duga do visine državnog dela kapitala koji u tim firmama postoji, sa šansom da se to naplati. Opstanak ovih firmi čuva, pre svega, ogroman državni kapital, društveni kapital, čuva u isto vreme zaposlenost i čuva čitave regione. Znajući koliko ministar Bubalo ima razumevanja za privredu mislim da će on učiniti maksimalne napore da ovaj problem sagleda i pokuša da kroz vrlo precizne kriterijume izdvoji takve firme koje bi mogle da potpadnu pod procese restrukturiranja, zapravo otpusta duga koji će se naplatiti prodajom ovog dela. Radi se o firmama koje zapravo imaju veoma dobru tržišnu šansu, a koje su, zbog svih onih problema koje su imale, zapale u dužničku obavezu koju mogu na ovaj način da prevaziđu. Poslanička grupa SPS je u tom smislu predložila određene amandmane kojima se rešava ovaj problem. Nadam se da ćemo naići na razumevanje i da ćemo preko amandmana rešiti ovaj problem. U isto vreme, saglasni smo da Vlada Republike Srbije i Ministarstvo nađu određena rešenja i da zakonski inkorporiraju ovakav stav, kako bismo mogli da sačuvamo jedan ogromni kapital, pre svega u radnoj snazi. Želim da naglasim da je za poslaničku grupu SPS ovaj amandman veoma važan i da ćemo mi insistirati na prihvatanju istog. Ukoliko ovaj amandman ne bude prihvaćen, ili Vlada Republike Srbije, odnosno Ministarstvo ne nađe adekvatno rešenje, mi nažalost nećemo biti u situaciji da glasamo za ovaj zakon. Hvala lepo.
Zahvaljujem se. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Vučić.
Hvala, gospodine Anđelkoviću. Dame i gospodo narodni poslanici, evo u ime poslaničke grupe SRS moram najpre da primetim da smo pre godinu dana podneli predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o privatizaciji. Sećam se da sam tada sa nekim poslanicima komentarisao sadržaj tog predloga zakona, međutim, taj predlog zakona nikada nije došao na dnevni red u ovoj skupštini. Zašto, to treba da pitamo predsednika Skupštine i vladajuću većinu, koja nikada nije našla za shodno da obrazloži ili objasni zašto im ne pada na pamet da se tako nešto pojavi na dnevnom redu, pa neka glasaju protiv. To je njihovo pravo, naravno. Ali, u skladu sa Poslovnikom i u skladu sa Ustavom, podneti predlog je morao biti razmatran. Šta da radimo, očigledno je da neki demokratiju shvataju kao princip po kome mogu da urade šta im je volja i kako im je volja, nevezano za pravne propise, nevezano za sve ono što se podrazumeva pod poštovanjem prava manjine u Narodnoj skupštini. Istovremeno, zanimljivo je da i predlog za izglasavanje nepoverenja pojedinim ministrima nije na dnevnom redu, iako bi, po slovu Poslovnika, morao da bude u roku od 15 dana stavljen na dnevni red, ali će reći - pa, skinuli smo. Pa, ne možete da skinete. Možete da glasate protiv, ali ne možete da skidate sa dnevnog reda predloge. Tu vrstu osionosti ne razumem, zbog čega se pojavljuje kod poslanika većine, jer, sve zajedno sa onima koji vas podržavaju, vi koji vladate nemate više od 15 posto birača. Ne znam odakle vam takva vrsta hrabrosti, ali valjda će građani Srbije to na najbolji mogući način umeti da procene. Što se tiče samog paketa zakona, dakle Zakona o hartijama od vrednosti, posebno Zakona o privatizaciji i Akcijskom fondu, srpski radikali su podneli najveći broj amandmana. Najveći broj primedaba imamo. Voleli bismo da ste pogledali naš predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o privatizaciji i da ste neke od tih primedaba uvažili, da neke od mogućih načina zloupotrebe ili načina sticanja koji su podložni korupciji sprečite ubuduće. Nažalost, Vlada nije imala dovoljno sluha za predloge opozicije i nije želela da ih čuje i sasluša. Istovremeno, mi u Srpskoj radikalnoj stranci oduvek smo bili zagovornici procesa privatizacije. Smatramo da je privatizacija jedan od onih procesa koji predstavljaju suštinu ekonomskog napretka, suštinu ekonomskog oporavka naše zemlje, naših preduzeća i nešto bez čega ne možemo nikako da idemo napred. Međutim, ono na čemu insistiramo i što smo tražili da se izbegne u svakom trenutku jeste mogućnost zloupotrebe i korupcije na svakom nivou, mogućnost lopovske ili burazerske privatizacije, čiji smo bili svedoci u mnogo slučajeva do danas. O čemu je ovde reč? Niko od nas neće da kaže da je društvena ili državna svojina bolja od privatne svojine, naprotiv, čak i kada se takvim putem sprovede privatizacija ponekad je bolje da fabrike, preduzeća, firme, kapital ili imovina ostanu u rukama države ili u tzv. društvenoj svojini. Ali, ono što mora da se spreči jeste da privatizacija bude neizmerni i neiscrpni izvor korupcije, a čini mi da to ni ovi zakoni, a ni ono što se do sada u praksi dešavalo, nisu učinili. Naime, mi smo tek odskoro uspostavili u značajnoj meri finansijsko tržište. Berza je tek sada počela da radi. Nažalost, ovim zakonom se predviđa da državne obveznice koje izdaje Republika mogu biti u prometu i van berze. Zbog čega? Kome je to potrebno? Zašto je to potrebno? Da, reč je o obveznicama koje izdaje Republika, gospodine ministre. Taman smo uspostavili neku vrstu finansijskog tržišta koje dalje ne treba urušavati takvim merama, posebno ne zakonskim propisima. Dalje, propisujete nova krivična dela u ovim posebnim zakonima. Zbog čega? Nekoliko puta su poslanici SRS sa ove govornice govorili i upozoravali vladajuću većinu da ne ide na disperziju krivičnih dela, već da je naš osnovni cilj i zadatak kodifikacija krivičnih dela. Imamo toliko veliko sporedno krivično zakonodavstvo da ne znamo šta sa njim da radimo. Vi danas kada otvorite KZ Srbije, kada otvorite sve propise SRJ, odnosno danas Srbije i Crne Gore, kada otvorite zakone o krivičnom postupku, pojma nemate da ste odgovorni po nekom petom ili desetom zakonu, jer ima još 20 zakona koji propisuju krivično delo. Još 20 zakona ima koji propisuju krivična dela, na različite načine. I umesto da to smanjujete, vi taj broj povećavate i kažete, ne znam, odgovorno lice iz privrednog društva kazniće se zatvorom tako i tako itd, itd. Pa, to se propisuje krivičnim zakonom, a ne zakonima o privatizaciji, hartijama od vrednosti ili Akcijskom fondu. Dalje, daju se veoma široka ovlašćenja ministru i Vladi Republike Srbije. Pa, mi hoćemo da ove stvari budu propisane zakonom, da ovo bude zakonska materija, a ne da bude dato na volju ministru. Tako se u jednom članu zakona kaže da način ostvarivanja prava glasa propisuje ministar, kao i visinu troškova provizije itd. O čemu je ovde reč? Šta mi hoćemo da imamo? Svemoćnog ministra? Ovde uopšte nije reč ad personam, i ne želim da govorim o gospodinu Bubalu, želim da govorim načelno, želim da govorim o onome što je opasnost za svakog ministra, a ne samo za gospodina Bubala, već i za one koji će doći posle njega. Šta će tako široka ovlašćenja jednom nosiocu izvršne vlasti, jednom čoveku koji se nalazi na čelu organa uprave? Zbog čega je to potrebno? Zašto to nismo propisali zakonom? Nego se kaže - to će da bude upravni akt ministra. Zbog čega? Neki jeste, a neki nije upravni akt, da... (komentar iz sale)... još gore. Dalje, imamo neravnopravan položaj, s obzirom na način sticanja akcija. Kaže se da Vlada bliže propisuje postupak i način prodaje hartija od vrednosti. Pa, mi hoćemo da to "bliže" bude regulisano zakonom, da imamo zakonsku formu. Zašto podzakonskim propisima? Kad već idete na ovakve izmene i dopune i ovoliko široke, u tri nivoa kako ste objasnili, zašto ovako nešto niste napravili i predložili Narodnoj skupštini Republike Srbije i narodnim poslanicima u Skupštini Srbije. Zato je SRS protiv mogućnosti da dužnik subjekta privatizacije može biti kupac kapitala ili imovine. To nas zaista može dovesti u neverovatne situacije, gotovo nemoguće, i nešto što je neobjašnjivo celokupnoj javnosti i nešto što je mimo svake logike i zdrave pameti. Istovremeno, moram da ukažem i na to kakve smo probleme imali u postupku javne aukcije. Zato ću reći da je vrlo značajno da u samom postupku restrukturiranja uvek imamo javni tender, a ne javnu aukciju. Ja ću vam to ispričati, nekoliko puta je primenjen. Naime, na javnoj aukciji kada se ne dogovore i kada ne daju jedan drugom onih 100.000 evra da odustane od utakmice, a već znate za taj dogovor... Dakle, idemo nas dvojica na aukciju, kupuje se to i to preduzeće i ako sam ja u stanju da idem do tri miliona evra evo 100.000 vama, nemojte da idete da bih ja mogao to da kupim jeftinije. Ako vi to ne prihvatite, dužni ste da meni date 100.000 i na taj način se dogovaraju učesnici na javnoj aukciji. To ne možemo da sprečimo, to je nešto što je van samog postupka. Jeste da je država oštećena, ali teško da može da se smisli najbolji način da se to spreči. Ima nešto drugo što je pogubnije i što je mnogo opasnije na samoj javnoj aukciji: naime, ne samo što cena nije bila jedini ili apsolutno najvažniji element ugovora koji se kasnije sklapao. O čemu je reč? Lažne investicije, navodne investicije koje su stavljane u izgled uzimane su kao izuzetno važan, ponekad i kao jednako važan deo takvih ugovora koji su se posle toga sklapali, kao što je bila i sama cena prodaje. O čemu je reč? Onome ko postane vlasnik ne pada na pamet ili može da kaže - neću da uložim ništa. Imate primer "Putnika" i ovog Ilića. Postao sam vlasnik i baš me briga, ništa više neću da uložim, iako sam tamo napisao, potpisao da će investicije da budu pet, deset, 15 ili 20 miliona evra. Isti slučaj je sa ovim frizerskim radnjama. Videli ste da je čovek otvorio kafane, iako je rekao da će svi frizeri, svi oni pomoćnici da i dalje rade kao frizeri. O čemu je reč? On je postao vlasnik, baš ga briga, niko mu ne može ništa. Da se vratim na onaj trik. Vrlo je ozbiljan trik i proverite kod privatizacija koje su sprovedene javnom aukcijom kako je to funkcionisalo. Naime, moj protivnik na aukciji (uslovno govoreći, protivnik) može da ide do milion i po dinara ili evra, potpuno svejedno. Ja mogu da idem do dva, a ne mislim da platim ni blizu toga, nego ako je paket sto posto akcija platiću milion i jedan, a naravno to se rasteže kao lastiš, znate taj izraz da svi govore da je lastiš toliki i toliki, toliko i toliko treba da platim. Kada platim milion i jedan dinar ja sam vlasnik 50% plus jedan, a ovo ću da platim, možda neću da platim i nikada neću da platim. Takvih primera ima mnogo, a ja ću vam reći koji je od savetnika, ključnih, ako me budete pitali, učestvovao u tome i kako, na koji način, koga je savetovao da na takav način trguje, ako hoćete da i tako učestvuje u javnoj aukciji. To nije nimalo naivno, nimalo bezazlena stvar, a ta stvar nije sprečena. Dalje, mi tražimo da pravno lice sa većinskim udelom državnog kapitala više ne može da učestvuje u privatizaciji. Sada ću vam reći kako svoje mišljenje čak ispravljamo. Svojevremeno smo, želeći da pokažemo u onom sistemu, ako se sećate, da moramo da krenemo u proces privatizacije u sportskom, kulturnom i poslovnom centru "Pinki", krenuli u to i napravili; sve je navodno bilo perfektno u skladu sa zakonom, ali je bio problem što je kupac većinskog paketa akcija bila firma sa većinskim državnim kapitalom. Tada smo shvatili da je bolje i to, jer je na takav način stiglo nešto svežeg novca, izvršena je delimična dokapitalizacija itd., nego ondašnje stanje, ali mnogo lošije nego da tu bude privatni kapital zato što se nastavilo sa relativno jednakim odnosom ili nedovoljnom brigom vlasnika tog sportskog, kulturnog i poslovnog centra prema svojoj imovini, prema svom kapitalu, kao što je bio slučaj ranije. To je ono što pokušavamo predlogomnaših amandmana da sprečimo. I na kraju, da ne bih oduzimao vreme ostalim poslanicima SRS-a, hoću samo da kažem, pošto vidim da vam je krenulo ovo donošenje raznih zakona, prilično neustavnih i najavljujete donošenje zakona kojima ćete da zamrzavate nekome imovinu, ja vas, gospodine Bubalo, kao ozbiljnog čoveka, upozoravam da tako nešto ne radite (najavio je to ministar Stojković), zato što je to suprotno Ustavu Republike Srbije, zato što je privatna svojina neprikosnovena. Nemojte da se igrate sa tim, nema te preporuke koja može da bude važnija od Ustava Srbije, zato što posle toga ničija svojina neće biti neprikosnovena. Sa druge strane, svi u Narodnoj skupštini, a posebno Vlada Republike Srbije, treba malo više da obrate pažnju na to kako žive građani Srbije, jer od tih priča o španskim selima, o tome kako ćemo da živimo stotinu puta bolje, kako će nam biti milion puta lakše, samo da se još neki propis tobož usvoji, samo da nam stigne Studija o izvodljivosti, mi ćemo, nažalost, još malo morati da postavimo semafor na Brankovom mostu, s obzirom na to koliko ima potencijalnih samoubica, ljudi koji ne mogu da prehrane svoju decu, ljudi koji ne vide budućnost, ni za sebe, ni za svoju decu. Zato vas molim da vodite računa o tome, da vodite računa o životnom standardu građana i da obezbedite, u skladu sa svojim izbornim obećanjima, građanima da žive neuporedivo bolje, da imaju egzistenciju i da žive životom dostojnim čoveka, ma kako to demagoški nekome zvučalo. Zato što od silnih priča da ćemo sada u Evropu, pa na Antarktik, pa na Arktik ljudi ostaše bez hleba, jedva krpe kraj sa krajem, a ljudi samo traže da žive kao i svi drugi, najnormalnije, u svetu i da imaju jednaku šansu za sebe i svoju decu.
Reč ima narodni poslanik Suzana Grubješić, a neka se pripremi narodni poslanik Aleksandar Đorđević. Istovremeno obaveštavam da će sednica Odbora za saobraćaj i veze biti održana u 14,00 časova u sali na trećem spratu.
