Poštovano predsedništvo, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, amandman na član 5. Predloga zakona o spoljnim poslovima, sa ispravkom. Stav 1. menja se i glasi: "Ministarstvo izvršava utvrđenu spoljnu politiku Republike Srbije i u okviru svoje nadležnosti obavlja sledeće poslove". Dakle, ovde je reč o konstataciji šta je osnovna i elementarna uloga Ministarstva spoljnih poslova, a ona jeste da izvršava utvrđenu spoljnu politiku, što je naglašeno i u članu 2. Na Odboru, kada se razmatrao ovaj amandman, nije bila učinjena ispravka, tako da je bilo izlišno o tome raspravljati i ovim se, zapravo, po mišljenju kluba SPS, poboljšava stav 1. u smislu da apsolutno definiše ono što jeste uloga Ministarstva spoljnih poslova, da izvršava utvrđenu politiku, jer je to resorno ministarstvo, i da obavlja sledeće poslove, što je konstatovano, odnosno nabrojano u svih 27 tačaka. U toku načelne rasprave iskoristio bih priliku samo da kažem još kratko nekoliko reči o tome da je trebalo zapravo na početku ovog zakona, da li u članu 2. ili u nekom od ovih članova, poći i od konstatacije i nabrajanja osnovnih principa spoljne politike, na kojima se zasniva naša politika uopšte i naročito spoljna politika, a što je inače u vezi sa onim što nam se dešava i u vezi sa onim što je nama problem u međunarodnim odnosima kada je u pitanju, recimo, Kosovo i Metohija ili drugi problemi koji proizilaze na našim relacijama. Pa je tako npr. bilo poželjno, a verovatno i korisno da se ti principi spoljne politike u nekom članu konstatuju kao temelj i osnova vođenja politike, a što se zapravo veoma često i svakodnevno ponavlja od strane naših zvaničnika u tim međunarodnim odnosima, u Savetu bezbednosti i u bilateralnim odnosima sa drugim zemljama, odnosno njihovim zvaničnicima. Znači, po mišljenju socijalista trebalo je od tih principa, recimo, da stoji da Srbija vodi miroljubivu politiku dobrosusedstva i ravnopravne međunarodne saradnje na osnovu uzajamnosti i nemešanja i poštovanja suvereniteta i teritorijalnog integriteta država. Zatim da se zalaže za demokratizaciju međunarodnih odnosa, jačanje uloge Ujedinjenih nacija i za puno poštovanje principa Povelje Ujedinjenih nacija, Pariske povelje, Završnog dokumenta OEBS-a iz Helsinkija i konvencija Saveta bezbednosti. Recimo još da je Republika Srbija privržena mirnom razrešavanju sporova i da se protivi politici sile. Dakle, ovi principi predstavljaju okvir za strategiju i vođenje spoljnih poslova, i oni se stalno i pominju, i od toga se polazi u vođenju spoljne politike. S obzirom da je ovde reč o zakonu o spoljnim poslovima, svakako da bi tim načelnim stavovima ovaj zakon bio ojačan i imao bi mnogo veću dozu ozbiljnosti i važnosti. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite.
Dame i gospodo poslanici, javljam se na osnovu članova 225. i 226. Poslovnika Narodne skupštine. Žao mi je što smo do ove informacije došli tek u toku vikenda, što je nismo imali u momentu kada je ovde bio gospodin Dragan Šutanovac, jer se ovo što želim da kažem narodnim poslanicima, a pre svega javnosti, odnosno građanima Srbije, odnosi direktno na gospodina Dragana Šutanovca. Naime, pouzdano smo saznali da je Ministarstvo odbrane angažovalo od jednog privatnog preduzeća pet autobusa da prevezu vojnike iz vojne pošte Topčider večeras na koncert Miroslava Ilića. Radi stenograma, želim da konkretno postavim pitanje ministru Draganu Šutanovcu. Prvo, koliko je Ministarstvo odbrane izdvojilo sredstava za angažovanje ovih autobusa? Drugo, da li su karte za sve te vojnike, koji će doći tim autobusima, kupljene ili su poklonjene? Ako su kupljene, koliko je sredstava Ministarstvo odbrane izdvojilo na ime tih karata? Koji je interes Vojske Srbije, koji je interes građana Srbije da se njihova sredstva troše na ovako bahat način? Da li večeras taj pevač može ili ne može da napuni Arenu, to nije problem ni Narodne skupštine, ni Ministarstva odbrane. Očigledno je da je gospodin Šutanovac zloupotrebio svoju funkciju. Dakle, ne pitam ga da li je angažovao autobuse, jer to znamo sigurno da jeste, već ga pitam: koliko je sredstava izdvojio za autobuse, dakle za pet luksuznih autobusa od jedne privatne firme, i koliko je sredstava izdvojeno za te karte, ukoliko nisu poklonjene? Molim vas, gospodine predsedniče parlamenta, da najbrže moguće ovo pitanje dostavite ministru Šutanovcu i da, takođe u najkraćem roku, Narodna skupština i javnost Srbije dobiju odgovor na to.
Da li se još neko javlja po čl. 225. i 226, pa da nastavimo rad po amandmanima? Izvolite, Zvonko Stević.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, uvaženo predsedništvo, predsedniče, javljam se na osnovu Poslovnika, član 226. Želim javnost i ovaj visoki dom da obavestim da je danas Međunarodni dan zaštite ljudskih prava. I evo kako iz demokratske koalicije čelnici tretiraju stanje ljudskih prava na prostoru Srbije. Stanje ljudskih prava u našoj zemlji je, prema oceni direktora Službe za ljudska i manjinska prava Petra Lađevića, na zadovoljavajućem nivou. Zaista, najblaže rečeno, sramno. Na početku 21. veka najugroženija prava na Balkanu, u Evropi i u svetu su prava Srba na prostoru KiM. Na današnji dan Srbi sa prostora KiM nemaju bezbednost, nemaju pravo na slobodu kretanja, pravo na imovinu, pravo na rad, pravo na obrazovanje, na zdravstvenu zaštitu, pravo na zapošljavanje pristiglih osam generacija srednjoškolaca i isto toliko generacija studenata, pravo na povratak. Za osam godina demokratska koalicija i međunarodna zajednica nisu vratili ni 1% proteranih i raseljenih ljudi sa prostora KiM, Srba i ostalog nealbanskog življa. Pravo na otkrivanje sudbine kidnapovanih i nestalih, jer su mnoge porodice ostale bez najdražih i najmilijih. Pitam međunarodnu zajednicu šta će danas da uradi ako se zna da je, zbog navodne ugroženosti Albanaca i njihovih ljudskih prava, proglašena humanitarna katastrofa i insceniran Račak, da bi na kraju bila bombardovana država Srbija. Koga će sad da bombarduju? Jedno od osnovnih ljudskih prava, pravo na električnu energiju. Zato sam se i javio, da postavim pitanje Ministarstvu za energetiku i EPS-u oko snabdevanja električnom energijom. Dr Žarko Obradović i ja smo u toku vikenda, tačnije u subotu, obišli Pomoravski kraj, gde živi 45.000 Srba, i uverili smo se u katastrofalno stanje života Srba na prostoru KiM. Gospodo iz demokratske koalicije, jesu li to ti vaši akcioni planovi? Narod traži i poziva vas da budete njihovi gosti, da budete naši gosti na prostoru KiM, sa decom i sa porodicom, nedelju dana, 10 dana, da se stvarno uverite, jer ovo što mi tražimo i što pričamo je razgovor gluvih. Šta znači da ni posle osam godina međunarodna zajednica, Vlada Republike Srbije i EPS nisu obezbedili osnovno elementarno pravo na električnu energiju, da narod danas u 21. veku po četiri dana nema struje, kao što je bio slučaj u srpskoj enklavi Berivojce u Kosovskoj Kamenici? (Predsednik: Vreme.) Šta znači restrikcija 3+3, tri sata ima, tri sata nema, a pojedine enklave posle, kad tog dana restrikcija traje, drugog dana nemaju uopšte struje. Dokle će Srbi na KiM da žive u mraku? Pitam: šta su Ministarstvo za energetiku, Vlada Republike Srbije i EPS preduzeli, šta preduzimaju i šta će preduzeti? Da vas podsetim, nakon bombardovanja države Srbije mi smo obezbedili električnu energiju, svo stanovništvo u Srbiji i na Kosovu imalo je struju. Veliki sistemi, potrošači električne energije, kao što su Trepča, Feronikl, Fabrika baterija u Gnjilanu, radijatora, Amortizeri, Kosovka – ne funkcionišu, ne rade, a međunarodna zajednica i EPS nisu u stanju da obezbede električnu energiju. Pitam Ministarstvo energetike: dokle će Srbi da žive u mraku? Hvala.
Hvala. Da li se još neko javlja za reč? Ukoliko ne, nastavljamo po amandmanima. Da li se još neko javlja povodom amandmana gospodina Mihajlovića? (Ne.) Na član 5. amandman je podneo poslanik Dejan Mirović. Vlada i Odbor za inostrane poslove nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Dejan Mirović. Izvolite.
Dame i gospodo, da bi opravdao razloge za odbijanje ovog amandmana, predlagač se poziva na član 123. Ustava. Ali, upravo u tom članu nije predviđeno, ni u jednom od šest stavova, da Ministarstvo inostranih poslova predstavlja, uz predsednika Republike, državu Srbiju. S druge strane, u članu 112. stav 1. Ustava Srbije piše: ''Predsednik Republike predstavlja Republiku Srbiju u zemlji i inostranstvu''. Dakle, upravo rešenje za koje se opredelilo Ministarstvo u članu 5. Predloga zakona nema uporište u Ustavu Srbije. To je osnovni smisao ovog amandmana i zato je čudno što predlagač zakona ne daje odgovor na ovu primedbu, koja je i bila glavni razlog za podnošenje amandmana. Naprotiv, predlagač zakona van konteksta komentariše samo drugi deo amandmana, iako je svrha tog dela bila da ukaže na bespotrebno prepisivanje ustavnih normi. Takođe, jasno je da je opšta svrha zakona razrada ustavnih normi, a ne prepisivanje istih. Jasno je i da svrha zakona ne može biti izmišljanje nečega što nema u Ustavu čak ni u naznakama. U tom kontekstu treba istaći da član 5. Predloga zakona ima 27 stavova. Očigledno je bila namerapredlagača zakona da detaljno uredi poslove Ministarstva spoljnih poslova. Nema dileme da je to dobar način za povećanje efikasnosti rada Ministarstva, ali taj princip pre svega treba primeniti i u praksi. Na primer, u stavu 12. ovog člana predviđa se da Ministarstvo ''analizira i predviđa razvoj globalnih odnosa i pojava, naročito u oblasti spoljne politike.'' Zatim se ističe da će se posebna pažnja obratiti na globalne odnose i pojave koji su od značaja za međunarodni položaj Republike Srbije. U tom smislu, iako sam pažljivo slušao izlaganje gospodina Jeremića, nisam čuo da je pomenuo analizu uticaja drugih svetskih kriza na kosovski problem. Takođe, nikad nisam pročitao izjavu ministra u kojoj se makar pominje da se rade takve analize, na primer, o uticaju bliskoistočne krize na rešavanje statusa Kosova i Metohije. Posebno je to čudno jer se ta povezanost već duže vreme otvoreno analizira u međunarodnoj javnosti. Na primer, 2. maja 2000. godine potpredsednik Parlamentarne skupštine OEBS-a Vili Vimer uputio je pismo Gerhardu Šrederu u kome se analizira povezanost bliskoistočne i balkanske krize. Ova Vimerova analiza povezanosti nije nikakva tajna. Objavljena je čak i u našimmedijima. Dakle, moje primedbe su isključivo dobronamerne prirode i iskreno se nadam da se ne radi o nesavesnom radu Ministarstva, već da postoje i takve ozbiljne analize. Da je ova analiza povezanosti dveju kriza zasnovana na ozbiljnim argumentima i da je neophodna za rad Ministarstva, pokazuju i sledeće činjenice. Rok za stvaranje palestinske države, po dogovoru iz Osla, poklopio se sa agresijom na SRJ 1998. i 1999. godine. Takozvana mapa puta iz 2002. godine, koja predviđa stvaranje palestinske države, pojavila se u vreme kada se ponovo pokrenulo pitanje statusa Kosova i Metohije. Čudno, ako se zna da je taj status već bio određen Rezolucijom 1244. Takođe, prema dogovoru iz Anapolisa, u 2008. godini treba da se postigne sporazum o formiranju palestinske države. Ponovo se u isto vreme najavljuje jednostrano proglašenje nezavisnosti tzv. Kosova. U sličnom kontekstu se čak i američki političari i diplomate izjašnjavaju o ovoj povezanosti. Naravno, oni patetično glorifikuju ulogu Vašingtona, ali ne negiraju povezanost situacije na Balkanu i one na Bliskom istoku. Na primer, u tom kontekstu je dao izjavu kongresmen Tom Lantoš pred Spoljnopolitičkim odborom Kongresa 2007. godine. Sličnu izjavu je dao i Nikolas Berns ove godine. U članu 5. tačka 18) Predloga zakona navodi se da Ministarstvo u okviru svojih nadležnosti informiše vlade drugih država i međunarodnu javnost o politici Republike Srbije, kao i da radi na promociji političkih stavova Vlade radi jačanja ugleda Republike Srbije u međunarodnim odnosima. Naravno, informisanje drugih vlada o politici Republike Srbije je neophodno. Zato se koriste ambasade, konzulati i službene posete. S druge strane, nije jasno na osnovu kojih kriterijuma će Ministarstvo određivati koju stranu javnost će prioritetno informisati o politici Vlade Republike Srbije. Takođe, da li će se to raditi preko tzv. pi-ar agencija? U tom kontekstu, da li je Ministarstvo uradilo ozbiljnu analizu dosadašnjih rezultata u ovoj oblasti, posebno u vezisa tzv. lobiranjem u SAD? Na primer, za našu zemlju je lobiralo u Vašingtonu čak šest pi-ar agencija 2005. godine. Vlada je zvanično angažovala jednu lobističku firmu, čiji je predsednik bivši američki ambasador; 2001. godine je angažovan čak i bivši kanadski premijer; formiran je i tzv. srpski kokus. Zato se postavljaju sledeća pitanja: Koji su konkretni rezultati postignuti u ovoj oblasti, tačnije, da li je Vašington promenio svoju politiku prema Kosovu i Metohiji? Isto tako, da li su nadležni organi u našem ministarstvu uzeli u obzir dugogodišnje rezultate drugih lobija, npr. grčkog lobija koji je, po Kisindžeru i Bžežinskom, među prva tri po uticaju u Americi? Tačnije, da li treba zanemariti činjenicu da taj lobi pune 33 godine ne može da promeni politiku Vašingtona u vezi sa kiparskom krizom. Ili, da li treba zanemariti činjenicu da je upravo Rusija 2004. godine uložila veto u Savetu bezbednosti? Tada je blokirala američko-britanski plan koji je bio nepovoljan za kiparske Grke. U tom smislu, da li uopšte ima smisla lobiranje u Americi ili se treba okrenuti ka nekim drugim zemljama? Amandman treba prihvatiti i zato što svaka nepreciznost u zakonu dovodi do mešanja nadležnosti i jedne vrste haosa u spoljnoj politici. Nažalost, on već postoji i otežava našu pregovaračku poziciju. Na primer, ministar Jeremić je u svom izlaganju naveo da postoji Vladin plan koji će se aktivirati u slučaju jednostranog proglašenja nezavisnosti tzv. Kosova. Potpuno je razumljivo što on nije hteo da iznosi detalje tog plana na otvorenoj sednici Skupštine. Ali, jedan visoki državni funkcioner, u intervjuu koji je objavio nedeljnik "Nin" 31. aprila 2007. godine, skoro otvoreno nagoveštava da se neće pribeći prekidu diplomatskih odnosa jer je to, po njemu, krajnja i ozbiljna mera kojoj se sasvim retko pribegava. Kao da nije krajnja i ozbiljna mera kada neko jednostrano prizna takozvano Kosovo, uprkos rezolucijama Saveta bezbednosti 1244, 1160, 1199, 1203, 1239, saopštenjima Kontakt grupe od 9. marta i 25. marta 1998. godine, Povelji Ujedinjenih nacija, Završnom aktu KEBS-a iz 1975. godine, Bukureštanskom ugovoru iz 1913. godine, kao i drugim rezolucijama i ugovorima koji potvrđuju da je Kosovo i Metohija sastavni deo Srbije. Dakle, kao da se unapred odbacuje mera koja ima najveću vrednost u smislu odvraćanja onih koji nameravaju da protivpravno i jednostrano priznaju tzv. Kosovo. Takođe, ne treba ni sumnjati da su ovu izjavu zabeležile i sve važnije ambasade u Beogradu i prosledile vladama, među kojima su i one koje razmišljaju o jednostranom priznanju. Na kraju, u obrazloženju zakona se objašnjavaju razlozi za formiranje Spoljnopolitičkog saveta. Ne ulazim u razmatranje političkih stavova članova ovog saveta. Oni su poznati javnosti i to je legitimno pravo tih ljudi da budu orijentisani ka Vašingtonu i Briselu, isto kao što je legitimno zalaganje za saradnju sa Ruskom Federacijom kao glavnim partnerom. Ipak, neprikladno je da u sastavu Saveta bude čovek koji se otvoreno zalaže za nezavisnost Kosova i Metohije. To je u suprotnosti sa Ustavom i to treba da znaju nadležni u Ministarstvu. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović, pa potom gospodin Varga. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Markoviću, vas da pitamo za savetnike Vuka Jeremića, reći ćete: ja s tim nemam ništa. Ali, pošto ste prihvatili da budete ovlašćeni predstavnik Vlade po ovoj tački dnevnog reda i po sledećoj, imaćemo dosta nezgodnih pitanja i očekujemo odgovore na sve to. Kao što je rekao gospodin Mirović, koji dugo prati svetsku diplomatiju, naročito odnos velikih sila prema Srbiji i srpskom pitanju od početka '90-ih godina, za mene je interesantno – pored ove formulacije koja je bolja, koju je on predložio svojim amandmanom u ime poslaničke grupe SRS – kako se i na koji način štite prava naših državljana u inostranstvu. Konkretno ću da govorim o Srbima koji se nalaze u haškom kazamatu, za sve ovo vreme od kada je on osnovan i od kada isključivo radi da bi se sudilo srpskom narodu i da bi se Srbi osudili. Poznat vam je, kao i najširoj javnosti, slučaj mnogih koji su tamo otišli, a da su kidnapovani od strane dosovske vlasti i pravo je pitanje šta je to Ministarstvo spoljnih poslova, i MUP, i Ministarstvo pravde, državni vrh, obećao tim ljudima kada su, sa ili bez vreće na glavi, otišli tamo. Da ne govorim o generalu Tolimiru, jer to je priča koju smo više puta ponavljali a nema validnog odgovora od organa državne vlasti, ali, evo, započeću priču jer me je na to podstakao gospodin general Božidar Delić, koji se vratio posle mesec i više dana iz haškog kazamata, i postaviću konkretno pitanje vama, a vi ga nemate, kako je moguće da pored svih ovih izdajnika koji se nalaze u savetodavnom telu, pominjani Goran Svilanović i ostali, Vojin Dimitrijević – kako je moguće da vlast Srbije i dalje za ambasadora u Holandiji ima Radoslava Stojanovića? Gospodin general Delić je mesec dana proveo tamo, i kasnije će verovatno da priča o tome kada bude govorio o nekim amandmanima, svedočeći u procesu koji antisrpski Haški tribunal vodi protiv slavnog generala Lazarevića. General Lazarević je, zajedno sa vojnim vrhom, junački i herojski branio Srbiju, najpre od šiptarskih terorista koji su ubijali sve što je srpsko, i srpsku vojsku i policiju, a zatim se herojski branio u 78-dnevnoj agresiji koju je NATO vodio nad našim narodom i našom zemljom. Vidite kako se vi igrate s onim što se zove spoljna politika i diplomatija kada su u pitanju vitalni državni i nacionalni interesi. Nemam drugu reč nego čudovište od Radoslava Stojanovića, nije se nikada pojavio da kaže ili da pita da li je potrebna pomoć bilo kome ko se nalazi, na pravdi boga, tamo. Evo, naš predsednik već pet godina, i sutra je nastavak njegovog suđenja, i u paramparčad će da razbije Haški tribunal. Predsednik naše stranke, profesor doktor Vojislav Šešelj, kao vrhunski pravnik i političar, i kao čovek koji iza sebe ima takav tim svojih saradnika koji mu pomaže i priprema odbranu, s tim što gospodin Krasić, Vučić i gospodin Jerković i dalje nemaju mogućnosti i neće sutra sedeti u sudnici, jer je takva odluka zlikovačkog Haškog tribunala. Ali, evo slučaj generala Lazarevića. Čovek koji se junački borio, čovek koji je žrtvovao sebe i svoju vojničku čast je založio za odbranu države i naroda. Ko njemu može da pomogne? Ko su ti ljudi koji dostavljaju iz državnog vrha sve što su mogli da daju i što ima oznaku državne tajne – dakle, u posed toga niko od branilaca generala Lazarevića nije mogao da dođe – zlikovcima u Haškom tribunalu. I ne samo do početka njegovog suđenja. Imate slučaj, i o tome je govorio dosta gospodin Krasić, a to su svi oni neobelodanjeni dokumenti koje Haško tužilaštvo već pet godina dobija, a nema ga predsednik naše stranke prof. dr Vojislav Šešelj, niti gospodin Krasić, ni drugi njegovi pravni savetnici, iako je suđenje već uveliko u toku. Šta onda radi Ministarstvo? Kakvom se analizom bavi? Zašto takve izdajnike drži na teritoriji države u kojoj je smešten taj sud koji je osnovan da bi se sudilo Srbima? Zašto se ne bavite tim analizama? Ako se već bavi Ministarstvo analizama učinjenih diplomatskih poteza unazad koliko godina, gde je to bio Goran Svilanović i šta je radio, u procesu sukcesije naše zemlje koliku je štetu naneo SRJ, odnosno Državnoj zajednici Srbije i Crne Gore, odnosno Srbiji i kakvu štetu mi sada trpimo? Hajde o tome da razgovaramo, gospodine ministre. Ovako je udžbenički i knjiški lako, napišete, svako to zna, ili prepišete iz ovih međunarodnih konvencija, bečke, jedne, druge, šta radi Ministarstvo spoljnih poslova. Ali, ajde da mi kao ozbiljni ljudi, a očigledno je da ovo nije ozbiljna država, jer se tako ophodi prema svojim herojima i svojim junacima, i prema ljudima koji brane interes i čast ove zemlje, gde su ti nesrećnici koje država plaća? Znate šta je ta nakaza od čoveka izjavio pre par meseci, ne znam da li čitate te sve novine, jedne ili druge, nedeljne, u ovoj zemlji, gospodine Markoviću? On čak kaže da mu se gadi da odlazi na mesta gde se okupljaju Srbi koji žive u Holandiji. To kakvim pogrdnim imenima je nazvao ne samo predsednika naše stranke, nego ostale Srbe koji se nalaze u Haškom tribunalu, to ne mogu ni da izgovorim. To je nešto najgadnije što iz usta jednog čoveka može da izađe. Ali, da li znate šta je rekao? Njemu se gadi da ide na ona mesta gde se okupljaju srpski iseljenici, zbog toga što se tamo jede i pije, i zato što mu je muka, jer oni imaju one karte koje prodaju da bi organizovali te zabave. Ti ljudi to svuda u dijaspori rade da bi imali neku humanitarnu akciju, ili da bi obnovili ili sagradili srpsku pravoslavnu crkvu. Posao Ministarstva inostranih poslova je veoma ozbiljna stvar za svaku državu. Ako na takav način nastavite i preko takvih "diplomata", koji su spremni da za sitne pare izdaju svoju zemlju i svoj narod, nama se ne piše dobro. Džaba je onda nama da li će zakon da izgleda ovako ili onako, ali primer koji je svež i danas se general Delić vratio u skupštinske klupe, da doživi da mesec dana boravi tamo i da se sprema za odbranu generala Lazarevića, a da se podmeće slavnom srpskom generalu koji je sve dao da odbrani otadžbinu i narod, dovoljno govori o vama ko ste i šta ste, i koliko vam je Srbija na srcu, i koliko vas briga i za srpsku vojsku i za narod uopšte, i za ono šta će nama da se desi u budućnosti.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Laslo Varga, izvolite.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, član 226. Vi ste, gospodine ministre, 6. decembra izjavili da rad na izradi nacrta zakona o nacionalnim savetima teče sporo zato što je teško uskladiti interese nacionalnih manjina sa interesima manjinskih stranaka, aludirajući, naravno, na Savez vojvođanskih Mađara. To je vaš politički stav. Netačan je, ali dobro. Na to vi imate pravo. Međutim, istom prilikom ste izjavili da pojedine stranke, pre svih SVM, ne želi neposredan izbor nacionalnih saveta, tj. da se zalaže za izbor nacionalnih saveta putem elektora. To, gospodine ministre, nije istina i to nije politički stav, nego je to teška neistina. Vi to dobro znate. Zašto pokušavate da svesno obmanete javnost na ovaj način, gospodine ministre? Naime, pre nekoliko meseci, 24. juna, primili ste delegaciju SVM. Razgovarali smo o raznim temama, između ostalih i o izmeni granica upravnih okruga. Oko toga se, naravno, nismo složili. Međutim, postojalo je jedno pitanje oko kojeg smo se složili, a to je, naravno, model izbora nacionalnih saveta i to putem neposrednih izbora, dakle, na osnovu biračkih spiskova. Nije to bilo tako davno, morali biste da se sećate. S druge strane, pre nekoliko nedelja ste formirali radnu grupu koja radi na nacrtu zakona o nacionalnim savetima. Praktično, ta radna grupa inače više ne radi nego što radi zbog opstrukcije zamenika direktora Službe za ljudska i manjinska prava, ali je to u ovom momentu druga tema. Ali, da vas podsetim, vi ste na prvom sastanku te radne grupe podelili članovima te radne grupe jedan materijal i taj materijal sadrži tri postojeća modela zakona, od kojih je jedan bio tekst u čijem sam pisanju i ja, između ostalih, učestvovao. Taj model sadrži mogućnost izbora nacionalnih saveta putem posebnih biračkih spiskova. Dakle, razrađen je ceo sistem izbora nacionalnih saveta na osnovu biračkih spiskova. Vi to dobro znate. Postavljam vam, gospodine ministre, pitanje: zašto pokušavate da obmanete javnost tvrdeći ovakve neistine? Hvala.
Reč ima ministar Marković. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine predsedniče. Gospodine Varga, nemam nikakav interes da obmanem javnost povodom vašeg stava. Vi ste bili kod mene na sastanku tog datuma kada ste rekli, pretpostavljam da ste to precizno rekli. Nakon sastanka sa mnom otišli ste kod gospodina Petra Lađevića, koji vidim da vam sada ne valja, tada vam je valjao, i kod gospodina Koštunice, kome ste rekli, da sam, eto, ja kriv što nema zakona o nacionalnom savetu nacionalnih manjina. Pa ste se onda s gospodinom Petrom Lađevićem vrlo lepo složili da prihvatite njegov predlog zakona koji predviđa elektorski izborni sistem. Sad kažete da je za opstrukciju zakona upravo kriv Petar Lađević i sad kažete da vi u stvari niste za elektorski, već ste za neposredne direktne izbore. Meni je drago što vi sada imate stav da ste za direktne izbore, još više mi je drago što ste shvatili da ne treba tako da idete od jednog do drugog i da tražite saveznika u skladu sa interesom svoje partije, nego da se, kada je u pitanju nacionalni savet nacionalnih manjina, lepo obratite Ministarstvu i da zajednički uradimo taj posao. Dakle, ukoliko ste vi za to, meni je drago, radićemo zajedno na tome. Ne znam da li neko opstruira i ne bih optužio ni tu Službu za ljudska i manjinska prava, ne bih ih optužio da bilo šta opstruiraju. Prosto, ta radna grupa radi, ne mogu da usaglase stavove. Sačekaću još neko vreme i ukoliko se stavovi ne budu usaglasili, Ministarstvo će preduzeti neke mere. Uglavnom, taj zakon ćemo uraditi na najbolji način i mislim da će svi biti zadovoljni. Dakle, drago mi je što ste promenili stav, ali nemojte mene optuživati da navodno hoću nekoga da obmanem, kada je redosled poteza bio upravo ovakav kakav sam izneo i kada ste, koliko do juče, podržavali upravo predlog zakona Petra Lađevića, koji je predviđao elektorski izborni sistem.
Izvolite, gospodine Varga, pa potom narodni poslanik Tomislav Nikolić. Molim da se vratimo na raspravu o zakonu o spoljnim poslovima.
Gospodine ministre, vi ponovo govorite neistinu. Naime, vama se obraćam, taj predlog iz Službe za ljudska i manjinska prava je izašao mnogo ranije nego što smo mi imali taj sastanak, ako se ne varam, negde na proleće. Od tog dana, kada je taj predlog izašao u javnost, mi smo u svim svojim izjavama najoštrije osudili ta rešenja koja sadrži taj nacrt zakona koji je izradila Služba za ljudska i manjinska prava. Ima tu poslanika koji su imali prilike da slušaju naša izlaganja na raznim sastancima, na koordinacijama nacionalnih saveta, na raznim savetovanjima. Mi smo kod vas bili sa jednim jasnim stavom u vezi sistema izbora, a posle kada smo bili na sastanku kod premijera Koštunice, nismo govorili uopšte o ovim temama, nego smo se žalili premijeru na onaj način kako ste se vi postavili prema ovom pitanju. Naime, vi ste na tom sastanku nama rekli da bi bilo idealno da se ovaj zakon o nacionalnim savetima donese do kraja 2008. godine, pa da negde početkom 2009. godine budu neki izbori i mi smo to rekli premijeru i, naravno, stojimo i dalje iza toga da je jednostavno za nas neprihvatljivo to da je sada već godinu dana istekao mandat svim nacionalnim savetima, a nema zakona. Dakle, gospodine ministre, još jednom apelujem na vas da ostavite ovaj način politiziranja. Jednostavno, samo govorite istinu.
Reč ima Tomislav Nikolić, predsednik poslaničkog kluba SRS, po Poslovniku. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, želeo sam da ukažem na jednu grubost predstavnika Vlade u odnosu na predlagače ovih amandmana, međutim, rasprava koja je trenutno u toku podstakla me je da upozorim i na novu grubost predstavnika Vlade. Dakle, zaista je neprihvatljivo da čujemo od predstavnika Vlade, od ministra u Vladi, ministra Vlade, prekor predstavniku manjina zašto je posle sastanka s njim išao ovamo i onamo. Pa se još hvalite, ministre, kako vi imate informaciju da je predstavnik jedne nacionalne manjine išao kod Lađevića, pa išao kod Koštunice. Pa nego šta će nego da ide, svuda će da ide i treba da ide svuda. Očigledno je da su predstavnici nacionalnih manjina shvatili da vi više nemate tapiju na predstavnike nacionalnih manjina i oni sarađuju sa onim ko hoće da im pomogne, ko hoće sa njima da sarađuje, a ne sa onima ko ih ucenjuje. Oni su večito ''žuti'' glasači i tako, malo po malo, sve grublje i grublje, na kraju ste došli u sukob sa predstavnicima vojvođanskih Mađara. To je očigledan sukob. Ali, ja ne želim da mi budemo uvučeni u taj sukob. I tu imam primedbu i na gospodina poslanika. Dok samo sa ovakvima razgovarate, tako će i da vam bude. Vi a priori prihvatate da će DS sve da uradi demokratski, ali neće. Pogledajte, mi predlažemo da ne vređaju predsednika Republike. Ako u Ustavu piše da on predstavlja Srbiju u zemlji i inostranstvu, da mu ne dodaju ministra, da mu ne dodaju ministarstvo. Nijedan deo Vlade ne može da predstavlja Srbiju, može samo predsednik. Inače, šta će nam predsednik? Kada smo mi rekli da mogu da održavaju odnose sa drugim državama ili, na primer, mogli smo da napišemo i da vode politiku u odnosima sa drugim državama, a nama ministar odgovara i kaže: ne koristite termine koji su u Ustavu predviđeni. Da, u Ustavu je predviđen termin - predstavlja Srbiju. Znači, sada svakome možemo da napišemo - predstavlja Srbiju, zato što to piše u Ustavu. Pa,i ministar spoljnih poslova predstavlja Srbiju. Šta će nam onda direktno birani predsednik? Vlada ne predstavlja Srbiju, a vi sada dajete ministru da predstavlja Srbiju. Vlada samo utvrđuje i vodi politiku, a predsednik Srbije predstavlja Srbiju. Tako i vi. Vi mislite da predstavljate celu Srbiju, ali vi ne predstavljate ni trećinu Srbije, a ponašate se kao da celu Srbiju predstavljate, sve ćete vi da rešite. Pa što ne rešite? Što nešto stoji po godinu, dve, tri ili četiri nerešeno? Zato što vama odgovara. Počeli ste da vodite politiku na svađama sa svima redom. Što se nas tiče, mi insistiramo na tome da Vlada ne može da predstavlja Srbiju u inostranstvu, da ministar ne može da predstavlja Srbiju. Ako vi mislite da može, onda to može i čistač u ambasadi. I njemu dođe stranac na vrata ambasade, na taj način i on predstavlja Srbiju u tom kontaktu. I čuvar, i obezbeđenje predstavlja Srbiju. Ali, kada vi u zakonu napišete nekome da predstavlja Srbiju, vi mu dajete ogromna ovlašćenja. Po tim ovlašćenjima može da izgrađuje odnose sam sa drugim državama. Kao što to i radite, to je sasvim očigledno. Žao mi je što moram na vas, ministre, ovde je trebalo da dođe ministar za spoljne poslove, jer ovo nije zakon tek takav, ovo nije zakon za šalu, ovo je veoma ozbiljan zakon. Prihvatam da gospodin Marković može, eto na njega su natovarili tu odbranu zakona, da može neke zakone da brani, zato što je i dugogodišnji poslanik, zato što je dobar pravnik, ali postoje zakoni u kojima mi želimo da se obračunamo sa onim ko ih je predlagao. Želimo da pokažemo da je tendenciozno predložio zakon, da je svesno rušio jednu funkciju na račun druge, da je svesno uguravao sebe. Pogledajte zakone koje pišu ministri iz DS-a. U svakom se vidi pečat ministra. On traži sebi određena prava, dužnosti, privilegije. Snagu traži ministar. Šta će to njemu? Imamo Vladu. Šta će ministru spoljnih poslova snaga?
Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Bojan Milovanović. Vlada i Odbor za inostrane poslove nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Hvala. Narodni poslanik Balint Pastor, po Poslovniku. Molim vas, hajde svi narodni poslanici koji žele nešto da kažu po Poslovniku, neka kažu, pa da se ne prekida rasprava o amandmanima. Izvolite.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, gospodin Varga je zaboravio, očigledno, da vam kaže jednu činjenicu. Istina je da smo mi bili kod vas, čini mi se u junu, kako je to gospodin Varga naveo, ali nije rekao šta je bio cilj naše posete i nije obrazložio zašto smo mi potom bili kod gospodina premijera, a to je bitno da se kaže ovde jer je očigledno da ste se vi uvredili zbog činjenice što smo mi otišli kod premijera posle sastanka s vama. SVM nije glasao za ovu Vladu i mi smo izneli vrlo jasno još u maju zašto nismo glasali za ovu Vladu, a to je zbog programa ove Vlade, ali smo, bez obzira na tu činjenicu, čestitali svim ministrima na izboru i zatražili smo kod svakog ministra prijem da bismo izložili ciljeve SVM i da bismo izneli šta mi želimo tu da uradimo u Skupštini i kakve ćemo predloge imati. Moram da kažem, gospodine ministre, da ste vi bili prvi od ministara koji nas je primio. Imali smo vrlo dobar razgovor, gde smo razgovarali i o nacionalnim savetima, i o privatizaciji medija, i o promeni granica upravnih okruga itd., ali je u tom danu bio već ugovoren sastanak sa gospodinom Koštunicom. Želeo bih, gospodine ministre, da vi razumete da mi nismo išli kod premijera da vas tamo tužimo, mi nismo išli kod premijera da kažemo šta ste vi nama govorili i da se ne slažemo sa vašim ocenama, nego je bio tog dana ugovoren sastanak s vama i sastanak s gospodinom Koštunicom. Posle nekoliko dana su nas primili i u Ministarstvu kulture i u Ministarstvu poljoprivrede. Nažalost, samo u ovim ministarstvima su želeli da razgovaraju sa narodnim poslanicima i predstavnicima SVM, ali, kažem, vi ste bili prvi koji ste nas primili. To je bio jedan vrlo lep gest i tako bi trebalo da uradi svaki ministar u Vladi. Nažalost, nije. Znači, nije bio cilj posete kod Koštunice da vas tužimo tamo. Naravno da se nismo složili s vama kada ste rekli da se vi zalažete da se zakon o nacionalnim savetima donese tek krajem 2008. godine. Predlažem da predložite ovaj zakon, pa ćete videti šta je stav SVM i videćete da se mi zalažemo za direktne izbore, a sa predlogom gospodina Lađevića se ne slažemo iz tri razloga: prvo, taj predlog zakona ne predviđa konkretne nadležnosti, drugo, ne predviđa direktne izbore, a treće, ne predviđa garancije finansiranja nacionalnih saveta. Znači, predlažem vam, gospodine ministre, da što pre Vlada predloži taj zakon, da vi obrazložite taj zakon. Videćete stav SVM-a i videćete da nema razlike u mišljenjima između vas i poslanika SVM.
Izvolite, gospodine ministre, pa da stvarno završimo ovu raspravu.
Gospodine predsedniče, izvinjavam se, zaista ću biti kratak i mislim da nema više razloga za ovu diskusiju. Ajte da ovo završimo time da kažem da očigledno postoji neki nesporazum, možda loša informacija ili loša koordinacija. Ne mislim da ste zlonamerni, ali zaista vas uveravam da ni na koji način nisam hteo da bilo koga obmanem. Možda je bilo bolje da smo imali bolju komunikaciju, pa ne bi došlo do ovoga do čega je došlo. Ali, jedno je sigurno, nikada nisam rekao kraj 2008, početak 2009. godine. Nijedan plan u Ministarstvu nisam napravio za kraj 2008. godine. Rekao sam da bi idealno bilo da bude kraj 2007, a početak 2008. godine. Izvinjavam se ako ste me pogrešno razumeli. Nemoguće da sam to rekao, iz prostog razloga što za 2008. godinu jedino što smo stavili u plan je zakon o opštem upravnom postupku, zakon o upravnim sporovima, zakon o političkim strankama i još neke stvari koje se ne tiču nacionalnih manjina. U svakom slučaju, uveravam vas, ukoliko ne bude pomaka u narednih 15 dana, vrlo ozbiljnih, konkretnih pomaka – gospodin Laslo Varga je bio na prvom sastanku radne grupe, mislim da može da potvrdi da je radna grupa vrhunska, ako imate neku primedbu, uvažiću i tu primedbu, promeniću radnu grupu – ako u roku od 15 dana ne bude konkretnih pomaka na izradi zakona, obećavam vam, sazvaću sastanak radne grupe, tražiću ili promenu metoda rada ili ćemo menjati radnu grupu. Zakon će biti, po mom uverenju, u Narodnoj skupštini pre proleća i mi možemo da završimo ceo taj posao tokom marta, eventualno aprila i da imamo izbore do kraja proleća ove godine. To jeste moj plan bio tada, to je moj plan i sada. Žao mi je što postoji ovaj nesporazum. Druga stvar na kojoj treba zajednički da radimo jeste pitanje medija koji izveštavaju na jezicima nacionalnih manjina. U tom pravcu idemo. Vašu ideju, koja je istovremeno ideja i Pokrajinskog veća Vojvodine, gospodina Bojana Pajtića, to jeste i vaša ideja, i ja je ne sporim, a to je ili da se obustavi privatizacija, ili postoji jedna mnogo bolja ideja i prezentovaću vam je verovatno za nekoliko dana. To je ideja da se u zakonu o lokalnoj samoupravi predvidi pravo opština, u kojima žive pripadnici nacionalnih manjina i u kojima je u službenoj upotrebi jezik nacionalnih manjina, da mogu da osnuju elektronske medije radi izveštavanja i na jezicima nacionalnih manjina. Mislim da je to mnogo bolja ideja. Nezavisno od toga, moje Ministarstvo je pripremilo informaciju s predlogom zaključaka, koja ide na Vladu u četvrtak, kojom se traži zaustavljanje privatizacije medija na jezicima nacionalnih manjina. To je ono što možemo zajednički da radimo. Treća stvar, oko koje smo se složili i iza koje čvrsto stojim, to je garantovanje, ne voluntaristički određivanje u Vladi koliko će nacionalni saveti dobiti novca, nego garantovani unapred propisani kriterijumi prihoda za savete nacionalnih manjina. Mislim da ovim zaključimo ovu našu diskusiju, da sačekamo da damo radnoj grupi još 15 dana. Ako se ništa konkretno ne desi za ovih 15 dana, predlažem da vi, gospodine Pastor, kao šef poslaničke grupe, i ja sednemo i porazgovaramo o tome. Nemam nikakvu nameru da se konfrontiramo po ovom pitanju, jer nemam nikakav interes, niti DS ima ikakav interes da se konfrontiramo po bilo kom pitanju koje se odnosi na zaštitu prava nacionalnih manjina.
Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Vlada i Odbor za inostrane poslove nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, a potom narodni poslanik Srđan Šajn. Izvolite.
Članom 6. Predloga zakona, koji je očigledno pisao ministar iz DS, da bi ministar kompletirao svoju funkciju predstavljanja države u inostranstvu, a tu funkciju ima samo predsednik Republike, jer naš ministar spoljnih poslova ne shvata da on zastupa i iznosi stavove koje je utvrdio nadležni organ Republike Srbije, a nije on kreator neke spoljne politike na sebi svojstven način, e, da bi dokompletirao tu svoju funkciju, on se dosetio da da ovakav tekst člana 6. Naslov je Savetodavna tela. Kaže: "U cilju stručnog i svestranijeg formulisanja predloga strategije spoljne politike...''. Predlog strategije spoljne politike nigde ne postoji kao skup reči u ovom predlogu zakona. ''... i unapređenja ukupnih aktivnosti Ministarstva, ministar spoljnih poslova može da osniva savetodavna tela, sastavljena od uglednih stručnjaka iz odgovarajućih oblasti, čije bi angažovanje u savetodavnim telima bilo počasne prirode". Šta je poenta? Poenta je da ministar ima nadohvat ruke jedno lepo telo gde bi, navodno, bili stručnjaci. Ne znam šta bi bio Goran Svilanović, za šta stručnjak. Da li može neko da kaže za šta je stručnjak Goran Svilanović? Za šta je stručnjak Rade Stojanović? Vuk Jeremić može da stavi i Natašu Kandić. Zašto? I ona je stručnjak, završila je sociologiju, ima neki kurs kod Karle del Ponte i ona zastupa oštećene pred sudovima. Znači, džabe Markoviću što si ti advokat, ti ne bi mogao da zastupaš pred sudom, ali Nataša Kandić može. Ona zastupa i Plastičnog Isusa i zastupa sve žrtve ovog sveta. Šta je to kriterijum na osnovu čega će ministar da izabere to savetodavno telo? Recimo, on može, po ovome ovde da uzme Živorada Kovačevića. Ako ne znate ko je to, to je ovaj čičica sa rancem što se šeta kroz Pionirski park. Za šta je on stručnjak? Ne znam da li on beše matematičar, fizičar, nešto iz tehničke struke. Bio nekada ambasador u SAD, pa se pocepali komunisti na Mićunovu i na Slobinu stranu, i on se pogrešno opredelio. Ili onaj Rančić, onaj Svetozar Stojanović itd. Za šta su oni stručnjaci? Za onog Rančića znam da je stručnjak za kolumnu, a onaj je stručnjak da se uvek privuče gde je neka vlast. To su diplomate od karijere i eksperti za međunarodne odnose od karijere. Da vam ne pričam ko se sve pojavljuje, kao što imamo ove, rezultat neke političke perverzije, ispod svog imena i prezimena stave - politički analitičar. Zašto je on politički analitičar? Kaže: istraživanjem javnog mnjenja utvrdili smo - i onda saopštava neke podatke. Nema blage veze sa životom. Sada da se vratim na ovaj član. Mi smo načelno protiv ovakvih članova, ne samo u ovom zakonu, nego u svim zakonima gde je cilj ovakve norme da se napravi nešto što je savetodavno, da se digne na nivo institucije, a da bude zastupljen voluntarizam. Tako vi možete da ubacite i onu Minićku, onu Jelicu, kako beše, čijeg tatu niko ne sme da pomene. Možete i Kseniju Milivojević. Postoji jedan fluid koji se dešava od 2000. godine naovamo. Sve što je bilo navodno neka inteligencija, koja nije baš bila mnogo u strankama, ali slobodni strelci, od 2001. godine su postali prvoborci i oni su nezamenljivi. Njima mora da se nađe uhlebljenje, pa su u Evropskom pokretu, u Atlantskom savezu, u nekoj drugoj nevladinoj organizaciji, u Otporu. Jer su ovi iz inostranstva, koji su davali pare da se formira ovakva, u to vreme opozicija, rekli: sada ste vlast, ne možemo mi više da odvajamo pare, ne možemo mi više da kršimo naše propise i da teretimo naše poreske obveznike, sada ste vlast, dohvatite sami. U tom ''dohvatite sami'', oni su protumačili da je sada, pošto je sve puklo, vreme: Otpor u DS, imamo zamenika sekretara, imamo jednog ovde u poslaničkoj grupi, imamo u ministarstvima; pa se sećate Ksenija Milivojević pobeže iz G17 plusi ode da bude sekretar Evropskog pokreta i sada je negde udomljena u nekoj državnoj službi. Sada država finansira one koji su se dokazali da rade protiv naroda i države. Ovde je još jedno savetodavno telo. Naravno, vodiće oni računa da u tom savetodavnom telu budu zastupljeni svi pogledi, i Kontakt grupe, i Međunarodne krizne grupe, i Bildeberg grupe i svih mogućih grupa koje se na neki način pitaju ili kreiraju neku politiku. Onda idu ona velika razmišljanja. Kada čujem onog Dušana Janjića, odmah promenim kanal. On uvek zna unapred šta će da se desi. Ima tako dobar izvor informacija, jer ne zastupa svoje stavove ili neko svoje mišljenje, nego uvek tuđe mišljenje. Ovo savetodavno telo treba da bude skup takvih koji navodno pomažu... vidite šta su rekli: u formulisanju predloga strategije spoljne politike. A strategija spoljne politike, ako postoji uopšte taj pojam, zalažem se da postoji, u nadležnosti je Vlade. U prethodnom članu 5. dali ste kompletno šta bi mogle da budu nadležnosti Ministarstva spoljnih poslova. Nigde nema te strategije. Ima strategija razvoja spoljne politike, u tački 16, ali nema ovog formulisanja nečega što bi bila globalna strategija spoljne politike. To je u nadležnosti Vlade. Uopšte, ovaj predlog zakona ne pravi onu neophodnu a finu razliku, šta je u spoljnoj politici nadležnost predsednika, šta je nadležnost Vlade koja kreira i vodi, i šta je nadležnost Ministarstva. Tu imate, prosto, jedan galimatijas i opštu zbrku. S pravom je neko malopre rekao da se ministar ovim zakonom bori da bude taj koji će da predstavlja, a to može samo predsednik Republike. I predsednik Republike, kad predstavlja zemlju u inostranstvu, to mora da radi u skladu sa definisanom spoljnom politikom koju je utvrdila Vlada Republike Srbije. Mora da ima neku platformu, mora da ima neko polazište - teoretski. Praktično - kod nas je to ''ko u klin ko u ploču''. Ima nešto malo oko ovog pitanja Kosova i Metohije neke saglasnosti, ali se i tu s vremena na vreme čuju različiti tonovi. Oni nisu sada toliko drastični kao što su bili pre nekoliko godina, kada je Vlada pozvala da se ne glasa, Narodna skupština donela rezoluciju, to nikakvu smetnju nije predstavljalo predsedniku Republike da kaže: pozivam građane da idu da glasaju na tim okupatorskim izborima. Izašlo 0,16%, čini mi se. Rezultat toga bio konobar ministar. Naravno, Ivanović onaj Oliver, i za vreme SPS, DSS, DS, on je uvek tamo, i Čovića znate, svuda je on. Imamo te profesionalce koji drže tapiju za sve, bez da crpe legitimitet. Može nekome da se sviđa, ne znam, leva ili desna strana ove skupštine, ali ovde su svi ljudi sa legitimitetom, a u spoljnoj politici nam se javljaju ljudi koji nemaju nikakav legitimitet. Legitimitet Živorada Kovačevića - mator čovek stavio ranac i šeta se kroz Pionirski park, kao da planinari. Tako je. Neko je dobio tapiju celog života da se bavi spoljnom politikom. Jelica Minić, tata joj je bio ministar, pa je sada i ona. Tata je bio i tužilac kada je bilo suđenje Draži Mihailoviću. To ne smete da kažete, jer vam je zabranila. Pre neki dan htede šlog da me strefi, vidim Gašu Kneževića ovde. Gospode bože, umesto da čovek bude u zatvoru, on u Ministarstvu. Čovek koji primenjuje nacrt zakona koji još nije napisan i to piše u njegovom rešenju i njegovoj odluci - primenio sam nacrt zakona koji još nije stupio na snagu, jer nije ni objavljen, niti je donet itd. I to profesor Pravnog fakulteta! I on treba da uči ovog fizičara pravu. Ne Milana, nego onoga pravog ministra. Bruka i sramota. Sada nama neko ovde priča: znate, mi smo demokrate, mi smo intelektualni potencijal, intelektualni cvet ovog naroda. Kakav, bre, cvet naroda. Ne možete da saberete ljude za upravne odbore. Naš amandman jeste da se ovaj član briše. Zašto? Iz jednog prostog razloga – ako već ne možemo da sprečimo tu počasnu spoljnu politiku koju vodite... zaboravio sam neke papire, da kažem koga ste izabrali za počasnog konzula u Makedoniji. Bruka i sramota. Imam ime i prezime, nego sam zaboravio; svašta dobijam, pa zaboravljam. Imam još malo vremena. Gospodine predsedniče, da ne bih zloupotrebljavao Poslovnik, pošto vidim da ste vi izuzetno nervozni kada je u pitanju Poslovnik, malo ću da iskoristim ovo vreme da ukažem da je ona moja diskusija od pre nekoliko dana urodila plodom. Oko onih tendera, znate, ono što su se posvađali, pa hteli da se biju Šutanovac i Petrović. Sada se uključio i Tadić. Tadić je, otprilike, kao sveti Sava u DS-u. On je ovako iskoristio svoju funkciju vrhovnog komandanta bez zakona i napravio komisiju, naredio da se napravi komisija, tu su generali Samardžić i Vukobratović, to je vaš, Milane, taj Vukobratović, i pukovnik Jovanović. Oni su dobili zadatak da prekontrolišu rad one komisije sa onim tenderima i da po svaku cenu izveste da je sve u redu. To će danas da se završi. Rade pod obavezno, da znate. Danas mora da bude. Član te komisije je Tadićev general Vukobratović. Vidite, već ste vi počeli. Doduše, odavno imate svoje generale, načelnik Uprave za telekomunikacije. Inače, ostade mi kući velika dokumentacija za Tadića kada je bio ministar Telekomunikacija, i za ''Verat'', i za ovo, i za ono, ne mogu više da pamtim šta se sve. Gde god da se čovek okrene, nešto muvate. Ali gde god čovek... ovako pipneš rukom, odmah izlazi neka dokumentacija. S ove strane pipneš i odmah se javljaju ljudi i kažu: evo vam dokumentacija da vidite kako drpaju. Gde drpaju? Gde stignu. Drpali i na parketu u Saveznoj skupštini, i na moleraju, i na krečenju, i na onom fondu, da vam ne pričam, to je već stara priča, gospodin Mićunović to izuzetno dobro zna. Kaže, da bi taj prljavi posao završio, on je počeo da muti kada je sa Filipovićem insistirao na nekom ponderisanju. Vidite, oni su se bavili matematikom, da li je 90 plus 10 sto ili 110 bodova. Ispostavilo se 90 plus 10 još 110 bodova, pa su podelili na dva lota, da se oba interesna bloka pomire, jer je u pitanju dugoročni posao oko četiri milijarde dinara. Sada vi prevodite to na one druge stvari. Znači, nije bez razloga bila ona kritika. Ali, dobro je, dokumentacija je ostala, biće sve lepo zabeleženo. Pozivam vas da u Danu za glasanje glasate za ovaj amandman SRS-a jer ovaj član 6. nema potrebe da bude u ovom zakonu. Nema potrebe da pravimo jednu novu instituciju, mada se ona zove kao savetodavno telo, ali je sigurno to institucija čim ulazi kroz zakonsku normu. Nisam hteo da komentarišem odgovor Vlade povodom ovog amandmana. Oni čak i ne primećuju intenciju amandmana, nego kažu - neophodno je da bi se propisala kvalifikacija, a kvalifikaciju ste propisali ugledan i stručan. Kažite mi čemu dajete prednost: uglednosti ili stručnosti? Bez obzira šta dajete kao prednost, kažite mi u čemu se ogleda uglednost i stručnost, kada su u pitanju Živorad Kovačević, Goran Svilanović, možda i Sonju Liht vi stavite tamo. Ne bi me iznenadilo i Natašu Kandić, a toplo vam preporučujem da stavite Natašu Kandić, pošto je ona već odavno komandant parade u Srbiji, jer nju ne sme niko ni mrko da pogleda, a kamoli da zaustavi.
Da li se još neko javlja po ovom amandmanu? Ostalo je još 20 sekundi. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, razumem da se predsedniku Narodne skupštine žuri, i vladajućoj koaliciji, ali nas to u SRS mnogo ne brine, niti se mi na to obaziremo. Mi hoćemo da iskoristimo svoje vreme koje nam je predviđeno za diskusiju po amandmanima. Amandman narodnog poslanika Zorana Krasića Vlada je morala da prihvati, jer je njegova argumentacija bila apsolutno na mestu. Naime, članu 6. zaista nije mesto u zakonu o spoljnim poslovima. Ova materija je regulisana jednim podzakonskim aktom Vlade. Reč je o Uredbi o načelima za unutrašnje uređenje i sistematizaciju radnih mesta u ministarstvima, posebnim organizacijama i službama Vlade. Obaveštavam članove Vlade da im je ta uredba, odnosno prečišćen tekst te uredbe nedavno objavljen u "Službenom glasniku Republike Srbije". Neka malo pročitaju tu uredbu pa će videti da se unutrašnja organizacija u ministarstvima reguliše podzakonskom aktom Vlade, da se tu reguliše pitanje savetodavnih tela, radnih grupa, projektnih centara itd. i da je zaista smešno da se u zakon o spoljnim poslovima unosi odredba o nekim savetnicima ministara. A obrazloženje Vlade zašto ne prihvata amandman narodnog poslanika Zorana Krasića je zaista smešno. Kaže - amandman kojim se predlaže navedena izmena neprihvatljiv je budući da je odredba potrebna kako bi se utvrdila stručnost kao kriterijum za izbor Saveta i njihov status koji ima karakter počasne funkcije. Gospodin Zoran Krasić nije predložio da se član menja, nego da se član briše zato što mu nije mesto u zakonu o spoljnim poslovima. Evo, ministra nema ovde, ali i da je ovde, on verovatno ne bi umeo da odgovori pošto nije pisao Predlog zakona, a ova gospoda koja sede pored njega verovatno nisu ovlašćena da diskutuju. A vi, gospodine predsedniče Narodne skupštine, nemojte da budete nervozni, pustite narodne poslanike da rade svoj posao i nemojte vi da utvrđujete kada će se ko javiti za reč po Poslovniku. To ostavite narodnim poslanicima na njihovo slobodno odlučivanje.
Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Rajko Baralić. Vlada i Odbor za inostrane poslove nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Rajko Baralić. Izvolite.
Gospodine predsedniče, poštovana gospodo iz Ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, mislio sam, zajedno sa kolegama iz SPS, u čije ime sam i podneo amandman na član 7, da je rešenje koje nudim bolje. Naime, Vrsta diplomatsko-konzularnih predstavništava, član 7: ''Diplomatsko-konzularna predstavništva jesu stalne diplomatske misije i konzularna predstavništva. Stalne diplomatske misije jesu ambasade, koje se osnivaju u drugim državama, i stalne misije, koje se osnivaju pri međunarodnim organizacijama. Konzularna predstavništva mogu biti osnovana u rangu generalnih konzulata, konzulata, vicekonzulata i konzularnih agencija, u zavisnosti od obima bilateralnih odnosa, obima ekonomske saradnje i brojnosti dijaspore''. Predložio sam da se u članu 7. stav 3. reči "vicekonzulata i konzularnih agencija" brišu. Dozvolite da kažem zašto mislim da to treba da se uradi. Prvo, u zakonu nema mesto poslednji deo ove rečenice -u zavisnosti od obima bilateralnih odnosa, obima ekonomske saradnje i brojnosti dijaspore. Ovome ovde nije mesto. Ovo može da piše u obrazloženju zakona, zato što ovo ovde ne znači ništa. Ako bi ovo sada bilo analitički raščlanjeno, pa da se kaže - ako ima 50.000 građana Srbije u nekoj zemlji, biće konzulat, ako ima 200.000, biće generalni konzulat. Pričam da bih navodio primere. Ovako, ova rečenica u ovom tekstu ništa ne znači. To je isto kao kada biste rekli - u zavisnosti od boje očiju onih koji tamo žive ili od vrste muzike koju slušaju. Ovo ne znači ništa u zakonu. Mi jesmo mala zemlja i teško izdvajamo sredstva za diplomatiju, ali je bolje da, ako već imamo diplomatska predstavništva, ona budu do ranga konzulata. Bez obzira koliko da smo siromašna država, smatram da bi ovo trebalo da se završi tamo gde piše generalnih konzulata i konzulata, a da se briše ovo što se odnosi na vicekonzulate i konzularne agencije. Za to postoji drugačije mišljenje. Vi ste to u zakonu napisali, jer ste mislili da tako treba, ali sam u ime SPS napravio amandman zato što je ovo što govorim razumljivo svima. Dakle, postoje ljudi koji se ne snalaze najbolje. U inostranstvu nema nikoga ko nije čuo šta je konzulat, ali neko ko ima neku veliku potrebu da reši neki lični problem u svom diplomatskom predstavništvu, teško da će razumeti, kada mu kažu da se tamo nalazi neka diplomatsko-konzularna agencija, šta on tamo treba da uradi. Sada, kada sam već ovde, koristim priliku i vas, gospodine predsedniče, da obavestim, i vas, gospodine predsedniče Odbora za spoljne poslove, profesore Mićunoviću, i vas, gospodo iz Ministarstva. Mene zanima da li postoji uređen protokol kad narodni poslanici u bilo kom poslu, po bilo kom poslu, i ako su članovi parlamentarne delegacije, i ako su članovi državne delegacije, i ako su članovi neke druge delegacije kakve inače putuju i sastavljene su i iz reda narodnih poslanika, da li neko ima protokolarnu obavezu da obavesti naša DKP da u jednom glavnom gradu jedne evropske države bude sedam ili 10 narodnih poslanika 10 dana, a da oni pri tom nisu u prilici da popiju kafu u svojoj ambasadi ili svom konzulatu. Smatram da to nije normalno i nije normalno da naše diplomate s tim u vezi ništa ne čine, zato što smo nedavno imali priliku da vidimo u Pragu kako to članovi svih drugih delegacija, a bilo ih je iz nekoliko država, uglavnom su iz jugoistočne Evrope, ili iz BiH,iz Makedonije, Crne Gore, imaju svakodnevni kontakt sa svojim ambasadorom. A mi nismo u prilici čak ni da ih dobijemo na telefonski poziv. Za mene je to nedopustivo. Voleo bih da se ta stvar uredi jednim protokolom, da to bude posebna tema na sednici Odbora za spoljne poslove i voleo bih da znam šta je ko tu pogrešio. Dakle, ne verujem da mi imamo takvu vrstu slobode i komocije da možemo na ovaj način da bagatelišemo jednu te istu politiku. Kada odlazimo u inostranstvo, bez obzira da li smo vlast ili opozicija, mi na način koji odgovara interesima ove države i ovog naroda zastupamo tamo interese ove države i ovog naroda. Bilo bi normalno da neko ko je tamo ambasador ili ko je u nižem rangu od ambasadora ima s nama kontakt, da nam da osnovne informacije o zemlji u koju smo došli i ne bi bilo rđavo da ponekad te informacije dobijemo i pre nego što putujemo u zemlju u koju putujemo. Ja ne putujem često, ali ima kolega koji su jednom nedeljno negde u inostranstvu, i potpuno je normalno da se spoljna politika ove države usaglasi sa jednog mesta i da se vodi onako kako bi najbolje odgovaralo interesima naše države i naših građana. Ovo sam imao potrebu da kažem, da se ne javljam po Poslovniku. Odavno sam kivan na ovakvo ponašanje, zato što smatram da to nije normalno i smatram da ti ljudi tamo nisu privatno, i smatram da ovde mora da postoji protokol koji će da uskladi i da obavesti diplomatsko-konzularna predstavništva da se u nekoj državi nalaze dva, pet, jedanaest poslanika Narodne skupštine Republike Srbije. Inače raspustite Skupštinu, inače nam ne treba ni za šta onda. Nedavno nisam imao priliku da obavestim našeg ambasadora o službenom protestu koji sam učinio jer tamo gde sam bio nije bilo zastave samo naše zemlje a bilo je zastava svih drugih država. Dakle, ovo su ozbiljna pitanja i molim da ovim pitanjima ozbiljno pristupimo. Ovo nije za ovu priliku, ali jeste za sednicu Odbora i jeste da dobijemo konačno odgovor na koji način narodni poslanici putuju i na koji način oni uopšte komuniciraju. A ako vi kažete da ne treba, onda da znamo. Ne verujem da će iko reći da ne treba. I pre neki dan mislim da je i gospođa Kolundžija, ako sam dobro zapamtio, na sličnu temu govorila. (Nada Kolundžija, sa mesta: Odbor je podneo amandman koji je Vlada prihvatila.) Zahvaljujem onda. Izvinjavam se, nisam znao da je Vlada prihvatila taj amandman. Onda je ovo što govorim takođe imalo smisla. Dakle, veoma je važno da znamo šta radimo tamo kada idemo i svaka ozbiljna država to radi. Što se tiče ovog amandmana, molim vas da ga prihvatite, a ako ne možete, voleo bih da dobijem obrazloženje, pošto ovo koje sam dobio meni ne daje jasnu argumentaciju. Dakle, naš stav, stav SPS-a je da država treba da ima, kao svoje spoljno diplomatsko-konzularno predstavništvo, najmanje konzulat, i da je to kraj, da ne pravimo eksperimente. Inače, što se tiče broja dijaspore, to nije nikakav kriterijum. Znači li to da u onim zemljama u kojima mi uopšte nemamo dijasporu, a takvih država ima, ne treba da imamo ambasadora ili konzula? To ne znači to. Dakle, imamo neke druge, ekonomske i druge, da ih ne nabrajam, interese koji se ostvaruju putem ovih... Na kraju imam još jedno pitanje. Video sam u Predlogu budžeta za 2008. godinu da Ministarstvo za ekonomiju i regionalni razvoj planira da 32 lica, novih nameštenika, pošalje u diplomatsku službu. Mene veoma zanima na koji način se to uređuje. Dakle, da li naša diplomatsko-konzularna predstavništva imaju jedinstvenu politiku ili svaki ministar vodi spoljnu politiku, vojni preko vojnih atašea, za ekonomiju i regionalni razvoj preko svojih predstavnika, za kulturu preko kulturnih atašea? Šta objedinjuje tu politiku, ko je taj amalgam koji rešava na koji način se svi oni tamo ponašaju? Dakle, o tome ćemo kada bude budžet. Zanima me da li je Ministarstvo spoljnih poslova upoznato s tim. Lepo piše u budžetu da će 32 ljudi iz Ministarstva za ekonomiju i regionalni razvoj biti uposleno u 2008. godini u diplomatsko-konzularnim predstavništvima. Tražim odgovor na to pitanje. Ono je za mene važno i iz drugih razloga i o tome ćemo govoriti kada bude budžet. Pošto nema gospodina Markovića, vi drugi nemate pravo da se izjasnite, molim vas da u Danu za glasanje prihvatite amandman na član 7, koji nije samo tehničkog karaktera, on sadrži ono što sam pokušao u obrazloženju da ovde objasnim. Smatram da država treba da ima najmanje konzulat, to je moj stav, to je stav SPS, da bismo ozbiljno delovali tamo gde šaljemo diplomatsko-konzularne predstavnike i da oni mogu u najboljem interesu da zastupaju našu zemlju, zato što pretpostavljam da je i nivo ovlašćenja ovih u nižim predstavništvima niži, a to onda svodi našu diplomatiju na tehnički servis, što mi svakako ne želimo. Hvala lepo.
