Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo Šestu sednicu Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2009. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika,konstatujem da sednici prisustvuje 109 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 85 narodnih poslanika, odnosno da je prisutno više od jedne trećine narodnih poslanika, te imamo Poslovnikom utvrđen uslov za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Mladen Grujić, Aleksandar Pejčić, Miloš Radulović i Donka Banović. Obaveštavam vas da je, saglasno članu 88. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, predsednica Narodne skupštine gospođa Slavica Đukić-Dejanović pozvala da sednici prisustvuju: Ivica Dačić, prvi potpredsednik Vlade, zamenik predsednika Vlade i ministar unutrašnjih poslova; Milutin Mrkonjić, ministar za infrastrukturu; Milorad Todorović, sekretar Ministarstva unutrašnjih poslova; general Stojan Jovanović, načelnik Uprave saobraćajne policije u Ministarstvu unutrašnjih poslova; te Dragan Jovanović i Damir Hadžić, pomoćnici ministra za infrastrukturu. Molim Službu Narodne skupštine da obavesti ministra Milutina Mrkonjića da može da uđe u salu. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O BEZBEDNOSTI SAOBRAĆAJA NA PUTEVIMA (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Gordana Rajkov, Miljan Ranđelović, zajedno narodni poslanici Miloš Radulović i Jovan Palalić, zajedno narodni poslanici Velimir Ilić i Milutin Jeličić, zajedno narodni poslanici Zoran Šami i Miloš Radulović, zatim Zoran Ostojić, Zoran Šami, Miloš Radulović, Veroljub Arsić, Milan Avramović, Zoran Antić, zajedno narodni poslanici Milan Dimitrijević, Milica Radović i Miroslav Petković, zatim Momo Čolaković, Dragan Aćimović, Radovan Radovanović, Jovan Palalić, zajedno narodni poslanici Miloš Aligrudić i Zoran Šami, zatim Zlata Đerić, Jelena Budimirović, Milan Škrbić, Ljiljana Miladinović, Dragan Stevanović, zajedno narodni poslanici Miloš Aligrudić, Jovan Palalić i Zoran Šami, zajedno narodni poslanici Miloš Aligrudić, Aleksandar Pejčić i Zoran Šami, zajedno narodni poslanici Miloš Radulović i Miroslav Petković, zajedno narodni poslanici Miloš Radulović i Aleksandar Pejčić, zajedno narodni poslanici Zoran Šami, Miroslav Petković, Boris Aleksić, zatim Boris Aleksić, Milan Urošević, Aleksandra Ilić, zajedno narodni poslanici Zoran Šami i Milan Dimitrijević, zajedno narodni poslanici Zoran Šami i Zoran Nikolić, zatim Mićo Rogović, zajedno narodni poslanici Zoran Šami i Željko Tomić, zatim Radoslav Mojsilović, Elena Božić-Talijan, Milorad Buha, Milan Veselinović, Milutin Jeličić, Miroslav Markićević, Lidija Vukićević, Saša Maksimović, Vučeta Tošković, Stefan Zankov, Jadranko Vuković, Slobodan Vuković, Jovan Damjanović, Lidija Dimitrijević, Momčilo Duvnjak, Branimir Đokić, Srboljub Živanović, Dragan Živkov, Nikola Žutić, Radiša Ilić, Vladan Jeremić, Nataša Jovanović, Petar Jojić, Radica Jocić, Ljubomir Kragović, Zoran Krasić, Milorad Krstin, Tomislav Ljubenović, Vesna Marić, Dušan Marić, Momir Marković, Aleksandar Martinović, Slađan Mijaljević, Marko Milenković, Vladan Milojković, Dejan Mirović, Goran Mihajlović, Ognjen Mihajlović, Bojan Mladenović, Dragan Čolić, Oto Kišmarton, Paja Momčilov, Mirko Munjić, Milan Nikolić, Gordana Paunović-Milosavljević, Sreto Perić, Ljubiša Petković, Dušanka Plećević, Vitomir Plužarević, Gordana Pop-Lazić, Zoran Popović, Dobrislav Prelić, Marina Raguš, Vjerica Radeta, Milovan Radovanović, Nikola Savić, Sulejman Spaho, Filip Stojanović, Dragan Todorović, Marina Toman, Igor Bečić, Gojko Radić, zajedno narodni poslanici Velimir Ilić i Srđan Spasojević i zajedno narodni poslanici Velimir Ilić i Miroslav Markićević, kao i amandmane koje je, na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, podneo Odbor za saobraćaj i veze i ispravke amandmana Odbora na članove 283, 325, 326, 327. i 348. Primili ste obaveštenje narodnog poslanika Radovana Radovanovića da povlači amandmane koje je podneo na član 184. i narodnog poslanika Miloša Radulovića da povlači amandman kojim je predložio da se posle člana 4. doda novi član 4a. Primili ste izveštaje Odbora za saobraćaj i veze i Zakonodavnog odbora, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Takođe, primili ste ispravku izveštaja Odbora za saobraćaj i veze, a sa sednice od 20. maja 2009. godine. Na osnovu člana 148. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, Zakonodavni odbor je odbacio, kao nepotpune, amandmane sledećih narodnih poslanika: Zlate Đerić, kojim je predložila da se posle člana 8. doda novi član 8a, Zorana Babića na član 15, Zlate Đerić na član 35, Zorana Krasića na član 210, Momira Markovića na član 211, Miće Rogovića na član 212, Radovana Radovanovića na član 233. i Milovana Radovanovića na član 233. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 142. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podnela narodna poslanica Gordana Rajkov. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze su prihvatili ovaj amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miloš Radulović i Jovan Palalić. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze su prihvatili ovaj amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Odbor za saobraćaj i veze, na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, podneo je amandman na član 3. Predstavnik predlagača prihvatio je ovaj amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Velimir Ilić i Milutin Jeličić. Da li neko želi reč? Narodni poslanik Zoran Ostojić želi da govori o povredi Poslovnika. Molim vas da se prijavite u elektronski sistem. Izvolite.
Poštovana potpredsednice, pošto na ovaj zakon ima mnogo amandmana, a vi ste rekli da smo dobili izveštaje Zakonodavnog odbora i Odbora za saobraćaj i veze, ja nisam dobio, a vidim da nisu ni kolege, izveštaj Odbora za saobraćaj i veze, a on je važan zato što je na tom odboru prihvaćeno dosta amandmana koji nisu postali sastavni deo zakona. Imam samo jedan izveštaj, ovaj drugi nemam, a značio bi mi za diskusiju. Da li ste ga vi ostali dobili? (Miloš Aligrudić: Neko jeste, neko nije.)
Prema informacijama koje ima generalni sekretar Skupštine, imamo samo izveštaj Zakonodavnog odbora. Izveštaj Odbora za saobraćaj i veze je toku kopiranja i biće podeljen. Ako smatrate da je to smetnja za rad, odrediću pauzu. Odbor za saobraćaj i veze je imao nekoliko sednica, sukcesivnih, tri ili četiri, i trenutno je u radu skupštinskih službi kopiranje poslednjeg izveštaja, sa ispravkama. Narodni poslanik Miloš Aligrudić želi da govori o povredi Poslovnika. Izvolite.
Zapravo, nije povreda Poslovnika nego jedna sugestija, pa ako ćete biti tolerantni, da je čujete. Ima veze sa primenom Poslovnika. Sugerisao bih da u slučaju nedostatka ovog papira kod nas, a radi racionalizacije vremena... (Predsedavajuća opominje poslanike zvoncem.) Vi to mene ometate ili umirujete poslanike? Probajte da nam, po vašem saznanju koje tu imate, onda uvek skrenete pažnju o čemu se radi i kako je amandman prošao na Odboru za saobraćaj i veze, dok ne stigne materijal. Mislim da bi to bilo racionalno rešenje.
Zahvaljujem. Ponovo čitam: na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Velimir Ilić i Milutin Jeličić. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Novi član 3a. Narodni poslanici Zoran Šami i Miloš Radulović zajedno su podneli amandman kojim predlažu da se posle člana 3. doda novi član 3a. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Šami.
Gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, podneli smo amandman da se posle člana 3. doda novi član 3a, koji glasi: '' Učesnik u saobraćaju ima pravo da očekuje da će svi učesnici u saobraćaju i oni koji se staraju o putevima i vozilima, poštovati propise o bezbednosti saobraćaja i propise koji se odnose na puteve i vozila...'' Posle ovog ima još jedan stav. Radi se o tome da se uvodi princip uzajamnog poverenja. U saobraćaju ima više faktora. S jedne strane imate vozače, vozača i one koje on susreće na putu, i imate, naravno, one koji se staraju o bezbednosti saobraćaja, tj. policiju. Imate, zatim, i one koji se staraju o tome kako izgleda put, kako je uređena raskrsnica itd., dakle mnogo faktora. Mislim da je neophodno da se uvede ovaj princip. Odmah ću vam obrazložiti, na nekoliko primera, zašto. Kao što dobro znate, kada nailazite na raskrsnicu, imate zeleno svetlo. Vi, normalno, prelazite kroz to zeleno svetlo. (Predsedavajuća opominje poslanike zvoncem.) Zahvaljujem. Stvarno ne mogu da se nadglasavam sa kolegama iz većine, koje ovo očigledno ne interesuje previše. Dakle, vi prolazite kroz zeleno svetlo. Ako nema ovog principa, ako nema poverenja da će onaj koji ima crveno svetlo da stane pred raskrsnicom, vi ste onda, u skladu sa ostalim odredbama zakona, dužni da smanjite brzinu, da pogledate levo, da pogledate desno, drugim rečima - da bitno smanjite protok saobraćaja. Da li to treba da radimo? Naravno, smanjivanje protoka saobraćaja kao posledicu ima stvaranje gužvi, što je opet potencijalna opasnost za ugrožavanje bezbednosti saobraćaja. [[Žagor u sali.]] Molim vas da mi ne merite vreme. Stvarno nemam nameru da se nadvikujem. Mogu da vičem mnogo, ali nema potrebe.
Dame i gospodo narodni poslanici, molim vas da u tišini, s pažnjom i poštujući odredbe Poslovnika o neometanju govornika, prestanete sa razgovorom i slušate svog kolegu narodnog poslanika koji obrazlaže svoj amandman. Ako imate neodložnih razgovora, molim vas da napustite salu, noseći svoju poslaničku karticu, i da tamo razgovarate, a ne u sali. Zaista je žamor suviše glasan da bismo mogli da se čujemo, slušamo i pokažemo da poštujemo Poslovnik. Molim vas da prestanete odmah i izričem upozorenje narodnim poslanicima koji trenutno razgovaraju i ne slušaju svog kolegu narodnog poslanika. Sledeće će biti izricanje opomene. Izvolite.
Drugi primer. Vozite putem samo za motorna vozila, motoputem, kako se zove u ovom zakonu. Da li vi treba da verujete da će taj put biti potpuno u redu ili morate da razmišljate o tome da ćete da upadnete u rupu duboku pola metra, da ćete izgubiti kontrolu nad vozilom i da ćete sleteti s puta? Može neko i da nastrada pri tom. Da li treba da imate poverenje u onoga koji obezbeđuje put? To je smisao ove odredbe. Još da dodam da iza ovoga sledi amandman gospodina Ostojića, koji je praktično isti. Možda se razlikuje u par reči, ali u suštini znači to isto. Ne razumem zašto predlagač zakona nije prihvatio ovaj amandman. Stvarno, suštinski ne razumem. Uzgred, molim vas da me, pošto ću se danas javljati više puta, ako prekoračim vreme od dva minuta prebacite na vreme koje ima ovlašćeni predstavnik grupe. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Mirko Čikiriz. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo, ja bih u potpunosti podržao ovaj amandman. Ni meni nije jasno zbog čega amandman nije prihvaćen. Jer, jednostavno, ako u saobraćaju nemate načelo poverenja, onda postoji neko drugo načelo, a to je načelo nepoverenja. Mislim da je svim učesnicima u saobraćaju neophodno načelo poverenja. To znači da ako vozite desnom kolovoznom trakom, kako je to i zakonom propisano, vi treba da imate poverenje u druge učesnike u saobraćaju da oni neće voziti levom kolovoznom trakom. Ili, ako vozite jednosmernom ulicom, vi treba da, po načelu poverenja, verujete da drugi učesnik u saobraćaju neće voziti u suprotnom smeru, što se naravno u praksi često dešava. To znači da i kod ukrštanja puteva učesnik u saobraćaju koji ima prvenstvo prolaza mora da ima poverenje, da veruje, da bude ubeđen u to da će mu učesnik u saobraćaju koji nema prvenstvo prolazaustupiti prvenstvo. Ako ovo načelo ne zaživi i ako se ne prihvati ovaj amandman, mi ćemo imati haos u saobraćaju i neće se poštovati pravila, kao što se sada ne poštuju, i mislim da je ovo ključna tačka ovog zakona. Zato podržavam ovaj amandman. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Miloš Aligrudić, povreda Poslovnika. Izvolite.
I ovo je jedna intervencija, koja se odnosi na tehniku rada u ovom trenutku. Zamolio bih vas, na monitorima gore, a to je jedino što mi odavde možemo da vidimo, ne postoji ''kaunter'' za vreme. To je veoma važna referenca za nas, naročito kod amandmana, kad je vreme ograničeno na dva minuta. Ako možete da učinite nešto s tim u vezi. Jedno vreme možemo da tolerišemo, dok se to ne popravi, ali ako to bude satima... E, odlično. Hvala.
Popravljeno. Nadam se da neće biti tehničkih teškoća. Na panelu kojim se upravlja elektronskim sistemom je minutni sat i tu ja gledam, kolege potpredsednici mogu da kontrolišu. Uočila sam, dogodila se teškoća sa prikazom sata na monitorima koje vi vidite u sali, potpuno ste u pravu. Upravo sam zamolila sekretara da proveri i da donese informaciju kada će, ako je u pitanju neka greška, sat biti uključen. Narodni poslanik Zoran Šami je iskoristio svoja dva minuta za obrazlaganje amandmana. Znači, na raspolaganju mu je 15 minuta kao ovlašćenom predsedniku, kao i svakom predsedniku poslaničke grupe u raspravi u pojedinostima, i ukupno vreme poslaničke grupe DSS, koje iznosi 25 minuta i 18 sekundi. Narodni poslanik Mirko Čikiriz je iskoristio dva minuta i 30 sekundi od vremena poslaničke grupe ZES. Nadam se da će se prilikom uključenja mikrofona tokom govora sledećeg govornika pojaviti sat koji može da se prati i u sali. Reč je tražio narodni poslanik Dragan Stevanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo Čomić, koristiću vreme kao ovlašćeni predstavnik SRS po ovoj tački dnevnog reda. Smatramo da je ovaj amandman, koji je podneo gospodin Šami, racionalan i smislen. U tom kontekstu, postavio bih vam pitanje da li ćemo i kada, kao narodni poslanici podnosioci amandmana, dobiti sagovornika danas po ovoj tački dnevnog reda. Na početku ste, čini mi se, rekli da ste pozvali ministra Mrkonjića da dođe. Bilo bi dobro i u najmanju ruku korektno da on zaista bude tu, kako bismo s njim mogli na smislen i racionalan način da razgovaramo. Možemo da uvažimo vaše namere da naterate kolege iz vladajuće većine da slušaju kolege poslanike, ali ne možemo da dobijemo odgovor na pitanje zbog čega ovaj amandman nije prihvaćen. Mislim da ovde niko nije merodavan da nam da takav odgovor pa je rasprava u odsustvu ministra po ovoj vrlo važnoj temi i vrlo bitnom zakonu zaista besmislena.
Narodni poslaniče, imala sam obaveštenje da je ministar spreman da uđe u salu i zbog toga sam rekla da, pošto je otvorena rasprava u pojedinostima, može da uđe u salu. Proveriću još jedanput kod generalnog sekretara da li je informacija istinita. Ako nije, ako ministar nije tu, daću pauzu. Tu nemate nikakvu dilemu sa mnom. Ministar koji je u ime Ministarstva i Vlade zadužen da objašnjava zašto je neki amandman prihvaćen ili ne, mora da bude prisutan u sali. U pitanju je samo dolazak sekretara i puna informacija. Da li još neko želi reč po ovom amandmanu? (Ne.) Ako ne, prelazimo na sledeći amandman. Narodni poslanik Zoran Ostojić podneo je amandman kojim predlaže da se posle člana 3. dodaju novi članovi 3a i 3b. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Ostojić.
Da je Vlada prihvatila amandman gospodina Šamija, ne bih se javljao. Gotovo nam je identičan amandman. To samo znači da smo se zaista trudili da ovaj zakon popravimo, svi mi poslanici ovde. Jer, ako neki zakon ne može biti partijski, to je zakon o bezbednosti saobraćaja. Ovaj sada je još iz Titovog vremena i očigledno je da se taj zakon vrlo retko menja, a svakog sekunda ima efekte na hiljade i stotine hiljada građana. Meni je pažnju privuklo obrazloženje Vlade kojim odbija načelo uzajamnog poverenja. Ima jedna rečenica, nisam pravnik, ali sam konsultovao pravnike koje se čude nad tom rečenicom: „Ukoliko bi se prihvatio ovaj amandman, to bi značilo da učesnici u saobraćaju imaju razlog da se ponašaju sa manjim stepenom opreznosti, verujući da će se svi drugi učesnici ponašati u skladu sa pravilima saobraćaja“. Poći od pretpostavke da će neko kršiti pravo, u pravu prosto ne ide, nije stručno. Kako to može? Znači, ovaj koji je to pisao polazi od pretpostavke da ću ja, ako se usvoji načelo uzajamnog poverenja, sedajući u kola namerno prolaziti kroz crveno svetlo, jer će ovi koji voze na zeleno svetlo biti pažljivi. Zaista mislim da je obrazloženje nepravno. Mislim da se radi, a ovo pričam zbog građana, o ''zaštiti'' ili izbegavanju odgovornosti putara. Ovaj član zakona, odnosno izbegavanje uzajamnog poverenja, najbolje pokazuje nameru da za sve bude kriv vozač, a ne, recimo, putar. Jer, ovaj član zakona kaže da, kada izađeš na ulicu, ti moraš da predvidiš da putar nije obeležio rupu. I uvek ćeš biti kriv, jer ima onaj drugi član koji kaže - nisi prilagodio vožnju uslovima puta, karakteristikama itd. Znači, voziš u skladu sa dozvoljenom brzinom, slomiš kola i opet ćeš ti biti kriv zato što si morao poći od pretpostavke da je prirodno da rupa bude na putu i da je prirodno da bude neobeležena i zbog toga, iako piše 60, moraš da voziš 30 km na sat. Ovo je zaštita neodgovornosti onih drugih subjekata saobraćaja. Jer, podsećam, nije samo vozač subjekt u saobraćaju, nego i policija, putar itd. Zato mi je žao što nije ministar ovde, možda bi on mogao da preseče.
Da li još neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Mirko Čikiriz. Izvolite.
U potpunosti se slažem s obrazloženjem koje je dao gospodin Ostojić. Mi smo predstavnici liste Za evropsku Srbiju, zalažemo se za evropske vrednosti, evropske vrednosti podrazumevaju odgovornost, odgovornost svakoga za svoj posao, ne možemo odgovornost za neodržavanje puteva ili odgovornost za kršenje propisa od drugih prebaciti na teret onoga ko za to nije odgovoran. Svako od nas ko je putovao zemljama EU video je da se, ako se pojave znaci pukotina, saobraćaj odmah zaustavlja. U zemljama EU je nepoznat termin koji postoji u našoj terminologiji, čak prihvaćen od eksperata saobraćajne struke, a to je - kolotrag. Šta je kolotrag? Kolotrag su ona udubljenja na autoputevima koja nastanu posle godinu ili dve dana od izrade autoputa usled nestručno i nekvalitetno obavljenog posla. A mi sada želimo to što je neko nekvalitetno obavio i za to uzeo veliki novac da prebacimo na teret vozača. I u diskusiji u načelu sam rekao da neprihvatanje odredbe poverenja znači izbegavanje odgovornosti od strane odgovornih i stavljanje omče svim vozačima oko vrata za sve postupke. Hvala.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, ministar nije u mogućnosti da ovog trenutka prisustvuje sednici. Zato određujem pauzu od 30 minuta, odnosno nešto manje. U 11.00 časova ćemo nastaviti rad ako ministar Milutin Mrkonjić, kako je pozvan i kako je Skupština obaveštena da će prisustvovati, bude u sali u 11.00 časova. Ukoliko to ne bude slučaj, onda ću vas u tom trenutku obavestiti kojim tokom će ići današnja sednica. Zahvaljujem. [[Posle pauze – 11.05]] Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad, uz obaveštenje da je ministar Milutin Mrkonjić prisutan u Skupštini. Molim vas da uđete u salu da bismo mogli da nastavimo rad. Narodni poslanici dobacuju: "Nema sad poslanika". Bilo je jasno obaveštenje da će nastavak sednice ili biti u 11.00 časova uz prisustvo ministra, ili će biti dato obaveštenje kada će ona biti nastavljena. Tako da molim narodne poslanike da, ako su u svojim kancelarijama, uđu u salu jer nastavljamo rad, pošto imam obaveštenje da je ministar Milutin Mrkonjić prisutan. Ne želim da dovodim u sumnju da ćemo nastaviti rad bez narodnih poslanika koji imaju podnete amandmane, odnosno da ih onemogućim u njihovom pravu da svoje amandmane obrazlažu. Molim sekretare poslaničkih grupa koji gledaju interni skupštinski prenos da obaveste poslanike da je sednica spremna za rad, da je ministar Milutin Mrkonjić prisutan i da pozovu poslanike iz svojih poslaničkih grupa da dođu u salu, da ne bismo morali da pravimo novu pauzu. Korektnosti radi, da ne pravimo pauzu, bez osnova u Poslovniku, zato što nema narodnih poslanika. Nastavljamo sa raspravom u pojedinostima. Neposredno pre pauze zastali smo sa raspravom na amandman kojim se dodaju novi članovi 3a i 3b. Narodni poslanik Zoran Ostojić podneo je amandman kojim predlaže da se posle člana 3. dodaju novi članovi 3a i 3b. Vlada i Odbor za saobraćaj nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Pravo na reč i obrazlaganje amandmana imali su narodni poslanici - Zoran Ostojić, kao podnosilac, koji je iskoristio dva minuta, po Poslovniku, za obrazlaganje i narodni poslanik Mirko Čikiriz, koji je iskoristio jedan minut i 30 sekundi od vremena poslaničke grupe Za evropsku Srbiju. Da li još neko želi reč? (Ne.) Pre nego što pređem na član 4, u skladu sa članom 27, koji predsedavajućeg obavezuje da se stara o usklađenom radu radnih tela i o istinitim informacijama, odnosno verodostojnim odlukama koje donose radna tela Skupštine, obaveštavam vas da je, da li omaškom, greškom ili samoinicijativno, sekretar Odbora za saobraćaj i veze u izveštaj kao prihvaćene stavio amandmane koji nisu prihvaćeni i nisu bili predmet razmatranja na Odboru. Trenutno je u toku sednica Odbora za saobraćaj i veze, sa koje ćemo dobiti konačan izveštaj. S obzirom da je izveštaj potpisan i poslat narodnim poslanicima, to predstavlja krupan prekršaj u procesu donošenja odluka na radnim telima i za taj deo je nadležan generalni sekretar Narodne skupštine. Imam obavezu da vas obavestim da se radi o amandmanu na član 4, koji je i u izveštaju narodnim poslanicima nakon sednice Odbora za saobraćaj i veze, gde su donošene odluke juče posle podne, za sada iz neutvrđenih razloga, ali danas je potpuno jasno da je došlo do toga da su narodni poslanici obavešteni da su donete odluke o prihvatanju amandmana kojih nije bilo u toku sednice Odbora. To su obaveštenja koja ja imam od radnih tela, te vas obaveštavam da je trenutno na sednici Odbora za saobraćaj i veze u raspravi ova tema, odnosno pokušaj, nadamo se uspešan, Odbora za saobraćaj i veze da reši problem koji je nastao. Molim narodne poslanike da ne dobacuju. Sada je na redu član 4. i moja je obaveza da dam obaveštenje da u vezi s tim amandmanom postoji problem. S obzirom na to da kada predsedavajući tokom sednice pročita da je o nekom amandmanu odlučeno, onda je to odluka Narodne skupštine i tok sednice... Zato vas obaveštavam da ovaj amandman trenutno neće biti čitan i određujem pauzu od 15 minuta da bi Odbor za saobraćaj i veze završio posao, utvrdio kako je došlo do lažnog podatka u izveštaju koji je podeljen narodnim poslanicima i da bi narodni poslanici mogli da imaju izveštaje o amandmanima istovetne procesu donošenja odluka o amandmanima. Zahvaljujem. Sednicu nastavljamo u 11.30 časova.
Zahvaljujem. Pre svega bih zamolio gospodina ministra, koji je u međuvremenu stigao pa ga pozdravljam, da još jednom razmisli o amandmanu na član 3, tj. da razmisli o uvođenju načela uzajamnog poverenja u saobraćaju. Ne bih hteo ponovo da pričam o tome, već smo o tome pričali gospodin Ostojić i ja, praktično smo imali isti amandman. Ovaj amandman koji predviđa uvođenje člana 4a je takođe jedan od amandmana za koje ja ne mogu da razumem zašto nije prihvaćen. Da stvar bude gora, posle ću vam pročitati obrazloženje zašto nije prihvaćen. Moram vam reći da to obrazloženje nije čak ni za Riplija. To je obrazloženje, nemojte se vređati, za ulazak u kategoriju nekog almanaha svetskih gluposti. Dakle, evo kako glasi taj novi član 4a, koji smo predložili: "Prioritete u planiranju, projektovanju i organizovanju saobraćaja opredeljuje bezbednost: 1) dece, osoba sa posebnim potrebama, starih lica i pešaka; 2) biciklista; 3) javnog prevoza putnika…" Reći ćete da je to možda teoretsko izjašnjavanje o tim pitanjima. Međutim, sada ću vam opet navesti primer koji će pokazati da je to zapravo jako važan član. Ako nema ovog člana, zamislite sledeću saobraćajnu situaciju. Vozite jednosmernom ulicom, imate jednu prohodnu traku, s desne strane vam je parkiran automobil, s leve strane na trotoaru je veliki broj pešaka i iznenada vam istrčava dete na put. Vozite po propisima, dakle brzina i sve ostalo, nikakvih problema nema, ali ne možete da stignete da zakočite, možete samo da pokušate da motate volan. Kako motate volan? Hoćete li da uletite među pešake na levom trotoaru, hoćete li da gazite dete ili ćete da udarite u parkirani automobil? Pretpostavljam da je normalno očekivati da ćete da udarite u parkirani automobil. Međutim, u kasnijim članovima zakona je potpuno jasno da ne smete ni da gazite pešaka, pogotovu ne decu, ali ne smete ni da lupate automobile. U slučaju da nemate ovaj princip prioriteta, vozač je kriv što je udario u parkirani automobil (jer, naravno, nije dozvoljeno udarati parkirane automobile). Ali, u slučaju da imate ugrađen prioritet, vi ste onda postupili u skladu sa tim prioritetom - niste želeli da gazite dete, pa ste računali da je bolje da nekom razbijete automobil. Dakle, ovo nipošto nije neko teoretsko naklapanje, nego je krajnje ozbiljna stvar i ne vidim zašto to ne bi bilo prihvaćeno. A sada ću vam pročitati obrazloženje zašto nije prihvaćeno. Kaže obrazloženje, mudro, ovako: "Vlada ne prihvata ovaj amandman iz razloga što je članom 11. Predloga zakona predviđeno da Nacionalnu strategiju za bezbednost saobraćaja donosi Vlada. Nacionalna strategija sadrži… Ukoliko bi se prihvatio predloženi amandman i kada bi prioriteti u sistemu bezbednosti saobraćaja na taj način bili definisani zakonom na neodređeni vremenski period (dok god je ovaj zakon na snazi), dolazi se u situaciju…" Sada dalje hoće da kaže da, eto, nacionalna strategija koja bi predvidela da treba gaziti decu ne bi mogla da bude donesena. Razumeo bih da sam predložio amandman da je prioritet da ne sme da se, recimo, igra bejzbol na ulici ili već nešto, ali da ne smeju da se gaze deca i da o deci i starim licima posebno treba voditi računa, ne vidim koja bi to vlada donela nacionalnu strategiju u suprotnosti sa tim. Prema tome, molim vas da i ovaj amandman, kao i onaj na član 3, o načelu uzajamnog poverenja, prihvatite, jer ne vidim razlog zašto ga ne biste prihvatili. Hvala.
Narodni poslanik Zoran Šami iskoristio je dva minuta i 30 sekundi od vremena ovlašćenog predstavnika. Da li još neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić. Nesporazum je, jer sam vas videla u elektronskom sistemu.Da li želite reč? Samo vas molim da se registrujete.
To stoji od maločas, kada sam hteo da vas podsetim da treba da prekinete sednicu. Sada nisam tražio reč.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Narodni poslanici Velimir Ilić i Milutin Jeličić zajedno su podneli amandman kojim predlažu da se posle člana 5. doda novi član 5a. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman,a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želireč? (Ne.) Prelazimo na član 6, na koji je amandman podneo narodni poslanik Veroljub Arsić. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Milan Avramović. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman,a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želireč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dragan Stevanović.
Moj kolega Milan Avramović podneo je amandman na član 6. Inače, ovim članom se definišu oni koji imaju odgovornost za sprovođenje mera saobraćajnog obrazovanja i vaspitanja u cilju sticanja znanja, veština i navika neophodnih za bezbedno učešće u saobraćaju, unapređenje i učvršćivanje pozitivnih stavova i ponašanja značajnih za bezbedno učešće u saobraćaju. Predlagač zakona je u 12 tačaka predvideo koje su sve kategorije obuhvaćene. Njegova namera je bila da se ubaci nova tačka, koja glasi: "11a) Pravna lica koja vrše osposobljavanje kandidata za vozače za suštinsko saobraćajno obrazovanje i vaspitanje, a zatim i osposobljavanje kandidata za vozače". Smatramo da je i ovaj amandman, kao i mnogi amandmani predstavnika i SRS-a i opozicije, odbijen po difoltu. Čak bi mogao da bude prihvaćen, jer nikakvu štetu ne bi naneo zakonu, ali, nažalost, i ovaj amandman je odbijen, kao i neki drugi amandmani, čini mi se iz razloga koje smo zamerali predstavnicima Ministarstva i kritike upućivali u načelnoj raspravi. Mi smo računali da će se priča o nekoj negativnoj ili lošoj atmosferi u kojoj je nastajao prvi nacrt zakona o bezbednosti saobraćaja završiti sa načelnom raspravom, ali i ovo što se dešava danas, kada je počela rasprava u pojedinostima, govori da se ta, nažalost loša i površna, atmosfera prenela i na usvajanje ovog novog predloga zakona. I to nije počelo jutros. Sa žaljenjem moram da konstatujem da je to počelo juče, ali smo uspeli da jednu tako lošu praksu i nameru osujetimo. Juče je vladajuća većina pokušala da raspravu o ovom zakonu započne u atmosferi prazne sale, u kojoj je bila prisutna samo opozicija, uz pritiske da raspravu o ovom zakonu privedemo kraju bez očiju javnosti, odnosno u tom takozvanom odloženom prenosu. Mislim da je bilo dobro što to nismo uradili. Mislim da je opozicija juče, ako ništa drugo, barem pokazala u principu svoje suštinsko opredeljenje da jedan ovakav zakon u praksi u Srbiji donese nešto novo. Mi ćemo danas kroz raspravu u pojedinostima ukazati na nizu konkretnih primera, kroz meritum ovog zakona, koliko je i ovaj zakon, bez obzira koliko je hvaljen, u mnogim svojim članovima površan i nedorečen. Gospodine ministre, moram da vam zamerim, ne vama lično, ali vama kao predstavniku Vlade, što smo obavešteni da su neki amandmani prihvaćeni, a nisu prihvaćeni. Mislim da je i to pokazatelj da smo u pravu za sve što vam na teret stavljamo u kontekstu indolentnosti i površnosti kada je ovaj zakon u pitanju. Nažalost, cela ova sednica teče u jednoj takvoj atmosferi, možda se to vama kao predstavniku Vlade po ovoj tački dnevnog reda ili onom drugom ministru ne može baš konkretno u ovom slučaju staviti na teret, ali smo zaista svedoci da ministri potpuno nezainteresovano učestvuju u radu Skupštine koja donosi 62 zakona. To ste mogli da vidite u zasedanju na nizu primera. Očigledan primer je, recimo, tačka dnevnog reda koju je predstavljao poslanik SRS Boris Aleksić, koji je do detalja govorio o nekim stvarima koje je javnost u Srbiji trebalo, ali i vi ste morali da čujete. Ministara nije bilo. Vi ste pokazali dobru volju, ali kod SRS rezervu stvara i činjenica da je i ovaj zakon od strane ministara obrazlagan čitanjem obrazloženja. Obrazloženja koja smo svi mi kao poslanici dobili u Predlogu teksta zakona, koje je pravopisno i gramatički neispravno, a da ne govorim o suštinskim promašajima predloženog teksta zakona. Zaista je poražavajuće ako sliku o bezbednosti saobraćaja u Srbiji treba da stičemo samo na osnovu statistike. Mi smo o statistici, kako je poražavajuća, koja je izraz realnosti u Srbiji, mogli da slušamo i od mog kolege Radiše Ilića. I taj zakon je na dnevnom redu ove skupštine. Poražavajuća statistika, kada je bezbednost saobraćaja u pitanju, zaista treba da se uvaži, ali ne možemo obrazloženje zakona ili obrazloženja amandmana kojima ih odbijamo svesti samo na puku statistiku ili difolt. Zaista je nemoguće da govorimo o bezbednosti saobraćaja, a da ne prepoznamo u diskusiji ministara opservaciju šta je, kako je i šta će ovaj zakon doneti. Šta je ono što je dovelo bezbednost saobraćaja u Srbiji na nivo na kojem jeste i šta će mere koje predviđate kroz amandmane suštinski doneti? Mi to nismo čuli. Nemoguće je da govorimo o bezbednosti saobraćaja u Srbiji, a da ne čujemo od predstavnika Vlade, recimo, da nam obrazlože dve crne tačke u Srbiji – Ibarsku magistralu i Zrenjaninski put. Kada je statistika u pitanju, u dva meseca je na Ibarskoj magistrali bila 91 saobraćajna nesreća, 15 sa smrtnim ishodom, 40 teže, 128 lakše povređenih. Na Zrenjaninskom putu 65 za isti vremenski period - osim smrtnih, 28 teže, 79 lakše povređenih. Ako ne čujemo od predstavnika Vlade šta je dovelo do toga, kako će mere koje predviđate kroz ovaj zakon suštinski delovati na te pojave, na uzroke svega ovoga, mi kao da u svemu ovome nismo ni učestvovali i bojim se da efekte koje predviđate ovim zakonom nećete dobiti ili nećete uspeti da postignete. Mi smatramo, i time ću ovo svoje prvo izlaganje da završim, da je izvršna vlast, Vlada, jako površno pristupila usvajanju ovog zakona. Možda je čak najbolje bilo da i ovaj zakon povučete, pa da ponovo proanalizirate sve amandmane, možda biste do neke naredne sednice shvatili da treba da prihvatite još veći broj amandmana koje je predložio i SRS, ali i druge opozicione stranke, i tako i vi pokazali da ste spremni i opredeljeni da suštinski, a ne površno rešimo oblast bezbednosti saobraćaja u Srbiji. Zahvaljujem.
Preostalo vreme na raspolaganju narodnom poslaniku kao ovlašćenom predstavniku je pet minuta, koje možete da iskoristite. Da li još neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, čini mi se da jedna praksa koja se dešava u Srbiji unazad nekoliko godina treba i ovim zakonom da se desi. Reč je o agenciji koja treba da se formira. Obrazloženje Vlade na moj amandman kojim sam tražio da se Agencija uopšte izbriše iz Zakona o bezbednosti o saobraćaju kaže da zemlje koje su uvele agenciju imaju izuzetno dobru praksu i veliku bezbednost u saobraćaju. Onda pogledamo koje su to zemlje - Švedska, Danska, Velika Britanija. Mogu da kažem da, kada je u pitanju bezbednost u saobraćaju, za to nije odgovorna Agencija, nego njihovo vaspitanje i kako su naučeni da se pridržavaju zakona. Ono što sledi u nastavku ovog obrazloženja kaže da Agencija neće da bude na teret budžeta, to je samo prvi korak, i tada će ta sredstva da se dobijaju iz budžeta, a ja postavljam pitanje - odakle će da se finansira? Hoće li svaki građanin, kada bude došao da registruje svoje motorno vozilo, da uplaćuje sredstva Agenciji? Hoće li svaki građanin koji bude dobio vozačku dozvolu prilikom vađenja vozačke dozvole opet da plaća Agenciji? Da pogledamo sledeći primer. Agencija za privredne registre se ne finansira iz budžeta, i ne treba, jer su svi Vladini organi napravili takve uredbe da vam za bilo šta, za bilo koji pravni subjekat, bilo kakvu potrebu ili radnju, treba uverenje iz Agencije za privredne registre koje je mlađe od tri meseca, iako svi ti podaci koji se dobijaju iz tih potvrda već postoje na državnom sajtu, tako da mogu da se smatraju i zvaničnim. Znači, ovde nije reč o tome da će da se poveća bezbednost u saobraćaju, već je ovaj zakon na radost onih koji su ga i pisali, onih koji će da budu direktori Agencije, onih koji će da budu u upravnom odboru, nadzornom odboru, onih koji će da organizuju predavanja, jer će fin novac od toga da zarađuju. A ko će to da plaća? Plaćaće građani Srbije. Žao mi je što sada ovde nije ministar unutrašnjih poslova Ivica Dačić, da mu postavim pitanje – da li je tačno da naša Uprava saobraćajne policije priprema odluku da sva vozila koja su predmet lizinga moraju da budu registrovana u sedištu lizinga? Mogu da kažem da je to, ako je to već u razradi, izuzetno bezobrazna odluka. Reč je o vozilima koja se registruju u sedištima svojih opština, plaćaju svoje komunalne takse, plaćaju svoje ekološke takse i druge poreske prihode koji jesu republički, ali se smatraju poverenim prihodom lokalne samouprave. Uvođenjem ovoga, sav novac za registraciju vozila koja su predmet lizinga biće usmeravan u budžet grada Beograda. Taj koji se zanosi tom idejom mora sebi da postavi pitanje da li ostatak Srbije ne treba da živi, da li ostatak Srbije ne treba da se razvija, da li u ostatku Srbije ne treba da budu bolji putevi, da li lokalne samouprave ne treba da sređuju svoje ulice, trotoare i slično. Ili ćemo sve da guramo za Beograd, Đilasu? U čemu je problem? Hoće li jednu ulicu, umesto dva ili tri puta godišnje da asfaltiraju, sada moći samo jednom? Gospodo iz saobraćajne policije, iz Vlade Republike Srbije, ne igrajte se ovakvim odlukama sa građanima Srbije, jer će taj morati da dolazi u Beograd više puta da bi registrovao svoje vozilo. Meni iz Požarevca nije problem, ali je problem onom iz Vranja, iz Leskovca, iz Niša i dalje po unutrašnjosti. Odustanite od ideja zarad kakvih bi grad Beograd i gradonačelnik imali koju milijardu više.
Narodni poslaniče, vreme koje ste koristili da se računa u vreme poslaničke grupe Napred Srbijo? (Da.) Zahvaljujem. Da li još neko želi reč? (Ne.) Prelazimo na član 7. Odbor za saobraćaj i veze je, na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, podneo amandman na član 7. Predstavnik predlagača je prihvatio amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Šami. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili amandman. Zakonodavni odbor smatra da amandman nije u skladu sa pravilima pravnog normiranja. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Šami.
Ne razumem Zakonodavni odbor, ali dobro, to su samo pravnici. Radi se o sledećem. U zakonu je definisan pojam ''naselje'' koji se, naravno, kasnije koristi u članovima koji se bave ograničenjem brzine. Ja sam umesto "naselje" definisao "naseljeno mesto". Ne znam šta je tu smetalo Zakonodavnom odboru, to ne razumem. Dakle, definisao sam "naseljeno mesto" i kasnije sam, nekim intervencijama u članovima koji se bave ograničenjem brzine, to preneo na pojam "naseljenog mesta". Odmah ću da vam objasnim koja je razlika. Ako koristite ovu definiciju "naselje" i ograničenje brzine za naselje, vi ćete onda na Ibarskoj magistrali od Beograda do Lazarevca imati sve vreme naselje. Sem možda nekih par stotina metara puta, od Beograda do Lazarevca je sve naseljeno. Ali, to nisu naseljena mesta, naseljena mesta su nešto drugo i to sam precizirao u ovom amandmanu. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Da li se još neko javlja za reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Miloš Aligrudić. Izvolite.
Radi još jedne male dopune trošim vreme poslaničke grupe za ovo. Ako je Zakonodavni odbor rekao da ovo nije u skladu sa nomotehnikom, kako je predloženo, verovatno su pogrešili. Mislili su da nije u skladu sa nomotehnikom ono što je dato u Predlogu zakona u tački 28, a što mi zapravo menjamo. Jer, u tački 28. stoji sledeće: "Naselje je izgrađen funkcionalno objedinjen prostor koji je namenjen za život i rad stanovnika". Pogledajte sad ovako, zamislite vozača koji vozi kroz izgrađen funkcionalno objedinjen prostor namenjen za život i rad stanovnika, i dok tako vozi putem, on odmah prepozna da je u pitanju funkcionalno objedinjen prostor. Da li ste vi, ljudi, normalni? Kako je moguće da neko vozeći auto sumsumira da je u pitanju funkcionalno objedinjen prostor? Prosto, to ne može biti. To nije u skladu sa nomotehnikom. Nije u skladu predvideti normu koju je nemoguće primeniti. A sasvim je u skladu sa nomotehnikom naš predlog da kažemo: "naseljeno mesto je funkcionalno objedinjen prostor, čije se granice utvrđuju prostornim, odnosno urbanističkim planom opštine, odnosno grada i koji je označen propisanim saobraćajnim znakom na javnom putu". Kako ja da znam, ako na putu ne piše – Svilajnac, da je u pitanju Svilajnac? Kako da znam da je počelo to naselje? Da predosetim, kao vozač, da mi se javi? Da odokativno, gledajući okolinu, ukapiram da je u pitanju funkcionalno objedinjen prostor? Ljudi, budite korektni. Ovde se ne radi o politici, niti o našoj potrebi da jedni druge zadevamo. Ovo nije tema kao svaka druga. Pokazalo se da pripadnici ZES imaju isto mišljenje sa nama po brojnim amandmanima, prosto zbog toga što se ovde radi o struci. Ako ijedan zakon treba da preskoči granice bilo kakvog političkog nadmetanja, to je ovaj zakon. Najlepše vas molim da ovaj amandman prihvatite. U skladu je sa zdravom pameću, u skladu je sa zdravim rezonom i potpuno je u skladu sa nomotehnikom. Na kraju krajeva, takva definicija je postojala i u prethodnom zakonu i bila je izuzetno korektna. Sve što je pisalo u nekom prethodnom zakonu ne znači da mora da se izmeni samo zato što donosimo nov zakon. Radi se o licima koji su pisali nekada davno taj zakon, koji su svakako znali šta je nomotehnika u ono vreme.
Vreme na raspolaganju poslaničke grupe DSS je 22 minuta i 45 sekundi. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Ostojić. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Ostojić.
Evo opet, da je prihvaćen amandman gospodina Šamija, ja se ne bih javljao, gospodine Mrkonjiću. Zbog građana, treba praviti razliku zašto smo mi protiv ovakve formulacije naselja. Zato što se kasnije, u članu 159, da izvući pravo policije da kažnjava unutar naseljenog mesta sa tvrdnjom da je u tom naselju, kako je zakonom definisano, ograničenje 60. Međutim, unutar naselja postoje delovi gde nije ograničenje 60. Pogledajmo Novi Beograd, nema znaka pored SIV-a. Kroz Košutnjak može da se vozi 80 po sadašnjem zakonu. Ali, policija često neuke vozače tu zaustavlja tvrdnjom da je tu, pošto je unutar Beograda, ograničenje 60. A nije tačno. Jer, tu ne možete očekivati pešake, tu je put dovoljno širok, dovoljno bezbedan, nikakvih pešaka okolo nema, nema zgrada da neka deca pretrčavaju. Zato mislimo da ovaj zakon ima generalni problem, koji se ne može otkloniti ni amandmanima. Doći će neko vreme kada ćemo stvarno donositi evropske zakone, a to znači da policija ne može pisati zakon, otvarati i zatvarati auto-škole, određivati ko može i pod kojim uslovima da obavlja tehnički pregled, davati dozvole, određivati ko je savladao obuku itd. nego će imati samo obavezu da sprovodi zakon. Pošto to nije tako, pošto policija ima suviše velika ovlašćenja, mi se trudimo da ta ovlašćenja preciziramo, da bismo ostavili manje mogućnosti za slobodno tumačenje. A slobodno tumačenje objektivno ide na štetu pre građana nego policije, dovodi do svađa, nepotrebnih troškova itd. Zato mislimo da ovaj amandman treba prihvatiti, jer će se ograničiti diskreciono pravo policije da unutar naselja, tamo gde je dozvoljena brzina veća od one koja je propisana u naselju. Jer,prirodno je da, kada ima četiri trake, dve u jednom pravcu, gde nema zgrada okolo, ograničenje bude 80, da ne kažnjava neuke vozače koji će misliti da je unutar naselja, kao što je Beograd, apsolutno ograničenje recimo 60, ili 50 kako se predlaže, nego da postoje delovi naselja u kojima može da se vozi i 80. To je bila suština.
Narodni poslanik Zoran Ostojić, kao ovlašćeni predstavnik, ima na raspolaganju još 14 minuta. Da li još neko želi reč u raspravi po ovom amandmanu? (Ne.) Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Antić. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milan Dimitrijević, Milica Radović i Miroslav Petković. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Milan Dimitrijević.