Dame i gospodo, poštovani narodni poslanici, gospodine ministre, u svom izlaganju osvrnuću se na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o privatizaciji. Ovo je novi pokušaj da se privatizacija ubrza i da se uveća deo privatnog sektora u stvaranju društvenog proizvoda, koji danas čini jedva nešto preko 40%, po čemu je Srbija na poslednjem mestu među zemljama u tranziciji. Krajem 1989. godine Vlada Ante Markovića je donela prvi Zakon o privatizaciji, a već naredne godine, na osnovu primene tog zakona, Srbija je prednjačila po broju privatizovanih preduzeća i po tom merilu je bila jedan od šampiona tranzicije. Četiri godine kasnije privatizacija je praktično poništena i zaustavljena, sa obrazloženjem da su deonice stečene po bagatelnoj ceni u uslovima hiperinflacije. Tako je procenat transformisanog društvenog kapitala u vreme donošenja Zakona o svojinskoj transformaciji iz 1997. godine, kada je resorni ministar bio Milan Beko, iznosio samo oko 4%. Jedna od prvih mera Vlade koja je formirana januara 2001. godine bila je suspenzija autonomne transformacije. Za tih nekoliko meseci u privatizaciju je ušlo oko 350 preduzeća, gotovo polovina onih koja su transformisana po tom modelu. Prvi razlog je bio realni kurs dinara koji je tada uspostavljen, a drugi tačna procena direktora da im je to poslednja šansa za opstanak, jer je promena modela bila već izvesna. Novi model privatizacije koji je uveden zakonom donetim juna 2001. godine učinio je privatizaciju oročenom i obaveznom. Budući da je imao obimnu međunarodnu stručnu i donatorsku podršku i da je izglasan dvotrećinskom većinom u ovom parlamentu, najavljena je očekivana brza i efikasna privatizacija. Za tri i po godine sprovođenja ovog modela privatizovano je ukupno 1.145 preduzeća, od čega na tenderima 39, uprkos najavama da će taj broj biti veći od 150. Iako je broj preduzeća na aukcijama dostigao cifru od 1.100, u oko 10% slučajeva, znači 106 preduzeća, došlo je do raskida ugovora, od kojih je samo 20 pravosnažno. Prema podacima Agencije za privatizaciju, na koje se ovde pozivam, 25 ugovora je raskinuto zbog neizvršenja ugovorenih investicija, 45 zbog neplaćanja preostalih rata, a 35 zbog promene u predmetu poslovanja. Samo tokom 2004. godine Agenciji je stiglo oko 5.000 dopisa, što žalbi, što zahteva, što prigovora. Između ostalog, zbog ovog navedenog broja žalbi i prigovora, kao i slučajeva koji su punili novinske stupce, da navedem samo neke: "Jugoremedija", "Keramika" - Kanjiža, "Veterinarski zavod" itd., danas se dopunjuje Zakon o privatizaciji. Za 2005. godinu planirano je da jedan od prioriteta bude restrukturiranje velikih preduzeća, uključujući i javna. U pripremi za prodaju na aukciji ili tenderu je više od 50 ovih preduzeća, odnosno pojedinih njihovih delova, a 43 se nalazi još uvek u procesu restrukturiranja. Ovaj proces će se okončati verovatno u mandatu neke sledeće vlade, sve i da ova sadašnja odradi svoj puni mandat do 2008. godine. Za privatizaciju je ostalo još oko 1000 društvenih preduzeća, ali će biti veliki uspeh ukoliko polovina od njih nađe novog vlasnika u dogledno vreme. Prethodna 2004. godina je bila slaba iz tri osnovna razloga: prvo, zbog najave da će se vršiti revizija, drugo, novi direktor Agencije za privatizaciju, a od avgusta već bivši, sve snage je usmerio na kontrolu obavljene privatizacije i hvatanje lopova, pa je u tome izgubljeno nekoliko dragocenih meseci, a treće, verovatno i najbitnije, većina preduzeća koja su imala tržišnu vrednost je već bila prodata. Na aukcijama je prodato samo 260 preduzeća, na tenderima osam, ali, istine radi, treba reći da je u poslednjem kvartalu 2004. godine raspisano 14 od ukupno 15 tendera za celu 2004. godinu. Najveći poslovi su učinjeni u pripremi preduzeća za restrukturiranje, mada se ti rezultati još uvek dovoljno ne vide, jer je ovaj proces ubrzan tek u drugoj polovini 2004. godine. Akcijski fond u prvih šest meseci prošle godine gotovo da ništa nije prodao, zvanično, okrivljeni su loši zakoni koje je trebalo promeniti i bila je opšta hajka na dotadašnju privatizaciju. Uglavnom, od početka jeseni, kada se konačno krenulo sa radom, prodato je samo 60 manjinskih paketa, jer se vreme potrošilo na priče o manama i nesaglasnostima u postojećim zakonima, pre svega u ovom o privatizaciji i Zakonu o hartijama od vrednosti, u čemu se često tražio razlog za potpuno obustavljanje prodaje manjinskih paketa iz Akcijskog fonda u uslovima primene odredbi o preuzimanju. Konačno, pred nama se nalaze predlozi zakona o izmenama i dopunama Zakona o tržištu hartija od vrednosti, Zakona o privatizaciji i Zakona o Akcijskom fondu, a završen je i Nacrt zakona o preuzimanju, koji bi trebalo da se nađe na dnevnom redu skupštinskog zasedanja. Sudeći prema predlogu izmena i dopuna Zakona o privatizaciji, koji je Vlada usvojila još u decembru mesecu i uputila u skupštinsku proceduru, a o čemu mi danas ovde raspravljamo, radi se o obimnim i suštinskim promenama, ali u okvirima postojećeg modela koncepta i metoda privatizacije. Postojeći tekst zakona je značajno promenjen i promene bi mogle da se razvrstaju u četiri kategorije. Prvo, to su promene koje su suštinskog karaktera i kojima se propisuje postupak u slučajevima raskida ugovora o prodaji kapitala i imovine privatizovanih preduzeća. Izmene su predložene jer do sada nije bila precizno utvrđena procedura u slučajevima raskida ugovora zbog nepoštovanja uslova iz ugovora od strane lica koja su kupila preduzeća, što je dovodilo do dodatnog gubitka vremena, a time i do obezvređivanja kapitala pravnih subjekata čiji se proces privatizacije poništio. Ovim izmenama se regulišu procesi upravljanja u preduzeću u slučaju raskida ugovora, proces povraćaja akcija koje su na zaposlene prenete bez naknade, a uvodi se institut ustupanja ugovora. Drugo, to su izmene koje se odnose na status kupca, prava i obaveze učesnika na javnom tenderu, odnosno javnoj aukciji, prava i obaveze trećih lica, naknadu štete i ostalo. Ova pitanja su do sada bila rešena podzakonskim aktima, a sada se, stavljanjem u zakonski okvir, dodatno osnažuju, čime se povećava pravna sigurnost celokupnog procesa. Treće, izmenama se usavršavaju i dograđuju postojeća zakonska rešenja u delu koji se odnosi na prekid postupka privatizacije, sadržinu i raskid ugovora o prodaji kapitala i promet akcija emitovanih u samom procesu privatizacije. Četvrto, zakonom se uvode novi pravni instituti i to su zastupnik kapitala i ustupanje ugovora o prodaji. U pogledu odgovornosti učesnika i kupaca predviđena je i naplata štete. Ako učesnik na javnoj aukciji koji je proglašen kupcem ili koji istakne drugu najvišu ponudu ne potpiše zapisnik ili ne plati u predviđenom roku, on gubi svojstvo kupca i pravo da učestvuje na budućim aukcijama za to preduzeće, kao i pravo na povraćaj depozita. Zabrana važi i za članove njegove porodice. Pored, toga uplaćuje, na ime štete koja je nastala za subjekt privatizacije i za Agenciju, novčani iznos u visini od 30% prodajne cene na račun Agencije, od čega 15% pripada subjektu privatizacije. Suštinski je promenjen član 41. Zakona – ugovor o prodaji kapitala smatra se raskinutim ako, ni u naknadno ostavljenom roku za ispunjenje ugovora, kupac ne plati prodajnu cenu, odnosno bilo koju od dospelih rata; ako ne investira u subjekt privatizacije na način kako je utvrđeno ugovorom; ako raspolaže imovinom subjekta privatizacije suprotno odredbama ugovora; ako ne obezbedi kontinuitet u obavljanju registrovane delatnosti radi čijeg je obavljanja subjekt privatizacije osnovan; ako ne dostavi garanciju za investiciono ulaganje na način kako je utvrđeno u ugovoru; ako ne poštuje odredbe o načinu rešavanja pitanja zaposlenih, i u drugim slučajevima predviđenim ugovorom. Raskidom ugovora zaposleni u subjektu privatizacije zadržavaju vlasnička prava na kapitalu, a kapital koji je bio predmet prodaje prenosi se na Akcijski fond. Kupac kao nesavesna strana nema pravo na povraćaj plaćenog iznosa na ime prodajne cene, a radi zaštite opšteg interesa. Restrukturiranje u postupku privatizacije definiše se kao znatna promena u preduzeću, uključujući i njegova zavisna preduzeća, a te promene omogućavaju prodaju njegovog kapitala ili imovine, i to su: statusne i organizacione promene; otpis glavnice duga, kamate ili drugih potraživanja; otpuštanje duga u celini ili delimično radi namirivanja poverilaca iz sredstava ostvarenih od prodaje kapitala i imovine tog preduzeća, kao i druge promene predviđene zakonom. Izričito se kaže da će ubuduće odluku o restrukturiranju donositi Agencija za privatizaciju. Novim odredbama se uvodi obaveza da javna preduzeća, Poreska uprava i drugi republički organi i organizacije, tj. državni poverioci, otpuštaju dug preduzeća u restrukturiranju, sa tim da se namiruju iz prihoda od prodaje kapitala. Oko 75% tih dugova su dugovi prema državi. Ako se subjekt privatizacije ne saglasi sa visinom prijavljenog potraživanja državnog poverioca, on može da podnese prigovor arbitražnom veću u roku od osam dana od dana dostavljanja prijave. Subjekt privatizacije je dužan da program restrukturiranja dostavi Agenciji u roku od 90 dana od dana kada Agencija odobri sveobuhvatne analize poslovanja subjekta privatizacije, a ovaj rok Agencija može da produži najduže za 90 dana, na zahtev subjekta privatizacije ili poverioca, ako za to postoje opravdani razlozi. Dosadašnji problemi i loše iskustvo su verovatno uslovili i odredbu koja predviđa da Agencija može da odredi prekid postupka koji traje dok postoje razlozi za prekid, a najduže 90 dana od dana donošenja odluke o prekidu, sa tim da za to vreme prestaju da teku ranije navedeni rokovi. Uvođenje dva nova pravna instituta je takođe rezultat velikih problema u preduzećima nakon raskida ugovora. Danom raskida ugovora o prodaji kapitala ili imovine Agencija imenuje privremenog zastupnika kapitala, koji ima pravo na nagradu za rad i naknadu stvarnih troškova, ali i odgovara neposredno svojom ličnom imovinom za štetu nanetu subjektu privatizacije, ako je do štete došlo namerno ili krajnjom nepažnjom. Troškove za nagradu i naknadu zastupnika snosi subjekt privatizacije, u visini koju određuje ministar nadležan za poslove privatizacije. Ustupanje ugovora o prodaji kapitala, odnosno imovine je takođe novina u ovom zakonu. Kupac kapitala može da ustupi ugovor o prodaji kapitala, odnosno imovine trećem licu, pod uslovima propisanim ovim zakonom i zakonom kojim se uređuju obligacioni odnosi, po prethodno pribavljenoj saglasnosti Agencije. To treće lice mora da ispunjava propisane uslove za kupca kapitala ili imovine. Ustupanjem ugovora o prodaji kapitala, odnosno imovine, on postaje nosilac svih prava i obaveza iz ugovora o prodaji. Namera predlagača je očigledna. Sve ove pomenute izmene trebalo bi da doprinesu ubrzanju privatizacije. Jasno je da se Vlada Republike Srbije suočila sa problemom kako da proda društvena preduzeća koja su preostala nakon dva prethodna talasa privatizacije kada su prodate najbolje firme. Prezaduženost tih preduzeća je sigurno jedan od glavnih razloga njihove neatraktivnosti za potencijalne kupce, a uz to ide i tehnološka zaostalost i ogromni gubici. Na kraju, nadam se da će se Vlada, a potom i vi poslanici, ozbiljno pozabaviti i problemom denacionalizacije, o čemu su već pričale moje kolege poslanici, jer taj problem sprečava da se privatizacija privede kraju. Prvi korak u tom pravcu je već načinjen, na dnevnom redu ove sednice Narodne skupštine nalazi se Predlog zakona o prijavljivanju i evidentiranju oduzete imovine, a logično je da se nakon toga u skupštinskoj proceduri nađe i predlog zakona o denacionalizaciji. Poslanička grupa G17 plus će podržati predložene izmene i dopune ova tri zakona. Zahvaljujem na pažnji.
Hvala vama. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Đorđević, a neka se pripremi narodni poslanik Zoran Nikolić.
Dame i gospodo narodni poslanici, dragi građani Srbije, Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o privatizaciji predstavlja još jedan u nizu zakonskih predloga koji neće doneti nikakvu značajnu, suštinsku promenu u privrednom životu Republike Srbije. Naime, ovim predlogom Vlada Republike Srbije pokušala je da prezentuje javnosti i u ovoj Narodnoj skupštini ministar je govorio da se ogromne kvalitativne promene u procesu privatizacije omogućavaju ovim predlogom o izmeni i dopuni Zakona o privatizaciji. Međutim, te izmene postojećeg Zakona o privatizaciji, koji je donela bivša vlast DS-a, predstavljaju samo kvantitativne promene i one su samo kvantitativne prirode. Većina izmena odnosi se na normativno-tehničke izmene kojima se operativno precizira rad Agencije za privatizaciju. Jedinu suštinsku promenu Zakona o privatizaciji predstavlja uvođenje privremenog zastupnika kapitala ukoliko dođe do raskida ugovora o prodaji kapitala subjekta privatizacije. Poslanička grupa SRS podnela je predlog zakona o privatizaciji pre više od godinu dana. Cilj našeg predloga zakona je bio daleko operativniji, bio je, pre svega, u interesu zaštite građana Republike Srbije i radnika od brutalne pljačke finansijskih moćnika. Naš predlog zakona nije ušao na dnevni red Skupštine Republike Srbije. Važeći zakon ima niz nepreciznosti. Donet je u julu 2001. godine. Takav Zakon o privatizaciji donela je većina ove skupštine, na čelu sa Demokratskom strankom, i omogućila je da se pretvaranje društvene svojine u privatnu vrši na taj način da je jedan broj ljudi bliskih režimu DS-a i tadašnjeg DOS-a kupio cementare, kombinate, šećerane i najprofitabilnija društvena preduzeća budzašto. Učesnici privatizacije nisu se ponašali baš najbolje, oni su se ponašali upravo onako kako sam sad izneo – zavili su građane Srbije u crno. Kao što sam rekao, najprofitabilnije firme su prodali budzašto. U prošlom sazivu kolege iz opozicije, tj. poslaničke grupe SRS su za ovom govornicom ukazivale na suštinu tadašnjeg sprovođenja Zakona o privatizaciji koji je sprovodila vlast Demokratske stranke. Rezultat takve privatizacije jeste da je nekoliko stotina hiljada radnika u Srbiji ostalo bez posla. Milijarde su se slile u ruke ljudi bliskih režimu tadašnje vlasti DS-a. Ova vlada, vladajuća koalicija je ovaj predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o privatizaciji predstavila javnosti kao nešto što će doneti kvalitativne promene u odnosu na važeći zakon. Ovaj zakonski projekat ima 37 članova. Naime, ministar u svom izlaganju nije izneo analizu sprovedene privatizacije od strane Vlade Republike Srbije; ta analiza nije urađena, nije prezentovana Narodnoj skupštini Republike Srbije. Zašto nema podataka prezentovanih u ovoj Narodnoj skupštini, koliko se to uspešno sprovela privatizacija, koliko neuspešno? Kvalitet privatizacije meri se, pre svega, po tome koliko je novih radnih mesta otvoreno u toku prošlog mandata bivše vlasti. Zbog toga je vlast DS-a i DOS-a izgubila na izborima 2003. u decembru. Građani Srbije su jasno rekli šta su mislili o toj vlasti, a baš upravo na ovom zakonu i Zakonu o radu su dali svoje mišljenje na izborima 2003. godine u decembru mesecu. Ministar Bubalo je rekao u svom izlaganju da ovim izmenama ubrzavamo proces privatizacije. To govore svi poslanici vladajuće koalicije. To jeste tačno. Mi završavamo privatizaciju, a nije izgrađeno finansijsko tržište. To govori o prirodi izmena Zakona o privatizaciji. Demokratska stranka je započela ovaj proces privatizacije i zavila je građane Republike Srbije u crno. Ovim predlogom omogućavate nastavak takvog načina sprovođenja privatizacije. Građani Republike Srbije su na prethodnim izborima jasno rekli šta su mislili o onome kako je to radila prethodna vlast Demokratske stranke. Svi su na izborima obećavali da će se te malverzacije i korupcija u ovoj državi smanjiti, obećavali ste poštenu privatizaciju i reviziju onih privatizacija društvenih preduzeća koje nisu sprovedene po zakonu. Ništa od toga se u proteklih godinu dana nije uradilo. Znači, nastavlja se dalje da se sprovode neuspešne reforme. Srpska radikalna stranka je iz tog razloga podnela deset amandmana, da uskladi ovaj zakonski predlog koji je Vlada podnela Narodnoj skupštini. Videćemo kako ćete se ponašati, da li ćete glasati za amandmane koje smo podneli kao poslanička grupa SRS. Glas protiv značiće glas protiv interesa građana Republike Srbije.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Zoran Nikolić, a neka se pripremi narodni poslanik Momčilo Duvnjak.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministre, tačno je da je DSS u predizbornoj kampanji obećala da će izvršiti reviziju privatizacije, ali sa druge strane, DSS nijednom rečju u predizbornoj kampanji nije govorila da je protiv privatizacije. Naprotiv, potrudićemo se da ubrzamo proces privatizacije i da one greške, nedostatke u zakonu, ali i u aktivnosti institucija koje su sprovodile Zakon o privatizaciji uočimo i učinimo sve da ih ispravimo, da učinimo Zakon efikasnijim i da u ovoj trećoj fazi privatizacije, kada se zapravo i otvaraju oni najozbiljniji problemi, ta privatizacija bude poštena, da uključuje zaštitu prava radnika, odnosno da se njihov položaj na najbolji mogući način reguliše i da samom tom privatizacijom uspemo, pre svega ovim predlozima izmena i dopuna Zakona, ali i ukupnim privrednim ambijentom da dovedemo kvalitetne strane investicije. To je ono što je prioritet i na tome radi ova vlada i to podržava DSS. Nadam se da ćemo imati prilike da u ovom periodu koji je pred nama to i dokažemo u praksi. Neću puno detaljisati oko ovih zakona, radi se o setu tri zakona, Zakonu o privatizaciji, Zakonu o Akcijskom fondu i Zakonu o tržištu hartija od vrednosti, iz prostog razloga što će se rasprava ovde otvoriti i kada budete govorili o amandmanima koje su podnele mnoge poslaničke grupe. Ono što je ovde karakteristično i od čega bih krenuo, o tome sam na samom početku nešto rekao, jesu ciljevi koje želimo da postignemo ovim izmenama zakona. Jednostavno, da stvorimo atraktivan politički ambijent, odnosno privredni ambijent u kome ćemo opet pokrenuti jedan ciklus investiranja u našu privredu, naročito stranih kvalitetnih investicija. Opšte je poznata činjenica da je 2001. godine donet Zakon o privatizaciji, koji je tada najavljivan kao zakon koji će promeniti našu privrednu strukturu i on je to zapravo i radio. U suštini, koncept tog zakona mi ne menjamo, ali one nedostatke koje smo uočili pokušavamo, i mislim da se to radi na dobar način, ovim izmenama i dopunama da menjamo. Dakle, među značajnim tačkama izmene ovog zakona jeste tzv. privremeni zastupnik kapitala, u slučaju raskida ugovora. Jednostavno, uočeno je da se u tom međuprostoru, kada se krene u raskid ugovora, dešavaju mnoge čudne stvari: otuđivanje kapitala, otuđivanje imovine, sve na štetu zaposlenih. Sa jednim zastupnikom imovinskog kapitala, koga će predložiti Agencija, odnosno država, takva mogućnost se sada sprečava. Mi smo smislili taj način za borbu protiv zloupotreba zakona. Ako neko ima bolji predlog, neka ovde iznese. Čisto sumnjam. U onome što sam čuo u dosadašnjim raspravama i što su predlagali oni koji nisu spremni da podrže ovaj zakon nisam čuo bolji predlog. U nameri da ovu privatizaciju učinimo i efikasnijom uvodi se novi institut, a to je ustupanje ugovora o prodaji. Dakle, otvara se mogućnost da ostane ugovor na snazi, tako što će se ustupiti ugovor nekome ko želi da ustupi određeno preduzeće, odnosno subjekt privatizacije. Takođe, uvodimo jednu stavku da položaj zaposlenih u firmi bude jedan od bitnih elemenata ugovora prilikom privatizacije. Što se tiče Zakona o Akcijskom fondu i Zakona o tržištu hartija od vrednosti, poznata je činjenica, prvo, kada je donet Zakon o Akcijskom fondu (takođe jula 2001. godine) i kasnije, kada je donet Zakon o tržištu hartija od vrednosti, faktički, ta dva zakona su bila međusobno u suprotnosti, što je dovelo do blokade trgovine akcijama iz portfelja Akcijskog fonda. Samim tim je smanjen priliv u budžet, sa svim posledicama koje to ima. Namera izmena i dopuna ovih zakona jeste da odblokira takvu novonastalu situaciju i da vratimo Akcijskom fondu jednu aktivnu ulogu na tržištu. Sve u svemu, da ponovim, ove izmene i dopune Zakona, sa jedne strane, popravljaju primenu ovog zakona, u smislu pravičnosti i pravednosti koju su građani očekivali od samog donošenja Zakona o privatizaciji. Priznajemo, zloupotreba je bilo, to niko ne može da negira. Efekti, pre svega po zaposlene u firmama koje su privatizovane, nisu onakvi kakve je većina građana, naročito onih koji su bili zaposleni u firmama koje su privatizovane, očekivala. Dakle, tu stanje popravljamo. Sve ostale izmene i dopune su u funkciji okončanja procesa privatizacije na najkvalitetniji mogući način, kreiranja tržišne privrede, privrednog ambijenta koji je kompatibilan sa našim okruženjem ili sa onim privredama kojima težimo. Stoga, još jednom da ponovim, DSS će glasati za ove izmene i dopune zakona.