Zahvaljujem. Da li se još neko javlja po ovom amandmanu? (Ne.) Hvala puno. Na član 18. amandman je podnela poslanik Vjerica Radeta. Vlada i Odbor za inostrane poslove nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite.
Pretpostavljam da je ministar Marković odsutan zato što se priprema za zakon o budžetu. Verovatno će nam on i taj zakon ovde predstavljati, pošto niko iz Vlade Republike Srbije nema nameru i to je tako očigledno. Pogotovo kada su u pitanju ministri iz DS. Ne žele da učestvuju u radu, baš ih briga šta narodni poslanici kažu, oni teraju neki svoj put. I zato mi se čini poprilično besmislenim raspravljati o amandmanima na ovaj zakon kada tu imamo ministra, kada je u sali ministar koji možda ima dobru volju, ali može jedino kao i mi narodni poslanici da raspravlja o tom zakonu, ali ne može u ime Vlade ni nešto dodatno da nam obrazloži zbog čega je neki amandman odbijen, niti može u ime Vlade da prihvati neki amandman. Formalno može, ali valjda je dovoljno odgovoran čovek da se neće upuštati u posao koji mu nije u nadležnosti. Kada je u pitanju zakon o spoljnim poslovima, govorili smo i u načelnoj raspravi da je ovo poprilično problematičan zakon i sa aspekta samog naslova jer, zapravo, ovaj zakon ne uređuje spoljnu politiku. Mi i dalje, i kada budete usvojili ovaj zakon, nemamo na pravi način regulisanu, niti zakonom jasno preciziranu spoljnu politiku Srbije, jer ovo što je predviđeno u predlogu ovog zakona je otprilike malo proširena sistematizacija Ministarstva spoljnih poslova. Ovde se uglavnom govori o funkcionisanju službi, o tome ko je sve zaposlen u tim službama, kako se dele resori, a najmanje je onoga što bi zapravo trebalo da bude sadržano u ovom zakonu. Više od dve trećine onoga što je u Predlogu zakona, trebalo bi da bude sadržano u podzakonskom aktu, da to uređuje Ministarstvo, a Skupština Srbije na predlog Vlade da uređuje spoljnu politiku Srbije. Amandman na član 18, koji sam podnela, odnosi se na dužnosti šefa stalne diplomatske misije. U predlogu člana 18. predviđeno je da šef stalne diplomatske misije obavlja dužnosti u skladu sa međunarodnim konvencijama o diplomatskim odnosima i o predstavljanju država u odnosima sa međunarodnim organizacijama, a naročito, pa je onda nabrojano da predstavlja Republiku Srbiju u stranoj državi, potpisuje diplomatske instrumente i prenosi i zastupa stavove Vlade. Amandmanski predlog je da prenosi i zastupa stavove predsednika Republike, pa i stavove Vlade, mada ću malo kasnije da objasnim nadležnosti i pročitam iz Ustava nadležnosti i Vlade i predsednika Republike da bi javnost shvatila koliko je ovaj zakon potpuno pogrešno orijentisan i koliko zapravo suštinski nije u skladu sa Ustavom. Ne svaki pojedinačni član, nego suštinski, ceo ovaj zakon je u potpunosti u suprotnosti sa Ustavom. Ali, naravno, i dalje imamo problem sa Ustavnim sudom i imaćemo ga verovatno dok ministri iz DS ne izdejstvuju da se donesu zakoni koji su njima bitni i hitni. Zbog toga nas predsednik parlamenta požuruje i upozorava: hajde, svi koji imaju po Poslovniku, neka se jave, pa ćemo posle po amandmanima. Kao da rad po Poslovniku nije rad parlamenta i kao da neko može da upravlja narodnim poslanicima, u smislu da im kaže: tri, četiri, sad – idemo po Poslovniku, pa onda tako prekidamo. Ne, nego ćemo da radimo onako kako mi mislimo da treba da radimo i kad treba da se javljamo po Poslovniku, kad treba da se javljamo po amandmanima, to je apsolutno pravo i obaveza svakog narodnog poslanika. U stavu 2. istog ovog člana stoji da šef stalne diplomatske misije za svoj rad odgovara, vi ste napisali - ministru, Vladi i predsedniku Republike. Da l' vam se ne čini da je ovo gradiranje malo rogobatno? Ministru, Vladi i predsedniku Republike. Zar nije pravilnije i logičnije - predsedniku Republike, Vladi i ministru? Nije u duhu našeg pravnog sistema, nije logično da se u bilo kom ređanju najpre stavlja ministar, pa Vlada, pa predsednik Republike. Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Kažu: Amandman kojim se predlaže navedena izmena neprihvatljiv je. Imajući u vidu to da on po svojoj suštini odgovara rešenju iz Predloga zakona... Ako po svojoj suštini odgovara rešenju iz Predloga zakona, kako je i zašto onda neprihvatljiv? Ovo je potpuno nelogično objašnjenje. Dalje kaže - a posebno zbog toga što rešenje iz Predloga zakona na adekvatniji način uređuje pitanje odgovornosti šefa stalne diplomatske misije u odnosu na položaj i nadležnosti organa, odnosno lica u odnosu na koje se uspostavlja njegova odgovornost. Namerno sam čitala i Predlog zakona. Ko je mogao da primeti da Predlog zakona na adekvatniji način uređuje pitanje odgovornosti šefa stalne misije zato što on najpre odgovara ministru, pa Vladi, pa predsedniku Republike? Ne znam koji izraz da upotrebim, ovo je po ko zna koji put potcenjivanje inteligencije narodnih poslanika, parlamenta, građana Srbije. Vlada Republike Srbije bolje da nam ne daje nikakve odgovore. Shvatili su i predsednik parlamenta i Vlada Republike Srbije da mi nećemo da raspravljamo o amandmanima ako nemamo mišljenje Vlade i to je potpuno u skladu sa Poslovnikom Narodne skupštine. Šta se onda dešava? Onda se tamo nekom zaposlenom u nadležnom ministarstvu da i kaže: evo ti ovi amandmani, odgovori bilo šta, napiši po jednu rečenicu, samo da se oni poslanici tamo zadovolje, da nas ne prozivaju po Poslovniku, da bismo mi mogli da završimo ono što smo u nekom roku zacrtali. Ovo je neozbiljno i neodgovorno. Pretpostavljam da vi koji ste prisutni iz Ministarstva spoljnih poslova ovako neodgovorna i nebulozna obrazloženja niste pisali, da je to pisao neko drugi. Ako jeste, onda ovaj posao loše radite. Da li su u odgovorima Vlade Republike Srbije učestvovali ovi specijalni pomoćnici iz ekipe ministra Vuka Jeremića? I to je moguće. Ovako nešto može da napiše i onaj pijani Radoslav Stojanović i onaj pijani Gašo Knežević i onaj izdajnik Goran Svilanović. Dakle, od takvih ljudi može da se očekuje svašta. Podsećam vas da je Gašo Knežević, u vreme kada je bio ministar, rekao da on primenjuje nacrt zakona, istina, taj zakon još nije donet i nije stupio na snagu, ali je dobar pa može da se primenjuje. Zaista ne čudi da imamo i ovakva obrazloženja. Zašto smo mi insistirali na predsedniku Republike u ovom zakonu i u više amandmana smo predložili da predsednik Republike bude u tekstu zakona? Zato što je to nadležnost predsednika Republike. Vi ste ovde i gde treba i gde ne treba ugurali Vladu Republike Srbije, valjda zato što imamo ministra spoljnih poslova koji se šeta po belom svetu, govori otprilike ono što njemu padne na pamet, pa se sećamo da je skoro izneo i neki svoj stav kada je u pitanju KiM, da će Srbija biti širokogruda. Nikad nam nije objasnila, nije ni građanima Srbije, šta pod tim podrazumeva, a pogotovo kako on sme u nekim zvaničnim razgovorima da iznosi svoje mišljenje. Nadležnost Vlade regulisana je članom 123. Ustava Republike Srbije. U tom članu se kaže da Vlada utvrđuje i vodi politiku, izvršava zakone i druge opšte akte Narodne skupštine, donosi uredbe i druge opšte akte radi izvršavanja zakona, predlaže Narodnoj skupštini zakone i druge opšte akte i daje o njima mišljenje kad ih podnese drugi predlagač, usmerava i usklađuje rad organa državne uprave i vrši nadzor nad njihovim radom, vrši i druge poslove određene Ustavom i zakonom. Pitam narodne poslanike, ovde prisutne: da li neko ovde vidi nadležnost Vlade u oblasti spoljnih poslova? Jasno i glasno je napisano u Ustavu Republike Srbije i Vlada mimo toga ne može i ne sme. S druge strane, u članu 112. Ustava imamo nadležnosti predsednika Republike koji, pod jedan, predstavlja Republiku Srbiju u zemlji i inostranstvu. Ovo je bio osnov zbog čega smo mi mislili da je neophodno da i u ovom zakonu i u svakom članu gde ste stavili Vladu treba da stoji predsednik Republike. Jer svi ministri idu po belom svetu, svi ministri komuniciraju sa predstavnicima drugih organa, ali ne može se reći da predstavljaju Republiku Srbiju u zemlji i inostranstvu jer je tu nadležnost Ustav Republike Srbije rezervisao isključivo za predsednika Republike. Zato mislim da je neophodno da ovde bude prisutan ministar. Pa da smo mu ovako lepo ovo objasnili i pročitali, možda bi on prihvatio i ovaj i ostale amandmane SRS-a. Međutim, u odsustvu ministra predlažem vama, kolege poslanici, da vi to uradite u Danuza glasanje. Još jedna primedba, zašto su poslanici SRS na ovaj zakon podneli mali broj amandmana. Na ovaj predlog zakona imamo mnogo više primedbi nego što smo podneli amandmana iz razloga što nije bilo moguće vremenski da na pravi i dobar način uradimo sve te amandmane, zato što smo ova četiri veoma važna zakona dobili sa rokom za amandmane od svega 18 sati. Dakle, trebalo je do tog nekog četvrtka do ponoći da se završe amandmani i na zakon o Vojsci i o odbrani i o spoljnim poslovima i službama bezbednosti, a dozvolićete, to su četiri toliko bitna i važna zakona da, koliko god se žuri DS-u, nisu smeli ovako navrat-nanos da budu uvršćeni u dnevni red i da nam se nije omogućilo da na jedan još bolji način obrazložimo, odnosno da pokušamo da promenimo ovaj zakon i da ga, koliko je moguće, uvedemo u ono što bi trebalo da bude zakon o spoljnim poslovima. Ponavljam, ovo o čemu danas raspravljamo i što ćete vi za nekoliko dana da usvojite, neće biti zakon o spoljnim poslovima, bez obzira što se tako zove. Nemojte da obmanjujete građane Republike Srbije jer pola ovog zakona su posebne odredbe o radnim odnosima u Ministarstvu. Dakle, kakve to ima veze sa spoljnim poslovima? Ovo je, trebalo je da bude jedan podzakonski akt – premeštaj na rad, prava funkcionera, razrešenja sa položaja, posebna pravila disciplinskog postupka – dakle, donećemo zakon da zadovoljimo formu, ali suštinski, mi još uvek, i posle ovog zakona, nemamo zakon o spoljnim poslovima.
Da li se još neko javlja po ovom amandmanu. (Ne.) Hvala. Na član 21. amandman je podneo poslanik Nikola Žutić. Vlada i Odbor za inostrane poslove nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Nikola Žutić.
Poštovani poslanici, javljam se po amandmanu na član 21, ali kao član Odbora za inostrane poslove. Pre svega, moram napomenuti da je u ovom amandmanu napravljen jedan lapsus. Naime, on glasi: U članu 21. stav 1. posle reči "saglasnost" dodaju se reči "predsednika Republike i", a treba da glasi: U članu 21. stav 1. pre reči "saglasnost" dodaju se reči "i predsednika Republike". Tako bi taj član 21. trebalo da glasi: Vlada na predlog ministra i predsednika Republike i uz saglasnost države prijema, može za počasnog konzula postaviti lice... Nadam se da ćete u Danu za glasanje imati u vidu ovaj lapsus koji je, pre svega, nepažnjom kod kucanja tako formulisan. Znači bitna je ova jedna reč, znači prije reči "saglasnost" da se dodaju reči: "i predsednika Republike". Inače, rasprave o Predlogu zakona su na Odboru kratko trajale zbog ministrovih diplomatskih poslova, važnijih od ovih zakonodavnih, pa je amandman odbijen na Odboru. Inače, kao što je rekla koleginica Vjerica Radeta, mali je broj amandmana na tako izuzetno loš zakon. Amandmani SRS-a na zakonske predloge ne tretiraju se sa uvažavanjem od ove bahate, vrlo klimave koalicije, koja samouvereno nastupa, kao da nikad neće sići s vlasti. Ovaj zakon se donosi umjesto Zakona o inostranim poslovima Srbije i Crne Gore kojim je izbrisan institucionalni osnov uređenja spoljnih poslova. Zašto je iz naziva tog zakona izbrisano ime Ministarstvo, odnosno Sekretarijat za inostrane poslove? Izgleda da je koaliciona država Crna Gora, kao i u mnogim drugim državnopravnim dilemama, nametnula naziv "o spoljnim poslovima" Srbiji kako bi se preko naziva slabile institucionalne, odnosno državne osnove te konfederalne zajednice. Međutim, nije mi jasno ko je kumovao ovom sadašnjem nazivu - Zakon o spoljnim poslovima - koji se nažalost nalazi i u Ustavu. Ne poštuje se ni činjenica da je Zakon o spoljnim poslovima prvi zakon Srbije od 1886. godine, kada je donesen poslednji zakon Kraljevine Srbije. Valjda je trebalo takav zakon uljuditi, dati mu čak i svečanu formu preko istorijske preambule koju on, kao takav, ipak zaslužuje. Autori zakona morali su da imaju malo više poštovanja prema njemu kada su ga sastavljali. Zašto su se sastavljači zakona bojali da mu daju institucionalnu formu, pa su ga nazvali zakonom o spoljnim poslovima, a ne zakonom o Ministarstvu inostranih poslova? Dakle, već preko naziva se ovim zakonom razbija srpska državnopravna tradicija, zanemaruju se državne institucije. Ovom civilizacijskom dometu srpske vlade smijaće se generacije budućih teoretičara, istraživača, istoričara i pravnika kada budu upoređivali ovaj nedovršeni zakon sa zakonima o ministarstvima inostranih dela, poslova Kraljevine Srbije, Kraljevine Jugoslavije, pa čak i sa onima SFRJ. Prije sticanja potpune nezavisnosti, Kneževina Srbija je već 1858. godine, posle uvođenja u politički život Narodne skupštine kao državne institucije, formirala posebno, Inostrano odeljenje u okviru Kneževe kancelarije. Kasnije je ta kancelarija nazvana Kancelarija inostranih dela. Zakonom o ustrojeniju centralne državne uprave od 10. marta 1862, umesto popečitelja uvedeno je zvanje ministarstava i ministara, pa tako i Ministarstvo inostranih dela. Ovim zakonom je prvi put institucionalno obrazovana Vlada, odnosno Ministarski savet. Sticanjem nezavisnosti odlukama Berlinskog kongresa 1878. godine Srbija je otpočela sistematičnije da radi na zakonodavnom ustrojstvu Ministarstva inostranih dela. Tako je 18. januara 1879. godine donesen Zakon o diplomatskim zastupništvima i konzulatima srpskim u inostranstvu. Prvi zakon koji je sveobuhvatno propisao nadležnosti i organizaciju Ministarstva inostranih dela bio je Zakon o ustrojstvu Ministarstva inostranih dela, diplomatskih zastupništava i konzulata Srbije u inostranstvu, koji je donet 1. novembra 1886. godine. Taj zakon je važio do utapanja Srbije u Kraljevstvo Srba Hrvata i Slovenaca. On je detaljno propisivao nadležnost, odnosno delatnost Ministarstva, ali i organizaciono ustrojstvo, koje ovaj sretni zakon ne propisuje. Vrlo detaljno su opisane nadležnosti dva odeljenja, Političkog i Administrativnog, nadležnost odseka u okviru ovih odeljenja, organizacija i rad diplomatskih zastupništava i konzulata je vrlo detaljno opisan. Taj zakon je predvideo i donošenje podzakonskih akata, pravila za operativne poslove. U Kraljevini Jugoslaviji nastavljena je slična državnopravna tradicija, kada je bila u pitanju forma normativnih akata vezanih za Ministarstvo inostranih dela. Uredbom o organizaciji Ministarstva inostranih dela, diplomatskih zastupništava i konzulata Kraljevstva Srba Hrvata i Slovenaca iz 1919. na sličan način je regulisana organizacija i nadležnost Ministarstva inostranih dela. Posebno je bio detaljan Zakon o uređenju MIP-a i diplomatskih konzularnih zastupništava Kraljevine Jugoslavije u inostranstvu od 25. marta 1930. godine. Taj zakon je imao ukupno 53 tekstom bogata člana. Isto kao i prethodni zakoni, njime su detaljno razrađeni nadležnost ministra, djelatnost i organizacija Ministarstva, upravo ono što ovaj sadašnji zakon nema. Pri kraju međuratnog razdoblja, 10. avgusta 1939. godine, donesena je uredba sa zakonskom snagomo uređenju MIP-a, diplomatskih konzularnih zastupništava Kraljevine Jugoslavije u inostranstvu. Podeljen je na četiri glave itd. Dakle, to su vrlo detaljni i sistematični zakoni u odnosu na ovaj zakon. U državnopravnoj istoriji Srbije i Jugoslavije ministri inostranih djela su bili najbolji dio vlade, obično birani u zrelijim godinama, sa velikim diplomatskim iskustvom, kao na primer u Kraljevini Srbiji popečitelj Ilija Garašanin, ministar inostranih dela Jovan Ristić, u Kraljevini Jugoslaviji Nikola Pašić i Milan Stojadinović, koji su u isto vreme bili predsednici Ministarskog saveta, odnosno Vlade. Mi danas imamo mlađanog ministra koji je vrlo simpatičan,komunikativan, ali bez potrebnog iskustva i diplomatskog obrazovanja. Međutim, zaposlenima u MIP-u preti se otkazima jer je obrazloženjem ovog zakona propisano da će se primeniti posebne mere za poboljšanje diplomatskog kadra. U antisrpskoj socijalističkoj Jugoslaviji mesta ministara i diplomatskih predstavnika bila su rezervisana za nesrbe i retke režimske Srbe. Diplomatija je bila rezervisana za ekskluzivni rimokatolički kadar. Ministri su radili od formiranja nove socijalističke Jugoslavije 1945. godine, ali dvadesetak godina zakona o inostranim poslovima uopšte nije bilo - vrlo čudno. Možda se pomešala ona ubrzanost stvaranja konfederalne socijalističke Jugoslavije u kojoj bi svaka republika, buduća država, trebalo da ima svoje ministarstvo inostranih poslova, kako je to Josip Broz svojim federativnim konceptom već od 1945. htio i da sprovede. Tek 11. aprila 1963. godine donesena je uredba SIV-a o organizaciji i radu Državnog sekretarijata za inostrane poslove, a u julu 1971. godine Državni sekretarijat je nazvan Savezni sekretarijat za inostrane poslove. Pošto je savezna država odumirala i podruštvljavala se prema Kardeljevoj i Brozovoj ideologiji, znači, pridev "državni" je nestao i sada se upotrebljava savez – Savezni sekretarijat. Možda ovaj sadašnji naziv ovog nesretnog zakona sluti na odumiranje srpske države, odnosno njene državne institucije, pa i ove naše socijaldemokratske, liberalne i socijalističke političke grupacije zasnovane su na takvoj tradiciji socijalrealizma samoupravnog tipa. Kao član Odbora za inostrane poslove ispred SRS-a predlagao sam da se poslovi Ministarstva vezani za delokrug i organizaciju Ministarstva sveobuhvatno propišu ovim zakonom. Ministar se na Odboru hvalio da je zakon moderan, elegantan i kratak. On nije kratak u odnosu na prethodne zakone, ali je problem što u njemu ima toliko nevažnih odredbi koje su se mogle prebaciti u podzakonska akta Ministarstva. Da zaključim. Nedopustivo je da u ovom zakonu nema odredbi o strukturi i organizaciji Ministarstva. Upravo su u svim prethodnim zakonima postojale takve odredbe. Zato sam i naveo ovaj istorijat, svetli istorijat razvoja Ministarstva inostranih poslova. Skandalozno je što osnovni tekst zakona nije usklađen sa obrazloženjem zakona, u kojem jasno stoji odredba da se Zakonom o spoljnim poslovima uređuju delokrug i organizacija Ministarstva. Kao da se ovim zakonom propisuje da se Ministarstvo sastoji od organizacionih jedinica. Djelokrug rada Ministarstva određen je članom 5. Međutim, propisane organizacije Ministarstva naprosto u zakonu nema, a u obrazloženju ga ima. Na Odboru za inostrane poslove predložio sam, kao i Zoran Krasić, da se član 6. briše i umesto njega ubace članovi koji bi regulisali toliko važnu organizaciju Ministarstva. Gospodin ministar a i članovi Odbora iz vladajuće koalicije nisu podržali moj predlog da se ovaj nepotpun, konfuzan i nepregledan zakon bar dopuni elementarnim odredbama o organizaciji koju imaju mnogi zakoni diljem Evrope, a i svi prethodni zakoni Kraljevine Srbije, Kraljevine Jugoslavije i SFRJ. Istorija će ipak suditi jednom ovakvom nakaradnom zakonu preko vrednih istraživača, naučnika i biće svrstan u kategoriju bezvrednih zakona. Oni sigurno neće biti oduševljeni ovakvim zakonom. U obrazloženju se čak ističe da su na ovom zakonu radili brojni tzv. stručnjaci, naročito članovi Spoljnopolitičkog saveta MIP-a i članovi Udruženja za međunarodno pravo. Ove činjenice govore dodatno, znači, velika ekipa je radila, a maltene nikakvog dobrog rezultata nema. Neprecizan i nedovršen zakon moći će služiti samo onima koji će moći slobodno i nezakonito da sprovode spoljnu politiku Srbije, ali da vode "liberalnu kadrovsku politiku postavljanja i smenjivanja nepodobnog diplomatskog kadra''. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Amdžad Migati.
Mislim da taj amandman treba prihvatiti. Kao što su rekle kolega, predsednik predstavlja Srbija na međunarodnom scena. Još jednu stvar koja je važno, predsednik koji potpiše zakon je potvrdio po njegovom mišljenju je li to ustavno ili nije, je li može da potpiše ili ne. Ja ću dam jedan primer očigledan. Kako je imaš član, na primer, u zakonu, koje nije ustavno ili izigrava Ustav. Na primer, član 5. tačka 19. gde kaže: ''u saradnji sa Ministarstvom za dijasporu, unapređuje poštovanje ljudskih i manjinskih prava iseljenika, lica srpskog porekla i'', a ovo je veoma važno, ''državljana Republike Srbije u inostranstvu''. Međutim, Ustav izričito kaže, u član 13. Republika Srbija štiti prava i interese svojih državljana u inostranstvu. Pazite, kako sada, ovde kaže unapređuje, a ovde štiti. Konkretno, to mora, tu nema pregovora o tome, a ovde taj zakon ne radi. Predsednik ako prihvati, onda na osnovu toga neće imati primedba. Ali, ukoliko biće prihvatili i hteli da budete tako, onda predsednik mora da primenjuje Ustav i da traži da štiti interese građani Srbija i njihov ljudska i procesna prava u inostranstvu. A, kao što znate, do dan-danas to nije praksa. Ako hoćete da gledate na vaš uzor, na primer SAD, vi znate da oni na primer zbog "ljudska prava" činili najveće zlo koje zna savremena istorija. Da vidimo, na primer, u Avganistanu, Iraku, sad prete i Iranu, čak ako sećate se i zbog navodno ograđenosti, njihovi studenti vršila agresija na Granada svoje vreme. Prema tome, gledajte malo na ove velike koje smatrate za uzor, primenite Ustav, dajte odredba, predsednik mora da ima ovlašćenje, tako da kaže ministar: hej, šta radite, bre, taj naš čovek tamo zatvoren, zašto ga niste zaštitili, po osnovu čega? Ali ovako, da unapređuje ljudski prava, odnosno interese naših građana - šta to znači? To nema obavezujući reč. Mislim da ima velike razlika u srpskom jeziku između unapređuje i štiti, što stoji u Ustav. Meni nije jasno, ako već niste hteli da primenite, da menjate stav 19. član 5. i da odvojite kao dva člana, kako smo predložili na odboru, zašto ne dajete predsednik njegov ustavno ovlašćenje da to uradi. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Gojko Radić, po Poslovniku. Izvolite.
Članovi 225. i 226. Pošto smo dobili pismo iz Okružnog zatvora iz Subotice, ja ću ga pročitati, pošto je veoma kratko, da ne bih ovako nasumice o njemu govorio. ''Ova pritužba se podnosi zbog rasne i vjerske diskriminacije koja se sprovodi u Okružnom zatvoru u Subotici protiv vjernika pravoslavne vjeroispovijesti. Obrazloženje - obavešteni smo dana 7. 12. 2007. godine od vaspitača Jakovljević Siniše da je zatvorska uprava donela odluku da vernici katoličke veroispovesti imaju pravo 24. decembra, tj. za katolički Božić, nagradni vikend. Protiv takve odluke mi nemamo ništa. To je u redu. Pitamo se, zašto mi pravoslavni vernici nemamo pravo na iste sate, nagradne, za naš pravoslavni Božić". Dole u potpisu imamo - osuđenici pravoslavne veroispovesti Okružnog zatvora u Subotici, njih 22. Da li je moguće da u Subotici, od osnovnih škola do Okružnog zatvora, redom svi, tamo gde su pravoslavci, nemaju pravo na verske praznike, a svi drugi imaju? I kada su Zadušnice, tj. Dan mrtvih, Svi sveti, pravoslavci nemaju ni za Božić, nijedno pravo ne mogu da iskoriste tamo gde se tiče države i Vlade Republike Srbije. Da li je moguće da ministri u Vladi i Vlada Republike Srbije, gde god se nalaze Srbi, pokušavaju da ugrožavaju i gaze njihova osnovna i ljudska prava? Postavljam pitanje ministru pravde, da zauzme stav oko ovoga i da nam hitno odgovori, pre nego što dođe i prođe pravoslavni Božić, da se potrudi, da naloži zatvorskoj upravi, ako katolici imaju pravo da provedu vikend za svoj Božić, onda neka to pravo omogući i pravoslavcima.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, pozivam se na član 136. Poslovnika. Mislim da je dobro što ovo pravo koristim baš kada je u pitanju član koji reguliše pitanje počasnog konzula. Pre izvesnog vremena, mislim da je pre nekoliko dana, Srbija otvorila konzulat u Bitolju i za počasnog konzula su odredili, Vlada je odredila, gospodina Siljana Micevskog, bivšeg gradonačelnika Bitolja, inače člana ove stranke Branka Crvenkovskog. Da bi javnost znala o čemu se radi i ko je taj čovek, to je isto kao da ste Jezdu ili Dafinu Milanović izabrali za počasnog konzula. Ovaj gospodin i njegova supruga su osuđeni u jednoj sličnoj aferi u Makedoniji, ona ima naziv TAT, to je opet neka piramidalna banka. Postavljam pitanje ovim ljudima iz Ministarstva inostranih dela, spoljnih poslova, kako kome odgovara: koga su oni to odredili za počasnog konzula? Da li to znači da ova Vlada može čoveka iz zatvora neke države da izvadi i da kaže: to je počasni konzul Srbije? Ili vas je to prevario ovaj ambasador Zoran Popović, kako beše? Šta su kriterijumi da neko postane počasni konzul od Nikaragve, recimo? Mi imamo to opisano kako izgleda počasni konzul od Nikaragve. Makedonci očigledno nemaju to, ali me interesuje da li taj čovek koji nas predstavlja, konkretno ovaj ili bilo koji drugi kome date status počasnog konzula - koje kriterijume on treba da ispuni i kakva je veza između njegovog lika i dela i države čiji je on počasni konzul? Da li zato što je možda neki privrednik, zato što je bivši gradonačelnik Bitolja ili neko ima neke svoje privatne poslove, pa računa da će brže da završi preko ovoga? Digla se velika afera u Makedoniji, ljudi se smeju Srbiji i onda je naše Ministarstvo moralo da interveniše i kaže: ali on nije ovlašćen da vrši diplomatsko-konzularne poslove. To se potencira da bi se reklo: pa, na nečiji zahtev iz Makedonije, i na zahtev nekih odavde iz Srbije, mi smo odredili takvog čoveka za počasnog konzula, znate, izvinjavamo se, mnogo se izvinjavamo. Ali, to pogađa nas. Šta će ovi Makedonci da pomisle o Srbiji? Pitaće se kakav to čovek zastupa Srbiju kao počasni konzul. Izgleda da smo u toj raspodeli mi bolje prošli sa počasnim konzulom od Nikaragve.
Na član 23. amandman je podneo narodni poslanik Mileta Poskurica. Vlada i Odbor za inostrane poslove nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Mileta Poskurica. Izvolite.
Zahvaljujem. I ovim amandmanom smo hteli da popravimo tzv. zakon ili nekakvu drugu bližu podzakonsku regulativu kako organizovati rad Ministarstva spoljnih poslova. Naša amandmanska intervencija se odnosi na to da pokušamo da uvučemo predsednika Republike u predlaganje i donošenje odluke o tome da li će se neko diplomatsko predstavništvo otvoriti i zatvoriti. Mislimo da obrazloženje koje nam je Vlada dala nije baš do kraja pitko. Pre par minuta smo čuli citate iz Ustava i videli smo da u članu 112. stav 1. tačka 5) Ustava predsednik zaista odlučuje o postavljenju nakon dobijanja agremana za diplomatska predstavništva za koja je agreman potreban od stranih država, tako da je i ta, osim tačke 1) iz tog istog stava, koja je bila presudni razlog da podnesemo amandman, i tačka 5) jedan od razloga, koji je krajnje logičan, da predsednik u to bude uključen. Zaista ima prilika u kojima će se, u uslovima bicefalne vlasti kakva jeste kod nas, i ne samo u ovom trenutku, iako se zakoni donose prema trenutku, prema aktuelnoj situaciji, u kojoj se već tipuje da će ostati isti ministar, isti predsednik, stvari su naravno do kraja neizvesne, izbori su pred nama, možda izbori i druge vrste, prema tome, biće okolnosti u kojima će to biti dva različita tabora. Bilo bi zaista veoma korektno, a u neku ruku i demokratskije i praktičnije i pragmatičnije da predsednik, koji odlučuje o postavljenju ljudi, odlučuje i o tome da li se i kakve vrste DKP otvaraju ili zatvaraju, kakvi su to razlozi, da li su nekada razlozi neke druge prirode, gde je predsednik nemoćan da utiče, nego to jednostavno prepušta odluci ministra i Vlade koji su, po pravilu, homogenija i kompaktnija masa jer su sastavni deo jedne te iste vlasti. Naravno da ovakav predlog ustavno može da prođe, jer nema nijedne tačke za koju bi se izričito reklo da je u suprotnosti sa Ustavom, iako eksplicitno Ustav ne tangira i ne dotiče ovaj problem, ali ne dotiče ni problem odluke Vlade da se na ovaj način meša u spoljne poslove. Čuli smo iz citata ustavne nadležnosti Vlade. Vidite da ona ima konačnu odluku i o postavljenju činovnika i otvaranju diplomatsko-konzularnih predstavništava. Zato mislimo da bi trebalo ostaviti ovakvu mogućnost predsedniku, da na neki način, ustavno ili ovu zakonsku predloženu normu ne bismo derogirali ničim, ostaviti takvu mogućnost zbog budućeg vremena u kome će predsednik i Vlada sigurno ili možda neće biti iz jedne iste vladajuće većine i moguće je da će imati drugačije stavove. Zato bi trebalo dati takvu mogućnost da se postigne konačna saglasnost. Jer, konzument usluga Ministarstva spoljnih poslova i njegovih ispostava u inostranstvu je sigurno i predsednik Republike i nemoguće je da on ne bude zainteresovan da mu negde neko predstavništvo, u okviru namera vršenja vlasti, predstavlja zemlju u spoljnom, u drugom svetu i okruženju bude značajno da negde ima predstavništvo ili ne. Sve je moguće u Srbiji očekivati, čak i da se neka značajna DKP ugase, da se neka nepotrebna otvore, a da od toga predsednik recimo i nema neku određenu korist. Ako on proceni da bi možda negde imao neku korist, moći će uz saglasnost ministra spoljnih poslova da predloži, a da Vlada to operativno i tehnički završi, kako u zakonu stoji. Mislim da usvajanje ovog člana ne bi ni u čemu doprinelo da se zakon, ovakav kakav je, dodatno pogorša, skoro da je i nemoguće, ali bi na određen način pojasnilo poziciju predsednika Republike i ojačalo njegovu poziciju u ovom trenutku. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Amdžad Migati. Izvolite, gospodine Migati.
Smatramo da taj predlog mora da bude prihvaćen, makar u prvom fazo, jer tu nije izvršna politička pitanja, to je strateška pitanja o spoljni poslova. Iz ministarstva znaju, zatvaranje ambasada, to može lako, a otvaranje, to je mnogo teško. Ne može na osnovu političke volje jednog ministra ili jednu vlada da zatvaraju i otvaraju. Mi imamo prethodnog period dosta grešaka koje mnogo su koštale Srbija u svojoj spoljnoj politiku. Može to da potvrdi i osoblje iz Ministarstva, jer i do dan-danas ima problema. Mi gledamo na taj otvaranje i zatvaranje kao strateški cilj spoljni politika. Ja bih povezavao ovaj amandman sa član 6. koji niste hteli da brišete, jer mi smatramo da je strategija spoljne politika ne može da postavi počasni savet. To je mora da bude nacionalni savet za spoljne politika koji predstavlja svi činovnici politika u Srbiju a ne aktuelni vlast, jer strategija spoljne politika, to nije četri godina, to nije jedan mandat jedna vlada, ne dve vlada, to je dugotrajnu proces. Ono što vas nisu učili vaš uzorci, na primer SAD, strategija spoljno politika pravi na zakon verovatnoće. Kako? Na primer, ako dođemo u takvi situacija, kakvi imamo rešenje, ako dođemo u sledeća situacija, kakvi imamo rešenje, a ne za jednu osnovnu političku opcija i radimo i uništimo zemlja. Ja ću da vam navedem nekoliko primer koja analitičari ozbiljni, naučnici koji rade u spoljna politika, ozbiljno to stavljaju na dnevnom redu. Na primer, proces reintegracija na prostor Balkana nastavlja se. Pitanja koja postavlja, to je strateška pitanja. Šta imamo mi odgovor na taj nastavljenje? Neće da ostane samo na Kosovo, koje ne damo, naravno. Ona ide dalje. Je l' imamo mi odgovor nato? Mi nemamo odgovor na otcepljenje Kosova. A šta je dalje? Ništa. Drugi primer, evroatlantske integracija. Mnogo ozbiljni analitičari, koje ne čitate, jer čitate brošure NATO itd., smatraju da Evropska unija će da se pretvara u regionalna organizacija. Zbog dosta kontradiktornosti unutar Unija, ispitivanje javnog mnjenja,većina Evropljani protiv Evropska unija i tako. Mi vezali sve naš spoljna politika za evropski integracije, da ne kažem evroatlantske integracija. Šta ako dođe taj dan? Znate kako Sovjetski Savez odjednom se rušio, ljudi nisu imali vizija da će tako brzo. Šta ako desi se isto sa EU? Gde smo, šta radimo dalje, kako naša strategija, šta imamo alternativa? Ništa. Treće pitanje, koje je gospodin Mirović rekao. Smatra, on pisao o tom veoma ozbiljna knjiga, da je situacija na Balkanu kompenzacija za Bliskom istoku. Ako to je tačno, kakav naš odgovor? Šta imamo strateški? Zato ne može ni ministar, ni predsednik, ni Vlada, makar u dugotrajnu, da imaju jednostrano odluku. Tu mora da se osnuje nacionalni zavet za spoljna politika, koji će da ima različite mišljenje i različite rešenje. Onda izvršni vlast, na osnovo razvoj situacija, će da primenjuju ono što je u interesu Srbija. Da ne imamo sadašnju situacija, taj počasni savet koji nema osnova u zakonu, koji predstavlja interes američke politika, da ne kažem vama zašto, jer ima drugo argumenta, a primer je predsednik saveta koji ne krije da on radi za Ameriku i njihov politika. To nije politika Srbije. Srbija mora da ima svoj politiku, bez obzira ko je trenutno vladajući struktura što smatra da joj je prijatelj, saveznik i šta ja znam, jer možda druga struktura smatra da nije. Kada dođe Vlada, onda pogoršavamo odnos sa jednom, pogoršavamo sa drugom, onda stalno imamo taj nestabilna, neodređena spoljno politika. Zato makar sad, ako nemamo nacionalnu savet za spoljnu politika, treba i predsednik uostalom da učestvuje u tome. Zato ste morali da prihvatite makar to, ako niste prihvatili da brišete član 6. o savet i prihvatite naš diskusija na odboru, da se osnuje nacionalni savet za spoljni politika, koji je kategorija koji zna zakon, a počasni savet ne zna zakon i ne zna ni praksa u Srbija, sem sad ovo prvi put, i da već jednom Srbija vodi ozbiljna spoljna politika, koja je dugotrajna, strateška, a ne idi mi - dođi mi, od ministra do ministra, od vlada do vlada, onda mene lepa ova zemlja, tamo sam proveo lep odmor, onda ćemo da unapređujemo odnos sa njom; ona nije mi simpatična zemlja, jer tamo jedan mi psovao majku i onda treba da prekidamo diplomatski odnos. Ne može to tako. Imamo takve gluposti u spoljna politika. Da ne pričam, na primer, kako upoređenje, je bivši ministar radio sa neki pitanje od strateške interese, na primer arapsko-izraelski sukob, pitanje Palestine, kako on pravio grubo upoređenje, da to nigde nema, samo u njegova glava, i idemo dalje, kao nikome ništa. Zato ja bih vama predložio da ipak prihvatite taj amandman, dok ne prihvatite nov amandman ili kad se ne menjamo taj zakon i stvorimo nacionalni savet za spoljni politika koji će da stavi strategija i njene različite mogućnosti. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović. Izvol'te, gospodine Martinoviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandman koji je podneo narodni poslanik Mileta Poskurica je apsolutno u duhu Ustava Republike Srbije i u duhu jedne dobre diplomatske tradicije. Da je Vlada imala i malo sluha za ono što govori opozicija, ovaj amandman bi morao da bude prihvaćen. Ono što pada u oči kada je reč o Predlogu zakona o spoljnim poslovima, to se vidi na više mesta, to je da je Vlada izgleda svesno htela da umanji ulogu predsednika Republike u vođenju spoljne politike. Između ostalog, to se vidi i prilikom odbijanja amandmana narodnog poslanika Milete Poskurice na član 23. stav 1. Predloga zakona o spoljnim poslovima. Sasvim je logično, dame i gospodo, da predsednik Republike treba da da saglasnost na otvaranje diplomatsko-konzularnih predstavništava u inostranstvu. Ustavna je norma, koju vi izgleda zaboravljate, da je predsednikRepublike jedini državni organ koji predstavlja zemlju u inostranstvu. Neustavno je ono što ste uneli u Predlog zakona, da državu Srbiju u inostranstvu, pored predsednika Republike, predstavlja i ministar spoljnih poslova. Od kako je sveta i veka, državu u inostranstvu predstavlja šef države – u monarhijama monarh, u republikama predsednik Republike. Vi sada uvodite dvojstvo u predstavljanju Republike Srbije u inostranstvu, pa kažete: pored predsednika Republike, to radi i ministar spoljnih poslova. Ali, za to, gospodo iz vladajuće koalicije, nema primera u uporednoj praksi. Kada se otvara diplomatsko-konzularno predstavništvo u stranoj državi, onda Republika Srbija na taj način izražava svoju spremnost da tu drugu državu prihvati kao ravnopravnog člana međunarodne zajednice, kao jednog budućeg partnera u političkim, ekonomskim, bezbednosnim i drugim odnosima. Budući da je ustavna norma da predsednik Republike predstavlja zemlju u inostranstvu, sasvim je logično ovo što je predložio narodni poslanik Mileta Poskurica, da predsednik Republike treba da da svoju saglasnost prilikom otvaranja diplomatsko-konzularnog predstavništva u nekoj stranoj državi. Doduše, nama u SRS je potpuno jasno zašto vi imate tendenciju da sklonite predsednika Republike u stranu i da ne izražavate dosledno ono što piše u Ustavu Republike Srbije. Jasno je da se vi plašite pobede kandidata SRS na predstojećim predsedničkim izborima. Vi znate, kao što zna i cela Srbija, da će budući predsednik Srbije da bude srpski radikal Tomislav Nikolić i već sada stvarate zakonski osnov da sutra, kad Boris Tadić ne bude predsednik Republike, odnosno kad Tomislav Nikolić postane predsednik Republike, taj predsednik Republike, koji nije iz vaših redova, u spoljnoj politici ima što manju ulogu. Tomislav Nikolić neće dozvoliti da se vodi tajna diplomatija kada je reč o nekim suštinskim pitanjima za Srbiju, između ostalog i o pitanju Kosova i Metohije. Svima je jasno da se ta tajna diplomatija vodi i da se upravo, nažalost, iz Srbije, iz redova vladajuće koalicije, a pre svega iz redova DS, šalju određeni signali u inostranstvo, da se Republika Srbija neće mnogo buniti bude li se iznašlo rešenje za Kosovo i Metohiju koje nije u skladu sa UstavomSrbije i koje nije u skladu sa međunarodnim pravom. A da je to tako, dame i gospodo iz vladajuće koalicije, vi sami priznajete. Meni je žao što moram da se vratim malo unazad u obrazlaganju ovih amandmana, ali, evo, gospodine ministre, znam da vi niste pisali Predlog zakona, ali nije loše, pošto ste dobar logičar, da uočite šta ne valja u Predlogu zakona. Član 10: "Kulturno-informativni centar obavlja poslove'' (i sad pazite formulaciju) ''javne diplomatije iz delokruga Ministarstva i drugih organa državne uprave iz oblasti kulture, u cilju povećanja ugleda Republike Srbije". Da li to znači, gospodine ministre, kad kulturno-informativni centar obavlja poslove iz javne diplomatije, da neki drugi državni organ obavlja poslove iz tajne diplomatije? Pošto mi znamo da postoji tajna diplomatija u ovoj zemlji i pošto to znaju građani Srbije, pozivam vas, gospodine ministre, izađite za ovu govornicu i objasnite šta je to javna, šta je to tajna diplomatija, ko u Srbiji vodi tajnu diplomatiju i na osnovu kog Ustava i na osnovu kog zakona?
Hvala, gospodine Martinoviću. Da li se još neko javlja po ovom amandmanu? (Ne.) Po Poslovniku se javio narodni poslanik Zoran Krasić.
Gospodine Albijaniću, ovo je stvarno neprihvatljivo da nemamo odgovor na ova vrlo važna pitanja, a ja se pozivam na član 136. našeg poslovnika. Radi se o članu 23. i ovom amandmanu gospodina Poskurice, kojim je tražio da se ubace reči ''uz saglasnost predsednika Republike''. Kada se ubace te reči ili, da budem precizniji, ukoliko se ubace te reči, onda je odluka Vlade o otvaranju ili zatvaranju diplomatsko-konzularnih predstavništava u suštini složeni upravni akt. Zato što saglasnost predsednika Republike i predstavlja taj neophodni sastojak da bi se jedna odluka donela, bez te saglasnosti ne bi mogla odluka da se donese i u određenim varijantama to je zajednička odluka, pod određenim uslovima. Samo da vas podsetim, predsednik Republike je na čelu izvršne vlasti. Ovde se daje primat i potencira predlog ministra i ministar izbija u prvi plan, što predstavlja, u suštini, unutrašnji odnos unutar Vlade. Znači, nešto što je unutrašnji odnos unutar Vlade, stavlja se u prvi plan, a ono što je suština, njega nema. Onaj ko je pisao amandman je baš našao pravu meru, da predsednik Republike treba da da prethodnu saglasnost. Ovlašćenje za tu prethodnu saglasnost nalazi se, pre svega, u nadležnostima koje su Ustavom date predsedniku Republike. Zar onaj koji postavlja i opoziva naše ambasadore ne treba da se prethodno na neki način pita gde će da bude ta ambasada, gde će da bude to diplomatsko-konzularno predstavništvo? Da li možete da zamislite situaciju? Pre nekoliko dana smo imali ovde jednu na momente šaljivu diskusiju, gde je gospođa Vesna Pešić, koja je bila ambasador u Meksiku, izašla i rekla: znate šta, mene su poslali u Meksiko, a Meksiko je ugasio ambasadu u Beogradu – šta sam ja tražila tamo u Meksiku? Vidite, takva je situacija moguća ukoliko se desi veliki raskorak između onoga kako predsednik Republike smatra da treba da vrši svoje nadležnosti i onoga koji je na čelu Vlade, ako bi Vlada bila u jednom drugačijem sastavu. Recimo, Vlada koju sačinjavaju neke stranke sa kojima predsednik Republike nema nikakve veze. Vlada otvori diplomatsko-konzularno predstavništvo i predsednik Republike neće da donese ukaz o postavljenju ambasadora. Slična je situacija kada neko dolazi kao diplomatski predstavnik neke zemlje, iz inostranstva, kod nas. On se prvo legitimiše kod predsednika Republike. Naravno, prethodno kod Ministarstva itd., ali zvanično se računa onog momenta kada kod predsednika Republike uz zastavu prinese te note, odsvira se šta treba da se odsvira, neka mala zakuska itd. To je čin kojim se pokazuje dobrosusedski odnos sa državom koja je poslala svog predstavnika. Ali, ne. Vi ste ovde pisali zakon, zato što ste sigurni da će Tomislav Nikolić da bude predsednik Republike, pa onda kažu: e, ajde sad ćemo mi njega da stegnemo, da ga blokiramo sa svih strana, da ne može da obavlja svoje ustavne funkcije. Ovaj amandman ste morali da prihvatite jer se razlozi za prihvatanje ovog amandmana nalaze pre svega u Ustavu Republike Srbije. Ukoliko u Danu za glasanje ne prihvatite ovaj amandman, onda budite sigurni da možemo s pravom da kažemo da vi ne poznajete Ustav, kršite Ustav i namerno činite ovo što radite.
Na član 25. amandman je podneo narodni poslanik Goran Cvetanović. Vlada i Odbor za inostrane poslove nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Goran Cvetanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničkog kluba SRS podneo sam amandman na davanje saglasnosti za otvaranje predstavništva u Republici Srbiji. Član 25: ''Na predlog ministra, Vlada odlučuje o davanju saglasnosti za otvaranje predstavništva druge države ili međunarodne organizacije u Republici Srbiji, kao i o otvaranju izdvojenih kancelarija predstavništva van mesta njegovog sedišta, ako je takav zahtev postavljen. Odluka Vlade objavljuje se u Službenom glasniku Republike Srbije''. Ovde se odmah postavlja logično pitanje: na predlog kog ministra? Logično je da to bude ministar spoljnih poslova, ali mi imamo i ministre opšte prakse. Naročito od kada je Vojislav Koštunica premijer, imamo ministra koji je u jednom mandatu ministar energetike, u sledećem mandatu je ministar vera. Zaista, postavlja se pitanje svih pitanja: kog ministra, na predlog kakvog ministarstva, ili svih ministara zajedno? Očigledno imamo i ministra lokalne samouprave, koji ima velika opterećenja na svojim plećima, a možda i vežba za nove zakone o lokalnoj samoupravi koji su neophodni da bi se raspisali izbori u mnogim lokalnim sredinama. Amandman SRS je potpuno jasan, da se u članu 25. u stavu 1. posle reči ''ministra'' dodaju reči: ''uz saglasnost predsednika Republike''. Potrebno je da predsednik Republike da saglasnost o otvaranju predstavništva druge države u Republici Srbiji jer predstavlja Republiku Srbiju u zemlji i inostranstvu. Jasno je da predsednik Republike treba da sledi spoljnu politiku koju utvrđuje Vlada jer je, pre svega, to nadležnost predsednika Republike. Ali, ministar ne može da predstavlja Srbiju. Može samo da sledi ono što predsednik Republike radi. Ako znamo da je sada trenutno predsednik Srbije gospodin Tadić i da su svi ovi zakoni, i Zakon o Vojsci Srbije, i Zakon o odbrani, i Zakon o spoljnim poslovima, pa i Zakon o osnovama uređenja službi bezbednosti Republike Srbije, neophodni da se raspišu izbori za predsednika Srbije, onda mi nije jasno zašto ne prihvataju amandman SRS, gde je upravo u skladu sa ovim predlozima zakona i u skladu sa Ustavom definisano da je predsednik Republike taj koji treba da predloži određenog ministra da predstavlja i državu, a i Vladu Republike Srbije. Poenta amandmana SRS je da se ne traže veće ingerencije za budućeg predsednika Srbije, gospodina Tomislava Nikolića, jer mi tražimo samo da se poštuje Ustav i zakon, ne veće ingerencije. Ali, i u obrazloženju Vlade Republike Srbije zašto se ne prihvata ovaj amandman stoji da je amandman kojim se predlaže navedena izmena neprihvatljiv budući da nije u skladu sa poslovima koji spadaju u nadležnosti predsednika Republike predviđene, pre svega, članom 112. Ustava Republike Srbije. Prosto je neverovatno, zbog toga što je u članu 111. definisano da predsednik Republike izražava državno jedinstvo Republike Srbije. Pitanje je da li u ovakvom stanju postoji jedinstvo između Vlade Republike Srbije i predsednika. Na kraju krajeva, ako pogledamo i sastav Republičke skupštine i trenutno stanje, vidimo da, osim nekoliko poslanika DSS koji su konstantno prisutni, nema skoro nijednog poslanika G17 plus, ne računajući predsedavajućeg koji zbog obaveza mora taj posao da obavlja, vidi se da jedinstvo i u Skupštini između poslanika većine ne postoji. Onda je još teže da se definiše jedinstvo između Vlade Republike Srbije i predsednika države. Ali, kada se Vlada poziva na član 112, moraću da ga, po ko zna koji put, makar nekoliko stavova, definišem. Predsednik Republike predstavlja Republiku Srbiju u zemlji i u inostranstvu. To je ono što i amandman SRS jasno definiše. Postavlja i opoziva ukazom ambasadore Republike Srbije na osnovu predloga Vlade, prima akreditivna i opozivna pisma stranih diplomatskih predstavnika. Znači, sve ono što smo mi stavili, postavili, definisali, stoji u Ustavu Republike Srbije. Zato bih zamolio ministra koji, eto, igrom slučaja, mora ovde da predstavlja Vladu Republike Srbije, da izađe za ovu govornicu i da zaista definiše stav Vlade Republike Srbije, zbog čega se odbija ovaj amandman ako je u skladu sa Ustavom, i članom 111. i članom 112, ako predsedniku Srbije, a sada je Boris Tadić – mi mu ne smanjujemo ovlašćenja, nego ono što je po Ustavu dajemo. Prosto je prosto, osim ono što je potpuno jasno, a to je da se plašite realnog stanja, a to je da je budući predsednik Srbije gospodin Tomislav Nikolić i da želite na taj način da smanjite ingerencije. Mislim da po ko zna koji put pravite kardinalne greške, a na vama je da procenite. Voleo bih da čujem vaše stručno mišljenje jer ipak ste dugogodišnji poslanik u republičkoj skupštini, pravnik ste, i siguran sam da podržavate stavove SRS u duši, ali ne verujem da imate hrabrosti da to i zvanično pred Skupštinom iznesete.
Reč ima narodni poslanik Dragan Todorović. Izvol'te, gospodine Todoroviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, mislim da je ovaj amandman koji je podneo poslanik SRS Goran Cvetanović izuzetno ozbiljan i da bi trebalo da se prihvati, jer iz svega onoga što nam se dešavalo i što nam se dešava možete vrlo lako zaključiti da je obavezno uključiti predsednika Republike kada su ovakve stvari u pitanju. Reći ću vam samo, danas ste imali priliku, recimo, da pročitate da je engleska ambasada izdala saopštenje da je posebno zabrinuta za dešavanja u Novom Pazaru i da imaju nameru da otvore konzulat u Novom Pazaru. Kod svakog građanina Srbije se istog momenta upale sve moguće crvene lampice jer zna da je od te pomoći, koju su nam pružili Englezi, odnosno Amerikanci, EU, posebno Englezi, bivša SFRJ ušla u građanski rat. Milioni izbeglica na srpskoj strani, nekoliko desetina hiljada pobijenih i, kada uzmemo sada, da se podsetimo u ovo zadnje vreme šta se dešava u Novom Pazaru, odmah pomislimo da se sprema nešto novo što će se obiti o glavu Srbiji i građanima Srbije. Molim vas, ko može da poveruje da su baš Englezi zainteresovani za probleme muslimana u Novom Pazaru i oni sada, dušebrižnici, hoće da im pomognu. Je l' oni to pokazuju svuda u svetu ili su rešili baš ovde u Srbiji da pokažu? Najbolje to mogu da urade, recimo, u Iraku, bez ikakvih problema, i da ubede ne samo muslimane u Srbiji, nego svuda u svetu, u svoju brigu za muslimane. Odmah moramo da zaključimo da se iza ovoga krije nešto drugo, nešto što će Srbiji naneti veliku štetu, i tu nema dileme. Kad se završi, ako se završi, po njihovom scenariju, Kosovo i Metohija, tako što će pokušati da otcepe Kosovo i Metohiju, zna se šta je sledeći korak, ne treba tu biti mnogo pametan – Vojvodina. Ali, istovremeno se spremaju uslovi u Raškoj. Zašto? Da bi Srbija bila rastrzana na što više stranaka, da ne bi uspela da se brani. Zbog toga je izuzetno važno da predsednik Republikeima ova ovlašćenja jer, ako bi ministar eventualno i pristao na ovako nešto, pretpostavljamo da iole ozbiljan predsednik Republike ni u kom slučaju neće olakšati nekoj stranoj državi da ostvaruje ovakve ciljeve, kakve smo mi nažalost imali prilike da doživljavamo u protekle dve decenije. I to su ozbiljne stvari. Jednom prilikom sam vam rekao, odmah posle one iftar večere, na kojoj se pojavio američki ambasador – sećate se, nije to bilo tako davno – čim je američki ambasador otišao da miri muslimane između sebe, vi ste obrali bostan. Tamo gde su Amerikanci mirili i išli u misije dobre volje, iza njih ostaju krvavi tragovi. Preporučio sam vam i tada, a i sada, našoj državi, da ni u kom slučaju ne dozvoli otvaranje konzulata u Novom Pazaru jer setite se do čega nas je dovelo otvaranje konzulata u Podgorici. To su stvari koje nikada ne smemo da zaboravimo. Ozbiljna država, a pretpostavljam da bismo mi morali da težimo tome da budemo ozbiljna država, mora da štiti sopstvene interese. Kad kažem da štiti sopstvene interese, onda kažem da mora da štiti interese građana sopstvene države i da sve probleme, ako postoje, rešava država a ne neko drugi. Valjda je sada jasno, posle ove dve decenije, da niko te probleme neće rešiti. Niko. Oni će samo pokušati da ih podstaknu, da dovedu do haosa, kako bi u tom haosu ostvarili ciljeve koji su za njih važni, a ne za građane ove države. Zato to treba unapred da se definiše i da se onemoguće, odnosno uskrate sve mogućnosti koje bi im olakšale da ostvaruju ovakve ciljeve, a posebno ciljeve koji su izuzetno nečasni, a to je da zavađaju po političkoj, po verskoj, po nacionalnoj, po bilo kojoj osnovi građane Srbije i da to koriste kako bi sprovodili svoje ciljeve. Zato mislim da ovaj amandman treba ozbiljno razmotriti i u ovo uključiti predsednika Republike. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Amdžad Migati, po amandmanu. Tri minuta, gospodine Migati.
Mislim da je Vlada, odnosno Ministarstvo morala da prihvati taj amandman, ali pošto je odbila amandman na član 23, onda to je odbila. Međutim, samo da vas upozoravam da takav član zakon ne da nije u skladu sa Ustavom, nego je čak i nedemokratski. Ne može u demokratskom praksu svuda u svetu da ministar samovoljno da uradi sve. Vidite, u zakonu, član 19, 21, 26, 27, 32, 34, 37, 39, 41, 43, 45, 48. kaže: odlučuje ministar, propisuje ministar, na predlog ministra. A na osnovu čega on to radi – nema nigde. Mi smo predložili makar da to bude malo demokratičnije, da kažemo na osnovu Poslovnika ili tako dalje. Idemo dalje. U zakonu, član 62: ''Podzakonski opšti akti koji su predviđeni ovim zakonom biće doneti do 1. januara 2009. godine''. Znači, ministar će imati još dugo vreme da donese taj odluke, godinu dana. Menja se ministar, dođe drugo, onda on opet može da podnosi novi podzakonskom aktom. I tako, umesto da zakon bude stabilan, demokratski zakon, koji primenjuju sve vremena, ne, mi damo mogućnosti i svaki ministar da menja zakon kako hoće. Ne mora da konsultuje sa predsednikom, po nekom članovi taj zakon, nego sam propisuje, a makar ima dosta stvari koje su strateškiinteres spoljna politika za Srbija, ali on opet propisuje. To neverovatno. Ne razumem zašto vi dozvoljavate, koji kažete da ste demokrati, da dajete toliko ovlašćenje jedan ministar. Ne kažem za sadašnji ministar ili budući ministar, kažem uopšte, jer demokratija zna se, tu ima propisi, sve mora da bude određeno da bi jedna osoba vršila taj propisi, a ne on propisuje i onda sve izvrši. Po kom osnovu? Vi znate čak i Vlada Srbija, kao što sam rekao malopre, nema pravo da stavi strategija, ona samo izvrši opšta politika koja je na osnovu neka određena strategija već ima država. Međutim, stvarno ne razumem kako nećete da prihvatite najlogičnije stvari koje minimalno poboljšavaju vaš zakon. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Dušan Bajatović, po amandmanu.