Zahvaljujem, gospođo potpredsednice. Gospodine ministre, zamolio bih vas, ako vam je negde pri ruci tekst zakona, amandman koji smo podneli i tekst obrazloženja, da bismo se razumeli o čemu govorim. Ovim amandmanom smo želeli da dve tačke u ovom članu 7, a ukupno ih ima 97, popravimo i jezički uredimo da ovaj zakon liči na nešto. Tačka 41 - predvideli smo se da bliže definiše šta je trolejbus, da je to vozilo koje se napaja električnom energijom radi pokretanja motora. Obrazloženje koje nam je dostavila Vlada je potpuno nesuvislo. U obrazloženju navodite činjenicu da je to vozilo koje se razlikuje zato što se taj motor, agregat, napaja električnom energijom. Tekst zakona kaže: ''Trolejbus je autobus koji se preko provodnika napaja električnom energijom''.Kako se napaja? Svetlo, radio-aparat ili šta? Radi se o specifičnom vozilu, čiji se motor pokreće i napaja električnom energijom i mora biti spojeno sa trolama za izvor energije. Što se tiče tačke 92, tu uopšte niste dali nikakvo obrazloženje, a ta tačka je vrlo bitna. Pročitaću vam je da biste shvatili o čemu se radi. Kažete: ''saobraćajni znak je znak kojim se upotrebom grafičkih ili svetlosnih ili brojčanih ili slovnih oznaka...'' Šta znači ovo ''ili''? Da li to znači da nešto isključujete? Ako je svetlosnim, na drugom mestu ne možete upotrebom svetlosnih nego nekih drugih? Kada se nešto nabraja, normalno je da se stavi zarez. Ovako potpuno sluđujete. Ljudi, kada pišete tekst, morate da vodite računa šta pišete, jer to ljude potpuno dovodi u zabludu. Nejasnoća je puno i namera ovog amandmana je bila samo da ovaj tekst zakona popravimo, da ga razjasnimo, da bude jasan i razumljiv, ništa drugo. A vi dajete nesuvisle odgovore ili čak ne odgovarate na deo tog amandmana koji smo podneli. To je potpuno neprihvatljivo i nerazumljivo. Zahvaljujem.
Da li još neko želi reč po ovom amandmanu? (Ne.) Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Miloš Radulović.Vlada i Odbor za saobraćaj i veze su prihvatili amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 7. amandmane su, u istovetnom tekstu, podneli narodni poslanici: Radovan Radovanović, Momo Čolaković i Dragan Aćimović. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podnela narodna poslanica Gordana Rajkov. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad član 8. amandman je podneo narodni poslanik Jovan Palalić. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Jovan Palalić.
Poštovana predsedavajuća, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, kao što je i u okviru načelne rasprave isticano, po predstavnicima Vlade suština reforme je, kada je u pitanju bezbednost saobraćaja, trebalo da bude sadržana u glavi III. Tu se definišu novi organi, koji bi trebalo da daju doprinos bezbednosti saobraćaja. Ovom prilikom ću ponoviti konstataciju koja je izrečena prilikom načelne diskusije, da bez obzira na činjenicu što se u okviru ovog zakona i ove glave III definišu novi organi, kao što je Telo za koordinaciju, Agencija za bezbednost i neke druge, utisak koji postoji u javnosti Srbije, kod građana koji prate raspravu o ovom vrlo važnom zakonu, jeste da dominiraju represivne mere radi obezbeđenja bezbednosti saobraćaja. Verujte da veliki broj građana, prvenstveno vozača, sa strahom i zabrinutošću reaguje gledajući na koji način se koncipiraju rešenja u ovom zakonu. Suštinska stvar koja nije promenjena u odnosu na rešenja još uvek važećeg zakona jeste da je najveća odgovornost u stvari na građaninu, na vozaču. Država na sve moguće načine izbegava i povlači se kao aktivni učesnik u bezbednosti saobraćaja kada je u pitanju odgovornost, a ostavlja vozača na milost i nemilost organima koji utvrđuju tu odgovornost i faktički je u svakoj saobraćajnoj situaciji vozač taj koji je odgovoran. Duh ovog zakona koji je nama predložen jeste duboko represivan, duboko negativan prema vozačima. Ono što predlagač zakona pokušava da uradi jeste da ostavi utisak da se upravo kroz formiranje novih organa napravi nekakva ravnoteža između pooštrenih kazni i novih organa koji treba da se bave, po mišljenju DSS-a, upravljanjem bezbednosti. Kada se pogledaju nadležnosti tih organa, pojedinačno i svi zajedno u vezi, oni kroz strategije, kroz planove, kroz edukaciju treba da se bave upravljanjem. To je suština našeg amandmana. Radi preciznosti, u definisanju nadležnosti i uloge ovih organa, mi smo u ovom amandmanu tražili da se izmeni naslov i da se kaže da se ovi organi u stvari bave upravljanjem bezbednosti. Jer, to je suština. Nije stvar samo postaviti sistem. Bezbednošću saobraćaja treba da se upravlja - kroz razne mere, razne aktivnosti, razne planove. Ali, opšti utisak, još jednom ću ponoviti na kraju, jeste taj da, bez obzira na intenciju i nameru da se uključi što više učesnika (mi smo kroz neke amandmane tražili da se taj krug proširi, pa i na Narodnu skupštinu), nije postignut efekat u javnosti i dominiraju represivne mere kao osnovni vid prevencije radi obezbeđivanja bezbednosti saobraćaja. Na kraju, pozivam predstavnike Vlade da prihvate amandmane DSS-a koji se odnose upravo na onu oblast koja stavlja vozače, građane Srbije, a ne državne organe, ne telo za koordinaciju, ne agencije, ne upravljače puteva, nego građane Srbije, kao najodgovornije za bezbednost saobraćaja. Ako naše amandmane prihvatite, uspostaviće se ona preko potrebna ravnoteža i, u krajnjoj liniji, postići će se ono što treba da bude cilj zakona - suštinska reforma. Ovako, ostajemo na onom istom kontinuitetu razmišljanja kakav je postojao i u ovom zakonu. Hvala.
Preostalo vreme na raspolaganju poslaničke grupe je 19 minuta. Da li još neko želi reč po ovom amandmanu? (Ne.) Na član 8. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miloš Aligrudić i Zoran Šami. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Miloš Aligrudić.
Odredbom člana 8. Predloga zakona utvrđuje se obaveza za Vladu, izvršne organe lokalnih samouprava i autonomije da organizuju i osnuju koordinaciono telo za poslove u oblasti bezbednosti saobraćaja na putevima. To je, s jedne strane, u redu. S druge strane, može se i kritikovati, čuli smo argumentaciju. Međutim, kada je već to tako, ne vidimo nijedan razlog da se u član 8. ne ugradi jedan prethodni stav, koji bi bio stav 1, u kome bi se reklo da je za stanje bezbednosti saobraćaja na putevima odgovorna Vlada Republike Srbije. Izgleda da, kako je predlagač zakona video da smo ovu sentencu napisali, tako se poneo kao da ga je nešto ujelo, kao da ga je nešto strašno zabolelo i odbio je ovaj naš amandman sa sledećim obrazloženjem, koje je fenomenalno. Prvo, u obrazloženju stoji ono što svi znamo, šta je zadatak ovog člana zakona, da govori o osnivanju koordinacionog tela, tako da je to otkrivanje tople vode, ali u drugom delu obrazloženja se kaže sledeće: ''...članom 14. Predloga zakona predviđeno je da Vlada podnosi Narodnoj skupštini izveštaj o stanju bezbednosti saobraćaja na putevima najmanje jedanput godišnje, čime je postignuta suština predložene izmene''. Ma, nemojte. Ako već piše da Vlada podnosi izveštaj, kako vi kažete najmanje jedanput godišnje (mi bismo da to bude više, o tome ćemo kasnije), šta onda smeta da onaj koji podnosi izveštaj Narodnoj skupštini, što je obavezan po zakonu koji donosi ova skupština, taj organ bude označen kao odgovoran za stanje bezbednosti saobraćaja na putevima? Je l' to neki problem? Je l' to boli? Je l' to smeta? Nadam se da ne.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Ostojić. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Ostojić.
Suština amandmana koji sam predložio je da se uvede obaveza za jedinice lokalne samouprave da osnuju telo, komisiju, savet ili slično, inspektora, može da bude inokosno telo, jedan čovek koji bi usklađivao poslove bezbednosti saobraćaja na putevima koji su iz delokruga te jedinice lokalne samouprave. Zakon ne predviđa obavezu, nego kaže - može da osnuje. Zaista mislim da, ako je svima do promene slike saobraćaja u Srbiji i smanjenja štete koju trpi društvo zbog saobraćajnih nesreća, onda treba uvesti obavezu. U obrazloženju se kaže da neke jedinice teritorijalne samouprave nisu u stanju da u roku od šest meseci to formiraju. Mislim da je i najsiromašnija opština u stanju da odredi jednog ili dva službenika koji će se baviti tim poslovima ako to bude zakonska obaveza. Sama ta aktivnost će doprineti poboljšanju bezbednosti saobraćaja u toj opštini, za koju vi ne kažete konkretno, ali u obrazloženju imate nekakvu fiktivnu nerazvijenu, siromašnu opštinu, pretpostavljam s juga Srbije, koja to neće biti u stanju. Naterajte ih. To je i njihov interes, i kod njih se dešavaju saobraćajne nesreće. Ova zakonska obaveza će doprineti, bar u nekom procentu, bezbednosti saobraćaja. To je bio smisao amandmana. Ne vidim zašto predlagač vodi računa o tome da li će neko to moći u roku od šest meseci, da li će mu biti teško, da li ima para... Ako je to zakonska obaveza, onda će se formirati takvo telo bez sumnje. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 9. amandmane su, u istovetnom tekstu, podneli narodni poslanici Jelena Budimirović i Milan Škrbić. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Jelena Budimirović.
Poštovano predsedništvo, poštovani ministre, poštovani građani Srbije, u ime poslaničke grupe Napred Srbijo, podnela sam amandman u cilju poboljšanja ovog predloga zakona koji je, po mišljenju mnogih, pun nedostataka i koji je doživeo mnoge kritike od strane stručnih lica, a čije mišljenje deli SNS. Na bezbednost u saobraćaju utiču vozilo, čovek i put, te se stoga ne može sva odgovornost svaliti na vozača, kako je ovim predlogom zakona predviđeno. Ovaj predlog zakona predviđa rigorozne mere za vozače koje će se sprovoditi izricanjem visokih novčanih kazni, ali i kaznenih bodova, čiji ukupan broj iznosi 18. SNS smatra da je sistem kaznenih bodova dobar za ukorenjivanje pravila ponašanja kod mladih vozača, ali mi imamo toliko delikatnih saobraćajnih situacija koje je nemoguće bodovati, pa će policiji biti potrebno opširno uputstvo kako da primene ovaj sistem, a zatim i da prijave prekršaj na osnovu kog će sudija izreći kaznu. Ovaj predlog zakona jeste urađen po evropskim standardima, ali naši putevi i standard građana Srbije su, nažalost, daleko ispod tih standarda, pa će se teško primenjivati ovaj zakon. Osim što predviđa rigorozne mere za vozače, ovaj zakon predviđa uvođenje Agencije za bezbednost saobraćaja. Amandmanom sam predložila brisanje člana 9, koji se odnosi na formiranje još jedne od preko sto do sada formiranih agencija. SNS smatra da bezbednost saobraćaja na putevima treba da bude na najvišem nivou i svakako predloženim zakonom treba da se poveća bezbednost svih učesnika u saobraćaju, ali takođe smatramo da bezbednost u saobraćaju ne treba da bude izgovor za izmišljanje novog državnog organa i novih nameta da bi se taj državni organ finansirao. Agencija se osniva na predlog ministarstva nadležnog za poslove saobraćaja. Ako ministarstvo prebacuje poslove iz svoje nadležnosti na Agenciju za bezbednost saobraćaja i Telo za koordinaciju bezbednosti saobraćaja na putevima, zašto se ta agencija ne bi mogla finansirati od sredstava koja su iz budžeta Republike Srbije namenjena nadležnom ministarstvu? Umesto toga, za osnivanje Agencije se iz budžeta Republike Srbije izdvaja više od 98 miliona dinara, a Agencija će se, između ostalog, finansirati od donacija, priloga i drugih bespovratnih davanja datih osnivaču ili agenciji. Da li je ovo socijalno odgovorna Vlada? Da li je stvarno neophodno iz budžeta Republike Srbije izdvajati ogromne pare za veliki broj agencija u vreme kada građani Srbije žive na rubu egzistencije, boreći se za svaki dinar, srećni ako imaju posao? SNS smatra da je formiranje Agencije potpuno nepotrebno, jer je posao koji bi obavljala Agencija u nadležnosti ministarstva, i pitamo se kada će prestati osnivanje paralelnih državnih institucija koje dodatno opterećuju budžet Republike Srbije i uvećavaju ionako glomazni državni aparat, konkretno osnivanjem ove agencije za još 38 radnih mesta. Stoga predlažem da usvojite ovaj amandman. Hvala.
Preostalo vreme na raspolaganju poslaničkoj grupi Napred Srbijo je 20 minuta. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Ostojić. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Ostojić.
Drage koleginice i kolege, ovaj amandman je jedan od pokušaja da napravimo evropski zakon. Šta je suština ovog amandmana? Pošto se već formira Agencija, i dobro je što se formira (za razliku od levih i desnih radikala, mislim da je Agencija dobra stvar), mislim da licence za one koji organizuju i sprovode vozačke ispite treba da daje ta agencija. To znači da policija nema šta da traži u tom procesu. Policija treba da kontroliše primenu ovog zakona, ali da otvara auto-škole, zatvara auto-škole, kontroliše rad, daje dozvole za tehničke preglede i još određuje ko je položio vozački ispit, sedi u komisiji - to nije duh evropskog zakona. Treba izvući to, kao što je to u Evropi, iz policije. Zna se šta policija radi. Gospodine Mrkonjiću, ta agencija je pri vašem ministarstvu, odnosno vi biste je formirali. To znači da ta agencija, prirodno, onaj ko je zadužen za saobraćaj, uzima u svoje ruke i polaganje vozačkih ispita. Znam da se u vozačkim ispitima, u obukama, vrte desetine miliona evra godišnje. Samo 150.000 godišnje ima prijavljenih vozačkih ispita, to je veliki novac. Ali, u obrazloženju ima jedna čudna formulacija: ''U tom smislu'' (pošto policija već kontroliše saobraćaj) ''Vlada smatra da je neophodno da prilikom utvrđivanja nivoa znanja budućih vozača policijski službenici učestvuju u proveri''. Ne kažem da policijski službenici ne treba da učestvuju u proveri, mislim da Agencija treba da da licencu onome ko je sposoban to da radi. I ne kažem da policijski službenici treba da budu isključeni. Mogu policajci, ako dobiju licencu od Agencije, da učestvuju, ali zašto ne bismo, evo, gospodin Šami i ja to isto mogli ako dobijemo licencu? Zašto ne taksista? Po čemu je policajac taj koji zna ko zna da vozi, a ko ne? Je li osnovno zanimanje policajca da vozi? Ne. Taksista je mnogo kvalifikovaniji da učestvuje u proveri znanja nego policajac, ako ćemo pošteno. Raznosač pica isto vozi, možda vozi i više nego policajac. Policajac valjda ima nekakva druga posla, pa usput i vozi. Mislim da svako ko hoće, zna, ume i dobije licencu od Agencije, treba da učestvuje u tome. Pa neka to bude tezga nekom taksisti, bože moj, šta je to strašno. Ne kažem da policajci ne treba da učestvuju, ali da policija i dalje ima presudnu reč o tome ko će dobiti dozvolu..., a ima, jer ih dvojica sede, jedan je policajac, pa ako policajac kaže ''nisi položio'' - nema dozvole. Mislim da će ovo rešenje otkloniti mnoge izvore korupcije, o čemu neću da pričam, da ne trošim vreme, jer je mnogo važno da ljudima približimo rešenja iz ovog zakona kroz ovu raspravu, ali ''depolicizacija'' ovog procesa je nužna i ovo je amandman koji tome doprinosi.
Vreme na raspolaganju poslaničkoj grupi LDP je 12 minuta i 30 sekundi. Za reč se u raspravi u pojedinostima javio narodni poslanik Zoran Šami. Izvolite.
Zahvaljujem. Moram da kažem da ovo takođe spada u izuzetno značajne amandmane. DSS nije podneo amandman na član 9, ali je u kasnijim članovima na nekoliko mesta insistirala da se Agencija bavi vozačkim ispitima. To je ključno pitanje. Policija nema šta da traži ni u auto-školama, ni na vozačkim ispitima. Ako su nam usta puna Evrope, onda to tako ne ide. Policija ima izuzetan značaj u organizovanju i kontroli bezbednosti saobraćaja, to niko ne spori i to joj niko oteti neće, ali školovanjem budućih vozača ne treba da se bavi. Mi, naprosto, nismo podneli amandman na ovaj član zato što je ovo posledica amandmana, pa smo računali da se to kasnije uvek može srediti. Sad bih još samo jednu stvar da kažem. Ako se Agencija, koja se osniva i čije osnivanje DSS pozdravlja, ne bavi ispitima, izvinite, onda bih bio sklon da se složim sa predlozima da se Agencija uopšte i ne organizuje. Ako će ona da bude pevačko društvo, kako je napravljeno u ovom zakonu, onda ne treba ni da postoji. Hvala.
Vreme na raspolaganju ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe DSS je 11 minuta. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 10. amandmane su, u istovetnom tekstu, podneli narodni poslanici Dragan Stevanović i Ljiljana Miladinović. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dragan Stevanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, SRS i ja u njeno ime smo kroz ovaj amandman pokušali da izrazimo naš politički stav i odnos prema principu formiranja paralelnih državnih institucija, u ovom slučaju Agencije za bezbednost saobraćaja. Čini mi se, koliko god da je nizak nivo i kakav god da je nivo bezbednosti u saobraćaju danas, u Srbiji je postojao neki i funkcionisao je bez Agencije za bezbednost saobraćaja i nije moguće da će ključna stvar za afirmaciju bezbednosti u saobraćaju biti agencija koju predlažete i predviđate da formirate. U obrazloženju da ste odbili amandmane između ostalog stoji da je ovakav sistem u skladu sa svetskom dobrom praksom, a zemlje koje danas postižu najbolje rezultate u bezbednosti saobraćaja, pa navodite koje su to, sličan sistem su uspostavile još krajem 50-ih, odnosno početkom 60-ih godina prošlog veka. Srbija se danas, po mišljenju SRS, sreće sa jednim problemom, a to je zloupotreba dobre prakse iz razvijenog sveta od strane izvršne vlasti kada su u pitanju agencije. Možda bi u nečijim drugim rukama agencija koju planirate da formirate bila i efikasna i svrsishodna, ali smo ubeđeni da i ova agencija na isti način ima da promoviše ovu vlast kao što je promovišu i stotine drugih agencija, o kojima smo u proteklim mesecima pričali svi. O istima ste ponajviše pričali vi, sa aspekta mera štednje, i kada su vam puna usta mera štednje, vi predviđate formiranje nove agencije. Ovo nije jedina agencija ili novoformirano telo koje planirate, planirate vi još neko, ali nemoguće je da u javnosti, u sredstvima javnog informisanja, svojim političkim delovanjem i nastupima pričate o merama štednje, a da predviđate neke nove agencije i neka nova tela. Bespredmetno je pričati o novoj agenciji koja će uposliti 40 ljudi, a da govorite o reformama državne uprave. Lako je tražiti da do kraja godine lokalna samouprava otpusti pet ili deset hiljada ljudi, koliko planirate. I lokalnoj samoupravi će ova agencija nametnuti neke obaveze. Postavlja se jedno objektivno pitanje, to smo spominjali u našoj načelnoj raspravi – da li će lokalne samouprave u Srbiji imati kapaciteta da se bave obavezama koja će ova, za nas neprihvatljiva, agencija da im stavi na teret? U prethodnom nacrtu zakona takođe je bila planirana agencija. Bez obzira u kojoj verziji, ponavljam da je za SRS kategorija agencije nepotrebna i neprihvatljiva. Evo, pročitaću nekoliko nadležnosti agencije predviđene u prethodnoj verziji zakona: razvoj i unapređenje teorijskih i praktičnih znanja, obezbeđenje uslova za rad saveta, informisanje Vlade Republike Srbije i javnosti o stanju problema u saobraćaju, praćenje i unapređenje sistema saobraćajnog obrazovnog vaspitanja, sprovođenje preventivno-propagandnih aktivnosti itd. Kada ove nadležnosti uporedite sa agencijom koju sada planirate i predviđate u zakonu, nameću se određeni zaključci. Samo ću nekoliko tačaka iz nadležnosti ove agencije pročitati, a onda izreći te neke zaključke: sprovodi stručni ispit, organizuje seminare unapređenja znanja i obavlja proveru znanja za predavače teorijske nastave u obuci vozača, organizuje seminare unapređenja znanja i obavlja proveru znanja za instruktora vožnje i za profesionalnog vozača, sprovodi stručni ispit za ispitivača, organizuje obuku i organizuje i sprovodi stručni ispit itd. Ova agencija ima, rekao bih, komercijalni karakter. I nije to sporno. Da se razumemo, SRS nije protiv uvođenja tržišnih principa, pa čak i u ovu oblast, ali se postavlja jedno objektivno pitanje – da li danas u Srbiji, koja nije rešila sve preduslove da bi sprovodila ovaj zakon na ovakav način, ima mesta za uvođenje agencije koja će biti novi balast? I u obrazloženju jeste rekli, stoji da će se sredstva iz budžeta Republike Srbije opredeliti samo za početak rada, ali sredstva, koja bi po tržišnom principu trebalo da ubire ova vaša agencija, mogli su da ubiru i državni organi koji postoje, koji se bave bezbednošću u saobraćaju možda i na adekvatniji i kompetentniji način nego što će to da radi ova agencija. Predviđate zakonom da Agencija ima 38 zaposlenih. Budžet Agencije za 2009. godinu trebalo bi da bude 98 miliona. S obzirom da ste prihvatili amandman poslanika opozicije i da ćete primenu ovog zakona odložiti za šest meseci (što je, mora se priznati, jedino racionalno, jer je njegova primena bila obesmišljena u verziji kakvu ste predvideli, a o tome ćemo pričati kasnije, pretpostavljam), od tih 98 miliona 60% novca ići će na poreze i bruto plate zaposlenih u toj agenciji. To je besmisao. To nije unapređenje nivoa bezbednosti saobraćaja u Srbiji. Nisu to sredstva kojima će se moći postići krucijalni efekti i podići nivo bezbednosti u saobraćaju, saobraćajne infrastrukture, puteva u Srbiji itd. Ali, taj novac se mnogo racionalnije mogao trošiti kroz institucije koje ova država već ima i poseduje, od ministarstva saobraćaja, Instituta za bezbednost saobraćaja, pa zašto ne reći na kraju, i policije. SRS smatra da ste u nagomilanoj državnoj upravi, da ste hteli, mogli da nađete resurse da poslove predviđene za Agenciju poverite istima, a da različitim podzakonskim aktima definišete tela koja će se time baviti u okviru tih sektora koji će biti nadležni da sprovode Zakon o bezbednosti saobraćaja. Primera radi, Ministarstvo infrastrukture je (gospodine Mrkonjiću, reći ćete mi ako nisam u pravu) u februaru imalo 196 zaposlenih. To je zvaničan izveštaj Vlade i Ministarstva finansija. Pošto insistirate na toj evropskoj kategoriji multisektoralnosti, broj zaposlenih u ministarstvima koja će sprovoditi mere predviđene u ovom zakonu je 1.868 ljudi, bez MUP-a. Da u 1.900 ljudi ne možete da nađete i definišete sistematizacijom ili bilo kojim drugim aktom organ ili telo koje će se baviti ovim – pa, to je nemoguće. Nego ćete na ovaj broj dodati još 40 zaposlenih, ali ćete to opravdati - pa, nisu na budžetu, ali sredstvima koja će agencije ubirati na osnovu svojih usluga finansiraće se ljudi koje ćemo zaposliti. Ljudi koji će, ubeđeni smo, a na to nas upućuje praksa i iskustvo sa svim ostalim agencijama, u Agenciji biti isključivo, nažalost, po političkoj liniji ili političkoj osnovi. Vi danas govorite o merama štednje i formirate nove agencije. Činite sve oprečno i suprotno onome što su mere štednje. Napravite paralelu. Ministarstvo za nauku i tehnologiju ima 55 zaposlenih, 55 izvršilaca, a vi predviđate jednu agenciju sa 40 zaposlenih. S druge strane, imate Upravu za slobodne zone koja ima jednog zaposlenog i predviđeno je da ima 15,5 miliona za tekuću godinu na raspolaganju. To su nonsensi, apsurdi kojima ste skloni, a praksa i kroz ovu agenciju definitivno neće biti prekinuta. Niz primera dokazuje da sve priče o merama štednje nemaju nikakvo uporište u vašem činjenju, u vašoj praksi, u vašem opredeljenju da zaista uspostavite štednju, odnosno da se ponesete racionalno, kroz organizovanje državne uprave, i da na takav način pokažete da realno sagledavate stvarnost u kojoj se Srbija danas nalazi. Novac, ponavljam, koji ćete ubirati kroz ovu agenciju, mogle su da ubiru institucije koje već postoje i mogao je umesto na plate, poreze i doprinose da se troši mnogo pametnije i mnogo racionalnije. Srbiji trebaju radna mesta, ali ne obezbeđena i definisana na ovakav način. Gospodine ministre, vaš sektor bi mogao da podigne Srbiju. Investicije u putnu i saobraćajnu infrastrukturu - s jedne strane da otvara nova radna mesta, a s druge strane da stvara uslove da sprovodite zakon koji je moderan, koji je evropski i koji je u duhu preporuka Svetske banke, UN, Holandije i šta ja znam koga sve ne. Ovo pitanje nije upućeno sada vama, ali pitam – da li je Srbija, s aspekta unapređenja saobraćajne infrastrukture i bezbednosti saobraćaja, osetila u poslednje tri godine milijardu uloženih evra kroz NIP? Koji je to veliki kapitalni ili ne znam kakav objekat kojim Srbija može danas da se pohvali i da opravda utrošenih milijardu evra od strane nerazumnih pojedinaca u Vladi? Preko 90 milijardi dinara, ali efekata nema. Mi smo priču o saobraćajnoj infrastrukturi sveli na Koridor 10. O tome smo govorili u načelnoj raspravi. To je ironija, to je neozbiljno. Možda ste vi čovek velikih ambicija, možda bi čak bilo dobro da sve što hoćete ili želite treba da ostvarite, slažem se s vama, ali ste deo koncepta koji je, jednostavno, indolentan i površan. To sam rekao danas i ponoviću do kraja rasprave još ko zna koliko puta. Kakva je investiciona klima kada je oblast bezbednosti saobraćaja i saobraćajne infrastrukture u pitanju? Nikakva, kao i u ostalim branšama i ostalim segmentima. Kakvu smo poruku poslali domaćoj javnosti, međunarodnoj, inostranim investitorima na osnovu činjenice da smo sami sebe diskreditovali oko koncesije Horgoš-Požega? Uopšte nećemo ulaziti u odgovornost bilo čiju, globalno i generalno pitamo - kakva je poruka poslata onima koji bi kroz ovaj vid investicija hteli da budu prisutni ovde? Vlada, nažalost, danas pokazuje interesovanje za strane investicije kada je bezbednost saobraćaja u pitanju samo kroz jedan uski segment. Ne jedino, ali najviše. To je uvođenje telekomunikacijskih i informatičkih tehnologija. Tehnologija kojima ćete, znate šta, poboljšati sistem saobraćajne kontrole i naplate putarina i samo onoga što će obezbediti dodatna sredstva u budžetu, samo onoga što će krpiti rupe budžetskog deficita, koji će u ovoj godini, sasvim je sigurno, biti sto milijardi dinara. U takvoj atmosferi mi pričamo i govorimo o formiranju nove agencije. Za SRS to je neprihvatljivo. Smatramo da koncepcijski potpuno drugačije, jednim odgovornim pristupom ova oblast može da se uredi, može da se kontroliše, može da se definiše kroz nadležna ministarstva, nadležne državne institucije, ali da nam agencija još jedna, stotinu i ko zna koja, svakako nije potrebna. Hvala.
Narodni poslaniče, vreme koje vam je na raspolaganju kao ovlašćenom predstavniku je iskorišćeno, a vreme koje je na raspolaganju poslaničkoj grupi SRS je 60 minuta i 24 sekunde. Da li još neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić, pa narodni poslanik Mirko Čikiriz.
Dame i gospodo narodni poslanici, slušam ovu raspravu i ne mogu da se otmem utisku da se često bavimo onim temama koje su pomalo možda i suvišne ili želimo stalno da radimo sa ''resavskom školom''. Ne znam kako se polaže u zemljama EU. Smatram da nam ova agencija nije potrebna i, ako je potrebna, ako mora da je bude, kasnije ću u toku svoje rasprave da predložim šta bi bio njen posao. Mogu da kažem da, pošto dolazim iz Braničevskog okruga,tamo ima puno naših građana koji su na privremenom radu u inostranstvu. Sećam se da su osamdesetih godina razni moji prijatelji i poznanici po 10, 12 i 15 puta padali na vozačkom ispitu u Srbiji, a onda odu kod mame i tate i za mesec dana se vrate sa vozačkom dozvolom. Šta se to u njegovoj glavi promenilo, pa je odjednom postao sposoban za polaganje vozačkog ispita? Ili, ako su tako dobri vozači sa tim stranim vozačkim dozvolama tamo naučeni, tamo vaspitavani, šta se to desi u njihovim glavama da, čim pređu našu granicu, prave onakav cirkus po putu? To nije problem zakona, to je problem društva i države. I ovo je zakon koji neće da reši taj problem. O tome se radi. Čitavo vreme pokušavamo na to da vam ukažemo. Kaznenom politikom nećete postići mnogo. Ona je kratkog daha, na kratke staze, daje ograničen rezultat. Problem je društva u celini da svaki učesnik u saobraćaju i onaj koji je zadužen za njegovu primenu sa puno znanja i odgovornosti rade svoj posao. Tu nastaje problem. Gospoda iz Republičke uprave saobraćajne policije su najodgovorniji za stanje u saobraćaju, niko drugi. Ne ministri, oni se menjaju. Ovi su manje ili više tu. Kako to da se toliko pogoršala situacija u saobraćaju u poslednjih 20 godina? Znači, nije samo zakon kriv, krivi su oni. Najviše oni, jer svoju policiju nisu naučili da radi svoj posao. Šta drugo da vam kažem kada imate situaciju da saobraćajna policija kontroliše vozača motornog vozila, broji mu sijalice, a na njegove oči biciklista vozi bicikl u jednosmernoj ulici u zabranjenom smeru - ne reaguje. Na njegove oči, dok vrši tu kontrolu, pešak pretrčava semafor sa crvenim svetlom za pešake - ne reaguje. Čemu su oni učili policiju? Da znaju šta je kršenje saobraćajnih propisa, da znaju kolika je kazna, da znaju da popune zapisnik ili da traže novac od vozača? Tome stenaučili, gospodo iz saobraćajne policije, vaše policajce. I nisu oni za to krivi, krivi ste vi. Ako već imate tu agenciju, u spisku nabrojanih poslova, od jedan do 17, ne piše ko će da vrši obuku saobraćajne policije da znaju šta im je posao. Da im nije posao da kažnjavaju, da im je posao da regulišu, nadziru, pomažu i, na kraju, ako to ne pomogne, da kažnjavaju. Ali ne oni, postoji višenačina kako to može da se radi. To je problem u saobraćaju. I odgovorni su isto iz Republičke uprave saobraćajne policije. Dešava se da počnu da divljaju po autoputu ovi sa stranim tablicama, pa se nekako pred naplatnom rampom smire. Zaustavim se kod saobraćajne patrole, kažem – zaustavite ih, opomenite ih da se pridržavaju saobraćajnih propisa. Kaže – gospodine, nemojte molim vas, ne smem, meni je zabranjeno to da radim. Ali, to mi ne kaže jedan, nego pet, u pet vremenskih intervala. Vama je to smešno, meni nije, jer ne znate šta rade po autoputu. Zato, gospodo, izađite iz tih vaših skupih automobila, sedite petkom po podne u običan automobil, ne mora "zastava jugo", neka bude malo bolji, krenite autoputem u bilo kom smeru, pa ćete da vidite situaciju u saobraćaju. Videćete da ovaj zakon u tome ne može da vam pomogne, neće doneti rezultat. U tome i jeste problem. Ovde ćemo da rešimo, uskladićemo zakonodavstvo sa zakonodavstvom EU, predvidećemo drakonske kazne za nesavesne vozače. To će u nekom periodu, godinu-dve, da da rezultat, ali vaš državni organ je taj koji svojim radnjama, preventivnim radom, treba da spreči da vozač uopšte dođe u situaciju da bude kažnjen.A ovaj zakon to ne predviđa. Predviđate seminare, predviđate ovoga, onoga, ali vam kažem – vaši policajci ne znaju svoj posao, ne znaju zakon o saobraćaju. Šta ćete više?
Preostalo vreme na raspolaganju poslaničkoj grupi Napred Srbijo je 15 minuta. Reč ima narodni poslanik Mirko Čikiriz. Izvolite.
U ime SPO želim da iznesem argumentaciju zbog čega ne treba podržati ovaj amandman i zbog čega je neophodna Agencija. U obrazloženju ovog zakona je navedeno da je od 1990. godine 17.000 ljudi poginulo na ovim prostorima, da je samo materijalna šteta, o onoj najvećoj šteti, gubljenju života, najveće hrišćanske vrednosti, iluzorno je pričati, ali da je u zemljama EU milion evra prateća materijalna šteta i šteta u okviru duševnih patnji zbog smrti bliskog lica po jednom poginulom. Sama činjenica da se jedan uloženi dinar desetostruko vraća u svakom sektoru gde se ulaže u bezbednost saobraćaja na putevima, dovoljno govori za sebe. Ovo je bolje ulaganje nego što su bile kamate dok su postojali Jezda i Dafina, u vreme dok nisu počeli da se bave ozbiljnim prevarama. SPO se zalaže za smanjenje i efikasnost državne administracije, ali je potrebno jedno telo, bez obzira kako se zove, koje će sistematski, stručno, razvojno i edukativno da deluje, jer smo do sada imali raznorazne organe koji su se bavili strategijom bezbednosti saobraćaja, ali sada imamo jedan organ kome je to osnovna uloga. Zbog toga SPO smatra da ovaj amandman ne treba podržati. Hvala.
Vreme na raspolaganju, preostalo vreme za poslaničku grupu Za evropsku Srbiju je 88 minuta. Reč je ponovo tražio narodni poslanik Dragan Stevanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, ne želeći da otvaram bilo kakvu polemiku sa uvaženim kolegom Čikirizom, mislim da ni na jedan način nismo rekli da sa aspekta statistike, koja je zaista poražavajuća – 17.000 mrtvih od 1991. godine pa na ovamo... Istina, moram da podsetim vladajuću većinu da je to statistika bez KiM; znači, cifra je, pretpostavljam, veća. Zašto je izuzeto Kosovo, to ne znam. Verovatno u skladu sa zvaničnom ili nezvaničnom državnom politikom. Ali, mi nismo osporili definisanje Agencije sa aspekta da ne treba da se ulaže u bezbednost saobraćaja. Uporno insistiramo, pitamo, to smo pitali i u načelnoj raspravi, a pitamo i sada, Vlada je za tri godine potrošila milijardu evra samo kroz Nacionalni investicioni plan – da li je podignut nivo saobraćajne infrastrukture u toj meri da ovaj zakon bude primenjiv? Ako mi neko kaže da je ulaganje od sto miliona dinara na godišnjem nivou, u iznosu od 60% za plate i zarade, ulaganje u podizanje nivoa bezbednosti saobraćaja, zaista sa tim ne mogu da se složim. Rekli smo – treba investirati i ulagati, ali novac trošiti racionalnije i pametnije. Novac treba uložiti u projekte koji će zaista dati efekta. U tom kontekstu sam i u načelnoj raspravi ponudio gospodinu ministru – imate u opštini iz koje dolazim projekat međunarodnog karaktera, za 132 km saobraćajne putne mreže, urađen, međunarodna revizija, usklađen sa svim planskim dokumentima i aktima validnim, važećim u državi Srbiji, svi aspekti koji definišu i bezbednost saobraćaja su sagledani. Evo, neka država ulaže u to. Ako me neko ubeđuje da treba davati plate novoupošljenim u državnoj administraciji, a ne izdvajati novac, koji će se na osnovu licenciranja itd. ubirati, u ovakve konkretne projekte, onda mi naše koncepcije zaista ne možemo da usaglasimo. Ali je očigledno da, zbog te činjenice i koncepcije kojom se ova država rukovodi i koja očigledno nalazi podršku u toj evropskoj desnici, u ovom trenutku, nažalost, stanje nije dobro i ne idemo u pravom smeru i u dobrom pravcu.
Preostalo vreme na raspolaganju poslaničke grupe je 57 i po minuta. Reč je tražio narodni poslanik Mirko Čikiriz. Izvolite.
Želim da repliciram uvaženom kolegi. Kada bi sto miliona dinara na godišnjem nivou spasilo samo jedan ljudski život, SPO bi glasao da se formira Agencija. Neću da pričam o tome šta znači život, posebno kada nastrada neko mlad u saobraćajnoj nezgodi, ali po današnjim našim pozitivnim propisima iz sudske prakse, kada neko nastrada, smrtno strada, nekoliko stotina hiljada dinara je naknada koja sleduje članovima porodice po jednom poginulom, plus materijalni troškovi sahrane i izdavanja svega ostalog, plus šteta na jednom i drugom automobilu, plus duševni bol koji trajno postoji kod porodice usmrćenih. Zbog toga će SPO podržati svaki dinar, bez obzira na koji se način ulaže u bezbednost saobraćaja, a čiji je cilj smanjenje broja povređenih i poginulih. Hvala.
Vreme na raspolaganju poslaničke grupe Za evropsku Srbiju je 87 minuta. Reč ima narodni poslanik Dragan Stevanović, pravo na repliku. Izvolite.
Ponavljam nešto što sam rekao malopre, ne želeći da otvaram repliku ili polemiku s bilo kim ovde. Ne želim da se u javnost pošalje poruka da SRS smatra da u bezbednost saobraćaja ne treba ulagati novac ili da ne razumemo kolika je vrednost ili cena jednog ljudskog života. Svakako da treba, ali model po kom mi to želimo da radimo ili smatramo da treba da se uradi je dijametralno drugačiji od onoga koji je definisala i kojim se rukovodi vladajuća većina. Zahvaljujem.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 11. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miloš Aligrudić, Zoran Šami i Miloš Radulović. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Miloš Aligrudić.
U ovom članu zakona predviđeno je da Vlada donosi Nacionalnu strategiju bezbednosti saobraćaja na putevima, a do te nacionalne strategije dolazi tako što će Telo za koordinaciju, o kome smo govorili ranije, predložiti tu nacionalnu strategiju. Bez obzira što ova mogućnost izvire iz člana 143. Zakona o Vladi, kada je reč o mogućnosti stvaranja strategija na nivou Vlade, zašto u ovoj oblasti, s obzirom na značaj teme, jer bezbednost saobraćaja na putevima nije tek tako neka materija, nego se radi o suštinskoj i značajnoj stvari za državu i građane, ne bi, kao u oblasti energetike, kao u oblasti pravosuđa, Narodna skupština donosila Nacionalnu strategiju, jer joj je takav i naziv, a zatim na osnovu te nacionalne strategije da plan donosi Vlada? Jer, u postojećem predlogu zakona Vlada donosi Nacionalnu strategiju, pa zatim donosi plan na osnovu Nacionalne strategije, a sve Vladi predlaže Koordinaciono telo, koje Vlada osniva. Znate, to uopšte nije logično, ne deluje logično ni u praksi. U redu bi bilo da Koordinaciono telo predlaže Vladi nacrte nacionalne strategije, koje ona usvaja kao predlog i dostavlja Narodnoj skupštini. To bi bila korektna mera. To je vezano i za sledeći član, kada je reč o vremenu podnošenja izveštaja, odnosno član 14, da li to treba raditi jednom ili više puta godišnje - mi mislimo da treba više puta godišnje. Ali je logično da, ako Vlada Republike Srbije podnosi izveštaj Narodnoj skupštini o stanju bezbednosti, onda prethodno Narodna skupština usvoji Nacionalnu strategiju.
Da li još neko želi reč po ovom amandmanu? (Ne.) Na član 14. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Ostojić. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč su tražili i ministar i narodni poslanik Zoran Ostojić. Narodni poslanik ima pravo prvenstva, tako da Zoran Ostojić ima reč.
Prihvatate ovaj moj amandman da se dvaput godišnje podnosi izveštaj? Ja sam podneo jedan, kad kažete oba, mislite i na naredni? Ako prihvatate, nemam šta drugo, sem da kažem hvala.
Molim ministra da se prijavi još jedanput u elektronski sistem da bi njegova izjava bila zabeležena u stenogramu.
Dakle, prihvatamo amandman gospodina Zorana Ostojića da se iza reči „najmanje“ reč „jedanput“ menja rečju „dvaput“. Hvala.
Da li još neko želi reč po ovom amandmanu? Predlagač je prihvatio amandman i ne mogu da dam reč ministru da govori i o sledećem amandmanu dok taj sledeći amandman ne dođe na red. Razmena informacija je bila da ministar prihvata i amandman narodnog poslanika Zorana Ostojića, koji je samo redosledom prvi po redu, i amandman narodnog poslanika Miloša Radulovića, ali amandman narodnog poslanika Miloša Radulovića mora da dođe na red da bi mogao ministar da dobije reč da kaže da prihvata i taj amandman, jer su oni praktično istovetni po tekstu. Nisu? U redu. Da li želite reč po amandmanu koji je ministar prihvatio? (Da.) Reč ima narodni poslanik Miroslav Petković. Izvolite.
Poštovano predsedništvo, uvaženi gospodine ministre, vrlo ću kratko, samo da razjasnimo. Kolega Ostojić i poslanička grupa DSS su imali istu nameru, da Vlada bude u obavezi da najmanje dva puta godišnje podnosi izveštaj Narodnoj skupštini. Ali, ako pogledate pažljivo amandmane, kolega Ostojić je predložio da to stoji u stavu 1, a poslanik, naš uvaženi kolega, Miloš Radulović je tražio da u oba stava člana 14. umesto „jedanput“ stoji reč „dvaput“. Mislim da je ta razlika bitna i da ne bi došlo do zabune prilikom neke tehničke redakcije teksta, amandman kolege Radulovića obuhvata i želju kolege Ostojića, ali na kompletan način reguliše materiju. Hvala.
Da li još neko želi reč po amandmanu koji je podneo narodni poslanik Zoran Ostojić? (Ne.) Na član 14. amandman je podneo narodni poslanik Miloš Radulović. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč je tražio ministar Milutin Mrkonjić. Izvolite.
Dakle, prihvatamo amandman gospodina Miloša Radulovića da u članu 14. u oba stava reč „jedanput“ menja se rečju „dvaput“. Hvala.
Da li još neko želi reč po ovom amandmanu? (Ne.) Na član 18. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miloš Aligrudić, Jovan Palalić i Zoran Šami. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Miloš Aligrudić.
Samo jedno proceduralno pitanje pre toga. Pošto su amandmani na čl. 18. i 19. uzajamno uslovljeni, da li mogu da iskoristim mogućnost da govorim o oba amandmana, ukupno četiri? (Ne.) Onda ništa, govorim prvo o članu 18, pa ćemo onda dalje. Dakle, ovde je predviđeno brisanje člana 18. Član 18. govori o tome kako će se opredeliti sredstva od novčanih kazni. Da ne bi bilo zabune, mi nismo tražili brisanje člana 18. jer ne želimo da opredelimo sredstva od naplate novčanih kazni prema budžetskim korisnicima, nego smo tu materiju preselili u dosadašnji član 19. Kasnijim amandmanom smo menjali član 19, o čemu će biti reči, tako da se ovom izmenom u nomotehničkom smislu praktično gubi jedan član, ali materija ostaje ista, raspoređena u dosadašnje članove 17. i 19. To je bila cela ideja. Sada ću započeti to obrazloženje, a onda ću ga nastaviti kada dođe amandman na član 19. Naime, u članu 17. utvrđuje se finansiranje bezbednosti saobraćaja i kaže da su izvori za obezbeđenje bezbednosti saobraćaja - budžet Republike, naplaćene kazne za prekršaje, pokloni, prilozi i ostali prihodi. Onda se u članu 18, čije brisanje sada tražimo, govori šta se dešava sa sredstvima od naplaćenih novčanih kazni, pa se kaže da će novčane kazne u visini od 70% sredstava pripasti budžetu Republike. To sada znači da će sredstva koja pripadnu budžetu Republike moći i dalje da se opredeljuju u skladu sa onim kako je ovde rečeno, ali i u skladu s nekim drugim potrebama koje budžet Republike može da ima u zavisnosti od toga koliko se sredstava prikupi i kakav budžet bude bio skrojen za tekuću godinu. Kada je reč o ostatku, kaže se da 30% pripada budžetu jedinica lokalne samouprave na čijoj teritoriji je prekršaj učinjen. E sada, od onih 70% sredstava koja pripadaju budžetu Republike (zato sam rekao da tu postoji to jedno ograničenje), 75% se koristi za opremanje jedinica saobraćajne policije, a onda se u članu 19. kaže da se sva sredstva iz člana 17 (onog prethodnog, koji je bio uopšten i koji je govorio o svim ukupnim sredstvima koja se koriste za potrebe unapređenja saobraćaja) koriste za rad Tela za koordinaciju, unapređenje saobraćajnog vaspitanja i obrazovanja, preventivno-promotivne aktivnosti iz oblasti bezbednosti saobraćaja, za naučnoistraživački rad u ovoj oblasti... Pod 5. kaže ovako: "Tehničko opremanje jedinica saobraćajne policije koje kontrolišu i regulišu saobraćaj na putevima i drugih organa nadležnih za poslove bezbednosti saobraćaja". Znači, u članu 19. sumiran je deo aktivnosti za koje bi se uložile pare od novčanih kazni predviđenih u članu 18. Iz ovoga proističe sledeće - da policija, kojoj je ovim zakonom data velika nadležnost u više oblasti, u više sfera (što smo prigovorili i smatramo da treba da se promeni), kao što je pitanje obrazovanja vozača, polaganje vozačkih ispita, učešće i način na koji se učestvuje u kontroli saobraćaja i naplaćivanju novčanih kazni, dakle ta ista struktura treba da ubere najveći deo sredstava koja ulaze u novčane kazne, a pre toga u budžet Republike Srbije, i to za aktivnosti koje su krajnje paušalno određene. Mi smo smatrali da je racionalnije rešenje da se taj broj umanji na 55%, a Vlada jednako, po svom programu, kada bude pravila budžet za narednu budžetsku godinu, može slobodno opredeliti taj ostatak sredstava gde god želi, pa i za ovu svrhu. Dakle, ona ovim amandmanom nisu oduzeta za ovu svrhu, ali se ta sredstva mogu upotrebiti i za tu svrhu. Međutim, pomera se lestvica na dole, na 55%, pri čemu se još onda, kasnije, brisanjem ovog člana i premeštanjem sadržine tog člana u član 19, na pravilniji nomotehnički način reguliše cela materija i onda se tamo određuje tačno i precizno za koju svrhu se, u ovom konkretnom slučaju, kada je reč o novčanim kaznama, mogu ta sredstva upotrebiti da ne bi došlo do nekih eventualnih kasnijih zloupotreba. To je bila ideja. Kada bude došao član 19, budući da sam potrošio dva minuta i 45 sekundi od vremena poslaničke grupe, i tada ću još malo potrošiti na član 19, jer mislim da je ovo jako značajno i treba ga podrobno objasniti. Hvala.