Reč ima narodni poslanik Momčilo Duvnjak, a neka se pripremi narodni poslanik Milorad Vučelić.
Dame i gospodo narodni poslanici, govoriću o izmenama Zakona o privatizaciji. Pre nego što započnemo diskusiju o izmenama Zakona o privatizaciji, moramo otvoreno nešto reći o dosadašnjim rezultatima, promašajima, zlim delima i pljačkama koje nam je doneo postojeći, važeći zakon, koji, navodno, danas menjamo. Većina stranaka u parlamentu i vas koji ste u vlasti se u izbornoj kampanji za ovaj parlament zalagala za preispitivanje dosovske privatizacije. Mi radikali očekivali smo da će svi akteri ove pljačkaške privatizacije biti privedeni pravdi. Vi koji ste sada na vlasti prećutno nastavljate istom metodom, kao i vaši petooktobarski saborci. Prevarili ste birače od 5. oktobra vašim kriznim štabovima po preduzećima. Po ovom zakonu se polako legalizuju firme. Uglavnom ih kupuju vaši saborci za minimalnu cenu, ulažući prljav novac, za koji niko ne zna njegovo poreklo. Uglavnom su to ljudi bliski vlastima, koji su najčešće bili u zemunskom, surčinskom i sličnom klanu. Oni su sa vama 5. oktobra rušili ovu državu i palili našu skupštinu. Sudije koje ste vi postavili svakodnevno legalizuju njihov, a verovatno i vaš, prljav novac. Na osnovu napred rečenog, a iz predloga izmena zakona koji ste učinili, sa ove govornice tvrdim da vi, to jest ova vlast, nemate nameru da preispitate raniju privatizaciju. Oštro ste kritikovali Agenciju. Ovim predlogom im dajete još veća ovlašćenja. Gde vam je zakon o odgovornosti Vlade i ministarstva, sudova, MUP-a, Agencije i pojedinaca koji sprovode privatizaciju? Otvoreno pitam - kako ćemo po ovom zakonu nekoga kazniti ako napravi promašaj sprovodeći privatizaciju? Ovaj predlog je još jedna prevara u nizu. Da li smo po postojećem zakonu nekoga mogli da privedemo pravdi zbog loše privatizacije? Nismo, a i sada nećemo moći. Jasno je da vi, kao i vaši prethodnici, želite da vladate bez ikakve odgovornosti. Sada ću vam reći istinu koju svaki radnik u Srbiji zna i oseća. Prvo ste radnike prevarili tvrdeći da je društvena svojina ničija, a zatim ste zakonom tu svojinu prisvojili i nakon toga pristupili rasprodaji. Vašim zakonima oteli ste od radnika fabrike i iste eliminisali iz postupka prodaje. Prodajete fabrike ubeđujući radnike da je to u njihovom interesu. Da li ste se ikada zapitali ko je te fabrike pravio i koliko je bilo odricanja od zarada da bi se stvorile iste? Zbog svega ovoga i danas je na licima radnika i njihovih porodica tuga, jad i nezadovoljstvo. Veoma je mali broj zadovoljnih. Polako ali sigurno od radnika pravite najamnike, pa najčešće i sluge, u do juče njihovim fabrikama. Da je sve ovo što sam rekao tačno, izneću primer ove vaše privatizacije u Kruševcu i okolini. Ovo moram da učinim, jer vam je samo bitno da od prodatih firmi uzmete 95% za vladu, a preostalih 5% date lokalnoj samoupravi. Hemijsku industriju "Merima" u Kruševcu, do pre tri godine bila je jedna od najboljih u Srbiji, sa 1200 radnika, sa platom tri puta većom od proseka u Srbiji, dosovci su prodali, kako vi kažete, strateškom partneru "Henkelu". To je učinjeno pogodbom, a radnike niko nije pitao da li to žele. U "Merimi" sada radi oko 650 radnika, lični dohodak je na nivou proseka u Srbiji, obim proizvodnje stagnira, a dobit na kraju godine je nula. "Župa", još jedan hemijski gigant za proizvodnju đubriva i hemijskih sredstava, prodata je u bescenje, poklonjena nekoj Violeti Josifovoj. Ona je novac zaradila u firmi. Sa nekoliko radnika iz Makedonije je došla da kupi kruševački gigant. Nakon privatizacije gigant je u rasulu, radnici se šikaniraju, a godinu dana nisu primili lične dohotke. Iz ovih podataka se jasno vidi da korist ima samo gazda. On ostvaruje izuzetan profit, koji iznosi iz države na razne načine. Država ubira iz "Merime" 3-4 puta manje para na ime poreza i doprinosa. Polovina radnika je na ulici, a druga polovina se grčevito trudi da se dokaže gazdi, dobijajući 3-4 puta manje nadnice, mislim na realnu vrednost u odnosu na period pre privatizacije. Možda bi ovo mogli da nam objasne oni koji su doneli zakon. O čemu se zapravo radi? Gde su rezultati njegove privatizacije? Tvrdim, u Kruševcu i okolini ne postoji nijedan pozitivan primer privatizacije po ovom zakonu, odnosno po ovom modelu privatizacije. Zašto vi koji ste sada na vlasti nastavljate po ovom modelu? Zapravo, znam da vas interesuje samo novac od prodatog, a radnici vas ne interesuju. Zašto u ovim izmenama zakona niste predložili da lokalnoj samoupravi pripadne veći procenat od dosadašnjih pet posto, jer ako novac ostane u lokalu, onda će i radnici i njihove porodice imati neku korist od toga. Iz ovoga se vidi da ste vi isti kao prethodnici. Evo kako u Kruševcu izgleda privatizacija kada ste vi sadašnji prigrabili vlast. Kažem, prigrabili, jer radikali su osvojili vlast, a ne vi. Ovih dana čuveno preduzeće "Rubin" prodato je tajanstvenom kupcu zvanom Peconi, kažu Surčinac, a kažu da je hapšen u "Sablji". Isto kao i ranije, niko ne zna gde je zaradio taj novac. Zar to nije isto kao i ono što smo ranije kritikovali? Zapravo, ovo je verovatno vaš petooktobarski saborac. Na ovom primeru privatizacije jasno se vidi da vi ne želite ništa da promenite. Naprotiv, nastavljate isto. U Predlogu izmena Zakona ništa se ne menja, a ne prihvatate odgovornost za ono što radite. Ako radnik odgovara za kvalitet i kvantitet svog rada, a poslodavac za organizaciju posla, sa ciljem da ima veći profit, kako vi mislite da nešto radite bez ikakve odgovornosti. Morate u zakonu da predložite odgovornost i kazne za sve koji vrše prodaju preduzeća, i kolektivnu i pojedinačnu. Kao postojeća vlast, vi nemate procenu uspešnosti privatizacije. I, zašto ne kažete istinu o ovome? Pitam se gde su ti naši intelektualci, ekonomisti, pravnici, inženjeri, novinari i ostali stručnjaci. Moraju se probuditi i podići svoj glas dok ne bude kasno. Radnici su opljačkani, obespravljeni i napušteni. Prijavite ih na tržište rada i ne primaju nadoknadu godinu ili dve, a nakon toga idu na ulicu. Nama radikalima je dužnost da vam ovo kažemo. Vi zapravo ovim izmenama u privatizaciji nemate nikakav novi koncept. Nastavljate tamo gde su vaši prethodnici stali. Narod ovo mora da zna. Agencija ovim predlogom dobija još veću moć, bez ikakve odgovornosti. Mi radikali ćemo stati u zaštitu radnika i njihovih porodica. Ako ste im na silu oteli fabrike i iste rasprodali u bescenje, morate očekivati da oni te fabrike povrate, možda na isti način kako ste ih i oteli. Gospodine ministre, na kraju, vi znate kakva je situacija u Hemijskoj industriji "Župa". Radnici "Župe" traže imena i prezimena ljudi iz Kruševca, kao i iz bivšeg režima, koji su prodali "Župu" i zašto je "Župa" morala da se proda kada je bila od strateškog značaja za Kruševac i čitavu Srbiju. Evo zašto: Hemijska industrija "Župa" slavi 51 godinu postojanja. Počela je kao fabrika plavog kamena 1934. godine, i to kao prva u Evropi. Da li bi vinogradi mogli da rode grožđe da nije bilo "Župe"? Da li bi ovaj deo Evrope koristio pijaću vodu da nije bilo "Župe", da li bi rudnici širom sveta mogli da rade i da se iz njih vadi ruda da nije bilo "Župe"? Odgovor je jednostavan – bez hemijske industrije "Župa" se nije moglo. Zbog čega mora hitno da se reaguje, gospodine ministre? U "Župi" se trenutno nalazi 80 tona hlora u tri cisterne, jedna je rezervna koja služi za pretakanje, 420 tona sumporne kiseline, 240 tona sone kiseline, 80 tona ugljendisulfata ili vojni suzavac. On se nalazi pod vodom i pod vodenim zvonom, pa ako se ovo upali nema gašenja, eksplodira dokle god ga ima. Na kraju hoćemo da znamo, ako je vlasnica "Župe" ispunila ugovor i dala garancije, a to se lako i vrlo brzo proveri, recite nam i pustite da ta firma može da radi. Možda je u pitanju nešto drugo. Možda ona nije smela da kupi ovu firmu, nego je trebalo da je kupi neko drugi. Hvala.
Najpre jedno obaveštenje: pauzu ću odrediti u 14,20 časova, s obzirom na to da je Skupština danas počela kasnije da radi. Reč ima narodni poslanik Božidar Koprivica, a neka se pripremi narodni poslanik Milka Silajev.
Poštovani narodni poslanici, na makroekonomskom planu privatizacija bi trebalo da dovede do rasta proizvodnje, standarda, zaposlenosti, a u stvari, pod vašom vlašću, odnosno pod vlašću DOS-a, a i sada, pretvorila se u svoju suprotnost. Kumovska i lopovska privatizacija dovela je do pljačke, tj. otimačine imovine i kapitala koji su decenijama stvarale generacije zaposlenih. Ta njihova i vaša privatizacija dovela je do pada proizvodnje, opšteg pada životnog standarda, opšte nezaposlenosti. Nepoštovanje zakona i celokupnog privatizacionog procesa karakteristika je vaše dosadašnje vlasti, kao i ogroman broj nezakonitosti prilikom privatizacije pojedinih privrednih subjekata, nepoštovanje ugovora i slično. Umesto da se materija oko postupka privatizacije uredi na sistematičan način, da se razradi postupak prodaje kapitala tenderom i aukcijom, vi improvizujete i donosite Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o privatizaciji, koji je u suprotnosti, na kraju, sa mnogim zakonima i Ustavom, a naročito sa Zakonom o stečajnom postupku. Srpska radikalna stranka se zalaže za privatizaciju i za prodaju kapitala tenderom i njegovo završavanje zaključenjem ugovora samo u postupku gde bi bile najmanje tri ponude. Time bi se ispoštovao princip konkurentne ponude. SRS smatra da treba obavezati Agenciju da odredi kupca koji je ponudio najveću cenu, a svi ostali uslovi ne mogu uticati na takvu temu. SRS se dalje zalaže da se ugovorna cena plaća odmah, čime bi se sprečile mnoge mahinacije i pljačka kapitala i države. Srpska radikalna stranka smatra da je potrebno dati veća ovlašćenja Odboru za privatizaciju u pogledu kontrole procesa privatizacije, dati mu ovlašćenja da može izdavati naloge inspekcijskim organima da izvrše kontrolu poslova privatizacije i da ti nalozi imaju prioritet i obavezuju inspekcijske organe. Potrebno je detaljno odrediti nadležnost ovog skupštinskog odbora. On danas nema nikakve ingerencije, a to vam mogu odgovorno tvrditi kao član tog odbora. SRS smatra da bi trebalo ostvariti mogućnost da se za kontrolu postupka privatizacije koriste usluge registrovanih revizora. Srpska radikalna stranka takođe smatra da Zakonom o privatizaciji treba ograničiti vrednost imovine koja može biti predmet privatizacije, jer bi se na taj način potpuno zaštitila imovina i kapital preduzeća od opšteg interesa, pa bi se na adekvatan način zaštitila imovina koju su stvarale čitave generacije zaposlenih. Izmenama i dopunama Zakona o privatizaciji predlažu se mnoga neprihvatljiva rešenja. Na primer, navešću član 3 – da se kao kupac kapitala u privatizaciji pojavljuje dužnik subjekta privatizacije. To je neprihvatljivo. Takođe, neprihvatljivo je da ministar nadležan za poslove privatizacije određuje i propisuje visinu troškova provizije. Dakle, to je tzv. deregulacija odnosa, koju nije trebalo uraditi, već se to mora regulisati zakonom. Članom 23. (novim članom 41.) predlagač omogućava da i dužnik subjekta privatizacije kroz ustupanje ugovora postane vlasnik subjekta privatizacije, što je zaista neshvatljivo i nedopustivo. Izmenama i dopunama Zakona o privatizaciji, član 2, daje se Agenciji za privatizaciju previše ovlašćenja, a posebno da određuje metod privatizacije. Članovi 3. i 4. izmena i dopuna Zakona su protivustavni, jer se pojedini učesnici, dakle građani, dovode u neravnopravan položaj, iako su po Ustavu Srbije svi građani jednaki. Odbor za privatizaciju Skupštine Srbije predložio je niz rešenja, ali predlagač se nije udostojio da prihvati nijednu sugestiju i nijedan predlog Odbora. Dakle, radi se o vrlo lošem zakonu, čije su odredbe protivustavne, nezakonite, a u ovom momentu čak i necelishodne, pa ga po mišljenju srpskih radikala ne treba usvojiti. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Nikola Milošević, a neka se pripremi narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsedniče, gospodine ministre, dame i gospodo, ograničiću se na to da nešto prozborim samo povodom ovog zakona o privatizaciji, svestan, naravno, kao i gospodin ministar, da je trebalo voditi računa o narodnoj izreci koja kaže da se ne stavljaju kola pred rudu, dakle, da je bilo bolje najpre doneti zakon o tzv. denacionalizaciji, pa onda ići na ovaj zakon. Ali, gospodin ministar nije za to kriv. To je nevolja koju je nasledio i on sada mora, da se poslužim jednom Ničeovom slikom, da igra u okovima, koje sam sebi nije stavio, naravno. Međutim, moja namera je da vašu pažnju skrenem na nešto što bi se moglo nazvati pravnom prazninom, koju ni ovaj zakon, a ni predložene dopune i izmene ne mogu, nažalost, da popune. Evo, to ću odmah ilustrovati jednim primerom. Ja sam, dakako, kao i svi oni koji su privrženici slobodnog privređivanja, za to da onaj ko ponudi više na nekom tzv. tenderu bude i onaj koji će kupiti ono što želi da kupi. Ali, pitam se – šta onda kada taj neko ne želi da na taj način zadovolji samo neke svoje privredne interese, nego pri tom želi da udovolji i nekom svom političkom interesu, koji je, međutim, u suprotnostima sa našim državnim i nacionalnim interesima. Evo, tu, skoro, pretpostavljam da je to svima dobro poznato, nemački koncern "VAC" najavio je da ima nameru da kupi najtiražniji srpski list "Večernje novosti". Istini za volju, iz tog koncerna stigla nam je poruka da oni nemaju nameru da se mešaju u uređivačku politiku "Večernjih novosti", ali su odmah sami sebe demantovali izjavljujući da će uredništvo "Večernjih novosti", na čelu sa gospodinom Vukotićem, zbog nacionalističke uređivačke politike koju vodi, biti protiv toga da ovaj "VAC" otkupi "Večernje novosti". Šta je to ako nije mešanje u uređivačku politiku "Večernjih novosti"? Dakle, gospoda iz tog nemačkog koncerna još nisu ni kupila "Večernje novosti", a već se mešaju u uređivačku politiku tog lista. Šta će se, međutim, desiti ako tom koncernu pođe za rukom da kupi najtiražniji srpski list? Ono što se desilo kada je taj isti koncern dobrim delom kupio najstariji srpski list koji se zove "Politika". Želim da skrenem vašu pažnju na to kako bi onda uređivački kolegijum "Večernjih novosti" morao da saobrazi svoju uređivačku politiku onom što već na osnovu onoga što nam je poznato iz prakse "Politike" znamo. Ta politika bi išla u dva koloseka. Na glavnom koloseku lista, koji dobrim delom kontroliše taj nemački koncern, glavni kolumnista tog lista, koji se zove Ivan Torov (a ja sam jedno vreme mislio da je to pseudonim Sonje Biserko, pa sam se onda, evo, uverio da baš nije tako) ne samo da zastupa gledište da je Haški sud neka vrsta neminovnosti kojoj moramo da se pokorimo, što i bez njega vrlo dobro znamo, nego želi da nas uveri da je Haški sud neka vrsta terapeutske ustanove u kojoj mora da se poleči čitav srpski narod, koji je, po njegovom mišljenju, kolektivno odgovoran za zločine koji su činjeni u njegovo ime. Dame