Poštovane kolege i koleginice, moram da priznam da mi je kolega Migati dao odličan šlagvort. I sam sam hteo da kažem neke od stvari, možda na drugačiji način, ali to je ta priča. Čini mi se da je i sam ministar inostranih poslova Jeremić ovde rekao da se radi o tehničkom zakonu. Znate, ovaj zakon propisuje pravila igre. Prepisan je, gospodine Todoroviću, vrlo ste to dobro rekli. Nije problem da se nešto što je dobro, što je utemeljeno, što je na korist države i provereno u nekim stabilnim zemljama i prepiše, samo je problem kako će se primeniti. Ono o čemu želim da govorim kada je u pitanju davanje saglasnosti za otvaranje predstavništva u Republici Srbiji jeste delom ovo što je govorio i gospodin Todorović. Ali, to je povod da uopšte pitam zašto u ovom zakonu, kada su odnosi na srpskoj političkoj sceni toliko komplikovani, kako unutrašnji odnosi među nama, tako i spoljne okolnosti, zašto nije moguće da se, recimo, ovde nađe jedna obaveza, moglo je i u Poslovniku Skupštine, a ne bi bilo loše da je u zakonu zapisana, da se jednom godišnje podnosi ekspoze o osnovnim pravcima spoljne politike. Kao što znate, doneli smo, recimo, Zakon o odbrani, a da pri tome nismo razradili, kako kažu, u članu 7. tog zakona, strategiju nacionalne bezbednosti Republike Srbije, strategiju odbrane Republike Srbije i doktrinu Vojske Srbije. Isto važi i za ekspoze o osnovnim pravcima spoljne politike. Da nas, recimo, na svaka tri do šest meseci gospodin ministar obavesti o tome šta se dešava u međunarodnim okolnostima, odnosno da podnese izveštaj o međunarodnom položaju Srbije. Mislim da politički trenutak u Srbiji i sama sednica gde bi nam pregovarački tim i Vlada Republike Srbije podneli izveštaj o Kosovu i Metohiji, što je tražila SPS, a ovde je gospodin ministar Jeremić praktično stavljen u rang predsednika države i predsednika Vlade, što znači da je u spoljnim poslovima u njihovom rangu, da čujemo najzad šta se to u međunarodnim okolnostima dešava oko Srbije i sa tretmanom Srbije kada su u pitanju međunarodni poslovi. Neću mnogo pričati o tome da smo mi u okviru podizanja svog međunarodnog ugleda vrlo često nekritički slušali svoje navodne saveznike. Kažem navodne jer mnogi od njih očigledno nisu bili iskreni kada su u pitanju interesi Srbije, a koji su ovde pojedine političke strukture zaista pomagali. Od takve vrste podizanja ugleda Srbije, nekritički primenjujući ono što nam se nameće u domenu političke doktrine, ekonomskih odnosa, uređenja države Srbije, koliko vidim, imamo samo štete. Ne vidim da su nam politički saveznici iz tzv. međunarodne zajednice, a radi se o navodno najmoćnijim zemljama sveta, mnogo pomogli. Kad govorim o tome, mislim na to da su, po mom shvatanju stvari, a imam i dokaze za to, i Vuk Drašković, a pre njega Goran Svilanović, očigledno bili američki ljudi. Inače, Goran Svilanović ne bi završio kao albanski lobista u Paktu za stabilnost, a to isto je radio dok je bio ministar spoljnih poslova. Iskreno se nadam da to nije slučaj sa gospodinom Jeremićem i da njegovo školovanje u Americi nije nikakav dokaz za to da je on trenutno u funkciji nečijih drugih osim interesa Republike Srbije. Ono o čemu dalje valja govoriti jeste da je ono što je bilo profesionalno u srpskoj diplomatiji do 2000. godine uglavnom oterano, isterano, proterano, omalovaženo u Ministarstvu spoljnih poslova. Uglavnom, ne svi. Neki ljudi koji su vrhunski poznavaoci spoljnopolitičkih prilika u delovima sveta kao što je, recimo, Bliski istok, danas podižu slušalicu na centrali Ministarstva inostranih poslova, a nisam siguran da ovi koji su došli, naročito za vreme ere Draškovića, u Ministarstvo spoljnih poslova, te tetke, strine, teče, a od 2000. godine i mnogi stranački prvoborci, predstavljaju onu političku elitu koja u ovom momentu može da zastupa interese Republike Srbije. Svima onima koji su primljeni kao pravi profesionalci posle 5. oktobra svaka čast, ali se bojim da u momentu kada bi Ministarstvo inostranih poslova trebalo da odigra jednu od ključnih uloga, ali istinsku ulogu oko razrešenja pitanja Kosova i Metohije, podizanja međunarodnog ugleda Republike Srbije i ostale stvari koje bi trebalo da rade, bojim se da imamo jako malo ljudi koji su istinske diplomate od karijere, a imamo previše stranačkih prvoboraca. Uostalom, razna vraćanja, od Milana St. Protića pa nadalje, pokazuju da mi imamo potpuno nekompetentne ljude koji su imenovani jednostavno zato što su stranački prvoborci. Ta stvar se ne odnosi samo na ambasadore i konzule. To ide dotle da su čak i vozači, a verovatno i tamo neke domaćice ili neki pomoćnici ili neki saradnici takođe imenovani po stranačkim kriterijumima i otišli tamo da bi bili nagrađeni zbog svog prvoboračkog staža. Nemam ništa protiv ukoliko su njihova stručna sprema, njihove sposobnosti i njihovo poznavanje poslova iz oblasti spoljnih poslova na nivou. Nažalost, pokazalo se u mnogo slučajeva da nije. Osim toga postavlja se pitanje, kad je u pitanju oblast kadrovske politike Ministarstva inostranih poslova, šta se to dešava pa, recimo, nismo do skoro, praktično, imali ambasadore, a nemamo ni sada, u svim najmoćnijim zemljama sveta i ne znamo tačno šta ti ljudi tamo rade. Podsetiću vas da do pre praktično godinu dana nismo imali ambasadore, čini mi se, ni u Rusiji, ni u Londonu, ni u Vašingtonu i da ne idem dalje, a otima nam se 15% teritorije Republike Srbije. Dakle, možda ovaj zakon jeste na neki način tehnički zakon, ovde se čak priča i o nekoj vrsti radnih odnosa, ali je mnogo bitnije što ova skupština ni građani Srbije, koji ovo dosta pomno prate, to je moja lična percepcija, vidim kada negde odete da o tome pričaju, u stvari nisu obavešteni na pravi način kakvim se to poslovima bavi Ministarstvo inostranih poslova. Samo sam pomenuo primere Gorana Svilanovića i Vuka Draškovića i ne bih voleo da se to desi i Vuku Jeremiću, ne zbog njega, nego zbog nas i zbog interesa Srbije. Prema tome, lično mislim da i ovo vršljanje i mogući konzulati, kako je to rekao kolega Todorović, tamo gde im zbog osetljivosti odnosa nije mesto, a još manje im je mesto po namerama koje se iskazuju kada su u pitanju interesi Republike Srbije, da bi trebalo to da razmotrimo u okviru jedne jasno predočene, i poslanicima i građanima Srbije, politike koju će po tom planu voditi Ministarstvo inostranih poslova i Vlada Republike Srbije. To što ćemo podići svoj ugled i dokazati da smo demokratični, što ćemo otvoriti nekakav konzulat u Novom Pazaru Englezima, pa posle imati problema sa radom tog konzulata, po meni, zaista svaka država koja drži do svog dostojanstva ne bi se mnogo obazirala na demokratiju, pa čak ni na ljudska prava – kada su u pitanju ljudska prava, vidimo u Avganistanu i u Iraku, imali smo prilike da vidimo na sopstvenoj koži ovde u Srbiji – nego da se rukovodimo interesima Republike Srbije. Da ne bih uzimao previše vremena, pošto postoji jedna vrsta pomalo prećutnog, a pomalo javnog dogovora, da poslanici opozicije, zbog toga što su učestvovali u donošenju ovog Ustava i usvajanju ovakvog Ustavnog zakona, omoguće vladajućoj koaliciji, zahvaljujući argumentu da imaju 133 ili 137 poslanika, čak i usvajanje ovako nekvalitetnih zakona do Nove godine, dakle, želim da upoznam javnost da je ovo dobra volja opozicije, a ne kvalitet zakona, što o njima nema šta da se kaže. Voleo bih i pozivam pregovarački tim i Vladu Republike Srbije da se što pre podnese izveštaj o KiM, a gospodin Jeremić da odmah u januaru, na prvoj sednici [[nadam se da neće biti prevelike pauze ovog parlamenta zbog izbora]] podnese ekspoze o međunarodnom položaju Republike Srbije i da nas u okviru tog ekspozea upozna sa trenutnim položajem Republike Srbije kada su u pitanju međunarodni poslovi. Bilo bi od koristi i zbog javnosti Srbije i zbog podizanja međusobnog poverenja, a pre svega mislim da bi bilo korisno da raščistimo neke nedoumice koje vladaju među nama koji bi trebalo da predstavljamo političku elitu, a i među građanima Srbije. Hvala.
Narodni poslanik Munir Poturak, replika na izlaganje narodnog poslanika Dragana Todorovića. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, kolege poslanici, dame i gospodo, moja replika nije namera da izazovem nešto što je rečeno suprotno ili nešto što nije istina. Namera je da upozorim sve one koji pokušavaju da iznesu određene stvari a što se tiče Novog Pazara i drugih gradova u Sandžaku ili u Raškoj oblasti. U prošli četvrtak je bio okrugli sto u Novom Pazaru i napomenuto je da se dešava jedna vrlo perfidna teza, da posle Kosova dolaze na red Sandžak i Vojvodina. Na osnovu toga se dešavaju mnoge izjave, mnoga razmatranja, pa čak i nekakve političke analize koje donose uznemirenje građana na području sa koga dolazim. Iz tog razloga sam hteo da zamolim kolege da tom problemu oprezno, pažljivo pristupe i svojim izjavama i onim što se dole dešava. Tvrdim vam, to može da proveri svako ko se bavi istorijom, da Bošnjaci iz Sandžaka nikad nisu imali dijasporu van one bivše Jugoslavije i sad Srbije koja je bila usmerena protiv Srbije i protiv Srba, ni u Turskoj, ni na Zapadu. To može da se proveri i to je jedna veoma važna stvar. Ali, nemojte nam zabraniti da govorimo o teškoj ekonomskoj situaciji u Novom Pazaru. Postavljanjem granice prema Crnoj Gori, sa nekakvom administrativnom granicom prema Kosovu, Novi Pazar i gradovi uz Bosnu i uz Crnu Goru postali su lakat, korner u ovoj državi. Bili su veoma siromašni, bili su veoma zapostavljeni, danas su još više. Zbog onih građana u Novom Pazaru i u drugim gradovima, da ne bi bilo da me sutra neko tapše po ramenu šta sam rekao, u Srbiji postoje krajevi koji su i siromašniji i nerazvijeniji i sa manje potencijala nego što je to naš kraj. I tamo treba da se pomogne. Otvaranje konzulata je za mene novina, a drago bi mi bilo, smatram samo kao gest, da se na tom području stvaraju uslovi da se bolje živi, da se stvaraju uslovi da neko dođe sa stranim kapitalom, da se ta zona jednom konačno obeleži, da postoje uslovi da se društvene firme ne prodaju putem stečaja, nego da se nađe neko ko želi to tenderom, neko kao strateški partner, da se pokrene nešto u našim krajevima. To je ceo smisao. Naši ljudi, privrednici, potencirali su da se otvori i bugarski konzulat ili neko privredno predstavništvo, zato što veoma mnogo ljudi putuje, a čekaju najmanje po 10-15 dana za neku vizu koja bi im omogućila da posluju i da rade. Iz tog razloga namera, želja ili bilo koje moje obraćanje odavde jeste da upozorim da se prosto shvati da tamo žive i Bošnjaci i pravoslavci i drugi narodi i nacionalne manjine i da se uslovi života stvaraju i za jedne i za druge potpuno isto, i sve što tamo loše funkcioniše na sve se odražava. Hvala vam.
Narodni poslanik Esad Džudžević, potpredsednik Narodne skupštine Republike Srbije.
Poštovani gospodine potpredsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, naravno, podržavam ovo što je kolega Poturak rekao, ali da kažem, samo radi pojašnjenja, upravo sam se konsultovao sa ljudima koji su razgovarali ovih dana sa predstavnicima američke, engleske i francuske administracije i radi se o jednom projektu otvaranja kancelarije Misije OEBS-a u Novom Pazaru. Izjave britanskog, američkog i francuskog diplomate su išle u tom smislu da će oni, kao države, podržati otvaranje kancelarije Misije OEBS-a u Novom Pazaru. Dakle, ne radi se o otvaranju konzulata, i ja sam isto pročitao u štampi, ali mislim da je to netačna informacija. Radi se o otvaranju kancelarije Misije OEBS-a u Novom Pazaru koja može da doprinese izlasku ovog regiona iz nerazvijenosti sa različitim projektima, donacijama i slično. U tom smislu je kolega Poturak rekao pravu istinu o ovome. Zahvaljujem.
Narodni poslanik Dragan Todorović, po Poslovniku. Izvinjavam se, gospodine Batiću, samo da zaokružimo priču. Izvolite, gospodine Todoroviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, vodio sam računa da ni jednom jedinom rečju, ili na bilo koji način, ne dovedem ovo što se dešava u Novom Pazaru u bilo kakav kontekst koji bi imao bilo kakvu političku konotaciju ili da SRS ili ja dajemo ocenu tih događaja. Šta više, i pre desetak dana sam uputio poruku da vi sami nađete to rešenje. Čak sam i kritikovao neke u Skupštini koji su jedni aplaudirali jednima, drugi drugima. Smatrao sam da to nije dobro. Ne treba se stavljati ni na čiju stranu u ovom slučaju. Vi sami treba da dođete do rešenja. Svi oni koji navodno hoće da vam pomognu, zbog njih ćete samo doći u težu situaciju, ona će se dodatno iskomplikovati, a posebno kada su u pitanju ovi koji navodno žele, sad čujem, da otvore i kancelariju OEBS-a. Treba da vam bude jasno - nemaju oni nameru da vama pomažu. Oni vrlo vešto pokušavaju da, navodno kroz dobre namere prema muslimanima iz Raške, na neki način anuliraju sve ovo što je vezano za KiM, ili za Irak. Posebno za Irak. Činjenica je ono što se dešava na Zapadu i u SAD, što je upereno protiv muslimana celog sveta. Uzmite samo situaciju sa Iranom. Njihov predsednik već četiri godine laže svet, laže svoje građane. Ima izveštaj CIA da Iran ne obogaćuje uranijum i da ne stvara atomsku bombu, ali to je glavna optužba protiv Irana. To je problem sa kojim morate da se suočite. Što bi se reklo - čuvajte se Engleza i Amerike i darove kad nose. Uzmite samo BiH, uzmite Federaciju, oni već treći put šalju svoj kontingent u Irak. Pitam sada muslimane iz Raške oblasti: šta ćete uraditi kada se usvoji ovaj zakon o Vojsci, pa se bude upućivao kontingent naše vojske recimo u Irak, u Avganistan? Nemojte da mislite, što su dali obećanje ovde, da će to biti dobrovoljno. Dobrovoljno neće biti nijednoga. Onda će morati naredba. Hoće li muslimani da idu u Irak, u Vojsci Srbije? Ili, zapitajte se kako je moguće da vojnici iz Federacije Bosne i Hercegovine idu u Irak. Muslimani idu da ratuju protiv Muslimana u ratu koji su započeli Amerikanci?! Aman ljudi, dozovite se pameti! Zato budite oprezni u svemu ovome. Žele da vas iskoriste, kao što su to uvek radili. Da se razumemo, ja ovaj apel, ovu poruku ne upućujem iz političkih razloga, jer nemamo mi tamo veliko biračko telo, da ćemo sada sa ovim dobiti glasače iz Raške oblasti. Ovo upućujem zbog države i zbog vas, i zbog nas, zbog svih građana Srbije - da ne upadnemo u zamku koju nam spremaju jer će nas iskoristiti, zloupotrebiti i svima će biti gore zbog toga.
Reč ima narodni poslanik Dušan Bajatović, po Poslovniku.
Poštovane kolege poslanici, javio sam se zato što mislim da sam pogrešno protumačen od kolege Munira Poturka. Na šta sam ja mislio, kolega? Radi se o Kosovu i Metohiji, a ne o Raškoj oblasti. Svi smo svedoci da, kako se ovaj prvi deo ovako viđenog pregovaračkog procesa privodi kraju, raste ulog u političkoj igri oko Kosova i Metohije. U tom smislu se podiže ulog i kada je u pitanju Republika Srpska i njen opstanak, to ste videli po Lajčakovim tezama, nisu autori te teze, kako će u Raškoj oblasti biti nekih nereda, nijedan ministar, ni predsednik Vlade, ni predsednik Srbije, ni bilo ko iz ovog parlamenta. Neko tu tezu svesno lansira. Nisam uopšte želeo da govorim o međusobnim odnosima ljudi koji žive na prostoru Raške oblasti, nego sam želeo da govorim o podizanju uloga u političkoj igri. Moram da vam kažem, ne baš do kraja i možda ne dosledno, ali se slažem sa kolegom Todorovićem, a reći ću i zašto. Lepo je što će se otvoriti kancelarija Misije OEBS-a, ali ona neće doneti nikakve investicije. Nije ona tu zbog toga da se donesu krediti, niti su joj ovlašćenja takva da proceni kakva je sigurnost za ulaganja u Novom Pazaru. Ona je tu da da političke ocene, da vrši jednu vrstu monitoringa i navodno da ima misiju dobre volje. Moram da kažem da su iskustva na ovom prostoru, a bojim se i u nekim drugim zemljama, bez obzira što se eventualno radi o misiji dobre volje, vrlo često, po interese države Srbije, a ponavljam, i po neke druge zemlje, bila veoma loša. Dakle, mi imamo loša iskustva sa takvom praksom tzv. međunarodne zajednice. S druge strane, uopšte ne isključujem mogućnost, mada ne znam da li Engleska ima konzulat negde drugde, ne znam da li može da ima više od jednog konzulata, ne znam da li je to moguće po zakonu, nisam siguran, mnoge stvari počinju od toga što se pojave poslanici Velike Britanije. Mogu da vam kažem da su mnoge stvari i danas u svetu, tamo gde to neće da načnu Amerikanci, vezane za ono što radi britanska kraljica, kao mogući kandidat za predsednika Velike lože, ako to već nije. Prema tome, molim vas, jedna od dominantnih kriza sa kojom se suočava savremeno srpsko društvo je nacionalna frustracija. Ja vas molim da i sa te strane, razumevajući komšije sa kojima živite ...
Vreme.
Samo još jednu rečenicu da kažem, gospodine predsedavajući. Komšije sa kojima živite, a koje su druge nacionalnosti ili verskog opredeljenja - da vas pozovem da živimo jedni sa drugima, a ne da, zbog različitih političkih interesa, živimo jedni pored drugih. Tako što ćemo živeti jedni sa drugima, sačuvaćemo mir, a mir će doneti stabilnost. Kada imate stabilnost, lako će doći investicije za bilo koju oblast ekonomskog razvoja o kojoj želimo da govorimo. Nadam se da smo se razumeli. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Amdžad Migati, po Poslovniku.
Gospodin Munir je sigurno pogrešno razumeo gospodin Todorović. On uopšte nije bio upućen na račun građani koji živi dole u oblasti Raškoj. Međutim, on je hteo da upozorava na šta misli i šta hoće da radi Britanci. Je l' vidite, još u početak 20. veka lord Palmerston u svojoj knjizi "Istočna Britanija", ako mene ne vara pamćenje, ima jedno jedino primerak tu u Biblioteka Akademija nauka, već je protestovao tad zašto je tzv. Sandžak spojen sa Srbijom. Oni traže da to saveznici već oduzimaju, jer mora i zbog interesa Zapada, na taj prostor da ima mala državica i mali narod.To je, znači, strategija britanska diplomatija još od 20. veka. Sad, idemo dalje. Prošli ili pretprošli mesec, Britanija je već dala do znanje da ona podržava albanski separatisti i oni će da priznaju nezavisnost Kosova. Sad, kako štampa i diplomatski izvori najavi, da Britanija prvog januara, ukoliko ne menja to, će prvi priznati nezavisnost Kosova, koji će da budi jednoglasno proglašen. Isto, gospodin Munir, sećate se da je prethodni nemački ambasador isto imao udeo u tome. Znači, britanska diplumatija i njeni strategija idi na to, i to nije samo protiv Srba, to je protiv svih stanovnika Srbije, jer što manja država, onda što može više da se kontroliše. Šta je podeljeni narodi, onda je više i bolje staviti ih pod diktatom. I zato taj opasnost od britanska diplomatija, koja je poznat u istoriji da je veoma prevejana, veoma je loša i nikad nije radila u interesu jednog naroda, a neće da raditi ni u interesu muslimani na Sandžaku, kao što nije radila u interesu muslimani u Bosni. Jer, znate i sami, sad da muslimani, kao Srbi i Hrvati, u Bosna su okupirani. Pokojni gospodin Izetbegović, kad je dao ostavku, odnosno povukao, jasno i glasno je rekao: ja sam povukao i zbog pritiska tzv. međunarodni zajednica, koji oni okupirali Bosna i Hercegovina. I zato, da ne bude opet jedna farsa, nova okupacija, podela Raška, odnosno otcepljena Raška, pa posle okupacija Raška, zato treba svi da budemo obzirni, jer je to veoma, veoma ozbiljno pitanje. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović, po Poslovniku. Zaista vas molim, poštovani narodni poslanici, da završimo ovo. Nije fer više. Možemo mi o ovoj temi da diskutujemo i dalje, ali treba da radimo po dnevnom redu. Molim vas da radimo.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Albijaniću, javljanja narodnih poslanika SRS po Poslovniku u tesnoj su vezi s amandmanom koji je podneo narodni poslanik Goran Cvetanović. Ono što je rekao gospodin Dragan Todorović apsolutno je tačno. Svima u Srbiji je poznato da američka ambasada i ambasada Velike Britanije, pored onih redovnih diplomatskih poslova, koje obavlja svako diplomatsko predstavništvo, obavljaju i određene špijunske poslove i poslove koji su usmereni na destabilizaciju Republike Srbije. Ali, to nije slučaj samo sa Republikom Srbijom. Hteo bih da podsetim narodne poslanike da su upravo američki ambasadori u zemljama Latinske Amerike bili glavni kreatori građanskih ratova, prevrata, trgovine drogom i svih onih užasa koji su se dešavali u Latinskoj Americi '50-ih, '60-ih, '70-ih godina 20. veka. Američki ambasadori su u stvari bili pravi komandanti eskadrona smrti i u Nikaragvi i u Salvadoru i u drugim zemljama Latinske Amerike. Šta su te ambasade radile na prostorima bivše Jugoslavije, još dok je postojala SFRJ, dobro je poznato. Šta i danas rade ta ambasade u Republici Srbiji, vezano za rešavanje konačnog statusa Kosova i Metohije, i to je tačno. Gospodin Dragan Todorović ovde nije iznosio bilo kakve insinuacije. Ono što je rekao vezano za to da će posle kosovske krize da se otvori pitanje Raške oblasti i pitanje Vojvodine, to nije rekao gospodin Dragan Todorović. On je samo ponovio ono što je jasno i glasno pre izvesnog vremena rekao bivši nemački ambasador u Beogradu Cobel. On je poručio, pre svega vladajućoj koaliciji u Srbiji, da će Srbija ući možda u EU negde oko 2025. godine, da Mađarska ima legitimne interese u Vojvodini jer je to nekada bila mađarska teritorija koju je Srbija 1918. godine okupirala. Prema tome, to nisu bilo kakve insinuacije. Ono što je Cobel rekao, to u stvari Zapad misli. On je samo glasno rekao ono što zapadne diplomate ne žele da kažu. Gospodine Poturak, nemojte zaboraviti jednu maksimu kada je reč o odnosu zapadnih sila prema malim zemljama: pustite vi šta oni govore, vodite računa šta rade. Pričali su oni lepo i na početku jugoslovenske krize kako će da nam ponude usluge dobre volje, da pomire sukobljene narode, kako će da obezbede očuvanje teritorijalnog integriteta SFRJ, pa se na kraju to pretvorilo u jedan krvavi građanski rat. Očigledno je da je scenario isti. Ne dolaze oni u Rašku oblast da vam dovedu investitore, da vam daju hleb, da vas zaposle. Njima Raška oblast treba kao žarište sukoba. Ako nema sukoba između Srba i muslimana, odnosno, kako vi kažete, Srba i Bošnjaka, dovoljan je sukob između Bošnjaka, pa će oni da se pojave kao neko ko će taj sukob da reši. Ali, vodite računa o tome, oni uvek u svaku zemlju dolaze tako što u jednoj ruci nose vatru, a u drugoj ulje.
Reč ima narodni poslanik Nebojša Stefanović, po Poslovniku.
Dame i gospodo narodni poslanici, javljam se na osnovu članova 225. i 226. Voleo bih da iskoristim prisustvo ministra, pošto je Vlada odlučila da gospodin Marković bude ovlašćeni predlagač za ovu tačku dnevnog reda, i da postavim pitanje vezano za ono što se danas dešava i što sada prenose svi elektronski mediji, a što su odluke EU, odnosno za ono što se sprema da bude odluka EU. Članice kontakt grupe pozvale su EU da preuzme odgovornost za dešavanja na Kosovu i Metohiji i za rešenje tog statusa. Danas ministar inostranih poslova Švedske, a to prenose svi mediji, kaže sledeće: mi smo gotovo postigli jedinstvo o tome da države EU priznaju nezavisno Kosovo čak i bez nove odluke Saveta bezbednosti; tu imamo jedino problem malo sa Kiprom, koji zbog svoje unutrašnje situacije ima problema da se složi s tim, inače su sve ostale države EU postigle tu saglasnost. To govori Evropska unija. Šta mene interesuje? Interesuje me šta danas, u ovom trenutku, sada, preduzima naša zemlja. Šta preduzima Republika Srbija, šta preduzima Vlada, šta preduzima nadležno ministarstvo? Da li je upućen demarš? Da li je zbog ovog očiglednog poziva da se uništi deo naše teritorije, da se otme južna srpska pokrajina, neko nešto preduzeo? Na šta su utrošene milijarde dinara? Utrošili su ih članovi Vlade, razni kabineti, razne kancelarije i svi ostali koji su putovali po svim tim zemljama (putni troškovi, dnevnice i sve ostalo) da nas ubeđuju, pošto su to vaši veliki prijatelji, da je to pitanje koje će oni lako da reše. Mi danas imamo informaciju da su, osim Kipra, sve druge države EU za to da nam se Kosovo i Metohija otme. To oni otvoreno kažu i prenose svi elektronski mediji. U ovom trenutku možete da odete na bilo koji sajt i da uključite bilo koji kanal bilo koje televizije i da to vidite. Interesuje me šta je to što će Republika Srbija preduzeti. Jer smo u prošlosti, nažalost, i u prethodnih godinu dana, imali situaciju da mnogi predstavnici stranih država u ovoj zemlji imaju pravo da dođu u Srbiju, kažu da Kosovo treba da bude nezavisno, da Srbija maltene ne treba ni da se pita o ovom pitanju, a da naša zemlja ne preduzima ništa, čak ne uputi ni zvanični protest, protestnu notu toj državi, da kaže: vi se grubo mešate, protivno međunarodnim propisima i konvencijama i protivno Rezoluciji UN, u unutrašnja pitanja naše države i time grubo narušavate suverenitet naše zemlje. Ovo što sada radi EU je najflagrantnije rušenje Republike Srbije, mešanje u unutrašnje pitanje koje vodi ka otcepljenju naše teritorije i mene interesuje šta je to što će Vlada preduzeti. Voleo bih da odgovor dobijem odmah jer je to ono što sada najviše zanima građane Srbije. Upravo se poslanici SRS bune i postavljaju ova pitanja jer je ovo goruće pitanje Republike Srbije i ovo je nešto na šta Srbija ne može više da čeka.
Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović, po Poslovniku.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Albijaniću, imam poslaničko pitanje po članu 198. i molim da kao takvo uđe u stenografske beleške ovog zasedanja s obzirom na to da mi nije kompetentna osoba gospodin Marković. On možda nešto zna o tome, ali tražim odgovor na pitanje koje ću da postavim od ministra inostranih poslova Vuka Jeremića. Naime, ovaj član u zakonu koji se donosi, o spoljnim poslovima, ne piše pod kojim uslovima odlučuje o davanju saglasnosti. U članu se uopšte ne precizira koji su to uslovi koje treba neka međunarodna organizacija neke države da ispuni da bi imalo ovde, u mestu svog sedišta, ili kako se kaže, čak izdvojenu kancelariju van mesta sedišta. Moje poslaničko pitanje se odnosi na provladine agencije američke vlade koja želi da nam otme Kosovo i Metohiju. Dakle, postavljam pitanje Ministarstvu inostranih poslova: da li agencije koje imaju javne oglase po našim dnevnim i nedeljnim novinama, jedna takva postoji u Kragujevcu u kome živim, a koje se bave posredovanjem u prodaji i razmeni imovine Srba sa Kosova i Metohije, imaju saglasnost, ko im je dao odobrenje i pod kojim uslovima one mogu da rade? U pitanju je velika prevara srpskog naroda sa Kosova i Metohije. Oni, uz proviziju, naravno, i uz "posredovanje", svim Srbima koji su prognani sa svojih ognjišta otprilike plasiraju istu priču. Da zaborave na povratak na Kosovo i Metohiju, da je nezavisnost Kosova i Metohije gotova stvar, naravno, jer je to i zvanični stav Amerike i njihovog državnog sekretara. Pune su vam novine izjava i danas. Pa, vidite da je i sam ministar Vuk Jeremić rekao kako on čeka da ga zove Kondoliza Rajs da pokuša da je ubedi da Kosovo i Metohija ne treba da budu nezavisni. Zanima me, dakle, koje je ministarstvo, da li je to radio Goran Svilanović, Vuk Drašković - ne bi me iznenadilo, mogli su da štancuju ko zna koliko takvih ovlašćenja i odobrenja. Ne radi se samo o tome da oni na izvestan način čine nešto što je protivno Ustavu naše zemlje, a to je da se bave prodajom srpske zemlje, naravno, uz veliku prisilu i uz razne vrste ucena prema Srbima koje je aktuelna vlast ostavila, a koje su u svojstvu prognanih lica i koje nemaju hleba da jedu ili se nalaze u kolektivnim centrima ili ko zna gde tumaraju, kod prijatelja, rođaka i to stanje traje osam godina. U pitanju je vrlo ozbiljna stvar. Oni imaju javne oglase po našim dnevnim i nedeljnim novinama. Plaćaju i zakupljuju celu stranu i kažu, i još se pozivaju na to, da su provladina američka agencija. Nisam primetila da su u to uključene neke druge zemlje. Evo, gospodine Albijaniću, ako vam je toliko stalo da pritiskate to zvonce, a nije vam stalo da ja definišem do kraja poslaničko pitanje, nema problema, kasnije ću da se javim. Dakle, namera je jasna, a o tome su govorili, pre svega, gospodin Todorović, ali i ostale kolege srpski radikali. Ako već postoji Konvencija o diplomatskim odnosima, a ovaj zakon reguliše spoljne odnose, svaka međunarodna organizacija, dame i gospodo, gospodine Albijaniću, morala bi da prihvati i da ima prava i obaveze kao vid diplomatskog predstavništva. Ne može jedno diplomatsko predstavništvo, koje dobije agreman od jedne zemlje da je predstavlja na toj teritoriji, da ima stroge propise koji se tiču ove konvencije, a međunarodne organizacije da vršljaju i da rade šta hoće.
Hvala.
Molim da se prosledi ovo u formi poslaničkog pitanja. Baš me interesuje na koji će period da se osvrne aktuelni ministar, a ja tražim, evo, od 8. oktobra, od kada je bez odluke Narodne skupštine ovaj koji je vodio antisrpsku politiku, i vodi je i dalje, a savetnik je ministra Jeremića, Goran Svilanović, zaposeo uz Koštuničinu saglasnost, naravno, mesto ministra inostranih poslova, pa do današnjeg dana. Kako su registrovane i ko im je dao odobrenje i šta su oni priložili kao svoj program rada na teritoriji Republike Srbije? Naročito, ove koje se bave prodajom srpske imovine na Kosovu i Metohiji.
Reč ima narodni poslanik Vladan Batić, po amandmanu.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, ovaj amandman izaziva brojne polemike i dileme i postavlja brojna pitanja. Ta pitanja odnose se na proste činjenice. Da li je država Srbija davala saglasnost do sada za otvaranje diplomatskih predstavništava, kulturnih misija, ekonomskih centara, informativnih centara na Kosovu i Metohiji? Da li je neka strana država, ili međunarodna organizacija uopšte, od Srbije tražila saglasnost da otvori diplomatsku misiju, konzularno predstavništvo, kulturni centar, informativni centar, ekonomski centar na prostoru KiM? Nisam čuo. Da li je Republika Srbija uložila protest nekoj stranoj državi zbog toga što, mimo saglasnosti, znanja i obaveštenja države Srbije, otvara DKP, informativne, kulturne i druge centre na KiM? Nije. Dakle, kako onda Srbija pretenduje da bude suverena na čitavoj svojoj teritoriji, odnosno na delu koji se naziva Kosovo i Metohija? Ako se tamo bez saglasnosti, čak bez znanja, bez obaveštenja, bez pitanja otvaraju razne misije i predstavništva, onda je potpuno jasno da onaj ko to dozvoljava, ili ko se za to uopšte ne pita, i nije suveren na tom delu državne teritorije. Ali, mi imamo jedan obrnut slučaj. Čini mi se da je Srbija počela sama da otvara sedišta, predstavništva nekih institucija KiM u Beogradu. Evo mog pitanja. Gde je sedište Muzeja KiM? U Beogradu. Gde je sedište lista "Jedinstvo"? To je jedini srpski list na KiM. U Beogradu. Gde je sedište Pokrajinske biblioteke KiM? Gde je sedište Uprave prihoda KiM? U Beogradu. Gde je sedište Fonda za PIO? Opet u Beogradu. Gde sede direktori ili predstavnici tih institucija KiM i primaju platu 200%? U Beogradu. Gde sede direktori 40 zdravstvenih centara sa KiM i primaju takođe duple plate? U Beogradu. Dakle, mi smo sami, danas, pre nego što je iko priznao nezavisnost Kosova i Metohije, sve izmestili sa KiM. Sedišta svih tih institucija ove države u odnosu na njen deo koji se naziva KiM nalaze se u Beogradu. Nemojte onda da se bavimo lažnim patriotizmom, jeftinom patriotskom demagogijom i licemerjem. To je sve licemerje. To je sve politika duplih aršina. I još nešto, da iskoristim priliku, do Kosova je opština Kuršumlija. Znate li, gospodine ministre, da je granica između opštine Kuršumlija i KiM dugačka 109 kilometara? Znate li da na toj granici ima oko 15 sela? Znate li da tri sela više nemaju nijednog stanovnika? Znate li da od tih 15 sela na granici između opštine Kuršumlija i KiM ima ukupno oko 300 građana? Tamo Srbija polako umire, tamo Srbija polako nestaje, ne mora niko da nam uzima ništa. A onda se ljudi koji protestuju, rezervisti iz tog kraja, pretvaraju u Palestince i Kurde i oglušuju se svi o njihove zahteve. Ne kaže se - ajde bar da razgovaramo, da nađemo neki zajednički jezik - nego bahato, arogantno, bez ikakvih argumenata, umesto da Srbija brine, motiviše, mobiliše i stimuliše ljude koji tamo žive. Tamo, prvo vam otpadaju točkovi od Prokuplja do Kuršumlije, tamo više ne može normalno da se dođe, a onda sve pusto. Polako Srbija umire. Država, ako želi da bude suverena, pogotovo mora da vodi računa o pograničnom području. Mora da vodi računa, da poštuje ljude koji tamo žive. Ja sam juče, na mitingu gde je bilo preko tri hiljade ljudi, poručio i sada, gospodine ministre, ne znam da li vas interesuje, apelujem na Vladu i tražim, kao narodni poslanik DHSS, da se jedna od narednih sednica Vlade održi u Kuršumliji, tu pored Kosova, da se vidi kako ti ljudi žive, da se vide njihovi zahtevi, da se vidi ambijent. Kako da se brani KiM kada se napušta Kuršumlija i dižu ruke od Kuršumlije? Očekujem odgovor za predstavništva, i za ove duple plate, i za institucije KiM čiji direktori sede u Beogradu i primaju platu 200%. Naravno da onda ovim rezervistima ne može da se plati ništa. Hvala.
Da li se još neko javlja za reč po amandmanu narodnog poslanika Gorana Cvetanovića? (Ne.) Hvala. Odbor za inostrane poslove podneo je amandman kojim predlaže da se posle Glave 4. doda nova Glava 5. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima ministar Marković. Izvolite, gospodine ministre.
Zahvaljujem. Ovo je amandman kojim se uvodi nova Glava, peta, i u okviru nje tri člana, a radi se o saradnji ministarstva s Narodnom skupštinom. Nadležni odbor je prihvatio, Zakonodavni odbor smatra da je pravno moguć. Ja u ime Vlade prihvatam amandman, pa pretpostavljam da, u skladu sa Poslovnikom, on postaje sastavni deo teksta zakona, kako ne biste u Danu za glasanje morali da glasate za njega. Hvala.
U Danu za glasanje će se rešiti to pitanje. Reč ima narodni poslanik Dragoljub Mićunović, po amandmanu. Izvolite, gospodine Mićunoviću.
Iako su ova dva amandmana prihvaćena, želim da, pošto je ovde bilo nekih debata o tome, nešto kažem. Odbor za inostrane poslove je u dva navrata raspravljao o ovom zakonu. Oba puta je bio prisutan ministar. Mogu da kažem da je debata u Odboru bila vrlo tolerantna i da smo uspeli da dođemo oko nekih bitnih stvari do saglasnosti, da amandmani budu usvojeni jednoglasno. Šta je tu bilo bitno za nas? To je, pre svega, jedna saradnja sa Ministarstvom i uvažavanje onoga što se zove parlamentarna diplomatija i koje su sve to obaveze. Ovde je bilo reči oko toga da li se i kako ponašaju, imaju li obaveze predstavnici naših diplomatskih predstavništava u inostranstvu. Vi ćete videti da je to dosta razvijen amandman. Naravno, Ministarstvo je to prihvatilo i ubuduće će ta saradnja biti bitna. Drugo pitanje se odnosilo na obavezu ambasadora da, prilikom odlaska na novu dužnost, u parlamentu izlože svoje viđenje te zemlje, i šta i kako oni tamo misle da rade. O tome kakav su utisak ostavili ambasadori, obaveštava se Ministarstvo. Ovo nije nevažno pitanje, jer od toga kakav su utisak ostavili, a to pitanje, čim ga šaljemo Ministarstvu postaje i javno, obavezuje buduće diplomate da se ozbiljno pripreme za svoju dužnost. Ono što je takođe bilo važno, jeste obaveštavanje. Dakle, ta veza i širenje uzajamnih informacija je veoma bitna za koordinaciju čitave diplomatije naše zemlje. Ovde je predviđeno, i to je razjašnjeno povodom amandmana koji je gospodin Baralić ovde postavljao, da ministar najmanje dva puta Odboru podnosi izveštaj. Smatramo da su ovo bila ključna pitanja za odnos Skupštine i Ministarstva i mogu da izrazim zadovoljstvo da je to jednoglasno usvojeno. Predstavnici Vlade pokazali su dosta fleksibilnosti u ovim pitanjima i nadam se da će ubuduće saradnja između Odbora za inostrane poslove i Ministarstva biti na potrebnom nivou. Hvala.
Hvala, gospodine Mićunoviću. Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović, potpredsednik Narodne skupštine. Izvolite, gospođice Jovanović.
Na vaše oduševljenje, gospodine Albijaniću, ja ću veoma kratko. Želim samo da obavestim narodne poslanike i celokupnu javnost da je ovaj amandman proistekao zbog jednog konsenzusa, očigledno, koji se stvorio na sednici Odbora za inostrane poslove, ali na inicijativu poslanika SRS, u prvi mah zato što je sam zakon bio nedorečen. Ako pogledate stenografske beleške sa načelne rasprave, kada smo otpočeli raspravu po ovom zakonu, videćete da je to jedna od naših ključnih primedbi na Predlog zakona – zašto nema tog odnosa između MIP i Narodne skupštine Republike Srbije. Ovim će da se stvori jedna dobra praksa, u slučaju da ministar bude ažuran, i njegovo ministarstvo, i da na ovakav način sarađuju, kao što je to član propisao, sa Narodnom skupštinom, jer je, to sam rekla kada je bila načelna rasprava, po meni, bilo neverovatno da nema najmanje dva puta godišnjeg izveštaja i pregleda aktivnosti, naročito zbog toga što se naša zemlja nalazi u veoma osetljivom političkom trenutku kada je u pitanju naš odnos prema onima koji hoće da nam otimaju našu teritoriju. Oni neće da se zaustave samo na Kosovu i Metohiji. Mi ćemo, kao država i kao narod, nažalost, morati da vodimo diplomatsku bitku na duge staze. Verujem da će i sama promena političkih snaga u zemlji, već posle sledećih predsedničkih izbora, da stvori jednu drugačiju sliku o nama i o našim mogućnostima. Mislim da bi bio red, zato i pozivam gospodina Mićunovića, kao predsednika Odbora, da se ovim pitanjem dosadašnjih aktivnosti naših ambasadora koji su postavljani u vreme kada i on sam nije glasao za njihovo postavljenje, odnosno kad i sama Skupština nije imala o tome nikakve informacije, iako nisam član Odbora za inostrane poslove, ali rado ću, kada ta tačka bude na dnevnom redu, ako bude, a predlažem da to bude čim se usvoji ovaj zakon, da zatražite informaciju o delovanju i o postavljenju svih dosadašnjih naših ambasadora, jer mi imamo, i kao članovi parlamentarnih delegacija, ne svi, naravno, pre svega sam govorila o ovom Stojanoviću koji je ambasador naše zemlje u Holandiji, zbog činjenice da se tamo nalazi Haški tribunal, izuzetno negativno iskustvo. I samim tim, ovaj član 28, da ambasadori Republike Srbije obavljaju razgovor u nadležnom odboru Narodne skupštine pre odlaska na diplomatsku dužnost, u slučaju da, uslovno rečeno, taj neko ne položi ispit, ne znam kako bi onda on bio postavljen na tu funkciju ako pred poslanike Narodne skupštine dođe nespreman ili očigledno nesposoban da obavlja tu funkciju. Veoma je važno i pitanje koje danas moram da potenciram ovde, sa time će se složiti i moje kolege Momir Marković i Amdžad Migati, svakako je u sklopu rada ovog odbora i da bi ta diplomatska aktivnost bila na izvestan način sinhronizovana, od Skupštine prema MIP, veoma je važno da otpočnu sa intenzivnim radom, to je svojevrsni vrh zakonodavne diplomatske aktivnosti, odbori, odnosno grupe prijateljstva. Oni za sada postoje samo na papiru. Poslovnik Narodne skupštine Republike Srbije je odredio da Narodna skupština može da formira grupe prijateljstva i Narodna skupština se opredelila za jedan veliki broj zemalja sa kojima želimo da sarađujemo kao parlamentarne delegacije i da imamo te odbore. To je veoma važno. Reći ću vam da je oklevanje u tom smislu i nemogućnost da te grupe prijateljstva intenzivno rade svoj posao, dakle, da zakonodavna vlast uzme aktivno učešće u odbrani Kosova i Metohije, u privrednoj saradnji sa državama koje hoće sa nama da sarađuju, u svakom drugom pogledu, kulturnom, naučnom, veoma veliki problem. Moram da vas podsetim, uz ponovne čestitke Jedinstvenoj Rusiji na njihovoj ogromnoj pobediprošle nedelje naizborima, da je predsednik Ruske državne dume gospodin Grizlov, na razgovorima sa nama, koje je vodio u Domu Narodne skupštine, tada ste i vi, kolega Albijaniću, bili prisutni, dao neku vrstu zamerke Narodnoj skupštini Republike Srbije što njeni odbori ne sarađuju sa Ruskom državnom dumom. Posebno smo se osvrnuli na taj aspekt privredne saradnje, koja nije dobra i koja nije dovoljna, i na aspekt političke razmene iskustava između poslanika Ruske državne dume i Narodne skupštine Republike Srbije, naročito u oblasti nauke i obrazovanja. On je čak rekao da, koliko on zna, to možete da pronađete u beleškama sa tog razgovora, od 2001. ili 2002. godine gotovo da nije bilo nikakve saradnje na obrazovnom, kulturnom ili naučnom nivou. Mislio je institucionalno, između dva zakonodavna tela. Takođe, mi imamo iskustva u parlamentarnim delegacijama u Parlamentarnoj skupštini Saveta Evrope da se susrećemo s kolegama, mi tamo radimo po komitetima, po odborima, koji su iz parlamenata drugih zemalja, ali i te kako je važno, taj rad je sveden samo na to, na formalne ili neformalne kontakte, ali grupe prijateljstva, koje imaju ispred Narodne skupštine Republike Srbije svoje predstavnike, predsednike pre svega, pa onda i članove, koji žele aktivno da se uključe u tu saradnju i u razmenu iskustava, ne samo u oblasti zakonodavne aktivnosti, nego vi znate da, kada jedna parlamentarna delegacija iz bilo koje zemlje, pre svega prijateljske zemlje, dođe kod nas u posetu ili mi odemo tamo preko grupa prijateljstva, i te kako može da bude veliki doprinos i za razvoj kako sveukupnih odnosa između dve države, privredne saradnje, pa do nivoa lokalne samouprave. Nije nimalo slučajno što se dešavalo i dešava se da naši narodni poslanici čije stranke učestvuju, pre svega to maksimalno koriste srpski radikali, gospodin Igor Bečić i ostali srpski radikali koji imaju vlast u opštinama odakle su i narodni poslanici, da u tim svim međunarodnim kontaktima kod kolega iz zemalja koje su nama i te kako naklonjene, ostvare i tu saradnju koja je za dobrobit svih građana i za lokalnu samoupravu. To govorim i zbog činjenice da je za Kragujevac najavljena jedna velika od i te kako, pre svega privredne važnosti, manifestacija koja je odložena za sledeću godinu, za februar mesec, a koja se zove ''Dani Indije u srcu Srbije''. Zaista je neophodno da, i zbog toga i zbog saradnje sa svim drugim zemljama koje imaju takve namere da prezentuju svoju sveukupnu ponudu, što za naše privrednike, što za celokupno tržište u oblasti bilo koje druge saradnje i bilo kakve razmene, da shvatite na najozbiljniji način da je rad svake grupe prijateljstva, mi srpski radikali smo se isključivo opredelili za saradnju sa zemljama koje ne otimaju KiM, koje nas nisu bombardovale, zemlje koje imaju prema nama otvorene prijateljske odnose na ravnopravnim osnovama, da otpočnu sa radom. Tako bismo i mi onda, u razmeni informacija preko ovih članova koji će biti usvojeni i preko Odbora za inostrane poslove, i mogli i našli iskustva u kontaktu prilikom podnošenja izveštaja ministra inostranih poslova da prenesemo. To je ono za šta ćemo mi biti ovlašćeni. Naravno, članovi Odbora za inostrane poslove ili samostalno, na poziv drugih zemalja ili parlamenata, ili u saradnji sa nekim drugim skupštinskim odborom, obrazuju parlamentarne delegacije, ali rad grupa prijateljstva je i te kako važan. Zbog toga smatram da, koliko već narednih dana, ali bi bilo zaista skandalozno da se to ne reši do kraja godine, to mora da bude jasno definisano, kako bi narodni poslanici odgovorno i ozbiljno na sebe preuzeli i tu diplomatsku ulogu koju imamo kao narodni predstavnici i kao ljudi koji hoće da sarađuju sa zemljama za koje smo se opredelili po našem izboru. Hvala vam.
Da li se još neko javlja za reč po ovom amandmanu? (Ne.) Hvala. Na član 34. amandman je podneo Odbor za inostrane poslove. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Hvala. Na član 38. amandman (sa ispravkom) zajedno su podneli narodni poslanici Balint Pastor, Laslo Varga, Elvira Kovač, Esad Džudžević, Bajram Omeragić, Srđan Šajn i Rajko Đurić. Vlada i Odbor za inostrane poslove nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Balint Pastor. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, samo ću vrlo kratko pošto, na žalost, nema ministra u sali. U Ministarstvu spoljnih poslova pripadnici nacionalnih manjina su zastupljeni u izuzetno malom broju. To se odnosi i na zaposlene u Ministarstvu koji obavljaju svoje zadatke u Beogradu i kao na diplomate u diplomatsko-konzularnim predstavništvima Republike Srbije. Narodni poslanici Saveza vojvođanskih Mađara, Liste za Sandžak, Unije Roma Srbije, Romske partije predložile su amandman koji glasi: ''U cilju aktivnog uključivanja pripadnika nacionalnih manjina u rad Ministarstva, prilikom popunjavanja slobodnih radnih mesta preduzimaće se mere radi povećanja učešća pripadnika nacionalnih manjina u Ministarstvu''. Isto ovo rešenje smo predložili i prilikom postavljanja ambasadora i diplomata visokih zvanja kao i imenovanje ostalih diplomata. Mi, naravno, ne smatramo da mesta u diplomatiji treba da se dele po sistemu ključa, kako je to bilo pre dvadesetak godina, ali smatramo da bi bilo dobro da pripadnici nacionalnih manjina budu zastupljeni u većem broju u Ministarstvu spoljnih poslova, kao i u drugim državnim organima. Naravno da ne tražimo da pripadnici nacionalnih manjina budu zaposleni ako nemaju potrebna znanja, ali smatramo da među pripadnicima nacionalnih manjina ima takvih ljudi koji bi mogli da se angažuju u diplomatskoj službi, kao i da budu zaposleni u Ministarstvu u Beogradu. Vlada je, na žalost, odbila ovaj amandman sa obrazloženjem da se navedeni amandman odbija zbog toga što se na radne odnose u Ministarstvu spoljnih poslova primenjuje Zakon o državnim službenicima, koji u članu 9. stav 3. reguliše pitanje zapošljavanja nacionalnih i drugih manjina u državnim organima. Ovaj stav 3. člana 9. glasi: Pri zapošljavanju u državne organe vodi se računa o tome da nacionalni sastav, zastupljenost polova i broj osoba sa invaliditetom odslika u najvećoj mogućoj meri strukturu stanovništva. Ovo rešenje je pre otprilike šest meseci predložio naš kolega narodni poslanik Srđan Šajn i taj njegov amandman je tada bio usvojen i zbog toga ovo ovako stoji u Zakonu o državnim službenicima. Isto tako vas moram podsetiti da od 2004. godine postoji Zaključak Vlade Republike Srbije o merama za povećanje učešća pripadnika nacionalnih manjina u organima državne uprave, ali se, na žalost, navedeni član Zakona o državnim službenicima, kao i ovaj Zaključak Vlade o merama za povećanje učešća pripadnika nacionalnih manjina u organima državne uprave, ne primenjuje. Zbog toga je i ovo stanje danas, da pripadnika nacionalnih manjina nema ni u Ministarstvu za spoljne poslove ni u drugim ministarstvima, nema ni u sudovima, nema ni u tužilaštvima, nema ni u policiji i da ne nabrajam. Zbog iznetih razloga smatramo da bi bilo dobro da se prihvati ovaj naš predloženi amandman. Moram da kažem da su na sednici Odbora za inostrane poslove Narodne skupštine ovaj amandman podržali isključivo i jedino narodni poslanici iz G17 plus. Ne znam šta je razlog zbog kojeg to nisu učinile i druge stranke vladajuće koalicije, ali se nadam da je još uvek moguće da u Danu za glasanje sve tri stranke vladajuće koalicije, odnosno njeni poslanici, podrže ovaj naš amandman. Smatramo da je usvajanje ovog amandmana dobro ne samo za pripadnike nacionalnih manjina, nego i za Republiku Srbiju. Prošle nedelje sam već rekao da je u interesu Republike Srbije da po pitanjima bilateralne saradnje budu u Ministarstvu zastupljeni ljudi koji govore jezik, koji poznaju kulturu, koji poznaju odnose u državama u okruženju, sa kojima Republika Srbija treba da ima izuzetno dobro odnose. Još jedanput molim sve poslanike da u Danu za glasanje podrže ovaj amandman. Hvala vam.
Hvala, gospodine Pastor. Reč ima narodni poslanik Esad Džudžević, potpredsednik Narodne skupštine Republike Srbije, po amandmanu, a zatim narodni poslanik Laslo Varga.
Poštovani potpredsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, prvo ću o obrazloženju, zašto je važno da Skupština prihvati ovaj amandman i glasa za njega. Počeću prvo od onoga što je kolega Pastor završio. Smaramo da je vrlo važno i po ocenama mnogih domaćih, čuli smo i da je Vlada prije dve i po godine usvojila posebnu strategiju o potrebi povećanog učešća manjina u državnim organima, a da ne govorimo o mnogim domaćim i međunarodnim institucijama, da pomenem u ovom slučaju samo Rezoluciju Evropskog parlamenta kao preporuku Evropskoj komisiji, da je vrlo važno da Vlada Republike Srbije učini sve da učešće manjina u mnogim državnim organima bude adekvatno njihovom broju stanovništva. Samo da vas podsetim da bez Kosova i Metohije, dakle u Republici Srbiji, 17% građana čine zapravo pripadnici manjinskih nacionalnih zajednica. Dakle, da bismo ispunili te domaće, da kažem, i međunarodne standarde, veoma je važno da poslanici svih poslaničkih grupa podrže ovaj amandman, jer će on na pravi način izraziti, odnosno demonstrirati želju naše države da mi, pripadnici manjinskih nacionalni zajednica, osećamo ovu državu kao svoju i da se osećamo ravnopravnim. Upravo u ovom segmentu, gde se predstavljamo svijetu, dakle u Ministarstvu vanjskih poslova i našim konzularno-diplomatskim predstavništvima, vrlo je važno učešće nacionalnih manjina. Mogu da kažem još jednu vrlo važnu stvar, vezano za ovaj amandman. Mi, predstavnici manjinskih nacionalnih zajednica, odnosno manjinskih lista u ovom parlamentu, po mnogim političkim pitanjima se apsolutno razlikujemo, to smo demonstrirali u dosadašnjem radu u ovom parlamentu, ali što se tiče manjinskih prava i naročito ovog segmenta, zakona o vanjskim poslovima, prvi put smo u ovom parlamentu stali svi,predstavnici svih manjinskih lista. U tom slučaju je veoma važno da ovaj parlament usvoji nešto što je apsolutno volja legitimnih zastupnika manjinskih nacionalnih zajednica u ovom parlamentu. Još jednom tražim od svih vas, predstavnika svih poslaničkih grupa, da podržite ovaj amandman i da na taj način demonstriramo želju da i mi, pripadnici manjinskih nacionalnih zajednica, učestvujemo ravnopravno u ovom veoma važnom segmentu kao što je Ministarstvo vanjskih poslova, kao što su naša diplomatsko-konzularna predstavništva u svijetu. Zahvaljujem.
Hvala, gospodine Džudževiću. Reč ima narodni poslanik Laslo Varga, a zatim narodni poslanik Srđan Šajn.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, nastavio bih tamo gde su moji prethodnici stali. S jedne strane, Vlada je odbila ovaj amandman sa obrazloženjem da Zakon o državnim službenicima reguliše pitanje zapošljavanja nacionalnih i drugih manjina u državnim organima. Za mene je odbijanje ovog amandmana još jedan dokaz dvolične politike DS. Jedno govorite, a drugo radite. O čemu se radi? U Zakonu o državnim službenicima stoji da se pri zapošljavanju u državne organe vodi računa o tome da nacionalni sastav odslika u najvećoj mogućoj meri strukturu stanovništva. Ova formulacija je okvirna. Zato ste pre nekoliko meseci ovu formulaciju prihvatili. Ne može se postaviti pitanje zašto se ova formulacija ne sprovodi, zašto se ova formulacija ne primenjuje. Mi smo ovim amandmanom predložili konkretizaciju ove formulacije, na osnovu koje bi bile preduzete mere radi povećanja učešća pripadnika nacionalnih manjina, i to je nešto sasvim drugo. Naravno, ovo bi značilo konkretnu obavezu za Ministarstvo spoljnih poslova i zato se i ne prihvata. Inače, imamo informaciju da je Ministarstvo bilo spremno da prihvati ovaj amandman, a Republički sekretarijat za zakonodavstvo je sve to stopirao, odnosno bio protiv ovog amandmana. Apelujem sa ovog mesta na vladajuću većinu ili da podrži ovaj amandman ili da nam neko objasni zašto se u stvari ovaj amandman ne prihvata, jer ovo obrazloženje sigurno ne stoji. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Srđan Šajn. Imamo još jedan amandman pored ovoga, pa ćemo završiti ovaj deo i onda napraviti pauzu. Hvala vam. Izvolite, gospodine Šajn.
Pre nego što budem podvukao razliku između amandmana koji sam podneo na Zakon o državnim službenicima i ovog amandmana, hoću samo par uvodnih napomena, tako da se ne protumači na pogrešan način volja pripadnika manjina u ovom parlamentu, koji su podneli ovaj amandman. Prvo, moramo da definišemo da diplomatija države Srbije nažalost u ovom trenutku nije diplomatija koja je dorasla aktuelnom trenutku. To možemo da čujemo od mnogih evropskih i svetskih diplomata ako sa njima govorimo. Dakle, mi nismo za to da se inače loše kadrovsko stanje u diplomatiji još više pogorša time što će da se primene određeni ključevi i time što će to da nam bude razlog da se opravdavamo, da nam zbog toga diplomatija u državi Srbiji nije na najboljem mogućem nivou. Dalje, moramo još jednu stvar da razjasnimo ovde. Ona je nama bila polazna osnova za podnošenje ovog amandmana, a to je da diplomatija nije samo znanje, već da je diplomatija i veština. Tu dolazimo do ključne reči, u čemu se razlikuje amandman koji je već deo Zakona o državnim službenicima i ovaj amandman koji smo podneli na ovaj zakon. Kada zapošljavate nekoga kao državnog činovnika u opštini, u pokrajini ili bilo gde na državnom nivou, dovoljno je da on ima samo znanje. Ne mora da poznaje ni veštinu kada seda za sto, da li seda u isto vreme kada i domaćin ili ustaje pre ili posle njega, ne morate da mu objašnjavate na koji način ostvaruje kontakt sa sagovornikom, može da bude arogantan i dovoljno simpatičan, ali može da bude jako dobar državni činovnik u opštini, pokrajini ili na republičkom nivou. Međutim, kada govorite o diplomati, on mora da vlada mnogim veštinama. Da bi vladao tim veštinama, vreme je da u Srbiji diplomate prođu jedan proces osposobljavanja za to, da zaista budu diplomate, ne samo od znanja nego i od zanata. U tom smislu ovaj amandman govori da mi moramo da preduzimamo određene mere. Da bi neko bio u diplomatiji, nije samo da na konkursu kažete: on je pripadnik manjina, neka izvoli. Mere su da u postupku priprema diplomata vodimo računa da budu zastupljeni pripadnici različitih nacionalnih zajednica, da budu zastupljeni građani iz ruralnih delova Srbije. Ne treba da budu diplomate samo iz Beograda. Nije dobro da bude poneki diplomata iz Novog Sada, Niša, Kragujevca. Treba u diplomatiju da uključujemo ljude iz svih delova Srbije. I ljudi čiji su roditelji poljoprivrednici treba sutra da budu diplomate, a oni nažalost ne mogu u kući da nauče određene stvari o diplomatiji. Ovaj amandman ide u tom pravcu, da pripadnici nacionalnih zajednica budu u tim školama, a na taj način se otvara put i otvara se jedna nova era u razmišljanju u tom pravcu, da zaista svi građani Srbije mogu na jedan određen način da budu diplomate. Da gospođa Nada Kolundžija ne bi vrtljala očima dok ja govorim, samo ću da kažem da imaju šansu i mogućnost i SRS i DS da jasno na predsedničkim izborima kažu ko je za manjine, ko hoće glasove manjina i da glasaju za ovaj amandman, pošto već imamo predlog da G17 plus hoće da podrži to. Znači, ukoliko podrže manjine, nadam se da SPS nema ništa protiv toga da se ovo usvoji, onda imamo jednu jasnu politiku da DS i SRS, kao dve jake političke opcije u ovoj skupštini, jasno kažu ko je za to da manjine budu u diplomatiji, ko je za to da podrži kompletno učešće manjina u političkom životu Srbije, a ko je za to da govorimo o jednom deklarativnom načinu. Nadam se da će na kraju Skupština Srbije svim glasovima da usvoji ovaj amandman i da ćemo na taj način da pokažemo da u Skupštini Srbije vlada mišljenje koje vlada u narodu Srbije, a to je da su manjine ravnopravne, da svi treba da budemo zastupljeni u svim organima vlasti.