Vreme na raspolaganju poslaničkoj grupi DSS je 15 minuta i 10 sekundi. Da li još neko želi reč? (Da.) Ima reč narodni poslanik Zoran Ostojić. Izvolite.
Ako znam dobro da računam, oko ovog amandmana se radi u stvari o novcu koji ostaje policiji. Tu ima dva problema. Ako sam dobro izračunao, po predloženom zakonu policiji bi od kazni išlo 52,5% od ukupno naplaćenih kazni. Pošto 70% ide policiji, to je 52 i hajde da uzmemo da je to, a cifre su negde oko 40 miliona evra godišnje, odnosno 30-40 miliona. Tu je otprilike za opremanje saobraćajne policije negde preko 20 miliona evra po predloženom zakonu, a legis DSS bi svukle to za nekih 15%. Jer, kad se preračuna procenat na procenat, ostalo bi 38,5%, dok ovako vam ostaje 52%, što je otprilike razlika od 15%. To je jedan problem. Zaista ne mogu da sudim onu opciju koju vi želite od kazni. Ja samo strepim da je zakon naštelovan tako da će policija biti prilično motivisana da naplaćuje kazne, što nije loše, jer izvesnost kazne povoljno doprinosi bezbednosti saobraćaja. Sada, pošto policija ne radi, ne kažnjava za pojas itd., objektivno imamo štete zbog toga. Ne sumnjam da policija čeka da se donese zakon pa da bude stroga, kako bi dokazala da je zakon koji je ona pisala fenomenalan. Ali, vratimo se mi na nešto drugo. Kada kažete da to ide za saobraćajnu policiju, da li su tu i vozila ili samo oprema, radari i sve ono što doprinosi bezbednosti? Ako su vozila, onda ministar sledeće godine može internim aktom policije da vozila iz saobraćajne policije prebaci u kriminalističku policiju, u pograničnu policiju, gde onda, složićete se, novac od kazni ne ide u svrhu povećanja bezbednosti saobraćaja. Svejedno da li 38% ili 52%, govorimo suštinski.
Preostalo vreme na raspolaganju poslaničko grupi LDP je 10 minuta. Da li još neko želi reč u raspravi po ovom amandmanu? (Ne.) Na član 18. amandman je podneo narodni poslanik Miljan Ranđelović. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze su prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo predloga zakona. Na član 19. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miloš Aligrudić, Jovan Palalić i Zoran Šami. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Miloš Aligrudić.
Konačno dolazimo do ključnog amandmana. Dakle, nakon što smo tražili brisanje člana 18, prebacili smo ono što je materija člana 18. u član 19, gde mu je i mesto, zbog toga što se tu jasno prati sistematika prikupljanja sredstava i trošenja sredstava za ove namene. To je pravnotehnički ili nomotehnički, kako hoćete, savršeno urađeno ovde. Nije da se hvalim, ali to je stvarno dobro napravljeno. Pitanje je samo da li predlagač zakona želi da prihvati ovaj princip ili ne. Šta smo mi rekli? Kao što je rekao moj prethodnik komentarišući ovaj amandman, najmanji je problem s kojim se možemo suočiti, ne iz želje da neko zloupotrebi ne znam šta, ali znate kako, jedno ministarstvo, jedna državna institucija želi za sebe sve najbolje radi realizacije svojih ukupnih poslova i koristeći priliku da su se inkasirala značajna novčana sredstva od novčanih kazni u budžet Republike Srbije, te da njima pripada jedan adekvatan udeo, onda će oni koristiti ta sredstva za ono što smatraju da im je najpreče, najinteresantnije u tom trenutku. Dame i gospodo, ovde donosimo zakon o bezbednosti saobraćaja na putevima. Elementarna logika je da sredstva od novčanih kazni budu upotrebljena, što je i bila neka prethodna intencija predlagača, upravo za namene održavanja bezbednosti, unapređenja bezbednosti saobraćaja na putevima. Kada je reč o policiji, saobraćajnoj policiji kao značajnom učesniku u unapređenju i održavanju bezbednosti saobraćaja na putevima, onda moramo voditi računa da precizno odredimo na šta ta novčana sredstva idu. Osim toga što je od ukupnih sredstava to smanjeno na oko 37-38%, kao što je gospodin Ostojić rekao, a ovde u odnosu na 70% od sredstava prikupljenih na 55% od tog dela, mi smatramo, ponoviću još jednom, da onaj ostatak koji smo navodno izbacili pa smanjili, to ne znači da je to izbačeno, da se to neće upotrebiti za ove potrebe i ove svrhe. Hoće, zato što upravo ovaj zakon to predviđa, samo što je onda Vlada slobodnija da odredi šta će s tim sredstvima. Može ih dati i za vozila saobraćajnoj policiji, to će Vlada svojim programom urediti, nemojte da to ovaj zakon automatski radi. Ono što ovaj zakon mora automatski da uradi i što je naša obaveza ovde je da odredimo minimum onoga što saobraćajna policija mora da dobije. Ovde treba svi zajedno da se dogovorimo šta je taj minimum. Molim vas da ovo pratite pažljivo. Minimum koji saobraćajna policija (po slovu zakona, ne po odluci Vlade, po tome ima pravo još na svašta, to nemojte da zaboravite, mi ovde nismo to eksponirali), po ovom zakonu treba da dobije je sledeće - 55% od onih 70% sredstava za specifičnu opremu i sredstva za kontrolu i regulisanje saobraćaja jedinica saobraćajne policije. To je minimum. Dajte im ta sredstva za to. Kada se to napiše u zakonu, niko ne može ta sredstva da opredeli za bilo šta drugo, ona moraju biti za to upotrebljena. A da vam ne bude neka velika žal za ovu razliku između 55% i 70%, ponavljam još jednom i ovo je istina, Vlada Republike Srbije može na osnovu svog programa ta sredstva opredeliti kako god želi, pa ih može opredeliti i za rad MUP-a, pa i za rad policije u okviru MUP-a. To nije sporno, samo se na ovaj način, vrlo jasan i korektan, zaštićuje ono što je društvena potreba, što je sadržaj društvene potrebe, a tiče se neposredno kontrole bezbednosti saobraćajana putevima. To je bila cela ideja. Voleo bih da vam se ova ideja dopadne i da ovo usvojite. To bi bilo korektno za sve nas. A dame i gospodo narodni poslanici iz vladajuće većine, verujte mi, ovo nikakve veze sa našom politikom u skupštinskim klupama nema, sa stranačkom surevnjivošćuni bilo čim drugim. Ovo je stvar elementarne logike. Molim naročito one koji su članovi Odbora za saobraćaj i one kojima je to bliska materija da sednu, razgovaraju o ovome u svom poslaničkom klubu i da se u Danu za glasanje dogovorimo, ako prethodno Vlada ne prihvati, da ovaj amandman na čl. 18. i 19. prihvatimo. Hvala.
Preostalo vreme poslaničke grupe DSS je 13 minuta i 10 sekundi. Reč ima narodni poslanik Mirko Čikiriz, a posle njega narodni poslanik Mirko Čikiriz, a posle njega Zoran Ostojić.
Gospođo predsedavajuća, analizirajući Zakon o bezbednosti saobraćaja i uloženi amandman, zaključio sam da je i predloženi član zakona 19. dobar, ali da je dobar i amandman. Dobro je što jedinice lokalne samouprave dobijaju 30% sredstava od naplaćenih novčanih kazni, to je u duhu i decentralizacije finansijskih sredstava države, ali i u duhu razvoja saobraćaja u prostoru kojim upravljaju jedinice lokalne samouprave. Mislim da je amandman umestan i da će sredstva koja se budu naplatila od novčanih kazni ići na pravu stranu.
Reč ima poslanik Zoran Ostojić.
Apelujem ne na vas, gospodine Mrkonjiću, nego na ove kolege pored vas, nisu iz vašeg ministarstva. Kritikujemo vas za ono za šta zaslužujete, hvalićemo vas za ono za šta zaslužujete kada prihvatite amandmane. Učinite nešto da nas ubedite da ste spremni da se odričete tih policijskih monopola u ovoj sferi. Gospodin Aligrudić je, u stvari, predložio amandman koji ovo znači. Sada, po ovom zakonu, od 40 miliona naplaćenih evra kazni, vama bi, odnosno Upravi saobraćajne policije, pripalo 22 miliona. On predlaže, faktički, da vam pripadne 16, a onih šest do 22 da Vlada odlučuje za šta ikako i kada da vam da. Mislim da je to potpuno razumno, posebno što, da budemo pošteni, i od ovih 30%, tj. od ovih 12 miliona koji idu lokalnim samoupravama, ''ogrebaćete'' se vi prilično dobro.
Preostalo vreme poslaničkoj grupi LDP je devet minuta. Da li još neko želi reč po ovom amandmanu? (Ne.) Na član 22. amandman je podneo narodni poslanik Miljan Ranđelović. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 22. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Ostojić. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Samo vas molim da se registrujete.
Ovim amandmanom naprosto pojačavam taj član, pošto se u članu 22. govori o situaciji kada se nešto desi na putu što ugrožava bezbednost saobraćaja, i sad se nabrajaju učesnik u saobraćaju, vlasnik, odnosno korisnik vozila... Znači, tri ili četiri stava su o obavezi onog ko je to uočio (kamen, prepreku itd.), a nigde nema policije. Samo predlažem da je policija obavezna da odmah po saznanju za događaj, odnosno pojavu koja može da ugrozi ili ugrožava bezbednost saobraćaja, preduzme mere radi otklanjanja opasnosti. U obrazloženju neprihvatanja ovog amandmana kaže se da je odredbom člana 294. Predloga zakona predviđeno da će, kada se u kontroli saobraćaja utvrdi postojanje neposredne opasnosti po učesnike u saobraćaju, nadležni organ unutrašnjih poslova narediti upravljaču puta da preduzme mere za otklanjanje neposredne opasnosti. Složićete se da to što vam je obrazloženje da ovo postoji u članu 294. ne može biti razlog za odbijanje ovog amandmana koji policiji utvrđuje obavezu. Zamislite, znači, ako policajac nije kontrolisao put, a video je, onda on nema obavezu da prijavi putaru. Šta znači da prijavi putaru? Nisam mislio da ću doći u priliku da pominjem nesreću bivšeg ministra unutrašnjih poslova Jočića, ali neka vam ona bude za nauk, a niko nije odgovarao za tu nesreću. Zašto? Je l' niko nije kriv? Neće biti, čovek je teže povređen, mora neko biti kriv. Je l' bila ta rupa na ogradi? Bila je. Je l' možda policija redovnom kontrolom otkrila rupu na ogradi, pa naredila putaru da zakrpi ogradu, pa dok se sve to desilo, to kuče je prošlo i došlo je do nesreće? Mislim da morate da preduzmete i neke obaveze, a ne samo da imate prava po ovom zakonu. Šta vam fali da piše da, pored učesnika u saobraćaju, vozača, vlasnika, prolaznika i svih, i policija ima neku obavezu da nešto uradi kada vidi prepreku? Skandalozno je koliko je zakon dosadašnji loš. Na kraju krajeva, dokaz je to što niko nije odgovarao zbog nesreće ministra Jočića, što će reći da možemo samo iz te činjenice da pretpostavimo ko je za nesreću kriv. Po ovom zakonu će na kraju ispasti da je Jočić kriv. A i ako ima njegove krivice, svakako ima i nečije druge, mnogo više.
Da li još neko želi reč po ovom amandmanu? (Ne.) Na član 22. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miloš Aligrudić, Aleksandar Pejčić i Zoran Šami. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima Miloš Aligrudić.
Ako se na putu nalazi kakva prepreka, kakav predmet, kakva materija, neka rupčaga ili tome slučajno, ovaj zakon obavezuje vozače da ono što uoče ili uklone sa puta, ako mogu, a ukoliko ne mogu da otklone prepreku koja se našla na putu, da o tome svakako, bez odlaganja, obaveste saobraćajnu policiju ili putara. Nepostupanje po ovakvoj zakonskoj obavezi povlači za sobom određenu prekršajnu odgovornost. Sa te strane gledano, to je sasvim u redu. To je način na koji učesnici u saobraćaju treba da se ponašaju, u skladu sa saobraćajnom kulturom koju na neki način nameće ovaj zakon. Problem nastaje u drugom smislu. Šta se događa od trenutka kada savestan vozač obavesti saobraćajnu policiju i putara o tome da se neka njemu neotklonjiva prepreka nalazi na putu, recimo, rupčaga od jednog metra? Po ovom zakonu, baš ništa. Pogledajte odredbe ovog zakona, od prve do poslednje - ništa. A koji je to drugi zakon, pitam vas, koji će urediti tu materiju, nametnuti obavezu nadležnima da reaguju? Nijedan, sem ovoga. Ono što nomotehnički nismo dobro uradili, nismo imali vremena jer ste nam zakazali sednicu navrat-nanos, nismo stigli amandmanom da reagujemo, pa da nakon obaveze policije i putara da reaguju bez odlaganja na uklanjanju prepreka na putu, nismo stigli da stavimo kaznenu odredbu u kazneni deo zakona. Ali, to nije smetnja. Ako se prihvati ovaj amandman, Odbor za saobraćaj se još uvek može sastati do okončanja rasprave u pojedinostima i utvrditi amandman na kazneni deo za odgovorno lice, od putara ili nekog od policije, pa vas molim da to prihvatite. Imate još jedan deo ovog amandmana. U stavu 5. stoji – vlasnik, odnosno korisnik vozila ne sme dozvoliti da se odbačeno vozilo nalazi na putu, odnosno na mestu na kome je dozvoljeno zaustavljanje i parkiranje vozila. Znam ja šta je pesnik hteo da kaže. Hteo je da kaže da vlasnik ili korisnik vozila, kada mu vozilo više nije u upotrebi jer je odbačeno, ne sme da ga ostavi na mestu gde će ometati saobraćaj. To je jasno kao dan. Ali, verujte mi, ljudi, ovako kako je napisano, u praksi, pogotovo u prekršajnoj praksi, tumačiće se na sledeći način. Juriće se isključivo vlasnik ili korisnik vozila za vozilo koje je odbačeno i ostavljeno na saobraćajnoj površini, pa čak i u situaciji kada vlasnik ili korisnik vozila nemaju nikakve veze s tim što se to vozilo tu nalazi. Vrlo prost primer dajem. Imate havariju usled paljenja automobila, posle toga ono postaje odbačeno, ne možete ga koristiti, uradite šta je potrebno, okrenete neku servisnu službu, šlep službu da ga odvedu na neko drugo mesto i da vas obaveste gde su ga odneli, oni navodno radeći svoj posao savesno i korektno to i učine, naplate vam novac za to, a onda ga ostave na nekom parking prostoru. Utvrdivši da je vozilo vaše, policija podnosi prekršajnu prijavu sudiji za prekršaje i vama stiže poziv kod sudije za prekršaje kao vlasniku vozila da izvolite platiti kaznu zbog toga što je neko za vaš novac, a vi ne znate šta on radi, odneo vozilo na mesto gde ono ne može da bude. Hoću da vam kažem - niste vi hteli ovu posledicu ovim što ste napisali, loše je napisano. Tako da je ovaj drugi deo amandmana vrlo korektan i kaže - zabranjeno je ostavljanje odbačenog vozila na saobraćajnoj površini, i sudija za prekršaje će lako utvrditi ko je to učinio, čija je osnova odgovornosti i naplatiće kaznu za to što je učinjeno. Nažalost, ovo je sve deo jednog amandmana, pa je uslovljeno, ako prihvatite jednu stavku, prihvatiće i drugu, ali nema razloga da ne prihvatite.
Preostalo vreme na raspolaganju poslaničke grupe DSS je 10 minuta i 40 sekundi. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 23. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Ostojić. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima poslanik Zoran Ostojić.
Moj amandman samo konkretizuje ovaj stav člana 23. Napisali ste: ''Kada prilazi pešačkom prelazu, vozač mora da prilagodi brzinu vozila tako da u svakoj situaciji koju vidi ili ima razloga da predvidi, može bezbedno da zaustavi vozilo ispred pešačkog prelaza''. Znate, tu gumenu formulaciju prilagođavanja brzine treba izbaciti zato što zaista dozvoljava apsolutno veliku diskrecionu vlast i policiji i sudovima. Uvek je - nisi prilagodio brzinu; iako si poštovao znak, kriv si jer nisi prilagodio brzinu. Ja samo predlažem da se to drugačije formuliše. Ako način kretanja, odnosno ponašanje pešaka, jer prvo od toga moramo poći, šta ako je pešak okrenut leđima, ne pokazuje nameru da će preći, pa odjedanput se okrene i potrči, objektivno, vozač ne može biti kriv ili ne može biti sto posto kriv. Dajte malo odgovornosti. Ako već nećete policiji nikakvu odgovornost, skinite malo s vozača i na pešake. Znači, ako način kretanja, odnosno ponašanje pešaka pokazuje da će se pešak naći na putanji vozila, vozač je dužan da preduzme radnje radi izbegavanja kontakta s pešakom. Kažete da je dužan da prilagodi brzinu. I stalno ste fokusirani na tu brzinu. Nije samo brzina ono što može da izazove nesreću. Može da priča telefonom, a ide sporo pa ne vidi, ili se okreće. Zato mislim da je ovo što predlažem konkretnije i biće jasnije ko je kriv. Ovako će uvek biti kriv vozač. Treći stav: ''Na delu puta'', kažete vi u Predlogu, ''na kome se kreću deca, odnosno su postavljeni'', baš je tako napisano, ''saobraćajni znakovi o učešću dece u saobraćaju'', znači ili se kreću deca ili ima znakova, ''vozač je dužan da vozi sa naročitom opreznošću''. Predlažem da piše: ''Na delu puta'', pošto se radi o deci i mislim da ona moraju da uživaju veći stepen zaštite, najveći, to se vidi iz prioriteta, ''na kome ima osnovanog razloga da predvidi izlazak dece na put'', to postoji i ako nema znaka da su deca na putu i ako ne vidi decu, ''vozač je dužan da se kreće takvom brzinom pri kojom neće ugroziti bezbednost dece''. Mislim da ova moja formulacija više ide u korist dece nego vaša.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 24. amandman je, na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, podneo Odbor za saobraćaj i veze. Predstavnik predlagača prihvatio je amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 24. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miloš Radulović i Miroslav Petković. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima Miroslav Petković.
Poštovano predsedništvo, uvaženi gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, zaista želim najpre da izrazim veliko zadovoljstvo što je 10 amandmana DSS-a prihvaćeno od strane Vlade i nadležnih odbora, ali mislim da je dragoceno i prisustvo gospodina Mrkonjića danas ovde, jer je pet amandmana DSS-a prihvatio i nadležni Odbor za saobraćaj. Znači, i poslanici vladajuće većine su glasali za naše amandmane, a vi možete danas da ih prihvatite kako bi oni postali sastavni deo teksta, jer zaista se bojim da, u moru amandmana prilikom glasanja i odlučivanja, kada to budemo radili za nekoliko dana, može da se desi da nešto što bi trebalo da prođe bude zaboravljeno. Činjenica je da smo imali zaista dobru nameru i odgovorno i stručno pristupili pisanju amandmana. Mislim da se naša želja da se popravi zakon ne dovodi u pitanje, kao i svih ostalih kolega koji su podnosili amandmane. Prilikom podnošenja amandmana na ovaj član imali smo takođe dobru nameru, jer nam je zaista bila želja da vozila kojima upravljaju osobe sa posebnim potrebama budu jasno obeležena kako bi oni imali prednost prilikom parkiranja i prilikom učešća u saobraćaju, da svim učesnicima u saobraćaju na pravi način skrenu pažnju i omoguće licima sa posebnim potrebama da se lakše i jednostavnije kreću i bolje snađu u saobraćaju. Koleginica Gordana Rajkov je podnela istovetni amandman kao i mi, da se mora obeležiti takvo vozilo, i naša namera je zaista bila dobra, a bojim se da obrazloženje Vlade ide u nekom drugom pravcu. Nismo mi hteli da diskriminišemo te osobe, već smo zaista želeli samo da im olakšamo učešće u saobraćaju. Mislim da je greška što i ovaj amandman nije prihvaćen.
Da li još neko želi reč? ( Ne.) Na član 24. amandman je podnela narodna poslanica Gordana Rajkov. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 25. amandman su zajedno podnelinarodni poslanici Miloš Radulović i Aleksandar Pejčić. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima Miroslav Petković.
U članu 25. stoji: ''Vozač vozila koje obilazi vozilo za javni prevoz putnika, odnosno autobus kojim se obavlja prevoz putnika za sopstvene potrebe, koje se nalazi na stajalištu, mora da upravlja vozilom tako da ne ugrožava lice koje u to vozilo ulazi ili izlazi''. Naravno da je to njegova obaveza, ali da bismo to preciznije definisali i da bi to zaista bilo u svakom trenutku tako, mi smo svojim amandmanom pokušali da to popravimo, da to izgleda – vozač vozila koji ima nameru da obilazi to vozilo. Kada krene u preticanje, ako već nije obratio pažnju, onda je, bojimo se, u tom trenutku veoma kasno da reaguje. Čak i u obrazloženju Vlade kojim se ne prihvata ovaj amandman stoji da ga Vlada ne prihvata jer je ''propisano da vozač koji namerava da pomeri vozilo udesno ili ulevo, menja saobraćajnu traku, pretiče, obilazi, zaustavlja ... to može da učini na bezbedan način''. Mi ovim amandmanom upravo to hoćemo da uradimo - da njegova pažnja mora biti pojačana kada ima nameru da obilazi to vozilo. Ne kada obilazite autobus na stajalištu, krenuli ste, pa tada da vas neko obaveže da pazite malo više, jer pešak može izaći sa prednje strane autobusa i pasti pod točkove. U pitanju je tehnička redakcija, ali mnogo preciznije definiše ovaj član zakona.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 26. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami i Miroslav Petković. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da amandman nije u skladu sa pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima poslanik Zoran Šami.
Evo da vidite šta nije u skladu sa pravnim sistemom. U članu 26. Predloga zakona piše da ''za vreme ulaska i izlaska dece iz vozila, vozač tog vozila mora uključiti sve pokazivače pravca''. Mi smo dali amandman da se dodaju reči ''ukoliko ih vozilo ima''. Dame i gospodo, na našim drumovima se još uvek kreću vozila koja to nemaju. Ne vidim da je neko dao zakon da se ta vozila isključuju iz saobraćaja. „Fića“ nema uređaj za uključivanje sva četiri migavca. Kako će da ga uključi? A još bih voleo da mi neko iz Zakonodavnog odbora objasni zašto to nije u skladu sa pravnim sistemom Republike Srbije. To stvarno ne znam. Mislim, ''hajde da se zabavljamo''.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 27. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami i Miloš Aligrudić. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima poslanik Zoran Šami.
Radi se o članu zakona koji kaže da je vozač dužan da u naselju omogući uključivanje u saobraćaj autobusa itd. Predlažemo da se reči ''u naselju'' brišu. Da li to znači da vozač na putu gde je stajalište autobusa ne treba da propusti autobus da se uključi u saobraćaj? Po našem mišljenju reči ''u naselju'' su suvišne. Uvek treba da se autobus koji je na stajalištu pusti da se uključi u saobraćaj. To je naš amandman. Stvarno ne razumem, počinje da mi biva komično u kojoj meri predlagač zakona neke notorne stvari neće da prihvati.
Da li još neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Mirko Čikiriz.
Mislim da je ovaj amandman takođe dobar, zbog činjenice, između ostalog, da vozači, prvo, sa sadašnjim stepenom saobraćajne kulture, vrlo retko puštaju vozila javnog prevoza da se pre njih uključe u saobraćaj sa svojih stajališta. Pod dva, posebno kada su vrućine, putnici su nervozni ako u autobusima ne postoje klima uređaji i pre uključenja autobusa u saobraćaj najčešće sa prednje strane autobusa pretrčavaju kolovoz i tada je povećana opasnost od nastanka saobraćajnih nezgoda. Vrlo su česti ti slučajevi nastanka saobraćajnih nezgoda. Ako bi se prihvatio ovaj amandman, autobusi bi se ranije uključivali u saobraćaj. A ne treba, naravno, praviti razliku između autobusa koji saobraćaju u naseljenom mestu ili na otvorenom putu. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Narodni poslanik Zoran Ostojić podneo je amandman na član 28 - da se posle člana 28. doda novi član 28a. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Zoran Ostojić.
Ovaj član Predloga zakona reguliše upotrebu mobilnih telefona i drugih uređaja za komunikaciju u vozilu. Prvi stav kaže da ''vozač ne sme da koristi telefon, odnosno druge uređaje za komunikaciju ukoliko nema, odnosno ne koristi opremu koja omogućava telefoniranje bez angažovanja ruku za vreme vožnje''. Mislim da je ovaj član zakona generalno prilično loše formulisan. Recimo, iz ovoga zaključujem da može da kuca poruke. Kada ga pažljivo pročitate, omogućava mi da telefoniram sa „hends fri“, da imam uređaj, ali mogu da koristim telefon. Stav 4. ovog člana se poziva na odredbe iz stava 1. ovog člana, koje se odnose na druge uređaje, valjda ne na telefon, nego pretpostavljam na radio-stanice i ostalo. On se ne primenjuje na vozila sa prvenstvom prolaza, na vozila pod pratnjom i vozače auto-taksi prevoza u obavljanju službene dužnosti. Nema ovde nekakve suštinske primedbe, kao kod one uzajamne solidarnosti, ili kako već beše, i nekih drugih članova koji će doći, kao što je npr. verodostojni dokument, zapisnik itd. Ovo je samo stilska formulacija, koja je jasnija, po mom sudu, u mojoj formulaciji. Zanimljivo je da ovaj dodatak, u kome predlažem da ''u naseljenom mestu vozač ne sme da iz neopravdanog razloga stvara buku vozilom'' (to je dodatak na ovo o mobilnim telefonima), vi odbacujete ovaj moj amandman sa obrazloženjem: ''Vlada ne prihvata ovaj amandman jer je pitanje zabrane stvaranja buke vozilom određeno članom 164. stav 2'', a uopšte ne pominjete ovo što sam formulisao oko mobilnih telefona. Mislim da mnogo preciznije mora da se formuliše ovaj član oko mobilnih telefona. Zaista u praksi, imam iskustva iz drugih zemalja, predviđam prilično nesporazuma sa policijom i građanima oko mobilnih telefona i ovih drugih uređaja, posebno za ove javne službe itd. Jer, ovde ste samo pomenuli taksi, niste pomenuli vozila pod pratnjom, vozila sa prvenstvom i ima ih još, predvideo sam i korisnike drugih uređaja, radio-stanica, koje vi niste predvideli, tako da će oni biti van zakona.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 28. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami i Miloš Aligrudić. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Zoran Šami.
Zahvaljujem. Prvo da kažem da poslanici DSS-a vrlo podržavaju član zakona kojim se zabranjuje upotreba mobilnog telefona tokom vožnje. Dakle, bilo je krajnje vreme da se tako nešto uradi, jer su sva istraživanja pokazivala da veliki broj saobraćajnih nesreća, neki put čak i vrlo ozbiljnih, nastaje usled toga što vozač sa smanjenom pažnjom vozi jer istovremeno obavlja telefonski razgovor. Predložili smo jednu formulaciju, jer nismo do kraja bili zadovoljni formulacijom datom u zakonu (dakle, ne idejom, nego formulacijom) i dali smo formulaciju za koju mislimo da je bolja nego ona koja je predložena u zakonu. Vlada, predlagač zakona, očigledno to ne misli. Počinjem polako da odustajem da ubeđujem onoga koji se pravi gluv da bi ipak ponešto mogao i da čuje. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Amandman na član 29. je, kako vidite u izveštaju koji je dostavio Odbor za saobraćaj i veze, povučen iz procedure. Amandmani na član 4, o čemu sam obavestila Narodnu skupštinu i pre nego što je izveštaj podeljen, i amandmani na članove 29, 44, 96, 123, 246, 266, 267 i 286. povučeni su iz procedure na osnovu člana 145. stav 1. Poslovnika, odlukom predlagača. Na član 29. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami i Miroslav Petković. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, kao ni Odbor za saobraćaj i veze, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman suprotan opštim pravnim načelima. U vezi s ispravkama u odnosu na situaciju kada je kucan ovaj zapis za sednicu Skupštine, reč ima prvo narodni poslanik Zoran Šami, pa narodna poslanica Jasmina Milošević.
Sedeo sam na sastanku Odbora za saobraćaj koji je glasanjem 10:0 prihvatio taj amandman. Neko im je verovatno dojavio da ne smeju da ga prihvate. Evo o čemu se radi. U zakonu, u članu 29, piše: ''U vozilu se u saobraćaju na putu ne sme koristiti niti nalaziti uređaj, odnosno sredstvo kojim se može otkrivati ili ometati rad uređaja za merenjebrzine...'' Ovo ''ometati'' je u redu. Ne mogu se ometati uređaji koje koriste državni organi po svojoj dužnosti. Ali, zašto se ne sme otkrivati? Šta je cilj ovog zakona? Da li je cilj ovog zakona da što više vozača napravi prekršaj, da vozi brzinom većom od dozvoljene i da se onda kazni, ili je cilj zakona da se vozač pridržava saobraćajnih znakova, da se prevencijom utiče na vozača da vozi onako kako treba? Koja je šteta od toga ako sam ja obavešten da policija meri brzinu? U drugim zemljama, štaviše, postavljaju radare na putu bez policajaca. Upale radar, vozači ga detektuju i kažu - pazi, radar snima. Uopšte nema policajaca. I oni lepo skinu nogu s gasa i sve je u redu. Čim se mi opredelimo da nam je cilj da kaznimo vozača, a ne da je cilj da vozač vozi po propisima, od našeg zakona o bezbednosti saobraćaja nema ništa. U zemlji koja ima najbolje uređen saobraćaj u Evropi, a to je Danska, takva odredba ne postoji. Molim vas, insistiram na tome da se ne sme braniti vozaču da dobije informaciju da neko meri brzinu. To je jedno. Ima još jedna indirektna stvar. Ova činjenica će naterati policiju da što pre uvede video nadzor. Za to treba truda. Uvedite video nadzor, on se ne može detektovati. Video nadzor će da snimi da sam ja jurcao na autoputu 180 kilometara na sat i onda presavijte tabak i kaznite me onoliko koliko treba da me kaznite. To će vozači i te kako da poštuju. Dakle, DSS insistira i molim Vladu, gospodina Mrkonjića kao predstavnika Vlade, kao i za neke druge, na kraju ću ga podsetiti koje članove, koji su krajnje suvisli, da prihvati i ovaj član zakona. Inače, moram da kažem da to što je sada uradio Odbor za saobraćaj, zakazao sednicu a nije obavestio poslaničke grupe, DSS nema predstavnika u tom odboru, i to u vreme dok moramo da sedimo ovde, i pri tom menja odluke koje je već jednom doneo – očigledno se radi o jednom krupnom pritisku. Jako sam ljut na policiju. Molim vas da se ovaj amandman usvoji.
Molim službu da napravi ispravku u stenogramu. Mojom omaškom nije pročitano kako je pripremljeno. Dakle, amandman na član 29, koji su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami i Miroslav Petković, Vlada nije prihvatila. Taj deo u stenogramu je pročitan isto i prethodni put. Ali, Odbor za saobraćaj i veze jeste prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman suprotan opštim pravnim načelima. Greška je nastala u spajanju rečenica, mojom nenamernom omaškom. Izvinjavam se poslanicima i molim ispravku u stenogramu. Narodna poslanica Jasmina Milošević ima reč, pa narodni poslanici Dragan Stevanović i Tomislav Nikolić.
Već ste se ispravili sami. Htela sam i ja da kažem da smo ovde imali u suprotnosti mišljenja Odbora i Vlade. Međutim, ovde ću sad maltene demantovati sebe, neka mi ne zamere drugi članovi Odbora i drugi ljudi, ali prosto se radi o nečemu što ću reći kao mišljenje koje mi se naknadno javilo, niko mi to nije imputirao, niko mi nije rekao da to treba da pričam. U prvom momentu ni meni nije bilo potpuno jasno zašto bi zabranili korišćenje, ne za ometanje, nego prosto za detektovanje radara na putu. Vozač bi se možda osećao sigurnije i imao bi osećaj da kontroliše svoj tok puta u samoj vožnji. Međutim, onda sam se setila našeg mentaliteta, da bi se praktično desilo to da naši vozači ne bi imali korist od radar-detektora u smislu da sami sebe povremeno koriguju, već bi gledali kako da eskiviraju ograničenje brzine svuda gde je to moguće. Praktično, njemu bi to služilo da bezbedno vozi bukvalno samo tamo gde zna da ima radarske kontrole, a savest mu to ne nalaže tamo gde nema radarske kontrole i sve bi se svodilo na eskiviranje samog radara. To bi mu bila jedina savest, a bezbedna vožnja bi mu bila na nekom drugom mestu. A kod nas je najčešći uzročnik saobraćajnih nesreća neprilagođena brzina, retko manja, uglavnom veća brzina. Pošto mi volimo da se pozivamo, i to je sasvim u redu, na države u okruženju i Evropi, ovde imam neke podatke. Imamo primer u Hrvatskoj i Nemačkoj, gde je zabranjen radar-detektor. U Nemačkoj je kazna za ovaj prekršaj oko 100 evra, a uređaji se oduzimaju. Slična situacija je i u Francuskoj, koja ima najzapaženije rezultate u poboljšanju stanja u samom saobraćaju, gde lica koja koriste radar-detektor plaćaju novčanu kaznu, oduzima im se vozačka dozvola, a uređaji se oduzimaju i uništavaju. Takođe, uvoz, prodaja ili distribucija ovih uređaja je strogo zabranjena i kažnjava se zatvorom do dve godine i novčanom kaznom do 30.000 evra. Ako bismo se sada vratili na našu sliku, da dozvolimo da se koriste radar-detektori, kako bi to izgledalo? Da bi policija uopšte mogla da kontroliše da li se on radar-detektorom koristi samo da bi eskivirao mesta gde mora da poštuje pravila vožnje, to bi izgledalo ovako: na svakih deset kilometara puta bi morao da bude postavljen radar. Ako sad uzmemo u obzir da se kontrola vrši na 17.000 kilometara naših puteva, ne uzimajući u obzir lokalne puteve, ulice u naseljima itd., to znači da bi nam trebalo oko 1.700 radarskih uređaja, a trenutno u našoj policiji ima negde oko sto radara ili nešto više. Pored toga, da bi neko radio na tih 1.700 radara, jer postoji obuka, sistematizacija u poslu, znači da bi nam trebalo oko 9.000 novih policijskih službenika, a za nabavku svih tih uređaja koji bi bili potrebni ljudima koji bi se prethodno obučili da bi mogli da rade, nama bi trebalo oko 70 miliona evra godišnje, a to trenutno nije moguće i to svi znamo, to niko ne može da pobije. Imamo tu još i alternativu da postavimo video nadzor, što znam da će se sigurno i uraditi na nekim mestima, ali kada imate 17.000 km puta i sve ovo što sam nabrojala, smatram da kod nas to nije moguće. Tako da nama Danska nije daleka samo fizički, nego nam je daleka i mentalno. Kada uzmemo u obzir našu odgovornost, odnosno neodgovornost na putevima, našu kulturu (nažalost, još uvek nekulturu), smatram da mi još nismo spremni za to da ove uređaje upotrebljavamo jer ćemo ih u 100% slučajeva zloupotrebiti. Hvala.
Vreme na raspolaganju narodnoj poslanici Jasmini Milošević kao ovlašćenoj predstavnici poslaničke grupe je 11 minuta. Reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić, posle njega narodni poslanik Dragan Stevanović.
Da li sam ja dobio reč? Maločas ste čitali drugačiji redosled, zato sam se malo zbunio. Naime, i ja sam protiv prihvatanja ovog amandmana. Izneću neke druge razloge, zato što mislim da ne treba izbaciti reč "otkrivati". Prvo, postoje uređaji koji rade obe funkcije istovremeno, pa će sad policajac morati da zna, kada vozač ima uređaj u vozilu, da li mu to služi da otkrije radar ili da ga omete. Znate, kada otkrije radar, uređaj može i da ga ometa. Druga stvar, ako svi znamo koliko je ograničenje brzine na putu, u naselju, šta će nam uređaj za otkrivanje radara? Ili poštujemo to ograničenje, ili ga ne poštujemo. Onaj ko ga ne poštuje, uglavnom ima mnogo više para od onoga koji ga poštuje, zato što ljudi koji nemaju novac, voze skromnije automobile. Ljudi koji imaju novca voze brže automobile i u takvom automobilu nemate osećaj za brzinu. Kada smanjite sa 180 na 160, to je kao da milite. Ali bi tog vozača trebalo izvesti da stane pored puta, da pored njega projuri neko koga je on ovako obišao, onda bi shvatio šta je stavio u torbu kada je seo da vozi tom brzinom. Do momenta dok ne budemo mogli svuda da postavimo te sisteme za snimanje i praćenje brzine i obavestimo građane gde se oni nalaze, što je sasvim normalno, do tada ne treba građane upućivati na to da država ili policija ili zakon ili bezbednost mogu da budu prevareni na neki način. Zato se protivim tome da postoje bilo kakvi uređaji kojima bismo izigravali zakon. Ali, taj stav imam bez promene. Dakle, poštujem želju gospodina Šamija, poštujem i njegovo obrazloženje, ali mi se čini da time, u stvari, samo otvaramo novi problem. Kao što bih imao mnogo toga da prigovorim i upotrebi mobilnog telefona, ali nema smisla da se ova rasprava oteže u nedogled. Jer, bog zna, u vreme trajanja ovog zakona, šta će sve još biti izmišljeno u svetu, kakvi će sve uređaji da postoje i čime će sve policija moći da bude prevarena. Zato što se policija pomalo svela na odred za kažnjavanje, a ne na odred za pomoć, zato što imaju obavezu koliko novca treba da ubace u budžet. Zbog toga, kad već zabranjujemo da se neko igra uređajima koje treba da ima samo država, samo policija, samo vlast, po zakonu, onda treba potpuno izbaciti mogućnost da građanin koji vozi automobil vozi nesavesno, ne vozi u skladu sa zakonom, ali mu nešto novca, npr. 1.000 evra, omogući da nikad ne bude kažnjen. A on će, u stvari, biti vinovnik teškog saobraćajnog udesa, neće biti onaj ko vozi 65 ili 70 km na sat.
Preostalo vreme na raspolaganju poslaničkoj grupi Napred Srbijo je 11 minuta i 30 sekundi. Reč ima narodni poslanik Dragan Stevanović.
Hteo sam da prokomentarišem ovaj amandman i čini mi se da se i argumenti profesora Šamija mogu uzeti kao validni, ali svakako, i sa druge strane i sa drugog aspekta, mogli bi se na neki način uzeti kao validni i argumenti koleginice Milošević. Međutim, smatram da je Vlada trebalo da prihvati ovaj amandman, a evo, izneću i svoje stavove zašto. Vodeći načelnu raspravu, predstavnici skupštinske većine su postavili tada, čini mi se, jedno pitanje predstavnicima Vlade, na koje mi nismo dobili odgovor – kakav će tretman kroz ovaj član, u okviru ovog zakona, imati vozila koja ovakve uređaje imaju ugrađene još u postupku proizvodnje? Tada smo bili upozoreni na visoke tehnologije, da neka auta u proizvodnji dobijaju ove uređaje i to su sada njihova da li neka dodatna ili standardna oprema, ali oni u tim vozilima postoje. Mene sad interesuje kakav će biti tretman zakona prema vozačima koji koriste takva vozila, a nisu krivi što imaju taj uređaj. Zašto postavljam ovo pitanje? Gospodine ministre, u okviru kaznenih odredaba koje se odnose na ovaj član zakona i na ovakve prekršaje, za korišćenje antiradar uređaja predviđene su kazne od 15 do 30 hiljada dinara ili 30 dana zatvora, a ukoliko je izazvana nezgoda kazne su od 30 do 50 hiljada dinara ili 60 dana zatvora. Bojim se da će u jednom momentu neko ko poseduje vozilo sa tim uređajima ili biti diskriminisan ili će, s druge strane, zakon u određenom momentu biti neprimenjiv. S tog aspekta smo smatrali da je trebalo da uzmete ovo u obzir, ili da prihvatite kao amandman ili da eventualno to razradite u zakonu na adekvatan način. Zahvaljujem.
Reč ima poslanik Zoran Ostojić.
Moram da kažem da sam prosto šokiran. Da li, gospođice Milošević, to znači da ste na Odboru glasali za ovaj amandman, ali ćete, kada dođe Dan za glasanje, glasati protiv amandmana jer vam je neko objasnio da je ono bila greška? Znači, svi iz vladajuće većine koji su sa nama iz opozicije glasali za ovo su pogrešili? To me podseća na jedno rešenje koje ste kasnije uveli, da 250 vozača može da pogreši, a jedan da bude ispravan, kada se radi o udaranju otpozadi, ali doći ćemo do toga. Svaka vam čast. Dok imate ovakve lobiste, ja se ne brinem za policiju. Možemo stvarno da budemo srećni što, kada ga je Jočić oteo iz ministarstva saobraćaja, niste napisali još gori zakon. Ovo je skandal. Ovo pričam zbog građana. Ako postoje vozila u koja se ugrađuje uređaj, to znači da ne postoji... Koja zemlja i koji proizvođač je lud da stavlja uređaj koji ometa radar? Ne postoji takav radar. Postoji za detektovanje. Gospodo, nemojte da se lažemo. To je njihov interes. Imaju svoje lobiste svuda ovde u sali. Prihvatili ste amandman i sad nećete da ga prihvatite. Suština je u tome što policija vara građane da ih snima, a ne snima ih. I zato građani imaju pravo da imaju detektor. Ne ometač, nego detektor. Da ne mogu da ih lažu da su ih snimili. A to se dešava i svi to znate. I naivni plaćaju. Gospođo Milošević, vi kažete - građanin će sada propisno da vozi samo tamo gde se snima, a kada ne detektuje da je radar u blizini, onda će da divlja. Koji je to vozač? A šta će sada da radi taj? Sada će da poštuje propise? Taj će sada divljati non-stop, a smiriće se kada vidi radar. Znači, detektor doprinosi bezbednosti saobraćaja. Divljaci će divljati, osim povremeno, kada vide da ih snima radar. Sada divljaju sve vreme. Ne razumem. Kažite otvoreno o čemu se radi - želimo diskreciono ovlašćenje, želimo da radimo kao do sada, nije policija spremna da se menja u evropskim standardima i, prosto, da razumemo. Šta da radimo - živimo u ovoj zemlji, živećemo, nosićemo se, pričaćemo, ali nemojte da nas pravite ludim. Pa, stvarno.
Reč ima narodna poslanica Jasmina Milošević, ovlašćena predstavnica poslaničke grupe SPS-JS.
Ne znam da li oni varaju ljude ili ne, meni se nikada u životu nije desilo da me zaustavi policija i da sam vozila brže nego što je trebalo. Tako da je to nešto što vi kažete. A ako vi nešto kažete i nešto što bi moglo da bude, ne znači da jeste. Neću da zalazim u to. Činjenica je da će ti koji su divljali i dalje verovatno da divljaju, to je njihov problem, ali će sada biti uhvaćeni svakako, jer neće moći ni na tom parčetu puta gde glume savesnog vozača da ga glume. Što se tiče moje odluke (ne utičem na druge članove Odbora za saobraćaj i veze, oni će glasati kako budu želeli), samo sam rekla na vreme i smatram da je u redu što sam javno rekla ovo što sada mislim, da sam se predomislila, i smatram to mnogo poštenijim nego da se to desilo prilikom glasanja.
Reč ima narodni poslanik Nikola Novaković. Izvolite.