i gospodo, na taj način se vaskrsava pojam kolektivne odgovornosti, pojam koji pripada prvobitnim zajednicama i logici krvne osvete, i srpski narod se u celini proglašava kolektivno odgovornim za nešto za šta on ne može, već po definiciji, biti odgovoran. I, da vas pri tom podsetim - ni u jednoj liberalnoj, demokratskoj državi novijega doba pojam kolektivne odgovornosti ne postoji. Ako mi dopustite jednu asocijaciju na mesto iz jedne Solženjicinove knjige, negde u nekom zatvoru u Staljinovo doba, kada je Staljin krenuo da hapsi staljiniste, nekakav belogardejac, koji je nekim čudom preživeo, kritikuje Staljina, a ovi uhapšeni staljinisti ga brane. A, belogardejac kaže - pa vi boljševici ste kao riba koju prže na ulju, a ona viče oho-ho. Dame i gospodo, sa glavnog uređivačkog koloseka "Politike" poručuje nam se da mi ne samo da treba da se pržimo na ulju Haškog suda, nego i da vičemo oho-ho. E, pa, vidite, to je dakle ono što bi čekalo i "Večernje novosti" ako ovaj nemački koncern ostvari svoje namere. Istini za volju, postoji i jedan drugi uređivački kolosek, naravno sporedni, koji, međutim, jako liči na nešto što je u svoje vreme primenjivao Knjaz Miloš. U želji da ide u korak sa Evropom Knjaz Miloš odluči da jednu kafanu u Kragujevcu odredi za mesto na kome može da se kritikuje njegova vlast. U narodu se ta kafana zvala "lajaonica". E, pa i "Politika" ima jednu stranicu koja se zove "Pogledi", koja je nešto kao ta Knjaz Miloševa "lajaonica". Tu može da se pojavi neko ko drukčije misli od Ivana Torova. Ali, ne svako. Otprilike, kao kada bi Knjaz Miloš postavio svog čoveka koji bi rekao - ti možeš u "lajaonicu", a ti ne možeš. E, vidite, ja ću vam to ilustrovati mojim sopstvenim primerom. Kada sam bio u prilici da u "Politici" pročitam izveštaj sa onoga što se u svoje vreme u Medija centru dešavalo, kada je jedna grupa mladih političkih huligana opkolila sto za kojim sam sedeo i dovikivala mi da sam ja najveće zlo u Srbiji - ustaša, ja presavijem tabak i uputim "Politici" jedan demanti. Prvo mi stiže poruka iz "Unutrašnje rubrike" da bi to možda moglo u rubrici "Među nama", a onda gospodin Ribnikar presudi, u duhu ovog nemačkog koncerna i politike koju vodi, da to ne može čak ni u "lajaonici". I to u listu u kome, recimo, jedan Čeda Jovanović dobije celu stranicu, ako se sećate, za neke svoje frakcijske obračune sa gospodinom Tadićem. Dakle, molim vas, samo još jedan primer: kada su Bebu Popovića kritikovali na stranicama te iste "Politike", njemu je omogućeno da na istom mestu odgovori na te kritike. Svakako da ne mislim da se merim sa jednom takvom intelektualnom i političkom gromadom kao što je gospodin Popović, ko sam ja u poređenju sa njim, ali dozvolićete, kada je reč o ljudskim pravima, onim najosnovnijim, valjda i ja imam neka prava, otprilike u tom pogledu onoliko koliko ih i on ima. Dakle, evo šta čeka "Večernje novosti" ako se ovaj nemački koncern dokopa njegove uređivačke politike. To i ne bi bilo tako dramatično, dame i gospodo, da mi već nismo sučeljeni sa talasom medijskog jednoumlja koji preliva naše elektronske medije. Dozvolite mi da i to ilustrujem nekim primerima. Kada bi neki vanzemaljac došao u ovaj grad, da li bi on mislio da je Vojislav Koštunica predsednik ove vlade? Ne, mislio bi da je to Zoran Živković, koji se nekoliko puta češće od njega pojavljuje u sredstvima javnog informisanja. Da li bi mislio da je Vladan Batić neko ko više nije ministar pravde? Ne, naprotiv, mislio bi da gospodin Stojković negde u nekom zapećku, kao neki bivši ministar tavori svoje penzionerske dane, jer je gospodin Batić bar deset puta češće prisustvovao u sredstvima javnog informisanja. On koji je sa svojom strankom dobio 0,54 posto glasova srpskog biračkog tela, dakle ni njegova šira porodica nije glasala za njega, može sebi da dozvoli da se deset puta češće predstavlja u javnosti, naravno, u elektronskim sredstvima, koja su najuticajnija, od sadašnjeg ministra pravde. Tako da ono - bivši, znate, što ide uz nekog ministra prošlog režima, dođe kao neka plemićka titula, otprilike kao da su, recimo, TV kuće dom lordova, a onaj ko je bivši je nekakav plemić, koji zahvaljujući toj plemićkoj tituli ima sve prednosti koje inače ne bi imao. Dame i gospodo, pravna praznina je u sledećem: ne može biti u državnom i nacionalnom interesu, nas koji pripadamo ovom narodu i ove vlade, da se medijsko jednoumlje, koje je zahvatilo maltene sva sredstva koja se zovu elektronska, prelije i na naše dnevne listove. Da ne bude nikakvih nesporazuma, nemam ništa protiv da se čuje glas i Sonje Biserko i Čede Jovanovića i gospodina Batića, ali ne da to bude jedini glas, ne da to bude glas koji najdalje odjekuje, jer ćemo u tom slučaju da se nađemo u politički paradoksalnoj situaciji prvoga reda – da imamo državu u kojoj postoje pretpostavke višestranačkog sistema, ali da u našim javnim glasilima, umesto političkog pluralizma, vlada medijsko jednoumlje. Naravno, možda grešim, ne znam, možda nisam dobro proučio postojeći zakon i njegove dopune i ispravke, možda on predviđa neki način da se ova velika opasnost po naše državne i nacionalne interese predupredi, ali, koliko moja skromna pamet seže, ne bih rekao da je tako.
Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta, a neka se pripremi narodni poslanik Goran Cvetanović.
Dame i gospodo, poslanici SRS su mnogo puta za ovom govornicom, i u skupštinskom Odboru za privatizaciju i u anketnim odborima koje je Skupština obrazovala ukazivali na nepravilnosti i nezakonitosti u gotovo svim privatizacijama koje su do sada u Srbiji završene. Svi predstavnici državnih organa, ministri, direktor Agencije za privatizaciju, Akcijskog fonda, svi su sve svoje nezakonite radnje i nepravilnosti pravdali lošim zakonima. Mi u Srpskoj radikalnoj stranci smo od početka znali i govorili, kada su usvajani ovi zakoni koji se danas menjaju, da su to loši zakoni i da će proizvesti upravo sve ono što su proizveli. Iz tog razloga smo još u februaru 2004. godine predložili Skupštini Srbije izmene i dopune Zakona o privatizaciji, koji je svakako ključni. Međutim, od tog zakona ništa nije bilo, ali zato danas imamo i u ovim vašim predlozima ponešto preuzeto iz tog našeg predloga, a sve ostalo je ono što je neprihvatljivo za poslaničku grupu SRS. Zašto? Zato što vam i sada govorimo ono što smo vam govorili kada ste usvajali ove sada pozitivne zakonske propise, ukazujemo vam da ni ovim zakonima nećemo prevazići probleme koje imamo u postupcima privatizacije ili preuzimanja akcija. Na osnovu ovih predloga imaćemo čak usporenije privatizacije nego što smo do sada imali, i dalje ćemo imati niz zloupotreba, neravnopravan položaj učesnika u privatizaciji, imaćemo sve ono što će doprineti da i buduće privatizacije u Srbiji budu pod znakom pitanja, kao i one koje su do sada sprovedene. Kada sam rekla da su predstavnici državnih organa svoje propuste u radu pravdali lošim zakonima, onda hoću da naglasim da je Odbor za privatizaciju još pre nekih devet meseci inicirao kod Vlade Srbije izmene i dopune ovih zakona o kojima danas govorimo i volela bih da nam predstavnik Vlade kaže zašto se toliko dugo čekalo. Da li je to sa namerom da se u tom međuprostoru i međuvremenu završe još neke privatizacije na način na koji su se završile? Da li su samo loši propisi ili loš rad državnih organa krivi za sve ove privatizacije o kojima su govorile kolege iz Srpske radikalne stranke? Da li je zbog toga puštena, navodno u nedostatku dobrih propisa, privatizacija "Ateksa", "Beteksa", "Župe", "Impe", "C marketa" i do kraja ovog zasedanja bih mogla da nabrajam kojih sve firmi. Mi u SRS-u zaista svakodnevno dobijamo pisma i molbe građana Srbije da čitamo njihova pisma, da upoznamo javnost sa onim što se u javnosti ne zna, što oni koji sprovede privatizaciju uspešno prikrivaju. Svuda gde su u pitanju neke manje firme o tome se ne govori, oni ne mogu da dođu do izražaja ni u novinama, ni na televiziji. Ovi veliki uspevaju bar da javnost upoznaju sa svojim problemima. Naravno, nemam vremena da čitam sve to, ali hoću da napomenem nekoliko karakterističnih slučajeva, o kojima se ne priča, a koji svakako zaslužuju pažnju. Recimo, kamenolom u Tutinu prodat je na prvoj aukciji za 1.200.000 evra izvesnom Gojku Obradoviću. Ta aukcija je poništena na predlog Mileta Korićanca i na sledećoj aukciji taj kamenolom je prodat za 35.000 evra, i to sestriću predsednika opštine Tutin, izvesnom Nedžadu Omeroviću, koji je inače direktor firme "Hofman". Takođe u Tutinu, firma ŠIP "Jelak", čija je samo jedna mašina, a više je takvih mašina, vredela 800.000 evra, prodata je, sa celokupnom imovinom (tri proizvodne hale, savremena kompjuterizovana sušara za drva, četiri hektara zemlje u krugu fabrike), za 780.000 maraka. Zamislite, prinudni upravnik, stečajni upravnik u ovoj firmi je prodao tu firmu "Dalasu", čuvenom proizvođaču nameštaja, a Ljutvo Hajrović, vlasnik tog "Dalasa", sinovac je ovog prinudnog upravnika. Vrlo interesantna kupoprodaja. Recimo, ministre, dobili smo u poslaničkoj grupi pismo iz kikindskog mlina. Neću sve da čitam, samo ono što je karakteristično. Kažu da je prodat Petru Matijeviću i njegovoj ženi Lani iz Novog Sada, a u prodaji su učestvovali Agencija za privatizaciju i ministar Bubalo, a dalje poslove... Interesantno je, ministre, i nije smešno. Prodato je tako što je izvesni direktor Vojvođanske banke Simičić Zdravko isplaćivao akcije, nekim privilegovanim ljudima velike pakete novca i džakova, tako piše u ovom pismu, a radnici i penzioneri nisu dobili ni jedan jedini dinar za svoje akcije. To je ono, ministre, što pišu građani Srbije poslanicima SRS.
Reč ima narodni poslanik Goran Cvetanović. Nakon kolege Cvetanovića odredićemo pauzu u trajanju od jednog sata, a nakon završetka pauze prva reč ima narodni poslanik Milka Silajev.
Dame i gospodo narodni poslanici, postojeći Zakon o privatizaciji ima neke nedostatke. Najčešći nedostaci su, recimo, kod programa aukcijske privatizacije, deobni bilansi, nacionalizovana imovina, uknjiženje objekata, upotrebne dozvole, neiskazane obaveze. Ono što je kod Zakona o privatizaciji bio najveći problem je Agencija za privatizaciju, jer je Agencija za privatizaciju za subjekte sa visokom knjigovodstvenom vrednošću predmete ustupila konsultantima, koji često dugo zadržavaju dokumentaciju, što sve zajedno prolongira planirane termine. Primeri neuspešne privatizacije iz naše sredine svakako ne ohrabruju aktere u tranziciji društvenog kapitala. U aktuelnim uslovima privređivanja, sa zastarelom opremom i tehnologijom, sa niskim nivoom obrtnih sredstava, pre svega dugovanja, ne mogu se očekivati spektakularni rezultati u privatizaciji. Ali, nezavisno od toga, očekivali smo da u privatizovanim preduzećima bude zastupljena struka, da bude unesen svež kapital, kao i da pozitivne ekonomske kategorije beleže privredni rast. Privatizovana preduzeća promenom statusa ne samo da nisu zaustavila propadanje nego su u krizi, i kriza koja je već bila u tim preduzećima znatno se produbila. Ima mnogo primera u Leskovcu, kao što su "Napredak", "Rul", "Polimermer"; sve te firme već duže vreme su beležile izuzetno loše poslovne rezultate, a nakon privatizacije ne samo da su rezultati bili gori nego nije bilo nikakvih privrednih aktivnosti u tim preduzećima. Radnici nisu primali plate, na scenu je stupio štrajk i beznađe. U firmi poput "Polimermera" oprema i instalacije su potpuno raznesene i uništene. Očekivanja da će kupac, većinski vlasnik, pokrenuti proizvodnju, sanirati opremu, kao i objekte, očigledno se nisu ostvarila. Preduzeća ne rade, radnici ne primaju plate, podnose se velike krivične prijave, štrajkovi su u toku. Plate su u tim preduzećima neredovne, kasne i niske su. Proizvodnja stagnira, plasman je otežan. Zajednička karakteristika neuspelih privatizovanih preduzeća je zapostavljanje struke, menadžerski koncept u privređivanju nije kvalitetan, kao i nedovoljno ili nikakvo unošenje svežeg kapitala. Postavlja se opravdano pitanje da li novi većinski vlasnici zaista žele da omoguće najmanje dvogodišnji period kontinuirane proizvodnje, dakle, postojećeg programa i isplate predviđene kolektivnim ugovorom. Nesporno je da će SRS podržati opravdane zahteve radnika za sve raskide kupoprodajnih ugovora gde ugovori nisu ispoštovani. Reforma društva, efikasna tržišna ekonomija, kao i mere za njeno sprovođenje su u rukama države, odnosno onih koji vode državu. Samo ću dva primera dati, što se tiče privatizacije: recimo, "Mašinotek s", gde je proizvodnja mašina i opreme; tu imamo sve moguće aspekte, od pravnog aspekta, ekonomskog aspekta, gde se kaže da je žiro račun u blokadi preko 4,200.000 dinara, uposlenost kapaciteta 30% od raspoloživog proizvodnog kapaciteta, a sve to je nedovoljno da se iz tekućih prihoda pokriju troškovi poslovanja. Znači, posluje se sa gubitkom. Normalno da zaposleni u takvoj situaciji tuže preduzeće za neisplaćene zarade i doprinose. Socijalni aspekt takvog preduzeća – kolektivni ugovor nije potpisan, ugovor o radu sa zaposlenima nije potpisan. Biser leskovačke privrede "Zdravlje", a sada "Aktavis" (površina građevinskog zemljišta je 266.112 metara kvadratnih, površina svih objekata je 55.146 metara kvadratnih), prodato je za samo 3,5 miliona evra, a dokazano je da je prava vrednost 45 miliona evra. Poslednje investicije u samoj fabrici su iznosile četiri miliona evra. Fabrika "Zdravlje" iz Leskovca je pet puta veća od šabačke "Zorke" koja je prodata po mnogo većoj ceni. U toj celoj situaciji imate da ta ista firma može da raspolaže imovinom u Leskovcu i da finansira rizične poslove, jer može da založi imovinu fabrike po većoj vrednosti, nego što je plaćena za kupovinu. U toj celoj situaciji gospodin Vlahović, vlasnik konsultantske firme, kaže za postojeću vladu i za ministra da su u predizbornoj kampanji dali populistička obećanja, da su imali zastoj razvoja privatnog sektora (to je jedan veliki nedostatak rada sadašnje vlade), da je kriza likvidnosti, kriza restrukturiranja velikih sistema u Srbiji, nedostatak stručnog potencijala, kao i da su poslovne performanse mnogih preduzeća uništene. Ako vam gospodin Vlahović to kaže, treba da se zamislite da zaista postoji neki problem. Zbog toga, pošto je već isteklo vreme pred pauzu, predlažem ministru da amandmane kojima je SRS pokušala da utiče na sva tri predložena zakona prihvati, da ipak ne slušamo takve kritike gospodina Vlahovića. Pokušavamo da vam pomognemo da postojeći zakon bude mnogo bolji. Hvala vam.
Pauza do 15,20 časova.
Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo popodnevni rad. Molim vas da na početku utvrdimo kvorum. Molim narodne poslanike da ubace svoje kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema. Zahvaljujem. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema utvrđeno da imamo kvorum za rad. Reč ima narodni poslanik Milisav Petronijević, a neka se pripremi narodni poslanik Branislav Rankić.