Hvala, gospodine Šajn. Da li se još neko javlja za reč po ovom amandmanu? Reč ima narodni poslanik Bajram Omeragić. Izvolite.
Hteo sam isto da iskoristim priliku da pozovem sve poslaničke grupe da podrže ovaj amandman, jer ovaj amandman može da ne bude u saglasnosti sa nekim zakonom, ali na svu sreću on je u saglasnosti sa Ustavom Republike Srbije. Imamo ustavnu normu koja kaže da nacionalne manjine treba da budu uključene u sve državne institucije. Izuzetno je bitno da se multietničnost koju dobijamo nakon održanih popisa stanovništva odrazi i u sastavu svih državnih institucija, pa i u sastavu naše diplomatije. To državi može samo da koristi, a nacionalnim zajednicama da pruži priliku da podele odgovornost sa većinskim narodom i da tu vrstu reprezentacije svoje države učine na najbolji mogući način. Naravno, ne zalažem se ni za kakvu vrstu ključa, da dobijemo diplomate predstavnike nacionalnih zajednica koji ne govore strane jezike, nemaju visoko obrazovanje, nemaju nikakvo iskustvo, nemaju veštine, nisu prošli nikakve kurseve, već da dobijemo predstavnike koji ispunjavaju sve zakonom propisane uslove, pa tek onda da, zato što pripadaju nekoj manjini, dođe u obzir da rade u diplomatiji. Naravno, predstavnici manjina treba da budu mostovi saradnje i sa svojim matičnim državama i sa svim državama koje, na neki način, pokazuju interesovanje. Za ovom govornicom rečeno je danas čak da određene međunarodne institucije, određene države, pokazuju interesovanje za određene regione. Mislim da upravo takvi razlozi treba da nas povedu da imamo u državnim institucijama predstavnike manjina, da upravo oni kažu u ime Vlade Republike Srbije šta misle o svom regionu, o svom položaju. Da im to kažu i u glavnom gradu njihove države, kao diplomate, a i da im kažu u regionu odakle dolaze. Mislim da sve poslaničke grupe treba da podrže ovaj amandman jer je on u interesu države i doprinosi potvrđivanju ove ustavne norme koja kaže da su svi građani ravnopravni i da manjine treba da budu integrisane u sve državne institucije. Hvala.
Hvala, gospodine Omeragiću. Da li se još neko javlja po ovom amandmanu? (Ne.) Hvala. Na podnaslov iznad člana 61. i član 61. amandman je podneo narodni poslanik Miletić Mihajlović. Vlada i Odbor za inostrane poslove nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Miletić Mihajlović. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, smisao ovog amandmana je definisanje razloga u kojima dolazi do prevremenog prestanka radnog odnosa u Ministarstvu spoljnih poslova. Svakako da je jedan od razloga za prestanak radnog odnosa gubitak radne sposobnosti, što je definisano u Predlogu zakona kroz član 61. Međutim, poslanici SPS smatraju da je potrebno urediti i u kojim drugim slučajevima može doći do prevremenog prestanka radnog odnosa. Ovaj amandman glasi: ''Podnaslov iznad člana 61. Predloga zakona menja se i glasi: 'Razlozi za prestanak radnog odnosa'. U članu 61. dodaje se novi stav 1. koji glasi: 'Zaposlenom u Ministarstvu prestaje radni odnos u slučaju da: 1) povredi državnu ili službenu tajnu u obavljanju poslova ili svojim radom ugrožava bezbednost Republike Srbije, 2) svojim radom onemogućava izvršenje službenih zadataka, 3) izaziva i podstiče nacionalnu, versku ili rasnu netrpeljivost ili svojim radom povređuje ugled Republike Srbije, 4) i u drugim uslovima predviđenim zakonom'. Posle stava 1. dodaje se stav 2. koji glasi: 'Ministar donosi akt o prestanku radnog odnosa zaposlenog iz stava 1. ovog člana na koji zaposleni može podneti žalbu Vladi Republike Srbije u roku predviđenim zakonom od dana prijema akta iz stava 2. ovog člana'. Postojeći stav 1. člana 61. Predloga zakona postaje stav 3." Da podsetim, stav 3. govori o gubitku radne sposobnosti, što je takođe jedan od razloga za prestanak radnog odnosa. U sadašnjim uslovima moguće je, zaista, u sastavu Ministarstva spoljnih poslova da dođe do odstupanja od pravila službe, možda i češće nego u ranijem periodu, te se stvoriti razlozi i uslovi za prestanak radnog odnosa pre onog redovnog. U samom Predlogu zakona nigde se ne pominje da je diplomatija profesionalna služba, niti se uspostavljaju instrumenti i procedure koje garantuju profesionalizam diplomatije. Za diplomatska zvanja, čak i za šefove diplomatskih i konzularnih predstavništava, nije čak propisano da kandidati treba da imaju visoko obrazovanje. Odsustvo diplomatskog iskustva je i te kako značajno. Profesionalizam je skrajnut i stavljen u stranu, što je zaista nedopustivo. Kakvo god mišljenje da imate o profesionalcima koji su se bavili diplomatijom do 2000. godine, činjenica je da je u Ministarstvu spoljnih poslova zaista bio jedan broj ljudi koji je znao svoj posao i bili su ljudi od zanata u ovom poslu. Ministarstvo spoljnih poslova takođe predstavlja veoma značajnu službu koja mora imati najviši bezbednosni nivo zaštite. Mislim da se o tome malo vodi računa. U takvim uslovima je takođe moguće da dođe do odstupanja od onoga što su pravila u ovoj službi i do značajnih grešaka, što bi usvajanjem ovog amandmana bilo regulisano, da može prestati radni odnos pre vremena. U zakonu je propisano da se u Ministarstvu spoljnih poslova mogu zapošljavati i strani državljani. Trebalo je da se u ovom zakonu reguliše da se u Ministarstvu spoljnih poslova, upravo zbog bezbednosne zaštite, mogu zapošljavati samo državljani Republike Srbije, a ne državljani drugih zemalja ili lica sa dvojnim državljanstvom. Izuzetno je možda mogao da se napravi ustupak u slučaju prijema ljudi iz lokalnog stanovništva tamo gde se nalaze naše ambasade ili konzularna predstavništva samo za obavljanje tehničkih poslova, za ona radna mesta gde nema pristupa informacijama itd. O tim pitanjima, upravo zbog bezbednosne zaštite naših predstavništava, trebalo je voditi računa i o tome. Ovaj amandman svakako ide na tu stranu, u smislu popravke ovog zakona, kako bi se poštovala određena pravila. Zahvaljujem se na pažnji.
Reč ima narodni poslanik Božidar Delić, potpredsednik Narodne skupštine Republike Srbije. Izvolite, gospodine Deliću.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, koristim ovu priliku da vas pozdravim, pošto sam dugo vremena bio odsutan. Javio sam se po ovom amandmanu jer on nekako odgovara onome što sam, boraveći u poslednje vreme u inostranstvu, imao prilike da vidim. O svojoj državi ipak najbolje možete razmišljati i zaključivati kada se nalazite van nje. Ova poslednja 33 dana ja sam se nalazio u Haškom tribunalu. Tamo sam svedočio šest dana braneći one koji su tamo optuženi. Otišao sam po pozivu generala Lazarevića. Kada sam odlazio iz Haškog tribunala, rekli su mi da sam apsolutni rekorder i jedini čovek na svetu koji je svedočio 26 dana u Hagu i tamo proveo 96 dana. Uočio sam da svi drugi optuženi koji se tamo nalaze imaju svoju državu osim Srba i onih koji dolaze iz Srbije, kojih je tamo najviše, a koji nemaju državu jer iza njih ne stoji niko. Prošao sam više desetine puta pored naše ambasade. Za svih 96 dana nikada niko iz te ambasade nije došao da vidi nijednog svedoka. Predsedavajućeg sudiju je interesovalo, pošto me zna od 2005. godine, kada sam dva puta svedočio, šta sada radim, kakvo je moje mesto u Skupštini, interesovao ga je i rad ove skupštine. Ali, to nije interesovalo nikoga drugoga ko ovu državu predstavlja tamo. Svi svedoci, bez obzira šta vi o tome mislili, tamo predstavljaju državu Srbiju i brane državu Srbiju, iako su došli po pozivu određenih pojedinaca. Šta sam drugo uočio? Uočio sam da se sva dokumentacija koju ima ova država već nalazi tamo. Pitali su me i za neka moja dokumenta, koja ja nisam mogao da vidim dok sam bio ovde u Srbiji jer mi nisu data. Sad mogu da kažem da svi građani Srbije, kada ih nešto zanima, mogu da se obrate Haškom tribunalu – tamo će dobiti sve ono što im ovde, u Srbiji, njihova država ne da. Zamislite, svi ste svedoci kako se kroz medije dugo vremena govorilo da je država Srbija talac određenih generala i određenog broja ljudi. U stvari, svi ti ljudi koji se tamo nalaze su taoci Srbije jer ona o njima ne vodi apsolutno nikakvog računa. Svi drugi na najbolji mogući način, angažovanjem svih svojih službi, pomažu svoje ljude, a Srbija i danas čini sve da oteža situaciju svojih ljudi koji se tamo nalaze. Istina, ja nisam imao nikakvih teškoća. Otišao sam odavde i, iako sam imao od svih drugih najviše iskustva, pripremao sam se više dana po 20 sati dnevno. Međutim, dva sledeća svedoka, koji su još aktivni u Vojsci, kada su se ovde javili svojim starešinama da su dobili poziv da treba da svedoče, jedan iz Vojne akademije je odmah stavljen na raspolaganje i smenjen sa dužnosti, a samo je tražio da mu se da godišnji odmor da bi se pripremao. Rekli su mu: možeš da ideš. U međuvremenu mu je već pripremljeno i penzionisanje iako nije ispunio nijedan zakonski uslov. Toliko sam se trudio da stignem ovde i da u ovoj prvoj klupi vidim ministra odbrane. Znam šta bih imao da kažem tom čoveku, koji je čak pokrenuo i medijsku harangu protiv nekih ljudi koji se nalaze u Hagu, konkretno protiv generala Ojdanića. Zamislite vi ljudi, on je jednom svedoku koji sutra treba da svedoči, generalu Dikoviću, dao dva dana, dao mu je odsustvo od dva dana, i rekao da se u Srbiju mora javiti do 24.00 časa u utorak. Taj čovek, taj ministar odbrane – rekao sam taj čovek jer ne želim da vređam ljudsku vrstu, pa i taj ministar pripada ljudskoj vrsti – direktno radi protiv interesa Srbije. Jer, posle mene, sledeći čovek koji će se naći tamo na udaru je taj general. Kako će on da se brani kada nikada nije bio u tom sudu? Umesto da cela država stane iza njega, da mu kažu - evo vam 15 dana, evo vam mesec dana, pripremajte se u Hagu, jer vi ne branite generala Lazarevića, nego Srbiju - ministar mu daje dva dana. I verovatno mu već priprema penzionisanje, jer sudija, predsedavajući, gospodin Bonami nije prihvatio zahtev advokata da se prekine svedočenje generala Stojanovića danas, u ponedeljak, da svedoči general Diković kako bi stigao da se vrati u Srbiju do 24.00 časa u utorak. Kakve mi to monstrume imamo na mestima ministara, koji ne razmišljaju o svojoj državi? Mi govorimo ovde o Ministarstvu spoljnih poslova. Svako od nas, kada se nađe u nekoj stranoj državi, bez obzira u kakvoj je ulozi, ipak predstavlja Srbiju. Naši ambasadori su naši sportisti, ali i svaki drugi građanin je predstavnik ove Srbije. Oni ljudi koji se tamo nalaze izgleda da su teret za Srbiju, kao i svaki onaj ko ode tamo da pokaže da sve to što se dešavalo '98. i '99. godine nije onako kako se predstavlja u svetu. Ja znam kako sam ja prošao. Znam kako je prošao i tužilac koji je pokušao nešto da dokaže u mom slučaju. Ali se pitam kako će proći general Diković, kako će proći pukovnik Jevtić, koji znaju da ova država direktno, preko svog ministra odbrane, radi protiv njih, a oni su još uvek u državnim organima, u Vojsci te iste države. To je jedan težak osećaj, gospodo, kada znate da ste van, a da protiv sebe imate i svoju državu. Ja sam to osetio i 2005. godine. Ovaj put to nisam osetio, ali sam video da se to i dalje radi u ovoj državi Srbiji. I želim da to javno kažem, da to znaju svi građani Srbije. Doći će neki izbori. Evo, sada su me pitali ruski novinari da li imamo vojsku koja može da odgovori ovim izazovima. Mogao sam samo da se nasmejem. Srbija nema ništa, a pogotovo nema vojsku koja može odgovoriti bilo kakvom, pa i najneozbiljnijem izazovu, a ne ovome što se danas radi u svetu i oko Srbije. Gospodo, u poslednjih deset dana je prava haranga na televiziji u Evropi. Na različitim stanicama, eto, čak i drugorazrednim stanicama u Holandiji, već deset dana možete u toku večeri da gledate makar tri do četiri emisije koje su vezane za Srbiju. Sve su one priprema za rešenje Kosova i Metohije. Sve te emisije su posvećene vremenu Slobodana Miloševića. U svim tim emisijama se negativno govori o Srbiji. Čak je i ona emisija na Bi-Bi-Siju, u kojoj je učestvovao naš ministar inostranih poslova, bila apsolutno kontraproduktivna za Srbiju jer on, po mom mišljenju, nije odgovorio izazovu. Čak je i način na koji je voditelj te emisije postupao prema njemu bio neprihvatljiv za jednog čoveka koji predstavlja jednu državu, pa makar to bila i Srbija. Imao sam potrebu da to kažem i u ovom amandmanu sam našao mesta upravo u ovoj reči, gde se kaže da neko treba da bude smenjen i samim tim što povređuje ugled Republike Srbije. Mi imamo mnogo onih koji nas predstavljaju u svetu, a koji predstavljaju sramotu za Srbiju.
Da li se još neko javlja po ovom amandmanu? (Ne.) Hvala. Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnici predlagača žele reč? (Ne.) Hvala. Zaključujem pretres Predloga zakona o spoljnim poslovima u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona, u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u Danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 4. tačku dnevnog reda – Predlog zakona o osnovama uređenja službi bezbednosti Republike Srbije. Po članu 85. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, produžićemo rad i posle 18.00 časova, jer nam je potreban efikasan i dobar rad. Zahvaljujem narodnim poslanicima na tome. Određujem pauzu od jednog sata. Nastavljamo rad u 15.27 časova. Hvala.
Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad. Prelazimo na 4. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O OSNOVAMA UREĐENjA SLUŽBI BEZBEDNOSTI REPUBLIKE SRBIJE (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Zoran Krasić, Sulejman Spaho, Nemanja Šarović, Zoran Antić, Milorad Buha, dr Paja Momčilo, Vjerica Radeta, Saša Valjarević, Petar Jojić, Nikola Vukelić, Jovan Daja, Momčilo Duvnjak, mr Srboljub Živanović, Aleksandar Martinović, Dragan Živkov, Sreto Perić, Radoslav Jevremović, Božidar Koprivica, Veljko Kovačević, Predrag Mikić, Zlatan Jovanović, Radovan Milovankić, Ognjen Mihajlović, Gojko Radić, Veroljub Arsić, Dragoljub Simonović, Radiša Ilić, Dušan Stupar, Nebojša Stefanović, Slaviša Topalović, Dragan Čolić, Slavko Jerković, Milan Škrbić, Milenko Živković, Jovan Damjanović i Zvonko Mihajlović. Primili ste i amandmane koje je na Predlog zakona, na osnovu člana 140. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, podneo Odbor za odbranu i bezbednost. Primili ste mišljenje Vlade i izveštaje Odbora za odbranu i bezbednost, Odbora za pravosuđe i upravu i Zakonodavnog odbora o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na naziv zakona amandman je podneo poslanik Zoran Krasić. Vlada, Odbor za odbranu i bezbednost i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Gospodine predsedniče, pričaću o ovom amandmanu, ali pod uslovom da vi obavestite posle ministra sve što sam rekao, pošto vidim da on nije prisutan ovde, jer jedino tako ima smisla ova rasprava. Ukoliko vi ne preuzmete obavezu da ga kompletno obavestite o tome šta sam rekao, onda džabe pričam. O čemu se radi? Nekada u bivšoj SFRJ, koja je imala veliki broj republika, na nivou federacije su postojale neke funkcije i u okviru toga SFRJ je bila ovlašćena da donosi propise o osnovama nekog sistema, osnovama PTT saobraćaja, osnovama radnih odnosa itd. Slično je bilo i za vreme SRJ, na saveznom nivou su se donosili propisi o osnovama, i to je onaj minimum zajedničkih, ako mogu tako da kažem, aktivnosti oko kojih su se republike međusobno dogovorile da budu na saveznom nivou, jer to ima potrebe da bude na saveznom nivou, zato što je savezna država bila predstavnik u inostranstvu, republike članice nisu bile. Posle donošenja Ustava Republike Srbije prošle godine mi više nemamo ni jednu odredbu u Ustavu Republike Srbije koja ovlašćuje Narodnu skupštinu, niti imamo bilo koju odredbu koja govori o nadležnostima Republike Srbije, u kojima bi bilo propisano da Narodna skupština donosi neki zakon o osnovama nečega. Vidite koliko bi besmisleno bilo da Narodna skupština Republike Srbije donese zakon o osnovama železničkog saobraćaja, ili da donese zakon o osnovama radnih odnosa. Nespojivo. Zašto? Zato što je Republika Srbija po definiciji prosta država, država koja nema republike članice, nije federacija i Narodna skupština ima pun kapacitet da uredi kompletnu oblast. Ako bi se zadržao ovaj naziv zakona, kako je to vlada predložila, onda bi to glasilo - zakon o osnovama uređenja službi bezbednosti Republike Srbije. Onda se postavlja jedno logično pitanje, da li te službe bezbednosti u Republici Srbiji su raspoređene organizaciono i kao institucije na različitim nivoima. Šta bi to u prevodu značilo? Znači, imamo službu bezbednosti mesne zajednice, pa službu bezbednosti opštine, pa službu bezbednosti grada, pa službu bezbednosti okruga, pa službu bezbednosti pokrajine, pa tek onda službu bezbednosti Republike. Deluje smešno, ali kod nas nije takva situacija. O čemu se radi? Radi se o tome što je ovo zakon o nacionalnoj službi bezbednosti. Teško je to tako napisati u zakonu, da to bude zakon o jednom organu koji ne bi mogao da ima pokriće u drugim zakonima koji regulišu ovu oblast. Koji su drugi zakoni? Zakon o BIA, zakon o, ne znam kako će se zvati, verovatno o vojsci, gde se predviđa VBA i VOA i mi smo imali tamo neku četvrtu agenciju, odnosno službu, a ona nije imala rang posebne institucije i posebne organizacije, nešto pri Ministarstvu inostranih poslova, koja bi trebalo da obezbedi tajnost podataka ministarstva i tajnost podataka države kada nastupa u inostranstvu. Sada se postavio problem. Kako to sada uvezati i staviti pod jednu kapu, pod jednu kontrolu. Ko bi morao da vrši tu kontrolu? To je glavni komandant. Ko je glavni komandant? Imamo dva i da bi se ta dva komandanta nekako spojila u nešto što bi bilo jedno, verovatno Dragišić u liku Milana Markovića, pošto je on predavač kod Dragišića za bezbednost, dosetili su da idu na zakon o osnovama sistema i odmah su upali u pravnu, logičku i svaku drugu zavrzlamu iz koje ne mogu da izađu. Svesni te situacije, mi smo predložili da se promeni naslov ovog zakona. Uvažavajući ovu činjenicu da ne postoji jedinstven propis na nivou Republike, kojim bi se rešilo ili uredilo službi bezbednosti. Pošto ne postoji spremnost u Vladi, u ovoj strani ovde, a mogu da reše to, kako mogu da reše - da donesu jedan zakon o službama bezbednosti. Međutim, tu se javlja drugi problem. BIA je izvučena kao posebna organizacija iz MUP i ona je direktno potčinjena predsedniku Vlade, ali vojne službe bezbednosti i vojne obaveštajne ne mogu da budu na sličan način izvučene izvan vojske, već su one, praktično, organizacioni deo unutar državnog organa koji se zove Ministarstvo odbrane. Vidite po samim pojmovima, to je u nadležnosti vrhovnog komandanta, predsednika i njemu dragog kuma, koji je ministar odbrane. Kako to spojiti? U tom stalnom problemu kako to spojiti, da se ne bi desilo što se dešava, to nije samo slučaj sa Srbijom, to je slučaj sa velikim brojem država, da obaveštajne službe jedne iste države međusobno se špijuniraju i prate, kod nas je situacija još komplikovanija. Mi imamo i privatne službe, pa imamo privatizovane državne službe, to moram da vam kažem. Znači, apsolutno privatizovana državna služba, poput onog dela koji, u okviru UBPOK-a, prisluškuje, pa onda imamo, da vam ne pričam, da vas ne bi doveo u neprijatnu situaciju zato što onda mnogo znate. Kako su se dosetili oni iz demokratskog bloka - napravićemo savet za nacionalnu bezbednost, tu ćemo da strpamo sve i svašta, ali ono u šta sam siguran, to će da liči kao na rogove u vreći. Nijedan zaključak neće oni moći da donesu. Zašto? Zato što nemaju poverenja jedni u druge. Vi se sećate kada se formirala ova vlada pre nekoliko meseci, ova "žuta" kompanija je rekla - ne dolazi u obzir dok je Rade Bulatović na čelu. Tresla se gora nekoliko dana, verovatno je bio neki telefonski razgovor i oni su sada zaboravili na Radeta Bulatovića. Oni se samo poneki put obraduju kada ga pomenem sa skupštinske govornice. Kada pomenem Radeta Bulatovića, najveći aplauz dolazi iz DS. Kada pomenem Cvetka Kovača, ovog ovamo kod vojske, onda se DSS smeška. Neko nas tera da razrešimo tu faktičku situaciju. Tera poslanike Narodne skupštine da donesu propis po kome će oni da se vole, da se međusobno paze, maze i da budu na istom zadatku, a zadatak jeste bezbednost i sigurnost Republike Srbije, bez obzira ko je na vlasti, ko u opoziciji. Kao što vidite, to je apsolutno nemoguća misija, ali vrhovni komandant nemoguće misije treba da bude dvoglava figura. Kakva je ta dvoglava figura? Pa, jedna glava komanduje vojnim delom, druga komanduje civilnim delom, ali i jedni i drugi ne smeju da se bore protiv privatizovanih i privatnih agencija koje se bave ovim poslom. Prošli put sam vam skrenuo pažnju da je u toku jedan sudski postupak između G17 plus i čoveka koje je neke usluge njima odradio, jurio Nedu Arnerić, jurio neke dokaze, pa jureći ove demokrate, on je našao mnogo prljavog veša za G17 plus. To je obično tako. "Kodrugome jamu kopa sam u nju upada". To je stara narodna izreka. Budite sigurni da je tačno. Koliko vam se puta desilo da krenete nešto protiv nekoga i ne vidite, propadnete u rupu. Ovaj privatizovani deo niko ne dira. Svi se prave da ne znaju da postoji. Pre neki dan sam se šalio, kada prođete Andrićevim vencem, ima jedna optičarska radnja, u izlogu te radnje je Beba Popović, sa onom "tartalja" frizurom, zalizan onako, i on gleda u zgradu Predsedništva. On je prihvatio ono Srđanovo "samo vas posmatramo". Da li je to samo tako ili još nešto, avaksi itd., to je druga stvar. Neko treba da odgovori na to pitanje. Sa najboljim namerama da vam pomognem, da pogrešno ne shvatite šta bi značilo - osnovi sistema bezbednosti, jer ovde rešavate savet za nacionalnu bezbednost, mi smo predložili da se ovaj zakon zove - zakon o službama bezbednosti. Možete ovo da prihvatite, ništa ne boli. Doduše, ništa i ne rešava. To je otprilike ono: glasao, ne glasao, pogrešio si. Znate, često se dešava da, ukoliko se opredelite i za i protiv, napravili ste grešku. Ali, dešava se i ukoliko si uzdržan, da se pravi greška. Pošto mi ne znamo kako drugačije da se borimo protiv globalizma, niste vi neki veliki predstavnici globalizma, vi ste onaj nizak nivo itd, ali najefikasnije sredstvo borbe protiv globalizma jeste sprdnja, jeste šala, šala na račun onih koji žele globalno da vladaju. Znači, njih treba prikazati onako ogoljene, da budu smešni, da budu interesantni, da budu inspiracija za "Indeksovce", ili za one "Kursadžije", jer kada od njih napravite sprdnju ili sprdačinu, to nisu bezobrazne reči, odmah da vam kažem, onda publika zna o čemu se radi. Evo, danas sam malo pokušao ovde, nadam se da će i moje kolege da pokušaju, jeste ozbiljna tema, ne možete da je rešite, ne želite da je rešite, našli ste neki modus kako to da se uveže, da se ti rogovi smire. Ne mogu rogovi da se smire, to vam unapred kažem, ali to je tako smešno. Znam da je i bolno, ali nema drugog sredstva u borbi protiv ovog stanja. Znači, jedino kroz humoresku može da se shvati da je situacija ozbiljna, a da su protagonisti i nosioci takve politike stvarno smešni ljudi.
Da li se još neko javlja po ovom amandmanu? (Ne.) Hvala. Na član 1. amandman je podneo poslanik Sulejman Spaho. Vlada, Odbor za odbranu i bezbednost i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Sulejman Spaho. Inače, obaveštavam narodne poslanike da će, u skladu sa članom 85, Narodna skupština nastaviti rad i posle 18.00 časova, do kraja tačke dnevnog reda, a nakon toga bismo organizovali dan za glasanje.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedniče, mislim da je ovo neozbiljno zato što nije ministar ovde i nemam kome da se obratim, ali pretpostavljajući da se gospodin Marković pripremao da bude ministar pravde, a ne lokalne samouprave, mogu i da shvatim da njega ovo i ne interesuje toliko. Na osnovu člana 145. Poslovnika Narodne skupštine podneo sam amandman na Predlog zakona o osnovama uređenja službi bezbednosti Republike Srbije. Ustavni zakon za sprovođenje Ustava Republike Srbije, koji je usvojen još 8. novembra 2006. godine, u članu 3. stav 2. predviđa da će predsednik Narodne skupštine do 31. decembra 2007. godine raspisati izbore za predsednika Republike, odnosno najkasnije u roku od 60 dana od dana stupanja na snagu poslednjeg zakona kojim se uređuje položaj i izbor predsednika Republike, takođe i odbrane, vojske Srbije, spoljnih poslova i službi bezbednosti. Dakle, moj amandman je u skladu sa članom 3. Ustavnog zakona za sprovođenje Ustava. Snagu ovom amandmanu daje i amandman gospodina Zorana Krasića, koji je predložio da se Predlog zakona o osnovama uređenja službe bezbednosti Republike Srbije menja i glasi, Predlog zakona o službama bezbednosti, što je i najkorektnije u ovom trenutku. Naime, član 1. Predloga zakona mogao bi da ostane takav kada bi država Srbija bila organizovana kao savezna država, ali pošto nije, onda je član 1. ovog zakona u suprotnosti sa Ustavnim zakonom. U obrazloženju Vlade Republike Srbije zbog čega se moj amandman ne prihvata kaže se: ''Amandman se ne prihvata, s obzirom da donošenje zakona potrebno je da bi se uredile osnove sistema službi bezbednosti, a članom 1. Predloga zakona se određuje predmet uređivanja zakona.'' Istina je da mojim amandmanom predlažem da se briše član 1. Predloga zakona kojim se uređuje predmet zakona i uglavnom se to čini članom 1. svih zakona. Pošto je vaš predlog naziva zakona u članu 1. u suprotnosti sa Ustavnim zakonom, morao sam predložiti brisanje člana, a moj kolega Nemanja Šarović predložio je nov, kvalitetni, jedino mogući tekst člana 1. Predloga zakona o službi bezbednosti. Da je gospodin ministar tu, još bih mu predložio da prihvati ovaj amandman, zato što bi poboljšao na neki način zakon o službama bezbednosti.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Sulejmanu Spahu. Da li se još neko javlja za reč? Reč ima gospodin Petar Jojić. Izvol'te.
Dame i gospodo narodni poslanici, narodni poslanik Sulejman Spaho obrazložio je detaljno upravo amandman koji je on podneo. Ne bih ga ponavljao, ali ono što sam želeo da ukažem da nama iz SRS nije razumljivo, kako je to moguće da se u jednoj odredbi, pre svega u članu 1. stav 2, predvidi i normira odredba koja kaže: ''U Republici Srbiji zabranjeno je osnivanje i rad službi bezbednosti mimo odredaba ovoga zakona.'' Dame i gospodo narodni poslanici, da li ste imali prilike da se susretnete sa ovakvom odredbom i sa ovakvom formulacijom? Ako je to predlagač nameravao da naslovi tako u stavu 2, mi smatramo da je moguće ovaj stav 2. da se prepisuje i pripisuje na svaki član. Valjda se, dame i gospodo narodni poslanici, podrazumeva da niko ne može osim države osnivati službe bezbednosti u našoj državi. Zbog toga je ova odredba stava 2. suvišna i nju treba brisati. Napominjem da je moguće ovako svakom članu dodati zabrane, zabrane, zabrane koje apsolutno ništa ne znače. Mi smatramo da je ova formulacija sasvim nepotrebna i suvišna i opterećuje ovaj član i ovu normu Predloga zakona.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Petru Jojiću. Da li se još neko od poslanika javlja za reč po ovom amandmanu? (Ne) Hvala. Na član 1. amandman je podneo poslanik Nemanja Šarović. Vlada, Odbor za odbranu i bezbednost i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite. Narodni poslanik Petar Jojić.
Dame i gospodo narodni poslanici, narodni poslanik SRS Nemanja Šarović uložio je amandman na član 1. Predloga zakona o osnovama uređenja službi bezbednosti Republike Srbije, kojim predlaže da se u članu 1. stav 1. menja i glasi: ''Ovim zakonom se uređuje bezbednosno-obaveštajni sistem Republike Srbije, poslovi, ovlašćenja, međusobna saradnja i nadzor nad radom službi bezbednosti u Republici Srbiji, kao i druga pitanja od značaja za njihov rad.'' Ovim amandmanom se, u skladu sa stavom SRS, definiše predmet ovoga zakona. Ono što je neprihvatljivo i nejasno, ovim članom se propisuje da službe bezbednosti deluju na osnovu i u okviru Ustava, zatim zakona i drugih propisa i opštih akata. Međutim, nije jasno na osnovu kojih to opštih propisa i pravnih akata može služba delovati, mimo Ustava i mimo zakona. Mimo Ustava i mimo zakona ne može nijedna služba, pogotovu služba bezbednosti, da deluje. Šta je to strategija nacionalne bezbednosti? Nije definisana. Šta je strategija odbrane i utvrđene bezbednosno-obaveštajne politike Republike Srbije? Nije jasna i nije definisana. Stoga je norma koja reguliše ovu materiju apsolutno u praksi neprimenjiva, a iza ove norme, kako se predlaže, stoje brojne zloupotrebe, koje se u praksi mogu desiti. Naročito kada su u pitanju opšti propisi, jer onaj koji bude u praksi primenjivao opšte propise u okviru službe bezbednosti, neće se taj držati ni ustava, ni zakona, taj će pre svega koristiti ono što je njemu najprihvatljivije, najlakše, i on se uvek može pozvati na opšti propis ili opšta pravila. To je vrlo problematično. To je u ovom zakonu, dame i gospodo narodni poslanici, apsolutno neprihvatljivo i ovo mora biti zabranjeno. Ne radi se ovde o nekoj delatnosti gde ne mogu nastupiti štetne posledice za slobode i prava građana, iza ovoga i te kako mogu da se kriju brojne zloupotrebe i mogu da se kriju vrlo bitne nezakonitosti koje mogu imati dalekosežne posledice po demokratiju i po bezbednost naših građana. Da bi se izbegla suština zakona, taj koji bude primenjivao ovaj zakon, ostaje njemu na volju hoće li se on pridržavati zakona ili će se pridržavati opštih pravila. To je problematično. Zbog toga mu treba onemogućiti, svezati ruke i reći: ne, služba mora da se pridržava Ustava i zakona. Ovo je ključno pitanje na kome mi insistiramo. Nije jasno, dakle, ko predlaže i gde se usvaja strategija nacionalne bezbednosti i strategija odbrane. Iz ovog predloga zakona ovako paušalno ne stoji, nema jasne norme koja reguliše ovu materiju. Dame i gospodo, strategija nacionalna mora da bude jasna, ona mora biti uređena zakonom. Ovo ne može biti apstraktno pitanje, a prepušteno službi, da služba sama ceni kakvu će ona imati strategiju i kakvu će politiku bezbednosti voditi. To, dakle, po mišljenju SRS i po mom dubokom uverenju mora biti precizirano i zakonom uređeno do perfekcije, da niko ne može da time manipuliše. Šta to znači politički neutralno kada je u pitanju član 2. stav 2? Molim vas, politička neutralnost, da li se odnosi na unutrašnje političke odnose ili se odnosi na koalicione političke odnose, ili govorimo o političkoj neutralnosti prema opoziciji i drugim političkim strankama, ili se pak govori o političkoj neutralnosti spolja. Dame i gospodo, pravimo razliku. Da li je ova politička neutralnost iznutra važna za državu i da li se ta neutralnost odnosi na neutralnost službi bezbednosti drugih država, dakle spolja? Šta ovaj termin znači, neka se objasni, tražimo objašnjenje. Da li će se prema spoljnim zemljama i njihovim službama obaveštajnim ponašati neutralno? Naša služba da li će se neutralno ponašati prema stranim obaveštajnim službama? Ta neutralnost mora biti razrađena do perfekcije, apsolutne tačnosti, kako Rimsko pravo propisuje. Od rimskih dana do današnjeg dana mi ne možemo da napravimo određenu normu koja mora biti jasna, mora imati jasnu poruku i da mora biti primenjiva, da mora time biti određena uloga svakog subjekta koji postupa po ovom zakonu. Da li ćemo imati neutralan stav prema zemljama Evropske unije, a samim tim nećemo obaveštajno da delujemo prema tim zemljama? Onda možda nećemo ni prema Americi, jer vi iz aktuelne vlasti tražite ulazak u NATO. Možda nećete biti neutralni prema Rusiji, koja nas danas i te kako pomaže za odbranu Kosova i Metohije. Sumnjam u ovu neutralnost, službu treba usmeravati jedino u pravcu poštovanja Ustava i zakona. Međutim, dame i gospodo, mi danas živimo u veoma opasnom vremenu koje skoro nikada nije bilo opasnije za Srbiju kao državu i njen narod. Postavljam pitanje: da li ćemo tu neutralnost pokazati kada je u pitanju suverenitet, teritorijalni integritet, bezbednost naših građana i kada je u pitanju teritorijalni integritet, a posebno kada je u pitanju teritorija Kosova i Metohije? Da li ćemo da budemo i tu neutralni? Tu služba bezbednosti ne može biti neutralna, niti sme biti neutralna Vlada, niti sme biti neutralna bilo koja institucija u našoj državi. Dame i gospodo, toliko sam imao u odnosu na ovaj član 2. i odnosu na amandman kojeg je uložio gospodin Nemanja Šarović. Definicija koju je predložio narodni poslanik SRS Nemanja Šarović je i te kako preciznija i jasnija, određena i reguliše materiju koja je u pitanju na jedan vrlo konkretan, jasan i precizan način.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Antić. Vlada, Odbor za odbranu i bezbednost i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Izvolite, gospodine Antiću.
Dame i gospodo narodni poslanici, poput mojih kolega koji su nezadovoljni samom sadržinom, ali i formom predloženog zakona koja nije u skladu sa, duboko smo uvereni, Ustavnim zakonom, podneo sam amandman na član 2. koji se odnosi na načela delovanja službe bezbednosti. Smatram da je u samom Predlogu zakona, odnosno u nazivu samog zakona očigledno da zakon ne odgovara onim ustavnim potrebama, odnosno ne odgovara formulaciji u samom Ustavnom zakonu. Znači, jasno je sasvim da je potrebno da mi, da bismo sproveli izbore za predsednika Republike, izbore na lokalnom nivou, moramo da usvojimo zakon o službi bezbednosti. Umesto toga dobili smo zakon o osnovama uređenja službi bezbednosti. Očigledno iz ove dve reči da je ovo samo nacrt nečega što tek treba da dobijemo, da je ovo jedna i te kako nepotpuna verzija i baš zbog toga i neprihvatljiva za SRS. Osim toga, službe bezbednosti, date su ovde u množini, zatim je pobrojano tačno o kojim se službama radi, i sa te strane zakon je nepotpun i čini nam se da i sama forma zakona, koji je u 23 člana, pokazuje sa koliko neozbiljnosti se Vlada i predlagač upustio u razradu ove materije. I te kako je važno za nas da imamo ozbiljniju kontrolu nad službama bezbednosti. Naprotiv, ima se utisak danas u javnosti da službe bezbednosti kontrolišu javni i politički život u Srbiji. Ima se utisak da postoji jedno crno tržište informacija pod kontrolom službi bezbednosti, da se tim informacijama barata u zavisnosti od potreba pojedinih političkih moćnika, da se na taj način manipuliše javnim mnjenjem, da se lični interesi i nečiji politički interesi stavljaju iznad interesa građana, i to je i te kako ozbiljan razlog da SRS ne prihvati Predlog ovog zakona. Neophodno je da se, kada su u pitanju službe bezbednosti, razbije monopol koji postoji, koji jako često nije u interesu svih građana Srbije i da se uvede jedan višestruki sistem kontrole službi bezbednosti. To, nažalost, nemamo u Predlogu ovog zakona. U 21 članu faktički imamo definisan Savet za nacionalnu bezbednost i Biro za koordinaciju, a to je premalo da bismo mogli da govorimo o nekom ozbiljnom zakonu, premalo da bi SRS mogla da prihvati ovaj zakon. Pozivam predlagača da hitno dopuni ovu oblast, jer je od izuzetnog značaja da imamo mnogo ozbiljniji uvid u rad službi bezbednosti, pred ovim predstojećim, čini nam se, teškim vremenima u kojima će biti Srbija u toku naredne godine. To je od izuzetnog značaja i to je nešto od čega se već dugi niz godina beži, pre svega beži ova samozvana demokratska vlast od 2000. godine naovamo. Ono što je obećavala dolazeći 2000. godine na vlast, to je bila javnost u radu službi bezbednosti. To danas nismo dobili, naprotiv imamo znatno lošiju situaciju, imamo službu bezbednosti koja je pod njihovom kontrolom i taj sektor je neophodno hitno menjati, i samu zakonsku regulativu koja ga prati.
Reč ima narodni poslanik Petar Jojić.
Dame i gospodo, narodni poslanik Zoran Antić, ispred SRS, obrazložio je amandman koji je uložio. Međutim, ono što je problematično u ovom članu jeste stav 3. U stavu 3. se predlaže da pripadnici službi bezbednosti ne mogu biti članovi političkih stranaka. Dame i gospodo narodni poslanici, postavljam pitanje i tražim na to odgovor: ko i u kom postupku utvrđuje činjenicu da li je neki pripadnik službe bezbednosti član neke političke stranke i kako se to utvrđuje? Da li se to utvrđuje na osnovu ličnog izjašnjavanja pripadnika službe bezbednosti, da on kaže svom pretpostavljenom - nisam član nijedne političke stranke, a on bude član neke političke stranke koja je na vlasti ili opozicione stranke. Međutim, da li se to utvrđuje na osnovu izveštaja svih političkih registrovanih stranaka i nevladinih organizacija na teritoriji Republike Srbije, da bi se bilo kakav dokaz mogao pružiti, da taj čovek nije politički angažovan. Idemo na Ustav, da pogledamo kako Ustav reguliše. Član 21. ovo ne predviđa. Ovo nije ustavna kategorija. Ako bi se ovaj predlog i ovaj stav 3. u članu 2. Predloga zakona prihvatio ovako kako jeste, u tom slučaju bi bilo diskriminacije prema ljudima koji žele ili mogu da budu članovi političkih stranaka. Čista diskriminacija. Dalje, u članu 60. Ustava predviđeno je i normirano pravo na rad. Zašto pripadnici Službe bezbednosti, pogotovo operativci ili sitni činovnici, ne bi mogli da budu članovi političkih stranaka? Postavljamo sledeće pitanje - ako ne mogu da budu pripadnici Službe bezbednosti kao operativci, članovi nijedne političke stranke, njima je uskraćeno ustavno pravo, kako Ustav predviđa u čl. 21. i 60. Postavlja se sledeće pitanje - da li će se ovaj princip primeniti na direktore, šefove i načelnike ovih službi bezbednosti u našoj državi? Da li su ovi članovi nekih političkih stranaka koji su na rukovodećim mestima u Republici Srbiji, bilo da je vojne ili civilne službe bezbednosti? Ovde očigledno proizilazi čista diskriminacija. Nismo svi jednaki pred zakonom. Sve se plašim da ćete dovesti šefa Bije koji nije politički i stranački orijentisan. To isključujem. Ne verujem nikome. Jedan bivši ministar je došao na vrata predsednika Vlade sa jednim visokim funkcionerom u ponoć, zakucao mu na vrata u želji da ga taj visoki funkcioner učlani u jednu političku stranku. Kad je taj čovek otvorio vrata, skamenio se kada je video koga ima pred vratima i koji mu je cilj bio da dođe u ponoć kod njega. Neću ga imenovati, ali kažem toga ima i to ne valja. To nije dobro. Ako ne mogu da budu politički organizovani i politički aktivni operativci službi ili organa unutrašnjih poslova, onda ne mogu ni načelnici, ni ministri, ni šefovi, ni direktori tih službi, ako hoćemo jednakost pred Ustavom i pred zakonom. Ovo govorim zbog toga što u dosadašnjoj praksi toga nije bilo. Nije ni sada. Nemojte nekome da verujete sada, bog zna kako da vas ubeđuje, da je neko nestranački orijentisan ili nije angažovan politički u nekoj političkoj stranci, a on je direktor određene službe bezbednosti. Nemojte verovati nikome, jer ja ne verujem, jer onaj koji ga je tamo postavio i ko ga bira, sigurno je morao da pridobije njegovu lojalnost i njegovu političku i stranačku pripadnost. Dame i gospodo, kada je došlo do promena i kada je došao DOS na vlast iz službe je isključio oko 500, čak i više, pripadnika Službe bezbednosti, ali zato preko noći novih 300 je primljeno. Prema tome, ne treba ovako gledati Službu bezbednosti. Ona ne može da bira strane. Ona je Služba bezbednosti države. Ona je stub bezbednosti. U njoj moraju da rade, kao što rade, časni, pošteni i hrabri ljudi, da se odupru svakom nasrtaju i svakom neprijatelju, kako spolja tako i iznutra države. Zbog toga, dame i gospodo, smatram da ne treba praviti razliku, ne treba vršiti diskriminaciju, moramo se truditi i boriti da svi građani, kako to Ustav u čl. 21. i 60. predviđa, svi smo pred zakonom jednaki i ne treba vršiti ovu diskriminaciju u pogledu Službe bezbednosti. Hvala.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Petru Jojiću. Reč ima Nataša Jovanović, narodni poslanik SRS i potpredsednik Skupštine Srbije. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, kada je pre tri godine bila čuvena protivustavna akcija "Sablja", Rade Bulatović, današnji direktor BIA, nije znao da li će da preživi, šta će s njim da se desi, pošto su ga Mamula i Dragan Jočić dva dana tražili. Naime, on je s Acom Tomićem strpan negde u neku zatvorsku ispostavu na teritoriji Beograda, kolega Jojić je čak imao neke ideje gde bi to moglo da bude, kao bivši policajac, gde su mogli ovi iz DS, Đinđićevog režima, da krenu da se obračunavaju sa Koštuničinim ljudima, a vidite, on je kao član DSS danas, već četiri godine direktor BIA. Ako usvojite ovaj zakon, a očigledno hoćete, koliko vidim žuri vam se, večeras imate dan za glasanje, onda da mu poručimo sa skupštinske govornice da mora da podnese ostavku sa mesta direktora BIA. Kako će član DSS da bude direktor BIA? Otkud znam ko sve od njegovih saradnika ima člansku kartu ove ili one političke stranke, jer od petooktobarskog puča naovamo, kako se Služba bezbednosti menjala, što se tiče najpre Mijatovića i Petrovića, pa onda ovog Živulovića, kako se zvao ovaj drugi, gospodine Šormaz, njegov pretpostavljani, pa do Radeta Bulatovića, svi su bili tesno povezani sa nekom od stranaka na vlasti i svi su članovi političke stranke. Ono što je zabrinjavajuće je da vi jedan ovakav imperativ stavljate u član zakona, a imate informaciju, neću reći do kog je to broja, jer to je ipak domen državne tajne, ali ono što mogu da vam kažem i što je sam direktor BIA rekao na sednici Odbora, sama služba, ako govorimo samo o BIA nije dovoljno popunjena. Nije zato što nema, to je osetljiv posao. Da radite takav posao, pre svega morate da budete, jedino ako niste, što bi naš narod rekao - žbir neke političke stranke, ako ste ozbiljna ličnost u državi u kojoj brinete za bezbednost države, morate da budete obučeni i školovani za taj posao, i da imate čelične nerve, i da vodite računa da nikada ne napravite nijedan propust koji će sutra da košta državu ili nekog pojedinca, pogrešnom procenom, pa i ako radite na nekim perifernim operativnim poslovima. Sve to kad se sliva i dolazi preko jednog kanala do onog koji odlučuje o sudbinama ljudi ili preduzima neke korake vezane za bezbednost države, to su osetljive stvari. Postavili smo pitanje - zašto je to tako? Nema u državi dovoljno obučenog i kvalitetnog kadra još uvek, a kad treba da se dođe do nivoa kada će, pre svega mlađi ljudi, valjda je takva intencija, da se uključe u taj posao, jer treba da ga rade, takav specifičan kakav jeste, kvalitetno nekoliko decenija, da kažemo 20 godina, valjda ti ljudi polaze od toga kada uđu u taj posao, da će najmanje toliko da ga rade. Sada ćete vi da razmišljate - ko je od tih ljudi koji se prijavljuju na konkurs član političke stranke ili nije. Imala sam skoro slučaj jednog mladog gospodina iz Leskovca. On je završio skoro najviše škole iz oblasti bezbednosti i želja mu je bila da radi u službi, s obzirom da mu je to i porodično nasleđe, jer je i njegov otac proveo radni vek u službi. Međutim, on nije podoban, jer oni spekulišu iz koje je političke stranke. On je rekao, kao što ste i vi rekli, po zakonu, da nije ni iz jedne. Oni kažu - a što nisi, što nisi iz DSS-a ili što nisi iz DS-a? Kad je neko zainteresovan, a mlad je čovek, koji je završio školu za tu oblast da radi u Službi bezbednosti, konkretno u BIA, on ne dobija iz sredine u kojoj živi, jer, znate kako ide, u svakom centru administrativnog okruga postoji odeljenje službe bezbednosti, ne dobija pozitivne preporuke za ove u Beogradu koji o tome odlučuju, zato što nije član nijedne političke stranke, a nije mu ni otac bio član nijedne političke stranke. Onda morate da odlučite šta ćete. Da li ćete tako da zovete ljude i da ih motivišete, pošto Služba nije popunjena i taj procenat treba da bude u neku ruku zabrinjavajući, ili ćete da kažete - evo, pro forme ćemo da radimo da pišemo zakon, a u stvari ćemo da smenjujemo garnituru u Službi bezbednosti kako koja vlast dolazi? Sada da vas pitam. Ako su to bili ljudi koji su bili odgovorni - znači tako se uređuje posao i tako se radi posao u Službi bezbednosti, konkretno u Biji, četiri garniture, ovo je četvrta garnitura od 5. oktobra do današnjeg dana? U kojoj to državi ima? Znači, svaka politička, znači sami sebi uskačete u usta, svaka politička garnitura ili svaka nova koalicija je dovela do toga da se na čelu BIA menjaju ljudi - o čemu mi onda ovde pričamo? Potpuno je besmisleno da imate takav član zakona. Valjda je osnovna stvar da tako neko zna da radi taj posao, da radi posao u skladu sa zakonom, a ne kako mu kaže ovaj ili onaj - idi radi za ovoga, špijuniraj ovoga ili šta ja znam, da ne banalizujem stvari, počev od toga da se obezbeđuju ekskluzivni materijali za naslovnice pojedinih novina, nedeljnika koji od toga zgrću pare ili imaju dogovor preko kanala ili službi. Znači, besmisleno je da pišete ovakve zakone. Drugo, evo završavam gospodine Mrkonjiću, neprihvatljivo je i da se ovako terminološki definiše naslov zakona koji ne znači ništa. O tome je pričao gospodin Krasić. Koje službe bezbednosti? Sada ćete videti, u sledećem amandmanu, u članu 3. se kaže - deo su jedinstvenog bezbednosnog sistema. Kako je on jedinstven kada mi nemamo za svaku od ovih službi pojedinačno zakon koji reguliše šta oni rade? Mi ne znamo ni kako oni koordiniraju između sebe. Mi, kao skupštinski Odbor za odbranu i bezbednost samo kontrolišemo rad BIA, a šta druge službe? Vi odmahujete glavom, ali gde su ovi drugi, sada po ovome? Ko je to kontrolisao do sada? Pitajte ljude u bivšoj Saveznoj skupštini da li su oni imali mogućnost da im dođe direktor Vojno-bezbednosne agencije da im podnosi referat - nije. Znači, imamo vakuum sedam godina unazad. Radio je ko je šta hteo. Te informacije i državne bezbednosti su odlazile u neke kanale ili kod nekih pojedinaca koji su od toga imali veliku materijalnu korist, curile su na takav način, jer je služba izbušena sa svih strana. Prema tome, moramo da imamo prvo ozbiljne zakone i da definišemo za svaku od bezbednosnih službi šta radi, da bismo pričali uopšte o ozbiljnosti u ovom smislu. Kažete, a za mene je ozbiljnije pitanje koje sam postavila na sednici Odbora. Prošlo je uhahaj, da je osam dana, već je mesec dana i niko mi nije odgovorio, vezano za špijunske aktivnosti, odnosno prislušne uređaje kojima raspolaže ili ne raspolaže, ja imam informacije da njima raspolaže brat od strica predsednika Republike Borisa Tadića, izvesni Ranko Tadić. Ako meni služba do dan danas nije odgovorila, a direktor BIA je rekao da će da me obavesti da li njegov brat od strica ima uređaje kojima prisluškuje političke neistomišljenike što iz zgrade predsednika, što sa drugog svog privatnog mesta, odnosno lokala koji ima kod sportskog centra "25. maj" - onda ne znam o čemu da razgovaram sa ljudima sledeći put kad dođu iz BIA. Znači, moje je da neka saznanja iznesem, ako to hoću, a meni moja savest i moral nalažu da to proveravam kod ljudi koji treba taj posao da rade na odgovarajući način. Prošlo je mesec dana, a oni misle da sam se šalila. Ne, nisam se šalila, nego sam pitala za konkretnu osobu i povezala ga sa predsednikom Republike. I do dana današnjeg nisam dobila odgovor. Znate, visokosofisticirana oprema za prisluškivanje, uostalom vi iz DS imate to iskustvo sa Janjuševićem, dostupna je svakom ko ima para da to kupi. Ne sumnjam da taj Tadićev klan ima novca i za to, ali konačno bi bio red, pre nego što podnese ostavku, da mi Rade Bulatović da odgovor na to pitanje. Moraće da podnese jer će zakon evo od večeras da ga obaveže - on je član političke stranke i više ne može da bude direktor BIA.
Da li se još neko javlja za reč po ovom amandmanu? Rajko Baralić.
Zahvaljujem, gospodine predsedniče, gospodine ministre. Da se podsetimo još jednom šta piše u članu 2. Predloga zakona: "Službe bezbednosti deluju u okviru i na osnovu Ustava, zakona, drugih propisa i ostalih akata, strategije nacionalne bezbednosti, nacionalne odbrane i utvrđene bezbednosno-obaveštajne politike Republike Srbije. Pripadnici Službe bezbednosti su dužni da postupaju u skladu sa Ustavom, zakonom, drugim propisima i opštim aktima, prema pravilima struke,nepristrasno i politički neutralno. Pripadnici službi bezbednosti ne mogu biti članovi političkih stranaka." Moglo bi se reći da su ovaj član pisali amateri, a ne verujem. Zato što je služba učlanila neke u vaše stranke i to je odavno. Sada oni naravno rade svoj posao. Doduše, neki su promenili poslodavca u međuvremenu, a neki nisu. Ukoliko bi se ovaj član doslovno primenio, ili bi služba ostala bez onih koji je informišu, ili bi neki od vas ostali bez važnih članova i aktivista. Dakle, jedna je stvar šta piše u zakonu, a druga je stvar kako služba suptilno funkcioniše - da li je neko za jednu ili drugu stranku, to zna samo on u srcu. Nikakva članska kartanije garant da će on biti politički neutralan ili da će biti politički angažovan za jednu ili više političkih stranaka u isto vreme, kao što se to inače dešava, to smo imali prilike da vidimo. Ovde se u pretposlednjem stavu precizno kaže - pripadnici službe bezbednosti su dužni da postupaju u skladu sa Ustavom, zakonom i drugim propisima i opštim aktima prema pravilima struke nepristrasno i politički neutralno. To bi bilo dobro kada bi bilo moguće, ali, nažalost, nije. Osnovna pretpostavka da neko vrši vlast jeste da ima ekskluzivne informacije po obimu i strukturi drugačijoj u odnosu na ono što može da se pročita u dnevnoj štampi. Ako jedna vlast nema takve informacije, ona nije ozbiljna vlast. Tako funkcioniše svaka vlast u svetu i pretpostavljam da tako funkcioniše i vlast u Republici Srbiji. Zato je ovaj član imao zadatak samo da bude dimna zavesa za suptilno postupanje službi bezbednosti u našoj zemlji, a to inače važi i za sve službe bezbednosti u svetu. Dakle, možemo mi ovo da obrišemo. Možemo da dodamo nove članove, služba, to je jedan zanat, koji se usavršava u skladu sa tehnološkim i drugim razvojem, u skladu sa saznanjima koje pripadnici službe imaju iz obrazovanja i drugih edukacija, ali objektivno, sve službe imaju jedan sistem rada koji je potpuno izvan ovoga što piše u zakonu. Zakon je jedan okvir koji treba u izvesnom smislu da spreči zloupotrebe, da da ovlašćenja skupštinskom odboru, da na neki način uredi neka pitanja. Inače, nemam dilemu s tim u vezi kako se prikupljaju podaci, nemam ni dilemu s tim u vezi da će oni to reći na skupštinskom odboru, bio on otvoren ili zatvoren, nažalost, već imam potpuno uverenje da će služba raditi u skladu sa zadacima vlasti koje vlast ispostavlja pred službu. Pri čemu se često, kada se kaže službe bezbednosti, misli isključivo na onaj deo poslova koji ima veze sa navodnim praćenjem političkih neistomišljenika, njihovim prisluškivanjem ili sličnim poslovima. Nije to tako. Služba može i to da radi, i verovatno radi, nadam se, po ovlašćenju nadležnih organa. Ali, službe se bave i drugim pitanjima, pre svega u oblasti trgovine ljudima, u oblasti trgovine drogom, narkotika, u oblasti najtežih krivičnih dela, terorizma itd. Dakle, ovo govorim zato što bi se nekad mogao steći utisak da mi u stvari ne razumemo šta ove službe rade. Naravno da je nama, kao narodnim poslanicima, najvažniji ovaj deo o kojem sam govorio i naravno da bi bilo najvažnije, ako jeste moguće, da se obezbedi nepristrasnost i politička neutralnost zaposlenih u službama bezbednosti. To će, moguće je, vremenom biti podignuto na viši nivo. Danas, moram da kažem, i u našoj zemlji, kao i u drugim državama, služba uglavnom jeste servis vlasti. To ne mora da bude niše loše, ali bi bilo loše kada mi to ne bismo znali. Dakle, mogli bismo da uvažimo amandman kolege Zorana Antića i da prihvatimo da se član 2. obriše. Ali se ništa značajno ne bi dogodilo. Službe bi i dalje funkcionisale kao što funkcionišu i sada. Oni koji su formalno članovi jedne stranke, to bi nastavili da rade na neformalan način. U principu, hajde da kada budemo doneli novi zakon o političkim strankama... izvinjavam se, gospodine predsedniče, da li vi to ćaskate s narodnim poslanicima?
Ne. Nastavite, molim vas.
Zamolio bih, ako jeste moguće, da to ćaskanje prestane.
Izvolite, izvolite, nastavite dalje.
Pričam o jednoj krajnje ozbiljnoj temi i molim potpredsednika Odbora za bezbednost da uvaži ovo što govorim, zato što govorim, između ostalog, i stranci koja jeste odgovorna služba bezbednosti.
Pridružujem se molbi da se saslušamo.
Takođe, bilo bi normalno, ako hoćemo da ostane ovakav član na snazi, da se Zakonom o političkim strankama političke stranke obavežu da na svojim sajtovima budu dostupne informacije o svim njenim članovima. Onda bi ovo imalo smisla. Naravno, i onda ne bi bili svi tamo, nego bi neki bili tajno članovi, a neki bi bili javno, da se ne igramo mačke i miša. Prosto, ovo postoji kao jedan sistem. Mi taj sistem razumemo. Ono što mogu da kažem u ime SPS, trudićemo se da se na najbolji mogući način ovo razvija u pravcu civilne kontrole nad svim službama bezbednosti, u meri u kojoj to mi jesmo sposobni i u meri u kojoj vlast bude spremna da se toj kontroli na osnovu ovog zakona i Ustava podvrgne. Završavam, nemam iluziju da će to na dugi rok, i u našoj i u drugim zemljama, biti moguće zato što ako je to potpuno transparentno, ako je ovim službama potpuno transparentan budžet i ako je sve što oni rade transparentno, onda to treba da bude neki biro za overu određenih akata lične prirode, a ne službe koje se bave suptilnim poslom i na taj način obezbeđuje da država normalno funkcioniše. Bićemo oštri protivnici ako službe zloupotrebljavaju svoju poziciju i ako ustanovimo da one to čine za račun jedne ili više političkih stranaka, na štetu drugih stranaka. Ostajemo pri uverenju da one to ne čine, iako ne možemo biti uvek potpuno sigurni u to. Hvala lepo.