Vrlo bih kratko. Vozim auto koji ima u sebi ugrađen džemer (jammer). Kažu da on može da se eliminiše. Pa, onda može da se eliminiše svašta od toga, ali taj auto je tako kupljen. Raspitao sam se malo pošto je to kada bi se naknadno ugrađivalo. Naknadna ugradnja džemera, tzv. radar-detektora (kako hoćete da ga zovemo), vrlo je komplikovana i košta 400 i više evra. Dakle, uopšte nije bezazlena priča. S druge strane, vozim od mog 18. rođendana, to mi je bio poklon za punoletstvo od moje majke. Prešao sam možda ne milion kilometara, ali 900.000. Nisam nikada platio kaznu ni za prebrzu vožnju ni za bilo kakve druge prekršaje. Ali sam video i uverio se da saobraćajna policija, uz sve uvažavanje njihovog vrlo lošeg položaja i teških uslova rada, osim držanja u ruci pištolja, radarskog ili onog, ne radi ništa drugo. Verujte mi da sam video na autoputu čoveka koji rešava ukrštene reči za volanom, bukvalno. Da ne govorim o telefoniranju, da ne govorim o čoveku koji drži dva mobilna telefona i šalje poruke istovremeno. O takvim primera bismo mogli da pričamo koliko hoćemo, ali smo se mi vezali samo za brzinu. Neprilagođena brzina je posledica ogromnog broja drugih okolnosti, a ne samo cajgera koji pokazuje kojom brzinom vozite. Ovde sam došao sa tridesetdvogodišnjom advokatskom praksom. Branio sam stotine učesnika u saobraćajnim nesrećama, bio sam i na strani oštećenih. Verujte, u saobraćajnim nesrećama nema nevinih. Bez obzira protiv koga je ruka pravde uperena, svi su krivi. Dakle, ta povećana opasnost saobraćaja, kao pojave, u suštini treba sve da nas tera da delujemo preventivno, ne baveći se samo posledicama. Više bih voleo da u ovom zakonu mnogo toga više ima o obavezama saobraćajne policije, da isključuje iz saobraćaja vozače koji u magli (a ne vidiš prst pred okom) voze bez upaljenog svetla, koji voze automobile za koje na prvi pogled možete da vidite da su apsolutno tehnički neispravni, koji nemaju pokazivače pravca (neko je ovde govorio o tome) i mali milion drugih stvari ne bi li se saobraćajna kultura popravila, saobraćajna situacija poboljšala i umanjili svi negativni efekti. Ako će moj džemer doprineti tome, odmah sada ću ga, uz pomoć mojih prijatelja, ako to budu umeli, ili ovlašćenih servisera, skinuti. Ali neće. Nema veze. Samo još nešto da vam kažem, gospođo Milošević. Pomenuli ste, čini mi se, neko germansko područje. U Austriji policija, naravno, ima radare, ali pre nego što na njega naiđete, imate znak - pazi radar. Oni kažu - vidite šta rade, ovo je smešno. A ja ga pitam - koliko voziš? Kaže - koliko je dozvoljeno. To je poenta. Dok postoji nadgornjavanje između policajaca i lopova, dotle ćemo mi imati ovakve nekakve propise koji, hajde da stručno govorimo, nisu baš najsjajniji. Ne kažem da ih ne treba imati, ali mislim da ova odredba poprilično izaziva preveliku buru u čaši vode, a efekti će biti gotovo nikakvi. Hvala.
Vreme na raspolaganju poslaničkoj grupi G17 plus je 24 minuta. Za reč se javio narodni poslanik Zoran Šami. Izvolite.
Prvo, molim gospođu Milošević i druge poslanike da kao argumente više ne koriste mentalitet građana Srbije. To nije nikakav argument. To je, zapravo, uvredljivo za građane Srbije. I stvar je dobrog ukusa da li ćete to koristi, a o ukusima sada da ne govorim. Drugo, nikada nisam imao uređaj za detektovanje i nemam nameru da ga imam. Za razliku od bezgrešnog potpredsednika, ja sam platio jedno deset ili 15 puta za ovih 35 godina kaznu zbog veće brzine. Ništa dramatično, platio sam i ne smatram sebe, naravno, nepristojnim vozačem. Međutim, jednog mog prijatelja koji ima taj uređaj zaustavi patrola i kaže - vozili ste 96 km na sat, a dozvoljeno je 60. On pita -otkud vi to znate? Ovaj kaže - radar. A on kaže - moj uređaj za detekciju je ustanovio da nije radio, niste ni merili. Koliko puta oni koji mere (oni koji rade u policiji to sve znaju, ne moram da im ovde otkrivam) snime jedno vozilo da ide nekom brzinom, pa pošto im se dotični drug ili gospodin ne kažnjava iz nekih razloga, čekaju sledeće vozilo, pa mu pokažu ono što su snimili. Znate li koliko puta se to dešava? Mnogo puta. Opet da se vratim na ono što je, doduše, i gospodin Ostojić kazao. Ljudi, nije stvar u tome da naplatimo što veći broj kazni. Stvar je u tome da dovedemo bezbednost saobraćaja u red. Zato se zalažem da se uređaj za detekciju dozvoli, zato DSS to traži. Hvala.
Preostalo vreme poslaničkoj grupi DSS je pet minuta i 25 sekundi, a vreme na raspolaganju ovlašćenom predstavniku je deset minuta. Za reč se javio narodni poslanik Dejan Radenković.
Stvarno sam našao za shodno da reagujem. Nema smisla da tako govorimo o našoj policiji. Svi smo mi učesnici u saobraćaju i niko nije svetac. Svako je napravio poneku grešku i kažnjen je, verovatno s razlogom. Ali mi, kao učesnici u saobraćaju, kao vozači, uvek kada nas policija zaustavi, naravno nismo ni za šta krivi. Nismo ništa pili, nismo vozili toliko brzo, žurili smo zato što nam se porodila žena... Znači, mi smo takav narod, po profesiji, hajde da kažemo, vrlo kreativni i mislim da nije u redu da tako govorimo o našoj policiji. Naravno da u svakom žitu ima kukolja, ali stvarno ne treba da generalizujemo da se policija služi tim i takvim stvarima. Naravno, to je nama opravdanje za nešto što smo uradili, pa onda svaljujemo krivicu na policajca, pa je on kriv. Nije lako tim ljudima koji rade i po kiši i po suncu. Molim vas, shvatam da opozicija treba da kritikuje zakone koje predlaže vlast, ali dajte da malo doziramo neke stvari i da pazimo šta pričamo, jer mi vređamo te ljude. Nije to u redu prema njima. Evo, što se mene tiče, oštar sam vozač, masu puta sam platio kaznu i znam da sam kriv. Ali, naravno, uvek pokušavamo da dokažemo kako nismo krivi, žurili smo, uvek tražimo obrazloženje ili da nekako zamolimo policajca da nam oprosti, a neki put smo i nervozni. Jednostavno, samo apelujem na to da nama ti policajci nisu krivi, nego, nadam se, ako je do toga kakav sam ja vozač, kada budemo usvojili ovaj zakon, iskreno kažem, vrlo brzo ću skupiti te bodove i ići ću peške ili će morati neko da me vozi. Nemojte da branimo nešto za šta znamo da nije uzrok mnogih nesreća u Srbiji, a to je brza vožnja. Naravno da svi mi brzo vozimo i žurimo negde. Nikad ne krenemo na vreme, nego kažemo - žurimo. Pogotovo mi političari koristimo to. Žurimo, jurimo, kasnimo na sastanak i onda kažemo - znate šta, mi žurimo. Nije, jer znamo svi šta se dešava, znamo da uzrok u mnogim nesrećama, i ovo prilagođavanje brzine, svi znamo da luksuzniji auto ima bolji kočioni sistem od nekog auta koji je prosečan u Srbiji. Naravno, veći je rizik kod tih ljudi koji voze slabiji auto i koji je prosečan, možda i tehnički neispravan, kada on vozi brže, nego kod onoga koji ima bolji i luksuzniji auto. Kada bismo polemisali na tu temu da li jeste ili nije, ili je detektor, odnosno radar pokazao da smo vozili brže, to je isto kao što se u masi slučajeva dešava kada je neko pijan, ima nekoliko promila alkohola u krvi, pa verovatno kaže da nije pio, ne zna o čemu se tu radi i dolazi do takvih situacija. Tako da vas molim da stvarno budemo konstruktivniji i da pazimo na to da u svojim diskusijama dalje ne vređamo naše policajce.
Narodni poslaniče, ako smatrate da je prekršen Poslovnik time što nekoga nisam upozorila, onda vas molim da tražite povredu Poslovnika, jer u dosadašnjoj diskusiji nisam čula da je iko od narodnih poslanika vređao policajce. Da sam čula, reagovala bih, pošto se radi o uvredama, bez obzira da li se radi o nama koji smo prisutni ili o nekoj društvenoj grupi. Ono na šta vas upozoravam jeste da ne možete, kao narodni poslanik, davati izjave u Narodnoj skupštini da ste spremni da kršite zakon koji donosimo. Bez ikakve sumnje, vaša namera nije ni loša ni neiskrena, ali smatram nedopustivim da bilo koji od narodnih poslanika, predstavljajući ovde sve druge, u čije ime pokušavamo da donosimo zakone i rešimo njihove probleme, kaže za govornicom da će brzo skupiti 18 poena. To znači da ćete kršiti zakon. Mi smo obavezni da budemo i uzor, a ne samo da donosimo zakone. Ne sumnjam u to da niste mislili ništa loše. Ima još troje prijavljenih: narodni poslanik Tomislav Nikolić, pa Dragan Stevanović, pa Dejan Radenković. Radićemo u prepodnevnom delu dok ne završimo raspravu po ovom amandmanu, jer smatram nepriličnim da određujemo pauzu u sredini ovakve rasprave. Reč ima Tomislav Nikolić, pravo na repliku.
Gospođo Čomić, kad bi neko izračunao koliko je vremena utrošeno na opstrukciju, a koliko na vaše obrazloženje, tu biste bili negde egal. Vi ste sada povredili Poslovnik. Narodni poslanik nije tražio povredu Poslovnika, a vi ste mu davali obrazloženje kao da ste se vi osetili prozvanom njegovom diskusijom, umesto nas na koje sa ta diskusija odnosila. Zato vas molim da pravo na repliku koristite kada se prepoznate, kada neko pogrešno protumači vaše reči, a ne kad neko upućuje svoju kritiku nekom drugom poslaniku. Ne možete vi nas da odbranite od onoga što je govorio narodni poslanik, zato što je to naša dužnost. Zaista nisam čuo da je bilo ko ovde uvredio policajce. Molim gospodina da ne reaguje kao pripadnik stranke koja vodi ministarstvo policije, nema smisla. Da ste u opoziciji, uopšte ne biste tako govorili. Pošto vam je predsednik stranke ministar unutrašnjih poslova, sada štitite policajce od opozicije. To uopšte nije dobro, zato što mi policiju cenimo koliko i vi. Ona se prema nama ponaša grublje nego prema vama, posebno kada dobije nalog da nas tuče besomučno i da nas rasteruje sa skupova koje prijavimo i koji su potpuno izvedeni u skladu sa zakonom, ali nikada ovde niste čuli nijednog poslanika, posebno iz opozicije, da napadaju brutalno policajce. Znamo posle šta može da nas čeka noću ili u pola bela dana od policajaca koji se osete ugroženim od nas. Nemojte da kucate na otvorena vrata ispravnog, čestitog, poštenog policajca, koji hoće da odbrani sve građane Srbije. Svako želi u ovoj Srbiji, i vlast i opozicija... Jer nismo u stanju da zamenimo 30.000 policajaca kada budemo vas menjali. Hoćemo da ti ljudi koji završavaju specijalne škole ostanu, i oni koji su na ulici i oni koji su u vozilima i oni koji su u kabinetima, da rade stručno svoj posao i da ih ništa drugo ne zanima. Ne vezujte policiju za političke stranke, jer bi to bilo samo vezivanje i odvezivanje. Kako koja stranka preuzme MUP, tako je vezuje i odvezuje od onoga koji je prethodno bio preuzeo. Smatram da branite ljude koji uopšte nisu ugroženi od ljudi od kojih nisu ugroženi. Policiju branite od kriminalaca. Prijavite se za reč pa recite koji kriminalci ugrožavaju policiju, protiv kojih treba da se obračunamo, da vidim tu hrabrost, a ne da kažete da je policija ugrožena od narodnih poslanika. To je najlakše, a izgleda mi prilično besmisleno.
Narodni poslanik Dragan Stevanović želi da koristi vreme poslaničke grupe. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, zbog dve stvari koje su izrečene u prethodnim diskusijama nekih mojih kolega poslanika ovde, smatram za shodno da ponovo postavim pitanje. Na osnovu svega ovoga što je gospodin Novaković rekao i koji je u principu potvrdio na jednom praktičnom primeru moju opravdanu sumnju da će zakon biti objektivno u postupku primene doveden u pitanje, jer on čovek ni kriv ni dužan ima taj antiradar uređaj, ne za ometanje, nego za detekciju – da li je poslao poruku svima onima koji će primenjivati ovaj zakon da mogu da ga zaustave na bilo kom delu puta i da ga kazne sa 15.000-30.000 dinara jer on to poseduje i ima u vozilu? I nikako da nam odgovore predstavnici ministarstva kako je moguće da zakon zabrani određeni uređaj, a da se na putevima Srbije registruju i voze vozila koja imaju takav uređaj u sebi ugrađen. Obesmislićete zakon ukoliko nešto ne učinite u ovom smislu i prihvatite jedan amandman koji ovo otklanja. S druge strane, znate o čemu se radi? Status policije i briga o policiji ne može da se obezbeđuje političkim pričama i frazama. Ne želim ništa loše, ali dužnost svih nas koji sedimo u ovoj sali jeste da donesemo primeren zakon koji će obezbediti normalan status i policije koja će sprovoditi zakon, ali i onih na koje se zakon odnosi, odnosno koji će biti sankcionisani određenim odredbama ovog zakona. Ukoliko ne pokažemo spremnost i zrelost da napravimo kvalitetan zakon, zakon koji će biti primenjiv u praksi, možemo mi retorički da volimo policiju koliko god hoćemo, ali njihov status i njihov problem na terenu i u praksi napravićemo većim. Mi ćemo biti odgovorni zbog činjenice da će doći u neprijatnu situaciju. Ponavljam pitanje – ko će biti diskriminisan, da li gospodin Novaković, koji nije kriv što ima uređaj, ili policajac? Ili će policajac biti u neprijatnoj situaciji što mora da kazni gospodina Novakovića koji je prekršio zakon?
Reč ima poslanik Dejan Radenković.
Gospođo Čomić, javljam se samo da razjasnim. Nisam rekao nijednom prilikom da ću kršiti zakon, samo sam sebe predstavio kao jednog od učesnika koji je vrlo često u saobraćaju i naravno - ko vozi, taj i greši. Mi donosimo taj zakon da bismo i za neke svoje greške u vožnji bili kažnjeni. Nadam se da je u pitanju to da se nismo bili razumeli. Reagovao sam zbog toga što se čula optužba da policajci kada nekog registruju da je prekoračio brzinu, iz nekih određenih okolnosti (možda ću sad karikirati) puste toga, a onda kod sledećeg koji naiđe ostane registrovana ta brzina, pa se optuži taj koji je vozio a nije prekoračio brzinu. Samo sam hteo da stanem u zaštitu, jer mislim da to ne stoji i da je to potpuno nepojmljivo. Znači, ako je neko vozio brzo - vozio je brzo. Ne vidim nijedan razlog zašto bi bio kriv policajac, da se on optužuje za zloupotrebu. Toliko.
Moja obaveza je, na osnovu člana 104, da upozorim narodnog poslanika kada čujem da govori ono što smatram neprimerenim za atmosferu sednice Narodne skupštine, i to sam obrazložila. Dakle, vas sam upozorila da se u nastupima čuvamo toga da obećavamo da ćemo kršiti zakon jer nam je takva priroda. To je nedopustivo i zbog toga ste upozoreni. Reč ima narodna poslanica Zlata Đerić, a posle nje narodni poslanik Zoran Ostojić.
S obzirom, poštovana predsedavajuća, da ste najavili pauzu po zaključivanju rasprave o ovom amandmanu, zaista je svi iskreno i dugo čekamo, a da bi nam stvari bile jasnije, Vlada se po ovom amandmanu mora danas decidirano izjasniti jer zaista dolazimo u situaciju nejasne primene zakona. Postoje automobili koji se uvoze sa tim aparatom. Da li su onda ti ljudi, vlasnici tih automobila, stalno u prekršaju? Da se ne bavimo mentalitetom, da se ne bavimo etnopsihologijom, zakon je zakon i mi se ovde moramo baviti zakonodavstvom. Dakle, moramo znati. Mi koji možda nameravamo da kupimo automobil, ni krivi ni dužni imaćemo u svom bordu i taj aparat, dakle moramo znati da li smo mi onda stalno u prekršaju. Bez obzira da li smo savesni vozači ili ne, bićemo kažnjavani više nego nesavesni ili nasilni vozači zato što, jednostavno, to posedujemo. To se danas mora raspraviti.
Reč je tražio poslanik Zoran Ostojić.
Samo za kraj, da se vratimo na temu. Policija ima apsolutno glavnu, a možda i jedinu ulogu u kontroli ovog zakona, u kontroli bezbednosti saobraćaja i primeni zakona. Tu ništa nije sporno. Ja imam problem sa ulogom policije u drugim oblastima - obuka itd., o tome smo pričali. Ovde se radi o kontroli saobraćaja. Policija zakonski kontroliše vozače da li krše propise. Zašto je problem da i vozači kontrolišu policiju? Nikakav problem. Da ne pričamo o drugim stvarima, jednostavno, ovo omogućava vozaču da kontroliše policiju u toj meri da li mu je merena brzina. To je sve. Zašto je to nekom problem ako nema manipulacija, prevara itd.? Prosto, oni nas kontrolišu i mi njih kontrolišemo. To je toliko prirodno da proizvođači automobila te uređaje ugrađuju u vozila u fabrikama. Zaista ne razumem kako se desilo ovo što se desilo, kada su na sednici Odbora svi prisutni glasali "za". Tako da, gospodine Mrkonjiću, nadam se da nećete reći ovde da se ne vezujete i da se nećete vezivati, jer možete da dobijete kaznu iako niste poslanik i nije iza Slavica Đukić-Dejanović nego Gordana Čomić, pazite, ali bih voleo da se izjasnite o ovom amandmanu.
Ne može niko u toku sednice Narodne skupštine da zastupa stav da ne treba poštovati zakon, odnosno da ga treba kršiti. To se odnosi na sve narodne poslanike, kao i na ministre. Ministar je tražio reč. Izvolite.
Dakle, što se tiče ovog člana, on će da ostane takav kakav jeste. Ljudi koji imaju takve automobile na tehničkim pregledima moraće to da ugase. Da li sam jasan? Hvala.
Da li se još neko javlja za reč po ovom amandmanu? (Ne.) Na član 30. amandman je podneo narodni poslanik Momo Čolaković. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze su prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Pre nego što odredim pauzu, na osnovu člana 85. stav 5. obaveštavam Narodnu skupštinu da ćemo danas raditi i posle 18.00 časova, a raspravom o tački koja u tom trenutku bude na dnevnom redu. Sada određujem pauzu koja će trajati od 14.30 do 15.30 časova. Popodnevni deo sednice počinje raspravom u pojedinostima na član 30. amandmanom koji je podneo narodni poslanik Boris Aleksić. Hvala vam.
Dobar dan, pola četiri je i dva minuta. Iz poštovanja prema prisutnima, počinjemo današnje popodnevno zasedanje tamo gde smo pre podne stali, raspravom o amandmanu narodnog poslanika Borisa Aleksića na član 30. Reč ima gospodin Dragan Stevanović.
Gospodine predsedavajući, samo bih hteo da pitam da li će predstavnici ministarstva da se vrate u salu ili ćemo po podne u nekom neprimerenom maniru da nastavimo? Mi smo podneli, odnosno moj kolega Boris Aleksić je podneo amandman na član 30. predloženog zakona jer smo zaista smatrali da je predloženo rešenje u tekstu zakona nedorečeno. Iskoristiću deo vremena svoje stranke da ukažem na još nekoliko nedorečenosti kada je u pitanju kaznena politika u ovom zakonu, ali pre toga da ukratko obrazložim ovaj amandman. Naime, stav 3. člana 30. glasi: ''Vozač iz stava 1. ovog člana dužan je da upozori putnike na obavezno korišćenje sigurnosnog pojasa''. To je u kaznenom smislu jako apstraktna konstatacija. Šta znači to ''vozač je dužan da upozori putnike na obavezno korišćenje sigurnosnog pojasa'', a onda u članu 334 (čini mi se) predloženog zakona za prekršaj iz stava 3. ovog člana predviđate kaznu tri hiljade dinara, a ukoliko se desi neka nezgoda, kazna bi u tom smislu bila od pet do 15 hiljada dinara. Sada postavljam sebi pitanje i postavljam vama pitanje, pošto predstavnika Vlade nema još uvek – kako će se utvrditi da li je vozač upozorio putnike na obavezno korišćenje sigurnosnog pojasa? Mi smo u tom kontekstu smatrali da ovde treba nešto preciznije i konkretnije da se predloži. Možda je naš predlog rigidan, ali čini mi se da bi se na taj način, prihvatanjem ovog amandmana, potpuno i do kraja definisala odgovornost i vozača i njegovih saputnika, onih koji su sa njim u vozilu. S druge strane, čini mi se da ste malopre baš vi, gospodine Novakoviću, rekli da ovim predloženim zakonom mi zaista treba da nastojimo da stvorimo obaveze, ali i odgovornost svima onima koji učestvuju u obezbeđivanju, odnosno podizanju nivoa bezbednosti saobraćaja na putevima u Srbiji. Smatrao sam da bi se sve to ostvarilo upravo na taj način kako smo mi predložili, da stav 3. glasi: „Vozač iz stava 1. ovog člana ne sme vozilom da se kreće po putu ako mu putnici ne koriste sigurnosni pojas na način koji je predvideo proizvođač“. Tu zaista ne bi bilo nikakvih dilema oko toga da li je neko napravio prekršaj, da li je svoje obaveze u duhu ovog zakona ispunio, a i oni koji bi eventualno došli u situaciju da konstatuju taj prekršaj i predvide kaznu imali bi čistu i jasnu situaciju. Sada ću, povodom ovog amandmana, iskoristiti priliku da prokomentarišem još nekoliko detalja vezanih za novčane kazne i prekršaje. Mislim da su i one apsolutno u duhu naše konstatacije, da su određene norme ovog zakona predviđene zaista površno, odnosno da su nedorečene. Da se razumemo, nismo mi protiv toga da se zakonom predvide finansijske i neke druge kazne, zakon se predviđa za nesavesne vozače i mislim da niko nije ovde da da pravo i mogućnost nesavesnim vozačima da kreiraju i prave sliku o uslovima i bezbednosti saobraćaja u Srbiji. Kazna od tri hiljade dinara, odnosno ako je izazvana nezgoda kazna od pet do 15 hiljada dinara, zakonom je predviđena recimo za slušanje glasne muzike tokom vožnje, za vožnju biciklom posred puta, za zauzimanje dva ili više parking mesta prilikom parkiranja, vožnju danju bez upaljenih oborenih svetala, nečitljive tablice, držanje slušalica na oba uveta prilikom prelaska kolovoza, pešačenje po kolovozu, prelazak kolovoza van pešačkog prelaza ako je prelaz bliži od 100 metara. Sada bih samo prokomentarisao dve stvari koje su ovde definisane i napravio jednu paralelu. Vi ste, da kažem, u taj isti kazneni dijapazon stavili slušanje glasne muzike tokom vožnje, gde se postavlja pitanje da li je zaista moguće objektivno dokazati da neko glasno sluša muziku i koliko glasno ili je to nečiji individualan stav da to definiše, ili ćemo možda u nekom podzakonskom aktu predvideti decibele, tj. koji je raspon decibela u kom može da se kreće glasnoća muzike koju vozači slušaju. Onda ste, iskreno da kažem, što je nerazumno, stavili u isti dijapazon vožnju bicikla posred puta i nečitljive tablice. Ja bih ove dve kategorije, recimo, posmatrao sa aspekata posledica koje mogu da proizvedu ovu prekršaji učesnika u saobraćaju. Da li isti teret imaju posledice koje proizvodi nečitljiva tablica ili činjenica da će neko nesavestan voziti bicikl posred puta? Takvi prekršaji, nažalost, ponekad mogu da imaju tragične ishode i stavljati njih u istu ravan sa prekršajima poput nečitljivih tablica zaista je neodgovorno. Dalje, imate kazne od 5.000 dinara, a ukoliko se izazovu nezgode kazne su od 6.000 do 18.000 dinara. Onda ste u taj isti koš, biću slobodan da kažem, stavili neposedovanje svetlosnog prsluka, vožnju po površini koja nije tome namenjena ili nevezivanje pojasa. Sada se opet vraćamo na ovo što smo malopre rekli, da li će zaista moći da se uporede posledice prekršaja nevezivanja pojasa ili neposedovanja svetlosnog prsluka. To su neke stvari koje smo mi primetili i na koje smo želeli predlagaču zakona da ukažemo i koje su apsolutno u duhu naše konstatacije da zakon niste dovoljno dobro razradili i da ste možda u tom duhu bili obavezni da još veći broj amandmana prihvatite i da na taj način pokušate da popravite zakon. Smatramo takođe da je član 1. ovog zakona besmislen i ukoliko prihvatite amandman poslanika da se stav 3. člana 30. briše. Zato molimo da preispitate vašu odluku, odnosno da prihvatite amandman koji je moj kolega Boris Aleksić predložio.
Zahvaljujem. Da li još neko po ovom amandmanu želi reč? (Ne.) Narodni poslanik Zoran Ostojić podneo je amandman, sa ispravkom, na član 31, sa predlogom da se posle člana 31. doda novi član 31a. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospodin Zoran Ostojić.
Ovaj član govori o načinu vezivanja u kolima, posebno o načinu vezivanja dece. Mislim da ima dva problema ovde. Prvo, ovako je formulisano za dete do tri godine starosti: "Dete do tri godine starosti prevozi se u bezbednosnom sedištu, odnosno korpi, osim u vozilima za javni prevoz putnika". U redu - osim za vozila za javni prevoz putnika, međutim ova formulacija implicitno dovodi do toga da je zakonski prenositi ili voziti bebu do tri godine, dete do tri godine u korpi za veš. Piše - u korpi. Ne piše da mora da bude vezano u tom posebnom sedištu. Iskreno, mislim da je bolja moja formulacija: ''Kada se dete do tri godine starosti prevozi u putničkom vozilu, ono mora biti u homologovanoj dečijoj bezbednosnoj korpi ili homologovanom sedištu za bezbedan prevoz dece, podešenim za taj uzrast deteta''. Znate, gospodine Mrkonjiću, da skoro 200 ljudi godišnje umre ili pogine zbog nevezivanja. Zato smo i bili ljuti kada ste, kao faktor bezbednosti, rekli da se ne vezujete. Ovo, bez obzira što će ministar bliže odrediti način prevoza dece, mora biti u zakonu, mora biti zakonska obaveza. Imamo tu još jedan problem, koji uopšte niste rešili ovim zakonom, problem dece između tri i 12 godina. Imamo treći problem. Ako sam dobro razumeo, vi ste prihvatili amandman narodnog poslanika Mome Čolakovića koji se tiče vezivanja osoba nižih od 150 santimetara. Poseban je način vezivanja osoba nižih od 150 santimetara. Ako obrišete taj poseban način, verujte, nadam se da se to neće desiti, dovode se u opasnost niske osobe da im u nekoj nesreći pojas, hajde da ne kažem odseče glavu, ali da ima mnogo ozbiljnijih posledica nego na način na koji je to uređeno u Evropi. Ovaj član, kako ste ga vi formulisali, protivan je Evropskoj direktivi, verujte mi. A u nekim drugim slučajevima rado se pozivate na Evropsku direktivu. Mislim da mora da se definiše, to je svrha mog amandmana, i prevoz dece između tri i 12 godina i da se ovo za decu do tri godine jasno formuliše. U ovom vašem članu kažete - korpa, čak ne piše da mora da bude vezano to dete do tri godine. Ovo je tehnička stvar i ne vidim ništa što bi moglo da utiče na slavu onog koji je pisao. Prihvatite ovaj amandman, radi se o deci, radi se o bezbednosti, ne zadire u policijska prava, samo zadire u bezbednost i mnogo je bliže onom što je u Evropi.
Hvala. Vreme za LDP ste iskoristili, a kao ovlašćeni predstavnik imate još 13 i po minuta. Da li još neko želi reč po ovom amandmanu? (Ne.) Na član 31. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miroslav Petković i Zoran Šami. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze su prihvatili amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 31. amandman je podneo narodni poslanik Momo Čolaković. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze su prihvatili amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je i ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Odbor za saobraćaj i veze, na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, podneo je amandman na član 33. Predstavnik predlagača je prihvatio amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 33. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miroslav Petković i Zoran Šami. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Zoran Šami. Izvolite.
Zahvaljujem. Predložili smo, u cilju popravljanja teksta, dve izmene u članu 33. Ova prva, da se umesto glagola "moći" upotrebi glagol "smeti", zapravo je prihvaćen jer je to bio amandman Odbora, koji je Odbor predložio i to je prihvaćeno. Ali, mi smo tražili da se u stavu 2. brišu reči ''van vozila''. Naime, radi se o tome da kada je preglednost loša, onda vozač treba da dobije instrukcije od nekog drugog lica, na primer kod kretanja unazad, izlaska na put itd. Tu je predlagač zakona nekako zaključio da to lice koje daje instrukcije mora obavezno biti van vozila. To je, doduše, tačno u slučajevima putničkih vozila, ali u slučajevima teretnih vozila ne mora da bude tačno. Može to lice da se nalazi i na kamionu i da ima odličan pregled. Dakle, nalazi se u vozilu, odnosno na vozilu, a da pritom može da završi posao. Ne vidim zašto bi onda zbog toga vozača trebalo kazniti ako to ne ispunjava. To je bila primedba DSS, odnosno ovaj amandman.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 34. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miroslav Petković i Zoran Šami. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze su prihvatili amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je i ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 35. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miroslav Petković i Zoran Šami. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze su prihvatili amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je i ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 40. amandman je podneo narodni poslanik Miljan Ranđelović. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze su prihvatili amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 41. amandman je podneo narodni poslanik Milan Urošević. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima Zoran Ostojić. Izvolite.
Trošiću svoje vreme zato što je amandman Milana Uroševića bolji nego moj. I ja sam podneo amandman na član 41. Radi se o nasilničkoj vožnji. Šta je to nasilnička vožnja? Iz obrazloženja Vlade da ne prihvata Uroševićev amandman jasno je da ne žele preciznu definiciju. Jer kaže da Vlada ne prihvata ovaj amandman iz razloga što je intencija onih koji su pisali zakon bila da omogući diskreciono pravo sudiji za prekršaje da u svim situacijama kada vozač ispoljava postupanje koje je u gruboj suprotnosti sa pravilima saobraćaja itd. A ja mislim da upravo treba jasno zakonom definisati šta je nasilnička vožnja. U zakonu ima formulacija o gruboj suprotnosti itd. (nejasan, ''gumeni'' član; očigledno je ovaj koji je pisao to pisao u nekom drugom vremenu, kada su ''gumeni'' članovi bili na ceni), pa onda kažete – pod nasilničkom vožnjom smatra se i... Znači, ovo ''gumeno'', pa plus ovo konkretno. I ja i Urošević predlažemo da bude samo konkretno, a ništa gumeno, da sudija ili policajac određuje kada vozač dva ili više puta prođe kroz crveno svetlo ako između dva uzastopna prolaza nije prošlo više od 10 minuta, to vi predlažete, i kada vozač izvrši preticanje kolone vozila pri čemu svojim vozilom prelazi ili se kreće po neisprekidanoj uzdužnoj liniji koja razdvaja kolovozne trake po smerovima. Urošević i ja, Urošević detaljnije od mene predlaže samo šta se smatra nasilničkom vožnjom, jer on kaže da je nasilnička vožnja ponašanje vozača motornog vozila koja je u gruboj suprotnosti s pravilima saobraćaja, odnosno prilikom koga vozač ne pokazuje obzir prema bezbednosti ostalih učesnika u saobraćaju, i to konkretno kada i samo sada – kada prolazi kroz crveno svetlo, kada vozi 50 km više nego što je dozvoljeno u gradu, kada vozi više od 70 km više od dozvoljenog van grada, što sam i ja predložio, on predlaže i da kada se dva puta prođe kroz crveno svetlo u roku od 24 sata itd. (ima još dve ili tri stavke). Ovo jeste nasilnička vožnja i ovo bi trebalo da bude nasilnička vožnja, samo ovo i ništa više. Sasvim je dovoljno da to bude nasilnička vožnja, a ne da dajete sudiji za prekršaje i policiji diskreciono ovlašćenje da ceni kako je to vozač u gruboj suprotnosti sa pravilima saobraćaja vozio. Jer, objektivno, za mene je nešto grubo, za gospodina Šamija možda manje grubo. Konkretizujte ovo, biće manje nesporazuma, ako želite manje nesporazuma.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 41. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miloš Aligrudić i Zoran Šami. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima dr Zoran Šami.
Znamo o čemu se radi. Odmah da kažem, DSS podržava uvođenje termina „nasilnička vožnja“. Svesni smo toga da nasilničke vožnje na našim ulicama i drumovima ima i svesni smo koliko je to opasno po sve učesnike u saobraćaju. Dakle, generalno podržavamo ideju da se na neki način uvedu posebne kazne za nasilničku vožnju, ali sve ovo što je rekao gospodin Ostojić zapravo stoji i dalje. Taj član kako je napisan u zakonu nije dobar. Podleže nekim nejasnim kriterijumima šta jeste a šta nije nasilnička vožnja. Doduše, navodi neke izričite situacije, ali očigledno ima nameru da pod to podvede i neke druge situacije za koje se ne zna koje su. Njih je gospodin Ostojić plastično nazvao „gumenim situacijama“ i to je dosta dobar termin. Mi smo na bili tragu i ovoga što je gospodin Urošević ponudio, čak pooštravamo ovo što je u zakonu napisano, dakle ne dva prolaska kroz crveno svetlo u roku od deset minuta, nego u roku od 24 sata. To znači da neko ima maniju da prolazi kroz crveno svetlo. Zatim, preticanje kolone na punoj liniji, brzine veće od 50 odnosno 70 kilometara u mestu i van mesta, to je sve u redu. Isto tako, i za nas je nasilnička vožnja vožnja pod onom najvećom kategorijom alkohola koji imate, preko dva promila alkohola u krvi. To takođe moramo podvesti pod nasilničku vožnju.
Zahvaljujem. Za reč se javio gospodin Mirko Čikiriz.
Pre svega želim da kažem gospodinu Šamiju da sam na vreme video sve amandmane i u raspravi u načelu sam pomenuo da sve što je predviđeno, ova dva slučaja nasilničke vožnje, da se mora proširiti krug okolnosti koji smatramo da potpadaju pod nasilničku vožnju. Narod je u svakodnevnom žargonu dao mnogo negativnih kvalifikacija za ljude koji u naseljenom mestu voze brzinom većom od 50 kilometara na čas. Obično se za takve ljude kaže: divljak, manijak, ubica, bahat čovek. Zašto? Zato što neko ko vozi brzinom duplo većom u odnosu na dozvoljenu brzinu u naseljenom mestu, gde se nalaze i deca i zaštićene kategorije stanovništva, mnogo pešaka, mnogo imovine itd., taj pokazuje posebnu bezobzirnost. Isto se može reći i za onoga ko na otvorenom delu puta vozi brzinom većom od 70 kilometara na čas jer su najmanje dozvoljene brzine 60 kilometara na čas. Šta znači kada neko na autoputu vozi 190 kilometara na čas, dozvoljena je brzina 120, a sa 300 kilometara se poleće? Što se tiče alkoholisanosti, mislim da je bitno da se zna da stepen alkoholisanosti od dva grampromila alkohola u krvi znači, to su i istraživanja pokazala, da su ovo najopasniji vozači, najčešći počinioci saobraćajnih nezgoda, da su brzi, bahati i energični u vožnji, da su im pokreti grubi, nesigurni, praćeni promašajima, da nemaju očuvanu orijentaciju prema ličnostima, da je alkoholisanost vrlo jasna i upadljiva za okolinu, da su funkcije čula, posebno čulo vida i sluha, oslabljene. Niti dobro vidi, niti dobro čuje, upadljiv je za okolinu, pijan, a ne podvodimo ga pod ovu kategoriju. Ponavljam, ovo su najopasniji vozači i najčešći počinioci saobraćajnih nezgoda, i oni za takvo svoje ponašanje treba da potpadnu pod terminologiju nasilničkog ponašanja.
Reč ima gospodin Srđan Milivojević.
Poštovani gospodine predsedavajući, uvaženi predstavnici ministarstva i Vlade Republike Srbije, kada smo dobili ove amandmane, pažljivo sam proučavao čitav ovaj zakon i ovaj amandman, kada je reč o Zakonu o bezbednosti saobraćaja, i malo sam se konsultovao s ljudima koji su neposredno u prilici da regulišu saobraćaj sa saobraćajnim policajcima i kontaktirao sam saobraćajne milicajce da pitam kako će oni sagledati sprovođenje ovog zakona u praksi. Kada govorimo o nasilničkoj vožnji, tačno je da tu postoji dosta prostora za subjektivnu ocenu šta je to nasilnička vožnja, ali ako bi bilo ko od poslanika proveo samo jedan radni dan sa saobraćajcima koji rade u tzv. presretačima na autoputu, koji pored snimanja brzine kretanja vozila imaju i ceo snimak saobraćajnog prekršaja, videli bi svi ljudi u Srbiji šta sve čoveku u Srbiji može da padne na pamet dok vozi automobil. To je nemoguće, ne postoji zakon kojim bi se to opisalo i stavilo u zakon. Tu mora da postoji klasifikacija tog ne samo prekršajnog nego krivičnog dela, ne nasilnička vožnja, nego nasilničko učestvovanje u saobraćaju. To što ti ljudi imaju svojim kamerama zabeleženo, ja bih emitovao deci u školi kao edukativni primer šta ne treba raditi u saobraćaju. Pokazati one snimke koje imaju kamere koje regulišu saobraćaj na raskrsnici, recimo na autoputu gde se kamioni uključuju na petlji autoputa kod Novog Sada, u suprotnoj traci, kontrasmeru autoputa, koji imate prilike da vidite na sajtu Youtube, zastrašujući je primer ponašanja učesnika u saobraćaju. Jednostavno, tu ne postoji mogućnost da sve ono što ljudi u Srbiji mogu da smisle, kada je reč o kršenju propisa, stavite u jedan zakon i mora da se koristi ovakav naziv. A preporučujem svim poslanicima, ko god ima vremena, da porazgovara makar s ljudima koji voze presretač, pogotovo sa kolegama koje vidim na autoputu svakog jutra kad dolazim na sednice Skupštine. Hvala.
Hvala vama. Da li još neko želi reč po ovom amandmanu? (Ne.) Na član 41. amandman je podnela narodni poslanik Aleksandra Ilić. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima gospođica Aleksandra Ilić.
Poštovani predsedavajući, poštovani gospodine ministre, predstavnici ministarstva, u ime poslaničke grupe NS podnela sam amandman. U članu 41. Predloga zakona o bezbednosti saobraćaja na putevima govori se o nasilničkoj vožnji i, pored ostalog, u stavu 2. tačka 2) navodi se kao radnja koja se smatra nasilničkom vožnjom ''kada vozač izvrši preticanje kolone vozila pri čemu svojim vozilom prelazi ili se kreće po neisprekidanoj uzdužnoj liniji koja razdvaja kolovozne trake po smerovima kretanja. Ovim amandmanom se, u suštini, prihvata stav zakonodavca, ali bi umesto formulacije iz Predloga zakona, predložena formulacija u amandmanu bila mnogo jasnija i konkretnija. Član 41. stav 2. tačka 2) Predloga zakona o bezbednosti saobraćaja na putevima bi, prihvatanjem ovog amandmana, glasio – kada vozač izvrši preticanje kolone vozila pri čemu svojim vozilom prelazi preko neisprekidane uzdužne linije, koja razdvaja kolovozne trake po smerovima kretanja, i kreće se tom kolovoznom trakom predviđenom isključivo za kretanje vozila iz suprotnog smera. Namera i stav su isti, ali je ovaj zakonski tekst jednostavniji, jasniji i precizniji. Dodavanjem tačaka 3. i 4. se proširuje nasilnička vožnja slučajevima koji predstavljaju drastično kršenje saobraćajnih propisa koji prouzrokuju izuzetno teške posledice, a što je pokazala dosadašnja praksa. Hvala.
Hvala vama. Da li još neko želi reč po ovom amandmanu? (Ne.) Na član 41. amandman je podneo narodni poslanik Momo Čolaković. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima gospodin Momo Čolaković.
Poštovani potpredsedniče, poštovano predsedništvo, poštovani ministre i predstavnici ministarstava, uvaženi narodni poslanici, naša poslanička grupa PUPS je u načelnoj raspravi podržala zakon u celini i nismo dobili nove elemente da to i sada ne kažemo. U vezi sa amandmanima koje smo podneli, a podneli smo više amandmana, izražavam zadovoljstvo zbog toga što ste prepoznali u našim amandmanima više predloga i sugestija koje ste prihvatili, pa sam u ime poslaničke grupe na tome zahvalan. U vezi sa ovim amandmanom, on je približan amandmanima kolega iz drugih poslaničkih grupa i mislimo da bi bilo dobro da se malo još pogledato u vezi sa nasilničkom vožnjom ili ponašanjem i prihvati neki od ovih amandmana. Takođe, prepoznajem bolji tekst gospodina Uroševića od mog. U daljoj raspravi u vezi s amandmanima koje smo podneli nećemo se dalje javljati, s obzirom da sam izrazio zadovoljstvo što su prihvaćeni naši amandmani i po sadržini i po kvalitetu. U Danu za glasanje naša poslanička grupa će glasati za ovaj zakon. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, gospodine Čolakoviću. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 42. amandman je podnela narodni poslanik Aleksandra Ilić. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima gospođica Aleksandra Ilić.
Član 42. Zakona o bezbednosti saobraćaja na putevima se odnosi na brzinu i u stavu 1. se navodi da je vozač dužan da brzinu kretanja vozila prilagodi osobinama i stanju puta, vidljivosti, preglednosti, atmosferskim prilikama, stanju vozila i tereta, gustini saobraćaja i drugim saobraćajnim uslovima, tako da vozilo može blagovremeno da zaustavi pred svakom preprekom koju pod datim okolnostima može da vidi ili ima razloga da predvidi, odnosno da vozilom upravlja na način kojim ne ugrožava bezbednost saobraćaja. Amandmanom se u ovom stavu samo dodaje da pored zaustavljanja pred svakom preprekom stoji i izbegavanje prepreke. Na ovaj način navedeni stav postaje potpuniji i sveobuhvatniji u pogledu radnji koje su moguće u određenim saobraćajnim situacijama, jer se na ovaj način predviđa i mogućnost izbegavanja prepreke, što pooštrava opisanu dužnost vozača u prilagođavanju brzine kretanja vozila. Hvala.
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč po ovom amandmanu? (Ne.) Na član 42. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Ostojić. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 42. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami i Milan Dimitrijević. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima dr Zoran Šami.
Zahvaljujem, predsedavajući. Tražili smo da se popravi tekst u sledećem smislu. Ovde stoji da je vozač dužan da brzinu kretanja vozila prilagodi osobinama i stanju puta itd., nabraja se šta još sve treba, što nije sporno. Tražili smo da se ''osobinama'' briše jer, iskreno da vam kažem, ne znam šta znači ''osobina puta'' – valjda da li je put šarmantan, lep ili nije lep, ili ružan... Stanje puta je dovoljna kategorija za tako nešto. Takođe, u tom istom stavu, gde se kaže ''ima razloga da predvidi'' da treba da vozi manjom brzinom, nema šta vozač da predviđa prepreku ili ostalo, nije vozač baba gatara. Tražili smo da se reči ''ili ima razloga da predvidi'' menjaju rečima ''odnosno ima razloga da očekuje''. Da rečenica znači – tako da vozilo može blagovremeno da zaustavi pred svakom preprekom koju pod datim okolnostima može da vidi, odnosno ima razloga da očekuje. Šta znači predvideti? To ne znači baš ništa. Ne mogu da predvidim da je na putu rezervisanom za motorna vozila iskopana rupa od pola metra i da će da mi otpadne točak. To da predvidim ne mogu. Onda bi trebalo stalno svi da vozimo 30 km na sat i sve je u redu. Još jedna, ne baš tehnička izmena. U trećem stavu reč ''i'' zamenjuje se rečju ''odnosno''. Naime, ovde kaže: ''Sve odredbe ovog zakona koje se odnose na brzinu primenjuju se na trenutno izmerenu brzinu i srednju (prosečnu) brzinu''. Ovako kako je formulisano izlazi da uvek morate da merite i jedno i drugo. Možete meriti i jedno i drugo, ali možete ili jedno ili drugo. Naročito na autoputu možete meriti srednju (prosečnu) brzinu, s obzirom na vreme kada je vozač ukucao karticu i kada je izašao s autoputa. To su naše primedbe. Hvala.
Reč ima gospodin Jovan Palalić.