Dame i gospodo narodni poslanici, na dnevnom redu je izmena i dopuna zakona o privatizaciji, o Akcijskom fondu i tržištu hartija od vrednosti, jedan paket izmena zakona koji treba da privatizaciju učine efikasnijom, pravednijom, boljom. Inače, reč privatizacija je najčešće pominjana reč zadnjih nekoliko godina i uvek u negativnom kontekstu, imajući u vidu iskustva privatizacije od 2001. do 2003. godine. Samo da podsetim, pre nego što kažem kakav nam je stav oko izmena zakona, prilikom izbora ove vlade mandatar za premijera Vojislav Koštunica, sada premijer, podnoseći ekspoze o programu Vlade veoma važno mesto u programu je dao privatizaciji. Citiraću kratko: "Kada je reč o privatizaciji, neophodno je razmotriti na koji način se postojeći postupak privatizacije može unaprediti i kako se mogu otkloniti evidentne manjkavosti. Promena vlasništva mora da bude poštena, brza i u opštem interesu. Odgovarajućom zakonskom regulativom moraju se zaštititi interesi države i manjinskih akcionara. Sporne privatizacije, kod kojih postoji sumnja da je oštećen javni interes, da nije poštovan zakon ili sklopljeni ugovori, biće preispitane. Buduće procene vrednosti preduzeća biće realnije i bliže tržišnim, a pristup utvrđenoj minimalnoj ceni na aukcijama promenjen. Interesi države u preduzećima koja još nisu privatizovana, ili su privatizovana tako da država u njima ima deo vlasništva, moraju biti adekvatno zaštićeni; država će aktivnije uticati na njihovo upravljanje i, gde god je to moguće, polagati prava na dividende." Ovo je deo programa Vlade prilikom izbora. Između ostalog, i zbog ovog dela programa SPS je pružila podršku ovoj vladi. Želim da kažem da će Vlada svoju uspešnost meriti i na odgovoru na ova pitanja koja su postavili tada. Upozoravam ih sada, jer s pravom su ta pitanja tada postavljena, javnost Srbije još uvek nema odgovore na sva ta pitanja. Ponavljam da je to bio period koji su ljudi s pravom nazvali katastrofalnom, pljačkaškom, nepravednom privatizacijom, kada se mali broj ljudi obogatio kupujući budzašto ono što su stvarale generacije decenijama. Tada smo tražili, i sada, da se preispita ta privatizacija, jer Srbija ima pravo da zna koje su to familije na putu da kupe celu Srbiju. Tada i sada tražimo da se izvrši revizija svih postupaka privatizacije i ponište sve nezakonite i nepravilno sprovedene prodaje preduzeća. Vlada je počela to da radi, pritisci su na nju bili stravični, uplašila se kad se suočila sa takvim preduzećima iza kojih je stajala DOS-ovska vlast, kumovi i ostalo, da ne pominjem, pominjano je mnogo puta – "Hempro", "Autoprevoz" i ne znam šta već, to svi ljudi napamet znaju. Tada su ubacili jednu rečenicu – da se zaustavlja privatizacija. Niko nije tražio da se zaustavi privatizacija. Niko nije tražio da se poništi privatizacija, ali tražili smo i tražimo sada da se poništi nezakonito sprovedena privatizacija. Ovo napominjem iz razloga što treba proveriti da li ove izmene i dopune daju odgovore na ova pitanja. Tražili smo i tražimo da se proveri koliko novi vlasnici poštuju ugovorne obaveze, šta je sa proizvodnjom, sa obavezama prema radnicima i novom investiranju. Vlada duguje odgovore na ta pitanja, jer ona prethodna nije davala željene efekte, niti je poboljšala kvalitet upravljanja preduzećima, investicije, privredni razvoj, rast izvoza. Naprotiv, taj proces je praćen otpuštanjem radnika koji nisu imali ni alternativno zaposlenje, a ni adekvatnu socijalnu zaštitu. Prihodi od privatizacije uglavnom su završili u tekućoj potrošnji, pri čemu ne postoji jasna evidencija kako su ova sredstva potrošena. Ova vlada nije smogla snage da podnese javnosti tada traženi izveštaj o tome kako su ta sredstva utrošena. Bilo bi dobro za ovu vladu da sama na početku godine utvrdi program i na kraju da izveštaj kako se troše sredstva privatizacije, u kom pravcu to ide. Takođe, ono što je bilo veoma karakteristično, sve ovo govorim da bih došao do one rečenice – da li vredi podržati ove izmene i dopune Zakona o privatizaciji. Nedostatak kontrole je nešto što je bilo veoma prisutno i u predprivatizacionom postupku i u postprivatizacionom postupku. Kada je u pitanju predprivatizacioni postupak, bez obzira što možda u samom procesu privatizacije ti tenderi i aukcije mogu ponekad da izgledaju zakonski ispravni, svi mi znamo, kako ta iskustva pokazuju, kako se najveće zloupotrebe dešavaju baš u fazi pripreme privatizacije. Država tu mora da stane i brani sopstvene interese. Navešću samo dva primera: primer gde mali akcionari koji imaju većinski kapital u firmi, recimo, primer "C marketa", nemaju nikakva upravljačka prava, nemaju dividende, ne mogu ni da prodaju svoje akcije na berzi. Zašto? Zato što menadžment ne daje prospekt. U tom delu treba podržati ove promene, jer teraju da se prospekt da u određenom vremenskom periodu. Ili, drugi primer, gde je država vlasnik 97%– "Centrotekstil". Ako se stoji sa strane i posmatra, vrednost kapitala enormno pada, uništava se i doći će dotle da će da ode, kao i mnoge firme, budzašto. Drugi, takođe karakterističan, detalj jeste da priprema te privatizacije u većini slučajeva predugo traje. Uzmimo primer šećerane, primer prve srpske fabrike šećera. Od 2001. godine traje postupak privatizacije. Nekome je očigledno stalo, nadam se da Vladi nije i da Vlada želi da to istera na čistinu, jer se radi o državnom kapitalu, da se to oduži, da se obezvredi i da se dovede do stečaja. Osim ako nekom nije u interesu da vodi politiku nekadašnje vlade i da šećer u Srbiji može da proizvodi samo Kostić i niko više, da sve iza toga mora da stane i da stoji po strani. Konačno, kontrola procesa koja sledi nakon obavljanja privatizacije preduzeća. Uzmimo primer "Putnika" – svi su plakali od sreće kada je privatizovan, a došli smo sada, javnost uveliko o tome bruji, dotle da je očigledno neko izvršio prevaru. Mislim da izmene i dopune Zakona o privatizaciji ide u pravcu da ta pitanja reše kroz raskid ugovora sa onim ko je napravio tako nešto. Dobro je da je Vlada uočila ova pitanja i što ide u susret tome da predupredi, ali isto tako štetu moraju da nadoknade i oni koji su to uradili, da se ne bi izvukli i stajali po strani. Dakle, kada se ima u vidu u kakvom stanju je ova vlada zatekla privatizaciju, kakva je već ona bila, o čemu smo svi govorili, ovo je pokušaj, doduše sa godinu dana zakašnjenja, da predupredite probleme. Na kraju, mislim da izmene i dopune ovih zakona treba podržati iz jednog razloga – zato što su bolje nego Zakon o privatizaciji koji važi, ali imajte u vidu da su bolje od loših zakona. Treba ih podržati, jer kad ne bi bilo tako, ostao bi da važi loš zakon, i dalje bi se stvorile mogućnosti za sve ovo što sam pričao. U tom smislu, ima i amandmana koje treba prihvatiti, ali mislim da o tome treba govoriti kad dođe vreme za amandmane. Dakle, podržaćemo, iako mislimo da izmene i dopune zakona ubrzavaju, ali ne rešavaju probleme privatizacije do kraja, iz prostog razloga da ne bi ostalo ono staro rešenje.
Reč ima narodni poslanik Branislav Rankić. Istovremeno obaveštavam gospodina Stefanovića i gospodina Vučelića da je potrošeno vreme za poslaničku grupu. Posle gospodina Rankića neka se pripremi narodni poslanik Nataša Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, od ove tri tačke spojene u jednu vidi se da je najviše pažnje izazvao Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o privatizaciji. I moju pažnju je izazvao taj predlog zakona, pogotovo oni članovi koji se odnose na restrukturiranje preduzeća. Obaveza mi je, na neki način, da podsetim na restrukturiranje koje se dešava u RTB Bor, uvedeno odlukom Vlade 2002. godine, kako je kasnije Ustavni sud utvrdio – protivzakonito i na neustavan način, iz razloga što se nisu proverili svi uslovi koji treba da se ispune da bi se proglasio ili započeo proces restrukturiranja, što nikad na tržištu nije provereno da li ima potencijalnih kupaca za takvo preduzeće, a bilo ih je. Postoji odluka Ustavnog suda, koja je potpuno jasna, da je restrukturiranje započeto u RTB Bor nezakonito. Naime, to restrukturiranje započeto je na osnovu jedne uredbe Vlade Republike Srbije iz 1993. godine, koja je prestala da važi 1997. godine, a za koju Vlada 2002. godine nije znala o tom prestanku važenja. Čitajući ove članove koji se odnose na restrukturiranje u Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o privatizaciji, utisak je da se sada želi postići pravni okvir za proces restrukturiranja, čime će Agencija za privatizaciju odlučiti o tome da sprovede proces restrukturiranja. Inače, ovaj proces koji je počeo u RTB Bor (nikada nikome nije jasno dokle je stigao) imao je jedan jedini rezultat, a to je, otprilike, da oko 5.000 zaposlenih radnika ode sa nekim minimalnim nadoknadama u okviru socijalnog programa, da napuste svoja radna mesta. Sada je to veliki pritisak za zaposlene i za građane Bora, jer je to potencijalna socijalna bomba, pošto niko od njih nije uspeo da nađe novi posao ili su retki oni koji su u međuvremenu stupili u lokalne strukture stranaka koje su na vlasti i na taj način uspeli da dođu do poslova u lokalnim javnim preduzećima. Zbog toga bih voleo da ministar kaže da li je istinita informacija koju je dao Institut za ekonomske nauke u Beogradu, da se u 2004. godini izvesna finansijska grupa "Skandinavija" tri puta obraćala Institutu za ekonomske nauke sa željom da uloži u RTB Bor oko milijardu evra; ne da kupi basen, nego da uloži u revitalizaciju proizvodnje. Sva tri puta je Institut obavestio Vladu, pojedinačno ministra Bubala, ministra Naumova i predsednika Vlade Koštunicu, i nikada nisu dobili nijedan odgovor. Ministar je u toku kampanje za lokalne izbore, krajem avgusta i početkom septembra prošle godine, boravio u Boru i na lokalnoj televiziji, na pitanje šta je sa 30 miliona evra obećanog kredita od poslovnih banaka RTB Boru, posle štrajka radnika na paraćinskoj petlji, odgovorio da je pitanje dana kada će taj kredit biti realizovan. Evo, prostom računicom se vidi da je to, otprilike, 240 dana. Međutim, na jednoj od ranijih sednica sam upitao ministra Lalovića šta je sa tim kreditom, pošto je cela Vlada stala iza toga, i ministar Lalović je rekao, otprilike, da su pregovori sa "Jugopetrolom" već skoro pri kraju. Pitao bih vas – od kad je "Jugopetrol" postao poslovna banka i u kom svojstvu "Jugopetrol" može da daje kredite, recimo, za RTB Bor? Dobar je član koji se tiče toga da država mora garantovati da se zaštiti životna sredina tamo gde je narušena prilikom procesa privatizacije. Pošto nemam mnogo vremena, ne želeći da uzimam vreme kolegama, skrenuću vam samo pažnju na član 41ž, gde se kaže da kupac kapitala (u daljem tekstu: ustupilac) može da ustupi ugovor o prodaji kapitala, odnosno imovine trećem licu (u daljem tekstu: prijemnik). Trebalo je to da usaglasite sa srpskim jezikom. Ako je ovo "prijemnik" onda ovaj prvi mora biti "predajnik", a ako je ovaj prvi "ustupilac" onda ovaj drugi treba biti "prihvatilac", a nikako "prijemnik". Skrenuću vam pažnju na član 30. gde se kaže – preduzeća, finansijske organizacije ili ustanove u kojima SRJ ili njeni organi imaju osnivačka prava itd. Pre otprilike više od dve godine promenjen je naziv ove teritorije na kojoj živimo u državna zajednica Srbija i Crna Gora.
Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović, a neka se priprema narodni poslanik Milka Silajev.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, gotovo da niko nije u toku ove rasprave spomenuo jednu veoma bitnu stvar, a to je da ste vi ministar za privredu i privatizaciju. Ovaj set zakona moramo da posmatramo u kontekstu sveukupne privredne situacije u našoj zemlji i činjenice da od kada ste vi ministar za privredu i privatizaciju, a s obzirom na to da ste u svom načelnom izlaganju izneli na koje ste sve "probleme" naišli zbog usporenog procesa privatizacije, niste nam saopštili podatak, koji nažalost postoji u svim ozbiljnim ekonomskim časopisima ili studijama koje rade ekonomisti u našoj zemlji, a to je da su dnevni gubici srpske privrede gotovo 500.000 dolara. Taj dug je nešto smanjen u odnosu na prošlu godinu, ali i dalje je to katastrofalno, jer pomislite kolika je to suma za mesec dana, ako smo mi danas, dok razgovaram ovde sa vama o ovom zakonu, ubeđujući vas da prihvatite amandmane, svesni toga da je 500.000 dolara nestalo. Zaista je vreme kratko i s obzirom na to da ima još nekoliko kolega iz poslaničke grupe SRS koji treba da govore striktno ću da govorim o Zakonu o privatizaciji. Smatramo da je trebalo da prihvatite ključne amandmane SRS-a. Ono na šta vas je upozoravao gospodin Nikolić posebno, a to je retroaktivnost kod ranije zaključenih ugovora koji se ne poštuju. Sada ćete verovatno da odgovorite da oni slučajevi, a njih je više stotina, i to najbolje znaju kolege u Odboru za privatizaciju i predsednik Odbora, a pre svega srpski radikali članovi Odbora, koji se ne poštuju, a u pitanju su socijalni programi, otpuštanje radnika van ugovora, neisplaćeni celokupni iznos, o čemu je danas govorio gospodin Vučić, onda ćete vi da kažete – to više nije moja nadležnost, to je u okviru pravosuđa, trgovinskih sudova. Sada se vraćam opet na onu davno ponovljenu priču od strane srpskih radikala i na čuveno ime Marka Kljajevića, koji vedri i oblači po trgovinskim sudovima, ne samo u Beogradu, nego i u Kragujevcu. Prosto je neverovatno da mi ubeđujemo radnike i kada prisustvujemo na Odboru za privatizaciju i kada nam se obrate u gradovima gde žive, a njihov spor se nalazi pred nekim trgovinskim sudom. Konkretno, u Kragujevcu je u pitanju Fabrika mesne industrije "Crvena zvezda", u pitanju je PKB transport, i sa tim ste upoznati, aranđelovački "Venčac"; mnogo problema, a u više navrata ceo dan raspravljaju o tome i nikako da dođu do nekog zaključka. Kakav zaključak donese Odbor? Odbor donese zaključak da se u roku od 7 dana izjasni Agencija za privatizaciju, koja jeste ili nije, ali uglavnom nije nesporno utvrdila činjenice iza kojih stoje oštećeni radnici i da se da preporuka nadležnom trgovinskom sudu, a obično tom ozloglašenom i samo po zlu poznatom Kljajeviću, da se ti postupci ubrzaju i da se radnici više ne dezavuišu i da se ostvare njihova prava. Pojeo vuk magarca, od toga nema ništa. Kako znate da sam poslanik Srpske radikalne stranke iz Kragujevca, gde je ključni problem Fabrika automobila grupe "Zastava" i kako je proces restrukturiranja rađen po Vlahovićevom modelu, za vas imam konkretno pitanje i danas želim da mi, odmah ili u toku današnje rasprave, da bi to znali radnici zaposleni u Fabrici automobila "Zastava", odgovorite – šta će biti sa privatizacijom Fabrike automobila. To je bio ključni adut aktuelnog gradonačelnika Veroljuba Stevanovića. Ništa od ovoga, onoga, vaši poslanici veoma često govore o nekakvom projektu o kome ni kragujevačka, a ni šira javnost puno ne zna. Dajte ljudima neke garancije i pre svega morate da nam kažete da li stojite iza izjave Slobodana Lalovića, ministra za rad, koji je na državnoj televiziji rekao da on jednostavno nema nikakvo rešenje za radnike sa Zavoda za zapošljavanje i obrazovanje, čuvenog ZZO-a, koji prestaje sa radom u septembru mesecu. To su ključni problemi za grad koji ima preko 40.000 nezaposlenih ljudi, a od toga je 80% onih koji su ceo radni vek proveli u Fabrici automobila. Tražim od vas konkretan odgovor na to pitanje i da nam kažete kao odgovorni ministar. Želim još da nam objasnite, kako je moguće da nešto što bi bilo opšteprihvatljivo za jednu državu, u kojoj ima mnogo onih koji su ulagali putem tzv. stare devizne štednje ili čuvenog zajma za preporod Srbije, od koga je najveće koristi imao samo Bogoljub Karić i na njemu se najviše obogatio, kako je moguće da kroz taj vid emitovanja hartija od vrednosti od strane države neko konkuriše da postane vlasnik nekog kapitala. Toliko za ovih samo šest minuta, pošto kolege imaju još mnogo pitanja za vas. Ovo što sam vas pitala je nešto što, nažalost, nije smešno, kakav je sada vaš izraz lica. Odgovorite građanima Srbije i radnicima Fabrike automobila Grupe "Zastava". Pokušajte bar nekim argumentima da demantujete ono o čemu se priča i u šta otvoreno sumnjaju ljudi kada je u pitanju vaš budući rad i rešavanje tih problema. Izmene i dopune ovog zakona su mogle da budu bolje po predlogu srpskih radikala. Hajde da krenemo jednom da govorimo o konkretnim stvarima. Vi ste ministar i za privredu i za privatizaciju. Izađite i recite – sposoban sam u ovoj vladi i sa ovom vladom, za koju ne smatram niti da je sposobna niti da ima legitimitet, jer je podržava svega 12-13% građana Srbije, ali dok ste još na tom mestu morate da pošaljete jasnu poruku, a konkretno me zanima za Fabriku automobila "Zastava" i za ove ugovore koji su zaključeni, a koji se ne poštuju. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Milka Silajev, a neka se pripremi narodni poslanik Momir Marković.