Da li se još neko javlja za reč po ovom amandmanu? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo poslanik Milorad Buha. Vlada, Odbor za odbranu i bezbednost i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Milorad Buha. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, uložio sam amandman na član 2. Predloga zakona o osnovama uređenja službi bezbednosti Republike Srbije, koji se odnosi na načela delovanja službi bezbednosti. Zbog javnosti ću pročitati Predlog zakona, gde kaže u članu 2: "Službe bezbednosti deluju na osnovu i u okviru Ustava, zakona, drugih propisa i opštih akata, strategije nacionalne bezbednosti, strategije odbrane i utvrđene bezbednosno-obaveštajne politike Republike Srbije. Pripadnici službi bezbednosti su dužni da postupaju u skladu sa Ustavom, zakonom, drugim propisima i opštim aktima, prema pravilima struke, nepristrasno i politički neutralno. Pripadnici službi bezbednosti ne mogu biti članovi političkih stranaka." Predlog zakona u članu 2. govori o načelima. Međutim, u predlogu ovog člana ne vidim gotovo nijedno načelo. Možemo reći možda da se radi o načelu ustavnosti i zakonitosti u delovanju službi bezbednosti i pripadnika službi bezbednosti, dok drugih načela ne vidim, nisu jasno i decidirano normirane i iskazane u ovom članu. U članu 2. kaže se da službe bezbednosti deluju na osnovu i u okviru Ustava. Postavljam pitanje predlagaču, šta znači u okviru Ustava? Ko je postavio okvire Ustava? Da li iko ima pravo da postavi okvire ustavne? Da li se to odnosi i na okvire u zakonima, i u drugim propisima i opštim aktima? U stavu 2. kaže se - pripadnici službe bezbednosti su dužni da postupaju u skladu sa Ustavom, zakonom, drugim propisima i opštim aktima. Potpuno druga pravna terminologija. Tamo kaže damoraju službe bezbednosti delovati na osnovu i u okviru Ustava, a ovde kaže, u skladu sa Ustavom, zakonom, drugim propisima itd. Nejasno, nepotpuno, proizvoljno itd. Nadalje, u stav 2. kaže se da pripadnici službi bezbednosti deluju nepristrasno. Šta znači nepristrasno? Prema kome nepristrasno? Prema poziciji, prema opoziciji? Paralela pristrasno-nepristrasno. Pristrasno prema komšinici, a nepristrasno prema kome? Dalje, politički neutralno. Šta znači politički neutralno? Prema kome neutralno? Proizvoljno, nejasno itd. S obzirom na ovo što vidimo u Predlogu zakona, amandman SRS je sam po sebi došao, amandman je neophodan zbog poboljšanja teksta i to u normativno-pravnom smislu, funkcionalnom, logičkom i operativnom smislu. Amandman je sledeći: ''Službe bezbednosti, na osnovu politike i strategije nacionalne bezbednosti, obavljaju stručne poslove zaštite Ustavom utvrđenog poretka, bezbednosti, suvereniteta i teritorijalnog integriteta Republike Srbije, Ustavom i zakonom utvrđenih ljudskih prava i sloboda, kao i drugih državnih interesa Republike Srbije.'' Stav 2: ''U obavljanju poslova iz stava 1. ovog člana službe bezbednosti prikupljaju, analiziraju, procenjuju, koriste, čuvaju i dostavljaju podatke koji su od značaja za bezbednost Republike Srbije.'' U stavu 3. reč "članovi" zamenjuje se rečima "izabrani funkcioneri". Na ovaj amandman Vlada je dala obrazloženje, gde kaže: ''Amandman se ne prihvata. Prihvatanjem ovog amandmana iz teksta Predloga zakona bile bi izbrisane odredbe koje garantuju da službe bezbednosti deluju na osnovu i u okviru Ustava, zakona, drugih propisa i opštih akata, strategije nacionalne bezbednosti, strategije odbrane i utvrđene bezbednosno-obaveštajne politike Republike Srbije, kao i da su pripadnici službe bezbednosti dužni da postupaju u skladu sa Ustavom, zakonom, drugim propisima i opštim aktima, prema pravilima struke, nepristrasno i politički neutralno. Stoga, odredbe člana 2. stav. 1. i 2. Predloga zakona predstavljaju temelj demokratskog uređenja službi bezbednosti.'' Iz čega ste vi mogli izvući da je to temelj demokratskog uređenja službi bezbednosti u ovom članu to je krajnje nejasno. Mislim da je ovo obrazloženje Vlade napisano samo da se nešto napiše. Ono je paušalno, nejasno, necelishodno itd. Ovde moramo da se pozabavimo vrlo značajnim pitanjem, a to je pitanje nacionalne strategije bezbednosti. Mi je nemamo, nažalost je nemamo. Zašto je nemamo? Nemamo je zbog političkog voluntarizma, proizvoljnosti onih koji obavljaju te funkcije. Najlakše nam je kada nemamo okvire koje ste vi spomenuli ovde, ali ne ustavne okvire, ne zakonske okvire, nego okvire koje bi dala nacionalna strategija bezbednosti, bez nje ne može ni jedna uređena demokratska, civilizovana država da postoji. Politički voluntarizam je prisutan ovde koji omogućava čelnim ljudima u tim službama da rade ono što oni hoće. Oni su van kontrole. Mi smo mnogobrojnim zakonima predvideli kontrolu, između ostalog i kontrolu službe bezbednosti, ali objektivno je nemamo. Zašto? Prvo, član sam Odbora za odbranu i bezbednost i reći ću samo da smo dobili do sada za ovih šest-sedam meseci izveštaj Bije, nijedan drugi izveštaj nismo dobili. Kakva je to civilna kontrola, kakva je to skupštinska kontrola službe bezbednosti? Nikakva, nemamo je i mi moramo krenuti od toga. Da imamo nacionalnu strategiju, da imamo jasno postavljena pravila ponašanja, da imamo ciljeve te strategije, onda bi mogli i kontrolisati, pratiti, i ne bilo političkog voluntarizma. S obzirom da je ministar ovde, završiću što se tiče obrazloženja ovog amandmana, pa ću zamoliti ministra, s obzirom da je to u jednom delu nadležnost Ministarstva za lokalnu samoupravu. U pitanju je jedna inicijativa koju sam pokrenuo, zajedno sa Vladom Republike Srpske Krajine u progonstvu, a koja se odnosi na reviziju svih kupoprodajnih ugovora i ugovora o zameni između Srba i Hrvata u periodu od 1991. do 1995. godine, koji su nastali zbog političkog progona, zbog genocida i etničkog čišćenja, zbog straha od odmazde. Tada su i Srbi, i Hrvati, a posebno Srbi u 95 posto slučajevasu menjali, prodavali budzašto svoju imovinu. Mi smo osmislili tu inicijativu da ova skupština kreira osnovna pravila te revizije. Mi tu reviziju možemo izvršiti na temelju međunarodnih akata, Opšte deklaracije o ljudskim pravima, Evropske konvencije o zaštiti ljudskih prava i osnovnih sloboda. Imamo osnov u sporazumu koji su potpisale sve bivše jugoslovenske države, to je Sporazum o sukcesiji iz 2001. godine, u aneksu G, koji se odnosi na privatnu imovinu i stečena prava, u članu 2. kaže da su svi oni postupci koji su nastali pod pritiskom posle 31. decembra 1990. godine, ili su uzrok rata, da su oni ništavni i da su podložni reviziji. Imamo pravni osnov i mi to moramo napraviti. Ministre, moraćete odgovoriti na ovo, to je moje poslaničko pitanje, to je jedna inicijativa, imate nadležnost, imate međunarodne propise, imate propis koji važi za sve bivše jugoslovenske države. Mislim da je to naša obaveza i da ćemo ispraviti istorijsku nepravdu prema svima onima koji su izgubili deo svoje imovine ili koji su izgubili svu svoju imovinu.
Reč ima narodni poslanik Dragan Todorović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, bez obzira što ovo nije vaša uža specijalnost, nego šira, ali dobro, ipak postoje neke stvari koje bi mogli da objasnite, vezano i za ovaj predlog ovog zakona i pojedinih članova. Gospodin Buha je pokušavao da vas ubedi u to da prihvatite ovaj amandman, jer mi razumemo, tu bi trebalo da sedi gospodin Šutanovac, ali on sada organizuje prevoz za Arenu, da tata tamo ne bi bio sam, a očekujem da ćete se i vi pridružiti. Verovatno će sa kumom na kraju i da zapeva neku, nije to ništa sporno. Gospodine ministre, ali morate da priznate da službe bezbednosti deluju na osnovu i u okviru Ustava, zakona itd. Pa ovo što piše - u okviru Ustava, na neki način nama koji nismo pravnici, nismo baš stručnjaci, da nam objasnite šta je pisac hteo da kaže, pa bi nam eventualno neke stvari i neki postupci možda bili jasniji kada su u pitanju naše službe bezbednosti i načini kako one funkcionišu. Možda su to ti ustavni okviri da bi mogli da razumemo, posebno kada su u pitanju porodice haških optuženika ili onih koji se nalaze na poternicama. Voleo bih, gospodine ministre, da nam kažete da li je to u okviru Ustava, u okviru zakona, da li je to poštovanje ljudskih prava i slobode, da samo zbog toga što je neko nečiji brat, tetka, baba, sin, žena, da li se automatski njemu suspenduju sva prava? Koliko se sećam, prvi neki pisani zakonski akt vezan je za Hamurabija, valjda pet hiljada godina pre nove ere, tamo otprilike na onim glinenim tablicama piše da niko ne odgovara za zločin koji je učinio neko drugi i da niko nema pravo da rođaka ili bilo koga saplemenika kažnjava zbog toga što je neko počinio neki zločin. Mi smo, nažalost, svedoci da naše službe bezbednosti, na najdrastičniji način, iz političkih razloga, i to političkih razloga koji nisu vezani za našu državu, čak ni za političke stranke, što je još teže, vuku štetne poteze po njih same. Ali, jednostavno su primorani od strane onih koji su praktično okupirali kompletno Srbiju, faktički KiM, ali zahvaljujući drugim službama koje su instalirali unutar naše države, mi se de fakto nalazimo pod okupacijom, ali u gorem smo položaju nego da smo stvarno okupirani. Da smo okupirani, oni bi morali da vrše taj posao ili da plaćaju naše ljude koji bi to radili, ali bi morali i da odgovaraju za sve propuste, nezakonite poslove koje rade, za kršenje ljudskih prava i sloboda, a ovako su oni potpuno abolirani. Jednostavno, kažu, ne radimo mi to, to rade vaše službe bezbednosti. Imali ste skoro prilike da budete obavešteni i preko sredstava javnog informisanja, a i neposredno od poslanika SRS da je prema porodici Ratka Mladića povedena čitava hajka. Njegov sin više ne zna kako da opstane. Darko Mladić, čovek koji ima svoju porodicu, dvoje dece, pokušava, kao i svi mi, da opstane radeći. Ne radi ni u jednom državnom preduzeću, ima neku svoju malu firmu, radi posao na zakonit način, ali vi ste krenuli da ga potpuno uništite, šaljete mu inspekciju, idete kod njegovih poslovnih partnera, tražite da mu otkažu poslove. Ima još drastičniji primer kršenja njegovih prava. Pripadnici službe bezbednosti, ili Bije, privode ga. Mi postavimo poslaničko pitanje - na osnovu kog zakona, člana, zbog čega su priveli Darka Mladića, a oni obmanjuju i lažu i javnost i poslanike, kažu da je on sam dobrovoljno došao na informativni razgovor. Pretpostavljam da ste čuli onu čuvenu narodnu, da je ispustio svoju plemenitu dušu u prisustvu vlasti. Kada vam dođe dvoje-troje njih u kožnim jaknama, mislite da dobrovoljno ide? Ne, oni ga jednostavno privode. Ni to im nije dovoljno, nego su sačekali njegovu ženu ispred ulaza u preduzeće u kome radi i nju su priveli na informativni razgovor. Neverovatno je do kojih granica vi ponižavate našu državu i do kojih granica gazite ljudska prava i slobode ljudi koji su samo rođaci nekih koji se optužuju od strane Haškog tribunala, inače, u narodu uživaju izuzetno veliki ugled, jer su srpski heroji, branili su srpsku nejač, izvršavali su svoju patriotsku i svoju obavezu jer su pripadnici vojske. Imate, gospodine ministre, slučaj Milene Ivanović, čiji je sin takođe bio uhapšen, koja je kao majka privođena na informativne razgovore i od nje je traženo da izda svog sina, da potvrdi da su krili Ratka Mladića u svojoj kući. Nažalost, žena je pre mesec i nešto dana preminula. To su stvari koje dovode našu službu do apsurda. Bolje da nemamo takvu službu. Šta će nam? I ovako nam Amerikanci sede i u Generalštabu, ne samo Amerikanci, svi redom, u svakom ministarstvu. Ne znam koliko njih sedi u vašem ministarstvu, ali u svakom ministarstvu sede ili pripadnici MI-6, ili Cije, ili BND-a, jednostavno, svih zapadnih obaveštajnih službi. Bolje bi bilo da mi uopšte nemamo ovakvu službu bezbednosti, ne bi morali da izdvajamo ovolika sredstva. Vama ni Džems Bond ne bi pomogao, jer taj koga imate izgleda da je spakovao sve podatke sa kojima je služba raspolagala i odneo ih u Vašington. To je problem sa kojim se vi suočavate, odnosno suočava se naša država. Zato mislim da nam ovakva služba ne treba i da ovim zakonom ni u kom slučaju nećemo biti u poziciji da dobijemo službu koja će raditi u korist ove države i građana ove države.
Da li se još neko javlja po ovom amandmanu? (Ne.) Poslanička grupa SRS je potrošila svoje vreme za ovaj amandman. Prelazimo na sledeći amandman. Na član 3. amandman je podneo poslanik dr Paja Momčilov. Vlada, Odbor za odbranu i bezbednost i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Petar Jojić, a neka se pripremi narodni poslanik Božidar Delić.
Dame i gospodo narodni poslanici, narodni poslanik SRS dr Paja Momčilov uložio je amandman na član 3, kojim predlaže da se ovaj član briše. Brisanje se predlaže, jer je članom 3. Ustavnog zakona za sprovođenje Ustava Republike Srbije predviđeno da se donese zakon o službama bezbednosti, a ne zakon o osnovama uređenja službi bezbednosti Republike Srbije, kako je predloženo. Međutim, dame i gospodo, ono što bih želeo posebno da naglasim vezano za odredbe i sadržaj ovog člana, u predlogu člana 3. predlagač predlaže Narodnoj skupštini da se usvoji ovakav član, da službe bezbednosti, kao deo jedinstvenog bezbednosno-obaveštajnog sistema Republike Srbije, deluju. Za razmatranje pitanje od značaja za nacionalnu bezbednost osniva se Savet za nacionalnu bezbednost, jedno telo, i ovim zakonom posebno uređuju poslovi Saveta od značaja za usklađivanje i usmeravanje rada službi bezbednosti. Međutim, ono što je problematično, za operativno usklađivanje rada službi bezbednosti osniva se Biro za koordinaciju rada službi bezbednosti (u daljem tekstu: Biro za koordinaciju). Međutim, dame i gospodo, ovaj član je apsolutno neprecizan, konfuzan i u ovom članu vidite prisustvo mnogo babica, a tamo gde je mnogo babica, vi znate šta se rađa. Ovim članom se, dame i gospodo, fabrikuje birokratija. Kako to, prema članu 3. Predloga zakona, Narodna skupština vrši nadzor nad radom Saveta i nad radom službe bezbednosti? Iz prakse, u drugom sazivu sam u Odboru za bezbednost, mogu vam reći, praktično, Skupština Srbije nema pravi i suštinski nadzor nad radom službi bezbednosti. Sve se to svodi na podnošenje jednog šturog, uopštenog izveštaja načelnika ili direktora tih službi. To što možete da vidite i da pročitate u tom izveštaju, to možete da pročitate i u dnevnim novinama: "Politika", "Kurir", "Blic" itd. Vidi se da Skupština nema nadzora i iz samog izveštaja što je BIA nedavno podnela Odboru za odbranu i bezbednost Skupštine Srbije. Dalje, dame i gospodo, ono što je problematično u ovom članu, kaže: "Rad službi bezbednosti je pod nadzorom Narodne skupštine..." Kakav je to nadzor? Na koji način službu kontroliše Narodna skupština? Da li ulazi u prostorije u kojima se obavljaju operativni poslovi, da li se otvaraju arhive i dosijei? Ne. Da li se zna protiv koga se vodi operativna obrada? Ne. Da li Narodna skupština zna ko se prisluškuje? Ne zna. Da li Skupština ko se prati? Ne. Ko se tajno snima? Ne zna. Kome se prisluškuju prostorije? Ne. Kome se prisluškuju automobili? Ne. Prema tome, ne možemo govoriti da Narodna skupština vrši nadzor nad službama bezbednosti. To je apsolutno neprihvatljivo i to nije u praksi sprovedeno. Dakle, ovo je ključno pitanje. Dame i gospodo, neki se sećaju, ali podsetio bih vas na 1966. godinu. To su godine kada je DB žarila i palila. Bila je izmakla kontroli i državnih organa, i parlamenta, i predsednika Republike, i svih institucija, i Odbora za bezbednosti pri SIV, tadašnjem, jer je to bila SFRJ. Kada je izbio onaj sukob i onaj slučaj sa Čehoslovačkom 68. godine, vagonima su uništavane arhive, u svim regionalnim sekretarijatima, u svim odeljenjima unutrašnjih poslova DB po sekretarijatima i okruzima. Da se ne bi to dogodilo, skrećem pažnju da se ne sme dozvoliti da ta služba izmakne kontroli i da ta služba mora polagati račune parlamentu, a ako vi dozvolite da se u toj službi formira Biro za koordinaciju i operativni rad, molim vas imaćete ponovo biro u kome je bio Beba Popović alfa i omega. Ne može da bude biro. Šta će biro da operativne poslove obavlja. Ako postoji Kancelarija Saveta za nacionalnu bezbednost, Biro će biti najjače operativno telo, u njemu će se krojiti politika obaveštajna i operativna. U birou ćete imate one koji će vam brojati čak i crvena i bela krvna zrnca. To vam poručujem kao čovek koji poznaje tu službu. Mi sada imamo aktuelnu vlast, a sutra dođe druga vlast, kasnije dođe sledeća vlast. Kako ta služba radi, hajde da otvorimo dosije i operativne arhive. Hajde da vidimo, dame i gospodo, da li ima onih sa prikrivenim identitetom i u ovom parlamentu, da vidimo ko je iz koje strukture i iz koje političke stranke bio obaveštajni saradnik i obaveštajac za američku, ko za englesku, i ko za drugu američku, englesku i naročito nemačku službu. Dame i gospodo, sve je to sumnjivo, a sve kada se neko udalji od Ustava je vrlo problematično i sumnjivo. Zbog toga ova služba mora biti pod jakom kontrolom. Ne mogu sada da optužim tu službu da ona trenutno obavlja određene operativne poslove protiv tog i tog, ali postoje sve mogućnosti za to. Molim vas, kada je bila akcija ''Sablja'' vi, dame i gospodo, znate da je uhapšeno 12 i po hiljada ljudi, a koliko je njih optuženo, a koliko je osuđeno. Mi ne možemo dozvoliti takva vremena da se vrate na naše prostore. Kada je u pitanju javnost, hajde da vidimo kako to izgleda. Nije jasno koja je to javnost? Da li je to javnost da će ta služba morati da polaže račune nevladinim organizacijama? Zašto se u ovom članu predviđaju i odredbe, i u zakonu, molim vas, organizacije? Da li će to morati služba bezbednosti da podnosi račune i izveštaje Nataši Kandić, Sonji Biserko, Sonji Liht, Biljani Kovačević i ostalom njihovom društvu. Dame i gospodo, naša služba to ne sme da radi. Zbog goga ta javnost ne može tako biti definisana u ovom zakonu. Dalje, vrlo je važno da vam ukažem šta će se dogoditi i šta može da se dogodi. Javnost može biti i američki ambasador ili treći sekretar u toj ambasadi, a zna se šta taj treći sekretar u američkoj ambasadi danas radi u Beogradu. Postavljam pitanje Vladi Srbije da mi odgovori, kako je to regulisano u uporednom pravu, hajde da vidimo kako je to regulisano u Francuskoj, u Americi, u Nemačkoj u Engleskoj, u Velsu, Holandiji, Belgiji, Rusiji, da vidimo da li CIA podnosi izveštaje ovako i obaveštava javnost o svojim delatnostima. Hoće li CIA nekoj tamo Nataši Kandić da dozvoli, ili Sonji Biserko, da može da dobije izveštaj i da se sa tim podacima upozna. Nikada, apsolutno nikada. Vidite, ovim predlogom zakona otvara se mogućnost. Ako kažemo javnost, Nataša Kandić će sutra da pozove Radeta Bulatovića i da kaže, u zakonu koji ste vi doneli imam pravo, jer ste regulisali da javnost mora biti obaveštena. Ta javnost jeste i Fond za humanitarno pravo i ona kaže, tražim podatke koje operativne podatke vi imate prema kojoj državi ili prema kome u ovoj zemlji. Kada je u pitanju javnost, obaveštavanje građana, podsetio bih vas i postavio pitanje, da li je Engleska obaveštajna služba obavestila svoju javnost o kidnapovanju predsednika Savezne Republike Jugoslavije Slobodana Miloševića i ulogu njihove službe u hapšenju i otmici Slobodana Miloševića? Nije naravno, niti će ikada obavestiti. Prema ovome zakonu, otvara se mogućnost da se obaveštava neka javnost. E ta javnost vam je upravo ono o čemu sam malopre govorio. Rekao sam malopre, otvorite arhive, dame i gospodo, i videćete kakva je situacija, dosijee i arhive, i onda ćete videti koji zumbul je odakle bio u kojoj službi obaveštajac. To je ono, gospodine ministre, vrlo problematično. Kada se donosi jedan zakon treba doneti dobar zakon o službama bezbednosti. Mi se zalažemo da naša država i naša služba bude veoma jaka, i da ne dozvolimo neprijateljima da nam rovare i da prekopavaju, preoravaju sve ono što je u Srbiji najvrednije, i da optužuju i isporučuju Haškom tribunalu, koji je apsolutno antisrpski raspoložen, zajedno sa Amerikom, koja otima Srbiji Kosovo i Metohiju. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Božidar Delić, potom narodni poslanik Dušan Bajatović. Izvolite.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, hteo bih da skrenem pažnju na nekoliko stavova, na kraju krajeva, iz člana 3. i člana 2, mada se to isto pojavljuje i kasnije kada se govori o skupštinskoj kontroli službi bezbednosti. U članu 2, gospodine ministre, s obzirom da vi ovde pratite većinu ovih zakona, mogu da vam kaže da je prisutno određeno nerazumevanje, da ne kažem nepismenost onih koji su ovaj član napisali. Strategija nacionalne bezbednosti, strategija odbrane ili politika, ili takođe da kažem strategija bezbednosno-obaveštajna Republike Srbije, to su veoma važni dokumenti, gospodine ministre. Te dokumente treba da usvoji Skupština Srbije. To su dokumenti koji imaju zakonsku snagu, oni su odmah iza Ustava i oni bi u ovome članu trebalo da budu ispred nekih drugih propisa i opštih akata koje usvaja Vlada ili koje donosi neki ministar. Ako se sećate, gospodo, pre nekoliko meseci jednog intervjua trenutno aktuelnog načelnika generalštaba kada je govorio o reformama vojske. On je rekao tom prilikom: mi nemamo strategiju odbrane, napravili smo neki nacrt, trebalo je Skupština da je donese, i opet smo se mi osećali kao poslanici prozvanim, ali, pošto oni nisu doneli strategiju odbrane, mi smo krenuli u reformu vojske. Gospodo, moj kolega je govorio o amaterizmu, voluntarizmu koji je danas prisutan u državi. Strategija bilo koja, pa i strategija nacionalne bezbednosti jeste političko-filozofska zamisao koja daje temelje i proširuje temelje koje je dao Ustav. Kako ćemo kao predstavnici Odbora za odbranu i bezbednost kontrolisati ove službe? Kako ćemo kada nemamo tih strategija, jedne, druge ili treće? Mi bismo trebalo jednostavno da kažemo - gospodo, ne možemo ići dalje sa ovim zakonima, jer vi tražite da vas kontrolišemo po nečemu što ne postoji, vi tražite od nas da kontrolišemo vaš zakonit rad, ali vaš rad jednostavno nije zakonit. Iako prihvatam da mi kao Skupština upravo zbog toga imamo jednu odgovornost, treba da tražimo da ovde na dnevni red dođu strategija nacionalne bezbednosti, da na dnevni red dođe strategija odbrane. Ili da ova skupština utvrdi obaveštajno-bezbednosnu politiku Republike Srbije. Inače, mnoge od stvari o kojima govorimo su bez toga apsolutno besmislene. Iza svake strategije treba da sledi neka dalja operacionalizacija. Tu je doktrina i onda to ide do onih najnižih pravila svake službe. Kada se radi o vojsci, pravila vojske. Sve to se utvrđuje upravo kroz strategiju, koja se zasniva na Ustavu i zakonu. Ako nemamo strategiju kao nekakav vezivni elemenat, imamo jednu prazninu između Ustava i zakona i svega onoga što treba da sledi, te službe ili te državne institucije. Predlažem, gospodine ministre, da o tome porazgovarate na nivou Vlade, jer kada svaki sledeći zakon bude došao, mi iz SRS ćemo vas pitati šta je sa nacionalnom strategijom, strategijom odbrane ili šta je sa obaveštajno-bezbednosnom politikom, koju takođe treba da utvrdi ova skupština.
Reč ima Dušan Bajatović.
Poštovane kolege, mislim da je član 3. u stavu 3. i 4. malo problematičan i u samoj formulaciji, a i ako se dalje pogleda tekst zakona, odnosno nadležnosti Saveta za nacionalnu bezbednost, i sama činjenica da se uvodi jedan biro koji bi trebalo da koordinira rad ovih službi, po meni je sporna. Zašto? U članu 3. stav 3. kaže se: ''Za operativno usklađivanje rada službi bezbednosti osniva se biro za koordinaciju rada službe bezbednosti (u daljem tekstu: Biro za koordinaciju.)'' Ovo ne razumem do kraja. Pri tome, Biro za koordinaciju je definisan u članu 11, gde se govori o nadležnostima Biroa, ispada da su tu šefovi obaveštajnih službi, plus sekretar saveta, i onda ispada da oni tu nešto koordiniraju. Pošto je to već ugrađeno u okviru Saveta za nacionalnu bezbednost, koji je po meni takođe sporan ovako kako je postavljen, onda se postavlja pitanje ko tu u stvari koga kontroliše, zašto se pravi jedno niže rangirano uže telo. Ili da budem do kraja jasan, ne razumem zašto nismo razmišljali o formiranju krovne službe bezbednosti. Šta bi to značilo? Da imamo jednu službu bezbednosti koja je kapa nad ostalim službama bezbednosti. Ona bi služila i za kontrolu rada, i za objedinjavanje informacija, dakle imali biste i mehanizam koordinacije, i mehanizam kontrole. Dalje se kaže u članu 3. stav 4: ''Rad službi bezbednosti je pod nadzorom Narodne skupštine, predsednika Republike, Vlade, Saveta za nacionalnu bezbednost i javnosti.'' Izvinite, molim vas, kako će to da se bavi nadzorom tih službi onaj ko upravlja njima? Dakle, tim službama, koliko vidim, upravlja predsednik države, što je po meni sporno, upravlja predsednik Vlade, što po meni nije sporno. Nije predsednik države sporan sam po sebi nego ima već velika ovlašćenja u domenu odbrane i po položaju. Može se o tome govoriti, samo naznačavamo to. Dakle, Savet za nacionalnu bezbednost, on takođe upravlja u celini. Nije ovo nikakav napad na Borisa, možda Boris neće biti predsednik na narednim izborima, možda će biti Ivica Dačić iz SPS. Zašto se vi stalno gicate da li će biti Boris ili Toma, možda bude iznenađenja, otkud znam. Pričam o predsedniku ovde, nemojte stalno kako samo vi imate ljude dostojne države Srbije, imaju i drugi. Možda im samo treba dati šansu, pa bi u državi Srbiji bilo bolje. Šta bi falilo nekom dobrom socijalisti? Evo, pozivam građane da razmisle, a vas da ne dobacujete. (Vjerica Radeta, sa mesta: Ko je vama kandidat?) Što se to vas tiče? Da nećete možda da glasate? Biće ili Ivica Dačić ili neko do njega. Što se vi sekirate za to? Taj do njega vas jako interesuje? Žao mi je što je vaš predsednik u Haškom tribunalu, inače bi sigurno bio dobar kandidat. Gospodine Todoroviću, uzeli ste mi jedno 40-50 sekundi bez ikakve potrebe. Ne brinite, u našoj stranci vlada savršeni red, kao i u vašoj. Hvala vam na komentarima. Ta pitanja koja su nam podmetali smo rešili na 7. kongresu, više tih problema nemamo. Dakle, po meni samo po sebi je sporno da rad službi bezbednosti kontrolišu oni koji upravljaju njima. Ne znam da li posle da se javim ili sada da kažem, gospodine predsedavajući, mislim da šef kabineta predsednika Republike, bez obzira ko bude, dobija neprimereno veliku ulogu. Znam da postoji šef kabineta koji je postao previše moćan u našem društvu, već jedan, ne znam da li treba da proizvodimo i onog drugog. Bilo bi nezgodno ovako u odnosima. Ne moraju prvi ljudi koji su do predsednika Vlade ili do predsednika države da budu tako moćni. Mislim da to nije dobro, bez obzira da li ste to utemeljili u zakonu ili niste utemeljili u zakonu. Dalje, kada sve to povežete, ono što bi bio moj politički komentar, može ovo da ostane i ovako, da se razumemo, a ono što je moj politički komentar na ovo jeste da u vladajućoj koaliciji u stvari nema poverenja. Ovaj sistem je ovako postavljen iz razloga što očigledno DS i DSS ne mogu do kraja da se dogovore na koji način će da kontrolišu i upravljaju službama bezbednosti. To samo navodi na zaključak da se i jedni i drugi plaše da taj mehanizam bude sistematizovan na pravi način, jer onaj ko raspolaže ovim mehanizmom na pravi način valjda treba da radi za državu, a ne da radi za partiju. To je suština stvari, po meni. Mene ne interesuje kako se zovu ti ljudi, nego da taj mehanizam bude efikasan. To je suština stvari. Dakle, ponovo imamo jedno ne baš uobičajeno, prosto ne želim da budem ni maliciozan, ni maligan, pokušavam da budem maksimalno korektan, jedno neuobičajeno rešenje, gde imate Savet koji je sastavljen praktično od direktora, šefa Generalštaba, predsednika Vlade, predsednika Republike, koordinira predsednikov šef kabineta. I imamo Biro, koji opet čini tamo neki drugi sekretar, odnosno taj sekretar i čine šefovi obaveštajnih službi koji su ovako ili onako postavljeni, jer o njihovom postavljenju i predlogu za njihovo postavljenje takođe odlučuje taj isti organ, odnosno Savet za bezbednost raspravlja o predlogu Vlade. Prema tome, nije dobro što se u uređenju jednog tako važnog sektora, kao što je sektor obaveštajnih službi, ponovo rešavaju neke stvari političkom nagodbom, a rešenja su iznuđena iz sistema uspostavljanja međusobnog poverenja, a ne da oni budu maksimalno efikasni. Nekoliko stvari, da se ne bih javljao ponovo. Naše službe su unazađene. One ne samo da imaju malo novca i vrlo često pogrešne političke zadatke, a pri tome ne mislim na prisluškivanja, nego njihovi zadaci na unutrašnjem planu, na planu opšte bezbednosti na Kosovu i Metohiji, u Republici Srpskoj, u Mađarskoj, u Nemačkoj, u Vašingtonu, mada vidim da se ovde ne spominje obaveštajna služba koja se odnosi na SIV, koja je u sastavu Ministarstva inostranih poslova, mada se njihovi predstavnici mogu pozvati na sastanke, ne znam zašto ta služba nije involvirana u zakon ako postoji kao takva, to je takođe obaveštajna služba. Mi treba da vidimo, i tu se slažem sa kolegom Delićem, koji je zaista danas bio briljantan u izlaganju oko Haškog tribunala, i čestitam vam na tom izlaganju, i što ste bili tamo i što ste stali iza svojih kolega za razliku od ove države, dakle, nije mi jasno zašto ovo nije uređeno do kraja kako treba. Mi imamo iskusnih oficira, imamo iskusnih obaveštajaca, malo su ih podmladili, malo su ih prorešetali, malo je bilo politike. Navešću samo primer da je recimo Češka maltene sto posto sklonila svoju obaveštajnu strukturu da bi je danas čini mi se oko 80% vratila. Znate, nije lako napraviti pravog obaveštajca, nije lako napraviti prave kontakte. Koja to zemlja rastura, u političkom smislu, samo zato da bi pokazala neku vrstu demokratičnosti? To su ljudi profesionalci, čiji cilj treba da bude da rade za državu. Ne za predsednika države, ne za predsednika Vlade, nego za državu. Ako predsednik Vlade i predsednik države, ili bilo koji ministar, ili bilo koji političar, počevši od mene prvog, pa i svih drugih koje ste spomenuli ovde, radi protiv države, taj treba da odgovara po Ustavu i zakonu, a ne da mu služba bude podređena. Dakle, ovde su mi neke stvari očigledno malo nelogične i one su odraz nepoverenja u vladajućoj koaliciji. Predlažem, kad budemo raspravljali o budžetu, da vodimo računa da je za ove službe, barem onaj zvanični deo, odvojeno premalo novca. Sa toliko novca se ne može ozbiljno raditi. S druge strane, nije moguće formirati skupštinsku kontrolu koja bi sad ušla u neke sisteme finansiranja službi bezbednosti koje imaju sve zemlje ovog sveta, pri tome ne mislim ni na kakvu drogu, ni na kakav trafiking ljudima i slične stvari. Treba razmisliti da se našim službama omogući da rade sa dovoljno novca, ne protivzakonito, nego onako kako to rade sve zemlje sveta. Ne znam ni jednu službu u svetu koja nema dodatne prihode. To ne treba da bude droga, kao što je možda u pojedinim situacijama bilo, ali treba da se nađu načini da se pomogne rad ovih službi i treba da se nađu načini da se pomogne rad pravih lobista, za interese države Srbije i građana koji žive u njoj, u svetu. Ne može se sve napisati u jednom zakonu, ali zato odgovorna vlast koja zna šta hoće, koja zna šta su zadaci ove službe koji bi proistekli iz strategije koju treba napisati, ta vlast bi umela ove stvari da reši kako treba. Između ostalog, mislim da bi jedan od zadataka Saveta za službe bezbednosti, pored obaveštajnih procena, trebalo da budu i procene koje to strukture u svetu mogu da budu korisne državi Srbiji i lobiranju za njene interese, pa npr. osim što se bavimo nekim izazovima, recimo da se dogovorimo oko toga - koji će to biti lobisti Srbije u svetu i mislim da bi nam od toga bila samo korist. Nekada je stara obaveštajna služba i te kako imala svoje punktove u svim važnim državama sveta. Nisam siguran da danas naši obaveštajni oficiri u ambasadama, ako otvoreno pričamo, ili oni koji su zaduženi za bezbednost, danas svoj posao vrše kako treba i onako kako to dolikuje. Ne bih o kadrovskoj politici u samim službama bezbednosti. Moram da kažem da postoji jedan sajt na koji se ljudi mogu prijaviti i mislim da je došlo do popravke u načinu odabira kadrova koji će raditi za službu. Još samo da izbegnemo ovo što nam se potura kao stranačko rešenje, možda ćemo za godinu ili dve dana zaista dovesti službe na onaj nivo koji bi država Srbija zahtevala. Hvala.
Zahvaljujem. Prelazimo na sledeći amandman. Na član 3. amandman je podnela poslanik Vjerica Radeta. Vlada, Odbor za odbranu i bezbednosti i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta, a neka se pripremi narodni poslanik Jadranko Vuković. Izvolite.
Hvala vam, gospodine Bajatoviću, što ste malopre onako iskreno rekli da ste ubeđeni da je predsednik naše stranke ovde da bi bio najbolji kandidat za predsednika. Uveravam vas da i on, kao i svi mi i većina građana Srbije, uveren je da je najbolji kandidat u njegovom odsustvu Tomislav Nikolić i da će nesporno Tomislav Nikolić biti predsednik Republike Srbije. Što se tiče amandmana na član 3. Predloga zakona, u stavu 4. člana 3. predviđeno je: ''Rad službi bezbednosti je pod nadzorom Narodne skupštine, predsednika Republike, Vlade, Saveta za nacionalnu bezbednost i javnosti.'' Amandman koji sam podnela predviđa da je rad službi bezbednosti pod nadzorom samo Narodne skupštine. Sve drugo je ili neustavno, ili nepotrebno, ili licemerno. Predsednik Republike nema tu nadležnost, Vlada Republike nama tu nadležnost, Savet za nacionalnu bezbednost nema tu nadležnost, javnost, to je zaista licemerno. Vi, dame i gospodo, pokušavali ste da Odbor za bezbednost držite iza zatvorenih vrata i dok vam narodni poslanici SRS, članovi tog odbora, nisu to zaustavili, vi ste i te odbore držali daleko od očiju javnosti. Ne znam na koji način mislite da ste vi u stanju, odnosno da ste spremni da rad službi stavite pod lupu javnosti. Vidim da je nadležni odbor prihvatio neki amandman koji je sličan ovom mom amandmanu, ali nije isti, gde se, između ostalog, kaže da je za rad službi nadležna demokratska civilna kontrola. Zaista ne znam šta vam to znači. Znam šta znači javnost i znam da vi ništa ne radite pred očima javnosti. To ste pokazali više puta, ne samo na sednicama odbora, nego i kroz rad Vlade, kroz delokrug rada Vlade, mi se, nažalost, uglavnom upoznajemo iz novina sa onim što je Vlada uradila ili šta priprema da uradi. Čuli smo pre nekoliko dana od ministra spoljnih poslova, gospodina Vuka Jeremića, da je čak strategija o Kosovu i Metohiji, koju su pojedina ministarstva, ili sva ministarstva, ne znamo, pripremila, da je to državna tajna. I to je nešto što je neverovatno, da naši građani na KiM ne znaju šta treba da urade, šta će država da uradi, šta im se sprema. To zna Vuk Jeremić, zna Vlada Republike Srbije, zna predsednik Republike i niko više to ne mora da zna. To je vaša tzv. transparentnost, kako vi volite da kažete. Podsećam vas, govorili su narodni poslanici o tome ovih dana, ne danas, kada su u pitanju službe bezbednosti, kada je kolega Petar Jojić pitao gospodina Radeta Bulatovića da li se prisluškuju narodni poslanici, on je rekao - koliko znam, trenutno ne. Znači, malopre - da, u sledećem trenutku - da, ali samo prema njegovim informacijama - trenutno ne. Posebno je pitanje - kako je to Rade Bulatović ostao i dalje na čelu BIA, kada se zna kakvi su bili međustranački dogovori, to je opet nastavak one priče od malopre, da li funkcioneri službi treba i da li mogu da budu članovi stranaka, pa je onda bio rat između DS i DSS. Uslov nekakvog sporazuma i formiranja Vlade bio je da Rade Bulatović ne može više biti na čelu BIA, odnosno njegov opstanak na toj funkciji bio je od strane DS ograničen na dva meseca. Prošlo je i šest meseci, on taj posao obavlja i dalje. Zašto? Zato što je obećao Karli del Ponte da će pronaći i uhapsiti Ratka Mladića, zato što je učestvovao u onom sramnom raspisivanju nagrade za onoga ko im pokaže gde se nalaze Ratko Mladić, Radovan Karadžić, Stojan Župljanin i Goran Hadžić. Toliko o tome koliko se vi zaista pridržavate onoga što piše u Zakonu ili što mislite da zavarate građane Srbije zato što ćete napisati nešto i onako bombasto objaviti u novinama, ili neki ministar koji je zainteresovan za rad Narodne skupštine, pa sluša narodne poslanike, gospodine Milane Markoviću, a ne priča sa svojim stranačkim kolegama. Onda mislite da građani Srbije treba da vam veruju i da ostanu u zabludi da je to onako kako vi kažete. Kako vi možete da pričate u javnosti o radu tih službi kada znamo da je recimo Vuk Jeremić, ministar spoljnih poslova, za jednog od svojih saradnika, za jednu od komisija, uzeo saradnika Gorana Svilanovića, pod pseudonimom Sokrat. Dakle, takvi vam ljudi rade na visokim državnim funkcijama usred Vlade, usled Predsedništva. Vi onda pokušavate da nam objasnite da amandman ne može da se prihvati, jer, kažete da ''rad službe bezbednosti ne može biti samo pod nadzorom Narodne skupštine, već i javnosti koja, u skladu sa Ustavom i zakonom, ima pravo da zna i da bude informisana. Isto tako, ustavni princip je da Vlada usmerava i usklađuje rad organa državne uprave i vrši nadzor nad njihovim radom, odnosno obavlja druge poslove u skladu sa zakonom.'' Gospodine ministre, sigurna sam da vi ovo znate i davam je jasno da ovo obrazloženje nema nikakve veze sa amandmanom koji sam podnela. Upravni nadzor je nešto potpuno drugo u odnosu na ovo što je suština amandmana. ''Istovremeno, Savet za nacionalnu bezbednost vrši nadzor u onoj meri u kojoj to proističe iz člana 5. Predloga zakona (valjda u onoj meri koliko to od tog saveta traži Karla del Ponte, da se ne lažemo), predsednik Republike može crpeti svoju nadležnost u oblasti nadzora po dva osnova - kao komandant Vojske Srbije, u smislu člana 112. stav 2. Ustava, i kao član Saveta za nacionalnu bezbednost.'' Ovo obrazloženje je, najlepšim rečnikom rečeno, bezobrazluk. Dame i gospodo, gospodine ministre, mi nismo maloumni. Mi odlično znamo kako funkcioniše Vlada, kako funkcionišu službe, kako funkcioniše Kabinet predsednika Republike, i mi odlično znamo zašto smo podneli ovaj amandman, jer Narodna skupština je jedina koja može da kontroliše rad službi, a niko od navedenih koje ste vi predložili u zakonu nema ovlašćenja, nema osnova ni u Ustavu ni u bilo kojem drugom zakonu. Ponavljam, vaša priča o kontroli od strane javnosti, to vežite mačku o rep. Ništa vi ne prikazujete javnosti. Treba da prođe koliko godina da javnost sazna šta je bilo sa Ju-Es-stilom, sa Cementarom Popovac, šta je bilo sa ovom ili onom privatizacijom. Nemojte da bacate narodu prašinu u oči. Građani Srbije su vas odavno prozreli i prezreli. To će pokazati, gospodine ministre, dame i gospodo, na narednim izborima, na kojima će nesporno glasati za Tomislava Nikolića za predsednika Republike, jer će znati da se neće mešati u ono što mu nije ustavna nadležnost i znaće da sve što kao predsednik bude radio radiće sve javno. Uostalom, na to su građani navikli od strane SRS.
Zahvaljujem narodnom poslaniku gospođi Vjerici Radeti. Da li se još neko javlja po amandmanu. Izvol'te, narodni poslanik Milorad Buha.
Dame i gospodo narodni poslanici, zadržaću se na stavu 1. i 4. člana 3. Predloga zakona. U stavu 1. kaže se: ''Službe bezbednosti deo su jedinstvenog bezbednosno-obaveštajnog sistema Republike Srbije.'' Ciljno tumačeći ovu odredbu proizilazi da su službe bezbednosti deo šireg, sveobuhvatnijeg sistema, koji predlagač naziva - jedinstvenim bezbednosno-obaveštajnim sistemom Republike Srbije. Pitanje je moje predlagaču ovog zakona - kojim aktom, kojim zakonom ili nekim drugim podzakonskim ili zakonskim aktom je definisan ovaj pojam - jedinstveni bezbednosno-obaveštajni sistem Republike Srbije, kao širi sistem, sveobuhvatniji sistem službi bezbednosti? Probao sam to da pronađem u Zakonu o odbrani, u Zakonu o vojsci, u Ustavu, ne znam, nema ga. Nema ga nigde. Ako ga nema, zašto predlagač zakona uvodi određene pravne norme koje naš pravni sistem ne poznaje? Reći ću vam zašto. Ovaj zakon nisu pisali pravnici iz Srbije. On je napisan ko zna gde. Ali, čudi da Predlog zakona prođe kroz ruke bar 50-ak pravnika, pravnih stručnjaka, istaknutih stručnjaka u oblasti prava, pa da nekome ne padne u oči od tih pravnika da kažu - hajde ljudi da vidimo zašto je ovo. Znači, primereno je, bez obzira na naloge koje dobijate, da se to uzme i obradi i da se kaže da to nemamo u pravnom sistemu, da to tako izbacimo i da ga uklopimo u naš pravni sistem. To rade sve normalne države. Kada dete dobije nalog ono ga modifikuje u odnosu na oca, na majku, pa kaže - evo sad malo ću okrenuti ovako i onako, da izvršim na način kako to meni odgovara. Vi to činite izvorno, bez zapete, bez tačke, onako kako dobijete tako prosledite ovde, a sami znate da je to bruka za pravnu struku i ovo je ruženje pravnog sistema Republike Srbije. Idemo dalje. U stavu 4. se kaže: ''Rad službi bezbednosti je pod nadzorom Narodne skupštine, predsednika Republike, Vlade, Saveta za nacionalnu bezbednost i javnosti.'' Tu se sve završava. Što se tiče nadzora, u članovima 15. pa nadalje govorimo samo o nadzoru koji vrši Skupština. Skupština ne može vršiti nadzor s obzirom da nijedan akt od službi bezbednosti neće dobiti. Kako da vrši nadzor - ne može. Dalje, predlagač zakona je morao jasno reći i napraviti gradaciju nadzora - šta to radi Skupština, šta radi Odbor, dokle ide taj nadzor, koje su mere u samom nadzoru? Šta znači nadzirati bez ikakvih mera? Ovde u zakonu nema nikakvih mera. Šta to znači? Službe bezbednosti mogu da rade šta god hoće po ovom zakonu - nema nikakvih sankcija ili ste mislili preko javnosti da ih opominjemo. Ni jedna rečenica o tome na koji način će nadzor nad službama bezbednosti vršiti predsednik Republike, Vlada, na koji način Savet, koji ima najviše mogućnosti, s obzirom da će dobijati izveštaj itd. Međutim, mi i dan-danas imamo obavezu službi bezbednosti da dostavljaju izveštaj, prave analize i da obaveštavaju pretpostavljene organe, ali to ne čine. Kršimo i brojne zakone, a kršimo i Ustav. Šta da radimo, to je kod nas uobičajeno, zato što nismo predvideli mere. Da smo predvideli mere, da smo jasno ukazali ko je krivac zato što nije dostavljen na vreme izveštaj o radu jedne službe, druge, treće, pete itd. Nadalje, šta znači nadzor javnosti? Kako će javnost vršiti nadzor? Evo, član sam Odbora za odbranu i bezbednost, a ono što smo mi dobili u izveštaju BIA, to u daleko širem obimu ćemo dobiti u svakom javnom glasilu. Uzmite "Kurir", "Pres", "Večernje novosti" ili bilo koje novine i dobićete više podataka nego što smo dobili tamo.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo Odbor za odbranu i bezbednost. Predstavnik predlagača prihvatio je ovaj amandman. Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se amandman prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo poslanik Saša Valjarević. Vlada, Odbor za odbranu i bezbednost i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Izvol'te, kolega Valjareviću.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, SRS podnela je amandman na član 4, u kome traži da se kompletan član briše. Prvo da kažem nešto u vezi samog Predloga zakona o osnovama uređenja službi bezbednosti Republike Srbije. Vidi se da je ovaj zakon donet pro forme, u okviru i u svrhu predizbornih aktivnosti, odnosno da bi mogli da se raspišu predsednički izbori. Ima mnogo manjkavosti, vi ste čuli i u prepodnevnoj i u popodnevnoj raspravi, i od kolega iz SRS da su imali velike primedbe, prvo, u vezi samog funkcionisanja službi bezbednosti, s obzirom da znamo u kakvoj je situaciji Republika Srbija. Međutim, s obzirom da je ovaj zakon u proceduri, potrudićemo se da kroz amandmane, kao što ste čuli u prethodnom izlaganju, amandman na član 3. je usvojen, na član 4. nije. Objasniću u okviru ovog amandmana zašto je dat predlog da se kompletan član 4. briše. Član 4. zakona glasi: Službe bezbednosti su BIA, kao posebna organizacija, VBA i VOA, kao i organi u sastavu Ministarstva odbrane. Službe bezbednosti obavljaju poslove i zadatke u granicama svoje nadležnosti, u skladu sa zakonom. Službe bezbednosti imaju status pravnih lica.'' Predlaže se brisanje ovog člana 4. zbog toga što je u koliziji sa Ustavnim zakonom za sprovođenje Ustava Republike Srbije. Ovaj član 4. ne bi mogao uopšte da bude sadržan u ovom zakonu. Zašto? U Ustavu Republike Srbije predviđeno je da se donese zakon o službama bezbednosti, a ne zakon o osnovama uređenja službi bezbednosti Republike Srbije, kako je ovde i predloženo u ovom zakonu. Republika Srbija nije savezna država da bi donosila zakon o osnovama uređenja službi bezbednosti. Donošenje ovog zakona podrazumeva postojanje savezne države i države članice, koje bi donosile svoje zakone u skladu sa saveznim zakonom koji reguliše osnove uređenja određenih oblasti. Zbog toga smo i predložili da se član 4. briše, jer je u sukobu, odnosno u koliziji sa Ustavnim zakonom za sprovođenje Ustava Republike Srbije. Čudi mi da onaj ko je pisao zakon nije vodio računa o tome, jer je ovo velika greška. Čudi mi da nije prihvaćen ovaj amandman SRS na član 4. Nadam se da će i kroz ostale amandmane kolega na ovaj zakon da se izvrši poboljšanje samog zakona, jer ovakav zakon, kakav je predložen, ima velikih manjkavosti koje ne bi regulisale dobro funkcionisanje svih službi koje su obuhvaćene ovim samim zakonom.
Da li se još neko javlja za reč? (Da.) Izvolite, narodni poslanik Petar Jojić.
Hvala lepo, gospodine potpredsedniče. Dame i gospodo narodni poslanici, narodni poslanik Saša Valjarević je uložio amandman na član 4. Predloga ovog zakona. Kada pročitate član 4, koji glasi - službe bezbednosti su BIA, kao posebna organizacija. Dame i gospodo, ovo je vrlo problematička definicija. Zašto? Ovo mene asocira na kriminalne organizacije, mafijaške organizacije. Međutim, gospodo narodni poslanici, cenim i poštujem veoma službu bezbednosti naše države. Drugačije je shvatam, no što će je neki drugi shvatati. Zbog toga ukazujem da nije dobar termin kao posebna organizacija. Na primer, i OVK je organizacija, a po meni, BIA je bezbednosna institucija od posebnog značaja za našu državu. BIA nije masonska loža, niti pak frontovska organizacija iz prošlih vremena. Zato reč "organizacija", dame i gospodo narodni poslanici,loše zvuči. Zato ovu rečenicu nije trebalo unositi u odredbu ovog člana. Međutim, u odnosu na VBA i VOA smatram da je u pitanju podela nadležnosti ovih službi i njihovog delokruga rada, jer se po principima, metodima i sredinama bitno razlikuju od BIA. Postavlja se pitanje - kako onda možete da koordinirate rad ove dve vojne službe sa civilnom službom BIA? Vrlo nemoguće, vrlo teško. Šta će se u praksi događati? U praksa će biti da će jedni druge da kontrolišu i jedini druge da prate. Davaće jedni ovakve izveštaje, različite drugi, tako da nećete imati jedinstven pristup problemima obaveštajnog i kontraobaveštajnog rada. Kada je u pitanju VOA, onda ne izlazi iz kasarne, dame i gospodo, to moramo da shvatimo. Ona deluje u okviru vojnih objekata, tj. kasarni. Bilo bi interesantno da mi se objasni, kako se taj delokrug rada VOA usklađuje sada, ova u kasarni, a ova deluje vani kao BIA, kako se sada to usklađuje? Ovo je veoma važno pitanje, pa zbog toga tražim objašnjenje, kako će te dve institucije u praksi da funkcionišu. Vidim da će po ovom zakonu Vojnoobaveštajna služba izaći iz kasarne. Dakle, neće delovati u skladu sa Ustavom i da će da radi kada izađe iz kasarne paralelno sa BIA. Znači, operativni rad će biti Vojnoobaveštajne službe, koja treba da deluje u okviru vojnih objekata te iste kasarne i sada izlazi iz kasarne, a nije ustavna kategorija niti Ustav to dozvoljava, i ona će paralelno da vodi obaveštajni rad, i to kako spolja, tako i iznutra. Da li je to posledica saradnje našeg Ministarstva sa civilnom zaštitom iz Ohaja? Znate, ona garda što se prezentira srpskom narodu da je to garda američka, čuvena, iz Ohaja, ne, to nije garda, to je civilna zaštita, a ne garda. Prema tome, mi po njihovim uzorima ne moramo da gradimo, niti da usavršavamo, niti da organizujemo rad naših službi bezbednosti. Dame i gospodo, svi ovi poslovi moraju biti jasno razgraničeni, naglašavam, moraju biti razgraničeni. Svako da deluje u skladu i u okviru svog okvira delovanja, pre svega da bi se znalo ko šta radi u ovoj državi i ko će za šta da odgovara. Zašto to govorim? Dame i gospodo, zbog toga što će doći do sukoba nadležnosti. Ovo je vrlo važno pitanje. Doći će, prema Predlogu ovog zakona, do sukoba nadležnosti određenih službi, jer kada vi pročitate ovaj predlog zakona, koji sadrži 21 član normi, onda možete videti da ovo nije dobar zakon, da on upravo ne razgraničava delovanje vojnih obaveštajnih službi od civilne službe. Zato ovaj zakon nije dobar. U primeni će biti velikih problema. Rekoh malopre, Vojnoobaveštajna služba sada, po ovom predlogu zakona, izlazi iz kasarni, a to po Ustavu nema pravo i ne može, ona treba da deluje tamo. Zbog toga sam, dame i gospodo, veoma zabrinut, zbog tog sukoba nadležnosti. Smatram, ono što je rekao gospodin Valjarević i ovo što sam istakao, da su to ključne stvari i da je to vrlo važno za bezbednost države, za bezbednost građana, za ostvarivanje demokratije i za ostvarivanje slobode i prava naših građana. Ako vi uzmete i pogledate ovaj zakon, on liči na pravilnik lovačkog društva ili dobrovoljnog vatrogasnog društva. Dakle, 22 člana reguliše rad najznačajnijih službi bezbednosti u jednoj državi. Voleo bih kada bi Vlada Republike Srbije, pošto volim da izučavam uporedno pravo, sada narodnim poslanicima izradila u Institutu za uporedno pravo elaborat, i taj elaborat da dostavi narodnim poslanicima i da narodni poslanici vide kako je to regulisano u Nemačkoj, Francuskoj, Italiji, Engleskoj, Velsu, Americi, Rusiji itd. Onda bi narodni poslanici mogli da se uvere da se narodnim poslanicima ne prezentira i ne predlaže donošenje loših zakona. Od 2000. godine do današnjeg dana blizu 300 zakona je doneto. Neki zakoni nisu ni stupili na snagu, interveniše Vlada Republike Srbije, traži izmene i dopune zakona. Dame i gospodo, ponavljam, imam posebnu odgovornost i zabrinut sam. Zakonik o krivičnom postupku, Ustav i zakon o ovim službama je ogledalo demokratije jedne države. Ovo nije Zakon o parničnom postupku, ovo nije Zakon o izvršnom postupku, ovo nije Zakon o privremenom poravnanju, ovo je veoma ozbiljan i važan zakon, jer on se tiče svakog pojedinca ove države. Imam iskustvo u radu i informisan sam kako ta služba radi. U tu službu želim da imam puno poverenje i hoću da ta služba ne zloupotrebljava eventualno svoja ovlašćenja. Mi hoćemo da imamo demokratiju. Kada sam radio Zakonik o krivičnom postupku u saveznoj vladi, konsultovao sam pravo i kontinentalnih zemalja i anglosaksonsko pravo, i verujte da mi imamo važeći najdemokratskiji Zakonik o krivičnom postupku u Evropi. Dakle, on je demokratskiji i od američkog zakona. U timu koji je radio taj zakonik sa mnom bili su stručnjaci iz pravosuđa, od opštinskog suda do Saveznog suda, i Ustavnog suda, i tužilaštva, od opštinskog do republičkog. Bili su profesori sa pravnih fakulteta, uključili smo udruženja pravnika Srbije i bivše SRJ, i verujte da je taj tim izradio jedan pravi demokratski zakonik. A u to možete da se uverite, ako uzmete Zakonik o krivičnom postupku i uporedite ga sa onim koji je bio ranije na snazi, pa ćete videti da se mi zalažemo da radimo takve dobre zakone, izrađujemo i donosimo zakone koji će biti garancija poštovanja Ustava.
Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Vlada, Odbor za odbranu i bezbednost i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Gospodin Petar Jojić, izvol'te.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime SRS predložio sam jedan amandman i to na član 4, sa predlogom da se taj član menja. Zbog čega? Zato što bi izmena ovog člana, njegova definicija po stavovima i sadržaju u celini poboljšala tekst zakona, ukoliko je to moguće. Kao što ste videli, u članu 4. predviđa se da su službe bezbednosti BIA, kao posebna organizacija, VBA i VOA, kao organi uprave u sastavu Ministarstva odbrane. Međutim, u stavu 2, obratite pažnju, kaže - službe bezbednosti obavljaju poslove i zadatke u granicama svoje nadležnosti, u skladu sa zakonom. Šta ovde bitno i odlučujuće nedostaje? Nema odredbe koja će da kaže da će službe bezbednosti da deluju u okviru Ustava i zakona. Nema u ovoj odrednici, ni u ovoj normi da će poštovati Ustav onaj ko ga primenjuje. Ko se udalji od Ustava, veoma je opasno i po njega, i okolinu, i državu i ceo narod jedne države. Službe bezbednosti moraju da obavljaju poslove samo u skladu sa odredbama Ustava Republike Srbije i u skladu sa zakonom. Vidite, ono što smo malopre napomenuli u odredbama koje su se odnosile na čl. 2. i 3, koji su regulisali da će službe bezbednosti da obavljaju svoje poslove i zadatke na osnovu zakona i drugih opštih pravila i propisa, u članu 4. stav 2. nema toga. To mora da bude ovde upisano. Ovde mora biti precizirano da će službe bezbednosti obavljati poslove i zadatke u granicama svoje nadležnosti, u skladu sa Ustavom i zakonom, ali nema Ustava, nema zakona. Obratite pažnju i pročitajte prethodne članove koji kažu "i opštih propisa i opštih pravila". Ako je to tako, onda ne može u jednom članu da piše ovako, a u drugoj odrednici da piše drugačije. To je nespojivo i neprihvatljivo. Zbog toga smatramo da bi ovaj član trebalo da se menja i da glasi: "Službe bezbednosti su BIA, VBA, VOA, kao posebne organizacije. Službe bezbednosti obavljaju poslove i zadatke u granicama svojih nadležnosti, u skladu sa načelima ustavnosti i zakonitosti (vidite, mi predlažemo da deluju u skladu sa načelima ustavnosti i zakonitosti), poštovanja ljudskih prava i sloboda, profesionalizma i srazmernosti u primeni ovlašćenja.'' Dakle, ovlašćenja moraju biti u srazmeri sa dobrom koje se štiti i merama koje regulišu zakonski propisi i Ustav. U svom radu službe bezbednosti su politički i ideološki neutralne i ne mogu preduzimati aktivnosti u korist ili na štetu bilo koje političke stranke ili interesne grupe. Mi se slažemo da ostane ova odrednica da službe bezbednosti imaju status pravnih lica. Kada je u pitanju ovaj deo da su službe bezbednosti u svom radu politički i ideološki neutralne i ne mogu preduzimati aktivnosti u korist ili na štetu bilo koje političke stranke, ova norma bi trebalo ovako da izgleda, s tim što treba da se obezbedi garancija da će neko ovu normu da poštuje, a to znači da će nadležna skupština, kao zakonodavac, i nadležni odbor za odbranu i bezbednost, imati veća ovlašćenja. To ćemo kasnije kroz neke odredbe Predloga zakona primetiti, koja su prava Odbora za odbranu i bezbednost, koja prava nemaju, a koja im se paušalno daju. Zato, dame i gospodo, mi ostajemo kod našeg predloga, a na volji je narodnih poslanika da li će ovaj amandman prihvatiti ili ne.
Da li se još neko javlja za reč o amandmanu? (Ne.) Na član 5. amandman je podneo poslanik Nikola Vukelić. Vlada, Odbor za odbranu i bezbednost i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Izvolite, gospodine Vukeliću.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 5. Naime, predlažem brisanje ovog člana, jer je članom 3. Ustavnog zakona za sprovođenje Ustava Republike Srbije predviđeno da se donese zakon o službama bezbednosti, a ne kao što je ovde predloženo Predlog zakona o osnovama uređenja službi bezbednosti Republike Srbije. Republika Srbija nije savezna država, kao što su i moji prethodnici objasnili, da bi donosila zakon o osnovama uređenja službi bezbednosti. Donošenje ovakvog zakona podrazumeva postojanje savezne države i država članica, koje bi donosile svoje zakone u skladu sa saveznim zakonom koji reguliše osnove uređenja određene oblasti. Evidentno je da su ovi zakoni, pa i ovaj zakon o osnovama uređenja službi bezbednosti Republike Srbije, pisani tek da se otalja posao, kako bi što pre mogli da se raspišu predsednički izbori. Bolje bi bilo da ste ih raspisali bez ovih zakona, koje ste na ovako diletantski način pisali. Uostalom, i sam predsednik Skupštine Oliver Dulić je izjavljivao da će izbore raspisati u svakom slučaju, bili ti zakoni doneti ili ne. Praktično, ovo je zamajavanje javnosti pred predsedničke izbore. Službe bezbednosti su mnogo značajnije od međustranačkog nadmudrivanja i neprimereno je da se ovakav zakon donosi tek da se ispuni forma, kako bi odlazeći predsednik Srbije Boris Tadić mogao što pre da izađe na izbore, zato što u panici procenjuje da su mu tako šanse nešto veće. Ovaj zakon pisan je u iznudici i nije sveobuhvatan. Nažalost, vi ćete vašom parlamentarnom većinom izglasati ovaj zakon, ali građani neće osetiti nikakvo poboljšanje, niti veću sigurnost. Kako građani mogu da poveruju da ćemo biti bezbedniji kada je Vuk Drašković, u vreme dok je bio tzv. ministar, kako se predstavljao kao ministar inostranih poslova u Vladi Vojislava Koštunice, potpisao sporazum koji omogućava NATO trupama da uzduž i popreko krstare našom zemljom bez ikakve kontrole. Podsetiću samo na slučaj makedonskog ministra, koji je u saobraćajnoj nesreći sa NATO trupama izgubio život i za to niko nije odgovarao, pošto su NATO trupe svugde, praktično, van zakona. Nameće se zaključak - ako je jedan ministar tako prošao, šta tek mogu da očekuju obični građani. Pod DOS-ovskom vlašću naše službe bezbednosti su, praktično, stavljene u službu zapadnih stranih službi. Bilo bi bolje da nemamo našu službu bezbednosti, jer ona je sada ekspozitura američke CIA, britanske MI-6, nemačke BND itd. Postavlja se pitanje ko sve vršlja po Srbiji i čiji sve agenti su učestvovali u hapšenjima ili pokušajima hapšenja pojedinih državljana Republike Srbije koji su optuženi pred tzv. Haškim tribunalom. Posle petooktobarskog puča počinje slom i propadanje naših službi bezbednosti koje se, očito, nastavlja. Taj slom se očito nastavlja ovako lošim zakonom. Poslanici SRS podneli su veliki broj amandmana, kako bi na konstruktivan način pokušali da popravimo manjkavosti ovog zakona. Nadam se da će vladajuća koalicija imati razumevanje i da će neke od tih amandmana prihvatiti.