Poštovani predsedavajući, gospodine ministre, ovo je jedan od članova gde se na vrlo konkretan način vidi kako Vlada kroz ovaj zakon posmatra odgovornost učesnika u saobraćaju. Pored člana 3, član 42. najjasnije dokazuje da je vozač isključivo odgovoran u jednoj saobraćajnoj situaciji. Ljudi koji su se bavili u praksi ovakvim slučajevima, gde se kaže da je vozač dužan da brzinu kretanja prilagodi osobinama i stanju puta i da je dužan da vozilo zaustavi pred svakom preprekom koju pod datim okolnostima može da vidi ili ima razloga da predvidi – u svakoj takvoj situaciji koja se desila u praksi, vozač je bio odgovoran. Pazite sad kakvo nam obrazloženje Vlada daje zašto odbija ovaj amandman – Vlada ne prihvata ovaj amandman iz razloga što je očekivanje subjektivan doživljaj vozača, a odredba ovog predloga zakona se odnosi na objektivne okolnosti. Garantujem vam da, u situaciji kada se desio jedan slučaj, da se utvrđuju objektivne okolnosti, sudija će suditi u skladu sa svojim subjektivnim doživljajem da li je vozač mogao da predvidi prepreke na putu. Ovo je na neki način uvođenje objektivne odgovornosti vozača u naš pravni sistem. On je dužan da predvidi nemoguću situaciju na putu, a najlakše je onda sudiji da na osnovu svog subjektivnog doživljaja sudi i ceni da li je on imao mogućnost da predvidi jednu objektivnu okolnost. Ovo je vrlo opasna odredba, koja isključivo stavlja vozača kao odgovornog u saobraćajnoj situaciji, gde se sudija, bilo u prekršajnim, bilo u redovnim sudovima, ne upušta u ostale činioce koji su eventualno uticali na saobraćajnu situaciju. On sudi i procenjuje da li je vozač mogao da predvidi. Ako sudija kaže ''ja mislim da si mogao da predvidiš'', on je kriv. Molim vas da prihvatite ovaj naš amandman, da ne unosimo objektivnu odgovornost u naš sistem, jer na osnovu ovoga nema potrebe da se bilo šta dokazuje. Dovoljno je da na osnovu zapisnika, uviđaja koji uradi policija, sudija samo proceni čim vidi vozača da je on imao mogućnost da predvidi svaku moguću prepreku koja se mogla pojaviti na putu i da reši slučaj. To dokazuje da ovaj zakon nije odmakao dalje od logike koja je postojala u sada još važećem zakonu. Prihvatite amandmane na članove 3. i 42. i izvucite vozača iz situacije gde može biti objektivno odgovoran za nešto na šta ne može da utiče.
Reč ima poslanik Mirko Čikiriz.
U ime poslanika SPO u načelnoj raspravi sam takođe tražio da se promeni logika ovog zakona i mislim da ako prolazimo ulicom, odnosno bulevarom ispred Doma Narodne skupštine, vozač ne može da predvidi ponašanje 300 učesnika u saobraćaju koji su ili u motornim vozilima ili su pešaci. Sasvim je druga situacija, naravno, ako vozač izjavi da je video i mogao da predvidi da će neka pokretna prepreka, pretpostavimo da je to pešak, da kroči na kolovoz, a pored toga on i dalje vozi. Onda je vozač kriv. Ali ako svi objektivni pokazatelji na sudu i subjektivni iskazi vozača i svedoka ukazuju da vozač nešto nije mogao da predvidi, ostavlja se prostor sa ovakvom odredbom da vozač uvek bude kriv. Pomenuću samo jedan slučaj, vrlo interesantan, iz sudske prakse. U krivičnom postupku je vozač autobusa oslobođen, a u parnici za naknadu štete osuđen zbog toga što je logika krivičnog suda bila da nije mogao da predvidi, a parničnog da je trebalo da predvidi. Pored kolovoza je stajao pešak koji ima paranoidnu šizofreniju i sa visokim stepenom alkoholisanosti. Bukvalno je jurio vozila po putu koja nailaze, naleteo na autobus koji je prešao na drugu stranu kolovoza, udario u autobus i svi putnici su rekli da je vozač bežao od tog pešaka. Inače, za paranoidnu šizofreniju su karakteristični brojni poremećaji, recimo da bolesnik uobražava da je poslat od svevišnjeg da spasava svet, vidi nevidljive sile itd. U jednom istom slučaju logika krivičnog i parničnog suda je bila različita, jer je krivični sudija rekao – nije mogao da predvidi i da očekuje, a parnični suprotno. Hvala.
Reč ima poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, mislim da bi predlagač trebalo da prekine sa ovom praksom, da isključivu odgovornost za saobraćajne udese imaju vozači motornih vozila. Potpuno razumem da postoji opasnost da neko to zloupotrebi ako se sa tim prestane, ali moramo da budemo svesni da su svi učesnici u saobraćaju krivično odgovorni – i pešaci i biciklisti i svi koji učestvuju u saobraćaju. Postoji praksa da je vozač odgovoran iz razloga što on upravlja motornim vozilom koje može nekome da nanese teške telesne povrede ili oduzme život. Sad vas, gospodo, pitam – šta ako vozač ugrozi svoj život i bezbednost svojih putnika, da bi izbegao kontakt sa nekim ko nije dovoljno odgovoran u saobraćaju? Šta ćemo ako svojim postupkom ugrozi druge učesnike u saobraćaju? Takav vozač će svakako biti osuđen, iako je maksimalno prilagodio brzinu kretanja vozila uslovima saobraćaja, puta itd. Život nam priča neke druge priče. I, gospodo predlagači, da znate, uvek kada ima teških telesnih povreda ili ne daj bože smrtnog ishoda, dve porodice su kažnjene. Ne treba u takvim situacijama da jednu potpuno uništimo, ako je već druga toliko morala da plati zbog neodgovornosti njenog člana.
Zahvaljujem. Recite mi, molim vas, da li ste koristili vaše vreme, kao ovlašćeni predstavnik, ili od poslaničke grupe? (Veroljub Arsić, s mesta: Poslaničke grupe.) Hvala lepo. Da li još neko, po ovom amandmanu, želi reč? (Ne.) Na član 43. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Ostojić. Predstavnik predlagača i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Zoran Ostojić, izvolite.
Ovde smo, oko prethodnog amandmana, dobili jedan doprinos jezičkoj praksi ili tumačenju srpskog jezika - predvideti je objektivno, a očekivati subjektivno. Ali, da idemo na ovaj amandman. ''Na putu u naselju, vozač ne sme vozilom da se kreće brzinom većom od 50 km na čas, odnosno brzinom većom od brzine dozvoljene postavljenim saobraćajnim znakom za celo naselje i njegov deo''. Znači, kada nema znaka, zakon kaže u Beogradu, koji dozvoljava više, u Beogradu ne sme više od 50 km. Mislim da treba da bude obrnuto, upravo zbog onoga što smo pričali kad je bila definicija naseljenog mesta. Zato ovde amandmanom uvodim izgrađeno područje, jer jedno je naselje ili naseljeno mesto, a drugo je izgrađeno područje. Kada je izgrađeno područje, onda ima smisla 50 km, ali mislim da je smisao ovog člana zakona da opet faktički da organima koji kontrolišu saobraćaj diskreciono pravo da kažnjava vozače tamo gde ne bi trebalo. Znači, bolje je ograničiti samo u izgrađenom području, zato što je tu moguće da izađu deca, da ima pešaka itd., a unutar naselja, ono što nije izgrađeno područje, tu treba dopustiti i brzinu koja je odgovarajuća tom putu i uslovima puta.
Na član 43. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami i Zoran Nikolić. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima gospodin Zoran Šami.
Zahvaljujem. Mi smo tražili da se u tom stavu sve ostale reči posle 50 km na čas brišu, a da stav 2, ''i do 80 km na čas'' menjaju rečima ''većom od 50 km na čas''. Drugim rečima, ostavljamo jednu širu mogućnost. Zašto u naseljenom mestu, ako to uslovi puta dozvoljavaju, a recimo da je to deo nekog puta za motorna vozila ili autoputa, brzina ne bi mogla da ide i do 100 km na čas? Naravno, uz odgovarajuću procenu. Ili 70 ili 60, dakle nekom brzinom većom od 50 km na sat. Neke generalne zabrane inače postoje - preko 100 km ne može na putu za motorna vozila, motoputu, preko 120 ne može na autoputu - to je u redu, to se zna, a ovo, dati jednu slobodu i mogućnost da se na ovaj način reši. Mislim da je naša formulacija čistija i, da kažem, praktičnija. Doduše, mi smo ovde razmišljali još o nečem, i samo bih to da pomenem, kao ideju. Znate, u nekim gradovima i nekim mestima vole lokalne vlasti da ograniče brzinu na mnogo malo, na 30 ili 40 km na sat. To bi, na neki način, takođe valjalo regulisati zakonom, da ne može baš brzina da se ograničava tek tako. Ali, o tom potom, nekom drugom prilikom.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Odbor za saobraćaj i veze povukao je amandman na član 44. Na član 44. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Ostojić. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima gospodin Zoran Ostojić.
Ima veze sa prethodnim, razlika između naselja i naseljenog mesta izgrađenog područja, da ne bi bilo diskreciono pravo da probaju organi saobraćajne policije da naplaćuju kaznu od table naseljenog mesta do table naseljenog mesta, pozivajući se na dosadašnju praksu i ovaj zakon. Znači, vi predlažete da piše – na putu van naselja vozač ne sme vozilom da se kreće brzinom većom od 120 km na čas na autoputu, 100 km na čas na motoputu, 80 km na čas na ostalim putevima i na putu van naselja vozač ne sme da se kreće brzinom većom od brzine dozvoljene saobraćajnim znakom. Predlažem da glasi ovako: "Na putu van izgrađenog područja vozač ne sme vozilom da se kreće brzinom većom od: 120 km/h na autoputu, 100 km/h na motoputu, 80 km/h na ostalim putevima. Na putu van izgrađenog područja vozač ne sme vozilom da se kreće brzinom većom od brzine dozvoljene saobraćajnim znakom''. To nije sporno. Sporno je samo šta je naselje, a šta je izgrađeno mesto. Vi hoćete sve da pretvorite u naselje, a ja hoću da definišem da se u naselju može voziti brže od onoga što je propisano ovim zakonom. Nadam se da mi ne oduzimate vreme kao ovlašćenom predstavniku. Nešto sam brzo potrošio vreme, a nisam matematičar kao Šami. Hvala.
Ni govora da vam iko uskraćuje pravo na vreme koje vam je preostalo. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 44. amandman je podneo narodni poslanik Miljan Ranđelović. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima gospodin Miljan Ranđelović.
Poštovano predsedništvo, gospodo iz Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, želim da izrazim zadovoljstvo što ste prihvatili dva od četiri moja amandmana. Treći nije prihvaćen, i to je u redu, zato što su vaši argumenti bolji i jači od onoga što sam ja naveo u obrazloženju svog amandmana. Četvrti takođe nije prihvaćen, ali se tu ne mogu složiti s vama, iz sledećih razloga. Želim da pročitam svoj amandman, svoje obrazloženje, a zatim i vaše obrazloženje zbog čega amandman nije prihvaćen. Amandman glasi ovako: ''U članu 44. stav 1, tačka 1)broj ''120'' zamenjuje se brojem ''130'', dok se u tački 3) broj ''80'' zamenjuje brojem ''90''. Moje obrazloženje je: ''Amandman je potrebno usvojiti zbog usaglašavanja pozitivnih propisa i prakse u našoj državi, kao i zbog usaglašavanja sa praksom država članica EU. Takođe, tehnološki napredak i tehničke karakteristike saobraćajnih vozila dozvoljavaju povećanje dozvoljene brzine bez ugrožavanja bezbednosti saobraćaja''. Amandman nije prihvaćen uz obrazloženje: ''Vlada ne prihvata ovaj amandman iz razloga što su svi elementi postojećih puteva projektovani za računske brzine koje odgovaraju normativima određenim članom 46. Zakona o osnovamabezbednosti saobraćaja na putevima za maksimalne brzine na autoputevima, putevima rezervisanim za saobraćaj motornih vozila i na ostalim putevima. Povećanjem normativa najvećih dozvoljenih brzina na postojećim putevima bi se na taj način u velikoj meri umanjila bezbednost saobraćaja''. Danas sam pre podne u neformalnom razgovoru s gospodinom Todorovićem čuo da ovaj amandman nije prihvaćen zato što su stručnjaci iz raznoraznih tela, državnih institucija dali takvo svoje mišljenje. Međutim, moram da pojasnim da se ovde radi o maksimalno dozvoljenoj brzini, a ne o prosečnoj brzini. Na autoputu postoji ograničenje, između Beograda i Niša je na nekim mestima 100 km na čas dozvoljeno ograničenje. To su uslovi na putu i to niko ne želi da promeni. Ali, isto tako postoje delovi puta gde je sasvim bezbedno voziti i do 130, da to bude maksimalno dozvoljena brzina. Ne razumem šta sad ovo znači. U Hrvatskoj je, recimo, na autoputevima dozvoljena brzina 130 km na sat. Da li su oni pravili novi autoput ili su to dozvolili na starom? Renovirali su autoput. To je auto put Beograd-Zagreb, koji je renoviran. Pitam se da li mi nećemo, ako se tako tumači, nikad renovirati naš autoput, da ga dovedemo na viši nivo, ili pak gospodinu Mrkonjiću i gospođi Kalanović, u stvari, dajemo zadatak da prave novi autoput kroz Srbiju da bismo imali brzine koje su odavno već prihvaćene u državama EU? Stvarno ne mogu da razumem ovakav odgovor, iz sledećeg razloga. Vi ste iz Ministarstva unutrašnjih poslova, vi ste načelnik Uprave saobraćajne policije, vi morate da znate da ograničenje jeste 120 km na sat, ali ljudi već sad voze i još onih 10, znači 130, i to se toleriše. Ne tražim ovde ništa abnormalno, tražim da se izjednači ono što je praksa. Nemojte da kažnjavamo ljude. Saobraćajna policija zaista ne služi za to da piše kazne, već je tu preventivno, radi bezbednosti saobraćaja. Samo tražim da legalizujemo ono što je praksa i što, definitivno, ne daje loše rezultate. Jer, najveći broj vozača koji voze našim autoputem gde im se toleriše tih 10 km na sat preko tih 120 uvek stigne tamo gde je pošao. Nadam se da je to jasno. Vi to znate i još bolje znate kojom brzinom voze vaši službeni vozači na auto putu i hvala bogu svaki put smo i mi i vi stigli tamo gde smo krenuli. Znači da tehničke karakteristike auto puta Beograd – Niš i ovog dela koji postoji prema Subotici dozvoljavaju da se na određenim mestima vozi i preko 120 km na sat. Ako znamo kojom brzinom službeni automobili prođu sa svojim rotacionim svetlima, onda je jasno da tehničke karakteristike dozvoljavaju da se makar legalizuje onih 10 km na sat koji su preko 120. Dalje, ovde kaže - u velikoj meri bi se umanjila bezbednost saobraćaja. To više ne želim da komentarišem, mislim da je dovoljno ovo što sam do sada već izneo, samo pitam da li su stručnjaci koji su dali ovakvo obrazloženje možda zastali u nekoj realnosti koja je bila pre 20 godina. Taj autoput jeste projektovan tako, on jako dugo ima dozvoljenu brzinu 120 km na sat, ali vas molim da se svi zajedno setimo da je to bila dozvoljenabrzina za ''fiću'', za ''tristaće'', za automobile koji su se vozili dok se ja nisam još ni rodio. Molim vas, koliki je zaustavni put ''fiće'' ako ide 120 km na sat? I neću da dajem primer boljeg automobila od ''punta'' koji se sada proizvodi u Kragujevcu. Koliki je zaustavni put ''punta'' ako ide 130 km na sat? Spreman sam i da se opkladim i da stanem iz ovoga što sada kažem, da je zaustavni put današnjeg ''punta'' sigurno kraći sa 130 na sat nego ''fiće'', koji je išao 120 km na sat, ili ''tristaća''. To je sasvim logično i to jeste tako. Proveravao sam i razgovarao s ljudima koji se baš time bave. I drago mi je što vidim odobravanja u vašem redu. Zaista, mislim da je svima nama jasno. I Ministarstvo unutrašnjih poslova i saobraćajna policija i narodni poslanici, svi smo mi u službi naših građana. Nemojmo zato što voze onako kako se vozi već godinama i niko ih nije kažnjavao sada presretačima da ih stižemo, da ih snimamo, da im pišemo kazne, da im sakupljamo negativne bodove. Izgubiće ljudi dozvolu zbog onoga što je godinama praksa u Srbiji i što je i apsolutno bezbedno i može da bude legitimno. Znate da u Nemačkoj postoji deo autoputa gde brzina uopšte nije ograničena. U Austriji postoji ograničenje, ali se tamo toleriše prekoračenje tog ograničenja. U Hrvatskoj je 130 km na sat, a iz iskustva znam da se toleriše 150 bez plaćanja kazne. Molim vas, ako neko putuje nekoliko hiljada kilometara i želi da ode negde južno, ako ga ovde usporimo i spustimo sa 150 na 120 km na sat i pišemo mu kazne zbog 130 (znate da danas i kamioni voze 110-120 i sasvim su bezbedni na autoputu), vi hoćete da ih isteramo i da onda idu preko Rumunije i Bugarske do Turske? Zašto sve to da gubimo? Zašto ovo kažem? Zbog toga što sam danas čuo argument zbog regionalnih puteva, zbog puteva koji su rezervisani za motorna vozila, gde sam predložio i stojim iza toga da dozvoljena brzina može da bude veća, sa 80 da se poveća na 90. Zašto to kažem? Argumenti su maltene identični. Toliko se vozi, to je maksimalna brzina. Jeste tako. Na regionalnim putevima je maksimalna dozvoljena brzina trenutno 80, ali na mnogim delovima tog puta postoji ograničenje na 50, na 60, na 40, sve zavisi od uslova, od samog reljefa, od samog terena i stanja puta. Ne tražim da svuda bude 80 km na sat, ali tražim tamo gde je 80 da može da bude 90, jer na tim putevima postoje pravci apsolutno bezbedni, koji su poslednjih godina renovirani. U centralnoj Srbiji i u Vojvodini postoje putevi koji su renovirani i koji su trenutno u boljem stanju od mnogih delova autoputa, gde je sada dozvoljeno 120. Hajde da praksu, u stvari, uvedemo u naš zakon. Ništa drugo ovde ne tražim. Ako na autoputu ostane 120 i kad ljudi moraju sa 150 da smanje brzinu na 120 km na sat čim uđu iz Hrvatske, ako izgubimo taj novac od putarina, od svih tih šlepera, od svih tih ljudi koji prolaze kroz Srbiju, kako ćemo da obezbedimo te regionalne puteve? Danas sam čuo argument – skupo je, ako pustimo 90, onda moramo da stavimo branike i polubranike. Nadam se da nikome od vas i nas nije cilj da Srbija ima ovakve puteve kakve ima. Mi to moramo da stavimo pa makar ograničenje bilo 30 km na sat. Ti putevi moraju da budu bezbedniji. To je cilj svakoga od nas, da imamo normalnu putnu infrastrukturu. Hajmo da zaradimo ovaj novac. Ništa ne košta da pustimo 130 na autoputu, ništa ne košta da pustimo 90 na regionalnim putevima, zato što ćemo sigurno zaraditi novac da učinimo naše puteve boljim i bezbednijim, pa i te regionalne puteve. Voleo bih da neko od gospode ih Ministarstva unutrašnjih poslova uvaži ove činjenice. Ne tražim ni od koga da preuzme odgovornost za ovako štur i, po meni, zaista odgovor bez smisla. To su vaši saradnici, to mogu da razumem, ali ne mogu da razumem da ispada da mi ovde ne želimo da prihvatimo realnost, jer se ovde ne traži ništa što ne postoji. Ovde se traži legalizacija nečega što daje dobre rezultate i što jeste naš svakodnevni život. Ko svaki dan putuje, kao što je rekao malopre kolega Milivojević iz DS, vrlo dobro zna o čemu govorim, a jako dobro znam da veliki broj poslanika putuje i da je stalno na putu. Zahvaljujem.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Narodni poslanik Zoran Ostojić podneo je amandman kojim predlaže da se posle člana 45. doda novi član 45a. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospodin Zoran Ostojić.
Eto, gospodine Mrkonjiću, prethodna diskusija na najbolji način kaže zašto je ovo trebalo da bude zakon za koji je nadležno ministarstvo saobraćaja, a ne Ministarstvo unutrašnjih poslova. Ko određuje koja je brzina dozvoljena? Valjda saobraćajni inženjeri, pre nego policija. Ali, nažalost, tu smo gde smo. Šta sam ja hteo dodatkom ovog člana? Ovo je član koji govori o brzini, upravo o čemu je kolega pričao. Vi, policija, ostajete pri 120. Možda bi, da je zakon ostao u ministarstvu za saobraćaj, i bilo 130. Pošto se ovde radi o brzini, predložio sam tačno definisanje kada je vozač dužan da vozi brzinom manjom od propisane. Odbijate mi ovaj amandman, kažete - to je regulisano članom 42. U članu 42, podsećam vas, piše da je predviđanje objektivno. A oni kad kažu očekivanje, kažete - ne može, to je subjektivno. Znači, taj član 42. je ''gumeni'' član, kao i onaj 3, što nećete da prihvatite uzajamnu odgovornost. Molim vas, ovde ja tačno definišem kada vozač mora da vozi manjom brzinom od dozvoljene. Ako nije vozio manjom od dozvoljene, a nešto se od ovoga desilo, onda je kriv. Ali, ako je vozio manjom brzinom i poštovao to, onda nije kriv. Nema osobine puta, nema ''gumenih'' članova, nema subjektivne procene policije ili sudija za prekršaje, po kojim će opet biti kriv vozač. Jer, vozač će biti kriv i ako vozi manjom brzinom od dozvoljene, a desi se nesreća. Hoću bar samo malo da ga spasim odgovornosti, samo u tom segmentu – definišem kada mora da vozi manje. A po vašem članu 42. on uvek mora da vozi manje. Uvek kad se nešto desi, a vozio je u skladu sa zakonom, poštovao propise, poštovao brzinu, ali ipak se nešto desilo, on je kriv – zato što je predviđanje objektivna stvar, a on to očigledno nije bio u stanju.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 55. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami i Zoran Nikolić. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je pravno moguć. Reč ima dr Zoran Šami.
Ovo je jedan takođe veoma važan amandman. Doduše, polovinu tog amandmana je podneo gospodin Ostojić, pa će za polovinu on i da brani. Evo, šta smo predložili. Ovaj član se bavi time kada vozač ne sme da pretiče. U stavci 1. kaže - ne sme da se pretiče kolona vozila. Podsećam da kolonu vozila moraju da čine najmanje tri vozila između kojih ne postoji rastojanje. Postavljam pitanje – zašto vozač ne sme (naravno, tamo gde je to uopšte dozvoljeno, gde su ispunjeni svi ostali uslovi za preticanje, to se podrazumeva) da pretiče kolonu vozila? Ide napred traktor ili neki malo sporiji kamion, iza njega još dva kamiona, imate prav put, vidljivost dobra, sve je čisto, isprekidana linija - zašto ne sme da pretiče kolonu vozila? Šta će da radi? Da vozi 25 km na sat i napravi kilometarsku kolonu, u kojoj će neko da bude nervozan pa će početi da pretiče i tada kad ne sme i kako ne sme? Uopšte ne razumem zašto se imperativno zabranjuje preticanje kolone vozila. To nema veze s mozgom (izvinjavam se). Druga stvar, tražili smo da se tačka 2), koja glasi: „ako je vozač koji se kreće iza njega otpočeo preticanje ili obilaženje“, preformuliše i da glasi: „ako je vozač koji se kreće neposredno iza njega otpočeo da pretiče ili obilazi“. Dakle, ako je mene počeo da pretiče, onda ne smem da pretičem. Ali, ako je u koloni dvanaesti vozač počeo da pretiče jedanaestog, kakve to veze ima sa mojim preticanjem? I jedno i drugo su stvari koje moramo da razrešimo. Nismo baš svi vozači, znam jednog poslanika koji nije vozač, ali većina nas ovde jeste. Ja vozim 35 godina i znam šta se svaki čas dešava. Zašto ne smem da pretičem tri vozila u nizu, u koloni, ako je vidljivost dobra, ako vidim, ako je dozvoljeno preticanje – to ne razumem. Dakle, to je bio naš amandman, a pretpostavljam da će ovo preticanje kolone obrazložiti gospodin Ostojić. Hvala.
Hvala. LDP više nema vremena, samo ovlašćeni predstavnik ima devet i po minuta. Da li još neko želi reč po ovom amandmanu? (Ne.) Na član 55. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Ostojić. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima gospodin Zoran Ostojić.
Mislim da su formulacije iz ovog člana namerno ovako nejasne. Šta je sporno, recimo, u njihovom amandmanu da ne piše "ako je vozač koji se kreće iza njega otpočeo preticanje ili obilaženje", da se samo doda "neposredno iza njega", a ne "tri kilometra iza njega"? Time se smanjuje policiji diskreciono ovlašćenje da kaže - ti si prekršio zakon, bez obzira što je to tri kilometra. Isto tako i kod preticanja. Mi smo vam predlagali, čini mi se, u neformalnim kontaktima da stavite, recimo, ako se vozilo kreće 25 kilometara da ono može da se pretiče itd., i na punoj liniji, i ništa od toga niste prihvatili. Vi sad ovde preticanje kolone uvodite kao apsolutno bogom dani način za ''namicanje norme'' kad za to dođe vreme ili kad šefovi kažu. Shvatite, Srbija je poljoprivredna zemlja i ima mnogo sporih vozila, prave se kolone; brdovita je i planinska zemlja, ima kamiona koji idu sporo, napravi se kolona. Naprosto, vi ovim na neki način... Ne bih se iznenadio da se sutra desi situacija koju sam video u Crnoj Gori i koju osuđujem, da sedi policajac u traktoru sa radarom, sakriven, sa seljačkom kapom, i čeka da traktor napravi kolonu i da onda ''namaknu normu''. Ne bih se iznenadio da vidim policijski traktor, neobeležen, i policajca koji će namerno da pravi kolonu da bi mogli pred prvi da ispune normu. Verujte, to sam video u Crnoj Gori i ne mislim da je to doprinos turističkom razvoju Crne Gore.
Hvala. Nadamo se da će policija da dobije savremenija sredstva, da se ne vraća na traktore s prikolicama, i želimo to što pre. Da li još neko želi reč po ovom amandmanu? (Ne.) Odbor za saobraćaj i veze je, na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, podneo amandman, sa ispravkom, na član 55. Predstavnik predlagača je prihvatio ovaj amandman i Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Nažalost, predstavnik predlagača i Zakonodavni odbor se nisu izjasnili o ispravci amandmana, pa ćemo i o ovom amandmanu glasati. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 55. amandman je podnela narodna poslanica Aleksandra Ilić. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze su prihvatili ovaj amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 62. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanik Zoran Ostojić i zajedno narodni poslanici Zoran Šami i Zoran Nikolić. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da amandman nije u skladu sa pravnim sistemom Republike Srbije. Reč ima gospodin Šami.
Ovo je jako interesantno. Pazite na šta se odnosi ovaj amandman. Amandman se odnosi na tvrđenje u zakonu, gde se kaže ovako: ''Odredbe ovog zakona o zaustavljanju i parkiranju ne primenjuju se na policijske službenike u obavljanju službene dužnosti...'' Zakonodavni odbor smatra da ovo nije u skladu sa našim sistemom. Šta to znači, naš sistem je policijski sistem? Ja sam mislio da je ovo neka grupacija za evropsku Srbiju. Ali ne, ona je za policijsku Srbiju, ako smatra da ova odredba nije u saglasnosti sa našim zakonodavnim sistemom. Molim vas, zašto bi se policijski službenik u obavljanju svoje dužnosti razlikovao od lekara koji obavlja svoju dužnost pa je parkirao vozilo tamo gde ne sme, ili od nekog drugog ko obavlja svoju službenu dužnost? Kakva je to privilegija koju policajci treba da imaju? Da se razumemo, kad se ganjaju kriminalci itd., tada važe neka druga pravila, a ne pravila o bezbednosti saobraćaja. Vi eksplicitno tražite privilegiju da stanete gde vam padne na pamet. Pa, ne može tako. Ovo pokazuje pravo lice ovog zakona, a stav Zakonodavnog odbora pokazuje pravo lice vladajuće većine. Hvala.
Reč ima, po Poslovniku, gospodin Slobodan Maraš, pod uslovom da je u sali i da se registruje u elektronskom sistemu.
Poštovani potpredsedniče, jasno vam je da sam u sali, samo je kartica ostala na mestu na kom sam prethodno sedeo. Pustio sam vašu koleginicu, potpredsednicu da sedne tamo. Član 104, dostojanstvo Skupštine, ali moram da kažem zašto. Ja to već koji put govorim. Znači, može činjenjem ili nečinjenjem da se ugrozi dostojanstvo Skupštine. Ovakvo obrazloženje koje nam je dato zaista utiče na dostojanstvo ove skupštine. Nijedan zakon koji je do sada došao u skupštinsku proceduru nije preživeo ovako smislene i dobre amandmane kao ovaj zakon, a ovakvo jedno obrazloženje govori o vama, koji nam non-stop govorite kako želite da idemo u EU, a to delom ne pokazujete, da ne poznajete evropsko zakonodavstvo. Policija bilo gde u Evropi dobija žešće kazne za prekršaje koje pravi u saobraćaju nego građani, a vi ovde dozvoljavate... Evo, vidim da ministar Mrkonjić klima glavom, i to je skroz u skladu s onim što je rekao i gospodin Ostojić - da je ostalo u njegovom ministarstvu, bilo bi kvalitetnije. Molim vas iz Vlade da, kada šaljete ovakva obrazloženja, vodite računa i o dostojanstvu Skupštine. I ovo što je rekao prof. Šami, skroz je u pravu. Ovo dovoljno govori o Zakonodavnom odboru koji može ovako nešto da uradi. Hvala vam.
Hvala vama. Nema povrede Poslovnika niti je to iko učinio. Prelazimo na narodne poslanike koji su se javili za reč, i to onim redosledom kako su se javili. Reč ima narodni poslanik Dragan Stevanović.
SRS je u načelnoj raspravi posebnu pažnju posvetila upravo ovom poglavlju zaustavljanja i parkiranja. Mi smo u načelnoj raspravi, kroz našu diskusiju, kada je ovo poglavlje predloženog zakona u pitanju, pokušali da ukažemo na činjenicu da će zakon i u ovom poglavlju biti neprimenljiv, s obzirom na nasleđe koje danas imamo. Kolege poslanici su zaista u pravu kada kažu, bar kada je ovaj deo zakona u pitanju, da bi mnogo pametnije i korisnije bilo da su ovo rešavali ljudi iz oblasti i sektora saobraćaja nego da zakon bude predložen i poslat pred poslanike ovako. Izrazili smo bojazan da je ovaj zakon do kraja usklađen sa Zakonom o putevima koji reguliše određene saobraćajne postupke i radnje u zaštitnoj zoni puta. Što se tiče ovog amandmana, ovo obrazloženje koje je čitao profesor Šami je obrazloženje Zakonodavnog odbora. Ja ću se osvrnuti na obrazloženje Vlade Republike Srbije. Naime, amandmanom se predlaže brisanje stava 2. člana 62. koji glasi: „Odredbe ovog zakona o zaustavljanju i parkiranju ne primenjuju se na policijske službenike u obavljanju službene dužnosti ako bi obaveza poštovanja odredbi o zabrani zaustavljanja ili parkiranja vozila omela uspešno obavljanje službene dužnosti“. Zaista ne mislim ništa loše, ali obavljanje službene dužnosti policajca jeste i utvrđivanje brzine kretanja vozila, odnosno merenje i vršenje radarske kontrole. Zašto bismo nedorečenošću zakona te ljude doveli u situaciju da čine prekršaj vršeći svoju službenu dužnost? S druge strane, možda ima nesavesnih u službi, koji bi to zloupotrebili. Zloupotrebili bi, možda zbog svojih sklonosti, jer su predviđene drakonske kazne s jedne strane, kazneni poeni s druge strane. Znači, sada pretpostavljamo šta sve može da se desi. Ova vajna vlada, umesto što je navela sve što je navela u obrazloženju kojim je odbila ovaj amandman, mnogo racionalnije i pametnije bi bilo da je ovo što je navedeno ovde ugradila u stav 2. člana 62, pa da onda član 62. ima svoj smisao, odnosno da ne dovodimo u pitanje službenu dužnost policije. Da ste to uradili ovo što sam rekao, ne bi bilo nedoumica. U obrazloženje o neprihvatanju amandmana ste stavili: „Vlada ne prihvata ovaj amandman iz razloga što ukoliko je policijski službenik načinio prekršaj upravljajući vozilom pri obavljanju poslova bezbednosti zaštite života, prava, slobode i ličnog integriteta lica, zaštite imovine građana, sprečavanja, otkrivanja i rasvetljavanja krivičnih dela, prekršaja i drugih delikata, odnosno hvatanja učinioca istih, ne smatra se saobraćajnim prekršajem“. Da ste sve ove službene dužnosti policije naveli u stavu 2, mi zaista ne bismo imali dilemu, bar kada je ovo u pitanju, po ovom članu predloženog zakona. Ali, vi ste ih stavili u obrazloženje kojim ste jedan amandman, koji je logika zbog svega navedenog, odbili. Dužan sam u ime SRS da prokomentarišem još nekoliko stvari što se tiče zakona, odnosno poglavlja o zaustavljanju i parkiranju. Takođe ću spomenuti da smo to delimično dotakli u načelnoj raspravi. Gospodine ministre, vi ste dugo u svom poslu i pretpostavljam da znate koliko ova država u godinama iza nas ili nadležni državni organi ili neki koji su se bavili određenim poslovima nisu poštovali zakone iste ove države. Čini mi se da sam vam jutros pomenuo Ibarsku magistralu. Mnogo je primera u Srbiji. Tačno je, kako reče jedan kolega malopre, ima nas poslanika koji putujemo svakodnevno. Mnogo je loših, neprijatnih primera, s kojima se susrećemo na putevima. Mnogo je primera na koje policija ne može da odgovori, uz svu svoju opredeljenost da bude konstruktivna i da podršku učesnicima u saobraćaju na putu. Vi ovde definišete ko može, ko ne može, gde i kako ćemo da se parkiramo. Ja sam vam postavio pitanje u načelnoj raspravi – kako ćete regulisati nagomilane probleme zaustavljanja vozila u zaštitnom putnom pojasu? Mene interesuje kako će se tretirati divlji parkinzi koji su u zaštitnom putnom pojasu. Ljudi su sami napravili parkinge, nekada ih je nešto na to nateralo, i kroz vreme parkinzi su ostali u zaštitnom putnom pojasu, što ugrožava bezbednost saobraćaja. Kako ćete s tim nasleđem i problemom da se uhvatite u koštac? Šta će postupci definisanja i rešavanja ovog problema podrazumevati? Nije ih malo i nije jedan zakon pogažen kada su ovi problemi u pitanju.
Reč ima gospođa Zlata Đerić.
Jedan od članova ovog zakona koji je kod građana izazvao možda najviše polemike i sumnje u dobronamernost policije prema vozačima jeste upravo ovaj član i upravo ovaj stav, gde se traži ekskluzivnost policije po pitanju mogućnosti parkiranja na nekim mestima gde građanima to nije dozvoljeno, a policiji jeste jer su oni na službenoj dužnosti. Zašto vam to govorim? Zato što je široka praksa zloupotrebe takvog parkiranja i građani su svedoci takvih zloupotreba, posebno kada je u pitanju odnošenje vozila paukom. Uverićete se u to konsultujući brojna parking preduzeća po lokalnim upravama, koja će vam reći kojim su pritiscima izloženi od lokalne policije ako se desi da odnesu vozilo policajca u prekršaju, čak privatno vozilo, pa čak i vozilo nekog bliskog rođaka.Uvek je to bilo upravo na nekoj posebnoj službenoj dužnosti. Možda je zbog toga trebalo poslušati gospodina Šamija i usvojiti ovaj amandman, jer ta ekskluzivnost je nešto što građani vrlo teško mogu prihvatiti. A parkiranje je nužna potreba svakog vozača, i kršenje propisa kojima se uređuje ova oblast u saobraćaju ipak treba da bude za sve jednak.
Reč ima gospodin Zoran Ostojić.
Meni je drago što ste vi prihvatili dosta amandmana, da se ne stekne pogrešna slika da ste odbili sve amandmane. Nije mi drago što ne prihvatate ključne amandmane, koji štite građane. Zašto se mi ovde upinjemo da popravimo zakon? Zato što smo mi predstavnici građana. Iz raznih smo partija, ali predstavljamo građane. Zakon nije građanski, mnogo je policijski. Evo, zar ovaj član to ne dokazuje? Mogli ste da napišete da i vatrogasci i hitna pomoć to možda mogu da imaju. Šta vas je to koštalo? Zašto samo policija može da se zaustavlja i parkira protiv propisa, a ne mogu druge službe? Da vas podsetim šta se desilo pre neki dan u Londonu. Policijsko vozilo je napravilo prekršaj, prošlo kroz crveno svetlo, snimljeno je kamerom, došlo je do medija i veliki je skandal izbio. Nikako policija nije mogla da kaže – to jeuradio jer je vršio službenu dužnost, jer očigledno u njihovim zakonima toga nema, pa se policija dodatno obrukala jer je izdala saopštenje kako ne zna ko je vozio tog trenutka to policijsko vozilo. To je samo kao jedna mala crtica, da uporedimo stanje u Srbiji na osnovu zakona koji vi predlažete i nečega što se dešava u Evropi, a gde Vlada koju vi predstavljate kaže da želi da idemo.
Reč ima poslanik Miljan Ranđelović.
Želim i sa ove strane da podržim ovaj amandman. To je moje lično mišljenje zbog toga što, ako je negde znak za zabranu zaustavljanja ili parkiranja, to znači da nije bezbedno tu stati. To onda treba da važi za sve, jer ako policajac, pa makar bio na službenoj dužnosti, tu staje, to znači da on ometa saobraćaj i da ugrožava bezbednost saobraćaja. Siguran sam da se uvek može naći alternativa za parkiranje. Slažem se da policija uvek radi, policija i treba uvek da radi, ali to ne sme da bude na uštrb bezbednosti građana i bezbednosti saobraćaja. Hvala.
Hvala vama. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 64. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami i Zoran Nikolić. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Doktor Zoran Šami.
Gospodine ministre, evo vam još jedne ilustracije kako je jedan logičan amandman potpuno bezrazložno odbijen. Radi se o tome da se zabranjuje parkiranje vozila sa leve strane puta, gde je, naravno, parkiranje inače dozvoljeno. Znači, vi idete ulicom, recimo Vojvode Stepe, dvosmerni je saobraćaj, nije puna linija, uočite mesto sa leve ivice puta i ne smete bezbedno da pređete preko isprekidane linije i stanete i parkirate kola. Zašto? Da li će neko da mi objasni zašto? Nego, morate da vozite još 500 metara, da pravite neko polukružno skretanje, koje u krajnjoj liniji nikad nije preterano bezbedno, da se vratite nazad da biste stali na to isto mesto, samo što će vam kola biti okrenuta u suprotnom pravcu. Ne razumem zašto se pod uslovima kada se može prelaziti na drugu stranu puta ne sme parkirati sa leve strane. Da li bi mi neko dao odgovor zašto ne sme? Ili je i to jedna od besmislenih odredaba koje ne znam čemu služe osim da se kažnjavaju vozači kojima, naprosto, nije logično da time ugrožavaju bezbednost saobraćaja. Ne ugrožavaju. Zašto bi? Ponavljam, ne govorim o situacijama kada inače nije dozvoljeno parkiranje i ne govorim o situacijama kada je puna linija, koja, naravno, ne sme da se preseče, to je druga stvar. Hvala.
Hvala vama. Da li još neko želi reč? (Ne.) Odbor za saobraćaj i veze je, na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, podneo amandman, sa ispravkom, na član 66. Predstavnik predlagača je prihvatio amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, s tim što se ni predstavnik predlagača ni Zakonodavni odbor nisu izjasnili o podnetoj ispravci amandmana. Da li neko možda želi reč? (Da.) Amandman je prihvaćen, ali se nisu izjasnili za ispravku amandmana. Želite reč? (Da.) Izvolite.
Radi se o parkiranju (govorim zbog građana). U Predlogu zakona u suštini stoji, kako mi čitamo formulaciju, da vozač ne sme da parkira na trotoaru, osim ako je to dozvoljeno i regulisano saobraćajnom signalizacijom, odnosno ako postoji površina za kretanje pešaka od najmanje 1,6 metara širine, koja ne sme biti uz ivicu kolovoza. Ova formulacija nama znači da je u Beogradu dozvoljeno parkiranje na trotoaru ukoliko pešaci imaju 1,6 metara prema zgradi, odnosno od kolovoza. Molim vas da ne prihvatite ovu ispravku. U redu, objasnite mi zašto, zato što mislim da... U Japanu ne može da se kupi vozilo ukoliko nemate parking mesto. To je tako pošto je mala zemlja, a mnogo je ljudi. U Beogradu imamo problem sa parkiranjem. Ako pešaci imaju dovoljno mesta da prođu, i uvek je interes pešaka taj koji treba da odlučuje, a ima širokih trotoara, zašto tu ne bi moglo da se parkira? To bi bio doprinos bezbednosti saobraćaja, jer ljudi ne bi ostavljali po kolovozu automobile sa sva četiri migavca upaljena itd.. Ako dobro razumem, vi ćete prihvatanjem ovog amandmana gospodina Uroševića zabraniti parkiranje svuda osim na mestima gde je to dozvoljeno. Bolje je da je dozvoljeno svuda osim na mestima gde je to zabranjeno. To je malo više posla za gradske vlasti, ali to je u interesu građana Beograda, vozača Beograda.
Kao što vidite, konsultacija je ''leteća''. Samo malo strpljenja, molim vas. Reč ima ministar Mrkonjić.
Član 66. Prihvatamo ispravku na amandman Odbora. U članu 66. stav 1. tačka 1) broj "pet" zamenjuje se brojem "tri", u tački 3) broj ''pet'' zamenjuje se brojem ''tri'', a u stavu 2. reči "kojim se obavlja auto taksi prevoz putnika" brišu se. U članu 66. stav 1. tačka 13) menja se i glasi: "na trotoaru, osim ako je to izuzetno dozvoljeno saobraćajnim znakom". U redu, gospodine Ostojiću?
Nije. Znači, zabranjeno je parkiranje na trotoaru osim ako je dozvoljeno, a u Predlogu zakona je pisalo da je dozvoljeno osim ako je zabranjeno. Mislim da je bolje da je dozvoljeno, osim ako je zabranjeno. Beograd ima mnogo vozila, malo ima parking mesta tamo gde pešaci imaju 1,6 metara.
Izvinjavam se, samo da raščistimo ovaj mali nesporazum. Na član 66. amandman je podneo narodni poslanik Milan Urošević. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze su prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je postalo sastavni deo Predloga zakona da na trotoaru, osim ako je to dozvoljeno (regulisano) saobraćajnom signalizacijom itd. ostane slobodan, kada je vozilo parkirano, taj prolaz za pešake od 1,60 metara, koji ne sme biti uz ivicu kolovoza. Jesmo li sad završili? To su dva amandmana, praktično smo raščistili ovaj nesporazum. Zahvaljujem. Reč ima gospođa Vjerica Radeta.
Javljam se na osnovu člana 27. Poslovnika Narodne skupštine i molim vas, gospodine Novakoviću, i članove Vlade, odnosno gospodina Mrkonjića, koji ovde predstavlja ovaj zakon, da vodite računa o primeni Poslovnika i o činjenici da rad ovog parlamenta prate građani i da građani očekuju i od narodnih poslanika i od predstavnika Vlade da znaju šta je to o čemu mi ovde raspravljamo, jer ovaj zakon je vrlo interesantan za svakog građanina u Srbiji. Verujte, to smo vam i juče govorili, zato smo i insistirali da se danas u toku radnog dana o tome raspravlja, građani jedva čekaju da čuju, jer se mnogo piše i priča o ovom predlogu zakona, da znaju šta je to što će Narodna skupština u oblasti bezbednosti saobraćaja da propiše. Mi smo dužni, svi koji se obraćamo jedni drugima, a zapravo se obraćamo građanima Srbije, da im jasno i glasno kažemo, jer ne može se očekivati da će građanin Srbije da uzme da pročita zakon od 200 članova ili da angažuje nekoga da mu ga tumači, nego je upravo ovo način da se ljudi upoznaju sa onim najbitnijim odredbama ovog zakona, jer se upravo na te najbitnije odredbe i osvrću narodni poslanici koji o tome govore. I ne možemo na ovaj način, gospodine Mrkonjiću, da vi pročitate da prihvatate, dodaje se, briše se tačka 2, tačka 3. itd. Vi imate tim pored sebe, zamolite ih, kada usvajate amandman, neka sa predloženim amandmanskim rešenjem i vašim predlogom, formulišu ceo član i ako usvajate to, onda kažite, da čuju i narodni poslanici i građani – prihvatamo amandman broj 3, recimo, i sada, sa tim amandmanom, član 22. izgleda ovako i pročitajte ga. Jer, ovako ni nama nije jasno šta pričate.
Hvala vama. U pravu ste, ali tehnički, u raspravi o pojedinostima, nažalost, upravo ovako rasprava izgleda. Zahvaljujući dobrom razgovoru i dobroj diskusiji, potpuno sam siguran da građani Srbije koji prate ovaj prenos razumeju kuda vode te diskusije i šta su posledice i ulaganja amandmana i rešenja koja se predlažu, koja su prihvaćena i koja su odbijena. Nažalost, naravno da u nekim slučajevima postoji i to ''briše se'', ''dodaje se''... Jeste malo nejasno, ali u konačnom tekstu će svakako svakome biti jasno gde sme a gde ne sme da parkira svoje vozilo, pa se nadam, ako ste zadovoljni ovakvim objašnjenjem... Pokušao sam da budem malo bliži Poslovniku, a manje formalan, upravo zbog kvaliteta dosadašnje rasprave. Hvala na razumevanju. Na član 66. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Rajkov. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze su prihvatili amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravo moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 77. amandman je podneo narodni poslanik Momo Čolaković. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Dragan Stevanović.