Poštovano predsedništvo, poštovani gospodine ministre, poštovane dame i gospodo poslanici, teško je naći primer zakona koji je tako teško osporavan kao postojeći Zakon o privatizaciji. Skoro da nema političke stranke, ni opozicione ni pozicione, koja nije javno izrazila sumnju u njegov kvalitet. Posebno su sporni rezultati privatizacije ostvareni njegovom primenom u praksi. Otuda i silna lutanja koja su kulminirala značajnim usporavanjem procesa i još većim socijalnim tenzijama. Trenutno se nalazimo u nekoj čudnoj kombinaciji nezadovoljstva, lažnog optimizma i bezvoljnosti. Dospeli smo na najnižu tačku, na kojoj su se svojevremeno našli i zagovornici prethodnog Zakona o privatizaciji kada su ovaj zakon branili jedino tezom da je bolja ikakva privatizacija nego nikakva. Da li zaista može bolje? Može li se do kvalitetne privatizacije doći izmenom postojećeg zakona? Svakako da je glavni problem u privatizacionom procesu sadržan u pitanju šta sa preduzećima za koja po propisanim uslovima ipak nema kupaca. Do sada je taj problem rešavan metodom slobodne nagodbe, popularno nazvanom – kupovina za jedan dinar. Ma koliko se pojedinci trudili da ovakav metod proglase jedino mogućim, činjenica je da postoje druga rešenja. Tako, prema Predlogu izmena Zakona o privatizaciji, a koji je Vlada usvojila krajem decembra, postojeći tekst zakona je bukvalno preoran. Od 84 sadašnja člana, menja se 18 i dodaju čak 24 potpuno nova. Promene bi mogle da se grupišu kao zaoštravanje odgovornosti učesnika na tenderima i kupaca preduzeća i detaljno zakonsko uređenje novih ovlašćenja i procedura koje u tom procesu sprovodi Agencija, kao i uvođenje novih instituta: zastupnika kapitala i ustupanje ugovora o prodaji. U pogledu odgovornosti učesnika i kupaca predviđena je naplata štete. Tako, na primer, ako učesnik na javnoj aukciji koji je proglašen kupcem ili koji stekne najvišu drugu ponudu ne potpiše zapisnik ili ne plati u predviđenom roku, gubi svojstvo kupca i pravo da učestvuje na budućim aukcijama za to preduzeće, kao i pravo na vraćanje depozita. Zabrana važi i za članove njegove porodice. Pored toga, uplaćuje na ime štete koja je nastala za subjekt privatizacije i za Agenciju novčani iznos u visini od 30 posto prodajne cene na račun Agencije, od čega 15 posto pripada subjektu privatizacije. Suštinski je promenjen i član 41. Zakona. Ugovor o prodaji kapitala smatra se raskinutim ako ni u naknadno ustanovljenom roku za ispunjenje ugovora kupac ne ispuni odredbe predviđene zakonom. Restrukturiranje u postupku privatizacije se definiše kao znatna promena u preduzeću, uključujući i njegova zavisna preduzeća, koja omogućava prodaju njegovog kapitala ili imovine i organizacione promene; otpis glavnog duga, kamate ili drugih potraživanja, u celini ili delimično; otpisivanje duga u celini ili delimično radi namirivanja poverilaca iz sredstava ostvarenih od prodaje kapitala ili imovine tog preduzeća, i druge promene. Izričito se kaže da će ubuduće odluku o restrukturiranju donositi Agencija za privatizaciju. Novim odredbama uvodi se obaveza da javna preduzeća, poreske uprave i drugi republički organi i organizacije praštaju dug preduzeća u restrukturiranju, s tim da se namiruju iz prihoda od prodaje kapitala. Ako se subjekt privatizacije ne saglasi sa visinom prijavljenog potraživanja državnog poverioca može da podnese prigovor arbitražnom veću u roku od osam dana od dana dostavljanja prijave. Subjekt privatizacije je dužan da program restrukturiranja dostavi Agenciji u roku od 90 dana od dana kada Agencija odobri sveobuhvatnu analizu poslovanja subjekta privatizacije, a ovaj rok Agencija može produžiti za 90 dana. Na zahtev subjekta ili poverioca, Agencija je dužna da u roku od najduže 30 dana od dana prijema programa restrukturiranja donese odluku o njegovom prihvatanju, odbijanju, vraćanju na ispravku ili o izmeni programa, a subjekt privatizacije je dužan da ispravku ili izmenu programa izvrši u roku koji odredi Agencija, u skladu sa zakonom. Dakle, gospodo, srpska vlada se suočila sa problemom kako da proda društvena preduzeća koja su preostala nakon što su kroz dva prethodna talasa privatizacije besplatnom podelom akcija zaposlenima do 2000. godine i po Zakonu iz 2001. godine prodate najbolje firme. Prezaduženost preduzeća je glavni razlog neaktivnosti tih preduzeća. Naravno, manjak zainteresovanih kupaca za te firme uslovljen je i njihovom tehnološkom zaostalošću, ali i ogromnim gubicima. Predlagač zakona je u predlogu izmena privatizacionih propisa predvideo tzv. uslovni otpis dugova državnih poverilaca – za banke u stečaju, Fond za razvoj, upravu javnih prihoda, Direkciju za robne rezerve, javna preduzeća, PIO fond, koji u proseku čine tri četvrtine ukupnih poverilaca svih preduzeća. Država treba da se odrekne prihoda i da da prednost privatizaciji i razvoju preduzeća nad punjenjem budžeta. Prema tom modelu, državni poverioci bi otpisali dug preduzeća pre nego što se on ponudi kupcima, a svoja dugovanja bi kasnije namirili od privatizacionog prihoda. Što se tiče komercijalnih poverilaca, novi propisi, ukoliko se usvoje, dozvoljavaće i njima da svoje potraživanje privremeno otpišu, te da ga nakon prodaje naplate od privatizacionog prihoda, naravno proporcionalno njihovom učešću u ukupnom dugu preduzeća. Sa druge strane, ukoliko to ne budu želeli, komercijalni poverioci moći će sa novim vlasnikom da pregovaraju o načinu otplate njihovog duga. Na takav model predlagač se odlučio u uverenju da će uz čiste bilanse naći kupce za najveći broj preduzeća. Osim te izmene, izmenjeni procesi u privatizaciji mogli bi da donesu drastičnije kazne za kupce koji ne izvršavaju ugovorene obaveze. Ubuduće će u slučaju raskida ugovora kupcu koji nije ispunio ugovorene obaveze biti zabranjeno da učestvuje u privatizaciji. Ta zabrana odnosiće se i na članove njegove porodice. Značajnu novinu trebalo bi da predstavlja propis kod tzv. ustupljenog ugovora. To znači da će kupac koji iz bilo kog razloga ne želi ili nije u mogućnosti da ispuni ugovorne obaveze moći da nađe nekog drugog zainteresovanog za preduzeće da bi preuzeo firmu. Novi gazda bi uz firmu morao da preuzme i unapred ugovorene obaveze, ili da, u slučaju preuzimanja firme koja je privatizovana, na tenderu ispunjava sve uslove koje je u tenderskoj proceduri morao da ispuni prvobitni pobednik tendera. Izmene predviđaju i da u slučaju raskida kapital bude prenet Akcijskom fondu, kao i da se od trenutka raskida do konačnog rešenja suda uvede privremeni zastupnik radi zaštite društvenog kapitala. Novine u privatizacionom procesu su pozitivne, jer legalizuju to što je bila praksa Agencije za privatizaciju, kao i propise koji su bili donošeni uredbama. Tehničke inovacije su u zakonu, jer je namera ovih rešenja da ubrzaju privatizaciju. Međutim, zameram zakonodavcu što se nije ozbiljno pozabavio denacionalizacijom, problemom koji će i dalje sprečavati da se privatizacija privede kraju. Jer, sve veći problem se javlja oko izbora finansijskog savetnika, i njegovog finansiranja, čija angažovanost ponekad gubi smisao. Smatram da bi preduzeća koja su interesantna kupcima samo zbog njihove imovine trebalo likvidirati, a imovinu prodati. Tako bi se izbegli slučajevi kao što je privatizacija "Putnika" u Nišu. Hitno je potreban, isto tako, i zakon o zemljištu, kako bi se angažovali i strani investitori kojima je ovo velika prepreka u dolaženju na ovo tržište. U članu 24. predloženom dopunom doprinosi se efikasnosti u postupku prenosa dela kapitala zaposlenima, bez naknade, u akcijama, budući da je odluku o izdavanju akcija bez naknade subjekt privatizacije dužan da donese u propisanom roku. Takođe, imajući u vidu da je vreme upisa akcija bez naknade bitan element javnog poziva, bliže je opredeljen momenat u odnosu na koji rok za upis akcija počinje da teče. Gospodo, G17 plus će svakako podržati ovaj zakon, koji je za oporavak privrede vrlo važan, i nadam se da će i ostali imati takvo mišljenje. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Momir Marković, a neka se pripremi Zoran Krasić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, kod ove preraspodele vremena jedino SRS svoje vreme potroši, kada se radi o jednom zakonu, a osećamo se oštećenima kada se spoje po dva-tri zakona i onda naši poslanici uglavnom moraju da skraćuju diskusije, jer se vreme potrošilo. Što se tiče ostalih poslanika, ostalih poslaničkih klubova, oni vreme i ne potroše, pa ćemo morati kod nekog novog usvajanja Poslovnika malo računa i o tome da povedemo. Kada je reč o ovoj tački, samo ću nešto malo da kažem, da bih ostavio vreme i gospodinu Krasiću, jer i on ima štošta da kaže. Tokom rasprave o izmeni Zakona o privatizaciji imali smo prilike da čujemo da ministar Bubalo hvali prethodnog ministra, a ministar iz prethodnog saziva mu vrati to kako je on sada dobar ministar. Dakle, ministri dobri izdeliše komplimente jedni drugima, jedino ne valja privatizacija. Poštene namere, a privatizacija pljačkaška od 2001. naovamo. Poštene namere, a imovina rasprodata u bescenje. Poštene namere, a državne banke uništene, dugovi preduzeća koja su subjekti privatizacije tako otpisani i onda subjekti privatizacije prodati bez dugova; dakle, država direktno oštećena za sve ono što su ta preduzeća dugovala bankama. Preko 700 hiljada radnika je izbačeno na ulicu. Kaže – izgleda da u ovoj privatizaciji ništa ne ide kako valja, jedino su provizije debele i na vreme stižu. Tako je bilo, setite se, da su sve novine, sva sredstva javnog informisanja pisala o izvesnom Kolesaru i drugima, koji je samo na "Popovcu", na prodaji cementare preko milion evra uzeo. Setite se da je i kod "U.S. Steel"-a bilo nekakvih provizija. Tako je bilo, tako je sada, jer čim je neka privatizacija interesantna, ili aukcija, ili prodaja akcija, potpredsednika Vlade Labusa zaboli noga, pa onda moraju svi da idu kod njega. Pitam se zašto uopšte idu kod njega kada imamo Agenciju za privatizaciju, imamo ministra i Ministarstvo za privredu i privatizaciju. Šta traže ti eventualni budući kupci kod Labusa, ukoliko se ne radi o toj proviziji o kojoj govorimo? Tako će biti sve do izbora, a nadam se da će to biti u junu, julu ili eventualno u septembru. Kada SRS formira vladu preispitaćemo sve dosadašnje privatizacije i sve što je u skladu sa zakonom neka im je alal, ali sve gde se nađe da se mućkalo, da se muvalo, da su se kupovale po tri fabrike i čovek mora da rasitni 10 evra da bi kupio tri fabrike, bogami, takvi sigurno neće moći da zadrže tu državnu imovinu koju su na taj način uzeli. Ovde postoji bojazan, sa ove govornice se kaže – tako ćemo rasterati sve buduće ulagače. Dame i gospodo narodni poslanici, onaj ko se na lopovski način bogati je lopov, pa da li je iz naše ulice, iz našeg grada, da li je iz naše države ili iz druge države – sasvim je svejedno. Osnovno pitanje koje se nameće jeste šta je urađeno sa novcem koji je od privatizacije do sada skupljen? Da li je ijedna fabrika pokrenuta? Da li je ijedna nova fabrika napravljena? Da li se bilo šta uradilo, osim što je taj novac otišao u budžet, odnosno u potrošnju? Mislim da se i sa to malo para koje su na ovaj način skupljene nedomaćinski poslovalo. Doduše, kada budu ovi zakoni o koncesijama (mada čujem da se ni odbori, što se tih zakona tiče, nisu složili i nisu prihvatili), onda ćemo malo porazgovarati i na ovu temu. Izvinjavam se što sam morao ovoliko kratko, a mogao sam još mnogo toga da kažem, međutim, gospodin Krasić jedva čeka da ovih desetak minuta, koliko je ostalo Srpskoj radikalnoj stranci, iskoristi i da kaže nešto. Što se tiče ovih novih zakona, po amandmanima ćemo malo više o tome govoriti.
Pravo na repliku, gospodin Albijanić.
Gospodine Markoviću, bilo bi dobro da kada o nečemu pričate imate argumente i bilo bi bolje da ispravite one vaše brljotine u Zemunu što ste pravili, nego da pominjete potpredsednika G17 plus gospodina Labusa, koji sa ovom pričom nema ama baš nikakve veze. Znam da vam nije lako to što je gospodin Labus šef pregovaračke ekipe i uvodi zemlju u Evropsku uniju i znam da vas boli skoro dobijanje pozitivne ocene Studije izvodljivosti, ali ne vredi vama ta priča. Ako imate nešto konkretno, treba da kažete građanima Srbije, ali prazne priče ne vrede nikome. Otvoreno vas pitam – šta znate da radite, šta predlažete? Kažite. Prema tome, prazne priče i prazna slama ne vredi nikome.
Po Poslovniku, gospodin Marković.
Samo sam rekao da je Labusa zabolela noga i da je onaj iz firme dolazio kod Labusa kući. Pitao sam se šta je njemu trebalo da dođe tamo. Gospodine Albijaniću, što se tiče brljotina u Zemunu, građani Zemuna su najbolje procenili i na ovim lokalnim izborima ponovo dali vlast Srpskoj radikalnoj stranci. Što se tiče toga šta mi znamo da radimo, kada budemo preuzeli vlast i vi, Srbija i svet ćete videti šta i koliko znamo i možemo da uradimo. Prema tome, nemojte se sekirati za Zemun, sekirajte se za vašu stranku G17 posto, pardon, G17 plus, i neka svako vodi svoju brigu.
Pošto je ovo bilo po Poslovniku, pravo na repliku ima gospodin Albijanić.
Gospodine Markoviću, vi kao predsedavajući trebalo bi da ga opomenete zato što nije naveo koji je član Poslovnika povređen i nije imao osnov za javljanje za reč ovde. Ja ću vas, gospodine Markoviću, podsetiti na sledeće (ne, ovog vašeg iz SRS-a): Poslovni prostor u Zemunu, "Pinki", prebacivanje novca, kako ste finansirali vaše tzv. novine ili nešto što se zove novine sa vaše strane "Velika Srbija"; to treba građanima Zemuna i građanima Srbije da objasnite, kako se delilo besplatno u 500.000 primeraka, da li je to od novca onih ljudi koji su plaćali određene stvari za "Pinki" i Poslovni prostor. Drugo, što se tiče priče o poseti u kući gospodina Labusa, u jednoj emisiji sam vas lepo opomenuo da je zabranjeno radikalima da se penju na drveće, jer je donet Zakon o zaštiti životne sredine, i da zaviruju u tuđe prostorije.
Da li se javljate po Poslovniku? Recite koji član?
Opet me je pogrešno protumačio. Dame i gospodo narodni poslanici, razumem gospodina Albijanića što se tiče ovog penjanja na drvo. Neću njemu da kažem da treba da bude i možda je velika šteta što je sišao sa drveta, ali što se tiče "Pinkija", poslovnog prostora, što se tiče svih aktivnosti koje je vlast SRS-a u Zemunu za one četiri godine radila, sve je prekontrolisano i još uvek samo jedna jedina prijava nije završena; očekujem da tužilaštvo povuče taj zadnji potez, ili da podigne optužnicu ili da odustane od optužnice, zbog toga što su smatrali da sam zaposlio 72 ljudi. Gospodine Albijaniću, dva i po meseca sam držan u zatvoru da ne utičem na svedoke, zbog dugačkog spiska zaposlenih. Ja vama ponavljam: vi ćete, čim radikali dođu na vlast, jer pre ne možete, ići na robiju, ali zbog dugačkih prstiju.
Reč po Poslovniku, gospodin Albijanić. Posle toga reč će dobiti gospodin Zoran Krasić, jer je gospodin Momir Marković već dva puta zloupotrebio pravo da se javi po Poslovniku.