Po amandmanu su se javili narodni poslanik Goran Cvetanović i narodni poslanik Petar Jojić.
Dame i gospodo narodni poslanici, da je gospodin Marković, ministar lokalne samouprave, prisutan u sali, siguran sam da bi razmotrio amandman gospodina Nikole Vukelića i pretpostavljam da bi ga usvojio. Nažalost, nije prisutan, pa ćemo probati, snagom argumenata, da damo još nekoliko informacija. U članu 5. Savet za nacionalnu bezbednost, definisano je tačno koje su nadležnosti, da ih ne citiram. Zaustaviću svoju pažnju na alineji 5. člana 5. "razmatra pitanja iz delokruga organa državne uprave, autonomnih pokrajina, opština, gradova i grada Beograda, koji su značajni za nacionalnu bezbednost". Već u članu 6. imate sastav Saveta gde, pored predsednika Republike i predsednika Vlade, imate ministra odbrane i ministra unutrašnjih poslova, znači ministre koji, zbog toga što predstavljaju odbranu, odnosno unutrašnje poslove, primenjuju povremeno i silu. Zbog čega pravim ovakav uvod, zbog toga što i danas imamo proglas da zaposleni u upravama, pravosuđu i društvenim organizacijama Srbije su počeli sa generalnim štrajkom. Upravo se ova alineja 5. odnosi na zaposlene u državnim organima, organima teritorijalne autonomije, u jedinicima lokalne samouprave, kao i u drugim organima i organizacijama Republike Srbije. Generalni štrajk se organizuje u cilju poboljšavanja materijalnog i socijalnog položaja zaposlenih u ovim delatnostima. Generalni štrajk traje sve do ispunjenja zahteva sindikata. Oni traže platu od koje mogu da žive, što je potpuno prirodni uslov da mogu i da rade za državu Srbiju. Pokušali su da putem dogovora poboljšaju materijalni i socijalni položaj, ali nažalost nisu uspeli u tome. Kada je formirana Vlada Republike Srbije znali smo da ovakva Vlada sigurno ne može da punim kapacitetom brani nacionalni integritet i suverenitet naše zemlje, ali su građani Srbije s pravom očekivali da krenemo putem ekonomskih reformi i da građani ne budu na donjem pragu socijalne izdržljivosti. Očigledno da ni ovaj prvi prioritetni cilj nisu uspeli da ostvare, a nažalost i ovaj ekonomski prosperitet svih građana Srbije. Kao što vidimo, nismo ni na početku tog puta, da jesmo sigurno ne bi generalni štrajk počeo danas, sigurno ne bi bili nezadovoljni zaposleni u svim upravama, u pravosuđu, u društvenim organizacijama, u lokalnim samoupravama, u opštinskim upravama svih opština. Mislim da je ovo upozorenje i ministru lokalne samouprave, koji ne raspisuje zajedno sa predsednikom Skupštine izbore u mnogim opštinama gde su privremeni organi. Ali, mislim da je krajnje vreme da se stavi prst na pravo mesto i da počnu ljudi koji su ovlašćeni da razmišljaju na pravi način, da brane interese građana Srbije, ako žele da i naša budućnost i budućnost naše dece bude na zavidnom nivou. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Petar Jojić po amandmanu. Imate još sedam i po minuta. Izvolite.
Hvala, gospodine potpredsedniče. Dame i gospodo narodni poslanici, narodni poslanik Cvetanović je dao obrazloženje vezano za ovaj amandman. Samo bih nekoliko napomena želeo da istaknem koje se odnose na državnu upravu, jer kako je predloženo u ovom članu 5, nije prava formulacija stava broj 1. Dakle, stav 1. bi trebalo da glasi da je to organ, a ne jeste telo Republike Srbije. Definicija bi trebalo da glasi - Savet za nacionalnu bezbednost jeste državni organ ili organ uprave, ili organ bezbednosti Srbije koji obavlja određene poslove i zadatke iz oblasti bezbednosti Republike Srbije. Tako bi trebalo da glasi jedna definicija, jer bi ta definicija regulisala primenu norme, daleko jasnije i onaj koji je primenjuje mogao bi lakše u praksi da je primeni. Kada je u pitanju član 5, velika su ovlašćenja koja su sadržana u odredbi koja se tiče i predviđa ''razmatra pitanja iz delokruga organa državne uprave, autonomnih pokrajina, opština, gradova i grada Beograda koja su značajna za nacionalnu bezbednost''. Mi smatramo da ova ovlašćenja ni u kom slučaju ne mogu da budu tako preširoko predviđena da se preširoko tumače, a i preširoko da se primenjuju. Ovo vodi centralizmu. Sada će služba bezbednosti da kontroliše lokalnu samoupravu. Otkud to? Teritorijalne jedinice bezbednosti, to jest sekretarijati,odeljenja i policijske stanice deluju kao jedinstven sistem u Republici Srbiji. Kada je u pitanju lokalna samouprava, tu ni u kom slučaju ne bi se smelo dozvoliti da tolika ovlašćenja ima Savet za nacionalnu bezbednost. Ako ova ovlašćenja ostanu, to znači da će Savet za nacionalnu bezbednost da kontroliše i pokrajine, i lokalnu samoupravu, opštine, državne organe, gradove itd, a da će time svojim radom ugroziti osnovna demokratska i prava lokalne samouprave i autonomije. Tu se kriju mnoge opasnosti. Kažem ponovo, vrlo je opasno da nacionalni savet za bezbednost ima ovolika ovlašćenja i prerogative, jer se ovde normira usmeravanje i rad bezbednosnih struktura. Hoćemo li sada da stvaramo bezbednosne strukture u opštini, u gradu, u pokrajini, posebno od ovih institucija o kojima je ovde reč. Šta će se desiti ako neko postupi mimo ovoga zakona, koji usmerava rad Saveta za nacionalnu bezbednost, šta rade opštine i šta rade gradovi? Šta će se desiti, da li će neko da odgovara ukoliko pogrešno usmerava te službe koje će delovati u odnosu na opštine, u odnosu na autonomne pokrajine i u odnosu na gradove? Da li će da odgovaraju direktori tih službi? Tu se postavlja osnovno pitanje: šta će biti ako su njihove procene pogrešne? Ko će odgovarati za pogrešne procene? Nije zakonom predviđeno, nije predviđeno jer nema kaznenih normi. Nema zakona, ako nema kazne. Šta će se desiti ako određeni starešina u ovim institucijama organizuje nelegalno kontrolu lokalne samouprave u nekoj opštini ili u nekom gradu? Da li će da odgovara? Neće. Jer ovde nema propisa koji ga sankcioniše ukoliko propusti; da li je učinio iz nehata ili namerno, da li iz svesnog ili nesvesnog nehata? Da li će da odgovara u tim slučajevima? Koja mu je bila namera? Da li će lokalna samouprava i državni organi, širok je pojam reći Savet za nacionalnu bezbednost vršiće kontrolu svih državnih organa, od Republike do mesne zajednice i dečijeg obdaništa. Širok je pojam organi državne uprave. Zbog toga, dame i gospodo, mi smatramo da ovaj član i ovakvo normiranje i preciziranje nije dobro i da ovo neće u praksi dobro da zaživi, prouzrokovaće brojne posledice. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik dr Žarko Obradović, po amandmanu. Izvolite.
Hvala, gospodine potpredsedniče. Moram reći da se za nas, poslanike SPS, povodom rasprave o ovom zakonu, i pogotovo o delu zakona koji govori o radu Saveta za nacionalnu bezbednost, postavlja nekoliko pitanja. Naime, mi ne sporimo potrebu da postoji Savet za nacionalnu bezbednost. Takođe, mislimo da je logično da predsednik Republike bude na čelu Saveta za nacionalnu bezbednost, kao neko ko izražava državno jedinstvo Republike Srbije, a naravno ako je funkcija Saveta za nacionalnu bezbednost da vodi računa o nacionalnoj bezbednosti. Ali za nas u SPS se postavlja pitanje logične utemeljenosti ovog saveta za nacionalnu bezbednost u zakonu, pogotovo u kontekstu činjenice da pitanje bezbednosti nije sastavni deo ovlašćenja predsednika Republike koja su sadržana u Ustavu Republike Srbije. Naime, pre neki dan smo imali i zakon o predsedniku Republike, deo o bezbednosti nije sadržan u zakonu o predsedniku Republike. Sećate se, poštovane kolege narodni poslanici, kada smo govorili o zakonu o predsedniku Republike, tada je rečeno da predsednik ima onoliko i ona ovlašćenja koja su naznačena u Ustavu, ni više, ni manje, i da se ne može posebnim zakonom, bilo kojim, vršiti proširenje vrste nadležnosti predsednika Republike. Mi u Ustavu Republike Srbije, u članu koji reguliše prava predsednika Republike, nismo našli deo koji bi se odnosio na bezbednost i koji bi implicirao da se može formirati Savet za nacionalnu bezbednost, gde je predsednik Republike predsednik saveta. Znači, stvar je, po nama, vrlo prosta i logična. Predsednik da, savet da, ali ne na ovaj način. Nažalost, suočavamo se već četvrti ili peti put za ovih nekoliko meseci otkako primenjujemo Ustav Republike Srbije i donosimo zakone na osnovu Ustava Republike Srbije sa jednom činjenicom da predlagač predlaže zakonske akte, zakone koje tumači na svoj slobodan način i Vlada Republike Srbije ili daje šira ovlašćenja pojedinim institucijama Republike Srbije ili ulazi u zabranjeno polje, sivu zonu, gde sama određuje određene nadležnosti. Naime, predlagač ovog zakona pozvao se na član 97. tačke 4. i 16. kao ustavnu osnovu za donošenje ovog zakona o osnovama uređenja službi bezbednosti Republike Srbije. Tačka 4. govori da Republika Srbija uređuje i obezbeđuje odbranu i bezbednost Republike Srbije i njenih građana, mere za slučaj vanrednog stanja, a tačka 16. Ustava, koja se takođe odnosi na nadležnost Republike Srbije, govori o organizaciji i nadležnosti, da Republika uređuje i obezbeđuje organizaciju, nadležnost i rad republičkih organa. Ako predsednik Republike spada u republički organ, onda nije logično da Vlada prvo uređuje njegove nadležnosti, nije logično da Vlada uređuje nadležnosti predsednika Republike. Vlada može biti servis za obavljanje poslova i onoga što predsednik Republike ima kao nadležnosti utvrđene Ustavom, ali nije logično da mu Vlada određuje nadležnosti, a ispada po ovom zakonu da je Vlada ta koja uređuje rad predsednika Republike, i pogotovu nije logično da mu daje nadležnosti koje nema. Ako je ova formulacija o formiranju Saveta za nacionalnu bezbednost i sećate se da je u vreme one kohabitacije i neposrednog pre formiranja Vlade, čini mi se u januaru ili februaru mesecu ove godine, bilo reči o tome ko treba da bude na čelu službi bezbednosti, i tada smo imali jednu formulaciju koju je dao gospodin Solana u ime Evropske unije, da predsednik Republike treba da koordinira službe bezbednosti. Mislim da je trebalo u Ustavu predvideti i deo obaveza predsednika Republike u oblasti bezbednosti, pa da onda sve bude po nama i pravno i logično, ili u Zakonu o predsedniku naglasiti da on može u oblasti bezbednosti imati određene poslove. Ne vidimo, inače, neki drugi logičan smisao za postojanje, govorim logičan ustavno-pravni ili zakonodavno-pravni osnov za postojanje ovakve strukture Saveta za nacionalnu bezbednost. Imam kod sebe odluku Vlade Republike Srbije iz 2006. godine o obrazovanju Saveta za nacionalnu bezbednost. Ta odluka Vlade o obrazovanju Saveta za nacionalnu bezbednost iz 2006. godine utemeljena je na odredbi Zakona o Vladi, gde se u članu 43. stav 1. Zakona o Vladi govori da Vlada može donositi odluke. Vlada je donela jednu odluku o formiranju Saveta za nacionalnu bezbednost. Pošto imamo zakon, nesporno je da će ga skupštinska većina usvojiti, ne zbog onoga što piše u njemu, nego kako sama kaže u obrazloženju ovog zakona da bi se stvorili uslovi za izbor predsednika, da li to znači da ćemo imati dva saveta za nacionalnu bezbednost ili je eventualno ovaj savet u međuvremenu ukinut, a mi o tome ne znamo ništa. Sećate se da je ovaj savet formiran u vreme kohabitacije, pa je trebalo naći neki mehanizam da i predsednik Republike i Vlada, odnosno predsednik Vlade u toj kohabitaciji zajednički rade poslove za koje se ceni da su bili od interesa za državu Srbiju. Kada pogledamo jednu i drugu odluku, kada ih uporedimo videćete, poštovane kolege poslanici, vrlo zanimljive stvari. Deo o nadležnostima je u ovom zakonu, o kojem sada raspravljamo, samo malo proširen i novi je deo koji se odnosi na poslove Saveta u usmeravanju i usklađivanju rada službi bezbednosti. Međutim, kada se pogleda struktura Saveta, tada u odluci Vlade Republike Srbije, Savet za nacionalnu bezbednost, u odluci Vlade stoji da su tamo zastupljeni i predsednik Narodne skupštine, koga sada u ovoj odluci nema, a predsednik Narodne skupštine je čovek koji, kada to treba, zamenjuje predsednika Republike Srbije, ne mnogo, tri meseca, ali ga zamenjuje i on je neko ko obavlja dužnost predsednika Republike Srbije. U ovoj odluci Vlade Republike Srbije je utvrđeno da član Saveta jeste i potpredsednik Vlade. U ovoj odluci Vlade stoji da je član Saveta i ministar spoljnih poslova, ovde ga nema, pominju se direktori, i zanimljivo je, mi ovde govorimo da šef kabineta predsednika ima velika ovlašćenja, jer on je ovde sekretar Saveta, ali je u Birou za koordinaciju član Biroa. Znači, šef kabineta predsednika ima dvostruku ulogu, on je suštinski taj koji operativno objedinjuje jedno i drugo, i osoba kod koje se slivaju brojne informacije vezane za pitanja bezbednosti, nacionalne bezbednosti, i šef kabineta po tome dobija daleko veći značaj po ovom pitanju nego što bi bilo logično, vezano za poslove šefa kabineta predsednika Republike Srbije. Ako ovo znamo, onda zvuči logično, naravno mi socijalisti se sa tim ne slažemo, ali onda zvuči logično što se i za šefa kabineta predsednika Republike Srbije određuje onaj obim obezbeđenja koji ima predsednik Republike Srbije. Sećate se da smo mi socijalisti bili protiv toga da i druga lica u Republici Srbiji mogu imati isti nivo obezbeđenja kao predsednik Republike. Rečeno nam je tada od strane predlagača da ima lica koja mogu dobiti takav nivo obezbeđenja i ispada da je šef kabineta takva osoba. Jer, izvinite osoba koja je sekretar Saveta za nacionalnu bezbednost i istovremeno član Biroa za koordinaciju službi bezbednosti i izvršavanje zaključaka Saveta, onda on postaje za poslove bezbednosti izuzetno značajna ličnost. Kada pogledate Savet, ko radi operativno, u odluci Vlade stoji da sednicama, zanimljivo je, naizmenično predsedavaju predsednik Vlade i predsednik Republike. Jednu sednicu jedan, drugu sednicu drugi, kohabitacija praktično na delu. Jednom sednicom ću predsedavati ja, dnevni red će biti takav i takav, a drugom ćeš ti, pa će dnevni red biti takav i takav. Ta kohabitacija i ovo zamenjivanje, čas ovako, čas onako, vidi se i u delu onih poslova koji se zovu sekretar i zamenik sekretara Saveta. Mi ovde sada imamo sekretara Saveta za nacionalnu bezbednost, šef kabineta predsednika, a u odluci Vlade sekretar je generalni sekretar Vlade Republike Srbije. Zanimljivo je, njegov zamenik je šef kabineta predsednika Republike. Poštovane kolege narodni poslanici, nisam slučajno ukazao na ova dva saveta, na strukturu koja prati ova dva saveta, pošto nije logično da u jednoj državi postoje dva saveta za nacionalnu bezbednost, mi bar nismo obavešteni, niti nam je ministar rekao koji je od strane Vlade zadužen da prati ovaj zakon u skupštinskoj raspravi, da ovog drugog saveta nema, da je ukinut ili da nam je naznačio da će nakon osnivanja i početka rada ovog saveta za nacionalnu bezbednost, kažem ovog na osnovu ovog zakona, ovaj drugi prestati da postoji. Ali, ovaj drugi savet pokazuje, crno na belo, kako treba jednostavno naći sva formalno-pravna rešenja kako bi se neki odnosi uspostavili ili trajali, ako se mogu kvalifikovati u nivou korektnosti. Možda je zadatak ovog saveta za nacionalnu bezbednost tada bio, kako oni vole popularno da kažu - hvatanje haških begunaca, pa objedinjavanje svih informacija vezano za stanje nacionalne bezbednosti u državi na jednom mestu, koordinacija tih poslova i možda izdavanje nekih zapovesti koje po njihovom mišljenju mogu doneti neki konkretan cilj, a to je, kako oni vole da kažu, izručenje haških optuženika i predaja Karli del Ponte. Ovo pominjem zato što ove stvari ne treba prenebregnuti, ne treba ih zapostaviti, ne treba ih staviti u drugi plan. Činjenica je da imamo Savet za nacionalnu bezbednost u Republici Srbiji. Mi socijalisti stvarno mislimo da Savet treba da postoji. Ono o čemu treba diskutovati je nadležnost Saveta, struktura Saveta i da li jedna osoba u Savetu, u ovom slučaju šef kabineta predsednika, stvarno treba da ima operativno toliko obilje podataka. Ispada da je važniji šef kabineta predsednika nego ministar unutrašnjih poslova ili ministar odbrane, ili neka druga osoba u ovom lancu komandovanja. Napose što mi raspravljamo o ovom zakonu i ne znamo šta je strategija nacionalne bezbednosti. To je jedna stvar koja se retko pominje, ali nažalost govori o stanju u zemlji. Kad smo imali zakon o vojsci, nismo raspravljali ni o strategiji bezbednosti, ni o doktrini odbrane. Nismo raspravljali o onim stvarima koje bi bile normalne za jednu državu, da se prvo strategija nacionalne bezbednosti stavi na dnevni red Narodne skupštine Republike Srbije, da se o tome raspravlja, pa tek posle toga da donosimo neke zakone koji bi pratili raspravu o jednom tako značajnom pitanju kao što je nacionalna bezbednost. U svakom slučaju, poslanici SPS smatraju da je ovo pitanje trebalo urediti na drugojačiji način. Ne možemo razumeti da se predsedniku daju ovlašćenja koja Ustav ne predviđa, jer kada je reč o predsedniku, oni ima u stavu 2. člana 112. nadležnosti koje su formulisane, da predsednik Republike, u skladu sa zakonom, komanduje vojskom i postavlja, unapređuje i razrešava oficire Vojske Srbije. Nigde se ne pominje, ni u ovim prethodnim odredbama vezanim za nadležnost predsednika Republike, deo obaveza vezano za bezbednost. Znamo da će ovaj kratkoročni cilj, a to je donošenje zakona da bi se raspisali izbori, da je on jači argument i činjenica, kako voli moj kolega Dušan Bajatović da kaže, glasačka mašina od 126, da je to najjači mogući argument koji Vlada ima kad treba da donese neki zakon. Dva najjača argumenta za ovaj i slične zakone jeste- ima nas 126, možemo da izglasamo zakon i tako smo se dogovorili. Tu priča počinje i završava se. Mi poslanici opozicije, koliko god se trudili da smisleno, logično obrazložimo naše amandmane, da ukažemo na manjkavosti zakona, da predložimo moguća rešenja, sve se to odbija o zid ćutanja ministra kad ga ima, ili jednostavno skupštinska većina eventualno primi k znanju i te naše reči ostaju da lebde u vazduhu i što građani Republike Srbije mogu da ih čuju. Donosi se rešenje i usvaja zakon koji služi održavanju koalicije. Nažalost, i ovo je jedan od takvih zakona. Hvala.
Hvala. Da li se još neko javlja za reč po amandmanu? (Ne.) Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Jovan Daja. Vlada, Odbor za odbranu i bezbednost i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč po amandmanu ima narodni poslanik Petar Jojić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, pitanje člana 6. koji treba da reguliše sastav Saveta za nacionalnu bezbednost je vrlo problematično. Postavljam pitanje - gde je ovde opozicija kada je u pitanju Savet za nacionalnu bezbednost? Gospodo iz vladajućih tabora, zapamtite šta želim da kažem. Za SRS znate da je glasalo preko milion, milion i po građana, da je za SRS glasalo toliko građana da smo imali na proteklim izborima 82 narodna poslanika. Dame i gospodo iz vladajuće strukture, zapamtite da se Skupština ne može voditi bez SRS. Zašto ovo napominjem? Nije ovo stranka od tri, četiri ili pet poslanika. Dame i gospodo, kroz član 6. Predloga zakona praktično je izvršena lustracija opozicionih stranaka. Kroz odredbe ovog člana predlagač deli Srbiju na dva tabora, na one koji glasaju za zakon, 126 poslanika i ostalih do 250. Vi imate podelu Srbije na dve Srbije. Kada je u pitanju teritorijalni integritet, suverenitet i bezbednost građana u Srbiji, SRS nikada Srbiju neće ovako deliti. Kako je to u drugim zemljama uporednog prava? U susednim zemljama opozicija je uvedena na ključne funkcije bezbednosti. To se možete uveriti da je tako u Mađarskoj. Zašto je vršena lustracija na ovakav način, da u strukturama bezbednosti, kada je u pitanju savet, biro, kancelarija, nema nigde opozicije? Zapravo, opozicija treba da pomogne da se što bolje kontroliše služba, a s druge strane da se obezbedi što je moguće bolja bezbednost države Srbije. Kada je u pitanju član 5, samo da napomenem šta se to smatra stranim organizacijama s kojima će naša služba da sarađuje. Da li se radi o lekarima bez granica čiji je šef bio Bernar Kušner, koji je bio prvi okupacioni šef KiM, a danas je ministar inostranih poslova Francuske, koji je na državnoj televiziji u Francuskoj rekao - prošle nedelje smo imali osam ubijenih Srba, ove nedelje imamo 11, beležimo vidan napredak. To je rečeno na državnoj televiziji. O tome je objavljena i jedna knjiga. Dame i gospodo, zbog toga mi srpski radikali gledamo drugačije kada je u pitanju Savet za nacionalnu bezbednost. Ove odredbe koje se predlažu zaslužuju posebne primedbe. Članovi Nacionalnog saveta koji se predlažu trenutno i koji će biti predloženi su u raskolu i to žestokom. Predsednik Republike, gospodin Tadić, za ulazak je u NATO. Predsednik Vlade, gospodin Koštunica, nije za ulazak u NATO, on traži referendum. Kako mislite da se sada usklade njihovi stavovi i kako će jedinstveno da deluje ta služba i taj nacionalni savet. Vrlo teško i nemoguće. Kada pogledate sastav ovog saveta videćete da je on glomazan i da neće moći u praksi da bude jedinstven, što će otežati funkcionisanje Nacionalnog saveta za bezbednost u Republici Srbiji. Zato mi srpski radikali imamo primedbe i na ovaj član, pa je narodni poslanik SRS Jovan Daja predložio ovaj amandman, neću ga citirati, smatram da zaslužuje pažnju, a na vama je dame i gospodo da li ćete ga prihvatiti ili ne. Smatramo da bi on u svakom slučaju poboljšao tekst Predloga zakona. Hvala.
Hvala. Da li se još neko javlja za reč po amandmanu? Ne. Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Momčilo Duvnjak. Vlada, Odbor za odbranu i bezbednost i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč po amandmanu ima poslanik Momčilo Duvnjak. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, pre nego što nešto kažem o amandmanu na član 7. ovog zakona o osnovama uređenja službi bezbednosti, da kažem nešto o ovom zakonu. Gospodo iz vladajuće koalicije, ovo vam ne liči na zakon. Ovde kao da se osnivaju neka udruženja kojima se regulišu službe bezbednosti. Ovaj zakon ima dosta nedostataka. U ovom zakonu se najmanje govori o službama bezbednosti. Ako ste hteli i ako vam se žurilo da donesete ovaj zakon, trebalo je da prepišete postojeće zakone, jer su mnogo bolji nego ovaj predlog vašeg zakona – zakon o BIA, zakon o Vojno-bezbednosnoj agenciji, zakon o Vojno-obaveštajnoj agenciji. Potpuno je jasno da treba da se raspišu predsednički izbori, pa ste morali da donesete i da napišete nešto, a to ste napisali i u obrazloženju ovog predloga zakona – potpuno jasno, da bi se raspisali predsednički izbori, potrebnojedonetipohitnom postupku ovaj zakon. Da bi poboljšali ovaj zakon, prihvatite amandmane poslanika SRS, kao i ovaj moj na član 7. Predlažem da se briše ovaj član, jer je članom 3. Ustavnog zakona za sprovođenje Ustava Republike Srbije predviđeno da se donese zakon o službama bezbednosti, a ne zakon o osnovama uređenja službi bezbednosti Republike Srbije, kako je predloženo. Republika Srbija nije savezna država da bi donosili zakone o osnovama uređenja službi bezbednosti. Donošenje ovakvog zakona podrazumeva postojanje savezne države i država članica, koje bi donosile svoje zakone u skladu sa saveznim zakonom koji reguliše osnove uređenja određene oblasti. Gospodo narodni poslanici, a vi iz vladajuće koalicije, koliko vam je dobar ovaj zakon samo govori i to, kada je ovlašćeni predstavnik Demokratske stranke Srbije u načelnoj raspravi, u jednoj rečenici ovako rekao – ovaj zakon je dobar, treba Srbiji, treba svi poslanici da glasaju za njega, a ostalo vreme, četiri minuta, pričao je o Odboru za bezbednost, dok je ostalih šest minuta pričao o dešavanjima na fudbalskoj utakmici Crvena zvezda – Hajduk iz Kule. Ako je neki zakon dobar, ja ću da ga branim ne 20 minuta, nego dva sata i 20 minuta. Gledajte šta, ako je tada tema i moglo se pričati o dešavanjima na fudbalskoj utakmici Crvena zvezda – Hajduk Kula, ovlašćeni predstavnik DSS, evo, sad ću mu odgovoriti. Tada kada je govorio o Predlogu tog zakona, kaže i hvali ministra Jočića i policiju kako je reagovala na fudbalskoj utakmici Crvena zvezda – Hajduk iz Kule, i kaže – opozicija je maltene kriva, zašto nisu svi glasali o izmenama zakona o sprečavanju nasilja na sportskim terenima. Evo, tvrdim sa ovog mesta da nije tačno. Taj zakon što ste vi doneli je izazvao ovo što se sve dešava na fudbalskim i košarkaškim utakmicama. Posledice toga zakona smo videli na utakmici Crvena zvezda – Hajduk, i dobro je rekao Tomislav Nikolić, to je tačno – žrtvovali ste policajca Trajkovića. ŠtaćepolicajacTrajkovićna fudbalskoj utakmici među navijačima sa kamerom? Šta radi tamo? Oni se svi između se znaju. Gledajte šta se dešava. Posle 10 dana slede hapšenja. Znači, to ste spremili da bi se na kraju ovo desilo. Gospodo iz vladajuće koalicije, vi dobro znate, to što se dešava na fudbalskim i košarkaškim utakmicama krivi ste vi iz vlasti. Od 2000. godine svi predsednici sportskih klubova su iz vaših političkih partija. Vi znate ko je na čelu Fudbalskog saveza. Tom čoveku je pre godinu dana policija mu je našla u automobilu pištolj, nije odgovarao, a nema dozvolu za nošenje. Jer, on kad dođe kod nas u manje gradove, on nama preti. Ne meni, meni ne može da preti - da je njemu prijatelj Mihajlov, da on može da radi šta hoće, Zvezdan Terzić. Tako se i ponaša. Govorim samo primer kako se ponaša u Kruševcu. Znači, ne igra se fudbal i košarka samo u Beogradu, to se igra i u ostalim delovima Srbije. Ovde je vama problem, sudije su vam najveća mafijaška organizacija u fudbalu i košarci, a potom i oni koji vam vode klubove. Ko vam vodi Košarkaški savez? Kapičić. Šta nam se desilo? Gledajte, evo vam zadnji primer, pa tri puta se ponavljala sednica Atletskog saveza da bi bio izabran Velja Ilić za predsednika. Je l' on trč'o nekada negde? Šta je radio, baco kamen s ramena? Ne znam, objasnite mi. Verovatno će sutra u novinama pisati da je nastup'o za reprezentaciju bivše Jugoslavije 76 puta. Verovatno možete vi sve. Neću više da dužim. Gospodo, vodite računa, iz vladajuće koalicije, šta vam se dešava na sportskim priredbama. Za sve ste vi krivi. Hvala vam.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo poslanik Srboljub Živanović. Vlada, Odbor za odbranu i bezbednost i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li se neko javlja za reč? Reč o amandmanu ima narodni poslanik Srboljub Živanović, podnosilac amandmana. To je amandman na član 8. Izvolite, gospodine Živanoviću. Izvinite, ne znam da li ima neka zabuna, jer ima nekoliko amandmana na član 8. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman da se briše član 8, iz jednog jedinog razloga, zato što vidimo da je ovaj predlog zakona o osnovama uređenja, a ne zakon o službama bezbednosti Republike Srbije. Dame i gospodo, u procesu tranzicije od 2000, ne od 2000. 5. oktobra, nego od 2001. godine, ova služba bezbednosna jeste služba koja je u stvari sve vreme radila za dosmanlijsku vlast. Nije ni funkcionisala za svrhu za koju treba da postoji – u cilju odbrambene moći. Ne, ona je bila u službi da se politički neistomišljenici mogu prevashodno onesposobiti da deluju protiv dosmanlijske vlasti. To smo dobro videli kako se desilo kada je u Hag odveden Slobodan Milošević, a kasnije kada su se takođe u Hagu našli svi patrioti i rodoljubi ove napaćene Srbije. Ali, dame i gospodo, kako vreme prolazi, vi verovatno znate onu narodnu – ko se mača lati, on od mača gine. To se isto desilo sa najvećim šefom obaveštajne službe tada u Srbiji, jeste, Zoranom Đinđićem, kako je doživeo ono što je i trebalo da doživi kao jedan izdajnik.
Nemojte, molim vas, gospodine Živanoviću.
Molim vas, kao izdajnik...
Gospodine Živanoviću [[žagor u sali]]
Ne znam o čemu govorite. Jesam normalan, ne znam da li ste vi, momče, vi ste mlad čovek, vi ne znate. U stvari, koji su bili ciljevi Zorana Đinđića? Koji su ciljevi vas kao dosmanlija...
Gospodine Živanoviću, molim vas.
Govorim o zakonu.
Nastavite o amandmanu.
Donoseći ovaj zakon o bezbednosti, on je u službi odbrane zemlje, kao što su i mnogi govornici rekli, mnogi srpski radikali, rekli su da strategije u ovoj zemlji odbrambene moći više ne postoje, zato što i nema vojske, nema svega onoga čime smo se mogli ponositi i dičiti, jer sami znate da je odbrambena moć još SRJ i bivše Jugoslavije bila na četvrtom mestu u Evropi. Sada vas pitam, gde je i na kakvim marginama se sadašnja obaveštajna služba nalazi. Ono što je i dovelo do ove erozije, mislim da će to opet eskalirati, mislim da nema potrebe, jer vi to dobro znate da je to tako, jeste kada je postao prvi ministar u vašoj dosmanlijskoj vlasti, jeste Boris Tadić, ministar odbrane. Tada je počela najveća erozija i vojno obaveštajne službe, a i svih obaveštajnih službi u Srbiji. One su u stvari radile za sve obaveštajne službe NATO, kako Amerike, tako i zapada. Dame i gospodo, ne znam zbog čega, evo, ako sada pročitamo ovaj član i ako vidite, videćete da ovoj što je u njemu napisano, to se u stvari verovatno ostavlja u amanet nekome ko će biti bivši predsednik Srbije i koji će u stvari imati mogućnosti da rukovodi ovim obaveštajnim službama. Sada ću vam pročitati ovaj član, jer verujem da mnogi od vas nisu ga ni pročitali, a ni videli. Član 8: ''Vlada će uredbom obrazovati Kancelariju Saveta za nacionalnu bezbednost, kao službu Vlade, koja obavlja stručne i administrativne poslove za potrebe Saveta, a naročito: (pazite - stručne i administrativne poslove, to ću posle objasniti) poslove u vezi sa sazivanjem i pripremanjem sednica Saveta; stručne poslove u vezi sa praćenjem sprovođenja smernica i zaključaka Saveta; poslove u vezi sa pripremanjem izveštaja o radu Saveta; poslove administrativno-tehničke podrške Biroa za koordinaciju; čuvanje i stavljanje na uvid članovima Saveta izveštaja i drugih akata Saveta.'' Dame i gospodo, kao što i sami vidite, ovim članom se želi formirati nekakvo novo paralelno telo koje bi rukovodilo ovom službom. Kaže ovde, stručne i administrativne poslove. Ne znam za koje se te stručne poslove misli formirati ta kancelarija saveta. Ako se misli na te administrativne poslove, u stvari da postoji možda jedan službenik koji će po nalogu, kao što ste ovde predvideli, po nalogu iz člana 6, znači od članova Saveta, koji će sazivati sastanke Saveta i rukovoditi tim radom. Ali, ne može ono kao paralelno telo da bude uključeno u rad ove obaveštajne službe. Poslovi koji su u vezi sa sazivanjem, hajde to da postoji jedan službenik koji će da sazove, to i da se prihvati. Kaže, stručni poslovi u vezi sa praćenjem sprovođenja smernica i zaključaka saveta. Pazite, molim vas, stručne poslove. Ko u stvari ovde treba da obavlja te stručne poslove? Ono se poverava opet jednom telu, to je kancelarija saveta. Koliko vi trebate da imate ovih stručnih tela koja će da rukovode ovom obaveštajno-bezbednosnom službom? Ova obaveštajna služba ipak treba da ima jedno telo koje će njome da rukovodi, a ne kako se kome svidi, on će postavljati pa će to biti nekakvi naši predstavnici koji će dolaziti do tajni, koje će biti potrebne određenim političkim strukturama. Što se tiče poslova sa pripremanjem izveštaja o radu Saveta. Molim vas, kako Kancelarija Saveta može da učestvuje u poslovima za pripremu izveštaja o radu Saveta? Valjda oni koji su lično uključeni u tim obaveštajnim službama, oni su sposobni i spremni da daju izveštaje sa terena, a ne u stvari da to radi Kancelarija Saveta. Vidite kako je ovaj zakon dosta nestručno pripremljen, kao da su ga pripremali, verovatno, obaveštajne službe, ali ovih, da ih nazovemo, nevladinih organizacija. Dalje, poslove administrativno-tehničke podrške Birou za koordinaciju. Molim vas, SRS i ja kao poslanik SRS tražim da se ovaj član briše, baš zbog toga što u ovim službama ne bi trebalo da postoje razni biroi, razne kancelarije, razna dupla tela, koja bi navodno da se bave određenim administrativnim, kako vi kažete, i tehničkim poslovima. Koji su to tehnički poslovi koje treba da obavlja Biro, odnosno da obavlja Kancelarija Saveta? Poslednje ovo što je, dame i gospodo, čuvanje i stavljanje na uvid članovima saveta izveštaja i drugih akata Saveta. Znači ova kancelarija trebalo bi u stvari da čuva određenu dokumentaciju, određene izveštaje koje je ova bezbednosno-obaveštajna služba dostavljala. Da li vi znate šta ste u stvari ovim zakonom napisali i šta ste predvideli, dame i gospodo. Ali, čudim se da ova bezbednosna služba, koja je bila pod vašom jurisdikcijom, jer sećate se, bio je jednopartijski sistem i jednopartijska država, sada je jednopartijski sistem u višepartijskoj državi, gde jedino određena politička struktura pokušava da vodi ovu zemlju, dame i gospodo, ako su te obaveštajne službe pod vašom jurisdikcijom od petooktobarske revolucije pa naovamo, zbog čega je mogao gospodin Davinić da u svojoj poznatoj aferi "pancir" toliko ugrozi budžet Srbije i toliko da napravi jednu vrstu poniženja i erozije u vojsci. Ništa posle toga, bile su formirane razne komisije, pa da li je sada tužba predata vojnom, a sada civilnom sudu, da o tome vodi brigu. Na kraju, u tom izveštaju se nije ništa desilo, odnosno do tog izveštaja nije došlo da bi se Narodna skupština mogla obavestiti o kriminalu koji se desio tada u vojsci. Nemojte zaboraviti da danas Srbijom rukovode nevladine organizacije, OEBS, razne misije. Sami dobro znate, mnogi vaši, a naročito oni koji služe, pričao sam u načelu o vojsci i o odbrani, kada mnogi iz vaših redova služe civilni rok, ali u tim nevladinim organizacijama, gde žele da ih apsorbuju kao špijune, kao one koji će učestvovati uobaveštajnom radu, ali za mnoge zemlje koje su u okruženju. Sami dobro znate da sam i pričao prošli put da je CIA formirana od Gestapoa. Po kapitulaciji Nemačke, celokupno ljudstvo je apsorbovano i Amerika je apsorbovala Gestapo baš u periodu hladnog rata između Sovjetskog saveta i Amerike. To je i sada prisutno na području Evrope, gde im u stvari žele da stvore određeno žarište, pa su sada to našli na teritoriji Srbije, preneli su to na KiM. Mnogi od vas ovde se busaju u grudi, želeći, sami znate, da pokažu da idu za ljubavlju, za Srbijom, za patriotizmom, za jedinstvom, a u stvari videli smo svi na tim pregovorima kako se bije bitka za Srbiju, kako se bije bitka za KiM, kako se bije bitka za celokupne granice Srbije. Dame i gospodo, sigurno, moram reći, da nije SRS, da nije tog patriotizma, da nije te ljubavi koja je u stvari ponikla u kolevci svih onih koji su rođeni u Srbiji, verovatno ovo što vi nameravate sa vašim prijateljima i vašim sponzorima to bi se i desilo. Neće KiM tako lako otići iz sastava Srbije, jer ovo što nam vi činite i ovo što su vaše obaveštajne službe, koje su u stvari do određenih podataka došle, to u stvari između redova kada se pročita, to se vidi šta vi u stvari želite. Vi želite vlast, ali da bi zadržali vlast u Srbiji, vi hoćete da date KiM. Ali, sigurno znajte da će predsednički kandidat na sledećim izborima biti Tomislav Nikolić i koji će zaustaviti tu propast, zajedno sa svim patriotskim snagama, sa svim rodoljubima, koji misle dobro Srbiji i svom narodu. Dame i gospodo, znajte da ovo što je malopre rekao gospodin Pera Jojić, ove obaveštajne službe jesu službe koje u stvari treba da prebroje bela i krvna zrnca, ali sigurno znajte da će doći obaveštajne službe koje treba da prebroje i žuta krvna zrnca.
Povredu Poslovnika reklamira narodni poslanik Nada Kolundžija. Molim narodne poslanike da poštuju Poslovnik.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, reklamiram povredu Poslovnika, čl. 101. i 103. Dakle, mislim da je zaista nezamislivo, nedopustivo, da je ispod svakog ljudskog dostojanstva dopustiti sebi da ovde za ovom govornicom u ovom domu pravdate nečiju smrt. Dakle, zaista mislim da je to poraz svega što je pristojno i što je ljudsko. Meni je zaista žao što vi imate problem, pa dalje od tabloida ne možete da se upišete i pokušavate čoveka koji se upisao na najsvetlije strane srpske istorije da na ovaj način ponižavate.
Određujem pauzu od 15 minuta. [[Posle pauze – 19.10]] Nastavljamo rad. Po Poslovniku, narodni poslanik Goran Cvetanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvažena koleginica Nada Kolundžija nije dobro razumela izlaganje mr Srboljuba Živanovića. Predstavnicima SRS je imperativ uvek bio borba za pravdu i istinu. Kada je gospodin Živanović rekao da se nešto dogodilo, to ste mogli da tumačite kao što ste vi protumačili, a ja ću da vam prezentujem na najbolji mogući način. Ako ste mislili - ko se mača lati, da od mača i strada, verujte mi da mr Srboljub Živanović nije imao nameru to da kaže, niti je to izneo. U Srbiji postoje dve varijante. Imamo najslabiju političku opciju, to je vlast, i imamo najuticajniju partiju, a to je narod. Na sledećim izborima dogodiće se sigurno narod. U tom smislu je govorio da Vlada Zorana Đinđića je loše radila, rezultati su bili na izborima, kada sete vi izgubili vlast, i kada se pokazalo dagrađani Srbije ne veruju vama i vašoj političkoj opciji. Onda ste u narednom periodu bili opozicija, doduše konstruktivna opozicija, glasali za preko 110 zakona i građani su vam ukazali poverenje i sada ste na ovoj poziciji. Znači, ljudi koji se bave politikom, oni ili budu nagrađeni na izborima, ili budu kažnjeni. To je potpuno jasno. Ono što je sigurno tačno, to je da su pred Srbijom dani velikog iskušenja. Ali, ako je po božijoj, da je ljubav najmoćnije oružje i da je jače od mržnje, siguran sam da za sve nas u Srbiji ima spasa. Na sreću, ima nas koji smo ponosni na ono što jesmo, koji uvažavamo razlike među ljudima i koji volimo Srbiju, a mislim da je nama Srbija na prvom mestu. Siguran sam da ste pogrešno protumačili i shvatili poruku, i da možemo da nastavimo rad.
Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Vlada, Odbor za odbranu i bezbednost i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč o amandmanu ima poslanikAleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, ono što je činjenica, to je da je državna administracija suviše glomazna i da se iz zakona u zakon ta administracija povećava. Mi danas raspravljamo o Predlogu zakona o službama bezbednosti, odnosno, kako je rekla Vlada Srbije, Predlog zakona o osnovama uređenja službi bezbednosti Republike Srbije. Umesto da se najviše pažnje pokloni upravo službama bezbednosti, mi se bavimo nekim novim administrativnim telima koja će da opterećuju budžet Republike Srbije. Ono što je najgore, Vladi se daju određeni instrumenti vezano za osnivanje tih tela. Predlogom zakona propisano je osnivanje Saveta za nacionalnu bezbednost, a članom 8. Vlada predlaže formiranje Kancelarije Saveta za nacionalnu bezbednost i da će biti obrazovana uredbom Vlade Srbije, da će imati svojstvo službe Vlade i da će obavljati stručne i administrativne poslove za potrebe Saveta. Mi smo se trudili da, amandmanima koje smo podneli na Predlog zakona, popravimo loš tekst ovog predloga. Moj amandman je usmeren u tom pravcu da se Vladi oduzme pravo da ona svojim podzakonskim aktima uređuje službe bezbednosti. Ako već osnivate Kancelariju Saveta za nacionalnu bezbednost, ako smatrate da je to toliko bitno, onda smatramo da je bolje rešenje da se ta kancelarija obrazuje zakonom, a ne uredbom Vlade, odnosno njenim podzakonskim aktima. Veliki broj narodnih poslanika SRS podneo je u suštini istovetne amandmane. Naime, mi smatramo da ovaj zakon treba da nosi drugačiji naziv, odnosno da u skladu sa članom 3. Ustavnog zakona za sprovođenje Ustava Republike Srbije ovaj zakon treba da se zove zakon o službama bezbednosti Republike Srbije. Narodni poslanici SRS su obrazlagali već zašto smo podneli toliki broj istovetnih amandmana i sada ću otprilike to pokušati da ponovim. Republika Srbije nije federativno uređena država. Republika Srbija je unitarna država i na njenoj teritoriji se ne nalaze bilo kakve federalne jedinice. U vreme kada je postojala Socijalistička Federativna Republike Jugoslavija i kada je postojala Savezne Republika Jugoslavija onda je bilo ustavno rešenje koje je bilo i logično za jednu federalno urađeno državu da federacija, odnosno savezna država uređuje osnove u jednoj pravnoj oblasti, a da se bliža zakonska regulacija ostavlja republikama članicama. Ako se ovaj zakon nazove onako kako ste ga vi nazvali, odnosno kako je Vlada predložila – zakon o osnovama uređenja službi bezbednosti Republike Srbije, onda iz toga mogu da proizađu dva logička zaključka. Prvi zaključak je da vladajuća koalicija namerava da federalizuje Republiku Srbiju, da vrati sistem koji je nekada bio i da Republika Srbija više ne bude unitarna država, već da bude federalno uređena država, na čijoj će teritoriji postojati određeni broj federalnih jedinica. Dalje, možemo da zaključimo da možda vladajuća koalicija prihvata politiku Nenada Čanka, odnosno politiku Lige socijaldemokrata Vojvodine da Vojvodina recimo treba da bude Republika, odnosno da treba da ima status federalne jedinice u Republici Srbiji ili da se možda formira neka druga federalna jedinica u Srbiji, pa da onda Republika Srbija uređuje zakonom samo osnove službe bezbednosti, a da se tim budućim, ne daj bože, federalnim jedinicama prepusti da svojim zakonima detaljnije regulišu tu materiju. Drugi zaključak, takođe logičan, inače nije u skladu sa Ustavom Republike Srbije, jeste da će Narodna skupština zakonom da uredimo samo osnove uređenja službi bezbednosti u Republici Srbiji, a da će onda Vlada svojim podzakonskim aktima detaljnije da reguliše tu materiju. Da je ovaj drugi zaključak osnovan proizilazi iz člana 8. Predloga zakona, gde se kaže da će Vlada svojom uredbom da obrazuje Kancelariju Saveta za nacionalnu bezbednost, kao službu Vlade i da će tom uredbom Kancelarija Saveta za nacionalnu bezbednost da obavlja stručne i administrativne poslove za potrebe saveta. Mi u SRS smatramo da sve službe bezbednosti u Republici Srbiji, kako civilne tako i vojne, moraju da odgovaraju isključivo Narodnoj skupštini Republike Srbije. Narodna skupština Republike Srbije je ta koja svojim zakonom osniva službe bezbednosti i Narodna skupština mora da bude ta koja imenuje, odnosno bira starešine službi bezbednosti. Starešine službe bezbednosti jedino treba da odgovaraju Narodnoj skupštini Republike Srbije koja ih i bira. Ukoliko se predvidi, kao što ste vi predvideli, da službe bezbednosti odgovaraju ne samo Narodnoj skupštini, nego da odgovaraju i predsedniku Republike, i Vladi i, kako vi kažete, javnosti, onda se ta odgovornost gubi, ona postaje jedna dispenzivna kategorija i na kraju od te odgovornosti neće biti ništa. Službe bezbednosti u Republici Srbiji delovaće na način kako su delovale i do sada, dakle manje-više tajno, narodni poslanici neće imati mnoge informacije vezane za rad tih službi, one će i dalje delovati kako one hoće, onako kako želi vladajuća koalicija i onako kako žele strani mentori te vladajuće koalicije. Mi hoćemo da službe bezbednosti za svoj rad odgovaraju isključivo Narodnoj skupštini Republike Srbije i smatramo da se samo na taj način postiže onaj standard za koga se vi navodno zalažete, a to je demokratska i civilna kontrola službi bezbednosti. Jedina iskrena i prava demokratska kontrola jeste kontrola koju vrši Narodna skupština Republike Srbije, jer je Narodna skupština jedini državni organ koji uživa najveći stepen političkog legitimiteta u Republici Srbiji. Mi smatramo da Kancelarija Saveta za nacionalnu bezbednost, ako već ne želite da je izbacite iz teksta Predloga zakona, mora da se osniva isključivo zakonom i da Vladi, kao izvršnom organu vlasti u Republici Srbiji, mora se ostaviti što manje prostora da svojim podzakonskim aktima uređuje ovu materiju. Ukoliko se ostavi Vladi Srbije da ona bliže uređuje materiju službi bezbednosti, onda će to u praksi da izazove voluntarizam, arbitrarnost, samovolju i na kraju od te demokratske i civilne kontrole službi bezbednosti neće biti ništa. Zato vas, gospodine ministre, kao ovlašćenog predlagača Vlade pozivam da usvojite i ovaj amandman i druge amandmane SRS, jer su apsolutno u skladu i u duhu Ustava Republike Srbije i jedino ti amandmani omogućuju jednu efikasnu, civilnu i demokratsku kontrolu nad službama bezbednosti u Republici Srbiji.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Aleksandru Martinoviću. Po amandmanu se javio narodni poslanik dr Vladan Batić, pa potom Jadranko Vuković.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, mnogi ljudi u Srbiji, koji su godine proveli na trgovima i ulicama pred kordonima i pendrecima, suzavcem, iščekujući bolju evropsku demokratsku Srbiju, doživljavaju raspravu na ovu temu kao ružan san. Ponovo se danima raspravlja o službama bezbednosti. Ponovo sijaset organa, institucija, sekretarijata, službi i to neodoljivo podseća na vreme ozloglašene Ozne, Udbe, Službe. Tamo gde jačaju službe bezbednosti slabi demokratija. Tamo gde se uvećavaju enormno izdvajanje iz budžeta za rad službi bezbednosti, tamo automatski na drugoj strani slabe demokratske institucije. Da vidimo šta je nadležnost Saveta za nacionalnu bezbednost, kao što u zakonu piše, između ostalog, da razmatra pitanje iz oblasti odbrane, unutrašnjih poslova i rada službi bezbednosti. Da li je priča o KiM nešto što treba da bude centralna tema Saveta za nacionalnu bezbednost? Normalno da jeste. Mi danima trošimo vreme raspravljajući o svemu i svačemu, raspravljajući o službama bezbednosti, i onda se priča o KiM ostavlja na kraju. Parlamenti mnogih evropskih zemalja u više navrata u poslednje vreme bavili su se KiM, ali se njim ne bavi parlament države Srbije, koja tvrdi da je Kosovo njen integralni deo, da Srbija ima suverenitet na KiM, ali nećemo o tome da pričamo. Kad je bila poslednja sednica Odbora za KiM – pre mesec dana. Pa, ljudi, KiM nije tema u ovoj skupštini. Sada da vidimo kako to izgleda u kontekstu i službi, i Saveta za nacionalnu bezbednost, i ove rasprave, i budućih predsedničkih izbora i priče o ulasku u evropske integracije. Danas je šef švedske diplomatije Karl Bilt izjavio da Evropska unija postigla saglasnost i jedinstvo oko priznanja nezavisnosti Kosova, sa izuzetkom Kipra. Kipar naravno ne može to da učini, jer ima onaj turski deo Kipra, sa Famagustom, i odmah bi oni pretendovali da proglase nezavisnost i da i oni dobiju status države. Šef francuske diplomatije Bernar Kušner danas je izjavio da je Evropska unija jedinstvena, ali da će pružiti šansu pacifistima u Srbiji da se održe predsednički izbori. To je današnja izjava Bernara Kušnera. Sad slušate naše ministre, koji kao da su stigli sa druge planete. Kažu dvojica ministara spoljnih poslova dve velike evropske zemlje kakav je stav Evropske unije i onda slušate naše zvaničnike koji pričaju nešto potpuno drugo. Da vidimo onda zašto uopšte raspravljamo o zakonu o službama bezbednosti? Zato što po slovu Ustavnog zakona donošenje i usvajanje tog zakona je jedna od pretpostavki za održavanje predsedničkih izbora. Danas smo čuli zvanično saopštenje DSS, koja je rekla da će DSS nakon 19. decembra odlučiti kada će biti održani predsednički izbori. Mislio sam da ovde postoji neka vladajuća koalicija, u kojoj je više stranaka koje se dogovaraju o važnim stvarima. Međutim, vidimo da jedna stranka odlučuje kada će biti predsednički izbori, a u nastavku te izjave portparola DSS kažu - zavisno od te odluke, od odluke Saveta bezbednosti, videće se da li će oni uopšte biti održani ili će biti izmenjen Ustavni zakon, pa će onda jednog lepog dana, a možda i kasnije, biti održani predsednički izbori. Onda pitam zašto se mi zamajavamo, zašto pošto-poto raspravljamo unedogled po onoj narodnoj - kuća gori, a baba se češlja. Vidimo da je i predsednik Skupštine počeo da relativizuje priču o izborima, kao kada se usvoje ovi zakoni videćemo koji jenajbolji tajming za održavanje izbora, a do pre neki dan se busao u junačke grude da će on ispoštovati Ustavni zakon i da će, nezavisno od stava koalicionih partnera, raspisati izbore. Mi sada ovde sedimo, zamajavaju se izabrani narodni predstavnici. Ovo je poruka građanima Srbije, Evropska unija kaže Kosovo će biti nezavisno, predsednik Skupštine kaže raspisaće izbore, koalicioni partner kaže on će odlučiti kada će biti izbori, a mi satima pričamo o službama bezbednosti. Dajte da pokušamo da napravimo neki red, ali već kada govorimo o izborima, a to je sve povezano sa službama bezbednosti, hoće li biti zakazani izbori do 31. decembra, to je prvo pitanje. Ako neće, hoće li biti izmenjen Ustavni zakon? Ako budu zakazani izbori, šta ako Albanci proglase nezavisnost, a Evropska unija prizna nezavisno Kosovo, hoće li već zakazani izbori biti otkazani? Da li će se možda formirati vlada nacionalnog jedinstva i nacionalnog spasa, jer DSS to najavljuje. Ajde da jednom prekratimo te muke, da se bavimo onim stvarima koje su goruće u ovoj zemlji, prvo Kosovo, Evropska unija, pa onda izbori. Pošto vreme curi i pošto izbori verovatno neće moći biti raspisani za 20. januar, nego možda za 27. januar, onda se dosetio pametni potpredsednik Vlade pa nam saopštava da će Evropska unija 28. januara potpisati sa Srbijom Sporazum o asocijaciji i stabilizaciji. Baš 28. januara, dan posle izbora. Onda imate današnji izveštaj Karle del Ponte, koja kaže da Srbija ništa nije ispunila, zahteva od Saveta Evrope i Evropske unije da ne pripusti Srbiju blizu Evropske unije i onda se svako normalan pita šta ovi ljudi u parlamentu rade, čime se oni u stvari bave, kakve službe bezbednosti i Kancelarija Saveta za nacionalnu bezbednost. Znate koliko je to danas važno? Uopšte nije važno. To je potpuno beznačajno u ovom gorućem trenutku. Dakle, predsednik Skupštine dužan je da ne igra žmurke više sa narodnim poslanicima, da nemamo ovde igru šibicara, ova nije, ova nije, ajd' pogodi koja jeste. Mi se nalazimo pred delikatnim životnim i istorijskim problemima i ajde da se pozabavimo tim problemima. Još nešto, onaj ko se zatekne na mestu predsednika Republike, ako u tom momentu, bez obzira kako se zove, Kosovo postane nezavisno, on je dužan da istog trenutka sa te funkcije podnese ostavku, bez obzira što naravno to nije njegova odgovornost. Ono je izgubljeno davno, ali cenu mora da plati onaj ko se nalazi na funkciji predsednika države koja je izgubila 15% svoje teritorije i ne znam koliko građana koji žive na toj teritoriji, bez obzira koje su nacionalnosti. Zašto to govorim? Zato što ljudi obećavaju da će Kosovo ostati zauvek naše. Imali smo premijera kome je prva tačka koalicionog sporazuma bila očuvanje i jačanje državne zajednice. Raspala se SCG i nikome ništa, on ostaje premijer i dalje. Ako ode Kosovo: kući, u Belanovicu ili na neko drugo mesto, pa razmišljajte šta ste lepo hteli da uradite, ali niste uspeli. To je odgovornost.
Reč ima poslanik Jadranko Vuković.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi gospodine Mrkonjiću, javljam se povodom amandmana na član 8, koji je ovde obrazložio kolega Martinović, a vezan je za ovo poglavlje 3 - Usmeravanje i usklađivanje rada službi bezbednosti, konkretno član 8 - Kancelarija saveta. Mi smo danas u situaciji da radimo nešto što ni u jednom segmentu neće koristiti našoj državi i našem društvu. Naime, podsećam vas da je pre tri-četiri godine pod vidom civilne kontrole Generalštaba Vojske Srbije i Crne Gore oduzeta Generalštabu obaveštajna i kontraobaveštajna služba, a pridodata Ministarstvu odbrane, tako da Generalštab nije više u stanju da ispita i napravi dobru procenu bezbednosne situacije bez ovih službi, za šta su direktno odgovorni tadašnji ministar odbrane Prvoslav Davinić i njegov prethodnik Boris Tadić. Dame i gospodo narodni poslanici, ako ste se imalo bavili ovom problematikom i ako ste čitali neku vojnu literaturu, o čemu najbolje može da posvedoči general Delić, svaka država i svaka vojska mora da ima jaku službu bezbednosti. Kada kažem vojska, mislim na Generalštab. Na osnovu procene bezbednosne situacije, koja se napravi od strane službi, vrši se upotreba vojske. Mi to nemamo. Nije slučajno što je Davinić ovo izmestio u Ministarstvo odbrane, a sada vidimo po ovom predlogu zakona da će nam o strategiji odbrane voditi računa političari. Ne može ni gospodin Tadić, ni Koštunica da naprave bezbednosnu procenu, nego to moraju uraditi službe koje se bave time. Ovih dana smo raspravljali o zakonu o Vojsci Srbije, zakonu o odbrani, kao što ste čuli od mojih prethodnika, a da nije utvrđena strategija odbrane. Isto tako, što se tiče službi bezbednosti, videli ste ovde u pojedinim članovima spominje se strategija nacionalne bezbednosti. Da bi se o ovome raspravljalo i ovde odlučivalo, mora se prvo utvrditi strategija nacionalne bezbednosti, pa onda da odlučujemo ko će i kako rukovoditi time. Hvala.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Jadranku Vukoviću. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, postavlja se pitanje šta je predlagač hteo ovim zakonom. Da li je ovde u pitanju da se postavlja neka civilna kontrola Službe bezbednosti ili da se napiše zakon koji će, eto, da stvori neku formu da se steknu uslovi za raspisivanje predsedničkih izbora? Čini mi se da je ovaj drugi razlog verovatniji, jer ovo što je ovde napisano mogu da tumačim kao da je to pisao neki početnik ili da je ovo nekome nekakav seminarski rad, a ne predlog zakona. Vidim da se gospodin ministar ne slaže sa mnom. Kasnije, po nekom drugom amandmanu malo ćemo više da kažemo oko toga kako rade naše službe bezbednosti i šta su ovi od 5. oktobra uradili sa našim službama bezbednosti. Kada se pogleda član 8. i Kancelarija Saveta, kako oni to ovde pišu, to je neko telo koje treba da koordinira rad službi državne bezbednosti. Da li je u pitanju BIA, da li su u pitanju vojne službe bezbednosti itd. Članovi tog saveta su predsednik Republike, predsednik Vlade, ministar odbrane, ministar unutrašnjih poslova, ministar pravde itd., više puta je to rečeno, pa se osniva kancelarija, jedno telo pri Vladi Republike Srbije, koje će svim ovim silnim ministrima da priprema sednice tog saveta. Hajde i to, tehnički deo posla mora da bude, mora neko da vodi zapisnik, da fotokopira dokumentaciju, papire, da šalje pozive, i pozivar vam treba u tom savetu, jer očigledno niste dovoljno svojih ljudi zaposlili, ostalo je još ponekog da zaposlite, ali interesuju me neke druge stvari. Kaže - kancelarija Saveta obavlja i stručne poslove u vezi sa praćenjem sprovođenja smernica i zaključaka Saveta. Baš me interesuju ti pisari i ćate kako će da kontrolišu šta rade službe državne bezbednosti. Oni su mala deca za njih. Kako oni misle da uđu u službe državne bezbednosti, da ih kontrolišu i kako da ih proveravaju? Ko će to da uradi? Ne verujem da ijedan ministar u Vladi to može, a kamoli neki njihov službenik. Za sve ove godine niste uspeli da postavite službe državne bezbednosti da rade po pravilima i kriterijumima kako vi to hoćete, jedino što ste uspeli je otpuštanje sa posla itd. da rasturite deo službi državne bezbednosti. Ali ste zaboravili na jedan drugi problem, da operativac uvek ostaje operativac, samo sada više nije pod vašom kontrolom. Za koga sad radi? To je veliki problem koji ste napravili sami sebi i nemojte da se čudite što ima više laufera. To je rezultat vašeg rada i vaše politike koju sprovodite u smislu državne bezbednosti.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Veroljubu Arsiću. Reč ima narodni poslanik Goran Cvetanović. Samo jedan minut.