Zaista je dobro što ovako predložen amandman nije prihvaćen. Inače, amandman se odnosi na član 77. stav 1. i istim se predlaže da se stav 1. briše. Mi ovde možemo da vodimo i žestoke i svakakve polemike, možemo da se sporimo i verujemo da će u jednoj takvoj atmosferi, bar ovde u parlamentu, iznići najbolja rešenja, ali ne možemo da osporimo i neke novine koje se ovim zakonom uvode i koje su dobre, koje su korisne, da ih ne prihvatimo kao takve i da ne konstatujemo da će svima biti od koristi, naročito onima koji su svakodnevno na putu. Ali, Vlada ne bi bila Vlada kada u svom obrazloženju opet ne bi stavila da se amandman odbija zato što je to je evropska praksa, tj. tako je u Evropi. Ova država mora da prestane da živi, diše i razmišlja samo zato što to isto radi i EU. Mi smo evropski kontinent, tu smo gde jesmo, al' čini mi se da kao građani Srbije u kontekstu Evrope nismo građani ni drugog ni trećeg reda i da zaista zaslužujemo život dostojan čoveka, pa i kada je bezbednost saobraćaja u pitanju. Ovo je jedna od kategorija ili novina koja se prvi put uvodi u zakonodavstvo u oblasti bezbednosti saobraćaja u Srbiji i za SRS ona je, pored nekoliko drugih, zaista prihvatljiva i korektna. Svakako treba istaći još nekoliko novina koje su za nas prihvatljive, a to su zabrana upotrebe mobilnih telefona u vozilu, ograničenje brzine kretanja oko škole na 30 kilometara, uvođenje termina nasilničke vožnje, što je danas ovde obrazlagano i o čemu je bilo i posebno i dosta reči. Svakako treba pozdraviti i odluku da se izdaju sertifikati za auto-škole, odnosno za instruktore, da se radi detaljna kategorizacija vozačkih dozvola u zavisnosti od vrste vozila itd. Možemo da se osvrnemo na ove novine i da ih kritikujemo, sertifikacije itd., zbog činjenice da će ih raditi Agencija, koja je potpuno nepotrebna i besmislena, ili detaljnu kategorizaciju, o kojoj ćemo govoriti kasnije, kada dođemo do tih članova zakona, koja je možda i previše otišla u detalje i obesmislila nameru predlagača. Ali, one stvari koje su zaista dobre treba prihvatiti, odnosno za one koje kao predlog amandmana dolaze loše treba reći da ih treba odbiti, i mislimo da je ovaj amandman potpuno besmislen. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 79. amandman je podneo narodni poslanik Veroljub Arsić. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, tražio sam u amandmanu koji sam podneo u ime poslaničke grupe Napred Srbijo da svetla za maglu, kada nema magle, bila ona prednja ili zadnja, budu isključena. Vlada je dala jedno prilično začuđujuće objašnjenje zašto ne prihvata amandman. Ja ću samo da pročitam i malo da prokomentarišem stručnost onih koji su to napisali. ''Prednje svetlo za maglu se razlikuje od kratkih svetala'' (mislim da kratka svetla ne postoje, jedino da je neko ''kratak'' to napisao; postoje oborena ili srednja svetla, kratka ne) ''po dužini svetlosnog snopa – imaju kraći svetlosni snop, pa u tom smislu i kada su uključeni u normalnim uslovima vidljivosti nema uticaj na vozila koja dolaze u susret tom vozilu''. Da li je to jedina prilika da imaju uticaj na neko vozilo koje učestvuje u saobraćaju? Hajde malo da pogledamo i da izađemo iz teorije i pređemo u praksu. Prvo, mnogi vozači sami ugrađuju svetla za maglu. Često na branik postave četiri fara, dodatno, pa uključe to. Kada vam sa takvim svetlom vozilo krene u susret, imate osećaj da vam u autu snimaju film ili, najblaže rečeno, da vas slikaju za ličnu kartu. Postavljam i pitanje – a ko bi normalan, u normalnim okolnostima, prilikom normalne vidljivosti, bez padavina, mogao da uključi svetla za maglu ili ko bi normalan uključio prednja svetla za maglu po beogradskim bulevarima koji su osvetljeni? Objasnite mi to. Ili ste možda ovo napisali zato što najčešće ovi koji voze džipove imaju i uključena svetla za maglu, pa još pretiču i sa leve i sa desne strane i po jednosmernim ulicama, pa hajde da ih zbog toga policija ne kažnjava. Šalu na stranu, ima i ovoga. U svakoj šali ima pola istine. Ali činjenica jeste, da se mi ne pravimo mnogo pametni, proizvođač je sigurno taj koji zna kakve farove treba da postavi na svoj auto, kolika jačina svetlosnog snopa treba da bude, koja daljina, gustina itd. Evo ja, koji nosim dioptriju 4-4,5, pri normalnoj vidljivosti, sa oborenim svetlima, ne trebaju mi svetla za maglu. I nije tačno da ne smetaju svetla za maglu koja su upaljena u normalnim okolnostima. Malo je taj koji je napisao ovo obrazloženje zaboravio da sada počinju sve više i više da se voze vozila novije generacije, koja često imaju jača svetla za maglu nego neki automobil koji je pravljen pre 10 godina. Upravljajte vozilom starim 10 i više godina kada vam takav neki ide u susret. Pokušajte da zadržite pravac, normalno kretanje i sve ostalo, i videćete da vas ometa u saobraćaju. Ili, još gora situacija. Kada vam ide u susret, usporićete, prikočićete, smanjićete brzinu (kako vi to kažete – prilagodićete), ali vas pitam šta ćete kada ide iza vas, šta ćete kada bude počelo da se reflektuje i po vašim retrovizorima i po prednjem vetrobranskom staklu, pa ne vidite ništa ispred sebe, dajete migavac, usporavate, maltene se isključujete iz saobraćaja da biste nekog takvog mangupa pustili. Neću da pričam o tome, mada bi i to trebalo da zna onaj ko je dao ovakvo objašnjenje, šta je to polarizacija svetlosti, kakvi su farovi, kako toutiče na vozača, kako oborena ili kratka svetla (kako ih to ovde nazivaju) deluju prilikom polarizacije, koje ima sočivo na faru, pa prednje vetrobransko staklo, kako vozač dobija daleko manje svetlosti nego što je to stvarno, ili neki neprirodan položaj, kao što su svetla za maglu koja su spuštena i mnogo više svetla dobija vozač u svom vidnom polju nego što bi to inače bilo sa kratkim svetlima. Mislim da bi trebalo dobro da razmislite da ovaj amandman prihvatite, jer ne vidim ni jedan jedini normalan razlog zašto bi vozač pri normalnoj vidljivosti, kada nema atmosferskih padavina, a magla nije jedina atmosferska padavina, morao da uključi prednja svetla za maglu, zadnja - da ne govorimo. Ne vidim nijedan razlog, osim da, eto, ne ometa druge ili da pokaže kako je veliki i važan.
Da li još neko želi reč po ovom amandmanu? (Ne.) Odbor za saobraćaj i veze, na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, podneo je amandman na član 80. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 80. amandman je podneo i narodni poslanik Mićo Rogović. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze su prihvatili amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Reč ima ministar. Reč je o amandmanu Odbora koji sam prethodno pročitao, na član 80.
Dame i gospodo poslanici, u članu 80. stav 3. posle reči "na vozilu" dodaju se reči iz stava 1. ovog člana. Prihvatamo amandman.
Na član 81. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Rajkov. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze su prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 82. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami i Zoran Nikolić. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze su prihvatili amandman, Zakonodavni odbor smatra da je pravno moguć, pa konstatujem da je i ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 90. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami i Zoran Nikolić. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima dr Zoran Šami.
Počinjem polako da budem rezigniran, jer ne vidim nikakve razloge zbog kojih se ovi amandmani nisu prihvatili. Ovde se radi o vozačima bicikla, gde se u zakonu u tački 1) kaže – ne sme da ispušta upravljač iz ruku. To je u redu, ali dodao sam nešto što je apsolutno neophodno: ''osim kad rukom daje znak za skretanje'', što je takođe obavezno. I tačku 7) menjamo. Umesto ''upotrebljava na oba uva slušalice za audio uređaje'' [[jer to na oba uva ne znači ništa, može da drži na jednom, pa da ne čuje ništa]] rekli smo: ''upotrebljava slušalice za audio uređaje tako da ne može da čuje informacije značajne za saobraćaj''. Može da drži i na jednom uvetu, pa šta? Opet je naš cilj bio da popravimo tekst zakona, nipošto da menjamo suštinu, tako da ne znam i još uvek mi nije jasno zašto je amandman odbijen.
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč po ovom amandmanu? (Ne.) Na član 91. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Ostojić. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za saobraćaj i veze je prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Zoran Ostojić, izvolite.
Mislim da moj amandman daje doprinos bezbednosti saobraćaja, zbog toga što predlažem da i vozač i putnik motocikla, mopeda, tricikla ili četvorocikla moraju za vreme vožnje nositi na glavi zakopčanu homologovanu zaštitnu kacigu, na način propisan deklaracijom proizvođača kacige. Vaša formulacija oko kacige je za mene nedovoljna. Piše da morajunositi ''zaštitnu kacigu shodno nameni''. Mislim da, prvo, kacige moraju za tu namenu da budu pravljene i proizvedene. Vaša formulacija dozvoljava da se nosi i rudarski šlem.
Izvolite, gospodine ministre.
Dame i gospodo, prihvatam ovaj amandman, koji glasi: ''U članu 91. stav 1. menja se i glasi: Vozač i putnik motocikla, mopeda, tricikla ili četvorocikla moraju za vreme vožnje nositi na glavi zakopčanu homologovanu zaštitnu kacigu, na način propisan deklaracijom proizvođača kacige". Je l' u redu, gospodine Ostojiću? Hvala.
Zahvaljujem i konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 93. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Rajkov. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze su prihvatili amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Odbor za saobraćaj i veze povukao je amandman na član 96. Na član 96. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami i Miloš Aligrudić. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, Odbor za saobraćaj i veze je prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima dr Zoran Šami.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. Ovo je jedan od amandmana koji je Odbor prihvatio, a Vlada nije, pa bi sada verovatno bilo dobro da se Vlada definitivno izjasni o ovom amandmanu. Naime, radi se o odredbi da prilikom prelaska preko kolovoza pešak ne sme da upotrebljava mobilni telefon niti da koristi slušalice u ušima. Ne sporim da bi to bilo lepo, ali sporim mogućnost da se to uopšte kontroliše. Ne znam ko će to da kontroliše i kako će to da se sankcioniše. Protiv sam odredaba koje su nesprovodive. Ako je odredba nesprovodiva, onda je ne treba ni unositi. Jer time samo, pogotovo mlade ljude, na neki način unapred navikavate na to da mogu da krše zakon. Predložili smo da se ova odredba briše. Koliko god smo za to da se zabrani svako telefoniranje vozača u kolima, toliko ne vidimo kako ovo može da se sprovede, kako uopšte neko zamišlja da ovo sprovede.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Mirko Čikiriz.
Predlažem da se ovaj amandman ne prihvati, uz svo poštovanje za argumentaciju da će u praksi biti teško sprovodiva ova odredba, ali je činjenica da postoji tzv. rasuta pažnja kod svih učesnika u saobraćaju kada koriste mobilni telefon. Pešaci su učesnici u saobraćaju, i to bitna kategorija učesnika u saobraćaju, i često i propustom pešaka dolazi do nastanka saobraćajne nezgode. Ako pešak razgovara mobilnim telefonom, istovremeno prelazi ulicu, treba da proceni svoju brzinu kretanja i brzinu kretanja ostalih vozila i učesnika u saobraćaju, da proceni daljinu i vreme za koje može da pređe, a sve vreme razgovara, mislim da je ova odredba vrlo umesna i da će ona sigurno uticati na to da se smanji broj saobraćajnih nezgoda čiji su direktni krivci pešaci usled korišćenja mobilnih telefona.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Odbor za saobraćaj i veze je, na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, podneo amandman na član 99. Predstavnik predlagača je prihvatio amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavi deo Predloga zakona. Na član 99. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Ostojić. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima gospodin Zoran Ostojić.
Sad pažljivo slušajte, gospodine ministre. Do sada smo se borili za prava vozača, koja objektivno nemaju, hajde sad malo za pešake. Ovde se radi o obavezi vozača prema pešacima. U stavu 3, gospodine Mrkonjiću, zapisali ste da je na pešačkom prelazu gde nema ni semafora ni saobraćajca vozač dužan da prilagodi brzinu vozila tako da u svakoj situaciji koju vidi ili ima razloga da predvidi može bezbedno da ga zaustavi ispred pešačkog prelaza. Šta ovo znači u praksi, gospodine Mrkonjiću? To znači da na pešačkom prelazu gde nema policajca i semafora vozač nije obavezan da stane, nego je obavezan da vozi tako da pešaka koji prelazi ne udari. Ali, kada pešak stoji i očigledno može da se očekuje, pošto je pešački prelaz, da on želi da pređe, ali nije zakoračio, samo stoji, vi, kako ste ovde formulisali, ne dajete obavezu vozaču da se zaustavi ispred pešačkog prelaza i pusti pešaka, nego samo kažete da treba da vozi tako da ga, ako ovaj krene, ne udari. Zamislite neko dete ili neku staru ženu koja je na pešačkom prelazu, nisu svi u stanju da zakorače i time stave do znanja vozaču da žele da pređu, iako je jasno, ako stoje na pešačkom prelazu, da žele da pređu. Predlažem da se to formuliše na sledeći način: ''Na obeleženom pešačkom prelazu na kome saobraćaj ne reguliše policajac ili nije regulisan semaforom, vozač i drugi učesnici u saobraćaju dužni su da propuste pešaka koji se nalazi na prelazu, daje znak da ima nameru da pređe preko prelaza ili nedvosmisleno pokazuje tu nameru''. Faktički ćete dovesti u situaciju ljude da stoje na prelazu, a da ne mogu da pređu, a policajci će doći u situaciju da kažnjavaju. A koji procenat, promil vozača će znati ove formulacije? I onda će policajci da kažu – što ga nisi pustio?, a on će da kaže – nije zakoračio. I vozač će biti u pravu. Mislim da pešaka, ako je došao do pešačkog prelaza, ne treba terati da zakorači da bi mu se zaustavilo vozilo. Generale, vrtite glavom, ali dajte mi argument zašto dozvoljavate da vozač nema obavezu da stane na pešačkom prelazu iako neko stoji i čeka da se zaustavi neko ko će prvi stati. On će morati da čeka nekog vozača koji je tolerantan i koji će, uprkos tome što mu zakon ne propisuje obavezu da stane, zaustaviti vozilo. Mislim da pešak mora imati veća prava na pešačkom prelazu kad nema semafora i kad nema policajca.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 99. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami i Miloš Aligrudić. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze su prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 99. amandman je podnela i narodna poslanica Gordana Rajkov. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze su prihvatili amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 106. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami i Miloš Aligrudić. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima dr Zoran Šami.
Amandman se sastoji u tome da se briše sledeći stav: ''Izuzetno od stava 1. ovog člana'', a radi se o vozilima pod pratnjom, ''vozilo pod pratnjom sme davati samo posebne svetlosne znake bez sirene, ako je omogućena dovoljna vidljivost tog vozila i bezbednost učesnika u saobraćaju...'' Naime, mislimo da treba potpuno izbaciti mogućnost da vozila pod pratnjom ne daju i znake sirenom, iz prostog razloga što time, u uslovima realnog saobraćaja, mogu izazvati zabunu kod vozača. Dakle, ako je vozilo pod pratnjom, onda idu svetlosni znaci i sirena, i onda je sve čisto, nema nikakvog opravdanja da su ostali učesnici u saobraćaju mogli da previde da se radi o vozilu pod pratnjom. Toliko, hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 108. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami i Željko Tomić. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč?
Ovo je neposredna posledica prethodnog amandmana. Ako nema sluha za prethodni amandman, onda nema potrebe da obrazlažem ni ovaj.
Hvala i na tome. Na član 109. amandman je podneo narodni poslanik Veroljub Arsić. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima gospodin Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, u amandmanu koji sam podneo u ime poslaničke grupe Napred Srbijo hteo sam da pooštrim određene uslove kako će da se ponašaju vozači koji upravljaju vozilima sa prvenstvom prolaza. Amandman je odbijen zato što se neka slična formulacija nalazi u prethodnom članu, ali hajde da malo prodiskutujemo o toj temi. Pošto smo odredili da postoje vozila sa prvenstvom prolaza, da imaju zvučne signale, svetlosne signale, da kada su u pitanju vozila MUP-a o njihovom izgledu odlučuje ministar posebnim aktom… (Predsedavajući: Gospodine Arsiću, izvinjavam se, ministar želi da prihvati vaš amandman. Da li je to dobar razlog da vas prekinem?) Ipak bih da završim, nadam se da neće da promeni odluku da se amandman prihvati. Znači, reč je o tome da bi ipak trebalo da u zakonu napišete i pod kojim uslovima smeju da se upotrebljavaju vozila sa prvenstvom prolaza, odnosno da koriste zvučne i svetlosne signale. Uglavnom iz prakse donosimo utiske. Pričao sam o tome kako su, kada je Dinkić išao u jedno mesto u Braničevskom okrugu, ostali učesnici u saobraćaju maltene morali da se sklanjaju s puta glavom bez obzira, u njivu, samo da ostanu živi. Imamo još takvih situacija. Kada je predsednik jedne nama susedne države bio ovde u poseti, imao je svoje obezbeđenje, ali je imao i naše, koje je dalo naše ministarstvo. Bukvalno su ovde preko "Gazele" uklanjali vozila koja su se našla ispred, u smislu da je silom išao na to vozilo, bez ikakvog ranijeg upozorenja, znači, sa zadnje strane, da ukloni to vozilo, jer ne daj bože da se ovome nešto desi itd. Ali, moram da istaknem, to je radio samo sa vozilima domaćih tablica, ove sa stranim nisu dirali. To je istina. Možda je vama smešno, ali je istina. Znači, treba da se definiše pod kojim uslovima, i još nešto, za gospodu ministre koji se često nalaze u ovim vozilima, ne vidim potrebu da ijedan član Vlade za koga nije predviđeno da ima svoje lično obezbeđenje ima vozilo sa prvenstvom prolaza. Kuda god da je naumio, stići će pet ili deset minuta kasnije ili ranije, nije važno, ali da prestanemo sa tom pričom da uznemiravamo građane i, što je još gore, da ugrožavamo bezbednost svih učesnika u saobraćaju jer, eto, neko nije stigao, pa će malo da zakasni. Neće ništa strašno da se desi. Nadao sam se, kada se završila poseta američkog potpredsednika, da ćemo bar neko vreme biti bez sirena, međutim to je potrajalo samo do sinoć, odnosno do juče po podne. Znači, ponovo se nastavilo sa tom praksom da se, kad god se ukaže prilika, ne znam zašto, pogotovo kada nije gust saobraćaj, uključuju zvučni i svetlosni signali, da bi se kršio zakon i ugrožavala bezbednost ostalih učesnika u saobraćaju.
Gospodin ministar. Izvolite.
Amandman glasi: "U članu 109. posle stava 2. dodaje se novi stav 3. koji glasi – Lice koje upravlja vozilom sa prvenstvom prolaza dužno je da vodi računa o bezbednosti ostalih učesnika u saobraćaju". Hvala.
Konstatujem, nakon prihvatanja od strane ovlašćenog predlagača, da je predmetni amandman postao sastavni deo Predloga zakona. (Hvala, gospođo Radeta.) Na član 118. amandman je podneo narodni poslanik Radovan Radovanović. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Narodni poslanik Zoran Ostojić podneo je amandman, sa ispravkom, kojim predlaže da se posle člana 122. dodaju novi članovi 122a i 122b. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospodin Zoran Ostojić.
Moj amandman odnosi se na nadzor nad motornim vozilima. Motorno vozilo je opasna stvar, kao i oružje. U ovom drugom slučaju, u zakonu je propisano kako se i pod kojim uslovima vrši nadzor nad oružjem. Nadzor nad motornim vozilima nije baš isto, ali ima jednu skrivenu prednost. Probaću da je obrazložim. Najpoštenija, najobjektivnija kontrola bezbednosti saobraćaja i kršenja pravila o saobraćaju, samim tim i kažnjavanje, čine video nadzor i kamere. Složićete se da je to cilj kome moramo težiti. Nema sumnje, mita, korupcije, nema greške, to je što je kamera snimila. Bez ovih članova o nadzoru, to nikada u Srbiji neće zaživeti. Možda je to nekom cilj, jer onda čovek ima veću vlast, posebno ako ima uniformu. Ako nemamo ovaj član, uvek će moći vlasnik vozila da kaže – nisam ja upravljao, zaboravio sam kome sam ga dao, ne sećam se itd. i time faktički video nadzor i uopšte moderna tehnička sredstva koja u svetu zamenjuju čoveka, upravo zato što su nepogrešiva, neće zaživeti. Uvek će biti obrazloženje da se, prosto, ne zna ko je tada tog dana upravljao motornim vozilom, jer se vlasnik ne seća, zaboravio je. Ne postoji nikakva sankcija, ne možete ga naterati da se seti. Ako mu propišete da on mora u svakom trenutku da zna ko mu je u vozilu (kao što verovatno mora da zna, ili uopšte ne sme da daje oružje nekome drugome), onda ima šanse da mašine polako zamene ljude i da mi svi budemo srećni jer nema onoga što prati kažnjavanje. Zato bi mi neprihvatanje ovog amandmana na neki način pokazalo da vi ne želite da kamere u budućnosti zamene policajce. Da ne govorim da, u nekim zemljama, npr. u Nemačkoj, ukoliko vlasnik kaže da ne zna kod koga je bilo vozilo nekog dana u prošlosti, ima obavezu po zakonu da vodi dnevnik svaki dan u toku godinu dana. Policija ga proverava da li vodi dnevnik, i ako ga uhvati da ne vodi dnevnik o tome kome daje vozilo, snosi veliku kaznu. Vrlo velika kazna je predviđena za takve ljude koji ne znaju gde mu je bilo vozilo, recimo, pre sedam ili deset dana. Ovaj moj amandman uvodi institut nadzora, koji će doprineti da, faktički, u budućnosti kamere budu zaista sredstvo na osnovu kojih se registruju saobraćajni prekršaji.
Da li još neko želi reč u raspravi po ovom amandmanu? (Ne.) Odbor za saobraćaj i veze povukao je amandman na član 123. i on nije predmet rasprave u pojedinostima. Odbor za saobraćaj i veze, na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, podneo je amandman na član 124. Predstavnik predlagača prihvatio je amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Narodni poslanik Zoran Ostojić podneo je amandman kojim predlaže se posle člana 130. dodaju novi članovi 130a, 130b, 130v i 130g. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Ostojić.
Zbog onoga što se dešava na našim putevima i potrebe da donesemo ovaj zakon jer je star, mnogo star, mislim da zbog toga u Srbiji deca ginu više nego u drugim zemljama (govorim o prosecima, o broju stanovnika itd.), zaista mislim da bi ovim članom, koji se odnosi na posebne mere zaštite dece, kao društvo pokazali da nam je stalo da tu situaciju promenimo. Ništa senzacionalno, ništa što oduzima policiji ovlašćenja, ali mislim da je potrebno.
Narodni poslanik Mirko Čikiriz želi reč. Izvolite.
Složio bih se sa nekima od kolega koji su pričali da smo svi mi koji smo najviše učestvovali u raspravi o ovim zakonima dosta brinuli o pravima vozača, ali vozač je, samom činjenicom da se oko njega nalazi lim, mnogo bezbedniji u odnosu na najosetljiviju kategoriju učesnika u saobraćaju, a to su deca. Mislim da je ovaj amandman vrlo umestan, da ima edukativnu ulogu, zaštitnu ulogu, da će, u svakom slučaju, sve ovo što se dešava na našim putevima, a tiče se povređivanja i smrtnosti najmlađe kategorije učesnika u saobraćaju, uticati i preventivno i na svaki drugi način da se broj nastradale dece smanji. Hteo sam da pomenem jedan pozitivan primer. Dok je gospodin Mića Vujanić sa Saobraćajnog fakulteta u Beogradu bio sekretar za saobraćaj, mislim da je donet jedan program, na gradskom nivou, zaštite dece u saobraćaju i da je taj program dao izvanredne rezultate. Mislim da nemamo razloga da posebnu pažnju ne posvetimo najmlađim učesnicima u saobraćaju, kao i odgovornosti roditelja i lica koja vrše nadzor da tek tako ne puštaju decu u složene uslove odvijanja saobraćaja i da ih prepuste samima sebi. Hvala.
Da li još neko želi reč po ovom amandmanu? (Ne.) Pre nego što pređemo na amandman na član 133, obaveštavam Narodnu skupštinu da će rad današnje sednice u direktnom prenosu RTS-a biti do 19.40 časova, a naš rad nakon toga biće emitovan u odloženom prenosu. Na član 133. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Ostojić. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Ostojić.
U najkraćem, suština mog amandmana je da policija nema pravo da određuje gde će koji znak da bude, nego mora da postoji projekat. To znači da prethodno saobraćajni inženjeri, stručna lica, kažu - na ovom pravcu, na kome može da se vozi 80, biće 80, a ne 40 - da bi se time napravila "kasica prasica". Svi znamo za saobraćajnu signalizaciju koja maltretira vozače, dugačke pune linije na pravcima gde im mesto nije, niska ograničenja na pravcima gde im mesto nije... To je moguće samo ako ostane dosadašnja praksa da policija ima vlast da čak postavlja i saobraćajne znake bez učešća struke. Predlažem da svaki saobraćajni znak mora imati iza sebe projekat. Projekat rade oni koji su stručni. Time bi se smanjio voluntarizam i ono što često imamo prilike da vidimo na putu. Jeste, ovo je jedan od onih amandmana koji uzima malo vlasti policiji i zato pretpostavljam da ga nećete prihvatiti.
Reč ima poslanik Dragan Stevanović.
Biću kratak. Mislim da je ovo zaista korektan i smislen amandman, koji insistira na nauci i struci. Ne bi bilo loše prihvatiti amandman koji bi definisao angažovanje struke, odnosno ljudi koji zaista imaju ili sa sobom nose jednu empiriju, a to su oni ljudi za koje smo tokom celodnevne rasprave insistirali da bi trebalo da na jedan ozbiljniji i intenzivniji način budu uključeni u celu ovu priču oko sprovođenja zakona, odnosno da nije bilo potrebe za nekim inovacijama, izmišljanjem novih agencija itd., nego je trebalo ljude koje imamo, koji su iz ove oblasti, iz ove struke, na ozbiljan način angažovati. Projekti su veliki problem Srbije. Srbija ima puteve, ali nema projektnu dokumentaciju za te puteve. To je ozbiljan problem, a na neki način i za jedan običan saobraćajni znak neophodan je projekat. Srbija će imati problema sa izradom te dokumentacije, ali to ne znači da se jedna ovakva norma, koja insistira na projektnim dokumentima, ne treba uvrstiti i da na taj način napravimo neku obligaciju ili obavezu državi da se u tom kontekstu uozbilji i da u narednom periodu u Srbiji nemamo ni na jednom putu znak ili banderu bez uređene tehničke dokumentacije.
Da li još neko želi reč po ovom amandmanu? (Ne.) Narodna poslanica Zlata Đerić podnela je amandman kojim predlaže da se posle člana 133. doda novi član 133a. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Zlata Đerić.
Podnela sam amandman u ime poslaničke grupe Nova Srbija kojim se predviđa da se posle člana 133. dodaje nov član 133a, koji glasi: "Upravljač javnog puta mora da postavi saobraćajnu signalizaciju prema saobraćajnom projektu, u skladu sa uslovima saobraćaja i zahtevima bezbednosti saobraćaja. Saglasnost na projekat iz stava 1. ovog člana daje ministarstvo nadležno za poslove saobraćaja, odnosno nadležni organ lokalne samouprave. Saobraćajna signalizacija mora da se postavi da učesnici u saobraćaju mogu na vreme i lako da je uoče i blagovremeno postupe u skladu sa njenim značenjem. Saobraćajnu signalizaciju upravljač puta mora da dopuni, zameni, odnosno ukloni, o čemu mora da vodi propisanu evidenciju ako njeno značenje ne odgovara izmenjenim uslovima saobraćaja na putu, zahtevima bezbednosti saobraćaja, odnosno ako je uništena, oštećena, odnosno izgubila svojstva propisana standardima. Saobraćajnu signalizaciju postavljaju, održavaju i uklanjaju fizička, odnosno pravna lica ovlašćena zakonom, odnosno propisom lokalne samouprave''. Ovo je u delu saobraćajne signalizacije, opštih odredaba, i to je bilo predviđeno i u prethodnom tekstu zakona. Predlagač zakona je odbio ovaj amandman, upućujući me da je to rešeno već članom 158. stavom 3. Taj stav 3. glasi samo ovako: "Za sprovođenje utvrđenog režima saobraćaja mora seizraditi saobraćajni projekat i na putu postaviti saobraćajna signalizacija prema projektu. Nadležni organ iz člana 157. stav 1. ovog zakona daje saglasnost da je projekat izrađen u skladu sa utvrđenim režimom saobraćaja".
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 142. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami i Željko Tomić. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze su prihvatili amandman, Zakonodavni odbor smatra da je pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 145. amandman je, na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, podneo Odbor za saobraćaj i veze. Predstavnik predlagača je prihvatio amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je i ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 150. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami i Željko Tomić. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Šami.
Zahvaljujem. Radi se o jednoj intervenciji, za koju opet ne razumem zašto nije prihvaćena. Član 150. glasi: "Svetlosni saobraćajni znakovi za označavanje radova i prepreka na putu..." i sad dalje to opisuje. Mi tražimo samo da se na kraju rečenice doda: "a po projektu obezbeđenja radova na putu". Drugim rečima, da se saobraćajni znaci koji se postavljaju radi radova na putu moraju postavljati po napravljenom projektu, ne može kako nekom na licu mesta padne na pamet. To je nesumnjivo u funkciji bolje bezbednosti saobraćaja i insistira se na tome da mora postojati projekat za postavljanje saobraćajnih znakova radi obezbeđenja radova na putu. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 159. amandman je podnela narodna poslanica Zlata Đerić. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Mirko Čikiriz? (Ne.) Na član 159. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Ostojić. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Ostojić.
Ovim amandmanom predlažem uvođenje izgrađenog područja, da bih naselja rasteretio onih ograničenja koja su mu data ovim zakonom. Vlada ne prihvata ovaj amandman zato što kaže da nije definisano jasno značenje izgrađenog područja pa bi to doprinelo nepreciznosti itd. Ja sam jednim prethodnim amandmanom definisao izgrađeno područje, pa pošto je Vlada odbila taj amandman, onda moram da se složim, ovo obrazloženje ima smisla. Ali, da je prihvatila, onda ne bi. Tako da je Vlada prvi put u obrazloženju, da tako kažem, pogodila. Da, ne zna šta je izgrađeno područje, zato što Vlada nije htela da se to definiše.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 160. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami i Željko Tomić. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze su prihvatili amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Narodni poslanik Zoran Ostojić podneo je amandman kojim predlaže da se posle člana 166. dodaju novi članovi 166a do 166e. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da amandman nije u skladu sa pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Ostojić.
Ovo je moj pokušaj da još malo uzmem ovlašćenja ministarstvu policije u korist ministarstva obrazovanja, recimo. Zato što mislim da ovaj zakon pati od mane koju je imao i prethodni zakon, donet još u Titovo vreme, da se sve oko vožnje, obuke novih vozača i edukacije svodi na obuku. Podsećam da je obuka, u suštini, savladavanje nekakve veštine: prva brzina, druga, kuplung, kvačilo...I na to se, nažalost, svelo sve ono što se zove vožnja i učenje vožnje u ovim proteklim decenijama. Zato imamo ''Kosovo'' na putevima, između ostalog. Ovde se ide u auto-školu i izlazi na ispit da bi se dobila dozvola, a ne da bi se naučilo da se vozi. To je suštinska razlika. Mislim da zakon prirodno, jer ga je policija pisala, zanemaruje obrazovanje i vaspitanje. Za razliku od obuke, obrazovanje je prenošenje znanja, a vaspitanje menjanjevrednosnih sudova i stavova. Mislim da su, pored obuke, obrazovanje i vaspitanje neophodni da bismo sutra imali saobraćaj uređen na način na koji to zaslužuje zemlja koja hoće da bude evropska. Zato mislim da će ovaj deo, koji faktički stvara obavezu da se deca i obrazuju i vaspitaju o saobraćaju još od predškolskog uzrasta kroz školski sistem, doprineti da u budućnosti oni koji su sada još mali ili se još nisu rodili zaista polože vozački ispit i da sticanjem dozvole znaju da voze, razumeju šta je to. Jer to je suština, a ne samo puko dobijanje dozvole i prava da se vozi, bez onoga što je nužno. Zato bar ovde popustite. Opet će policajci predavati, ali će i neki drugi predavati. Mislim da, ako hoćemo davožnju sa obuke dignemo na nešto mnogo više, da uvedemo obrazovanje i vaspitanje, onda o tome mora nešto da piše u zakonu.
Da li još neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Mirko Čikiriz.
Gospođo predsedavajuća, mislim da bilo koja vrsta formulacije u smislu edukacije najmlađe kategorije učesnika u saobraćaju i budućih vozača, budućih biciklista, motociklista itd., može biti samo od koristi. Ovde se može prihvatiti neka vrsta skraćenog amandmana, za to se ima vremena, da postoji obaveza svih ustanova koje se pominju u ovom amandmanu, a da, recimo, ministar podzakonskim aktima i Vlada bliže određuju pravila. Mi smo do sada u školama imali ad hok projekte iz oblasti bezbednosti saobraćaja, međutim mislim da je ovo potrebno regulisati i na zakonski način, ili podzakonskim aktima, ali da postoji makar jedna uopštena odredba u zakonskom tekstu. Jer, ne trebabrinuti samo o deci (a treba, naravno, ona su najvažnija i najbitnija), treba brinuti o budućim vozačima. Ne živimo u 19. veku, kada je saobraćaj bio nerazvijen i 10% ili 15% stanovništva bilo u gradovima, a ostali se bavili poljoprivredom. Živimo u 21. veku, preko 60% stanovništva se nalazi u urbanim sredinama, u sredinama u kojima se svakodnevno susreću sa saobraćajem i mislim da je ovo veoma bitno. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 171. amandman je podneo narodni poslanik Radoslav Mojsilović. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 178. amandman je podneo narodni poslanik Momo Čolaković. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 178. amandman je podneo narodni poslanik Radovan Radovanović. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 178. amandman je podnela narodna poslanica Elena Božić-Talijan. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dragan Stevanović.
Moja koleginica Elena Božić-Talijan podnela je ovaj amandman, kao što ste rekli, na član 178, odnosno na stav 1. i istim je predvidela da se ispred reči "vozačka dozvola" dodaje reč "važeća". Naša, odnosno njena namera je bila da kroz ovaj amandman odredba ovog stava u ovom članu bude preciznija i korektnija. Ali, kad je odbijanje ovog amandmana u pitanju, jako je interesantno obrazloženje Vlade. Ovde se kaže da ''Vlada ne prihvata ovaj amandman jer bi kao takav bio u suprotnosti sa odredbama člana 7. stav 1. tačka 94), gde je određeno da je vozačka dozvola javna isprava (rešenje) nadležnog organa kojim se nekom licu daje pravo da u saobraćaju na putu upravlja vozilom određene kategorije na određeno vreme''. Mislim da to nije razlog da se odbije ovakav predlog. Ovaj član 7, na koji ste se vi pozvali, nije materijalno pravni deo zakona, i ni na jedan način, i da ga ima i da ga nema, ne bi mogao da utiče na to da amandman koji smo predložili na tekst zakona pokvarimo ili ga obesmislimo. S druge strane, i sami kažete da je vozačka dozvola rešenje kojim se omogućava upravljanje vozilom na određeno vreme. To definiše da dozvola može da bude i nevažeća. To bi moglo da dovede do situacije da u eventualnim sudskim ili nekim sličnim postupcima dođemo do dileme, napravimo neprijatne situacije. Čini mi se da smo ovako samo precizirali ovaj član, da ga suštinski ili koncepcijski ni na jedan način nismo okrnjili.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 179. amandman je podneo Odbor za saobraćaj i veze, na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine. Predstavnik predlagača je prihvatio amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavi deo Predloga zakona. Na član 180. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 182. amandman je podneo Odbor za saobraćaj i veze, na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine. Predstavnik predlagača je prihvatio amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je i ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 182. amandman je podneo narodni poslanik Momo Čolaković. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 182. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami i Miloš Aligrudić. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Šami.
Zahvaljujem, predsedavajuća. Ovaj član govori o uvođenju probne vozačke dozvole. Odmah da kažem da poslanici DSS-a pozdravljaju ideju vezanu za probnu vozačku dozvolu, međutim mi naprosto nismo zadovoljni realizacijom te ideje i predložili smo potpuno novi član. Šta je osnovna razlika? Predlagač zakona predviđa probnu vozačku dozvolu isključivo za one koji steknu dozvolu i imaju 17 godina, dakle maloletni su, pa će onaj ko ima 17 godina i 11 meseci morati da dobije probnu vozačku dozvolu, a onaj od 18 godina i mesec dana neće morati da dobije probnu vozačku dozvolu. Mislili smo da probnu vozačku dozvolu treba da dobiju svi novi vozači, pa i oni sa 50 godina. Štaviše, mislim da ima više verovatnoće da će mlad čovek od 18 ili 19 godina biti perspektivno bolji vozač od nekoga ko je položio vozački ispit sa 45 ili 50 godina. Naša je ideja da se probna vozačka dozvola na određeni period daje svim novim vozačima, svima koji su položili vozački ispit, bez obzira na godine. Razmislite malo, to ima neku logiku. Za maloletnika se mogu predvideti eventualno neke dodatne varijante, da mora neko stariji da sedi u kolima itd., to je drugo, ali probna vozačka dozvola, kao kategorija, kažem pozdravljamo uvođenje toga, ali mi predlažemo ovim članom da se ona uvede za sve nove vozače. Vi to niste prihvatili, ali moram da priznam da ne razumem. A opet ne mogu da razumem da će neko ko je položio vozački ispit sa 17 godina i 11 i po meseci morati da dobije probnu vozačku dozvolu, a onaj koji je položio vozački ispit sa 18 godina i jedan dan neće morati da dobije probnu vozačku dozvolu. To je, priznaćete, koještarija. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 182. amandman je podneo narodni poslanik Veroljub Arsić. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poslanička grupa Napred Srbijo Srpske napredne stranke se slaže da treba uvesti probnu vozačku dozvolu. U stvari su najopasniji vozači u toj prvoj godini, kada uče veštinu koja se zove - upravljanje motornim vozilom. Prvih nekoliko meseci upravljanja, kada ih drži strah, tada su oprezni i vode računa o onome što rade. U nekom kasnijem periodu, ako se ništa ne desi, počinju da se ponašaju opuštenije, malo manje vode računa o tome što rade, počinju da krše saobraćajne propise i, što je najgore, stvaraju naviku da budu takvi u saobraćaju još dugo vremena, dok im zrelost, jednostavno, ne dozvoli da se više tako ponašaju. Takođe, smatramo da maloletna lica ne bi trebalo da steknu pravo da upravljaju motornim vozilom, bez obzira da li imaju nekog iskusnijeg vozača pored sebe ili ne. Prvo smatram da, pošto je motorno vozilo (neko je to i rekao) na određeni način oružje, a i svi se slažemo da je to sredstvo kojim može nekome da se nanesu teške telesne povrede ili oduzme život, ipak je potrebna i neka određena doza zrelosti da bi neko seo za upravljač i uključio se u javni saobraćaj. Šta to znači – iskusniji vozač? Data je neka definicija od pet godina. Međutim, svako, većina ljudi ovde prisutna, poznaje barem troje, a ja mogu deset ljudi da nabrojim, koji imaju vozačke dozvole 10 i više godina, a nisu seli za upravljač motornog vozila. Je li on iskusniji kolega? Je li on iskusniji vozač? Jednostavno, položio je, smatrao da muje to tada trebalo, i nikada više od trenutka polaganja nije seo u motorno vozilo i uključio se u saobraćaj. Sad ostavljamo mogućnost da i takvi budu neki nazovi instruktori licima koja nisu punoletna, a imaju pravo na probnu vozačku dozvolu i da učestvuju skoro potpuno ravnopravno u saobraćaju sa drugim učesnicima. Nije ovde poenta da li neko ima 17 godina i 11 meseci ili 18 godina i jedan mesec. Natempiraće oni da to bude 18 godina i jedan dan ako treba. I nemam ništa protiv da lica koja imaju navršenih 17 godina polažu vozački ispit u toj godini kada treba da napune 18. godinu, jer tada su u društvu kvalifikovanog lica koje ima duple komande i može da utiče na brzinu kretanja, smer vozila itd., znači obučeno je da vrši obuku. Ovde je u pitanju to da stavljamo maloletnika za volan, da se on uključi u saobraćaj i da ga neko ko nije osposobljen kontroliše, savetuje i nema mogućnost da preduzme bilo koju drugu radnju kojom bi zaustavio neku radnju koju taj mlad i neiskusan vozač otpočne. Vlada je dala ovo obrazloženje: ''Vlada ne prihvata ovaj amandman iz razloga što većina evropskih zemalja poznaje ovu vrstu vozačke dozvole, a činjenicom da se maloletnom licu, za razliku od punoletnog, obezbeđuje poseban nadzor od strane iskusnijeg vozača…'' Znači, ovo čak i nije obaveza koju nam EU postavlja, to je „neka praksa“. Mogu da vam kažem, što se te prakse tiče, sledeće. Položio je čovek u Austriji. Tog dana je došao u Srbiju i slupao se. Eto toliko o toj praksi. Nije imao 18 godina. Ponelo ga je to što je prešao 1.000 kilometara a ništa se nije desilo i napravio je odmah udes. Smatram da bi ovaj amandman trebalo prihvatiti. Nemam ništa protiv da maloletni polažu sa navršenih 17 godina života, ali ne mogu da uzmu aktivno učešće u saobraćaju - sa probnim tablicama ili bez njih, sa licem koje je navodno iskusnije ili bez njega. Jedini koji mogu da vrše obuku jesu instruktori, u posebnim vozilima, sa duplim komandama, i jedino na taj način možemo da budemo potpuno bezbedni. Zato smatram da bi Vlada trebalo da prihvati ovaj amandman, a pogotovo što sve ove činjenice koje iznosimo nisu iz teorije, nego iz prakse i životnog iskustva svih nas, i trebalo bi malo više da se uvažavaju od strane predlagača, jer vidim da su zakon pisali profesionalci, slažem se, ali ljudi koji retko voze, nažalost.
Preostalo vreme na raspolaganju poslaničkoj grupi Napred Srbijo je minut i 30 sekundi. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 184. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami i Miloš Aligrudić. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Zoran Šami.
Ovo je stvarno tehnički amandman i nije nikakav epohalni izum. Ovaj član kaže da vozač kod sebe mora da ima vozačku dozvolu, a mi smo ubacili reč „važeću“. Znate, ja kod kuće imam jedno sedam pasoša, ali ni sa jednim od tih sedam pasoša ne mogu da izađem iz zemlje jer ne važe. Na granici moram da se pojavim sa važećim pasošem. Doduše, nemam ga trenutno, ali nije važno. Dakle, šta je vozačka dozvola? To je papir. Šta ako više nije važeća, istekao joj je rok, poništena je...? Vozač mora da ima važeću vozačku dozvolu. Mnogo značajnije amandmane niste prihvatali, pa ne morate ni ovaj, ali smatram da je ovo zdravorazumski. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 184. amandman je podneo narodni poslanik Momo Čolaković. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 187. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami i Miloš Aligrudić. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, Odbor za saobraćaj i veze je prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Šami.
Dragi prijatelji, molim predlagača zakona da prihvati ovaj amandman, radi obraza samog predlagača, jer dovodi u red tekst, da sad ne objašnjavam u čemu.
Reč ima ministar Milutin Mrkonjić.
Prihvatamo, dame i gospodo, amandman narodnih poslanika Zorana Šamija i Miloša Aligrudića na član 187. stav 5. tačke 2-5. Predloga zakona koji glasi: „U članu 187. u stavu 5. tačke 2-5. menjaju se i glase: 2) više od 0,30 mg/ml do 0,50 mg/ml - umerena alkoholisanost, 3) više od 0,5 mg/ml do 1,20 mg/ml – srednja alkoholisanost, 4) više od 1,20 mg/ml do 1,60 mg/ml – teška alkoholisanost i 5) više od 1,60 mg/ml do 2,00 mg/ml – veoma teška alkoholisanost“. Je l' sve u redu, gospodine Šami? Možda nisam dobro pročitao. Hvala.
Zahvaljujem na prihvatanju. Radi se o tome da onako kako je bilo definisano u zakonu, postojala je rupa. Postoji beskonačno mnogo brojeva između 1,60 i 1,61. Ako neko ima 1,605 mg/ml alkoholisanost, po ovom vašem predlogu, ne bi bio uopšte odgovoran, a ovakva formulacija to isključuje. Naravno, DSS podržava pooštravanje uopšte režima prema ljudima koji su skloni da voze pod uticajem alkohola i to uopšte nije sporno. Onaj ko sedne sa 1,6 ili 2 promila alkohola u krvi, on je, blago rečeno, za hitnu hospitalizaciju, ali ne za lečenje alkoholizma, nego da se proveri da li je baš čitav. Hvala.