Gospodine Markoviću, vi ovde niste objasnili kako se štampao tzv. list ili tzv. novine "Velika Srbija" u tiražu od 500.000 besplatnih primeraka, kako je prebacivan novac sa Poslovnog prostora i "Pinkija" i kako je prijavljivano da se tamo rekreacijom bavi 296 radnika, a Poslovni prostor je imao samo 34? Kako da objasnite činjenicu o izgradnji na parceli na uglu Romanijske i Save Kovačevića? Kako da objasnite činjenicu da je sa računa Poslovnog prostora na račun SRS prebačeno 228.000 dinara od 1. oktobra do 10. decembra 1997. godine? Kako da objasnite činjenicu da je sa računa SO Zemun novac odlazio čudnim putevima; na primer, sa namenskog računa za komunalno-stambenu izgradnju, na ime troškova objavljivanja oglasa u specijalnom izdanju tzv. Zemunskih novina, isplaćeno je 2.100.000 dinara, po odluci Izvršnog odbora SO Zemun 24. aprila 1998. godine. Zar to nisu bile teške godine za Srbiju, šta ste vi radili u to vreme? Kako da objasnite činjenicu da je Izvršni odbor SO Zemun Draganu Todoroviću 2. i 3. oktobra 2000. godine, a to je već sramota, svojim zaključcima dodelio sedam katastarskih parcela, ukupne površine 1.820 metara kvadratnih? Kako da objasnite činjenicu šta se dešavalo 10. oktobra 2000. godine, a u čemu ste vi učestvovali; 6. oktobra 2000. kada je poklonjena oprema i kancelarijski nameštaj SRS-u, u vrednosti od oko 100.000 maraka, a potpisnici ugovora su bili Momir Marković i Vojislav Šešelj. Zar ja uopšte treba da nabrajam ove stvari? Kako vas nije sramota da ovde nekoga prozivate za skupštinskom govornicom, zašto ste uopšte postali narodni poslanik, da se sačuvate imunitetom, je li?
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Lako je gospodinu Albijaniću, on je poslednji predsednik poslaničke grupe G17 plus i onda može da iskoristi ovo malo vremena što mu je ostalo da pročita nešto što je odavno završeno pred svim pravosudnim organima, ali kada se nešto iščupa iz nekog konteksta zazvuči poneki put. Da bi to malo bolje zvučalo, da se vratimo na ova tri zakona, a možda je i dobro što ste spojili ovu raspravu, jer se ipak ovi zakoni tiču privatizacije. Naravno, i ova vlada nastavlja, kao i ona prethodna, da ogadi reč "privatizacija" svim građanima. Kada se pomene u Srbiji "privatizacija", to je automatski negativna asocijacija na nešto što znači da se gubi posao, gubi se radno mesto, za male pare se rešava socijalni problem, za male pare neko dolazi do nekog poslovnog prostora, koji manje ili više uspešno organizuje za buduću proizvodnju, a po pravilu snižava tu proizvodnju. To se uklapa u jedan koncept kontrolisanog haosa. Privatizacija je samo jedan segment, mi taj kontrolisani haos imamo u drugim oblastima. Očekivali smo od nove vlade da makar pokuša da reši neki problem, da svima jasno kaže koji je cilj privatizacije. Da li je to samo definisanje novih vlasnika, nečega što nije imalo prave vlasnike, kako bi taj bio odgovoran za ono što radi i za ona sredstva koja koristi? Da li je možda cilj privatizacije da se obezbede sredstva za ovaj bolni proces koji vi nazivate tranzicija kada se prelazi sa jednog društveno-ekonomskog sistema na jedan novi, još uvek nepoznat? Da li je možda cilj privatizacije da se popune socijalni fondovi, i uopšte, koji je to cilj? Prilikom donošenja ovog zakona rečeno je da je Srbija u prednosti, jer je jača za jedno iskustvo, kako je Češka prošla, kako je Poljska, kako je Rusija, kako je prošao sistem vaučera, kako je prošao sistem prodaje, kako je prošao sistem besplatne podele. Korišćeni su razni primeri i, navodno, došlo se do najbolje formule, do najboljeg zakona i onda smo videli u praksi da je to postalo nešto što je sasvim drugačije. To je sada koncept – haos. Prethodna vlada kaže, povodom ovih izmena i dopuna – mi smo zadovoljni, jer se ne menja koncept. Znači, samo zbog toga je zadovoljna, što znači da će i sve ovo što se predlaže biti kontinuitet nečega o čemu smo mi pričali i čemu smo izloženi. Naravno, ovakva privatizacija omogućava svakoj barabi da dođe do fabrike, uzme katanac i tresne ga o onu ogradu, a usput može da drži i onaj kupus ili onu salatu, i da kaže – eto, vidite, da sam ja tu sve bi se to otvorilo. Ova privatizacija omogućila je da ljudi sa tašnom i mašnom odu do banke, obezbede garanciju na milionske svote, pobede na aukciji ili tenderu, postanu neki vlasnici novog kapitala. Poslovni svet se raspita ko je taj dečko, niko ga živi ne zna, a on je iz nekog Šapca došao, a kasnije saznamo da je bio predstavnik kapitala Caneta Žapca ili nekog drugog. Naravno, Srbija je zemlja nadimaka, svaki nadimak odgovara imenu i prezimenu, dobili smo ove novokomponovane, ušla su sredstva iz inostranstva; ali, ako se pogleda ovo šta su tražili neki naši na Kipru, dakle, tražeći izgubljeno blago, pre svega, pobeže Albijanić, njegov Dinkić, pa Velimir Ilić, pa Batić, da citiramo još neka imena onih iz DB-a koji su išli da kontrolišu te pare, javnost je nedavno saznala da je 1.600.000.000 evra moglo preko noći da se prebaci, a sa malo napora i još oko tri milijarde da se nađe na ovim egzotičnim ostrvima. Posredstvom tih egzotičnih ostrva dobili smo Nacionalnu štedionicu, i verovatno su sve ove pare koje su ušle ovde pare građana Republike Srbije, samo što su preko raznih računa promenile navodno vlasnika. To su "epohalni" rezultati privatizacije. Ogadila se privatizacija i nju treba gledati u jednom kontekstu. Kako doći do tržišne vrednosti kapitala? Vrlo teško, jer ako se naše tržište otvori kao konzerva za sardine, zahvaljujući gospodinu Labusu koji je omogućio nekontrolisani uvoz, pa čak i po tim cenama, onda naravno da se gubi motivacija i ekonomski interes da se isti proizvodi kod nas proizvode. Naravno, iz uvoza su dolazili pre svega proizvodi koji konkurišu našoj proizvodnji. To se odražava na tržišnu vrednost imovine i vrednost određenog preduzeća i naravno da ta vrednost pada. Ako se pogleda kakvi su efekti tamo gde je izvršena privatizacija, da li je došlo do enormnog povećanja zaposlenosti, a valjda se zbog toga i sa gledišta države vrši privatizacija, jer država ne želi na svojim plećima da ima socijalne probleme, već želi da ima građane u radnom odnosu, gde taj novi privatnik vodi računa o njima tako što im obezbeđuje posao, a oni po osnovu svog rada zarađuju za jedan pristojan život, tu se država pokazala kao nemi posmatrač, nju to ne interesuje. U tom kontekstu treba tumačiti ovu činjenicu da imamo toliko banaka. One su po nazivu strane, a po izvorima sredstava vrlo šarenolike, ali naših nema, a opet ko je to završio, zna se – završio je onaj što je šifrovan. Ugasio je verovatno Beogradsku banku, koja je bila najjača banka. Ako se ima u vidu dve milijarde blokiranih sredstava u Americi, od strane prijatelja te šifrovane stranke, i četiri milijarde na Kipru i okolnim ostrvima, sa šest milijardi Beogradska banka je najjača banka, likvidna, stabilna. Tome treba dodati jedno ortodoksno gnušanje prema svemu što se zove zakon i Ustav od strane te iste stranke, koja ne želi da sprovede nijednu odluku suda koja se tiče stečaja i likvidacije banaka. Naravno, u tom kontekstu neko nas primorava da glasanjem o ovim vašim predlozima donekle saučestvujemo, a mi ćemo pokušati da vam u raspravi po amandmanima dokažemo koliko ste iskoristili pogrešnih rešenja u ovom trenutku da biste očuvali politiku kontrolisanog haosa.
Gospodine Albijaniću, dobićete pravo na repliku, samo jedno obaveštenje da pročitam. Nastavak 10. sednice Odbora za trgovinu i turizam Narodne skupštine Republike Srbije, koja je bila zakazana za ponedeljak, 21. mart 2005. godine sa početkom u 14,00 časova, održaće se u utorak, 22. marta 2005. godine sa početkom u 10,00 časova u sali na petom spratu. Predsednik Odbora narodni poslanik Rajko Baralić. Inače, nema više prijavljenih diskutanata za reč, odnosno tamo gde ima isteklo je vreme za diskusiju i ostalo je pravo na repliku gospodinu Albijaniću. Izvolite.
Gospodine Krasiću, kad napadate lidere G17 plus morali biste imati argumente za to. Pre svega želim da vam kažem da je uništavanje Srbije, upropašćavanje, dokrajčeno zajedno sa vama, JUL-om i ostalima u bivšem periodu. Vi ste bili ti koji su upropastili zemlju. Nismo mi izmislili Jezdu i Dafinu. Da nije možda slučajno neko od vaših lidera bio štediša tamo? O čemu vi pričate? Pričate o tome da su u Srbiji postojale četiri banke, čiji je dug bio toliki da je bilo potrebno da Srbija stane i 18 meseci da se izdvajaju radničke plate da se te banke povrate. Napadate ljude koji uvode red u Srbiju. Da li to znači da se svrstavate u red mešetara i ostalih koji bi želeli da na šićardžijski način steknu nešto ovde? Ponovo vas pitam, šta vi zapravo hoćete? Ne razumete se u problematiku, nemate šta da predložite; šta vi zapravo radite, osim prodavanja prazne magle.
Po Poslovniku, narodni poslanik Zoran Krasić, član 100.
Član 100. stav 4. Gospodin Albijanić se malo zaneo, i suviše je emotivan zbog ovoga što mu je ovo poslednje predsednikovanje u poslaničkoj grupi koja više neće da postoji. Gospodine Albijaniću, ja nisam uništio Srbiju. Gospodine Albijaniću, ja kod Jezde i Dafine ništa nisam imao, ali bih vas upozorio na jednu stvar, očigledno ste taze u politici. Bio sam član Anketnog odbora koji je ispitivao poslovanje Jezde, Dafine i vašeg Dušana Vlatkovića, koji se pravio da ne vidi one čarape kada je Dinkić ulazio. Bilo bi dobro da pročitate knjigu "Šta uze levica da ne zna desnica". Nešto drugo, oko ovoga što je bilo 1993. godine, kada su navodno bile te banke. Pogledajte sa vašim koalicionim partnerima, pogledajte Čovića, šta je njemu Jezdimir Vasiljević dao, on to tvrdi. Pogledajte dalje ko je bio na vlasti 1993. Pomenuo bih vam samo neka imena: Miodrag Perišić, Ilija Đukić. Vodite računa. Vi ste tada verovatno bili u toj stranci. Nije lepo da napadate svoju stranku, ali naravno, imate jedan manir da početnu grešku prikrivate sijasetom prezumpcija koje kasnije idu u izlaganje, tako da publika zaboravi onu prvu grešku koju ste napravili. Prva greška koju ste napravili sastoji se u tome što je SRS stupila na vlast 24. marta 1998. godine, a sve što ste ispričali odnosi se na 1993. godinu. Mogu da shvatim da imate problema sa kalendarom, znam, šifra vam je probijena, isteklo je vreme trajanja, sad ste na nivou statističke greške; to treba muški da podnesete, možda ćete kasnije da napravite nešto. Ali, vodite računa, Srbija ima vrlo malo zatvorskih kapaciteta, buduća vlast će morati da vodi računa o tome i verovatno će to biti lokacija gde ćete da pečete to vaše veliko ekspertsko znanje. Nemojte da zaboravite jednu stvar – od 2000. godine svaki džukac je mogao da bude ekspert.
Replika, gospodin Albijanić.
Gospodine Krasiću, što se tiče mog vremena, moje vreme tek dolazi, za razliku od vašeg. A što se tiče vaše vlasti, zar je moguće da je u najtežem periodu u kome se Srbija nalazila vaša jedina politička mudrost bila da se suprotstavite celom svetu. Ali demagogija i prazna priča vama nema kraja, odmah su funkcioneri Vlade, u to vreme i SRS, preuzeli stanove od po 130, 140, 160 i više kvadrata. Kako vas nije sramota da tako nešto ovde pričate. Zar je moguće da se dičite vlašću u Zemunu, a da je lepo vaš visoki funkcioner Gordana Pop-Lazić u aprilu 2004. godine dobila stambeno rešenje, odnosno njen otac, za objekat od pet spratova, od 1000 kvadrata. O kakvoj vrsti demagogije vi ovde pričate? Takođe, Izvršni odbor SO Zemun je 1. aprila 1997. godine dodelio zemljište, površine 469 metara kvadratnih, na uglu Romanijske, po ceni od 150 dinara po kvadratnom metru. Kako vas nije sramota da tako nešto pričate? Da li znate da ste tada učestvovali u vlasti samo pod sloganom da se ne mešate? Ali, i te kako ste se mešali za svoju korist. Pošto vam nije bilo jasno da je prebacivan novac, a zanimljivo je to što se po računu naplaćivalo za rekreaciju 296 radnika, gde je otišao taj novac za razliku između 34 i 296 radnika? Zašto to ne odgovorite? Objasnite mi. Što se tiče vaših izjava, što se tiče stvari koje ste vi radili, šta ste vi radili – udarali na studente, na taksiste, na prosvetne radnike, podizali pištolj, pokazivali bahatost, osionost, čupali mikrofone, polivali vodom. Šta ste sve radili, prisetite se. Prisetite seizjave vašeg funkcionera, koji kaže: "Vrlo sam ponosan što sam prvi na listi od 19 srpskih političara kojima je Savet EU zabranio ulazak u zemlje petnaestorice". To vas boli. Mi vodimo ovu zemlju u EU, a to nije vaš put. To je ono što vas boli i ne znate šta da radite, jer nas uskoro očekuje pozitivna ocena Studije izvodljivosti.
Samo jedno upozorenje za sve narodne poslanike: prema članu 100. stav 3. nije dozvoljeno iznošenje činjenica i ocena koje se odnose na privatni život drugih lica i molio bih vas da se uzdržite od toga. Po Poslovniku se javio gospodin Krasić. Zamolio bih da posle toga pređemo na raspravu o pojedinostima. Ukoliko ne bude tako, bojim se da nema svrhe nastavljati sednicu do 18 časova na ovakav način. Izvolite, gospodine Krasiću.
Šta sam rekao, to se i desilo. Gospodine Albijaniću, to što vi pokušavate, a moram da kažem vrlo neuspešno, da pročitate, neko vam je izvukao onu glavnu stranu, pa ste se malo bunili oko toga. Samo da vas podsetim, to isto su čitali Vuk Drašković, Nebojša Čović i svi oni koji su došli 5. oktobra, pa i oni koji su pre 5. oktobra 2000. godine bili na vlasti. Sve su napadali. Ko god je pričao to što ste vi sada pročitali, sada je u debeloj ladovini opozicije, a ima ih puno koji nisu ni parlamentarni, poput Batića, evo vam i taj GSS, ko će više da pogodi koliko vas je bilo. Znate, građani više ne žele to da slušaju. Ta tema je prevaziđena. Da je to bilo tako kao što vi kažete, gospodine Albijaniću, verovatno bi tih 10-15 ljudi, čija ste imena naveli, već odavno bili u zatvoru, ali ništa se od toga nije desilo. Pogrešan vam je autor. Znate, vrlo je opasno kada se Dinkić bavi isleđivanjem. Angažuje onu agenciju FIA i dobije sertifikat da nema para. Ima para, izašla je knjiga. Sada ide drugi tom knjige, konkretno dokazi – na kom računu, koja of-šor firma, koliko je para bilo, kako je moglo da se unese u zemlju milijardu i 600 miliona. Ali, nije hteo Dinkić, bolje da ide na drugo mesto, bolje da omogući privatizaciju preko ovih vaših: Hamovića, Lazarevića, ne mogu da promašim ni jedno ime ni prezime. Ni za to niste ekspert. Uhvatili onog vašeg Lalića, kako beše, on bio glavni kurir, uhvatili ga, snimili ga, sve postoji snimljeno. Džabe se vi praćakate ovde. Biće vam lakše ako shvatite da ste poslednji predsednik poslaničke grupe G-17 plus, lepše ćete da se osećate, ima da budete radosni. Kako Toma reče – veseli Albijanić. Neće više niko da se zabavlja sa vašim novotarijama. Morate da shvatite da sve ima svoj rok trajanja. Vaš rok trajanja je izašao, nema ga, istekao je, prohujalo je vreme, loše ste ga istrošili, ogolilo se, pao sneg u nevreme, tragovi postoje, vidi se sve i sve je jasno. Evo, slobodno izađite, ja više neću da se pojavljujem, ispričajte to što imate, samo vodite računa da to nije već viđeno, jer ako je već, već, već viđeno, biće i suviše odvratno.
Reč ima narodni poslanik Miloljub Albijanić, replika.
Gospodine Krasiću, nemojte vi da se sekirate za poslaničku grupu G-17 plus i za lidere G-17 plus. Reći ću vam sledeće: niste mi odgovorili na pitanje, pošto Dinkić uvodi red u Srbiju, da li to vama smeta, da li želite da mešetarite, muvate, šićardžijski da se ponašate, šta je u pitanju? Niste mi odgovorili. Reći ću vam da se red uvodi, i uvođenjem PDV-a i fiskalnih kasa smanjuje se siva ekonomija. Uštedeli smo 2004. godine u budžetu 20 milijardi dinara. Deficit je 2004. godine prepolovljen, 2005. je skoro nula. Sa druge strane, gospodin Labus uvodi zemlju u Evropu. To je ono što sa ponosom može da istakne, kao svoje dostignuće, G-17 plus. Dolazi vreme da se zaokruži saradnja sa Haškim tribunalom. Vama čak smetaju i dobrovoljne predaje, i to javno izjavljujete. Sve to daje jednu punu snagu Srbiji da se zaista zahukće na evropskom putu i u tome nas niko ne može zaustaviti.