Dame i gospodo narodni poslanici, posle izlaganja mr Srboljuba Živanovića i mr Aleksandar Martinović je pokušao snagom argumenata da se amandman na član 8. usvoji. Pošto je ministar prisutan, a imam samo minut, pokušaću da neke argumente iznesem. Kancelarija Saveta za bezbednost, kao stručna služba Vlade; kancelarije se osnivaju zakonom, ali od 5. oktobra 2000. godine mi imamo stalno uredbe, siguran sam preko 100 uredba imamo od 5. oktobra 2000. godine. Osnovni stav SRS je da moramo preko zakona da donosimo zakone, osnovna funkcija Skupštine, a ne stalno Vlada svojim posebnim uredbama da donosi uredbe i da na taj način da usklađuje rad Vlade. Samim tim, ovde je definisano - stručne i administrativne poslove za potrebe Saveta. Stalno imamo neke savetnike. Ne znam koliko je stotina savetnika zaposleno unazad šest meseci, ali u svakom slučaju, ako tražite ponovo za neke doušnike, službe, za neke nove Sokrate, neka nova zaduženja, ovo je odlična pozicija da to uradite. I dalje vam savetujemo, setite se kako ste prošli na pretposlednjim izborima kada ste bili u Vladi Republike Srbije, kada ste donosili veliki broj uredba. Mislimo da je krajnje vreme da smanjite te uredbe i da donosite prave zakone, a mi smo tu da sagledamo i posledice i viziju koju imate za budućnost Srbije. Hvala.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Goranu Cvetanoviću. Da li se još neko javlja za reč po ovom amandmanu? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo Odbor za odbranu i bezbednost. Predstavnik predlagača prihvatio je ovaj amandman. Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se amandman prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 9. amandman je podneo poslanik Dragan Živkov. Vlada, Odbor za odbranu i bezbednost i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Dragan Živkov. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 9. ovog zakona, koji reguliše način rada Saveta. Morao bih pročitati šta se podrazumeva pod članom 9, da bi građani Srbije i narodni poslanici, koji su se sada pridružili sednici, shvatili o čemu se radi. "Sednicu Saveta saziva predsednik Republike. Predlog dnevnog reda sednice utvrđuju predsednik Republike ili predsednik Vlade. Sednicom Saveta predsedava predsednik Republike, a ako je on sprečen - predsednik Vlade. Zaključke i druge akte Saveta potpisuje predsednik Republike. Sednice Saveta održavaju se po potrebi, a najmanje jednom u tri meseca. Predsednik Republike može, na svoju inicijativu ili na inicijativu člana Saveta, pozvati na sednice Saveta rukovodioce drugih državnih organa i institucija i druga lica koja nisu članovi Saveta." Od prethodnih govornika SRS čuli ste ko su sve članovi Saveta za nacionalnu bezbednost. Gospodin Petar Jojić je obrazložio vrlo opširno šta i čime će se baviti Savet za nacionalnu bezbednost. Ovde se postavlja više pitanja. S obzirom da predsednik države i predsednik Vlade kohabitiraju u politici, momentalna situacija kakva je kod situacije predsednika i predsednika Vlade, pitanje je - kojim smerom i koji dnevni red će imati Savet kad predsedava predsednik Republike, a koji će dnevni red biti i kojim će smerom sednica ići kad predsedava predsednik Vlade? S obzirom da imaju pravo na sve kontrole državnih organa, kako je to Petar Jojić objasnio, od mesne zajednice, opštine i svih ostalih državnih organa, suštinska su pitanja - kako će se sednice voditi i kojim smerom će ići kad predsedava predsednik Republike, a kojim smerom će ići kad predsedava predsednik Vlade. Podneo sam amandman da se član 9. briše. U obrazloženju amandmana sam napisao da se predlaže brisanje ovog člana, jer članom 3. Ustavnog zakona za sprovođenje Ustava Republike Srbije predviđeno je da se donese zakon o službama bezbednosti, a ne zakon o osnovama uređenja službi bezbednosti Republike Srbije, kako je predloženo. Republika Srbija nije savezna država. Ovaj zakon podrazumeva postojanje savezne države i država članica, koje bi donosile svoje zakone u skladu sa saveznim zakonom koji reguliše osnove uređenja određene oblasti. Dame i gospodo narodni poslanici, ovde je čisto na vidiku možda skupštinska većina koja želi da podrži autonomašku ideju da se u AP Vojvodini izgradi Ustav Vojvodine, da se postavi predsednik AP Vojvodine, ministarstva. U skladu sa korišćenjem ove govornice, kako autonomaši danas u ovom republičkom sazivu sebe volu da nazovu vojvođanskim poslanicima, tačno i konkretno se neki dan poslanik iz Lige socijaldemokrata Vojvodine izjasnio ovde za govornicom i jasno rekao da AP Vojvodina treba da ima predsednika. U skladu sa ovim amandmanom i obrazloženjem koje sam dao, tim delom se tačno potire teza - da autonomaši koriste i ovu govornicu u republičkom parlamentu za sprovođenje svojih ideja. Da bih vas podsetio što se tiče same bezbednosti i Saveta za nacionalnu bezbednost, koji bi trebalo da se bavi službama bezbednosti, u prethodnom sazivu, gde je skupštinskim Odborom za odbranu i bezbednost predsedavao i vodio ga srpski radikal Milorad Mirčić, održana je jedna sednica u Subotici, gde su dva odbora - za međunacionalne odnose i za bezbednost - održali zajedničku sednicu. Radi se o bezbednosti, međunacionalnim odnosima u Vojvodini, gde se ministar, koji je i sada ministar za policiju, i šef BIA, koji je dan-danas isti čovek - Bulatović, šef BIA, došli su do zaključka, tj. ta dva odbora su donela do zaključak, na osnovukonstatacije šefa BIA i ministra policije, da su mediji vršili pritisak u AP Vojvodini na međunacionalnim odnosima i sukobima, gde su se sporadični, pojedinačni sukobi tretirali kao sukobi na međunacionalnoj osnovi. Od tog vremena, na kojem je lično mestu sada i predsednik BIA, i ministar policije, na tom polju do danas ništa nisu uradili. I dan-danas mediji se služe takvim stvarima u političke svrhe i kada je potreba da se dignu tenzije u AP Vojvodine, kao što je bilo u skorašnjem, zadnjem vremenu, kada je Nacionalni stroj trebalo da promaršira Novim Sadom, gde su službe i ministar policije dozvolili kontramiting što se tiče fašističkog obeležja i fašista u Vojvodini, da se digne tenzija da u Vojvodini postoji fašizam. Lično i apsolutno tvrdim da u Vojvodini fašizam ne postoji, ali na način kako je Ministarstvo policije i služba dozvolila kontramiting u Vojvodini, da se podignu tenzije u Vojvodini što se tiče fašizma, na isti takav način i sukob što se tiče nacionalnih manjina sada, koje zagovaraju vojvođanski poslanici u parlamentu, gospodin Balint je neki dan rekao da se na zapadu Bačke upisuju samo mađarske nacionalnosti u vojnu knjižicu ratnog rasporeda. Znači, samom tezom i izjašnjavanjem se dižu tenzije u Vojvodini za ovom govornicom. Prema tome, na takav način, kao što se želi u Vojvodini da proklamiše određeni sukobi ili da se na neki način pokaže neki drugi odnos - kako nije u Vojvodini onako kako bi trebalo da bude - Služba državne bezbednosti i ostale službe koje su zadužene za taj deo uopšte ne reaguju. Odgovornost je velika na SRS, s obzirom da SRS ima veliko utemeljenje i birače u Vojvodini, ima veliku odgovornost da sve ovo iznese. Naravno da ćemo to u predizbornoj kampanji Vojvodine sigurno izbrisati i pokazati da u Vojvodini ne postoji nikakvih međunacionalnih odnosa, da ne postoje nikakve teze, kao što su to hteli određeni poslanici za ovom govornicom da izgovore i da dokažu.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Draganu Živkovu. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić, pa potom Srboljub Živanović, pa potom Dušan Bajatović. Srpska radikalna stranka ima još sedam minuta. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, nadao sam se da će gospodin ministar da bude ovde. Ali, dobro, kaže da mu je dosadno. (Predsedavajući: Molim gospodina ministra da zauzme svoje mesto.) Međutim, ovo što ću da kažem je više zbog građana Srbije. Ministar to zna. Moram da kažem građanima Srbije da Srbija više nema ozbiljne službe bezbednosti na bilo kom nivou, da li je u pitanju BIA, Vojno-bezbednosna agencija ili neka druga služba. Više službe bezbednosti u Srbiji ne postoje, a razlog njihovog nepostojanja jeste večiti sukob koji i dan-danas traje između DSS i DS, koja će od te dve stranke, ili Vojislav Koštunica ili Boris Tadić, da kontrolišu ove službe. Išlo je dotle da su obe službe bukvalno potpuno uništene, a sada funkcionišu samo njihovi ostaci, to je jedan od razloga. Drugi razlog je što naša država nema strategiju - šta će sa tim službama? U pravom smislu reči nema. Znači, kada je u pitanju kontraobaveštajna služba, to više ne postoji. Više ovde ne postoje čak ni strane službe koje nas špijuniraju, možda nekog drugog ko je ovde prisutan i radi nešto. Nema više za to potrebe. Dovoljno je da vas nazovu telefonom - vi ćete sve da im ispričate. Ako im nešto nije jasno, donećete i pismeno da mogu lepo da prouče. Tako da više pravih stranih službi ovde takođe nema. Kada je u pitanju strategija, naše službe bezbednosti to nemaju. To je neznanje političkog vrha šta će sa tom službom. Evo, na jednom primeru. Znači, naše službe treba da se bore protiv organizovanog kriminala i za to ste angažovali čak i Biju. Naše službe treba da se bore protiv terorizma, evo, angažujte koju hoćete službu bezbednosti. Ali, niste napravili strategiju šta te službe treba da rade. I to je problem. Iz nekog straha od ljudi koji su radili u tim službama, koji nisu bili politički orijentisani, ali su bili školovani za to, imali su iskustvo, veze sa drugim obaveštajnim službama iz zemalja koje su nama prijateljski naklonjene, oterali ste iz službi. Naše službe bezbednosti više nemaju nikakav kontakt sa drugim službama, ne postoji i sve je potpuno zamrlo. Razmena informacija, bitna za bezbednost zemlje, koju može neka druga služba da sazna, ne postoji. Sve je uništeno - iz želje da se uspostavi kontrola nad ovim službama. Da je cilj da se uspostavi kontrola nad ovim službama, navešću vam na prostom primeru. Ko je uhapsio izdajnika, potpredsednika Vlade Republike Srbije Perišića - vojna bezbednost. Gde su ti operativci koji su ga uhapsili - proterani, a ljudi koji su njima rukovodili za vreme "Sablje" su pohapšeni. To da je tačno tako i da oni nisu više u službi, a časno i pošteno su radili posao, govori činjenica da Perišiću nikada nije suđeno. Ko mu je pomogao da mu nikada ne bude suđeno? (Zoran Krasić, sa mesta: Karla del Ponte) Ne interesuju me ovi iz inostranstva. Interesuju me ovi ovde, ko mu je pomogao - Demokratska stranka. Je l' se zaklanjao iza imuniteta narodnog poslanika u Saveznoj skupštini tadašnje Savezne Republike Jugoslavije? Jeste. Je l' se zaklanjao iza imuniteta narodnog poslanika u državnoj zajednici? Mogli ste tada, ako vam je bilo neprijatno da ne bude više narodni poslanik - ponovo mu je bio uspostavljen imunitet. Kasnije ukidate vojne sudove i prebacujete ih u sudove opšte nadležnosti, teku rokovi koji predviđaju da jednom izdajniku može da ne bude suđeno zbog zastarelosti. Je l' se sve tako desilo? Jeste. Jesu li su svi ti ljudi koji su učestvovali u hapšenju izdajnika potpredsednika Vlade Zorana Đinđića pohapšeni? Jesu. O čemu sada pričate? Kada budete iz svih ovih činjenica koje sam malopre rekao mogli da izvučete neke pouke, verujem da nećete da pišete ovakve zakone koji su jedna najobičnija šarena laža da se nešto u državi uređuje. Najveće dostignuće naše službe bezbednosti jeste nedavno hapšenje organizovane grupe kriminalaca, pazite sada ovo, organizovana grupa koja se bavi privrednim kriminalom, znači, sofisticiranim kriminalom, gde upadaju ljudi sa fantomkama, razvaljuju se vrata, maltretiraju se porodice, deca itd. Nemam ništa protiv. Ta gospoda, ako jesu kriva, neka odgovaraju. Javnost bi trebalo da zna da su mesec dana sedeli sa policijskim inspektorima koji su prikupljali dokazni materijal protiv njih, a onda ih u toku noći hapsili. Nemam ništa protiv da ih hapsite. Treba da hapsite kriminalce. Ali, zašto na taj način? Da biste stvorili utisak kod naroda da država nešto radi, da biste stvorili utisak kako se država bori protiv kriminala, dok oni pravi kriminalci prolaze, opstaju, kao što su Vuk Hamović i Vojin Lazarević. To su pravi kriminalci. Šta ste uradili sa tim policajcima koji su njih pohapsili, odnosno napisali krivične prijave? Neke ste poslali u penziju, neke premestili na radna mesta, jednostavno da bi ih naterali da daju otkaz, a neke jednostavno proterali iz službe. Cilj je da se, eto, stvori slika u državi kako se nešto radi i kako se nešto dešava, da se narod pomalo i zaplaši. Koji je cilj? Verovatno ovi predstojeći predsednički izbori, verovatno je to u pitanju. Vama se očigledno žuri, svesni ste da vama u srazmeri sa vremenom popularnost pada, već je kasno da i sada raspišete izbore, kasno je za Borisa Tadića. Što ih pre raspišete, dame i gospodo iz DS, pre će gospodin Tomislav Nikolić biti predsednik Republike Srbije.
Reč ima narodni poslanik Dušan Bajatović, po amandmanu.
Član 9. je jedan od članova koji pokazuje je da ovaj zakon, ako hoćemo da tepamo priči, nedosledno pisan, i još jedan od dokaza da je ponovo to plod političkog nepoverenja u samoj vladajućoj koaliciji. Dovoljno je da kažete da predlog dnevnog reda sednice utvrđuju predsednik Republike i predsednik Vlade. Šta je sa ostalim članovima Saveta? Inače, taj član je naslovljen, član 9. kaže - Način rada Saveta. Nije predviđen ni način odlučivanja, pa ću govoriti, ako se kolega predsedavajući slaže, ujedno da se ne bih ponovo javljao o članu 9. koji su kolege predložile, da se doda - Savet donosi odluke većinom od ukupnog broja članova. Zaista, ovde se postavlja sledeće pitanje, već sam napomenuo da ovde fali jedna obaveštajna služba, a to je tzv. SID, služba za informacije i dokumentaciju u okviru Ministarstva inostranih poslova. Nadam se da nije ukinuta. Ako govorimo o službama bezbednosti, nadam se da neko nije procenio da nema ne trebaju obaveštajne strukture koje bi delovale da li kroz ambasade ili privredna predstavništva, ili bilo šta drugo, kao što rade sve ozbiljne službe sveta, možda čak i kroz neke nevladine organizacije, kao što se to kod nas radi. Možemo da vidimo na svakom dobrom primeru. Ova činjenica predložena u ovde zakonu, da predlog dnevnog reda sednice utvrđuje predsednik Republike i predsednik Vlade, namenjena je održanju koalicije u punom smislu te reči. Zašto? Zato što jedan od bezbednosnih izazova sa kojima se suočava Srbija je, između ostalog, organizovani kriminal ili zločinačko udruživanje, ili, recimo, pljačka preduzeća i stečaj i njihova privatizacija za tepsiju ribe. Šta to znači? To znači da na sednicu Saveta bezbednosti može biti stavljen samo onaj kriminalac, samo ono zločinačko udruženje ili organizovana kriminalna grupa oko koje se dogovore predsednik države i predsednik Vlade da treba da bude stavljena na dnevni red. Ovim članom, ovom jednom rečenicom, koja izgleda veoma bezazlena, daje se moć dvojici članova Saveta da u stvari upravljaju obračunom sa kriminalom u Srbiji. Slažem se, samo se ne slažem da obračun sa kriminalom bude selektivan. Podsetiću vas da mnoge mafije koje su otkrivene, putna, drumska, prosvetna, sportska, da sad ne ređamo koje su sve bile, u stvari su javna tajna. Baš me čudi kako to službe nisu znale za postojanje tih mafija, kada smo znali svi, i mi koji sedimo ovde i maltene svaki građanin koji je pokušao bilo šta da uradi pošteno sa svojih deset prstiju u nekom ozbiljnijem organu vlasti ili nekoj instituciji, ili nekom dobro organizovanom preduzeću sa visokim profitnim stopama, od javnog do privatnog, svejedno. Molim vas, ovo nije tako naivno. To da dnevni red utvrđuju predsednik Vlade i predsednik države, nije u skladu sa ustavnim ovlašćenjima. Nije u skladu ni sa dobrom normom, nije u skladu ni sa onim poslom kojim bi trebalo da se bave predsednik Vlade i predsednik države. Mekši deo ove priče bi bio da zaista treba prepustiti, nije moguće sa svime se sudariti odjednom, što bi bili bezbednosni izazovi. Recimo, ovde, da vas podsetim, da smo mi definisali i na osnovu toga je reformisana Vojska Jugoslavije, da mi nemamo spoljne izazove u smislu da će nas neko napasti tenkovima. Ali, osnovni program naše vojske treba da bude borba protiv terorizma. Ako ova dva čoveka imaju različitu viziju onoga što mogu proizvesti verski ili možda neki destabilišući politički element u državi Srbiji, od nekih nevladinih organizacija do nekih političara koji nam ovde dele lekcije, malopre nisam hteo da se javim samo zato da ne bih uzimao vremena, ali ovde niko nije odgovorio što je pustio 1.700 Albanaca, sve redom terorista, kada je DOS došao na vlast. Možda bi neke stvari o Kosovu bile poznatije nego što to danas jesu i veoma dobro je analizirao koji sve scenariji mogu da se dese Srbiji po pitanju Kosova i Metohije. Ne sumnjam da je inteligentan, a još manje sumnjam da je dobro obavešten. Dakle, ovo nije tako naivno. Uostalom, ovde se kaže kada su u pitanju nadležnosti saveta, kaže - donosi zaključke, donosi zaključke, donosi zaključke, donosi zaključke, a nigde ne kaže kako. Nisam protivnik činjenice da se u zakonu o službama bezbednosti stvari postave široko i fleksibilno, jer mi te službe u njihovom radu treba da pokrivamo, ne da ih uništavamo. Ali da ih ujedno držimo u nekom zakonskom okviru, ali sam protivnik da oni koji upravljaju službama bezbednosti imaju preterano širok okvir da se dogovaraju kako se određivati poslovima kojima će se službe bezbednosti u našoj državi baviti. Dakle, sve u svemu, ovaj član 9. je zaista sporan. Ne bih voleo da sam u pravu i da kažem da će se u poslovima bezbednosti, pošto je ovo samo osnovni okvir, stvari svoditi, recimo, u obračunu sa kriminalom na dogovor koalicije, da li ćemo dozvoliti obračun sa nekim ili nećemo dozvoliti obračun sa nekim. Da bi se obračunali sa nekim moraju da se slože i Tadić i Koštunica, ili ne znam kako će se sutra zvati predsednik Republike i predsednik Vlade, potpuno mi je svejedno. Ne verujem ni onima koji bi posle njih eventualno došli. Možda će i oni biti sporni, kao što su nam sada ova pomenuta dvojica sporna. Mi treba da omogućimo da rad Saveta za nacionalnu bezbednost, za koju inače smatram da je sporan, ne po nadležnostima, nego po ukupnom sastavu i po načinu na koji se bira, postavlja i načinu na koji se uređuje njegov rad. Mislim da bi bilo dobro da se ovaj član 9.zaista obriše i da se dođe do jednog sistematičnijeg, jasnijeg načina na koji će se utvrditi neke tačke dnevnog reda. Voleo bih da se tačke dnevnog reda utvrđuju i na predlog ministra odbrane, i na predlog ministra policije, i na predlog šefa BIA, da priključimo ovde i SID, i na predlog VBA i na predlog VOA, a ne da dnevni red utvrđuju predsednik države i predsednik vlade. Mogu da shvatim i to se očito vidi u radu parlamenta, i u zakonskim rešenjima, i u političkoj praksi i u odnosu prema izbornom pitanju, kao što vidite, i moram da kažem da je kolega Batić, koliko god on ovde bio zadužen za destrukciju države i parlamenta, u nekim stvarima bio u pravu, gospodo iz vladajuće koalicije. Ako smo mi iz opozicije već na neki način prećutno pristali da ne trošimo previše vremena, a ponekad bogami i da ne iznesemo sve argumente, da bismo vam omogućili da usvojite ove zakone iz seta koje predviđa Ustavni zakon, zato što smo učestvovali u donošenju Ustava i Ustavnog zakona, ako želimo da budemo politički dosledni, onda bi i vaš stepen odgovornosti, koji proističe iz same činjenice da imate formiranu većinu kao koaliciju, trebalo da bude znatno veći. Nećemo ih valjda sada svake nedelje ili sa svakom koalicijom menjati, jer ovo su po nazivu kapitalni zakoni. Koliko su kapitalni, dobri ili štetni, to ćemo da vidimo po praksi koja će iz njih da nastane. Sama činjenica da su ovi zakoni doneti bez odgovarajućih strategija, bez odgovarajućih izučenih elemenata, da mnoge stvari kojima će se baviti ovaj savet zahtevaju da se ovaj savet sastaje jednom dnevno, a ne jednom u tri meseca. Može biti norma da mora jednom u tri meseca, ali ovde bi to nalagalo jednom dnevno i zahtevalo da imate više razumevanja između sebe. Koliko vidim, po pitanju KiM i po pitanju osnovnih bezbednosnih izazova, o kojima ste želeli da razgovarate, pošto vi ne smete da otvorite sve bezbednosne izazove pred kojima se nalazi Srbija, imali ste uglavnom podršku opozicionih stranaka, ne želim da izdvajam nijednu. Kada je u pitanju KiM mi smo praktično imali saglasje svih relevantnih političkih stranaka u Srbiji. Sigurno bi tako bilo i kada bismo definisali bezbednosne izazove, da vladajuća koalicija nije toliko sebična da sve ostalo želi kroz to da zadrži u svojim rukama, prosto zbog toga što je vlast dobar plen. Pokušao sam, možda na malo grublji način, a neki kažu, možda i nisi dovoljno grub, da upozorim na jednu činjenicu da nije dobro što je ovo ovako postavljeno i da zaista ostavljamo prostor i predsedniku države i predsedniku Vlade da biraju s kojim to bezbednosnim izazovom će biti postavljena sednica Saveta za nacionalnu bezbednost, a između ostalog, da se o nečemu raspravlja ili ne raspravlja po želji jednog od ta dva čoveka. Hvala.
Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Vlada, Odbor za odbranu i bezbednost i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Sreto Perić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Albijaniću, od vas na osnovu člana 194. Poslovnika o radu Narodne skupštine Republike Srbije tražim da pozovete ministra Markovića da prisustvuje sednici Narodne skupštine, kako bi mogao na osnovu argumenata koje iznose poslanici SRS da prihvati određeni broj amandmana, da bi pokušali ovaj zakon koji u svojoj praksi, kao diplomirani pravnik, nisam imao priliku da vidim lošije napisan i tehnički i u pravnom smislu.
Gospodine Periću, momenat jedan, molim službu, ako je ministar u zgradi, da odmah dođe u skupštinsku salu.
Najpre, ova skupština je donela mnogo zakona koji su na direktan način uticali na interese građana Srbije, ali ovaj zakon je toliko urađen na jedan amaterski, na jedan pripravnički način, da ne mogu to da razumem. I verovatno iz tog razloga, ministar Marković kad god je imao priliku da izađe, on je to činio, koristio jer nije mogao sigurno da prihvati argumente poslanika SRS, a nije mogao da odsedi ovde i da očuva minimum pravničkog znanja koje nije sporno kod njega. On jeste predavač na nekoj višoj školi bezbednosti, ali verovatno nije pisao ovaj zakon. Vidite, razlozi za sprovođenje ovog zakona, i kaže se - za sprovođenje ovog zakona nije potrebno obezbediti dodatna sredstva u budžetu Republike Srbije. Moglo bi ovde da stoji - finansijske potrebe za sprovođenje ovog zakona, i onda bi možda ova definicija mogla da se prihvati u obrazloženju, ali kao što stoji da nisu potrebna finansijska sredstva za provođenje ovog zakona, smatram da nam ovaj i ovakav zakon uopšte nije bio potreban. Vreme koje trošimo vezano za raspravu o ovom zakonu je uzalud potrošeno vreme. Na osnovu člana 3. Ustavnog zakona za sprovođenje Ustava Republike Srbije, u stavu 2, precizno je rečeno kada predsednik Narodne skupštine može da raspiše izbore za predsednika Republike Srbije. I onda je rečeno, do 31. decembra ili najdalje u roku od 60 dana od stupanja na snagu poslednjeg zakona kojim se uređuje izbor predsednika, odnosno zakon o predsedniku, izbor predsednika, zakon o vojsci, zakon o odbrani, zakon o spoljnim poslovima i, na kraju, zakon o službi bezbednosti. Naime, narodni poslanik gospodin Zoran Krasić je u prvom amandmanu vezano za ovaj član predložio da se menja i naziv ovog zakona. Nije suština samo u promeni naziva zakona, nego na osnovu ovakvog zakona ne ispunjavaju se uslovi za raspisivanje predsedničkih izbora, a to ću vam pokazati, gospodine ministre, na osnovu člana 22, koji će detaljnije obrazlagati narodni poslanik Jovan Damjanović. Kaže se u stavu 1. ovog člana: ''Rad službi bezbednosti urediće se posebnim zakonom, u skladu sa ovim zakonom.'' A ovamo u članu 3. stav 2. zakona o provođenju Ustava Republike Srbije kaže se - predsednički izbori se mogu raspisati u momentu kada budu doneti ovi zakoni. Na kraju, u članu 22. takođe, ali detaljnije obrazloženje po amandmanu na ovaj član daće vam gospodin Jovan Damjanović, kaže se: - obavezuju se nadležni organi da donesu neophodne podzakonske akte za sprovođenje ovog zakona, bez ikakvog roka. Dakle, ne postoji rok na osnovu kojeg bi se doneli ti podzakonski akti. Podneo sam amandman na član 9. zakona gde se reguliše način rada Saveta. U tom članu 9. je rečeno da sednicu Saveta saziva i predsedava predsednik Republike, a u njegovom odsustvu to može da bude i predsednik vlade, zatim ko saziva sednice, koji akti se donose od strane Saveta za nacionalnu bezbednost. Usput rečeno, ovaj zakon bi mogao da se zove - zakon o savetu za nacionalnu bezbednost i za zabranu pristupanja političkim strankama. To smo imali u članu 2. ovog zakona gde je rečeno - zabranjuje se pristupanje političkim strankama, a da ste pri tome ostavili da direktori bezbednosnih službi budu uglavnom najistaknutiji članovi stranaka koje vrše vlast. Interesantan je i član 6. ovog zakona koji govori o sastavu Saveta za nacionalnu bezbednost, pa je rečeno da Savet za nacionalnu bezbednost sačinjava predsednik republike - DS, predsednik vlade - DSS, ministar odbrane - DS, ministar unutrašnjih poslova - DSS, ministar pravde - DS, načelnik Generalštaba Vojske Srbije - DS, direktori službi bezbednosti, imaju tri direktora, a od toga su dva članovi DS i jedan je član DSS. Otprilike ono što vam je rekao dragi vaš Solana 8. maja, prilikom izbora predsednika Narodne skupštine Republike Srbije gospodina Tomislava Nikolića, da bezbednosne službe moraju biti u nadležnosti Borisa Tadića, i vi ste to kroz ovaj član 6. Predloga zakona obezbedili, da bude šest članova DS i tri člana DSS. Moj prethodnik, kolega Dragan Živkov, predložio je da se član 9. briše. U slučaju da ministar ne prihvati ovaj amandman koji je podneo Dragan Živkov, predlažem da se posle stava 2. doda novi stav 3. koji glasi - da Savet donosi odluke većinom od ukupnog broja članova. Ovde se neće ništa posebno promeniti u odnosu DS-DSS, ali ćemo bar biti u prilici, od devet članova Saveta ukupno, da bar prilikom donošenja svake odluke Saveta, bude pet članova za takvu odluku. U odgovoru koji sam dobio od Vlade, a vezano za neprihvatanje ovog amandmana, stoji: "Amandman se ne prihvata. Predložena materija po svojoj prirodi treba da bude regulisana u Poslovniku Saveta, čije donošenje je već predviđeno u članu 10. ovog zakona." Jeste predviđeno članom 10. ovog zakona da se donosi poslovnik o radu Saveta, ali vi ste u članu 8, kada se govori o Kancelariji Saveta, predvideli poslove u vezi sa sazivanjem i pripremanjem sednice Saveta i druge aktivnosti ove kancelarije, ali niste rekli da će to biti regulisano poslovnikom o radu Saveta. Mi želimo, pošto narodni poslanici, pogotovo opozicija, nisu upućeni u ona akta koja donose određeni saveti, Vlada i ministarstva, zato pokušavamo kroz zakonsku izmenu da vas dovedemo u poziciju da to bude očigledno, da znamo kako i na koji način vi sprovodite određene ciljeve i vaše namere koje su zaista katastrofalne i pogubne. Toliko vezano za obrazloženje ovog zakona, a pretpostavljam, gospodine ministre, da ćete ovaj amandman prihvatiti, kao što bi trebalo uraditi sa svim amandmanima SRS. Onda bi to donekle uspelo da popravi inače veoma loš, možda najlošiji zakonski predlog koji sam imao priliku da gledam ili čitam ili kao student prava ili kasnije, ili radeći određene poslove kao diplomirani pravnik.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, po amandmanu.
Ovim amandmanom ne može da se popravi ono što je loše, a loša je, u stvari, ideja koja je pala nekome na pamet, da pravi ovakav zakon. Sada ćete da vidite koliko je to loše. Prema članu 8. ovog predloga zakona, gospodine Markoviću, između Kancelarije za pridruživanje EU i Kancelarije Saveta ne postoji nikakva razlika, i jedna i druga se formira uredbom Vlade Republike Srbije. Ako pogledate Kancelariju za pridruživanje EU, gde ona gospođa, lepa plavuša Tanja Miščević, šta rade oni? Putuju. Šta još rade? Kažu da treba sarađivati sa Hagom. Šta rade još? Kažu Jočiću - idi da parafiraš. Šta rade još? Ne rade ništa, troše pare. To je podmetnuto kukavičije jaje one Labusove strane, koja je greškom ostala u Vladi, na neki način. To još Dinkić nije uspeo da rasturi. Verovatno ima jaču vezu u evropskim strukturama i ona mora da bude tu. U suštini, Kancelarija za pridruživanje nema nadležnost. Zašto? Ne donosi nijedan pojedinačni upravni akt. Razmatra, zauzima stavove, pregleda, predlaže, slika se, ispituje javno mnjenje, plaća ankete kakva je popularnost EU u Srbiji itd. To je kancelarija, po uredbi Vlade Srbije. Kancelarija Saveta će isto biti po uredbi Vlade Srbije. Međutim, znate šta je problem? Problem je kada žaba vidi da se konji potkivaju, pa ona digne nogu da se i ona potkuje. Amerikanci su imali pedeset i nešto bezbednosnih agencija, pa su videli da toliko veliki broj bezbedonosnih agencija deluje disharmonično, nije uvezano u jedinstveni sistem. Oni su pre tri godine napravili nešto kao savet za nacionalnu bezbednost, mada oni imaju neku svoju stratešku sobu sa onim Faradejevim kavezom, da niko ne može da prisluškuje itd. Znači, ovaj vaš savet treba da stavite u neki kavez, da se ne bi čulo šta oni razgovaraju. Problem je što su to sve nečiji insajderi. Neka strateška soba bi morala da se napravi. Rekli ste da savet radi po sistemu - kako se dogovorimo. Zašto su oni predvideli ovo - kako se dogovorimo? Iz prostog razloga što član 5. govori o nadležnostima tog saveta. Sada nemojte mnogo da se smejete kada budem čitao šta su nadležnosti ovog saveta. Prva grupa poslova Saveta za nacionalnu bezbednost jeste da se oni staraju. To ne znači da treba da ostare na toj funkciji, nego se staraju, brinu, sekiraju. O čemu? Dok razmatraju pitanja iz oblasti, dok razmatraju međusobnu saradnju, dok predlažu nadležnima, dok razmatraju predloge, dok se razmatraju i druga pitanja. To je njihova nadležnost. Znači, treba da ostare, da osede starajući se o razmatranju. Druga, još monumentalnija grupa poslova iz nadležnosti ovog saveta jeste da savet usmerava. To znači pokazuje u tom pravcu. Šta pokazuje? Pokazuje kako se razmatra, kako se donosi zaključak, donosi zaključak, pokazuje kako se prati izvršenje, pokazuje kako se daje mišljenje. To je cela nadležnost. Znači, trla baba lan. Odnos snaga, prema postojećem rasporedu, jeste 6:3 u korist Borisa Tadića. Naravno, pošto je takav odnos snaga, ne može u članu 9. da stoji: oblik, način odlučivanja. Zašto, vidi se da je 6:3. Znači, jasna je odluka u startu. Problem je još veći što nema odluke. O čemu bi oni odlučivali? Oko čega bi se oni preglasavali? O staranju, o usmeravanju prilikom razmatranja, zaključivanja i praćenja. Znači, to je ono: ide maca oko tebe, pazi da te ne ogrebe. Gospodine Markoviću, mogu vrlo pouzdano da vam kažem ovde: predsednik Republike ne radi za Srbiju, predsednik Vlade ne radi za Srbiju, ministar odbrane radi tamo gde je završio kurs, ministar unutrašnjih poslova radi sve samo da se ne objavi knjiga o tome kako je obijao trafike. (Predsedavajući: Gospodine Krasiću, molim vas, nemojte tako za čelnike važnih institucija u državi.) Gospodine Albijaniću, to što vi niste obavešteni, to što ne pratite TV, to je vaš problem, ali ako TV Pink može da pravi štosove, skečeve na račun ministra unutrašnjih poslova, na temu obijanja trafika i da ona nije zatvorena, pri tom nije ni bombardovana, pri tom nije ušla ni finansijska policija, ni poreska uprava, niti BIA, niti bilo ko drugi, to ne znači da, zato vi što ne gledate TV, meni treba da bude zabranjeno da gledamTV. Tokom jedne vrlo lepe emisije, oni su napravili jedan skeč, jednu šalu na račun aktuelnih političara. Verovatno će sutra i na moj račun neko da pravi šalu, ali vi nemate potrebe da skačete i da se sekirate, zato što je to već postalo opštepoznata činjenica. Kada je u pitanju opštepoznata činjenica, vaša sekiracija treba da bude minimalna, a ne maksimalna. Dalje, načelnik Generalštaba vojske Srbije ima tri zvezdice, ali je i dalje general-potpukovnik, zato što smo dobili u međuvremenu i nekog brigadnog generala. Dalje, što se tiče direktora službi bezbednosti, oni su formalno-pravno nestranački. Jedan je maltene iz zatvora došao za direktora BIA. Ne opominjete me? Ne opominje me, zato što je i to činjenica. Jutros je nekoliko poslanika baš o tome pričalo. (Predsedavajući: Isteklo vam je vreme, gospodine Krasiću.) Meni vreme tek dolazi.
Da li još neko želi reč od narodnih poslanika o ovom amandmanu? Na član 10. amandman je podneo Radoslav Jevremović. Vlada, Odbor za odbranu i bezbednost i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Dragan Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, na osnovu člana 145. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, kolege Jevremović podneo je amandman na Predlog zakona o osnovama uređenja službi bezbednosti Republike Srbije i amandman glasi - član 10. se briše. U članu 10. Predloga zakona o osnovama uređenja službi bezbednosti Republike Srbije navodi se u stavu 1: ''Savet donosi Poslovnik o svom radu.'' Stav 2: ''Poslovnikom i drugim opštim aktima Saveta bliže se uređuju ostala pitanja koja su značajna za rad Saveta, Biroa za koordinaciju i Kancelarije Saveta, kao i način na koji se obavljaju administrativni i tehnički poslovi za Savet.'' Brisanje člana 10. ovog predloga zakona predloženo je zato jer je članom 3. Ustavnog zakona za sprovođenje Ustava Republike Srbije predviđeno da se donese zakon o službama bezbednosti, a ne zakon o osnovama uređenja službi bezbednosti Republike Srbije, kako je predloženo. Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj predlog zakona nije dobar i teško da ga amandmani mogu popraviti, ali poslanička grupa SRS pokušava da ispravi ono što se ispraviti može. Svima nama je sasvim jasno zašto je ovaj predlog zakona donet na brzinu, to je samo iz razloga da bi se što pre raspisali izbori za predsednika Republike Srbije i da se sprovedu pre nego što se reši status Kosova i Metohije, a kao što znate, bar se nadam, u Ustavu jasno piše da je KiM sastavni i neotuđivi deo Republike Srbije. Ovim zakonom je trebalo mnogo toga da se reši i da je urađeno na pravi način ništa ne bi bilo sporno. Ovako kako ste ga vi sastavili na brzinu, mnogo je nelogičnosti i nedostataka. Navodi se da je u Republici Srbiji zabranjeno osnivanje i rad službe bezbednosti mimo odredbi ovog zakona. Valjda se podrazumeva da ne može niko mimo zakona osnivati službe bezbednosti. Takođe se navodi da službe bezbednosti deluju na osnovu i u okviru ustava i zakona, i to nije ništa sporno. Ali, kada kažete na osnovu propisa i drugih opštih akata, to postaje sporno, jer niko od predstavnika Vlade nije objasnio koji su to drugi propisi i opšti akti. Ovim predlogom zakona propisuje koje su to službe bezbednosti, a to su Bezbednosno-informativna agencija, kao posebna organizacija, Vojno-bezbednosna agencija i Vojnoobaveštajna agencija, kao organi uprave u sastavu Ministarstva odbrane. Ali, ovim predlogom zakona mi nemamo jasno definisanu saradnju ove tri službe. Takođe, ovim zakonom se moglo i trebalo razraditi i organizacija ovih službi. Kroz ovaj zakon vidljivo je i ponavljaju se ljudi u organizacionoj strukturi, a to znači koncentraciju moći, što nikako nije dobro. Zakon o osnovama uređenja službe bezbednosti Republike Srbije ili pravilnije rečeno zakon o službama bezbednosti, kako bi ovaj zakon u Ustavnom zakonu trebalo da se zove, trebalo bi da uredi pored toga koje službe postoje, koje su njihove nadležnosti organi i tela u ovim službama,kao i način na koji ove službe sarađuju sa drugim službama, a posebno da se uredi i njihov nadzor. Kada govorite o nadzoru nad radom ovih službi bezbednosti, on treba da se zasniva nad određenim načelima, a vi kažete: podređenosti i odgovornosti službi bezbednosti demokratski izabranim vlastima Republike Srbije. Postavlja se pitanje koje su to demokratski izabrane vlasti, a posebno se postavlja pitanje ko će o tome da sudi. Da neće možda Havijer Solana ili možda Nataša Kandić, a može to da bude i zločinački Haški tribunal, na čelu sa Karlom del Ponte. Dame i gospodo narodni poslanici, govori se o političkoj neutralnosti u radu službi bezbednosti, a u tim službama su svi kadrovi su iz Demokratske stranke, DSS i G17 plus. Srpska radikalna stranka, odnosno poslanici SRS su pokušavali amandmanima da isprave nelogičnost ovog zakona. Na narodnim poslanicima i vladajućoj većini je da to prihvate i time isprave ono što njihovi nadređeni nisu bili u stanju da urade kako treba. Hvala.
Reč ina narodni poslanik Petar Jojić, a zatim narodni poslanik Zoran Krasić.
Dame i gospodo narodni poslanici, kada je u pitanju odredba člana 9. samo bih skrenuo pažnju. Ovde se nešto provlači na mala vrata. Pročitajte član 9. stav 5: ''Predsednik Republike može, na svoju inicijativu ili na inicijativu člana Saveta, pozvati na sednice Saveta rukovodioce drugih državnih organa i institucija i druga lica koja nisu članovi Saveta''. Dame i gospodo, kako to promače predlagaču da ne kaže i ne predloži da je tu mesto i liderima opozicionih stranaka. Zašto nema ovde lidera opozicionih stranaka? Nemate poverenja u njih. A zašto? Da li će sada moći predsednik da pozove i Natašu Kandić, Sonju Biserko i ostalo njihovo društvo? Molim vas, i to da pozove lica koja nisu članovi Saveta, i oni će da saznaju sve informacije i podatke od vitalnog interesa za državu i njenu bezbednost. Ali, dame i gospodo, po članu 16. Narodna skupština i Odbor za odbranu i bezbednost to pravo nema. Vidite, predsednik ili čak članovi Saveta mogu da pozivaju predstavnike nekih drugih institucija i državnih organa. Slažem se da bi ovde moglo da nađe mesto određenih državnih organa, ali državnih organa koji mogu imati neku vezu sa državnom bezbednošću i bezbednošću zemlje, ali nikako ne možemo da se složimo sa time da može da se pozivaju i neke institucije, recimo UNHCR. Molim vas, to je strana institucija. UNHCR, KFOR, UNMIK, izvolite, možete doći na sednicu. To nije dobro. Druga lica koja nisu članovi može po izboru svaki član Saveta da pozove koga on hoće i predsednik Republike koga on želi. Oni mogu da saznaju sve podatke, za njih nema tajnih dokumenata, oni mogu da dođu na sednicu na kojoj će se raspravljati pitanje rata i mira i prekida rata. Šta mogu članovi Odbora za bezbednost i odbranu da saznaju, to normira član 16. Ali, kaže Narodna skupština obavlja nadzor nad radom službe bezbednosti neposredno ili preko nadležnog odbora Narodne skupštine, u daljem tekstu Odbor. Odbor naročito nadzire ustavnost i zakonitost rada službi bezbednosti, nadzire usklađenost rada službi bezbednosti sa strategijom nacionalne bezbednosti, strategijom odbrane i bezbednosno-obaveštajnom politikom Republike Srbije. Nadzire poštovanje političke, ideološke i interesne neutralnosti u radu Službe bezbednosti. Kasnije ću govoriti o tome, ali u ovom članu sam želeo da pojasnim i skrenem vašu pažnju ko može da ima uvid u rad tajnih službi. Narodni poslanici i Skupština, po ovim odredbama člana 16. i 19, videćete nemaju pravo i nemaju mogućnosti da vrše kontrolu i da bilo koji član Odbora za odbranu i bezbednost prisustvuje toj sednici, a tim pre što ni lideri opozicionih stranaka nisu uključeni u odbranu države, izgradnju, uređenje, unapređenje i usavršavanje njene bezbednosti.
Reč ima poslanik Zoran Krasić.
Na početku molim poslanike da se ne smeju. Gospodine Markoviću, niste prihvatili amandman na član 9. koji je govorio o tome kako se donosi odluka. Sada mi objasnite kako će Savet da donese poslovnik o radu? Član 10, kako će Savet da donese poslovnik o radu? Amandman o kome pričam je na član 10, pošto niste prihvatili amandman na član 9, gde smo predložili da se donosi odluka većinom glasova od ukupnog broja članova. Vi ste rekli da će to da se reši poslovnikom. U članu 10. je napisano da se donosi poslovnik. Kojom većinom će da se donese poslovnik? Pretpostavlja se. Logika? Koliko znam, ovaj zakon nema nikakvih dodirnih tačaka sa logikom. Objasnite kojom većinom će da se donese poslovnik po članu 10. jer ovde se kaže u prvom stavu člana 10. – Savet donosi poslovnik o svom radu. Kada donosite poslovnik, kojom većinom donosite poslovnik? Nema većine. Kako šest - tri? U prethodnom članu, gde je trebalo to da se reguliše, oni su rekli da će to da se reši poslovnikom, ali šta dok se ne donese poslovnik? Nešto se pobrkali tu, nešto ste se grdno prevarili. Malo da uozbiljim ovo, pošto ove boginje demokratije kod vas su veliki kašalj. Mene bi interesovalo, da me je slučajno neko obavestio da je pre nekoliko dana ubijen ovde jedan pripadnik BIA, da li bi ta informacija mogla da se objavi u javnosti? Pre takođe jedno pet-šest dana pokrenut je krivični postupak protiv šest radnika BIA zbog pranja novca. Da li javnost to može da sazna? Ovo pitam radi reda, ne mora da znači da je to tako. Vidim da ste se zbunili, znači da je to tako. Zašto to javnost ne može da sazna? Šta se to krije? Vi još nemate onu stratešku sobu i još nemate onaj kavez, tako da cure informacije, imam ja vaše insajdere, znate da preskačem preko prozora, uzimam dokumentaciju i sve znam šta se dešava. Zašto ta vest nije objavljena? Krenete ujutru na posao, dobijete informaciju – u Srbiji u toku jučerašnjeg dana i noći bilo je 160 i nešto saobraćajnih nesreća, sa toliko tragičnih itd, pa onda operativnom akcijom itd, pa televizija snima kako hapse. Šta je sa ovim informacijama? Zašto mi to ne možemo da saznamo, ako je to tačno? Zabranjeno? Nije zabranjeno, možemo da saznamo. Kojom ćete većinom glasova doneti odluku da se ta informacija objavi? Vidite kako to dajem ovim scenaristima što prave emisije, „Kursadžije“ itd, kako dajem dragoceni materijal da vam se prave emisije, jednostavno da se DOS ismeje, koliko je to besmisleno što radite. Kojim zakonom možete da naterate Koštunicu i Tadića da se vole i poštuju? Da li postoji taj zakon? Da li postoji teoretska mogućnost da se donese propis po kome će da se vole oni koji su nekada imali veliko međusobno uvažavanje i poštovanje, pa čak i Tadić 2000. godine – napustio sam socijalističku ideju, prihvatio sam liberalno-demokratsku ideju kada sam pročitao knjigu koju su napisali zajedno Koštunica i Čavoški. A i ti si čitao? Znači, i ti si oduševljen tom idejom? Bilo, posvađali se, neki razdor postoji. U čemu se ogleda taj razdor?
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Amandman kojim se posle člana 10. dodaje novi član 10a. podneo je narodni poslanik Božidar Koprivica. Vlada, Odbor za odbranu i bezbednost i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Petar Jojić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ukratko samo vezano za ovaj amandman. Mi smatramo da je amandman, koji je uložio narodni poslanik Božidar Koprivica, sasvim u redu i da on ima mesta u ovom predlogu zakona, iz razloga što bi se na taj način jasno i precizno moglo videti ko treba da osnuje Biro za koordinaciju i Kancelariju Saveta. Mi smatramo da treba dodati novi član, koji treba da glasi da savet osniva Biro za koordinaciju i Kancelariju Saveta. Zbog čega? Zbog toga što je neprecizno u zakonu predloženo ko će šta i koga osnivati, za koju priliku. Dakle, smatramo da i biro i kancelariju saveta treba da osnuje i bira Savet za nacionalnu bezbednost. Ovako, ova dva tela su odvojena, a u stvari to je jedno telo trebalo da bude. Zbog čega? Šta je trebalo Biro ovde da bude? Biro je vrlo opasna stvar. U ovim prilikama biro je u toj strukturi nacionalne bezbednosti vrlo problematičan i vrlo opasna institucija. Njoj nije mesto ovde u zakonu. Ako je mesto da imamo Savet za nacionalnu bezbednost i da imamo Kancelariju Saveta, dovoljno. Imaćemo biro koji će se baviti isključivo operativnim poslovima. Zbog toga, ukratko, ne bih trošio vreme, treba ovaj amandman prihvatiti jer on u svakom slučaju ima svoje opravdanje u ovom predlogu zakona.
Reč ima poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, čini se da je ovaj zakon napravljen da ovde predsednici političkih stranaka, koje sačinjavaju ovu koaliciju i skupštinsku većinu, kontrolišu jedan drugog. Gospodine Markoviću, čini mi se da ste zato napisali ovaj zakon. Činjenica jeste da u Srbiji postoji dualizam vlasti i činjenica jeste da su izuzetno dobro podelili, mada to jedni od drugih kriju, službe bezbednosti. Predsednik DS kontroliše vojne službe bezbednosti u ovom trenutku. Ide u prilog toj tvrdnji i činjenica da obezbeđenje predsednika DS radi vojna služba bezbednosti, koja je poznata po onoj čuvenoj aferi u vezi atentatora Džekija i po načinu kako se kreću kroz beogradske ulice. Znači, predsednik DS kontroliše vojnu službu bezbednosti, predsednik Vlade Republike Srbije kontroliše BIA, međutim svi zaboravljamo još jednu službu koja ima slična ili zakonom data ovlašćenja, a to je UBPOK. Ko kontroliše UBPOK? Jočić. Čak i u jednoj političkoj stranci jedan predsednik i jedan potpredsednik imaju svoje dve službe bezbednosti, a svi su članovi ovog saveta. Šta je posledica svega toga? Posledica jeste da same službe počinju da kontrolišu jedna drugu, da se trude da ubace svoje ljude u te službe, da bi svi bili informisani šta ona druga politička strana radi. A, već sam o tome ranije govorio, da su mnogi ljudi koji su radili u tim službama napustili službu, ili su proterani iz službe zato što nisu hteli da rade ono što smatraju da je nezakonito i nečasno, ili su napustili te službe zato što jednostavno nisu našli sebe u toj novoj garnituri, da rade svoj posao kako treba. Postavljam jedno pitanje - šta je sa tim ljudima koji su napustili službu? Da budemo jasni, reč je o obučenim operativcima, sa izuzetnim iskustvom, koji znaju da rade svoj posao. To su činjenice. Šta je sa tim ljudima? Kada su napustili službi, vlast je potpuno izgubila kontrolu nad tim ljudima. Ako su isterani, ostali su bez posla. Postavlja se jedno logično pitanje - šta će ti ljudi da rade? Hoće li svoje znanje ili iskustvo da prodaju nekom drugom? Vrlo moguće. Jedino što ih sprečava jeste njihov moral, ali tu je sad granica smanjena, taj kriterijum o moralu, o patriotizmu, o tome da su oni obučavani da državu brane spolja, a ne iznutra, iznutra smo izgubili državu, sa svim tim činjenicama ta granica koja se zove moral prestaje da postoji. Prestaje da postoji jer ste vi tome doprineli kada ste ljude koje su ti isti operativci hapsili puštali na slobodu, a ljude koji su radili taj posao - na ulicu. Koja kočnica više ima za takvog čoveka da ne počne da radi za novac? Ne mislim da će tu možda da radi za strane obaveštajne službe, ali ko vama ne garantuje da neće da radi za grupe organizovanog kriminala, da dobija korisne informacije kada će koja racija da bude, šta će policija da radi, šta će tužilaštvo za organizovani kriminal itd. Ponavljam, to su ljudi koji znaju svoj posao. Izgubili ste te ljude. Postavlja se pitanje - šta će da rade oni koji su ostali na poslu? Zbog iskustva, kako su njihove kolege prošle koje su radile svoj posao, šta im preostaje? Da dođu na posao, da kupe novine, da piju kafu i čitaju novine. Ako rade nešto, a nije naredio Boris Tadić, nije naredio Vojislav Koštunica, nije naredio Dragan Jočić, mogu da izgube posao, ili još gore, da završe na robiji. Šta njima preostaje? Upravo to da čekaju da im neko nešto naredi. Ne čudi mi što ti ljudi tako postupaju, jer da bi došli do operativnih saznanja i podataka, često rizikuju sopstvene živote i svoju bezbednost. Uhapse špijuna, vi ga pustite na slobodu. Šta je tim ljudima preostalo? Rasturili ste službe. Jedino za šta vama službe još mogu da koriste, jeste da pravite liste politički neistomišljenika, da službe upotrebljavate protiv njih i eventualno da ispunjavate naloge Karle del Ponte, da pronađete još nekog Srbina za kojim traga Haški tribunal, da ga isporučite tamo. Međutim, obzirom kakvi su nam ljudi ostali u službama, vidi se da ni to ne možete da uradite, jer ni ti ljudi neće to da rade, koliko god se vi upinjali. Gospodine ministre, jedan od razloga zašto to neće da rade je taj da je politika DS EU. Hajde da kažemo - do danas. To bi možda imala nekog smisla. Ali sada, od kada je EU više nego otvoreno, četiri vodeće zemlje EU izjasnile su se da pitanje Kosova treba da reši na način kako je predviđeno Ahtisarijevim planom. Srbija jednostavno gubi poziciju da juri za članstvom u EU, jer EU otvoreno pokazuje da hoće da ostanemo bez jednog dela teritorije. Možete da klimate glavom, da kolutate očima, ali to je činjenica. Potpuno vas razumem i neprijatnu situaciju u kojoj se nalazite, jer pada jedna čitava taktika vaše politike, ali to je činjenica. Objasnite, da biste mogli da uhvatite taj spas za vas i opstanak na političkoj vlasti koju zovete EU mora da ispunite dva uslova - da uhapsite Radovana Karadžića i Ratka Mladića. To su vam uslovi. Možete vi da pričate, to je čisto olakšavanje vama političke situacije u državi, jer znaju kad ovi iz EU vas nagaze, SRS poraste popularnost. Znači nije to uslov, ali nećete dok to ne uraditi. To teško ide, jer i ovi ljudi koji taj posao treba da rade nisu ludi. Sasvim je normalno, ako vam neko oduzima 15% teritorije, a oni su čitav svoj život obučavani da zemlju treba da čuvaju, naravno da neće da ispunjavaju zadatke Karle del Ponte i predsednika DS Borisa Tadića. To su ti problemi sa kojima se suočavate, plus što pokušavate da kontrolišete službe. Boris Tadić pokušava BIA i UBPOK, ovi drugi pokušavaju Borisa Tadića, pa tako u krug, a čitav ovaj zakon izgleda mi napravljen da se međusobno na tim savetima špijuniraju. Čini se da je sve tako.
Zahvaljujem. Da li se još neko javlja po ovom amandmanu? (Ne.) Prelazimo na sledeći amandman. Na član 11. amandman je podneo poslanik Veljko Kovačević. Vlada, Odbor za odbranu i bezbednost i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite, gospodine Kovačeviću.
Poštovani narodni poslanici, kao i prethodnim mojim kolegama, na predlog - briše se, ima jedno veliko obrazloženje, i to je već treće obrazloženje, ali ću opet da ga pročitam radi javnosti. Predlaže se brisanje ovog člana, jer je članom 3. Ustavnog zakona za sprovođenje Ustava Republike Srbije predviđeno da se donese zakon o službama bezbednosti, a ne zakon o osnovama uređenja službi bezbednosti Republike Srbije, kako je predloženo. Republika Srbija nije savezna država da bi se donosili zakoni o osnovama uređenja službi bezbednosti. Donošenje ovakvog zakona podrazumeva postojanje savezne države i države članice koje bi donosile svoje zakone u skladu sa saveznim zakonom koji reguliše osnove uređenja određene oblasti. To je bilo i na član 1, isti odgovor Vlade, a odgovor glasi: ''Amandman se ne prihvata, s obzirom na to da je donošenje zakona potrebno da bi se uredile osnove sistema službe bezbednosti, a članom 1. Predloga zakona se određuje predmet uređivanja zakona.'' Član 11. nije zakon, član 11. već reguliše, on ovde uređuje šta treba da radi Biro za koordinaciju. Ovo je sad i zakon, i pravilnik i dotiče uređenje službi bezbednosti. No, kada sam već uzeo reč oko amandmana, videli ste da je odbijen i zašto, kao i u ovim ostalim predlozima, hoću da vam kažem kako otprilike radi ova bezbednost, i državna bezbednost, i bezbednost vojske. U članu 4. se kaže: Službe bezbednosti su Bezbednosno-informativna agencija, Vojno-bezbednosna agencija i Vojno-obaveštajna agencija, kao organi uprave u sastavu Ministarstva odbrane. Vidite, da je bilo u Generalštabu ne bi bila sledeća situacija koju smo imali u Zakonu o vojsci i u Zakonu o odbrani. Da vam pročitam jedan detalj zašto sam pričao ono i zašto vam sada kažem da mi ovu Vojno-obaveštajnu službu ne možemo da svrstamo u odbranu u zakonu o odbrani. Evo, gledajte. Nalazim se preko puta jednog grada koji je u Rumuniji. Granica naše obale prema Rumuniji je tačno 232 km. Gledajte sada, da li je Vojno-obaveštajna služba informisala Stankovića, ne znam da li je to počelo od gospodina Tadića, Stankovića, pa redom, ko je bio ministar, i da li je ovaj zadnji ministar dobio ovu informaciju, te u zakonu o vojsci nismo imali mornaricu. Gledajte sada, za obezbeđenje državne granice Rumunija angažuje snage iz sastava 10. sektora pogranične policije, Mehedinti, Grobeta, tako se zove. Smešteni su u Turn Severinu - jačina jednog bataljona. Tako je u Milanovcu, preko puta Milanovca. Tako je preko puta Velikog Gradišta i tako je preko puta Kusjaka, a Kusjak je kod Negotina. Znači, to je pet pograničnih bataljona njihove mornarice. Za obezbeđenje državne granice koriste i plovne objekte koji se nalaze usidreni u Turn Severinu, sa sledećim plovnim objektima - komandni brod VF 50, to je brod dužine 60 metara, visine 12,30 metara; njihova ratna mornarica; dva broda tipa GRD, a to su onako malo veći brodovi, nisu 60, nego 40 m, svi su sa topovima; četiri patrolna glisera za brze intervencije; jedan pomoćni brod za brzo snabdevanje. Preko puta Donjeg Milanovca, odnosno preko puta Tekije, Oršava naspram Tekije, dva broda tipa GB, znači dva broda po 40 m, izuzetno dobro naoružana. To su brodovi koji skupljaju mine i polažu mine, znači po Dunavu, pa i minolovci, a i polagači; dva brza glisera za intervencije, jedna stambena lađa za smeštaj mornara. Pogledajte šta je to naspram naše granice. U Turn Severinu su locirane još i sledeće jedinice: Motorizovani puk, Artiljerijski puk PVO, Inžinjerijski bataljon, Četa za specijalna dejstva, Poletno-sletna staza za manje avione i helikoptere. Deo brodova za obezbeđenje državne granice naspram Gradišta i Kusjaka imaju po dva velika broda i po dva glisera za brza dejstva. Sada vidite šta smo mi imali. Granica na Dunavu, locirani su u Velikom Gradištu, naši - to je ukinuto - obezbeđivali su državnu granicu dužine 232 km - šest brodova tipa RPČ 211, to su oni već poznati, već viđeni stalno, po brodovima, brzi oni brodovi; pet glisera tipa ČN 5 21, to su za intervencije. Imali smo pet karaula gde je bila vojska. Sada tu nema ništa, a naspram ove sile koju sam vam pročitao, imamo tri-četiri policajca sa dva patrolna džipa. Eto tako, otprilike, da vidite da li obaveštajna služba ili već zadužena služba za bezbednost državne granice, vojske je informisala Generalštab, ili sve one koje smo nabrojali po ovom zakonu da treba da bude informisani, da li je to uradila pa smo ukinuli rečnu mornaricu. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Da li se još neko javlja po amandmanu. Ima reč Petar Jojić.
Dame i gospodo narodni poslanici, kada je u pitanju član 11. Predloga zakona, moram da kažem da je taj član veoma problematičan. Da li ćemo mi dozvoliti da imamo takav biro u kome će se naći Beba Popović, koji će biti alfa i omega za službu bezbednosti. Zamislite, formira se Biro za koordinaciju, operativno usklađivanje, rad službi bezbednosti i izvršavanje zaključaka Saveta o pitanjima iz svoje nadležnosti. Biro je posebno koordinaciono telo, utvrđuje zadatke koji se izvršavaju operativnim usklađivanjem delatnosti službi bezbednosti i službi bezbednosti i drugih državnih organa i s tim u vezi koordinira njihove aktivnosti; utvrđuje način operativnog usklađivanja u pojedinim slučajevima, zamislite. Odluči Biro sada da operativno obrađuje nekog narodnog poslanika ilijednog građanina Republike Srbije, to je pojedinačan slučaj. I on tačno postavlja zadatke koje operativne metode i mere imaju da budu primenjene prema tom licu. Šta radi dalje? Osniva mešovite radne grupe. Molim vas, osnivanje mešovitih radnih grupa, staviti u nadležnost Biroa, ne može biti opasnija stvar po bezbednost građana Republike Srbije. Dame i gospodo, ako je potrebno da se nečega podsetimo, a jeste, ako ovaj zakon bude usvojen, to će biti, gospodine ministre, prilika da i vi izvršite proklamaciju toga zakona, kao što je izvršio proklamaciju kralj Aleksandar 6. januara 1929. godine. Evo šta je rekao kralj Aleksandar: ''Nastupio je čas kad između naroda i kralja ne može i ne sme biti više posrednika.'' Gospodine ministre, više između vlasti i parlamenta i naroda ne sme biti posrednika. Pazite šta dalje reče kralj: ''Parlamentarni red i sav naš politički život dobijaju sve više negativno obeležje, od čega narod i država imaju za sada samo štete.'' Šta on kaže za parlamentarizam i za parlament? Na ovo posebno skrećem pažnju jer pridajemo značaj parlamentu i kontroli službi bezbednosti. ''Parlamentarizam, koji je kao političko sredstvo po tradiciji moga nezaboravljenog oca, ostao i moj ideal, počele su zaslepljene političke strasti zloupotrebljavati u toj meri da je postao smetnja za svaki plodni rad u državi.'' Šta ovo beše? Šestojanuarska diktatura. On kaže - ne može između njega i naroda i parlamenta više biti posrednika. Ovo govorim zbog toga što ovaj biro ne sme imati takve ingerencije. Ko se imalo razume u službu bezbednosti - nadležnost Biroa za koordinaciju, dajući mu prerogative da može da se bavi operativnim radom, znači preuzima ingerencije i Saveta, a čak i neke nadležnosti predsednika Republike. Taj biro, molim vas, mnoge stvari radiće da i sam predsednik Republike neće znati šta radi. Zato smatramo da je nadležnost Biroa nedopustiva ovako kako se predlaže. Mi smo protiv ove institucije jer će ona imati samo štetne, a ne korisne posledice po državu Srbiju i njen narod.