S obzirom na to da je predlagač upravo prihvatio amandman, a da je to već učinio Odbor za saobraćaj i veze, kao i da Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, ovaj amandman postaje sastavni deo Predloga zakona i o njemu se Skupština neće više izjašnjavati. Odbor za saobraćaj i veze je, na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, podneo amandman na član 195. Predstavnik predlagača je prihvatio amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je i ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 195. amandman je podneo narodni poslanik Milan Veselinović. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dragan Stevanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, Milan Veselinović podneo je amandman na član 195. stav 7. i predložio da se promeni, odnosno da glasi: „Traktorom i radnom mašinom može upravljati vozač koji ima vozačku dozvolu za vozila kategorije F i dozvole za vozače B, BE, C1, C1E, C, CE, D1, D1E, D i DE“. Prokomentarisaću ovaj amandman, ali svakako ću se vezati za amandman koji je malopre bio pročitan, odnosno amandman na član 180. stav 1. predloženog zakona, koji je podneo moj kolega Milorad Buha. Prokomentarisaću ga zato što smo, u principu, bili vođeni istim motivima kada smo podnosili ove amandmane. Naime, vi ste u obrazloženju kojim ste odbili amandman mog kolege rekli da ''Vlada ne prihvata ovaj amandman iz razloga što je po dosadašnjim propisima traktorom moglo upravljati lice koje poseduje vozačku dozvolu za kategorije B, C ili D bez ikakvog prethodnog iskustva i poznavanja veština upravljanja ovim vozilima, za koje je objektivno, obzirom na puteve kojima se ovo vozilo kreće, potrebno poznavanje specifičnih veština''. Prokomentarisao bih deo - putevi kojima se ovo vozilo kreće. Mislim da ste potpuno ishitreno ovo stavili, jer u nastavku ovog obrazloženja vi kažete da postoji podatak da su u prethodnih pet godina u saobraćajnimnezgodama koje su izazvali vozači traktora poginule 292 osobe itd. Osim toga, članom 196. stav 1. tačka 2, 3. i 4. Predloga zakona obezbedili su da vozači B, C ili D kategorije koji su po dosadašnjim propisima imali pravo da upravljaju traktorom, to pravo imaju i nakon usvajanja Predloga zakona. Znate, nekada restriktivnost nije u funkciji efikasnosti. Mi smo smatrali da će i u ovom slučaju, ali i u slučaju koji se odnosi na amandman na član 180. Predloga zakona, fleksibilnost koju predlažemo pre dati efekte u primeni ovog zakona, nego što će ovako restriktivne mere imati svoj smisao i svoj efekat. Nemoguće je da ubuduće onaj ko vozi šleper ili ko prođe obuku za šleper, za autobus, neće moći da upravlja i traktorom, odnosno da je vozačima tih kategorija potrebno da prođu posebnu obuku da bi mogli da upravljaju traktorom. S druge strane, šta znači to - na putevima gde se upotrebljavaju traktori, pa se navodi statistika - došlo je do tolikih i tolikih tragedija itd. Nemoguće je da su se ove tragedije desile na njivi, kada poljoprivrednik ore ili obavlja neku drugu poljoprivrednu radnju. Zato zaista smatram da je restriktivnost predviđena kroz ovaj član zakona besmislena, nepotrebna i mislim da se donekle takav stav može odnositi i na stav 180. predloženog zakona, kojim se regulišu godine na osnovu kojih se stiču mogućnosti da dobijate kategorije određene za moped, vozilo itd. Tu ste predvideli da se deci sada dozvoljava da upravljaju mopedom sa 15, a do sada je bilo sa 14 godina, a sa druge strane, za dobijanje A kategorije kriterijum ste podigli za tri godine, sa 21 na 24. Sada dolazimo na ovu priču sa kojom sam započeo svoje obrazlaganje. Neće restriktivnost uvek dati efekte. Ne možete ih na ovakav način sprečiti da voze motor. Jednostavno, ne možete. Strast je strast, i ići će zbog strasti u problem. Morali ste da nađete bolji, fleksibilniji i efikasniji metod da se sa eventualnim posledicama neprimerene vožnje motociklima, ako vam je to bio cilj, da tu starosnu dob povećate na 24 godine npr., morali ste da nađete neki drugi metod. Mi smatramo da ovo neće dati efekta, da je isuviše restriktivno. Ovo je, recimo, po mišljenju SRS, dokaz da nije uvek dobro sve što dođe iz EU, jer se kaže da je ovo praksa zemalja EU. Zahvaljujem.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 196. amandman je podneo narodni poslanik Momo Čolaković. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Narodni poslanik Zoran Ostojić podneo je amandman, sa ispravkom, kojim predlaže da se posle člana 196. dodaju novi članovi 196a-196i. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Ostojić.
Govorim zbog građana, radi se o članu koji uvodi kaznene poene. Ovako kako je predlagač predložio, kao da mu je stalo da svi mi što pre dođemo do 18 kaznenih poena, da nam se oduzme vozačka dozvola, a onda da idemo na seminar koji Agencija organizuje i da nam se onda vrati. Mislim da ovako formulisano ne može postići svrhu zbog koje se uvode kazneni poeni, koji postoje u drugim zemljama i to ništa nije sporno. Mi želimo, gospodo, da se ovaj zakon donese, samo, da ne bude nejasnoća, želimo da bude dobar. Predlažem da se i vozači rangiraju po broju kaznenih poena. Kako ste u jednom od prethodnih članova rangirali alkoholisanost - umerena, slaba, potpuna itd., a nećete da rangirate vozače? Nije suština da neko ko je osvojio 10 kaznenih poena što pre dođe do 18, da osvoji 11, pa 12. itd., nego je suština da, dok loše vozi i osvaja poene, Agencija, koja treba da bude srce tog sistema unapređene bezbednosti saobraćaja, poradi sa njim, da tada ide na seminare, da tada ide na obuku, u zavisnosti od toga da li je loš vozač, da li je nesavestan, da li je rizičan itd. Predlažem rangiranje vozača, a onda mere, prava i obaveze prema njemu, gde će on, ako pokaže da shvata da je grešio, ako ide na seminare, ako se popravi u toku skupljanja poena, da mu se čak i neki poeni brišu, kao nagrada. Vi ste ovde linearno, samo čekate da neko dođe do 18 i onda jedan seminar i vrati mu dozvolu. S druge strane, oko kaznenih poena, opet je sva vlast na policiji – vodite evidenciju, pišete poene, nije javan dokument, uzimate dozvole. Naprosto, mislim da ovo treba urediti malo normalnije, sofisticiranije. Opet ćete vi biti glavni, ali mislim da nije suština kazniti, nego je suština naučiti. A naučiti se može kada se dobije i šest poena. Pa, svako će pre ići na seminar da mu se skinu dva, nego da čeka da dođe do 18 poena. Vi u obrazloženju ovog mog predloga novih članova kažete da odbijate ovo zato što to zahteva dodatne troškove, a vreme je krize pa će javnost itd. Prvo, to treba da radi Agencija, i po vašem predlogu Agencija će taj seminar, ali tek kada se oduzme vozačka dozvola zbog 18 poena, isto organizovati. Podsećam vas da će ta agencija otprilike skoro 20%, 18% novca od kazni dobijati. To je, po mojoj računici, nekih osam miliona evra godišnje. Tih osam miliona evra valjda treba da se potroši za unapređenje bezbednosti saobraćaja, a unapređenje nije samo što pre doći do 18, oduzeti dozvolu, pa ga oterati na seminar, nego stalno ga podsticati da uči, da se popravi i nagrađivati ga. Možda je ovo malo teže, ali ta agencija treba nečim ozbiljnim da se bavi. Nadam se da niste Agenciju predvideli samo kao uhlebljenje nekih policijskih službenika pred penzijom.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 197. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Ostojić. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 197. amandman je podneo narodni poslanik Milutin Jeličić. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 197. amandman je podneo narodni poslanik Miroslav Markićević. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 198. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Ostojić. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 198. amandman je podneo narodni poslanik Radoslav Mojsilović. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 199. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Ostojić. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Ostojić.
Samo kao pojašnjenje, zbog ljudi koji ovo gledaju sa zanimanjem. Pošto sam predložio nove članove, koji detaljnije uređuju kaznene poene, ovih nekoliko amandmana je brisanje onih članova koji su u Predlogu zakona uređivali kaznene poene. Pošto nije prihvaćeno ovo, nemam potrebu da tražim da se izbriše, jer onda ne bi bilo ni kaznenih poena.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 199. amandman je podnela narodna poslanica Lidija Vukićević. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dragan Stevanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneli smo amandman na član 199. stav 7. tačka 1) i predložili izmenu koja podrazumeva da u tački 1) bude: "da ima završen saobraćajni fakultet, odsek za drumski saobraćaj, i najmanje tri godine radnog iskustva u oblasti bezbednosti saobraćaja". U Predlogu zakona stoji: "da ima završen saobraćajni ili pravni fakultet". Uz dužno poštovanje, mi smo ovde insistirali da se prednost da nauci, odnosno struci ili branši, jer smo, da se šeretski izrazim, shvatili da je i namera Vlade bila, odnosno predlagača ovog zakona, da standarde koje predviđa zakon, koje predviđa bezbednost saobraćaja, podigne na jedan viši nivo. Saobraćajni fakultet, pretpostavljam, ima različite smerove i odseke, i računali smo da je ovo prihvatljivo kao predlog, a to kažem zbog činjenice da smo jedan broj amandmana podneli na osnovu razgovora koje smo obavili sa predstavnicima Zajednice auto-škola. Ti ljudi su, čini mi se, revoltirani u odnosu na ovaj zakon. Naravno, to sam rekao i u načelnoj raspravi, moja namera nije da ih branim ili promovišem, oni su predlagali neke amandmane koji su za nas bili apsolutno neprihvatljivi, ali ovo je, recimo, bilo nešto što je apsolutno u duhu standarda koji pokušavaju da se predvide ovim zakonom. Zašto kažemo da su oni reprezentativna kuća? S obzirom da imaju preko 600 auto-škola u okviru svoje asocijacije, preko 100 saobraćajnih inženjera, jako veliki broj sudskih veštaka, čini mi se da, na osnovu iskustva koje sa sobom nose ili podrazumevaju sve te auto-škole u Srbiji, predlog koji su nam dali nije bio neprihvatljiv, odnosno loš. Rukovođeni time, predložili smo da umesto pravne struke ovde bude isključivo saobraćajna struka, drumski saobraćaj. Smatramo da ovo može da se prihvati. Na kraju krajeva, ni na jedan način ne bi urušilo kvalitet ili koncept predloženog zakona. Zahvaljujem.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 199. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami i Miloš Aligrudić. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, Odbor za saobraćaj i veze jeste prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Šami.
Zahvaljujem. Predložili smo nešto slično kao gospođa Lidija Vukićević. Naime, tražimo da se reči "najmanje jedan od ispitivača" menjaju rečju "ispitivači", i tražimo da tačka 1) glasi: "da ima završen saobraćajni fakultet smera za drumski saobraćaj i transport". Ovde piše samo - saobraćajni fakultet. To je krajnje neprecizno. Saobraćajni fakultet ima npr. i PTT odsek, koji nema nikakve veze sa bezbednošću saobraćaja na drumu. Dalje daje još mogućnost - pravni fakultet itd. Zašto samo saobraćajni fakultet? Znate, za sve postoji neka struka. To što je neko ljubitelj i što voli da nešto radi, to je deseta stvar. Mogu ja da volim da vadim zube, ali sumnjam da bi mi neko dozvolio da ljudima vadim zube jer nisam stomatolog. Može neki šumar da voli da gradi mostove, ali sumnjam da bi mu neko dao da gradi mostove jer je šumar, nije završio odgovarajući odsek na građevinskom fakultetu. Prema tome, ako je reč o bezbednosti drumskog saobraćaja, onda je nadležan inženjer koji je završio saobraćajni fakultet, drumski odsek, i tačka. Svi ostali ljubitelji, a kasnije se to ponavlja i u drugim članovima, ljubitelji prirode koji bi da rade neki posao jer im je to dobra dodatna zarada, dobar posao kada odu u penziju iz nekih službi itd., to je lepo, ali neka završe saobraćajni fakultet, pa neka to rade. Ovo nije sitničavost. Ovo je zahtev da neke stvari počnemo iz korena da menjamo. Da postavimo neki sistem, pa će taj sistem vremenom da da i neke rezultate. Ovako, kako je u ovom članu definisano, a još gore kako je definisano nekim daljim članovima koji se bave auto-školama, to na dobro izaći neće. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 199. amandman je podneo narodni poslanik Saša Maksimović. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Saša Maksimović.
Hvala, gospođo predsedavajuća. Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, amandman na član 199. Predloga zakona o bezbednosti saobraćaja na putevima se odnosi na Agenciju za bezbednost saobraćaja. Poslanici SNS će vas, kako smo vam ranije i obećali, podsećati i svaki put kritikovati kada se radi o osnivanju nove agencije dok god vi ne kažete – dosta je bilo, sada smo stvarno preterali sa osnivanjem agencija za sve i svašta, mogli bismo da počnemo i sa ukidanjem istih. Ovaj predlog zakona treba da poveća bezbednost učesnika u saobraćaju, a ne da bezbednost bude izgovor za izmišljanjebudžetskog korisnika, nevezano za to kako će se on finansirati u početku ili kasnije, donacijama iz budžeta itd. Nažalost, gospodine ministre, koliko vidim, niste imali preteranog razumevanja za argumentacije poslanika opozicije koje su vam iznosili u raspravi u načelu, pa ću vas podsetiti na neke od bitnih kritika koje su poslanici poslaničke grupe Napred Srbijo izneli u raspravi, odnosno iskoristiću priliku da o ključnim nedostacima zakona informišem više građane nego vas, s obzirom da vas to baš preterano i ne interesuje. Čini mi se da sam u raspravi u načelu bio i jedini uskraćen za odgovor, jer ste izašli, a drugi ministar nije bio tu, ali dobro. Ukazivali smo vam na lošu infrastrukturu, što vi, naravno, već znate, ali vas više interesuje osnivanje agencija nego problemi sa lošom signalizacijom. Takođe nas brine i odredba zakona vezana za, tada nisam dobio odgovor, čini mi se da je to i dalje vrlo loša odredba, koja se tiče vozača autobusa u gradskom saobraćaju. Da vas podsetim, to je ona tema sa vožnjom od osam sati uz pauzu od pet minuta, što je neizvodljivo, vrlo opasno itd. Da okrenemo malo na šalu. Bilo bi dobro, čini mi se, gospodine Mrkonjiću, da ste vi ili gospodin Dačić ovim predlogom zakona predvideli striktno radno vreme parlamenta, s obzirom da poslanici pet radnih dana rade bez prekida u vremenskom periodu od 7.00 do 22.00 ili 23.00 časa, tu računam i vreme puta. Šta mislite, da li su narodni poslanici opasni po saobraćaj posle tolikog radnog dana? Cilj je, čini mi se, samo izglasavanje što većeg broja zakona. Da li smo mi opasni kada se posle 23.00 časa vraćamo kući, posle celog radnog dana? Čini mi se da jesmo. Verujem da ćete se i vi složiti sa mnom. Ukazivali smo, takođe, na besmislenost 17 kategorija za motorna vozila. Da podsetim građane i vas, gospodine ministre, da onaj ko ima vozačku dozvolu ''B'' kategorije ne može da vozi moped, odnosno bicikl sa motorom, što je sasvim smešno. Verujem da se vi ne slažete sa mnom, ali ponovo kažem, poređenja radi, automobil od pet hiljada kubika, 300 kilometara na sat, i moped, koji po vašem ograničenju, slažem se, neka bude 35 kilometara na sat, ali da osoba koja ima ''B'' kategoriju ne može da upravlja biciklom sa motorom - to je apsurdno, činimi se. Ono što mi se najviše ne sviđa u ovom predlogu zakona je policijski čas, kako sam ga nazvao, koji uvodite za osobe sa probnom vozačkom dozvolom. Zabrana se odnosi na upravljanje motornim vozilom od 23.00 sata do 5.00 sati ujutru. Čini mi se da je ova odredba zakona protivustavna i diskriminaciona, i nimalo mi se ne sviđa. Inače izuzetno poštujem policiju i rad policije. Možda će vam se dopasti ovo što ću reći, u nekim slučajevima čak treba i povećati ovlašćena policije (ne mislim na saobraćajnu policiju, već inače na policiju). Ali, što je mnogo, mnogo je. Ova odredba je stvarno diskriminaciona i, po mom mišljenju, protivustavna. Vi uvodite policijski čas, to se drugačije ne može nazvati. (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, vreme na raspolaganju vašoj poslaničkoj grupi je iskorišćeno.) Evo, završavam. Ako mi dozvolite, samo da završim. (Predsedavajuća: Deset sekundi.) Dobro, za kraj, kritika predsednici Slavici Đukić-Dejanović i vama, gospođo Čomić. Podneo bih veći broj amandmana, ali nisam imao vremena. Nadam se da ćete prekinuti sa praksom da zakazujete sednice danas za danas, sa rokom za predaju amandmana do danas u ponoć, a bez obaveštenja na kućnu adresu poslanicima koji trenutno nisu u Beogradu. Nadam se da bi ovaj zakon sa većim brojem amandmana bio bolji, ali situacija je takva. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 203. amandman je podneo Odbor za saobraćaj i veze, na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine. Predstavnik predlagača prihvatio je amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 203. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami i Miloš Aligrudić. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze su prihvatili amandman, Zakonodavni odbor smatra da je pravno moguć, pa konstatujem da je i ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 203. amandman je podneo narodni poslanik Vučeta Tošković. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 204. amandman je podneo narodni poslanik Stefan Zankov. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 207. amandman je podneo narodni poslanik Jadranko Vuković. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 207. amandman je podneo narodni poslanik Slobodan Vuković. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 207. amandman je podneo narodni poslanik Jovan Damjanović. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč želi narodni poslanik Veroljub Arsić. Vreme na raspolaganju je, kao ovlašćenom predstavniku, 15 minuta.
Dame i gospodo narodni poslanici, dosadašnja praksa, kada su slična rešenja primenjivana u drugim oblastima, govori da ovakve amandmane ne treba prihvatiti. Vezani su amandmani na član 207. Lidije Dimitrijević: ''Agencija uz prethodno mišljenje reprezentativne jedinstvene asocijacije auto-škola Srbije procenjuje potreban broj auto-škola po regionima i na osnovu toga izdaje dozvolu za rad auto-školama'' i Jovana Damjanovića: ''Dozvola iz stava 1. ovog člana izdaje se uz prethodno mišljenje reprezentativne jedinstvene asocijacije auto-škola Srbije''. Voleo bih da mi neko objasni šta je to jedinstvena asocijacija auto-škola Srbije. Da li to znači da ćemo mi, usvajanjem zakona o bezbednosti u saobraćaju i usvajanjem ovakvih amandmana, morati da predvidimo da ko god dobije dozvolu za rad auto-škole ima obavezu da bude član jedne određene asocijacije? Slažem se da strukovna udruženja treba da postoje, ali setimo se da su, kada je bio jedan zakon o računovodstvu i reviziji, gde je učestvovalo jedno strukovno udruženje, stavili da revizori i knjigovođe moraju da polažu ispite jednom godišnje da bi produžavali licence, da idu na određene seminare, a da ne pričamo o kotizacijama koje su tražene tom prilikom itd. Prihvatanjem jednog ovakvog amandmana narušili bi se, prvo, tržišni uslovi, da se auto-škole na tržištu nadmeću kvalitetom nastave i pristojnom cenom obuke po kandidatima ili će asocijacija da odredi i cene usluga i kvalitet obuke i da će sve auto škole na teritoriji Republike Srbije toga morati da se pridržavaju. Jer, manje ili više, ko god da se pojavi nov rizikuje ili da prihvati uslove koje ta asocijacija nalaže ili da bude odbijen, odnosno da ne može da se upiše u registar privrednih društava sa registracijom da može da obavlja poslove obuke vozača. Smatram da ovakvi amandmani ne bi trebalo da se prihvate i ne bi trebalo da se nalaze, ne samo u ovom zakonu, nego gde god postoji uslov da neko reprezentativan odlučuje. Taj ima samo jedno za cilj - uspostavljanje kompletnog monopola u jednoj oblasti. Uspostavljanjem monopola gubi se na kvalitetu i onaj ko je uspostavio monopol dobija na ceni. O tome se radi, ništa više.
Na član 207. amandman je podnela narodna poslanica Lidija Dimitrijević. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 207. amandman je podneo narodni poslanik Momčilo Duvnjak. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Momčilo Duvnjak.
Dame i gospodo narodni poslanici, na osnovu člana 147. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, podnosim amandman na Predlog zakona o bezbednosti saobraćaja na putevima: ''U članu 207. stav 4. briše se''. Predloženi stav 4. člana 207. Predloga zakona glasi: ''Ukoliko privredno društvo obavlja druge delatnosti osim osposobljavanja kandidata za vozače, odnosno tu delatnost obavlja van sedišta, osniva ogranak privrednog društva u kojem se isključivo obavlja delatnost osposobljavanja kandidata za vozače, koji se u skladu sa propisima upisuje u registar privrednih društava''. SRS predlaže da se ovaj stav briše jer nije predmet ovog zakona. Pri tom, smatramo da je ova odredba, u najmanju ruku, u sukobu sa odredbama Zakona o radu i Zakona o privrednim društvima. Reći ću vam jedan primer kako ne treba da se radi. Direkcija za urbanizam u Kruševcu i Republička direkcija Srbije uradili su projekat Jasičke petlje kod Kruševca u dva nivoa. Ali, dolaskom DS na vlast u Kruševcu 2000. godine i predsednika opštine Save Popadića, taj projekat je odbačen i urađena je Jasička petlja u jednom nivou. Ova petlja je urađena u jednom nivou sa semaforima koji nikada nisu proradili jer nisu imali upotrebnu dozvolu. Do sada je na tom delu puta bilo desetina saobraćajnih nezgoda, izgubljeno je 11 ljudskih života i naneta je velika materijalna šteta. Zato molim ministra Mrkonjića da interveniše pod hitno i da se Jasička petlja u Kruševcu jednom dovede u stanje kakvo treba. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 207. amandman je podneo narodni poslanik Branimir Đokić. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 207. amandman je podneo narodni poslanik Srboljub Živanović. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dragan Stevanović.
Predstavnik SRS-a gospodin Srboljub Živanović podneo je amandman na član 207. stav 8. i predviđa izmenu, da stav 8. glasi: ''Program osposobljavanja pripadnika ministarstva nadležnog za poslove odbrane za vozače motornih vozila koji se obavlja u Vojsci Srbije mora obuhvatiti najmanje sadržaj programa utvrđenog u skladu sa ovim zakonom. Bliže propise o vaspitanju i obrazovanju pripadnika ministarstva nadležnog za poslove odbrane za vozače motornih vozila donosi ministarstvo nadležno za poslove odbrane''. Namera mog kolege je ovde bila samo da uskladi terminologiju koja je predviđena stavom 8. ovog člana. U ovom stavu Predlog zakona kaže da ''Program osposobljavanja pripadnika ministarstva nadležnog za poslove odbrane za vozače motornih vozila koji se obavlja u Vojsci Srbije mora obuhvatiti najmanje sadržaj programa utvrđenog u skladu sa ovim zakonom. Bliže propise o vaspitanju i obrazovanju vojnih lica'' (tu se uvodi kategorija vojnih lica) ''za vozače motornih vozila donosi ministar nadležan za poslove odbrane''. Namera nam je bila samo da ovu terminologiju uskladimo i mislim da je u tehničkom smislu amandman prihvatljiv. Zašto bi dva različita termina za jednu istu stvar bila predviđena jednim stavom? Prokomentarisao bih takođe i nekoliko amandmana koji su prošli. Njima smo hteli samo da budemo precizniji i konkretniji. Za amandman pre ovoga, umesto jedne uopštene kategorije ''stručnih škola'', mi smo amandmanima predlagali ''saobraćajne stručne škole'', jer smatramo da je takvo definisanje u zakonu preciznije, konkretnije, ne stvara nikakve dileme, a suštinski ne menja nameru zakonodavca. Što se tiče priče o nekim monopolima i eventualno nekim obaveznostima, kad država kroz zakon hoće nešto da nametne, ili bilo ko drugi, onda zaista postoji princip obaveznosti. Princip obaveznosti, ko želi da zna ili da ga prepozna, bio je skoro u ovoj skupštini na dnevnom redu, odnosno ova vlada ga je destruisala. To je princip obaveznosti koji je podrazumevao Zakon o privrednim komorama. Namera SRS i njenih poslanika kroz amandmane nije bila ništa drugo nego da uvaži stav struke, profesije i iskustva koje pojedine asocijacije zaista imaju, a ni najmanje nam nije bila namera da budemo nečiji advokati, da nečije stavove ili interese ovde zastupamo. Smatrali smo da bi uvođenjem određenih kategorija kroz zakon i davanjem na značaju određenim institucijama sprovođenje i implementacija ovog zakona zaista bili sveobuhvatni i sadržajni. Zahvaljujem.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 207. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Živkov. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 208. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Žutić. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 208. amandman je podneo narodni poslanik Radiša Ilić. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Radiša Ilić.
Dame i gospodo narodni poslanici, član 208. se nalazi u 12. odeljku Predloga zakona o bezbednosti saobraćaja na putevima, koji se bavi osposobljavanjem kandidata za vozače, i cilj ovog amandmana SRS-a je da se omogući racionalnije opremanje, a samim tim i otvaranje većeg broja auto-škola, što će značiti istovremeno i veći broj zaposlenih, veći broj pravnih lica, poreskih obveznika. Što se tiče predloženih izmena ovim amandmanom, razlika je u sledećem. Predlagač zakona je u članu 208. stav 1. tačka 4) predvideo da pravno lice, pored učionice za teorijsku obuku, poslovnog prostora za administrativne poslove, nastavnih sredstava i učila i poligona za obuku, treba da poseduje najmanje tri vozila ''B'' kategorije i najmanje po jedno vozilo za ostale kategorije. Amandmanom SRS-a predlaže se da najmanje po jedno, a ne manje od ukupno tri odgovarajuće opremljenih vozila onih kategorija za koje se obavlja obuka kandidata, bude uslov za pravno lice koje će se baviti osposobljavanjem kandidata za vozače, osim za kategorije A, A1, A2, AM, koje su registrovane na pravno lice ili su obezbeđene putem lizinga. Ovakvo amandmansko rešenje će, pre svega, svoju satisfakciju naći u manjim sredinama, gde ima i manji broj kandidata za obuku, ali i pravnih lica koja možda neće biti u situaciji da obezbede veći vozni park za funkcionisanje auto-škole koja mora da ispuni ovih pet tačaka iz člana 208. Cilj je da se omogući u ovim kriznim vremenima, kada su mnoge porodice, pre svega, egzistencijalno ugrožene zbog sve veće nezaposlenosti i krize, otvaranje, između ostalog, i novih auto-škola i zapošljavanje novih instruktora, predavača i ispitivača. Ali, možda će baš nedostatak dela sredstava za kupovinu par vozila biti razlog za odustajanje od otvaranja auto-škola. Lako je to uraditi u Beogradu, Novom Sadu, Nišu, Kragujevcu, Čačku itd., ali teško je to uraditi u Crnoj Travi, Trgovištu, Babušnici, Kuršumliji i mnogim drugim ''siromašnim gradovima''. O tome kako auto-škole obavljaju svoju delatnost neka vode računa, pre svega, nadležni organi. Broj vozila koji poseduje neka auto-škola, nezavisno od veličine objekta, i broj zaposlenih u njoj ne mora da bude garant da će se raditi po slovu zakona.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 208. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Jeremić. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 209. amandman je podnela narodna poslanica Nataša Jovanović. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodna poslanica Nataša Jovanović.
Učiniće vam se, gospodine Mrkonjiću, dame i gospodo narodni poslanici, da je u pitanju samo stvar tehničke prirode, jer smo mi u 1. stavu člana 209. hteli da obavežemo predlagača zakona da se instruktori koji se angažuju za rad na određeno ili neodređeno vreme na taj posao angažuju u skladu sa Zakonom o radu. To iz razloga, što je veoma važno, zakon je takav kakav je, i znate, gospodine Mrkonjiću, da je on donet 2002. godine karticom Borislava Novakovića iz Soluna, kasnije je doživeo dve izmene, međutim važno je da se instruktori vožnje koji će da obučavaju vozače ''V'' kategorije, profesionalci, zaštite. Evo, to se sada ne uklapa u priču nekih zlonamernika koji su hteli da predstave kako se SRS ovde zalaže za neki monopol ili lobi. Ne. Na tržištu, kao što je gospodin Stevanović rekao, i u njegovoj Surdulici i u mom Kragujevcu ima toliko auto-škola da zaista ljudi koji se time, naročito koji su stekli reputaciju, dugo godina ili više decenija bave, vrlo dobro znaju da će potencijalni kandidati ili budući vozači po preporuci i pre svega zbog instruktora vožnje da se opredele za tu i tu auto-školu. Međutim, ono što bih htela da istaknem ovde je nonsens u ovom zakonu. Naime, instruktori vožnje, oni koji su najodgovorniji za to da li će nekog ko od početka ne zna ni šta je volan ni kočnica ni kvačilo ni menjač da obuče, nekoga od najmanje starosne dobi pa do zakonom propisane najveće dobi... Ima takvih slučajeva, to možete i u rubrikama zanimljivosti da pročitate, da je neka baka položila u nekoj državi u svetu gde je to dozvoljeno vozački ispit u sedamdeset i nekoj godini. Šalu na stranu, ti ljudi imaju veoma odgovoran posao i Agencija koju vi ustanovljavate je dužna da im izda licence. Sada se vraćamo na onaj policijski aspekt zakona, da zapravo policijski službenik koji je ispitivač i koji proverava znanje (što teorijsko, što praktično) ima, u krajnjem slučaju, sud o tome da li je neko osposobljen da upravlja motornim vozilom, a da pre toga on nije licenciran i da on ne prolazi ovako rigorozne kontrole kao što to treba da prođu i svojim znanjem i umećem instruktori vožnje. Evo, završiću time, iskoristiću još par sekundi vremena naše poslaničke grupe da vam kažem, gospodine Mrkonjiću, da je mnogo važnije, a to je kolega Stevanović vrlo stručno, kompetentno i sa mnogo argumenata iz cele Srbije govorio i u načelnoj raspravi i sada, da se obezbedi putna infrastruktura za siguran saobraćaj naših građana.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 209. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 209. amandman je podnela narodna poslanica Radica Jocić. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 209. amandman je podneo narodni poslanik Ljubomir Kragović. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 209. amandman je podnela narodna poslanica Zlata Đerić. Predstavnik predlagača i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 210. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Krstin. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 211. amandman je podneo narodni poslanik Tomislav Ljubenović. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 211. amandman je podnela narodna poslanica Vesna Marić. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 211. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Marić. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 213. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze su prihvatili ovaj amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravo moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 213. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami i Miloš Aligrudić. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Šami.
Zahvaljujem, gospođo predsedavajuća. Ovo je prvi u nizu amandmana koji predlažu da se poslovi ministra unutrašnjih poslova prebace u neka druga nadležna ministarstva. U ovom slučaju reč je o tome da se prebace Ministarstvu prosvete, a radi se o teorijskoj obuci vozača, da za propise oko toga donosi ministar prosvete uz saradnju sa ministrom saobraćaja. Kakve veze ima ministar policije sa teorijskom obukom vozača? Nema ama baš nikakve. I videćete da ćemo predložiti u narednim amandmanima, na jedno 15-20 mesta, da se neki poslovi Ministarstva unutrašnjih poslova prebace ili na ministarstvo saobraćaja, najčešće, ili na Ministarstvo prosvete, a čini mi se u jednom slučaju, izuzetno, na Ministarstvo zdravlja, jer je takva logika. Igrom slučaja, sva tri ministra u ovom trenutku dolaze iz iste stranke, ali motivacija nije politička, nego je zdravorazumska, da svako radi svoj posao. Policija ima veliku ulogu u kontroli bezbednosti saobraćaja, to niko ne spori i tako treba i da ostane, ali u nekim poslovima vezanim za, pre svega, obrazovanje vozača i nekim drugim poslovima vezanim za bezbednost saobraćaja mora se konačno učiniti neki napor da to dođe pod jurisdikcijunekog odgovarajućeg ministarstva. Radi gledalaca, podsećam da ova tačka dnevnog reda veoma zanima široku javnost, upravo zato što ovo nije politički zakon nego zakon koji tangira veliki broj građana, a s obzirom da će RTS, kao i obično, isključiti Skupštinu jer ima neka vehementna posla za pola sata, možda bi bio trenutak da zamolimo gospodina ministra da kaže, tako će i građani da saznaju, kakav ima odnos prema amandmanima koje do sada Vlada nije prihvatila, da li možda prihvata još neke amandmane, jer je to veoma značajno za ono što poslanici dalje još imaju da kažu. Hvala.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 214. amandmane su, u istovetnom tekstu, podneli narodni poslanici Radovan Radovanović i Slađan Mijaljević. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 214. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami i Miloš Aligrudić. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Šami.
Ostajem pri molbi da nam gospodin ministar odmah kaže šta misli o amandmanima. Ovde se radi, kao što sam rekao, to je sad jedna serija, o istom, samo u sledećem članu. Kaže: "Bliže propise o načinu sprovođenja teorijske obuke kandidata za vozače donosi ministar unutrašnjih poslova". Amandmanom smo predložili da taj posao obavi ''ministar prosvete uz pribavljeno mišljenje ministra nadležnog za poslove saobraćaja''. Ovakvih će amandmana biti još. Ni na koji način ne mislimo da ministar unutrašnjih poslova treba da se bavi propisima, obukom, školovanjem, ispitivanjem itd. kandidata za vozače. Ima ko će to da radi. Podsećam, napravljena je i Agencija koja bi trebalo time da se bavi. To je naš amandman. Molio bih ministra da se i oko ovog prenosa nadležnosti izjasni, jer nema potrebe da diskutujemo o 15 naših amandmana na ovu istu temu ako nema nameru da budu prihvaćeni. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 215. amandman jepodneo narodni poslanik Marko Milenković. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 215. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami i Miloš Aligrudić. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 216. amandman jepodneo narodni poslanik Radovan Radovanović. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 216. amandman jepodneo narodni poslanik Vlada Milojković. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 217. amandmane su, u istovetnom tekstu, podneli narodni poslanici Radovan Radovanović i Dejan Mirović. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 218. amandman jepodneo narodni poslanik Goran Mihajlović. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Goran Mihajlović.
Hvala lepo, gospođo Čomić. Glava 4. u poglavlju XII Predloga zakona o bezbednosti saobraćaja odnosi se na prava i obaveze kandidata za vozače, a spomenutom problematikom bave se članovi 218, 219. i 220. Amandman koji sam podneo odnosi se na član 218, konkretno na ukupnu cenu koštanja teorijske i praktične obuke za vozače, u koju je uključena i cena koštanja svih potvrda koje se izdaju za izvedenu obuku. Poznato je da obuka za vozače, kao uostalom i svaka druga obuka, obuhvata kako teorijski, tako i praktični deo, koji zajedno sadrže niz različitih radnji i aktivnosti koje treba da predstavljaju jednu zaokruženu sadržajnu i logičku celinu, a koje moraju da se realizuju kroz različite oblike nastave. Sama nastava, kao planski, unapred organizovan proces, mora da ima svog rukovodioca, predavača teorijske nastave za teoretski deo obuke, odnosno instruktora vožnje za praktični deo, i normalno je da oni moraju da imaju adekvatnu kvalifikaciju za ovu vrstu delatnosti. Pri tome se efikasnost obavljene nastave meri osposobljenošću kandidata za vozača za snalaženje i samostalno učestvovanje u realnim saobraćajnim situacijama, a kakva će i kolika ova efikasnost biti zavisi od niza faktora, pre svega psihološke ličnosti kandidata, zatim predavača i instruktora, a onda od obrazovnih sadržaja, tj. plana i programa izvođenja nastave, a takođe i od tehno-ekonomskih okolnosti, kao što su kvalitet voznog parka, opremljenost poligona za obuku i cena koštanja same nastave. Kada je u pitanju cena, to je ono što se odnosi na moj amandman, poznata je stvar da kvalitetno obavljena nastava mora da ima i svoju cenu, i to je ono što se danas razlikuje od jedne do druge auto-škole. Međutim, nejasno je zašto je predlagač zakona u članu 218. stav 3. predložio da u cenu koštanja obuke ulazi i cena svih izdatih potvrda, jer na taj način dolazimo do situacije da u cilju izdavanja jedne potvrde kandidat može da se opredeli za onu auto-školu kod koje je to mnogo jeftinije, a logično bi bilo da cene ovih potvrda i svih uverenjabudu, shodno Zakonu o administrativnim taksama, iste na nivou cele republike. Na taj način bi se izbeglo da na uštrb kvaliteta obuke kandidat bira onu školu koja je jeftinija, a nudi mnogo manje od neke normalno opremljene auto-škole. Smatramo da bi u vreme ekonomske krize to imalo i veliki ekonomski efekat, jer smanjenje cena raznih uverenja i potvrda koje se izdaju kandidatima i te kako može da utiče na ionako otanjeni budžet naših građana. U vreme ekonomske krize sve treba da svedemo u realne i prihvatljive okvire, pa tako i cenu ovih potvrda, za koje predlažemo da budu jedinstvene na nivou cele republike, a ne da variraju od jedne do druge auto-škole.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 220. amandmane su, u istovetnom tekstu, podneli narodni poslanici Radovan Radovanović i Ognjen Mihajlović. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 221. amandman jepodneo narodni poslanik Radovan Radovanović. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 221. amandman jepodneo narodni poslanik Zoran Ostojić. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 221. amandman je podneo narodni poslanik Bojan Mladenović. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Dragan Stevanović.
Moj kolega Bojan Mladenović predvideo je u članu 221. stav 2. tačka 1) da se reči "bezbednosti saobraćaja" zamene rečima "obuke vozača", tako da bi ta tačka glasila – da ima najmanje višu stručnu spremu saobraćajne struke, smer drumski saobraćaj (što sada i vi predviđate zakonom, kao što smo mi malopre pokušali amandmanom da ispravimo) ili visoku stručnu spremu druge struke i najmanje pet godina radnog iskustva u oblasti obuke vozača. Mi smatramo da zaista nije dovoljno da bude neko sa visokim obrazovanjem ko je bio u oblasti bezbednosti saobraćaja. Oblast bezbednosti saobraćaja ne podrazumeva uvek i obuku vozača ili nije samo to. Oblast bezbednosti saobraćaja je nešto potpuno drugo i smatramo da je rešenje koje smo predložili mnogo konkretnije, adekvatnije i u duhu vaših namera koje predlažete da ovaj zakon po svojoj sadržini donese. Mnogo je toga ostalo nedorečeno u zakonu, iako ste jedan izuzetan broj amandmana i prihvatili. Vratio bih se samo na član 217, koji u stavu 2. kaže: ''Izuzetno od stava 1. ovog člana kandidat za vozača može upravljati bez nadzora instruktora vožnje vozilima kategorije AM, A1, A2, B1 i F, osim prilikom obavljanja početne praktične obuke na uređenom poligonu''. Mi smo malopre u kontekstu ovih kategorija razgovarali i niste bili spremni da prihvatite amandmane koji su na neki način unosili elemente fleksibilnosti i što se tiče starosti u vezi sa kategorijama, ali i u vezi sa činjenicom da će traktore u budućnosti moći da voze samo oni koji završe isključivo stručnu obuku za vožnju traktora. Kad je postupak vožnje, odnosno već svršenih vozača i upotrebe traktora u pitanju, tu ste izuzetno restriktivni, ali u postupku obuke ste fleksibilni i dajete čak da kandidati mogu upravljati bez nadzora instruktora. To su neke stvari koje objektivno ostavljaju određene dileme i sumnje da li je zakon uređen do kraja. Da je bilo sreće da je ovaj zakon usvojen mnogo ranije, dve, tri ili šest godina ranije, možda danas statistika ne bi bila onako ubedljivo tragična ili katastrofalna kako smo čuli da jeste, a sa druge strane, praksa primene zakona od šest godina danas bi omogućila da razgovaramo o predlogu izmena i dopuna ovog zakona i da u taj isti zakon zaista unesemo sve nove mere, nova rešenja koja će zaista biti zasnovana na iskustvu i svemu onome što karakteriše bezbednost saobraćaja. Mi smatramo da je država tu postupila neodgovorno. Smatramo da postoje određeni članovi u ovom zakonu koji su ostali nedorečeni. Nažalost, čini mi se da niste imali dovoljno sluha za stavove opozicije, iako ste, ponavljam, jedan određeni broj amandmana prihvatili. Takođe, iskoristio bih priliku da kažem da je dobro to što ste prihvatili amandman kojim se primena ovog zakona odlaže. Ukoliko je moguće, možda je dobro iskoristiti to vreme i da ostale nedorečenosti popravite kako bi mere dale pun efekat na terenu. Zaista je bilo besmisleno da ovaj zakon stupa na snagu osam dana posle objavljivanja, a tim istim zakonom predviđate da stotinu ili više propisa nadležna ministarstva ili sektori koji će biti angažovani u sprovođenju ovog zakona, znači u roku od šest meseci, napišu. To je dobro što ste uradili, ali čini mi se da nije dovoljno da bi ovaj zakon bio onakav kakav bi odgovarao svima nama koji smo učesnici u saobraćaju.
Reč je tražio ministar Milutin Mrkonjić. Izvolite.
Poštovani poslanici, dame i gospodo, kada smo počeli pripremu ovog zakona, a to je bilo pre devet meseci, dakle mesec dana pošto je Vlada izabrana, gospodin Dačić i ja, sa našim timovima, nismo ni sumnjali da će Skupština, ovaj visoki dom, u čijem sastavu rade tri bivša ministra saobraćaja i ovako kvalitetni poslanici kao što ste vi danas, dati ovakav prilog i doprinos da ovaj zakon bude ono što i želimo. Entuzijazam kojim ste učestvovali u raspravi, kritike koje su uvek bile na granici odmerenosti (zapisao sam 85 primedaba koje ste stavili, a koje nismo uvrstili u ove amandmane), želja da se stvarno donese zakon koji građani željno očekuju i usvojen 81 amandman od 244, koliko mi brojimo, profesore Šami, govori o tome da je stvarno veliki posao sada iza nas. Do kraja ćemo usvojiti još negde oko 20 amandmana. Upravo zbog želje profesora Šamija da ovo ode na televiziju ja to sada i govorim. Naravno, doprinos, pre svega, Zorana Šamija, gospodina Zorana Ostojića, gospodina Dragana Stevanovića, što je za mene veliko iznenađenje, gospodina Mirka Čikiriza, gospođe Jasmine Milošević i čitavog niza poslanika je pokazao da ovaj zakon ima stvarno ogroman interes građana i da je ono što smo mi uradili do sada samo polazna osnova za dalje. Imamo šest meseci do primene zakona da još neke stvari popravimo. Ovo što ste vi danas ovde kritikovali, dajem reč u ime Ivice Dačića i moju reč da ćemo to već od sutra pokušati da sprovedemo, barem deo tih članova. Naravno, onda sledi primena zakona jer je primena zakona ono što je najvažnije. Posebno me, kao čoveka koji vodi infrastrukturu, iznenađuje želja većine govornika da infrastruktura bude u prvom planu u narednim godinama. Naravno, i Vlada Republike Srbije je to pokazala. Kako je jedan kolega rekao – čovek, vozilo i put su ono što je saobraćaj. Prema tome, država će uložiti daleko veće napore da taj treći element bude daleko bolji nego što je do sada bio. Gospodin Stevanović je govorio, neću se mnogo vraćati na sve te primedbe jer neću stići, hoću da vi još govorite dok televizijski prenos traje, o tim crnim tačkama. Naravno, crne tačke ne mogu da budu predmet zakona, ali do kraja godine ćemo završiti sve projekte vezane za Koridor 10 i autoput prema Čačku. Iduće godine ćemo početi i realizaciju autoputa prema Čačku. Dakle, te crne tačke ćemo otkloniti samo na taj način što ćemo izvršiti modernizaciju naših puteva i veći deo novca uložiti u održavanje, da tako kažem, otklanjanje tih elemenata vezanih za put. Dakle, infrastruktura jeste važna, poklonićemo joj mnogo veću pažnju i budite ubeđeni da će država stajati iza ovoga što ja sad kažem. Nije mi samo jasno, mislim da je bio kolega Saša, šta mu je značilo to da ja nisam zainteresovan. Čime sam to pokazao da nisam zainteresovan? Možda mi posle u hodniku i objasni to.
Da li još neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Šami. Vreme na raspolaganju je šest minuta.
Zahvaljujem, gospođo predsedavajuća. Gospodine ministre, dame i gospodo kolege poslanici, DSS je na početku istakao da svakako podržava neophodnost donošenja novog zakona o bezbednosti saobraćaja. Naveli smo i razloge. Takođe smo ukazali na to da smo u prvi mah imali potrebu da na 350 i nešto članova ovog zakona podnesemo oko 300 amandmana. Odustali smo prosto zato što neke stvari nije bilo moguće menjati, jer bi trebalo menjati mnogo toga, čitava poglavlja, a s druge strane, nismo hteli baš sa svakom sitnicom da zamajavamo Skupštinu. Tako da smo podneli 73 amandmana. Ono što do sada znam jeste da je od tih 73 amandmanaprihvaćeno 12. Moram da priznam da mi nije jasno zašto maltene svi amandmani koje smo podneli nisu prihvaćeni, jer su svi veoma, veoma suvisli. Ponoviću i našu osnovnu zamerku ovom zakonu, a to je da i dalje primenjuje pogrešnu logiku. Mi pravimo zakon u 21. veku, 2009. godina je. Pravimo zakon koji bi valjda trebalo da sledi neke evropske standarde. U tu Evropu se svako zaklinje, i kad treba i kad ne treba. A s druge strane, vrlo često koristimo logiku koja je primerena ne čak ni 90-im, ne čak ni 80-im, nego u nekim slučajevima i 50-im godinama prošlog veka. Najbanalniji primer, ovaj poslednji za koji sam se javio– šta ima ministar unutrašnjih poslova da se bavi time kako se školuju vozači? Da li je to posao MUP-a? I dalje mislimo da jeste. I to nije dobro. Uložili smo veliki trud. Očigledno nismo na zakon gledali politički i najbolji dokaz za to je sledeći. Postoje dve stranke u opoziciji koje se politički veoma razlikuju, LDP i DSS, ali na nesreću ovog zakona, mi se složismo oko tog zakona – da zakon ništa ne valja. Izvinjavam se gospodinu ministru. Mislim da bi bilo mnogo bolje da je za zakon bilo nadležno ministarstvo saobraćaja, a ne MUP. Doduše, gospodin Dačić je rekao prošli put, i to je tačno, da je inicijator toga bio prethodni ministar unutrašnjih poslova. To jeste tačno, ali odmah da vam kažem, sve ovo što govorim govorio bih i da je prethodni ministar unutrašnjih poslova ili bilo koji drugi ministar unutrašnjih poslova, to mene uopšte ne interesuje, ovo je par ekselans posao ministarstva saobraćaja. Ili, da budem precizan, ministarstva nadležnog za poslove saobraćaja, a može nekako i drugačije da se zove, mi volimo da izmišljamo razna imena. Zahvaljujem gospodinu iz SPO koji je stvarno dao neki svoj iskreni doprinos da ovaj zakon bude bolji. Bio bih mnogo srećniji da su i drugi poslanici vladajuće većine pokazali neko malo veće interesovanje za ovaj zakon umesto što će ga po inerciji izglasati. Da su usvojeni još mnogi kvalitetni amandmani opozicije, zakon bi bio bolji. Ali ja se, pravo da vam kažem, uzdam u Evropu. Kada bude stigao zakon iz Brisela, izglasaćete ga, a neće mnogo ličiti na ovaj, verujte mi. Hvala.