Mislim da je bilo dosta, ne bih davao više nikome reč. Prelazimo dalje na rad. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja zajedničkog načelnog pretresa pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 89. Poslovnika? (Ne.) Zaključujem zajednički načelni pretres o: Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o tržištu hartija od vrednosti i drugih finansijskih instrumenata, Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o Akcijskom fondu i Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o privatizaciji. Nastavljamo rad po dnevnom redu i prelazimo na pretres zakona u pojedinostima. Gospodine ministre, izvolite.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, dva dana smo iskoristili u diskusijama, veoma interesantnim, po mojoj oceni, vezano za izmenu seta zakona kojima treba da otklonimo neke negativnosti vezane za dosadašnji proces privatizacije. Čini mi se da i ovog puta postoji, kada je u pitanju predlog, ono iza čega ja stojim i što je rađeno u Ministarstvu privrede, dosta visok stepen saglasnosti. Nisam primetio jako velike disproporcije u govorima većine govornika. Naravno, ne mogu da se osvrnem na sva pitanja i na sve diskusije koje su se pojavile, ima tu i onoga što je namenjeno isključivo gledalištu i narodu. To nije predmet analize. Poći ću od prvog diskutanta, gospodina Aleksandra Vlahovića, koji je apostrofirao 13 meseci, u smislu sporosti. Bilo je još poslanika koji su ukazivali kako je već prošlo godinu dana, a da smo tek sada došli do promena Zakona o privatizaciji. U vezi sa tim, želim da kažem sledeće: u čitavom periodu od tih 13 meseci imali smo Zakon o privatizaciji. Znači, nismo imali pravnu prazninu, nismo imali oblast koja nije regulisana zakonskim tekstom, naprotiv, imali smo obrnutu situaciju. Ko je ikada bio u prilici da učestvuje u zakonodavnoj proceduri zna koliko je ta procedura komplikovana i složena. Evo, pošao bih unazad, analizirajući ovih 13 meseci. Prvo, želim da kažem da je Predlog izmena Zakona o privatizaciji, i ova dva zakona, bio pripremljen u decembru mesecu. To što je tek sada na dnevnom redu ne može se spočitavati meni, Vladi ili nekom drugom. Znači, tri meseca su prošla u tome, a vi znate ša je sve bilo preče nego Zakon o privatizaciji, iako moram priznati da su poslanici na samom početku mandata ove vlade iskazivali potrebu promene ovog zakona. Znači, tri meseca to stoji u ovoj kući. Ako se ima u vidu da je minimum tri meseca trebalo da se pripreme ovakve izmene, opet kažem, znajući da je trebalo da prođe i odbore i Vladu itd., dolazimo do oktobra meseca, a ja sam u septembru počeo da pokrivam ovo ministarstvo. Prema tome, jasno se vidi da je prvo čemu sam pristupio bila upravo izmena ovog zakona i ova dva druga zakona. Prema tome... Molim? Pa, to ćete pitati njega, pričam o onome šta ja radim, jer ovde su neki od poslanika pitali da li se osećam sposobnim za ono što vodim. Prema tome, govorim o sebi, o svom radu, ne mogu da odgovaram za drugi deo. Septembra meseca sam počeo da radim na ovome, a mi smo u decembru imali pred Skupštinom ove izmene. Tek toliko da kažem, jer bilo je nekoliko njih koji su na to ukazivali. Slažem se da se ovom izmenom koja je predviđena za zakon o hartijama od vrednosti ništa neće promeniti u toj zakonodavnoj oblasti. Tu su u pitanju jedan ili dva člana, koji treba više da spreče neke pojave oko preuzimanja koje smo videli kao negativne i da omoguće da Zakon bude kompatibilan sa Zakonom o Akcijskom fondu. Moj uslov da bih uopšte prihvatio da se na ovaj način menja ta oblast bio je da se pod hitno pristupi izradi zakonskih tekstova o hartijama od vrednosti, jer je definitivno najlošiji deo u zakonodavnom sistemu, kada je u pitanju privatizacija, bio onaj koji je regulisao i koji reguliše i danas hartije od vrednosti. Do te mere sam se za ovo zalagao, da sam čak u toku prošle godine u jednom momentu predlagao da se taj zakon stavi van snage i da se ne primenjuje, jer nije primeren razvijenosti tržišta hartija od vrednosti i kapitala u našoj zemlji. Bilo je reči (isto kod gospodina Vlahovića) da Vlada ima nameru da preuzme zakonodavnu aktivnost. Ovde bih želeo samo da ukažem na to da je u ne tako davnom periodu, do ovih izmena, uredbom čak bilo potpuno regulisano sve o restrukturiranju. Prvi put restrukturiranje, kao jedan složen, veoma važan proces, regulišemo zakonom. Šta znači uredbom regulisati restrukturiranje, što je do sada bilo na snazi? Gospodin Toma Nikolić je dao nekoliko veoma konstruktivnih diskusija, primedaba, a više bih rekao – konkretnih. On je rekao da član 2. ukazuje na kriterijume za određivanje metoda privatizacije. Vlada Republike Srbije prihvatila je amandman Srpske radikalne stranke, tako da su izostavljeni navedeni kriterijumi. Takođe je bila primedba na član 20a, šta ako se ne prijave potraživanja. Želim da kažem u vezi sa tim – ako državni poverilac ne prijavi potraživanje, verodostojnim, konačnim se smatraju podaci koji su sadržani u programu restrukturiranja, odnosno podaci o potraživanjima kojima raspolaže dužnik. To znači da je pitanje uređeno, a poverilac stimulisan da prijavi potraživanja. Član 10 – sastav arbitražnog veća – tu je takođe bila primedba. Moram reći da je sastav arbitražnog veća po prirodi potraživanja i opredeljuje sastav veća. Na član 20. je bila primedba o uvođenju retroaktivnosti za raskid ugovora. Ovde želim da kažem da je posredno takvo rešenje i predviđeno. Retroaktivnost kod raskida ugovora kada je pokrenut sudski postupak ne dolazi u obzir. Ne možemo uticati na sudove. Tu je već ugovor raskinut, predata je stvar na sud i moramo sačekati konačno rešenje. Kada je u pitanju sve ostalo, moram istaći da će se i na one ugovore o privatizaciji koji su zaključeni pre ovih izmena, a ukoliko se steknu uslovi za raskid ugovora nakon ovih izmena, primeniti ovo rešenje. Bilo je tu primedaba oko toga da li moraju biti minimalno tri učesnika. Želim da ukažem da treba da budemo srećni ako bude i jedan ponuđač za ova preduzeća, a nemamo situaciju da nam kidaju rukave od toga koliko su zainteresovani za preduzeća koja su predviđena za restrukturiranje. Neki termini koji su ovde kritikovani, kao bračni drug itd., jesu jednostavno termini iz porodičnog i naslednog prava. Prema tome, korišćeni su radi jednog celovitog rešenja. Inače, može se definitivno staviti primedba, ali radi celovitosti koriste se isti termini. Takođe, ukazano je, a posebno kod poslanika Jove Todorovića, iz te diskusije sam zaključio i lično sam zadovoljan što je učinjen napor, koji ulaže ova vlada i ja lično, za ove velike sisteme. Nastavak i potvrda ove brige o ovim velikim sistemima su upravo ove izmene. Želim ovde da podsetim, za ovom govornicom, da su tek od septembra počele privatizacije preduzeća koja su prošla kroz ceo ciklus ili ceo postupak restrukturiranja. U pitanju su "Livnica" - Kikinda, "Sever" - Subotica, a sada su raspisani tenderi za "Prvu petoletku", "Hipol", "14. oktobar", a prodati su nedavno "Rekord", deo "Javora", "Mitros", koji nije radio više od godinu dana. To su sve rezultati koji su proverljivi i za koje svi manje - više znate. Ono što je još važnije, sa ovim promenama ćemo tek stvoriti prave šanse za bržu privatizaciju ovih firmi koje imaju ozbiljnih problema u poslovanju. U nekoliko diskusija bilo je zalaganja za stečaj, primenu Zakona o stečaju i davanje prioriteta u odnosu na Zakon o privatizaciji. Već nekoliko puta sam isticao, i zaista od toga ne odustajem – nama Zakon o stečaju treba, nama će Zakon o stečaju biti jedna krajnja kategorija, dok će Zakon o privatizaciji imati svoju ulogu i funkciju do okončanja privatizacije. Zalaganje za stečaj se poklapa i sa zalaganjem nekih drugih van ove zemlje. Jednostavno, zato smo i preuzeli neke elemente restrukturiranja, odnosno sistem restrukturiranja, otpust duga i ostalo, a što ima puno elemenata stečaja. Treba imati u vidu da, pored ove sličnosti i metoda koji su prisutni i kod restrukturiranja i kod stečaja, treba voditi računa i o radno-pravnom momentu, odnosno momentu gde većina ljudi može da se nađe i na ulici, dok je kod restrukturiranja to jedan drugačiji proces. U mnogim diskusijama se polazilo od jedne nerealne činjenice, kao da je u našoj privredi med i mleko, da u tim kompanijama sve cveta, maltene svi se otimaju, mogu da se postignu neograničene cene u privatizaciji. Međutim, nije jasno, i to upravo kod gospodina Todorovića, zašto nije naplatio svoja potraživanja do sada (jer on je pošao od konkretnog slučaja), ako je upravo takva situacija kakvom ju je pre toga okarakterisao. Bilo je reči o privatizaciji u poljoprivredi, o zemljištu. Želim ovde da kažem da imam dovoljno osećaja za probleme oko društvene i državne zemlje, pre svega, pošto je najveći deo te zemlje koncentrisan u Vojvodini. Ali, iako imam pozitivan stav u odnosu na ono što je ovde za ovom govornicom izrečeno, želim da ukažem da je ovde na dnevnom redu ipak Zakon o privatizaciji, a ne zakon o nacionalizaciji zemljišta ili nečeg drugog. Bilo je ponovo diskusije, po ko zna koji put, da je trebalo primeniti ovaj ili onaj model. Mislim da od ovog modela, ako hoću da budem malo ciničan, postoji samo jedan gori model, a to je da se deli besplatno. Veliki broj problema koje imamo i koje smo imali vezan je za onaj period i onu privatizaciju gde su se besplatno delile akcije i deonice. Ne bih da podsećam, ali sve ono što je pominjano ovde za govornicom, ili da kažemo najveći broj problematičnih situacija, ili ono što je nazivano aferama, a pitanje je koliko je afera bilo, to je uglavnom bilo u tim slučajevima. "Knjaz Miloš", "C market" i ostali, to je sve privatizovano, a da ne pričam o nekim drugim slučajevima. Mnogi problemi se javljaju upravo iz onog perioda i onog vida privatizacije. Dokapitalizacija nije zabranjena. Mi i danas imamo u našim pozitivnim propisima mogućnost za strana ulaganja. Međutim, to nije privatizacija. Dokapitalizaciju treba činiti kada su u pitanju ili grinfild investicije ili delovi fabrika koji nisu u funkciji i koji se momentalno ne koriste. Oko toga koliko ljudi ostaje bez posla sa ovim vidom privatizacije, želim samo da ukažem na to da je dovoljno vremena provedeno u iluzijama i da ne treba da živimo u iluzijama, jer mnogi koji su zaposleni zapravo kao i da nisu zaposleni – niti dobijaju lični dohodak, niti imaju posla. Šta to znači? To znači da samo treba da živimo u iluzijama. Ne, dovoljno je toga. Treba da napravimo efikasnu privredu. Treba da rasteretimo potpuno privredne subjekte socijale, jer je došlo vreme da država treba da vodi računa o socijali, a ne da se o tome brine preduzeće. Na kraju krajeva, da nije tako bilo, verovatno ne bi bilo ni rasta bruto društvenog proizvoda i industrijske proizvodnje u prošloj godini u veoma značajnim procentima. Bilo je dosta pitanja oko revizije, odnosno kontrole. Želim da vas podsetim i da iznesem neke tačne cifre, da ne bi bilo zablude. Od 1.500 do sada privatizovanih preduzeća u 1.080 preduzeća je vršena kontrola, a u nekima i više puta. U 144 slučaja donete su odluke o raskidu ugovora, a u 24 slučaja su do sada te odluke potvrđene i od strane suda. Nažalost, ova velika razlika između 144 i 24 je stvar brzine i efikasnosti pravosudnih organa. Takođe, u dve-tri diskusije bilo je primedaba oko učešća dužnika u privatizaciji. Želim da ponovim, treba da se pogleda tačno kako je napisan tekst, gde je izričito dužniku zabranjeno, odnosno izričito je rečeno da ne može da učestvuje u privatizaciji. Uz primer "Putnika" koji je naveden želim samo da dodam da je aktivirana bankarska garancija, što ukazuje na dosta značajnu kaznu i odmazdu za onoga ko je bio nesavestan u takvoj privatizaciji. Da vam kažem, bilo ko da je učestvovao u takvoj privatizaciji i da mu se aktivira garancija od par miliona evra, ne bi nimalo smatrao da je to mala ili blaga kazna. Isplata odjednom – to je najbolji način da se isključi učešće radnika u privatizaciji. Svi znamo u kojoj su poziciji radnici, koji prave konzorcijume, koji žele da privatizuju preduzeće. Takođe je istaknuto da se pravdamo lošim propisima. Ovde želim da ponovim da ne mislim da su ovo loši propisi. Mislim da je loš Zakon o hartijama od vrednosti. Ovi propisi imaju, kao i svi drugi propisi, svoje slabosti i zato smo ovde upravo sada da pokušamo da im povećamo efikasnost, da podignemo njihov kvalitet. Jedan konkretan primer vezan je za Kikindski mlin i moje ime, pa bih želeo da kažem da je Kikindski mlin privatizovan tako, odnosno kupljen od strane malih akcionara. Mali akcionari su prodali svoje akcije na berzi, što je njihovo legitimno pravo i što zaista nema veze ni sa kim sa strane. Naravno, ovde je bilo dosta diskusija koje nisu baš dobrodošlica stranim i domaćim investitorima, ali o tome verovatno vode računa oni koji su to izrekli. Želim da se zahvalim predstavnicima Srpske radikalne stranke koji su pitali za Bor i "Zastavu". To mi je prilika da kažem svoj sud i ocenu rada koji je do sada ostvaren. Pre godinu dana (bio sam još u Ministarstvu za ekonomske odnose sa inostranstvom) sasvim slučajno sam sa potencijalnim investitorom zainteresovanim za Bor otišao u Agenciju za privatizaciju i video da je Bor negde između ili, bolje rečeno, ni na nebu ni na zemlji. Niti je u restrukturiranju, niti se šta dešava, niti imaju finansijskog savetnika. Jednostavno, ništa se nije dešavalo. Pokrenuo sam aktivnosti još iz onog ministarstva. Došlo se do odluke o restrukturiranju. Želim da podsetim i na one događaje koji su se dešavali kada je bio blokiran autoput. Postojala su tri zahteva. Tražili su da imaju platu na nivou republičkog proseka, da se donese odluka o restrukturiranju i da se obezbedi investicija, da se otvore novi kopovi, odnosno da se stvori šansa za dalji razvoj. Dostignut je republički prosek, doneta je odluka o restrukturiranju i obezbeđen je kredit. Naravno, čim je obezbeđen kredit nekome je smetalo – od koga je obezbeđen, zašto je obezbeđen, kako je obezbeđen. Obezbeđen je pod komercijalnim uslovima od onoga ko je imao interesa da u tako nešto uloži. Dalje, dva meseca se već "kilavi" Upravni odbor i ostali činioci. Znači, ja sam obezbedio i pomogao za obezbeđenje, da bi to znali ti ljudi iz Bora, ali neko "kilavi" dalje i ne može da se završi posao. Što se tiče "Zastave", ništa nije bolja situacija bila. Mi smo u "Zastavi" imali jednu situaciju gde su išle subvencije, gde se ništa drugo nije dešavalo. Jula meseca je postignut sporazum sa "Fijatom" upravo o otpustu duga, što znači da je i ovo što mi radimo ovde kada pričamo o otpustu duga, sa tendencijom da on postane i otpis, ako se uspešno privatizuje, da je taj model poznat i preuzet iz Zakona o obligacionim odnosima kod nas, a postoji i u međunarodnom privrednom pravu kao kategorija. Isti model je iskorišćen sa "Fijatom". Otpisano je 72,5 posto uslovno, ukoliko isplatimo onaj ostatak od 27,5 posto. Taj otpust postaje otpis. Pored toga, to i nije najbitniji deo, ali je bio jako bitan kao inicijalni, urađen je niz stvari kada je u pitanju "Zastava". Rešeni su interni dugovi i došli smo do tog stadijuma da je počeo proces privatizacije u "Zastavi". Prva dva dela su prodata prošle nedelje. Idućeg meseca, tačnije 14, na aukciji su četiri veoma važna dela, sa preko hiljadu i nešto radnika. Znači, proces je neminovno počeo. Imamo jako veliko interesovanje sada, i to prvi put, jer posle četiri godine sada su počeli da se interesuju i strani partneri. Ima ih dva ili tri, ali nikada nisam bio prodavac magle. Moj zadatak je da stvorim šansu za "Zastavu". Ne želim da dajem lažne iluzije. Ne želim, iz poslovnih razloga, da spominjem koje su to firme. Vrlo ozbiljni su razgovori, pripremaju se studije i njihovi predlozi. Prema tome, to je dovoljno u ovom momentu. Da li će se to i desiti - to ćemo videti. Ali, tvrdim da je ono što je urađeno od jula meseca do danas bilo krucijalno za "Zastavu". Na samom kraju, ne želim da se shvati kao replika, ali želim da se osvrnem na nešto što je gospodin Albijanić ponovio dva ili tri puta, da nas gospodin Labus uvodi u Evropu. Ceneći rad i ono što čini gospodin Labus, želim da podsetim - valjda svi mi još nešto činimo, valjda je naš predsednik Vlade učinio mnogo toga da dođemo do pozitivne Studije izvodljivosti. Valjda pored gospodina Labusa ima još članova u timu, uključiv i mene, koji će pregovarati sa tom EU. Ali, ja sam često govorio da svi oni koji su privatizovani, da sve one firme koje su već u rukama strateškog partnera rade po nekim normativima EU, po standardima i svi činioci u ovoj zemlji na svoj način, više ili manje, daju doprinos ulasku u EU. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine ministre. Nastavljamo sednicu sutra u 10,00 časova.