Zahvaljujem. Vreme na raspolaganju narodnom poslaniku Zoranu Šamiju je minut i 30 sekundi kao poslaničkoj grupi i minut i 30 sekundi kao ovlašćenom predstavniku. Prijave za reč po redosledu imaju narodni poslanici: Veroljub Arsić, Zoran Ostojić, Saša Maksimović, Jasmina Milošević i takav će biti red. Dakle, reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, s pažnjom sam slušao ministra gospodina druga Mrkonjića. On zahvaljuje svima. Verujem da je imao iskrene namere da ovaj zakon bude dobar, ali dovoljno je da pogledamo obrazloženje koje je Vlada dala na neke članove, pa da malo i posumnjamo u to. Neću da ulazim u stručnost tima od 50 ljudi koji su učestvovali u izradi ovog zakona. Verujem da su to ljudi od struke – struka je struka, teorija je teorija, praksa je praksa, a život je život. Voleo bih da se ovaj zakon ne završi osnivanjem Agencije, uvođenjem kaznenih poena, izdavanjem licenci i, naravno, represijom koju će državni organi da sprovode na putu. Kad pogledam obrazloženje Vlade već na sledeći član, daju mi za pravo da sumnjam da je baš tako. Kolega je tražio da licenca ne važi pet, nego deset godina – za ispitivače, za lica koja obavljaju tehnički pregled, za profesionalne vozače i evo kakav su odgovor dobili od Vlade: „Vlada ne prihvata ovaj amandman jer je intencija bila da se određivanjem relativno kratkog roka od pet godina, a ne deset kako predlaže predlagač amandmana, obezbedi da predavači teorijske obuke kontinuirano prate razvoj tehničko-tehnoloških uslova koji su karakteristični za 21. vek. Smatramo da bi predloženi rok od deset godina bio neprimereno dug zbog brzog napretka tehnologije...“ Dame i gospodo, meni nedostaje još 20 i nešto dana da vozačku dozvolu imam 19 godina. Volan je u Srbiji ostao na levoj strani, na desnoj strani je menjač, zna se gde su kočnice, kvačilo, gas, zna se šta su pokazivači svetla. Ne vidim šta će to toliko da se promeni da bi se licenca skraćivala na pet godina. Jedino ukoliko smatrate da za pet i više godina nećemo više voziti automobile nego neka druga vozila, možda svemirske brodove, letelice ili šta već. Tako da imam pravo da sumnjam da su i ovaj zakon neki kreirali zbog sebe, ne zbog građana. Zbog sebe, zato što će oni da budu ti koji će da drže predavanja, zbog toga što će oni da budu ti koji će to da naplaćuju od građana. Ali, hajde da se vratimo samom zakonu i saobraćaju. Više puta sam isticao da problemi koje imamo u saobraćaju i bezbednost saobraćaja neće rešiti jedan zakon, već da je to problem društva u celini i da, kada je u pitanju bezbednost saobraćaja, moraju svi na tome da rade – na prvom mestu oni koji su najodgovorniji za sprovođenje zakona, a to je saobraćajna policija. Nisu se nama putevi i putna infrastruktura toliko promenili da bismo imali ovako drastičan skok nebezbednosti u saobraćaju u proteklih 15 godina. Problem su neke navike koje moramo da iskorenimo, a na prvom mestu mora da se iskoreni navika rata između saobraćajne policije i vozača. Nekome je to smešno, ali zamislite se malo i nad činjenicom da baš zbog tog rata koji se vodi između te dve grupacije mnogi drugi učesnici u saobraćaju krše zakon saobraćajnoj policiji ispred nosa, a niko ne reaguje. Ne krivim ja te momke koji su na ulici. Problem je u tome što nigde u ovom zakonu ne piše ko će, kada i kako sa njima da radi, da shvate da zbog bezbednosti u saobraćaju saobraćajna policija mora da postoji na prvom mestu kao organ koji pomaže učesnicima u saobraćaju, reguliše saobraćaj, a tek onda, ukoliko i zakon i pretnje i sve ostalo ne pomaže, da se priključi represija, tj. kažnjavanje. Tu ima još mnogo problema, kada se uđe u suštinu te teme. Sam problem zakona jeste što me ni predlagač ni mnogi drugi nisu ubedili da će na tome da se radi. I pre nekoliko dana sam spominjao neku krupnu stoku koja se napasa u zaštitnom polju pored autoputa. Nekima je to bilo smešno, ali sada mogu da kažem i ministru i gospodi iz Republičke uprave za saobraćaj da ne moraju više 40 km od Beograda prema Nišu da idu da vide krupnu stoku u zaštitnom pojasu autoputa, dovoljno im je da odu u Bubanj potok. I nije u pitanju jedna krava, nego dve. Da nije ozbiljno, bilo bi smešno. Ali, gospodo, tom deonicom svakih 15 ili 20 minuta prolazi jedno vaše vozilo. Čudi me da tako nešto može da vam se desi. Ne njima, saobraćajcima, nego vama, jer ih niste naučili da moraju na prvom mestu da deluju preventivno, a ne represivno, da se kažnjava da bi se punio budžet. Policija na pravom mestu ima preventivnu, regulatornu ulogu, pomoć, pa tek onda deluje kao vaspitno sredstvo. Kazna - ako ne pomaže ništa drugo. Video sam da može država, ako hoće, da učini nešto u saobraćaju. Ne kažem da ove diskusije nisu dale već neke prve rezultate, ali ste još uvek daleko od toga da ste me ubedili da neće biti povlašćenih u saobraćaju. Ne pričam sad ovde o ministrima, poslanicima i tako dalje. Pričam o onoj gospodi kojoj niko ne sme ništa, pričam o skupocenim automobilima, o džipovima, o zatamnjenim staklima, o tome kakvi oni odnos imaju prema policiji. I potpuno razumem kakav odnos policija ima prema njima, jer je očigledno da iza tih momaka, ukoliko hoće da sprovode zakon, niko neće da stane sa obećanjem da nastave da rade svoj posao kako treba i da im se zbog toga ništa neće desiti. Dame i gospodo, mislim da je vreme i da se prestane s tom igrom koja se dešava sa vozilima koja su stranih tablica jer navodno zbog zloupotreba saobraćajne policije mogu da rade po autoputu šta god hoće. Ukoliko ima zloupotreba, treba što pre s tim da prekinete, a ako ih neko maltretira, maltretira ih pogranična policija, pa se malo njima obratite da više i brže propuštaju. Ali, svakako je sramota da nama ovde autobusi stranih registarskih tablica voze po autoputu 130 km i više. I sramota je da neko zabranjuje policajcu koji je na terenu da radi svoj posao. Samo ih naučite da naprave razliku u prekršajima, da naprave gradaciju. Ako već prekršaji postoje,da prvo sankcionišu one koji su društveno opasniji, a ne, kao što je bilo situacija, da se meri brzina kada vozilo izlazi iz pojasa, iz dela gde je ograničenje. Ne kada ulazi, gde je društveno opasno, nego kada izlazi, jer je bolji zakon. Evo vam primera ovde, Bubanj potok, "Lastina" garaža. Nikada nećete videti saobraćajnu policiju da stoji s one strane od Niša prema Beogradu, gde je nizbrdica, i da meri brzinu, nego iz Beograda prema Nišu, kada izlazi, kada više nema nijedne raskrsnice, nijednog uključenja, ničega. Slažem se, krši zakon ograničenja 80, ali je manje društveno opasan nego onaj koji sa 140 na nizbrdici ulazi u grad. Moraćete više da radite sa svojim ljudima na njihovoj obuci. Samo tako, uz to da je zakon jednak za sve, da nema povlašćenih u tamnim i skupim automobilima sa zatamnjenim staklima, kojima policija ništa ne može, s takvim pristupom možemo da kažemo da smo nešto uradili za bezbednost u saobraćaju. Međutim, još uvek ste daleko od toga da ste me u to ubedili, tako da ne verujem da će ovaj zakon, ukoliko ne pretrpi još dosta izmena, bitno da poboljša na neki duži vremenski period bezbednost saobraćaja u Srbiji.
Vreme preostalo na raspolaganju kao ovlašćenom predstavniku je jedan minut i 20 sekundi. Reč ima narodni poslanik Saša Maksimović. Pravo na repliku, na osnovu direktnog pominjanja. Izvolite.
Hvala, gospođo predsedavajuća. Gospodine ministre, žao mi je ako ste se lično prepoznali. Nadam se da ste slušali sve ono što sam govorio, a ne samo tu rečenicu. Ali, šest godina, sami ste rekli, čekanja ovog zakona u nekoj fioci za njegovo donošenje, zar ne mislite da je neozbiljno zakazivati sednicu dan za dan sa rokom predaje amandmana do ponoći? Mislim da jeste. Nisam mislio direktno na vas, mislio sam i na vladajuću većinu i na ovu skupštinu, odnosno Slavicu Đukić-Dejanović. Žao mi je što ste se prepoznali lično. Vama lično je bilo upućeno neodgovaranje na ono pitanje koje sam pominjao u raspravi u načelu, ali sam i to pojasnio rečima, sećate se verovatno, da ste izašli, a da ministar unutrašnjih poslova nije došao. Verujem da ste izašli iz objektivnih razloga i to je ono što je bilo vama lično upućeno. Izvinjavam se još jednom ako ste me pogrešno shvatili. Iskoristiću priliku pa ću vam javno pojasniti, da se ne srećemo po hodnicima.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Zoran Ostojić. Vreme na raspolaganju je četiri minuta.
Hvala na toj pohvali parlamenta, gospodine Mrkonjiću. To je jedno osveženje posle meseci kampanje protiv parlamenta koju vodi vaša vlada i izvršna vlast. Ne vi lično, ali vladajuća većina. Učinili smo sve da popravimo zakon, zato što je zakon potreban. Mislim da je i ovo što je bilo moguće u ovom trenutku bolje nego ništa. Držim vas za reč da ono što je apsolutno argumentovano nekako nađe mesto ne u ovom zakonu, nego u nekakvim izmenama, kada budete shvatili da smo bili u pravu danas mi koji smo se pripremali i pokušali da popravimo. Gospodi iz policije dugujem jedno objašnjenje. To što pokušavam ovim izmenama da vam uzmem neka ovlašćenja, to je zato što mislim, pripadam toj političkoj opciji, da je to interes građana. Ovo je građanski zakon, ovde su u pitanju ljudska prava i mislim da je Srbija mogla bolje iskoristiti ovu šansu kada smo čekali toliko na ovaj zakon, ali ima nesreću da se na čelu dva ministarstva, saobraćaja i policije, nalaze ljudi kontinuiteta, zato i ovaj zakon ima previše kontinuiteta sa prethodnim. A kažem vam, gospodine Mrkonjiću, najbolji način da pokažete da ste se promenili, da ste za Evropu, jeste da ima što manje kontinuiteta u vašoj politici. Nadam se da će ovo vreme koje dolazi dokazati da će biti manje tog kontinuiteta i da će ovaj zakon biti bolji.
Reč ima Jasmina Milošević.
Pošto vidim da se javljaju svi ovlašćeni po pitanju ovog zakona, rekla bih još koju reč. Par stvari ću ponoviti, ali smatram da je to neophodno baš iz razloga što je ovaj zakon koji sada donosimo jako bitan. Da ponovim koliko je bitna bezbednost, da je sama bezbednost u saobraćaju jedan kompleksan sistem i, kao što je rekao ministar Mrkonjić - mi imamo čoveka, imamo vozilo i imamo put. Bilo koji od tih podsistema da ne funkcioniše, ne funkcioniše sistem i samim tim imamo pogubne posledice, a najpogubniji od svega jesu ljudski životi. Kao što sam rekla, konačno je momenat da se svrstamo u zemlje koje upravljaju bezbednošću saobraćaja, a smatram da su ljudi koji su radili na ovom zakonu, osim što su pokazali spremnost i odgovornost u radu, pokazali i spremnost da isprave ono što nije bilo dobro, a to se pokazuje samim tim što je usvojen veliki broj amandmana. Tim amandmanima smo, zahvaljujući gospodinu Ostojiću, valjda će mu biti drago, zahvaljujući njegovom amandmanu, ipak odložili primenu ovog zakona, što jeste bilo neophodno zbog izvesnih stavova i samim tim će u tom periodu biti i velika uloga medija. Inače, za ovaj zakon će generalno biti bitna i presudna uloga medija, kao i jednim delom Ministarstva prosvete, gde će deca od malih nogu morati da se upućuju na ponašanje u saobraćaju, a uloga medija će ovde biti presudna da bi se ljudi na vreme pripremili na sve ove nove stavke koje dolaze i koje su prihvaćene ovim zakonom. Samim tim mi je drago jer smo istim amandmanima uredili deo stacionarnog saobraćaja. Ono što je bitno jeste da je ovaj zakon primenljiv, jasna i primenljiva regulativa je bitna, ali povrh svega je bitna jedna sveukupna podrška u društvu, za koju smatram da ćemo je imati. Još jednom, za kraj, smatram dobrim što ćemo ovaj zakon usvojiti. To je prvi korak. Drugi korak za upravljanje bezbednošćubiće primena ovog zakona i treći je nadzor, gde ćemo sagledavanjem efekata njegove primene možda doći i do rezultata da se nešto treba promeniti, a dobićemo i dokaz da smo nešto dobro uradili. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Dragan Stevanović. Izvolite.
Gospodine ministre, malopre, kada ste govorili i obraćali se poslanicima ovog parlamenta, rekli ste da sam za vas iznenađenje. Nadam se da nisam neprijatno iznenađenje. (Milutin Mrkonjić: Prijatno iznenađenje.) Zahvaljujem na komplimentima. S obzirom da ovu diskusiju privodimo kraju, smatrao sam da, kao ovlašćeni predstavnik stranke, imam obavezu da na kraju nekoliko reči uputim vama. Kažem - na kraju, u odnosu na Poslovnik, prema kome mi iz SRS zaista imamo prilične rezerve, koji je takav kakav jeste, restriktivan, i koji nam neće omogućiti da do kraja pričamo priču sa vama i pokušamo da, braneći svoje amandmane, na neki način unapredimo ovaj zakon. Ali, bez obzira što je akt koji uređuje rad ovog parlamenta takav kakav jeste, mislim da je današnja slika i atmosfera u parlamentu zaista bila na pristojnom nivou. Ako je SRS dao svoj doprinos da bude takva, a mislim da jeste, zaista imamo razloga da budemo zbog toga zadovoljni. Naravno, ne mislimo da je zakon primenljiv, možda će biti primenljiv. A to da nije primenljiv, da će biti primenljiv, priznala je i Vlada kada je prihvatila amandman i odložila njegovu primenu za šest meseci.Tihšest meseci za koje ste se opredelili je rok u kojem smatrate da ćete moći da definišete dokumentaciju, odnosno administraciju koja će omogućiti primenu zakona u jednom delu. U drugom delu, koji se tiče vašeg sektora, o kojem sam možda najviše govorio kroz svoje diskusije, a odnosi se na saobraćajnu infrastrukturu, nažalost, Srbiji će trebati još dosta vremena da prenebregne sve probleme koje vuče i koje u godinama koje su iza nas i nije bilo volje i opredeljenja da se rešavaju na intenzivan način. Zaista se nadam, gospodine ministre, da ste svesni reči koje ste izrekli o tome šta sve planirate da završite do kraja godine. Kada to kažem, smatram da ste svesni ekonomskih i opštih društvenih prilika u kojima se nalazimo. Posao koji kažete da ćete do kraja godine da uradite, ako uradite, mi u SRS bićemo zadovoljni, jer je u interesu građana, opštem i društvenom i privrednom interesu, pa i u interesu implementacije i sprovođenja ovog zakona o kojem smo danas razgovarali. Što se tiče SRS, mi kažemo da zakon nije dovoljno dobar, ali je, u svakom slučaju, odskočio od prilika koje danas imamo u Srbiji. Možda ćemo, kako ste vi rekli, za tih šest meseci uspeti da kroz dalje rasprave i razgovore unapredimo i to što ćete usvojiti i za šta ćete glasati. Ako bude tako, mi ćemo opet biti zadovoljni. Što se tiče SRS i rasprave o zakonu o bezbednosti saobraćaja, zadovoljni smo jer smo javnosti poslali poruku da smo spremni da budemo apsolutno konstruktivni, jer smo spremni da prevaziđemo ideološke i političke barijere i razlike kada je u pitanju opšti društveni interes. Što se nas tiče, poštujemo što vi, kao predstavnik Vlade, to cenite, ali ćemo jako srećni i zadovoljni biti ako, pre svega, građani naše države to budu poštovali i cenili. Zahvaljujem.
Na član 221. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami i Miloš Aligrudić. Vlada nije prihvatila amandman, a Odbor za saobraćaj i veze je prihvatio ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Šami.
Ovo je poslednji amandman od predloženih koji ću braniti, zato što svi ostali amandmani govore o prenosu nadležnosti, a koliko vidim, Vlada nije voljna da tu bilo šta promeni i onda nema razloga da vodimo razgovor gluvih. Gospodin ministar je rekao da je Vlada prihvatila 81 amandman. Voleo bih da proverim tu matematiku. Očigledno nisam upoznat s tim da ste prihvatili još neke amandmane. Do ove sednice je bilo prihvaćeno 35. Na samoj sednici su prihvaćena, čini mi se, još tri. To je 38. Prihvatili ste amandmane Odbora, ne znam koliko ih je bilo, ali svakako je zbir manji od 81. Tako da me interesuje da nam na kraju ministar ipak kaže koji su amandmani prihvaćeni. Ovde se radi o amandmanu na član 221. To je član koji definiše ko može da bude predavač teorijske obuke. U zakonu piše, u tački 1) ''da ima najmanje višu stručnu spremu saobraćajne struke - smer drumski saobraćaj ili visoku stručnu spremu druge struke'' (znači, može da bude filozof, sociolog, istoričar itd.) ''i najmanje pet godina radnog iskustva u oblasti bezbednosti saobraćaja''. Šta je radno iskustvo u oblasti bezbednosti saobraćaja ako je neko istoričar, to ne znam. Predložili smo zdravorazumski amandman – da ima završen saobraćajni fakultet smera za drumski saobraćaj i transport. Dakle, ovo je još jedan amandman koji definiše koju struku, koji fakultet mora da ima završen onaj koji ima nameru da se bavi obrazovanjem u domenu saobraćaja. Jer, izvinite, ovo je obrazovanje u domenu saobraćaja. Naveo sam malopre primer zubara. Znate, mnogo volim da budem advokat, ali sumnjam... Evo, gospodin potpredsednik je advokat – da li bih ja, kao matematičar, gospodine potpredsedniče, mogao da budem advokat? Ja to volim. (Vjerica Radeta, s mesta: Teško.) Teško, je l' da? I ja tako mislim. Ukratko, moram nažalost da kažem da će DSS morati ovog puta sa zadovoljstvom da glasa protiv usvajanja ovakvog zakona.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 221. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Čolić. Vlada i nadležni odbor nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 224. amandman je podneo narodni poslanik Oto Kišmarton. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 226. amandman je podneo narodni poslanik Radovan Radovanović. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 226. amandmane su, u istovetnom tekstu, podneli narodni poslanici Paja Momčilov i Mirko Munjić. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 226. amandman je podneo narodni poslanik Milan Nikolić. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 227. amandman je podneo narodni poslanik Radovan Radovanović. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 227. amandman je podnela narodna poslanica Gordana Paunović-Milosavljević. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze su prihvatili amandman, Zakonodavni odbor smatra da je pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 227. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 228. amandman je podneo narodni poslanik Ljubiša Petković. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 228. amandman je podnela narodna poslanica Dušanka Plećević. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze su prihvatili amandman, Zakonodavni odbor smatra da je pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 229. amandman je podneo narodni poslanik Radovan Radovanović. Vlada nije prihvatila amandman, a Odbor za saobraćaj i veze je prihvatio ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 229. amandman je podneo narodni poslanik Vitomir Plužarević. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze su prihvatili amandman, Zakonodavni odbor smatra da je pravno moguć, pa konstatujem da je i ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 229. amandman je podnela narodna poslanica Gordana Pop-Lazić. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 230. amandman je podneo narodni poslanik Radovan Radovanović. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze su prihvatili amandman, Zakonodavni odbor smatra da je pravno moguć, pa konstatujem da je i ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 230. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Popović. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Popović.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na član 230. stav 1. Predloga zakona o bezbednosti saobraćaja na putevima, koji glasi: ''Motorno i priključno vozilo za obuku kandidata za vozače, kada učestvuje u saobraćaju i kada se na njemu obučava kandidat za vozača, mora biti označeno na propisan način''. U obrazloženju zbog čega amandman nije prihvaćen piše: ''Vlada ne prihvata ovaj amandman iz razloga što je amandman istovetne sadržine, podnet od strane narodnog poslanika Radovana Radovanovića, već prihvaćen od strane Vlade''. Iz obrazloženja se jasno vidi da Vlada vrši diskriminaciju podnetih amandmana, a samim tim i diskriminaciju poslanika. Kako drugačije objasniti da Vlada prihvata amandman narodnog poslanika Radovana Radovanovića iz vladajuće koalicije, tačnije iz LSV, koji je podnet u istovetnom tekstu, sa potpuno istim redosledom reči i zapeta u rečenici? Očigledno da Vlada, čim vidi u zaglavlju podnetog amandmana ime SRS, odbacuje ga apriori. Jedino ispravno bi bilo da je Vlada napisala da se prihvata amandman koji su, u istovetnom tekstu, podneli narodni poslanici Radovan Radovanović i Zoran Popović. Ovako ispada da je amandman potpuno iste sadržine poslanika vladajuće većine smislen, a poslanika opozicije besmislen. I ovo nije prvi put, već se to događa vrlo često u zadnje vreme.
Reč ima ministar Mrkonjić.
Hoću nešto van protokola, a da se Vjerica ne buni. Predlažem da prihvatimo vaš amandman ili oba. Dakle, to je omaška. Nikakve veze to nema. Nismo pristupili ovom zakonu i nikada naše ministarstvo neće pristupiti zakonima sa političke platforme. Jednostavno, to znajte. Prema tome, predlažem da oba amandmana usvojimo.
Odbor nije prihvatio vaš amandman, ali je postao sastavni deo teksta zakona i pobrinućemo se da u Danu za glasanje bude potpuno jasno da je to i vaš amandman, jer je potpuno u istovetnom tekstu. Dešavalo se tokom prethodnog glasanja nekoliko puta da su prihvatani amandmani nekoliko poslanika iz različitih poslaničkih grupa. Zaista, radi se o praksi koju smatramo dobrom. Bez obzira na tehničke probleme koje možda stvaramo službi, mogu da budu kreativni jer je ovo važnije. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 230. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami i Miloš Aligrudić. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Odbor za saobraćaj i veze je, na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, podneo amandman na član 231. Predstavnik predlagača prihvatio je amandman, Zakonodavni odbor smatra da je pravno moguć, pa konstatujem da je i ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 231. amandman je podneo narodni poslanik Radovan Radovanović. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 231. amandman je podneo narodni poslanik Dobrislav Prelić. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 232. amandman je podnela narodna poslanica Marina Raguš. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 232. amandman je podnela narodna poslanica Vjerica Radeta. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.)
Član 232. govori o vozačkom ispitu i u šestom stavu ovog člana je predviđeno da kandidatu za vozača koji je položio vozački ispit pravno lice iz člana 207. stav 1. ovog zakona izdaje uverenje u roku od tri dana od dana kada je položio vozački ispit. Amandmanom se predlaže da se posle ovoga doda da je to ''u skladu sa odredbama ugovora iz člana 219''. Član 219. predloga ovog zakona u svom trećem stavu kaže da pravno lice ne može početi obuku kandidata za vozača pre nego što bude sklopljen ugovor iz stava 1. ovog člana. Dakle, ako ne može da počne, onda je sasvim logično da ne može ni da završi obuku bez zaključivanja ovog ugovora. Ovo nije upućeno vama, gospodine Mrkonjiću, ali kažite vašim pravnicima da ugovor nije traktor, da se ugovor ne sklapa nego zaključuje. Trebalo je i ovo pravno-tehnički da doterate. Vlada Republike Srbije je rekla da ovaj amandman ne prihvata, ali obrazloženje je zaista potpuno van konteksta amandmana i van konteksta članova 219. i 232. jer kaže: ''Rok izdavanja potvrde o položenom teorijskom ispitu koji je kandidat položio, u slučaju prestanka osposobljavanja u tom pravnom licu, određen je predloženim zakonom i ne može biti izmenjen ugovorom iz člana 219. Predloga zakona''. Ko je govorio o izmeni ovog roka? Kaže: ''U dosadašnjoj praksi ovaj rok je određen zbog pojava obučavanja kandidata za vozače da su pravna lica koja se bave obukom kandidata za vozače u cilju zadržavanja kandidata izbegavala izdavanje ovih potvrda''. Zaista, gospodine Mrkonjiću, dame i gospodo poslanici, ovaj amandman je bio 164. po redu, verovatno su se službenici u Vladi već umorili, pa je zato obrazloženje potpuno nebulozno, a amandman zaista daje pravnu sigurnost i u pravnom smislu poboljšava tekst ovog zakona. Verujem, gospodine Mrkonjiću, da vi verujete u moju pravničku stručnost i iskustvo i da vam je jasno da je ovaj amandman zaista isključivo podnet kao pravno-tehnička i nomotehnička redakcija člana 232. zakona, njegovog stava 6, i molim vas da ovaj amandman prihvatite zato što sam, kako reče kolega Ostojić da ćemo uskoro imati izmene i dopune ovog zakona, uverena da ćete, ako prihvatite ovaj amandman, imati jedan problem manje kada budete pripremali izmene i dopune. Hvala.
Na član 232. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami i Miloš Aligrudić. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 234. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami i Miloš Aligrudić. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 235. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 235. amandman je podneo narodni poslanik Sulejman Spaho. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 235. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami i Miloš Aligrudić. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 236. amandman je podneo narodni poslanik Filip Stojanović. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 236. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Ostojić. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Ostojić.
Predložio sam da se vozački ispit polaže ne pred licenciranim ispitivačem i policajcem koga je odredio komandir, nego pred licenciranim ispitivačem Agencije. Odbijen je zato što se kaže da bi to rešenje stvorilo viši stepen korupcije prilikom polaganja vozačkog ispita, s obzirom da bi se ispit polagao pred jednim ispitivačem. Kad bih bio ciničan, rekao bih da bi ovo rešenje pojeftinilo ispit. Sada ima dva člana, pa mislim da je onda skuplje. Ali, neću da budem ciničan. Polagao sam vozački ispit u Americi, samo me je jedan ispitivač kontrolisao i taj nije policajac, niti blizu policajca. Da ste hteli da malo date značaj Agenciji, stvarno mislim da bi ta agencija trebalo da bude značajna, onda ste mogli, pošto smo ipak i na Odboru, koliko god da je bilo konfuzije zbog sekretara, u demokratskoj atmosferi raspravljali, da kažete - Ostojiću, hajde da budu dva licencirana ispitivača. Onda bi valjda bilo manje. Jedan je policajac, licencirani. Mnogo je važno da ispitivača određuje Agencija, pa makar to bio policajac s licencom. Bolje nego komandir, a vi, pretpostavljam, znate zašto.
Na član 236. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami i Miloš Aligrudić. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 236. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Todorović. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dragan Stevanović.
Na član 236. stav 6. ovoga zakona amandman je podneo Dragan Todorović, šef poslaničke grupe, inače bivši ministar za saobraćaj i veze u vladi nacionalnog jedinstva, rekao bih, u poslednjih 20 godina možda najboljoj vladi koju je Srbija imala. Ovo sam spomenuo zbog činjenice da vas, ako ništa drugo, možda to prelomi da ovaj amandman prihvatite, iz kolegijalnosti. Mi smo predložili da član 6. glasi: "Kandidat je položio vozački ispit ako članovi komisije većinom glasova daju pozitivnu ocenu na teorijskom i praktičnom ispitu". U obrazloženju zbog čega je amandman odbijen stoji da Vlada ne prihvata ovaj amandman iz razloga što bi prihvatanje ovog amandmana bilo u direktnoj suprotnosti sa članom 236. stav 2, koji predviđa da se komisija sastoji od dva člana. Mi smo predložili amandman i na član 236. stav 2. i predvideli smo da se vozački ispit polaže pred ispitnom komisijom koja se sastoji od tri člana, predsednika komisije i dva ispitivača. Predvideli smo da se dodaje novi stav: "Predsednik komisije i jedan ispitivač su predstavnici pravnog lica iz člana 207. stav 1, a drugi ispitivač je predstavnik nadležnog ministarstva za poslove saobraćaja ili obrazovanja''. Ono čime smo se vodili kada je ovaj amandman u pitanju jeste da opet prednost damo struci, odnosno da u postupku provere nivoa savladanog nastavnog plana i programa prioritet i primat imaju predstavnici saobraćajne struke ili saobraćajne branše u odnosu na predstavnike MUP i smatramo da je to zaista racionalno i prihvatljivo rešenje. Zahvaljujem.
Na član 237. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami i Miloš Aligrudić. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 237. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Ostojić. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Ostojić.
Biću kratak, zato što je ovaj amandman simboličan. Predlažem da se u članu 237. u stavovima 3. i 6. reči: "Ministarstvo unutrašnjih poslova" zamene rečima: "Agencija za bezbednost saobraćaja". Mislim da je ovaj amandman suština onoga što je poslanička grupa LDP htela da uradi sa zakonom.
Na član 238. amandman je podnela narodna poslanica Marina Toman. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dragan Stevanović. Vreme na raspolaganju je dva minuta i 30 sekundi.
Amandmanom koleginice Marine Toman pretpostavljam da će SRS večeras završiti svoje učešće u ovoj raspravi. Amandmanom smo predložili da se u članu 238. stavu 2. tačka 3) izmeni i glasi: "Da ima najmanje višu stručnu spremu saobraćajne struke - drumski saobraćaj, odnosno visoku stručnu spremu druge struke i najmanje pet godina radnog iskustva kao instruktor vožnje." Ako ste saslušali ovaj amandman, on je apsolutno u duhu svih amandmana koje smo na poslednjih nekoliko desetina članova ulagali. Mi smo zaista hteli da pokažemo da struci, nauci i branši treba dati prednost. Ponavljam, mislim da su u određenom segmentu ovog zakona MUP-u data veća ovlašćenja nego što bi to trebalo da bude. Nemamo nikakve loše namere s takvim stavom, ali smatramo da je prioritetna struka, u odnosu na one koji učestvuju u postupku obuke vozača. Drago nam je ako smo, ponavljam, dali doprinos za unapređenje ovog zakona. Želeli smo da budemo konstruktivni, smatrali smo da je ovo zaista iziskivalo politički konsenzus. SRS je spremna da, kada god na dnevnom redu Skupštine budu slični zakoni, od životnog značaja za celu Srbiju i za sve nas u Srbiji, ponovo sarađujemo s vama, s predstavnicima Vlade ili sa članovima ovog parlamenta ili tela. Želeli bismo da se i skupštinska većina i izvršna vlast u Srbiji povedu tim primerom i da ubuduće i oni daju doprinos na konstruktivan način, da zajedno napravimo najbolja zakonska rešenja, koja će, ponavljam opet, biti u interesu građana, a ne u interesu pojedinaca ili grupa. Još jednom kažem, SRS smatra da je dala svoj doprinos u definisanju ovog zakona da bude bolji nego što ga je izvršna vlast pred poslanike poslala. Zahvaljujem.
Na član 238. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami i Miloš Aligrudić. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Jasmina Milošević.
Ovaj amandman Odbor za saobraćaj nije prihvatio, a sada ću se obratiti čisto strukovno. Ovde se tražilo, u amandmanu, da isključivo diplomirani saobraćajni inženjeri drumskog smera budu ti koji će biti ispitivači. Žao mi je što profesor Šami nije tu, a reći ću sledeće. Kada prođete prvo njega, matematiku 1 i 2, pa vas onda dočekaju matematička verovatnoća i statistika, i još brdo ispita do kraja godine, vama ne pada na pamet da jednog dana budete ispitivač i da radite u nekoj školi, već želite to znanje koje ste tu stekli da iskoristite za projektovanje saobraćaja, puteva, mnogo krupnije stvari koje dobijate na fakultetu. Stoga, pošto i u samoj izradi zakona o bezbednosti saobraćaja učestvuju ljudi mašinske i pravne struke, treba i njima dati šansu da mogu da rade i budu ispitivači, jer nas drumaca nema dovoljno da sada odjednom možemo svi da radimo samo taj posao. Pri tom, sumnjam da je ikom ideja da završava taj fakultet i da jednog dana bude ispitivač. Kao što sam rekla, on želi da se bavi svojim inženjerskim poslom. Jesam za to da se podigne nivo obrazovanja svih ljudi koji se bave ispitivanjem, to je sasvim u redu, ali zaista treba dati šansu i drugim ljudima iz struke, jer ipak imaju iskustvo. Sumnjam da bi neki saobraćajni inženjer mogao da bude tako dobar ispitivač, pogotovo za ''C'' i ''D'' kategoriju.
Na član 238. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Zoran Ostojić. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 238. amandman je podneo narodni poslanik Igor Bečić. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 240. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami i Miloš Aligrudić. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 246. Odbor za saobraćaj i veze je povukao amandman. Na član 254. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami i Miloš Aligrudić. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 255. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami i Miloš Aligrudić. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 256. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami i Miloš Aligrudić. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 263. amandman je podneo narodni poslanik Gojko Radić. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Odbor za saobraćaj i veze povukao je amandman na član 266. i amandman na član 267. Odbor za saobraćaj i veze je, na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, podneo amandman na član 270. Predstavnik predlagača prihvatio je ovaj amandman, Zakonodavni odbor smatra da je pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Odbor za saobraćaj i veze je, na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, podneo amandman na član 273. Predstavnik predlagača prihvatio je ovaj amandman, Zakonodavni odbor smatra da je pravno moguć, pa konstatujem da je i ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Odbor za saobraćaj i veze je, na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, podneo amandman na član 275. Predstavnik predlagača prihvatio je ovaj amandman, Zakonodavni odbor smatra da je pravno moguć, pa konstatujem da je i ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Odbor za saobraćaj i veze je, na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, podneo amandman na član 278. Predstavnik predlagača prihvatio je ovaj amandman, Zakonodavni odbor smatra da je pravno moguć, pa konstatujem da je i ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 282. amandman je podnela narodna poslanica Gordana Rajkov. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Odbor za saobraćaj i veze je, na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, podneo amandman, sa ispravkom, na član 283. Predstavnik predlagača je prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman, sa ispravkom, pravno moguć. Da li se predstavnik predlagača izjasnio o ispravci amandmana? (Ne.)
Prihvatamo ispravku.
Zahvaljujem. Na član 286. Odbor za saobraćaj i veze je povukao amandman. Na član 286. amandman je podneo narodni poslanik Milan Urošević. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze su prihvatili ovaj amandman, Zakonodavni odbor smatra da je pravno moguć, pa konstatujem da je i ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Odbor za saobraćaj i veze je, na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, podneo amandman na član 296. Predstavnik predlagača prihvatio je ovaj amandman, Zakonodavni odbor smatra da je pravno moguć, pa konstatujem da je i ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 296. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Antić. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze su prihvatili ovaj amandman, Zakonodavni odbor smatra da je pravno moguć, pa konstatujem da je i ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Odbor za saobraćaj i veze je, na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, podneo amandman na naziv poglavlja XIX. Predstavnik predlagača prihvatio je ovaj amandman, Zakonodavni odbor smatra da je pravno moguć, pa konstatujem da je i ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Odbor za saobraćaj i veze je, na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, podneo amandman na član 302. Predstavnik predlagača prihvatio je ovaj amandman, Zakonodavni odbor smatra da je pravno moguć, pa konstatujem da je i ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 302. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami i Miloš Aligrudić. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 305. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami i Miloš Aligrudić. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 306. amandman je podnela narodna poslanica Zlata Đerić. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da amandman nije u skladu sa pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 307. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami i Miloš Aligrudić. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 308. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami i Miloš Aligrudić. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 310. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami i Miloš Aligrudić. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 322. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Ostojić. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Ostojić.
Mislim da je ovaj član jedan od onih problematičnih, kao što su i član 3. i član 42. Zaista predlažem da izbacite zapisnik o izvršenom uviđaju kao verodostojni dokument kojim se dokazuje izvršenje prekršaja. Vi ovde kažete da se on može osporavati na sudu, ali shvatite kakav ćete problem da napravite vozačima, jer će sudije verovati. S druge strane, to je zaista mnogo vlasti za policiju. Pre 13 godina imao sam saobraćajnu nesreću u Americi. Ispričaću vam u dva minuta. Izleteli su neki mladići ujutru sa sporednog puta, prošli znak ''stop'' i udarili moja kola. Bio sam povređen, žena takođe, kola uništena... Došla je policija za pet minuta i napravila uviđaj. Na osnovu tog uviđaja mi je osiguravajuće društvo ovog krivca platilo štetu na vozilu, a bila je totalna. Imali smo spor oko bola i patnje, povreda, bolničkih troškova, izgubljene zarade itd. i otišli smo na sud. Kad sam svom advokatu onako naivno rekao - daj, zovi one policajce, kako gledam dokumentaciju, nigde nema uviđaja. A bilo je jasno iz uviđaja da je kriv, zato što je osiguravajuće društvo na osnovu toga platilo. Normalno, ne samo na osnovu toga, razgovarali su i sa svojim osiguranikom, koji je rekao - jeste, prošao sam kroz ''stop'', kriv sam. Znate šta mi je rekao advokat? Nasmejao se i rekao – pa, kako to može biti dokaz na sudu? Kažem - zašto ne može biti dokaz kad je bilo dokaz da mi plate osiguranje? Na sudu, kaže meni tada advokat, ne može biti svedok neko ko nije bio očevidac nesreće. A policajci nisu bili očevici jer su došli pet minuta kasnije. To što su oni napisali taj izveštaj iz koga je bilo jasno ko je kriv, to je moglo da važi samo za osiguravajuće društvo. Sudija nije video taj zapisnik. A vi ovde, faktički, policajcu dajete da presuđuje. Znajući kakve su sudije, u 99% će prihvatati, a onaj jedan će biti muka. Zato mislim da je to vrlo nezgodan član i savetujem vam da dobro razmislite o njemu.
Odbor za saobraćaj i veze je, na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, podneo amandman, sa ispravkama od 21. i 22. maja 2009. godine, na član 325. Predstavnik predlagača prihvatio je ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman, sa ispravkom od 21. maja 2009. godine, pravno moguć. Predstavnik predlagača se nije izjasnio o ispravkama od 21. i 22. maja 2009. godine, a Zakonodavni odbor o ispravci od 22. maja 2009. godine. Molim predstavnika predlagača da se izjasni o tome da li prihvata ispravke. Izvolite, ministre.
Prihvata se ispravka .
Zahvaljujem. Odbor za saobraćaj i veze je, na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, podneo amandman, sa ispravkama od 21. i 22. maja 2009. godine, na član 326. Predstavnik predlagača prihvatio je ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman, sa ispravkom od 21. maja 2009. godine, pravno moguć. Predstavnik predlagača se nije izjasnio o ispravkama od 21. i 22. maja 2009. godine, a Zakonodavni odbor o ispravci od 22. maja 2009. godine. Molim predstavnika predlagača da se izjasni da li prihvata ispravke. Izvolite.
Prihvata se ispravka.
Zahvaljujem. Na član 326. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Velimir Ilić i Srđan Spasojević. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze su prihvatili ovaj amandman, Zakonodavni odbor smatra da je pravno moguć, pa konstatujem da je i ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Odbor za saobraćaj i veze je, na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, podneo amandman, sa ispravkama od 21. i 22. maja 2009. godine, na član 327. Predstavnik predlagača prihvatio je ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman, sa ispravkom od 21. maja 2009. godine, pravno moguć. Predstavnik predlagača se nije izjasnio o ispravkama od 21. i 22. maja 2009. godine, a Zakonodavni odbor o ispravci od 22. maja 2009. godine. Molim predstavnika predlagača da se izjasni da li prihvata ispravke. Izvolite.
Prihvata se ispravka.
Zahvaljujem. Na član 327. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Velimir Ilić i Srđan Spasojević. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze su prihvatili ovaj amandman, Zakonodavni odbor smatra da je pravno moguć, pa konstatujem da je i ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Odbor za saobraćaj i veze je, na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, podneo amandman na član 328. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li imamo izveštaj o amandmanu Odbora za saobraćaj i veze na član 328? (Ne.) Predstavnik predlagača?
Prihvata se ceo amandman.
Zahvaljujem. Na član 330. amandman je podneo narodni poslanik Momo Čolaković. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravo moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 331. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Velimir Ilić i Miroslav Markićević. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze su prihvatili amandman, Zakonodavni odbor smatra da je pravno moguć, pa konstatujem da je i ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 332. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Velimir Ilić i Miroslav Markićević. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze su prihvatili amandman, Zakonodavni odbor smatra da je pravno moguć, pa konstatujem da je i ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Odbor za saobraćaj i veze je, na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, podneo amandman na član 334. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Predstavnik predlagača se nije izjasnio.
Prihvata se.
Zahvaljujem. Na član 334. amandman je podneo narodni poslanik Momo Čolaković. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 335. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami i Miloš Aligrudić. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Odbor za saobraćaj i veze je, na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, podneo amandman na član 335. Predstavnik predlagača je prihvatio ovaj amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je i ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Odbor za saobraćaj i veze je, na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, podneo amandman na član 341. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stav predlagača?
Prihvata se.
Zahvaljujem. Na član 341. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami i Miloš Aligrudić. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Odbor za saobraćaj i veze je, na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, podneo amandman na član 342. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Kakav je stav predlagača?
Prihvata se.
Zahvaljujem. Na član 342. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami i Miloš Aligrudić. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Radi stenograma, za amandmane o kojima se izjasnio Zakonodavni odbor, a koje je tokom ove sednice prihvatio predlagač, pri čemu je podnosilac Odbor za saobraćaj i veze, molim da u Danu za glasanje bude uneseno da su ti amandmani postali sastavni deo Predloga zakona. Odbor za saobraćaj i veze je, na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, podneo amandman na član 343. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravo moguć. Kakav je stav predlagača?
Prihvata se.
Zahvaljujem. Konstatujem da je i ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 345. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami i Miloš Aligrudić. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Šami.
Naravno, neću braniti amandman, kao što sam i obećao, samo ću postaviti jedno pitanje uvaženom gospodinu ministru – da li će nam nakon što završimo sa amandmanima reći da li je usvojio još neki amandman opozicije, jer je tako nešto najavio? Hvala.
Odbor za saobraćaj i veze je, na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, podneo amandman, sa ispravkom, na član 348. Predstavnik predlagača je prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman, sa ispravkom, pravno moguć. Molim stav predlagača o ispravci amandmana.
Prihvata se ispravka.
Zahvaljujem. Konstatujem da je amandman, sa ispravkom, postao sastavni deo Predloga zakona. Odbor za saobraćaj i veze je, na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, podneo amandman na član 352. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Molim stav predlagača.
Prihvata se.
Zahvaljujem. Konstatujem da je i ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Odbor za saobraćaj i veze je, na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, podneo amandman na član 353. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Molim stav predlagača.
Prihvata se.
Zahvaljujem. Konstatujem da je i ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 353. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Ostojić. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača ministar Milutin Mrkonjić želi da da završnu reč?
Samo da odgovorim gospodinu Šamiju. Rekao sam, sad smo sabrali ovde, 71 amandman je prihvaćen od 244. Da li ste zadovoljni? (Zoran Šami, s mesta: Nisam.) Dobro, hvala.
Narodni poslanik Zoran Ostojić želi reč. Vreme koje vam je na raspolaganju je jedan minut i 30 sekundi.
Jedna sugestija, taman za minut. Prihvaćen je moj amandman da se zakon primenjuje za šest meseci, ali to više nije moj amandman nego amandman Odbora. Mislim da gospodin Šami, između ostalog, pokazuje nezadovoljstvo i time. Ali, nema veze. Savetujem vam, pošto je kasno - svi rokovi za medije su prošli, sem toga, mediji pokazujuinteresovanje koliko pokazuje vladajuća većina, tako da je to nikakvo - da sutra pod hitno date izjavu o primeni, zbog ovog zadnjeg člana, da ljudi ne misle da će to početi sutra. Vas će preneti mnogo brže i opširnije nego nas.
Zaključujem pretres Predloga zakona o bezbednosti saobraćaja na putevima u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u Danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Ovim završavamo današnji rad. Sednica Skupštine se nastavlja u ponedeljak, 25. maja 2009. godine, u 10.00 časova, raspravom u pojedinostima o 2. i 3. tački dnevnog reda, o kojoj je Skupština donela odluku o zajedničkom načelnom pretresu. To su Predlog zakona o opštoj bezbednosti proizvoda i Predlog zakona o elektronskoj trgovini. Hvala.