Hvala, gospodine Jojiću. Da li se još neko javlja po amandmanu? (Ne) Na član 12. amandman je podneo poslanik Predrag Mikić. Amandman glasi: Član 12. briše se. Vlada, Odbor za odbranu i bezbednost i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se Amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne) Hvala. Na član 12. amandman je podneo narodni poslanik Zlatan Jovanović. Vlada, Odbor za odbranu i bezbednost i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Petar Jojić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, član 12. je, takođe, problematičan, neprihvatljiv, apsolutno po njemu ne može niko da postupa. Ko bude postupao kršiće direktno i Ustav i zakon koji je vezan za njegovu primenu. To je telo, mogu vam reći, kome moraju svi da dođu na poklonjenje, zapamtite. Pitajte one operativce i pitajte ljude iz službi bezbednosti, tom birou svi moraju da dođu da polože račune, kao kralju. Intencija ovog zakona jeste da se sve službe stave pod kapu vladajućih partija i praktično izvrši ukidanje prerogativa Odbora za odbranu i bezbednost. Ovo govorim zbog toga što ovo telo koje se predlaže u stvari preuzima ingerencije Odbora za odbranu i bezbednost. Ovaj predlog zakona, dame i gospodo narodni poslanici, uvodi Savet za nacionalnu bezbednost, Biro za koordinaciju, Kancelariju Saveta, čime se skupštinski nadzor praktično svodi na nulu. Kada pogledate ko ulazi u sastav tog tela, Biroa, između ostalog, jeste i Republički javni tužilac. Šta će u bezbednosnoj instituciji republički tužilac? A nemate predsednika Vrhovnog suda. Onda nismo ravnopravni. Dakle, zakonodavna i izvršna vlast i sudska nisu ravnopravni. Prema tome, Republičkom javnom tužiocu ovde nije mesto. Zašto se ovo predviđa da bude republički tužilac tu? Da se nađe pri ruci i ako Biro bude odlučio za pola sata, naći će onog u Vranju, ili u Leskovcu, ili u Subotici i taj će biti uhapšen po nalogu Biroa, jer je odmah pri ruci našao se Republički javni tužilac. On upravo služi za te kratkoročne i dnevne upotrebe u konkretnom slučaju. Njemu mesto u Birou nije. Ako jeste, onda molim, trebalo je da bude i predsednik Vrhovnog suda. Sada vidite ovde, ovo je širokpojam. Protiv sam Biroa, znam šta to može da bude. To će biti institucija koja je vrlo opasna, ljudi, hapsiće vas ko zečeve, vi nemate pojma šta oni mogu da rade. Kažem vam, hapsiće ljude, operativne obrade će vršiti, prisluškivati, snimati, tajno pratiti, oni mogu čak da odrede koga treba likvidirati. Molim vas, to vi ne znate, ali sve je moguće. Ne kažem da će konkretno neko to uraditi, ali, ne daj bože, može neko da se nađe i to čak da uradi, to je vrlo opasno. Valja verovati da u toj službi upravo rade razumni ljudi. Ne daj bože da dođu neki koji mogu da zloupotrebe ovu funkciju i ovu instituciju, i da na taj način država bude suočena sa šestojanuarskom diktaturom. Zbog toga smatramo, dame i gospodo, da amandman treba prihvatiti, koji je predložen ispred poslanika SRS.
Da li se još neko javlja za reč po ovom amandmanu? (Ne) Na član 13. amandman je podneo Radovan Milovankić. Vlada, Odbor za odbranu i bezbednost i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Radovan Milovankić. Izvolite.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, od 14. februara prosto da nije bio zakon koji je imao više amandmana, a da je tekst predloženih amandmana bio - briše se. Nastaviću u tom tonu. Amandman koji sam podneo odnosi se na treći deo, usmeravanje i usklađivanje rada službi bezbednosti. Predloženim amandmanom na član 13. Predloga zakona o osnovama uređenja službi bezbednosti Republike Srbije tražim da se ovaj član briše. Predloženi tekst se odnosi na stav o saradnji sa Savetom. Istim tekstom predloga člana definišu se dužnosti i nadležnosti državnih organa. Prosto se ne zna dali je predloženi tekst više smešan i komičan ili tragičan. Da ne ispadne da karikiram nešto, vrlo jasno piše u predlogu člana 13. da ako državni organ, odnosno služba ne sarađuje sa Savetom, tada će sekretar Saveta obavestiti Savet koji će pozvati rukovodioce organa da preduzmu mere da sarađuju. Ako je demokratija, mnogo je. Upravo u obrazloženju odbijanja amandmana Vlada se poziva na jačanje demokratskih principa. Ovakvi demokratski principi u službama bezbednosti su tekovina još od akcije "Sablja". Ali, da se vratim amandmanu. Članom 3. Ustavnog zakona za sprovođenje Ustava Republike Srbije predviđa se da se donese zakon o službama bezbednosti, a ne o osnovama uređenja službi bezbednosti Republike Srbije. Republika Srbija nije savezna država da bi donosila zakon o osnovama uređenja službi bezbednosti. Ako bi izglasali ovakav zakon, to bi podrazumevalo postojanje savezne države i država članica koje bi donosile svoje zakone u skladu sa saveznim zakonom koji reguliše osnove uređenja. Pošto u realnom, stvarnom životu ovo nije činjenica, onda ni član 13. ni Predlog zakona nisu održivi. Dakle, treba ih povući. Pored svega iznetog, vezano i za član 13, a u delu - Nadzor nad radom službi bezbednosti, nisu dobro predloženi: prvo, opšti propisi, odnosno sprečavanje mogućeg kršenja propisa nije precizno eksplicitno navedeno; drugo, bez jasnih naznaka strategije razvoja službe bezbednosti; treće, mogućnost prisutnog političkog voluntarizma odlučivanja, što su moji prethodnici iz poslaničkog kluba SRS već dosta obrazložili. Četvrto, slaba, gotovo odsutna mogućnost kontrole, mislim na službe bezbednosti; peto, što bi moglo da se nadoveže na ovaj predlog zakona, da se nadoveže nedostatak transparentnosti u radu. Ovde želim da vas podsetim da upravo izveštaj BIA je bio jedan od izveštaja koji nisu bili dostupni Povereniku za informacije Rodoljubu Šabiću. Sve u svemu, može da se zaključi, brojni su evidentni propusti u radu službi bezbednosti. Često u ime naroda činjena je loša usluga upravo tom narodu od ovih službi. Primeri "Sablje", "Sokrata", itd. beleg su neizbrisivi na imenu tzv. demokratskih službi bezbednosti. Nažalost, ovim zakonom ne ide se u pravcu rešavanja vitalnih problema rada službi državnih bezbednosti. Hvala.
Zahvaljujem. Da li se još neko javlja po amandmanu? Izvolite, narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, evo sada nešto stvarno iznenađujuće da ste stavili u zakon. Kaže ovako, član 13: ''Nadležni državni organi dužni su da, u skladu sa svojim ustavnim i zakonskim položajem, sarađuju sa Savetom u pitanjima iz nadležnosti Saveta, a pre svega u izvršenju zaključaka Saveta.'' Postavljam pitanje, koji to državni organ neće ili sme da ne postupi ukoliko mu naredni predsednik Vlade ili neki ministar? Ili jedino je ovo napisano zbog ministarstava. Znate, vi ste formirali Vladu ne po principu jedinstva vlasti, nego po principu podele vlasti. Svaka stranka ima svoje resore, svoja ministarstva, tu ne može da uđe niko od članova druge političke stranke koja sačinjava vašu koaliciju. Svaki ministar može u Vladi da radi bukvalno šta hoće, a ako je predsednik stranke koja sačinjava skupštinsku većinu, onda jedino bi moglo možda monarh, kralj, car ili bog da bude jači od njega u tom ministarstvu i u toj vladi. Da li ovim članom želite da prisilite ministre u Vladi Republike Srbije da rade svoj posao? Ako jeste, onda je u redu to što piše ovde. Ali ako jeste, takva vlada onda ne treba da postoji. Takvu Vladu Narodna skupština ne bi trebalo da podržava. Izgleda mi da je taj problem u pitanju. U drugom stavu se kaže: ''Ako nadležni državni organ ne sarađuje sa Savetom ili ne izvršava zaključke Saveta, sekretar Saveta o tome, bez odlaganja, obaveštava Savet, koji u tom slučaju može pozvati rukovodioca državnog organa da preduzme sve mere koje su predviđene zakonom da bi državni organ uspostavio saradnju sa Savetom ili izvršio zaključak Saveta.'' Objasnite mi ovo, ako neki državni organ ne postupi po zaključku, uputstvu, zahtevu Saveta, znači, vi ćete da pozovete rukovodioca tog državnog organa, da porazgovarate s njim, da se ubeđujete s njim, dok ne počne da ispunjava zaključke Saveta ili uslove Saveta. To me još više ubeđuje u to da su ovde u pitanju ministarstva. To ne treba da rešava Savet, to lepo predsednici stranaka koji sačinjavaju skupštinsku većinu, Boris Tadić, predsednik DS-a, Vojislav Koštunica, predsednik DSS-a, Velja Ilić, predsednik Nove Srbije, Mlađan Dinkić, predsednik G17 plus, da reše taj problem na koalicionom sastanku. Šta će vama savet? Zašto pravite zakonsku obavezu da se četiri lidera političkih stranaka dogovaraju zakonom da imaju obavezu šta će da se dogovore. Nijedan drugi državni organ, osim ovih organa koje predvode ova četvorica, ne sme da ne ispunjava naloge predsednika Vlade, predsednika države, da ne pričam o nečem drugom. Znači, postavlja se pitanje, zašto jednostavno pišete ovakve zakone, zašto u ovakvim zakonima ima ovakvih članova. Izgleda mi da u toj vašoj koaliciji ništa nije kako treba. Tek će problemi da budu sada kada raspišete izbore, kako ćete da odredite kandidata, vama iz DS-a, vi imate svog kandidata, ovi još nemaju, trebaju vam ovi drugi da pobedite Tomislava Nikolića, ali ni to vam neće biti dovoljno. Gospodine predsedniče Skupštine, raspišite što pre te izbore da gospodin Tomislav Nikolić što pre preuzme Srbiju u svoje ruke.
Da li još neki želi reč? (Ne.) Na član 14. amandman je podneo poslanik Ognjen Mihajlović. Vlada, Odbor za odbranu i bezbednost i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, vama je zapala jedna vrlo teška dužnost da branite Predlog zakona koga niste pisali. Duboko saosećam sa vašim položajem, mislim da vam zaista nije lako. Uvek vam Vlada Srbije da vruć krompir u ruke da branite nesuvisla zakonska rešenja. Vi ste dobar pravnik i imate dosta parlamentarnog iskustva, ali čak ni vi ne možete da odbranite nešto što je zaista loše. Evo, gospodine ministre, narodni poslanik Ognjen Mihajlović predložio je svojim amandmanom da se briše član 14. Predloga zakona, koji glasi ovako - sredstva za rad Saveta obezbeđuju se u budžetu Republike Srbije. Na prvi pogled, Vladi se učinilo da je amandman besmislen, ali ako pročitate obrazloženje Predloga zakona, onda ćete videti da amandman nije besmislen, odnosno da on pogađa samu suštinu onoga što piše u Predlogu zakona, odnosno u njegovom obrazloženju. Dakle, član 14. glasi: "Sredstva za rad saveta obezbeđuju se u budžetu Republike Srbije". Čovek bi sada pretpostavio kada pročita ovu normu da su za rad Saveta potrebna neka finansijska sredstva i da ta finansijska sredstva moraju da se obezbede u budžetu Republike Srbije. Mi do sada u pravnom sistemu Republike Srbije nismo imali Savet za nacionalnu bezbednost, to je jedna nova državna institucija, i naravno kao i sve državne institucije i ova mora da se finansira iz budžeta Republike Srbije. Pogledajte, gospodine ministre, kako glasi obrazloženje tog dela Predloga zakona. To je odeljak 4. obrazloženja. Inače, sam naziv tog odeljka je smešan. Gospodine ministre, znam da je vama zabavno da pričate sa svojim stranačkim kolegama, pogotovu sa ovima iz DSS-a, oni se retko pojavljuju u Narodnoj skupštini, pa je to atrakcija za vas, ali obratite pažnju. Pazite, odeljak 4. obrazloženja zove se ovako - Razlozi za sprovođenje ovog zakona. Ovo je jedan novi termin koji do sada mislim da se nije pojavljivao u zakonodavnoj praksi. Dakle, Razlozi za sprovođenje ovog zakona; pa onda kaže, za sprovođenje ovog zakona, gospodine ministre, nije potrebno obezbediti dodatna sredstva u budžetu Republike Srbije, a kažete u članu 14 - sredstva za rad Saveta obezbeđuju se u budžetu Republike Srbije. Ovo što piše u članu 14. i ovo što piše u obrazloženju je besmisleno. Dakle, ili ćete vi taj savet da finansirate iz budžeta, pa je onda potrebno obezbediti dodatna finansijska sredstva, jer je to jedna nova institucija za koju u dosadašnjem budžetu nisu odvojena bilo kakva sredstva ili je tačno ovo što piše u obrazloženju Predloga zakona da nije potrebno obezbediti dodatna sredstva u budžetu Republike Srbije. Dakle, gospodine ministre, objasnite nam, mi u SRS ne možemo da shvatimo šta je predlagač hteo da kaže. Da li je hteo da kaže da je potrebno obezbediti sredstva ili da nije potrebno. Ako nije potrebno, onda se postavlja sledeće pitanje, kako mislite da finansirate Savet za nacionalnu bezbednost? Vi u Predlogu zakona ubacujete tri administrativna tela, umesto da se u Predlogu zakona pre svega bavite službama bezbednosti, vi najveći deo Predloga zakona posvećujete nekim administrativnim telima koja nisu službe bezbednosti. Savet za nacionalnu bezbednost, pa onda imate Biro za koordinaciju, pa Kancelarija Saveta za nacionalnu bezbednost. Dakle, tri administrativna tela i sada se postavlja pitanje kako vi mislite sve to da finansirate. Ako ne finansirate iz budžeta Republike Srbije, iz kojih to sredstava će ove institucije da budu finansirane. Da li će biti finansirane od strane neke zapadne države, da li će ih dotirati neke zapadne obaveštajne službe, da li će raditi besplatno, odnosno počasno. Kako vi zamišljate da Savet za nacionalnu bezbednost funkcioniše ako nije potrebno obezbediti dodatna sredstva u budžetu Republike Srbije. Gospodine ministre, bilo bi dobro da oni koji predlažu zakone malo pročitaju šta su im njihovi službenici napisali. Ovako dovode vas, ni krivog ni dužnog, u vrlo težak položaj, da ovde crvenite, da ne znate šta da kažete, gledate u patos i jednostavno ne možete da odgovorite na neka elementarna pitanja. Ovo su kardinalne greške i to je samo dokaz više da oni koji pišu predloge zakona mnogo se ne razumeju u svoj posao. U stvari, to je samo posledica jedne osnovne stvari, a to je da ne pišete vi predloge zakona. Vi predloge zakona dobijate. Predloge zakona u Republici Srbiji, kako je to neko rekao, pišu prevodioci i daktilografi. Dakle, neko prevodi ono što dobijete iz inostranstva i neko to mora da otkuca. Nemamo mi iluzija u SRS da je neki činovnik u Vladi Srbije pisao ovaj predlog zakona. Čak i činovnici koji ne moraju da imaju završen pravni fakultet, znaju da ovakve stvari ne smeju da se dese u jednom vrlo važnom zakonu. Doduše, vi za sve imate obrazloženje i kažete da je to tehnički zakon. Zakon o predsedniku Republike je bio tehnički zakon, pa je zakon o izborima za predsednika Republike je bio tehnički zakon, pa evo sada zakon o službama bezbednosti opet tehnički zakon. Znači, nije bitno šta piše u normativnom delu predloga zakona, šta piše u obrazloženju tog zakona, to je tehnički zakon, ima relativno malo članova, dajte da mi to uradimo i da možemo da kažemo, jeste, mi smo ispoštovali ono što piše u Ustavnom zakonu za sprovođenje Ustava Republike Srbije, doneli smo zakon i mogu da se raspišu izbori za predsednika Republike. Kakvi su ti zakoni, šta u njima piše, to se vas ni najmanje ne tiče. Dakle, gospodine ministre, vas je Vlada Srbije dovela u bezizlaznu poziciju. Vi ne možete da date nikakav suvisli odgovor na ovo što vam govore poslanici SRS. Ove gospođe iz poslaničkih klupa DS nešto dobacuju, možda imaju nešto pametno da kažu, pa ih pozivam da izađu za govornicu Skupštine Srbije i da obrazlože šta je to, u stvari, Vlada htela da kaže, da li su potrebna dodatna sredstva ili nisu, i da li to znači da normativni deo predloga zakona piše jedan čovek ili jedna grupa ljudi, a da obrazloženje piše neko drugi. Ovo što mi imamo u Predlogu zakona, ovo je nešto nezabeleženo u našoj zakonodavnoj praksi, da jedno piše u normativnom delu zakona, a da nešto drugo piše u obrazloženju. Sam naziv ovog dela obrazloženja kaže: Razlozi za sprovođenje ovog zakona. To je besmisleno. Šta to znači? Ako vi, kao umne glave iz DS, to možete da objasnite, na tome bih vam bio zahvalan, jer bi danas, 10. decembra, oko 21.30, naučio nešto novo. Gospodine ministre, ako ste sposobni, izađite za govornicu pa objasnite šta je to Vlada htela da kaže, jer mi u SRS to ne možemo da razumemo, a izgleda ne možete ni vi, pošto se smejete kakvu je glupost Vlada Srbije mogla da stavi u Predlog zakona.
Narodni poslanik Zoran Krasić, po Poslovniku.
U pitanju je član 136. našeg Poslovnika. Postoji nešto što je obavezni sadržaj svakog predloga zakona. Ovde se kaže da obrazloženje mora da sadrži, alineja prva, ustavni osnov; druga, razlozi za donošenje zakona; treća, objašnjenje osnovnih pravnih instituta, to moram da kažem da sadrži ovaj predlog zakona; četvrta, procenu iznosa finansijskih sredstava za sprovođenje zakona. To pod četiri, u izvedbi gospodina Milana Markovića, jesu razlozi za sprovođenje ovog zakona. Znači, imamo posebno razloge za donošenje, a onda imamo posebno razloge za sprovođenje. To su potpuno različiti razlozi, ali nema nigde ocene potrebnih finansijskih sredstava. Gospodin Martinović je napravio vezu između člana 136. Poslovnika i člana 14. Predloga zakona, i video da tu nešto nije u redu, mentalni sklop čoveka koji je prekucavao ovo je ravan kokoški. Gospodin Marković ima veliko iskustvo kao poslanik, zna da ovo ne može, mora jadnik da sedi ovde, snašlo ga je to, zato što su razlozi za hitan postupak glavni razlozi, a to je - bez ovog zakona ne može Dulić sutra da raspiše izbore. To je ta cela priča šta se dešava ovde. Gospodine Markoviću, potrudićemo se mi iz SRS da ovo ostane zabeleženo. Garantujem vam da će u "Velikoj Srbiji" da se objavi ceo ovaj predlog zakona, sa mnogim komentarima svega ovoga što je napisano. Ali, nikada nećete sprati ljagu sa onoga što ste napisali u članu 13. stav 2. Vidite, zaključak Saveta za nacionalnu bezbednost ima rang ustavne norme. Znači, svi državni organi moraju da daju prioritet zaključku, a ne Ustavu, zakonu ili nekom drugom podzakonskom aktu donetom na osnovu zakona. Zaključak ovog saveta, ili ove bratije koja se bude skupila, ima takav značaj. Ovo je pravi dokaz kršenja ustavnosti i zakonitosti, pre svega ustavnosti, jer se ugrađuje kao norma. Zašto jednom zaključku dajete takav značaj? Zašto dajete značaj nečemu što je - odi mi, dođi mi. Naravno, nema odgovora na ovo pitanje.
Narodni poslanik Petar Jojić.
Dame i gospodo narodni poslanici, šta je problem ovde? Reći ću vam nešto iz iskustva, što vi ne znate. Udba je imala specijalne fondove. Tim specijalnim fondovima samo je rukovodio načelnik Udbe. Načelnik Udbe je trošio sredstva iz specijalnog fonda, i to budžetska sredstva. Šta je radio sa tim sredstvima? Plaćao je doušnike koji će da cinkare građane Republike Srbije, pa je to 1966. godine naišlo na oštru osudu. Zbog toga je ta služba doživela veliki brodolom. Ovo što je rekao kolega Martinović, gospodine ministre, nisam siguran, vi ste iskusan i dobar pravnik, ovo što je rečeno na strani 4, razdeljak IV, razlozi za sprovođenje ovog zakona, valjda treba da se kaže: sredstva za sprovođenje ovog zakona. Dame i gospodo, predlagači zakona, na stotine zakona ste predlagali, predlaže se i dalje, ali kažete: sredstva za sprovođenje ovog zakona jesu potrebna ili nisu potrebna. Pazite, kakva je kontradikcija između člana 14. i obrazloženja? U obrazloženju, kako je rekao kolega Martinović, za sprovođenje ovog zakona nije potrebno obezbediti dodatna sredstva u budžetu Republike Srbije. Međutim, u članu 14. se kaže: "Sredstva za rad saveta obezbeđuju se u budžetu Republike Srbije". Da se razumemo, ovo ne može nikako da se ispegla, da se uklopi i da se ispravi. Nema šanse. Tačno je da će trebati sredstva za rad Saveta da se obezbede iz budžeta. Onda je moralo da se kaže da će se obezbediti sredstva iz budžeta, ali pošto će ovaj zakon stupiti uskoro na snagu, onda je moralo da se kaže da će biti potrebna tolika i tolika sredstva iz budžeta ove godine, a za narednu godinu će se planirati iz novog budžeta ili iz rebalansa, što reče kolega. Međutim, ponavljam, kontrola ovih finansijskih sredstava mora biti jaka, mora da podleže finansijsko-budžetskoj inspekciji Republike Srbije. Zašto? Da ne bi doživeli ono što je bilo 1966. godine. Sigurno je da će tih sredstava morati da se obezbedi iz budžeta. Prema tome, ovo nije dobro regulisano. Gospodine Markoviću, čudi me kako je vama promaklo da se ovo ne ispravi.
Reč ima ministar Marković.
Trudim se, pažljivo slušam sve primedbe. Ostalo je manje od deset amandmana, pa da odgovorim na jedan deo vaših primedbi. Prvo, u redu je, očigledna je greška u prekucavanju. Ne mogu da shvatim da je potrebno da tri narodna poslanika izlaze i da govore to. Dakle, neko ko je kucao jeste pogrešio. Svi dobro znate o čemu se radi. Ne radi se o razlozima za sprovođenje zakona, tako nešto i ne postoji, radi se o sredstvima koja su potrebna za sprovođenje zakona, tako da bih vas molio da ne pravite od toga sada temu, pitanje, neko tamo ko radi za 12.000 dinara, potkrala mu se greška, nemojmo da ga vređamo. Ako vam baš čini zadovoljstvo, proveriću u daktiloslužbi ko je ovo prekucavao. Da kažem par stvari. Kolega se žalio da jedna susedna zemlja ima brod od 60 metara dužine i 12 metara visine. Ne znam da li je to potrebno, o tome ne odlučujemo ni vi ni ja. Ne mislim da na Dunavu treba brod od 60 metara dužine, 12 metara visine. Neko drugi misli da treba, ali to nema veze sa tim da li mi imamo ratnu mornaricu ili nemamo. Zato što rečna flotila nikada nije bila sastavni deo ratne mornarice, nikada, ona je uvek bila deo kopnene vojske. Kada već govorite o tome, nemojte, morate malo znati. Nisam neki ekspert, ali to ste mogli da znate. Nikada rečna flotila nije bila deo ratne mornarice. Ona je uvek bila deo kopnene vojske, tako da to nema veze sa našim organizacionim promenama. Gospodine Petre Jojiću, nemojte plašiti građane. Dakle, zaista plašite građane. Mi do sada u našem bezbednosno-obaveštajnom sistemu nikada nismo imali ovaj stepen kontrole koji se uspostavlja danas ovim zakonom. Dakle, nismo imali i vi znate da ga nismo imali. Niti je nadzor Narodne skupštine bio kakav se uspostavlja ovim zakonom, niti su civilni organi vlasti imali bilo kakav uticaj na službe bezbednosti, i to je i vama poznato jednako kao i meni. Službe bezbednosti u okviru Vojske Jugoslavije, odnosno koje sada postoje kao organi uprave u sastavu Ministarstva odbrane, nekada su bile u okviru Vojske i nisu imale nikakav dodir sa civilnim strukturama koje čine Ministarstvo odbrane. Naš veliki civilizacijski pomak je upravo taj što smo službe izdvojili iz Generalštaba i stavili ih kao organ uprave u sastav Ministarstva i uspostavili civilni odnos između službi bezbednosti i civilnih organa vlasti. Vi kažete – neko će da hapsi itd. Verujem da vi to znate i zaista mislim da je ovo malo i neka vrsta političke kampanje, to što ste vi pričali. Dakle, pripadnici službi bezbednosti, saveznih, bivših, nemaju pravo da koriste ovlašćenja organa Ministarstva unutrašnjih poslova, odnosno ovlašćenih službi pri Ministarstvu unutrašnjih poslova i nemaju pravo ni da hapse. Oni to pravo nemaju. Pripadnici Bezbednosno-informativne agencije su imali pravo da hapse i imaju i dalje pravo da hapse samo kada su u pitanju krivična dela iz oblastiiiznadležnostiBIA,pritomusvemu postupajući kao i pripadnici Ministarstva unutrašnjih poslova. Jednako su opasni, ako mislite uopšte da su opasni, a mislim da nisu, jednako su opasni po nas građane, kao i pripadnici Ministarstva unutrašnjih poslova. Svako mora da radi na osnovu Ustava i zakona, i prava i slobode nas, građana ove države, jednako su zaštićene, bez obzira ko se nalazi sa druge strane. Neko je pomenuo, krovna služba trebalo bi da postoji ili ne bi trebalo da postoji, to je jedna tema. Mi smo se odlučili kao država za ovaj sistem i po mom dubokom uverenju ovo je jedan veliki korak napred. Možda ovde mi nemamo tu krovnu službu, pa da kažemo da imamo u pravom smislu te reči bezbednosno-obaveštajnu zajednicu, ali veliki je korak napred da prevaziđemo surevnjivost i takmičenje između službi bezbednosti koje je do sada vladalo u ovoj zemlji. Neko prikupljanjem, operativnim radom dođe do nekih informacija i čuva u okviru svoje službe, pa nema komunikacije, loša je ta komunikacija, pa postoji neka vrsta takmičenja pa, maltene, što reče jedan kolega, jedni o drugima prikupljaju podatke. Ovo je veliki korak napred. Postoje drugačiji sistemi. Postoje tamo gde ima neka posebna krovna služba, pa ona vrši, recimo, samo analitiku. Postoje sistemi gde je tehnika izdvojena na posebnom mestu, pa kad želite primenu tehnike, imate ove ranije mere agenture, delovanje, infiltriranje itd, ali kad idete na mere tehnike, pa onda idete posebno, pa tražite poseban zahtev. Mislim da to može da napravi izvesne probleme u funkcionisanju. Mi smo se opredelili za ovaj sistem, ali je veliki korak napred. Neko ovo ocenjuje i kaže – zakon je loš. Ne, zakon je izuzetno dobar. On je suštinski veliki korak napred za naš bezbednosno-obaveštajni sistem. Jedan kolega kaže – zašto predsednik Saveta može da poziva rukovodioce drugih državnih organa, institucija i druga lica koja ne žele? Što se tiče državnih organa i institucija, pa zato što smo u članu 3. utvrdili da su naše službe bezbednosti deo jedinstvenog bezbednosno-obaveštajnog sistema. Bezbednosno-obaveštajni sistem jedne zemlje ne čine samo službe bezbednosti, čine ga mnoge institucije, sve institucije koje mogu na ovaj ili onaj način imati učešća u bezbednosno-obaveštajnoj politici jedne zemlje. To može biti Ministarstvo pravde, može biti neka druga posebna organizacija, organ uprave, ali logično je da se na sastanke Saveta može pozvati, kako vi malopre rekoste, i predsednik najveće opozicione stranke ili predstavnik itd. To je sasvim logično. Ne dolazi on na Savet da njega neko informiše, nego dolazi da se tada raspravi neko pitanje koje je od značaja, a u nadležnosti je Saveta. Ne razumem zašto ste tu primedbu stavili. Kaže jedan kolega – treba brisati - u Republici Srbiji zabranjeno je snimanje i rad službi bezbednosti mimo odredba ovog zakona. Nije tačno. To mora da stoji. Kada se vrši podela službi bezbednosti, službe bezbednosti u teoriji i praksi postoje pri različitim subjektima. Postoje i nadnacionalne. Tako je to sada najnovije. Kaže – nadnacionalne bezbednosne službe, obaveštajni sistemi itd. Vrlo često postoje i bezbednosno-obaveštajni sistemi ili su u praksi uporedno ili u istoriji postojali bezbednosne službe, odnosno obaveštajne službe u okviru političkih partija. Evo, završiću. Dakle, vidite da je dobro što sam se sada javio, pa ću se ipak javiti još jednom na kraju da bih uspeo sve da kažem. Dakle, i to se dešavalo. Zato je važno to reći – zabranjeno je. Dosta ste vi ovde izneli argumenata, verujte, uz svo uvažavanje, neke smo stvari prihvatili, ne znam zašto na njima insistirate. Prihvatili smo izmene stava 3. člana 3, potpuno ste bili u pravu, mi smo to prihvatili i ne može nadzor da vrši neko drugi sem onih koji su Ustavom utvrđeni. Mislim da nije bilo razloga da lamentirate na tim pitanjima ovde dva sata, a mi to prihvatili. Prihvatili smo unapred, kažem, u članu 15, ali ne znam koji je kolega, u stavu 1. tačka 1. takođe amandman. Prihvatili smo još jedan amandman, sada ne znam tačno, prihvatamo grešku, došlo je do štamparske greške prilikom prekucavanja. Ali, zaista, ove druge primedbe, verujte mi, možda nisam neki stručnjak, to je moje skromno znanje, malo sam predavao na Fakultetu bezbednosti, saradnik sam tog fakulteta, moje skromno znanje mi govori da ipak ovu materiju nisam siguran da ste na najbolji način apsolvirali. Sve i da jeste, nemoguće je da vas 30 zna ovu materiju. Možda jedan od vas poznaje, ali ne može 30 ljudi da zna ovu materiju. (Predsednik: Zahvaljujem.) Što se tiče strategijskih i doktrinarnih dokumenata, to ću ostaviti za krajnje javljanje, pošto je ovde data ocena da su strategijska dokumenta pravni akti, a to ne može da stoji.
Da imamo malo i u završnoj reči gospodina ministra. Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović. Ostalo je još po ovom amandmanu četiri minuta za grupu SRS.
Dame i gospodo narodni poslanici, ministru Milanu Markoviću bi bilo najbolje da se branio ćutanjem. Da je ćutao, mi bismo ostali u uverenju da je on mudar čovek. Ovako nam je samo saopštio koliki se u suštini slabo razume u materiju koju ovaj zakon treba da reguliše. Gospodine Milane Markoviću, stvar je sledeća. Mi smo kao narodni poslanici dobili Predlog zakona o osnovama uređenja službi bezbednosti Republike Srbije. Na stranu što ova formulacija nije u skladu sa članom 3. stav 2. Ustavnog zakona za sprovođenje Ustava Republike Srbije i taj predlog zakona je potpisao predsednik Vlade Srbije Vojislav Koštunica. Vojislav Koštunica je, koliko je meni poznato, doktor ustavnog prava. Vi ovde kažete – kriv je neki činovnik u Ministarstvu zato što je pogrešno prekucao Predlog zakona i kažete – šta ćete, čovek radi za 12 hiljada dinara. Podsećam vas, gospodine ministre,dajeprvavladaVojislavaKoštunicekrajem2004.godine donela strategiju, odnosno usvojila Strategiju reforme državne uprave. Jedan od ciljeva te strategije, je l' tako, gospodine ministre, jeste da državna uprava bude dobro plaćena. Sada je kraj 2007. godine i prošlo je tri godine od usvajanja te strategije, vama sindikati onih koji su zaposleni u državnoj upravi najavljuju generalni štrajk. Vi sami kažete da su ti ljudi slabo plaćeni. Zašto ih ne platite više? Zašto te ljude ne platite shodno njihovom znanju, trudu, energiji koju ulažu itd? Dakle, ne može to da bude obrazloženje za to što je Predlog zakona loš i zato što ono što piše u normativnom delu nije u skladu sa onim što piše u obrazloženju. Dakle, nemojte vi krivicu da svaljujete na činovnike u Ministarstvu. Kriva je Vlada Srbije, odnosno kriv je predlagač zakona i krivi ste vi. Vi, gospodine ministre, da imate malo političke korektnosti, vi biste nama na početku, kada ste obrazlagali ovaj predlog zakona, kazali – dame i gospodo narodni poslanici, potkrala se zaista tehnička greška, umesto razlozi za sprovođenje ovog zakona treba da stoji: sredstva za sprovođenje ovog zakona. A ne treba narodni poslanici da nas prozovu, da pitaju o čemu se ovde radi i da onda vi izađete za govornicu i da kažete – pa, znate, to je štamparska greška. Ali, nije, gospodine ministre, štamparska greška. Kamo lepe sreće da je reč samo o štamparskoj grešci. Ovde je reč o suštinskoj mani Predloga zakona. U članu 14. se kaže - sredstva za rad Saveta obezbeđuju se u budžetu Republike Srbije, a u obrazloženju piše - nije potrebno obezbedi dodatna sredstva u budžetu Republike Srbije. To nisu štamparske greške, to su kardinalne, materijalne greške. Na ovo pitanje niste uspeli da odgovorite. Ne znam odakle vam pravo da kažete da se narodni poslanici SRS slabo razumeju u ovu materiju, odnosno da kažete - možda se razumeju jedan do dva, a ostali se ne razumeju. Ispada da se u DS i DSS niko ne razume u ovu materiju, jer niko nije izašao za govornicu Skupštine Srbije i pomogao ministru Milanu Markoviću da se nekako izbatrga iz ovako lošeg Predloga zakona, nego se čovek sam snalazi kako zna i ume, krivi državni činovnici, te slabo plaćeni, te štamparska greška, šta je tu Vlada kriva. Gospodine ministre, narodni poslanici SRS se izuzetno dobro razumeju u ovu materiju. Vaše obrazloženje ovoga što piše u Predlogu zakona apsolutno ne stoji. Vi sami niste znali da ova greška postoji, dok vam mi nismo ukazali. To znači da čak niste ni pročitali ovaj predlog zakona kako valja. Možda ste pročitali normativni deo Predloga zakona, ali obrazloženje sigurno niste pročitali. Vi ste poslednji koji možete da spočitavate narodnim poslanicima u ovoj skupštini da se slabo razumeju u ovu materiju. Slabo se razume u ovu materiju Vlada Srbije, a da je to tako dokazali su vam upravo narodni poslanici SRS, koji su uložili kvalitetne amandmane kojima smo se trudili da popravimo loš tekst Predloga zakona. Gospodine ministre, sedite vi malo duže u ovoj sali, slušajte pažljivo šta pričaju narodni poslanici SRS, pa ćete vi, a i vaše kolege iz DS, nešto da naučite.
Reč ima Zoran Krasić, izvolite.
Gospodine Duliću, nije dobro kada ministar mnogo mudruje, pa na kraju poželi da bude izuzetno efikasan i pametan. Gospodin Marković nam je rekao da je daktilografkinja napravila grešku ovde, ali nam nije rekao da li je bila greška možda negde ovde, pa ovde, pa ovde, pa ovde. Da li je napred bilo nekih grešaka? Mi smo pronašli milion grešaka. To je prva stvar. Druga stvar, kažete - mi kao država. Koji ste, bre, vi kao država. Počeo je izlaganje - mi kao država smo zaključili. Država - ja. Gospodin Marković - država. Mi kao država. Niste vi država, vi ste neka vlast, koaliciona, kilava itd. Gospodine Markoviću, pokazali ste elementarno nerazlikovanje nekih vrlo važnih stvari. Gospodin Veljko Kovačević vam je ovde pročitao šta se nalazi preko puta njegove kuće na rumunskoj strani, pa vam je rekao - oni za obezbeđenje Dunava koriste svoju ratnu mornaricu. Vi da biste ispali pametni okrenuli ste pa ste rekli - naša rečna mornarica nikad nije bila ratna mornarica. Čovek o tome nije ni pričao, ali nešto ste vi tu pobrkali tu, rodove, vidove, specijalnosti, sve ste pobrkali kao predavač kod Dragišića. Nešto ste kobajagi predavali tamo. Gospodine Markoviću, morate da znate da na teritoriji bivše SFRJ sa Savetom za nacionalnu bezbednost je prvo krenuo Franjo Tuđman. Vi ste stručnjak, valjda znate, Savez zabezbednost – Franjo Tuđman, pa je bio Miroslav Tuđman, pa je bio Markica Rebić, i kad su bili u CK, i kasnije itd. Kada pravite poređenja, kada koristite iste termine, vodite računa na šta vršite asocijaciju. Kažete da postoje o obaveštajne službe stranaka. Kako se zove obaveštajna služba DS? Kažite kako je pravi naziv obaveštajne službe DS? Vi ste rekli da u teoriji i praksi postoje obaveštajne službe ovakve i onakve, ali postoje obaveštajne službe stranaka. Kako se zove vaša obaveštajna služba? Voleo bih da čujem, da saznam da li je to B92, Studio B, BIRD, BIRN, kako se zvaše itd. Ili ovaj Dragišićev fakultet, moguće je da je to vaša obaveštajna služba. Samo još dve rečenice. Gospodine Markoviću, poručite daktilografkinji koja je kucala i ovom gospodinu što je ovo potpisao - Karla del Ponte vas je upropastila pre nekoliko sati. Jeste da je bila pijana posle konferencije za štampu koju je održala, i onaj Vukčević što joj je poklonio sliku, nije urodilo plodom. U Savetu bezbednosti ona je dala svoj zadnji izveštaj, za dva dana imaju svoju zadnju konferenciju za štampu i onda ide u Argentinu. Dva njena mandata uradili ste sve što je tražila od vas. Sećam se onog dobrovoljnog odlaska Sretena Lukića, pa je zaboravio naočare na Drugoj hirurškoj klinici, ostale tamo, pa jadnik, morali tamo da ga oblače, da se prvi put pojavi pred sudom. Dobro je što se ove teme uklapaju. Ne valja što vi produžavate raspravu pošto se ovome žuri da raspiše izbore.
Zahvaljujem. Na član 15. amandman je podneo narodni poslanik Gojko Radić. Vlada, Odbor za odbranu i bezbednost i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Petar Jojić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, slušao sam kolegu i gospodina ministra Markovića. Ali, gospodine Markoviću, vi ste čovek koji je proučavao pravo, diplomirani pravnik, advokat dugogodišnji, ali moram da vam kažem, niste se bavili, niti ste ikada imali priliku u životu da radite u službi bezbednosti, da radite u javnoj, pa ni državnoj bezbednosti. Moram da vam kažem - nešto što je nemoguće odbraniti, ne treba braniti. Bili ste samo 5% korektni kada ste rekli - ovo je bila greška daktilografa. Nemojte tako, nemojte sad da nadrljaju daktilografi. Ovo nije greška pera, ovo je skandalozna greška. Sa ovim se ne izlazi pred Miloša. Gospodine ministre, zakon koji treba da reguliše i da objedini rad tri službe morao je da sadrži 50 članova i da bude sve prošnirano. Kako kaže Nemac - dvaput proši, bolje drži. Gospodine ministre, vi ste i priznali, jer ste uhvaćeni u problemu. Ovaj zakon nije dobar. Sadrži svega 22 člana. Pošto ste uhvaćeni u problemi, sada ću vam reći jedan primer. Zakon nije dobar. Nemojte nekome da kažete kako je ovo dobar zakon, zbog vaših budućih planova i vaše karijere. Imao sam prilike da moj milicioner sedamdeset i neke godine, pozornik, vrši pozorničku službu i vidi jednog provalnika, provalio u samoposlugu. Milicioner prepozna tog provalnika, zna ga da je povratnik, više puta provaljuje u prodavnice, uđe milicioner i pita ga - dobro Karlo, šta je? On kaže - nesreća na poslu. To je nesreća na vašem poslu u kojem ste se vi našli.
Izvolite, reč ima narodni poslanik dr Goran Cvetanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedavajući, vi kao lekar znate da je najbitnije da osoba bude orijentisana u prostoru, vremenu i prema ličnostima. Nažalost, naš ministar nije baš orijentisan u prostoru jer je ujednom trenutku pomislio da je ovo amfiteatar, gde on drži predavanje svojim učenicima, i da ima toliko znanja da može da edukuje narodne poslanike. Potpuno neprimereno, zaboravio je da je i on bio narodni poslanik. Očigledno je da ima veliki broj tehničkih grešaka, i saradnja sa vašom sekretaricom, da li je tehničke prirode ili neke druge vrste vi to bolje znate. Predsednik Skupštine je pokušao da vas upozori da se ne javljate za reč ili da se javite na kraju. Rekli ste samo desetak minuta. Pokušao je opet vešto, iako nije iskusan, predsednik Oliver Dulić je pokušao da vešto pređe na sledeći amandman. Ali, i ako krenemo na član 15, Načelanadzora, definisano je – ''Nadzor nad radom službe bezbednosti zasniva se na sledećim načelima: podređenosti i odgovornosti službi bezbednosti demokratski izabranim vlastima Republike Srbije.'' Da li je tu tehnička greška? Koji su tu izbori nedemokratski i koje su to vlasti ili poslanici izabrani na nedemokratski način? Evo, kažite mi jedne izbore ili bilo ko od narodnih poslanika da je izabran na neadekvatan i nedemokratski način? Da li je tu isto problem sa sekretaricom ili sekretarom ili je pogrešno otkucano, ili ste pogrešno diktirali. Čak smo amandmanom pokušali da vam damo do znanja da ne postoje nedemokratski izabrane vlasti u Republici Srbiji. Pokušali da vam kažemo da morate da ispravite ovu kardinalnu grešku. Za vas je to problem tehničke prirode i ne dotiče vas se. Ako niste bili zaduženi da pišete ovaj zakon, ako ste zaduženi da branite nešto što ne može da se brani, bolje je i za vas i za sve - da saslušate, da ako imate argumente da ih iznesete, a da nas edukujete - teško. Možete da probate malo da nas edukujete, ali kao što vidite, onda ste na kraju vi ti koji ste u ulozi da budete edukovani.
Hvala, da li se još neko javlja po amandmanu. Ima reč narodni poslanik Zoran Krasić. Izvolite.
Gospodine Duliću, na kraju ću da dođem do zaključka da je ovaj zakon stvarno napisala neka daktilografkinja, ali kada pročitam član 15, mislim da se umešala i kafe-kuvarica. Nije smešno, ovo je žalosno. Molim vas, obratite pažnju kako glasi poglavlje IV - Nadzor nad radom službi bezbednosti. Onda sledi - Načela nadzora, a to znači koji su to principi koji se primenjuju prilikom vršenja nadzora. Ko treba da se pridržava tih principa - onaj ko vrši nadzor? Šta znače načela - to su pravila koja koristi onaj ko vrši nadzor? Ko po ovom zakonu vrši nadzor - nadležno telo Narodne skupštine, jedan od tih organa. Sada gledajte koja su načela. Ako su načela, ona se primenjuju na onoga ko vrši nadzor. Alineja prva kaže - podređenosti i odgovornosti službi bezbednosti demokratski izabranim vlastima Republike Srbije. Mislim da ste usvojili amandman gde se briše ovo "demokratski", ali to nije bitno. "Podređenosti i odgovornosti službi'' - pa kako pasivno stanje onoga ko treba da se kontroliše može da bude princip rada onoga ko kontroliše? Druga alineja isto kaže, recimo - šta treba da primenjuje skupštinski Odbor za bezbednost. To bi bilo otprilike ovako - politička, ideološka i interesna neutralnost službi bezbednosti. Šta to znači? To je totalno promašena strana. Principi koji važe za aktivnu stranu dati su kao obaveza pasivne strane. Da je u naslovu ovog člana ili na početku navedeno - da se ove alineje odnose na službe bezbednosti, da one moraju da omoguće, da moraju da budu podređene civilnim organima vlasti, to bi imalo nekog smisla. Ovde je sve uvrnuto. Zašto? Zato što kad je kafe-kuvarica donosila kafu, daktilografkinja je prebacila po jedno slovo i, siguran sam, promašila je jedan pasus. E sada, da li je daktilografkinja bio Koštunica, a kafe-kuvarica Boris Tadić ne znam, ali mislim da će temeljna istraga da pokaže. Sada šalu na stranu, nadam se da imaju dobre ideje ovi koji prave burleske sa Demokratskom strankom. Mogu da nastavim, nema problema, ne smetaju mi ovi ovde. Znači, šta je pisac hteo da kaže? Hteo je da promoviše nešto što bi trebalo da obaveže službe bezbednosti da one budu podređene organima vlasti i da budu podređene u tom smislu da omoguće kontrolu njihovog rada. Zašto? Jer one su i sposobne i organizovane da zaokrenu tu kontrolu. Evo jedan klasičan primer kako se to dešavalo kod nas u Narodnoj skupštini. U prošlom sazivu, kao grom iz vedra neba je odjeknula vest da će predsednik Odbora za bezbednost da bude Milorad Mirčić, poslanik SRS. Šta su se dosetili ovi iz BIA? Oni malo-malo pa organizuju one obavezne sastanke kada se vrši kontrola njihovog rada u formi izveštaja o radu, šestomesečno. Oni organizuju tu sednicu u sedištu Bije, na nekom drugom mestu ili donesu ovde pa kažu - zabranjeno čitanje, pod embargom, može samo jednom da se pročita ili pokupe nekim kamionima i teraju ih tamo negde, pa im daju da čitaju. Čitaju ono što je u "Politici" svakodnevno. Istrči jedan od tih njihovih funkcionerai kaže - kada smo hteli da sprečimo kontrolu od strane Narodne skupštine, dosetili smo se kako to da radimo. Kako? Sve smo proglasili da je državna, službena ili neka druga tajna, pa je Mirčić morao da ćuti, nije smeo da priča javnosti šta se dešava na Odboru za odbranu i bezbednost. Znači, jedan ovakav princip je stvarno potreban, ali ne kao trpno stanje onoga koji treba da vrši kontrolu, nego kao trpno stanje onoga nad kojim se vrši kontrola. Ali, ovde je sve pobrkano - verovatno neki slovenački tekst, pa prevod, opet daktilografkinje, kafe-kuvarice itd. Ova druga alineja je apsolutno nelogična, jer ako onaj ko treba da vrši kontrolu rada ovih organa i službi bude oslobođen politike i ideologije, znači, pogleda na svet, bude oslobođen jednog sistema vrednosti, onda se postavlja pitanje - a kakva je to kontrola. U čemu bi se ta kontrola razlikovala od one koje se dešava na "Poligrafu" na B 92,na Studiju B i na drugim televizijama - nema nikakve razlike? Upravo ova kontrola treba da bude opterećena ili oivičena nekim vrednosnim sudom. Gde je taj vrednosni sud? Vrednosni sud je verovatno u nacionalnim interesima ili ovo što kažete - kako da se preduprede bezbednosni izazovi, neprijatnosti, preventivno da se deluje. Ali, vi ste ovaj tekst zakona oslobodili bilo kakvog vrednosnog suda. Vi ste se uplašili od ideološkog pogleda na svet. Zašto? Pa nacionalni program, odnosno sistem nacionalnih vrednosti u jednoj državi jeste ideološki program karakterističan za jedan narod, za jednu teritoriju. Problem je da je ta vrednost utvrđena u jednoj demokratskoj proceduri i da to izražava interese jednog naroda, a ne kao do sada, interes naroda saradnja sa Haškim tribunalom. Kakva? Bezrezervna. Na kraju se ispostavi da je Karla del Ponte obična alkoholičarka, kao Nataša Kandić. Ili, ono što ste uradili 2001. godine, petnaestoro njih je ovde optuženo za najteže zločine protiv mira, a onda Batić kaže, pa kako mi da ulazimo u Evropu ako Solana ne može da dođe kod nas u zemlju. Brže-bolje Republičkom javnom tužiocu nalog, on uputstvo, okružni odustaje od krivičnog gonjenja i oni slobodni. Koji je tu vrednosni sud bio? Koji je tu bio interes? Čiji interes je bio? Interes je bio DOS-a koji je došao na vlast. Zašto? Možda ste i verovali u onih šest i po milijardi, možda ste i verovali da Srbija može iz pepela da se podigne i da ispadne nešto novo. Ali, nema toga. To ne postoji. Vrednosni sud mora da bude prisutan i prilikom nadzora kako ove službe rade. Vas to ne interesuje. Znači, daktilografkinja kada je pisala, došla je kafe-kuvarica i napravljen je ovakav luping. Naravno, daktilografkinja je bio Koštunica, a kafe-kuvarica Boris Tadić. Izađite, pa kažite da nije.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović. Imate još četiri minuta po ovom amandmanu. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovo pitanje političke i ideološke neutralnosti može da se posmatra sa dva aspekta. Ako je Vlada Republike Srbije htela da kaže da službe bezbednosti u svom radu ne smeju da zastupaju interese i politiku jedne određene političke stranke u Republici Srbiji, onda to može da se razume. Na drugoj strani, ovakva odredba može da bude veoma opasna i da se postavi pitanje, za čije interese u stvari rade službe bezbednosti u Republici Srbiji. Vidite, jedna od najboljih knjiga predsednika SRS dr Vojislava Šešelja zove se "Ideologija srpskog nacionalizma". Nacionalizam je drugo ime za patriotizam, odnosno za ljubav prema svojoj otadžbini i svom narodu. Dakle, nacionalizam, patriotizam, rodoljublje, kako god hoćete, jeste jedna ideologija. Onda se postavlja pitanje, da li pripadnici službi bezbednosti treba da se rukovode idejom patriotizma, odnosno srpskog nacionalizma i da li oni u svom radu treba da štite interese građana Srbije i države Srbije ili interese neke druge države i nekog drugog naroda. Mi u SRS smatramo da oni koji rade u službama bezbednosti moraju da budu zadojeni ideologijom nacionalizma, odnosno patriotizma i da, pre svega, rade u interesu države Srbije, srpskog naroda i građana Srbije. Ne smeju oni u tom smislu da budu ideološki neutralni, da kažu šta nas briga za Srbiju, za srpski narod, za građaneSrbije, mi smo ideološki neutralni. Takva odredba može da bude veoma opasna. Da je to tako, potvrđuje sledeća izjava. Pre nekoliko godina jedan visoki oficir tada Vojske Srbije i Crne Gore, inače blizak, verovatno, ovim demokratskim krugovima, rekao je da je pojam otadžbine u 21. veku potpuno imaginaran i da on ne zna šta to znači, u vreme evroatlantskih integracija, u vreme kada čitava Evropa staje pod kišobran NATO-a, onkaže - ne razumem šta je to otadžbina i za koju se mi otadžbinu borimo. Plašim se da se ovakvom formulacijom u Predlogu zakona u stvari daje osnov za takve ljude, da kažu šta nas briga i za Srbiju i za građane Srbije, mi smo ideološki neutralni, mi radimo u skladu sa pravilima neke struke, veštine, a Srbija, srpski narod, da li su njihovi interesi ugroženi, šta mi tu možemo, mi smo ideološki neutralni, nepristrasni i mi se u to ne mešamo. Dakle, ne smeju službe bezbednosti u tom smislu da budu ideološki neutralne. I te kako treba da budu ideološki pristrasne, odnosno da štite, pre svega, interese Srbije i interese njenih građana. Prema tome, gospodine ministre, ovu odredbu ste morali da brišete iz Predloga zakona ili da makar izađete za govornicu Skupštine Srbije i da objasnite šta podrazumevate pod pojmom ideološke i političke neutralnosti. Ovako, narodni poslanici i građani Srbije, koji prate ovaj prenos, mogu da budu u dilemi čije će interese da brane službe bezbednosti. Ne želimo da službe bezbednosti budu u interesu ni SAD, ni Velike Britanije, ni Francuske, ni Nemačke, niti bilo koje druge zapadne zemlje. Mi hoćemo da službe bezbednosti budu u službi Srbije, u službi srpskog naroda i u službi građana Srbije. To se, drugim rečima, zove ideologija srpskog nacionalizma.
Da li se još neko javlja po amandmanu? (Ne) Na član 16. amandman je podneo Dragoljub Simonović. Vlada, Odbor za odbranu i bezbednost i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dragoljub Simonović, nakon njega, ako ostane vremena, narodni poslanik Milutinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandman na član 16. Predloga zakona o osnovama uređenja službi bezbednosti Republike Srbije, a koji reguliše u poglavlju četiri nadzor nad radom službe bezbednosti, obrađen je u sedam tačaka Predloga zakona. Član 16. reguliše ko nadgleda i kontroliše službu bezbednosti. Dakle, ovu službu apsolutno nadgleda i kontroliše Skupština Srbije, i to neposredno ili preko nadležnog Odbora za bezbednost. To drži vodu kao pisani dokument u ovom predlogu zakona. Međutim, praktično to baš nije tako. Navešću jedan primer od pre 20 dana, recimo, kada smo imali zasedanje Odbora za bezbednost. Dan ranije smo mogli pročitati više podataka u dnevnoj štampi o radu službe bezbednosti nego na dan samog zasedanja Odbora za bezbednost. Posebno ako se osvrnemo na onaj tajni dokument koji smo svi potpisivali, u stvari poslanici koji su hteli da ga čitaju, ne bi li došli do nekakvog podatka koji je interesantan za poslanike ili za podatke koji ne treba da budu sakriveni od poslanika. U tom tajnom dokumentu mi nismo mogli da nađemo nijedan tajni podatak, a nije zgoreg još reći, na samom Odboru za bezbednost predstavnici nadležne službe gotovo da nam nisu ništa rekli od onoga što smo očekivali da nam kažu. Bile su prazne priče, prazne fraze, a postavljam konkretno pitanje. Možda mi iz opozicije nemamo dostupne podatke o radu službi bezbednosti, a imamo ih tri. Možda vi iz pozicije imate te podatke, jer ste u poziciji. Ako neko ima takav podatak, bilo bi dobro da ovde iznese i da vidimo na koji način kontrolišete ovakve službe. Sam član 16. sadrži 11 oblasti, a samo neke od njih ću da analiziram, da ne bih oduzimao dragoceno vreme kolegama koji će verovatno da se jave po ovom amandmanu. Kolega kaže da imam svo vreme ovog sveta, u stvari 15 minuta povodom ovog amandmana. Kaže se, Odbor nadzire ustavnost i zakonitost rada službe bezbednosti, nadzire usklađenost rada službi bezbednosti sa strategijom nacionalne bezbednosti i strategijom odbrane i bezbednosno-obaveštajnom politikom Srbije, nadzire poštovanje političke, ideološke i interesne neutralnosti u radu službi bezbednosti. Ovde bih se malo zadržao. Večeras su mnoge kolege iznele nekoliko svojih viđenja vezano za ovu neutralnost, ideološku pripadnost ili, da tako kažemo jednostavnije da bi nas narod razumeo, političku nepripadnost nijednoj političkoj stranci. Ako analiziramo službe, recimo BIA, koja deluje kao posebna organizacija, ona je pod potpunom kontrolom DSS. To zna svaki građanin. Nije potrebno da to sada posebno ističemo u ovakvim našim govorima. Recimo, VBA ili VOA, koje rade pri Ministarstvu odbrane, a pod potpunom kontrolom DS. Zbog toga što su ove službe praktično više opredeljene da osmatraju jedna drugu unutar koalicije, ostavlja se jedan veliki teritorijalni prostor za dejstvovanje i rad stranih obaveštajnih službi na našoj teritoriji, a da nisu pod kontrolom. Takve strane obaveštajne i kontraobaveštajne službe su praktično ušle u sve sfere našeg života: ekonomske, političke, finansijske, čak i bezbednosne, i to može dati kao konačan rezultat po našu privredu i po našu Srbiju jako loše rezultate. Praktično smo ostavili njih da vršljaju kako hoće na našoj teritoriji, dok naše bezbednosne službe praktično rade ono što im nije uloga, posmatraju, snimaju, prate koalicione partnere unutar njih, a pomalo i opoziciju, i to je veliki problem po našu državu. Predlažem da se ovaj član briše, a već je puno kolega govorilo o tome i da je već ova oblast regulisana Ustavnim zakonom članom 3. poglavlja 2, jedino ako mi nismo dovoljno obavešteni, pa vi možda smatrate da ovakav zakon i treba da predstavlja saveznu državu, možda je to smisao neke vaše dalje politike koju mi sada ne vidimo. Ovakav predlog zakona praktično reguliše članice saveza unutar jedne savezne države, a mi koliko znamo sada nemamo saveznu državu, već imamo jednu Srbiju, sa jednim svojim celovitim delom. Moram da kažem i da se osvrnem vrlo kratko, nije tu ministar, na dve-tri njegove rečenice i njegove konotacije, vezano za neku njegovu kratku analizu posmatranja naših izlaganja, odnosno naše poslaničke grupe SRS vezano za rad službe bezbednosti. Kaže, civilna kontrola; malopre sam u uvodnom izlaganju rekao da postoji civilna kontrola, ali stranačka, ne ona za šta se mi zalažemo. Vi šaljete jasne poruke nekome da je sva ova kontrola u vašim rukama, a cilj je nešto drugo. Ili, kaže ministar, koji to stepen kontrole službe bezbednosti imamo mi u Srbiji? Voleo bih da mi ministar navede bar jedan stepen kontrole rada službe bezbednosti, ako izuzmemo da tu službu kontroliše apsolutno Boris Tadić, u funkciji kao predsednik Srbije, ili Vojislav Koštunica kao predsednik Vlade ili njihove isturene političke jedinice Ministarstvo odbrane ili neko ko kontroliše ovaj sektor delovanja unutar svoje stranke. Hvala.
Po amandmanu reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, jedan od najboljih srpskih pravnika prof. dr Laza Kostić je napisao jedno delo koje se zove Administrativno pravo Kraljevine Jugoslavije i treći deo tog njegovog udžbenika zove se Nadziranje uprave. Meni je žao što predlagač ovog zakona nije pročitao to delo, pa bi onda otprilike stekao pojam šta je to nadziranje. Nadziranje ili kontrola je takav odnos gde onaj koji nadzire, odnosno koji vrši kontrolu rada može da primeni određene mere u slučaju da uoči da je u radu onoga koga nadzire došlo do kršenja Ustava i zakona. Doduše, jedan vaš ideološki blizak politički partner je čitao Lazu Kostića, to je onaj plagijator Stevan Lilić, ali je do te mere preterao u čitanju Laze Kostića da je jednostavno prepisao nekoliko desetina i stotina stranica iz tog njegovog kapitalnog udžbenika, pa ako niste čitali Lazu Kostića, verovatno ste morali da čitate Stevana Lilića, on je bio korifej demokratije i ljudskih prava u Srbiji, i politički i ideološki mentor mnogih koji danas sede u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Ovde se postavlja sledeće pitanje: ako Odbor za bezbednost Narodne skupštine Republike Srbije ima pravo da vrši nadzor nad radom službi bezbednosti, a vi mu to pravo dajete članom 16, koje to sankcije i koje to mere Odbor za bezbednost može da primeni ako uoči da je došlo do kršenja Ustava, odnosno do kršenja zakona u radu službi bezbednosti? Vi samo kažete Odbor nadzire ustavnost i zakonitost rada službi bezbednosti, nadzire usklađenost rada službi bezbednosti sa strategijom nacionalne bezbednosti i strategijom odbrane i bezbednosno-obaveštajnom politikom Republike Srbije, nadzire poštovanje političke, ideološke i interesne neutralnosti u radu službi bezbednosti, ali nigde ne piše šta se dešava ako Odbor za bezbednost uoči da je došlo do kršenja i Ustava i zakona? Šta se dešava ako uoči da nije usklađen rad službi bezbednosti sa strategijom nacionalne bezbednosti? Šta se dešava ako uoči da službe bezbednosti nisu stranački neutralne, kao što bi morale da budu? Dakle, koje to akte i mere Odbor za bezbednost Skupštine Srbije može da primeni ako uoči sve ove nezakonite pojave. Jednostavno, takvih akata i mera nema, i taj nadzor nije nikakav nadzor. Ovo ste stavili reda radi u Predlog zakona. Ako onaj ko vrši nadzor ne može da primeni bilo kakvu sankciju, pravnu ili političku, prema subjektu nad kojim se vrši nadzor, onda tu nikakvog nadzora nema. Recimo, kako Odbor za bezbednost Skupštine Srbije može da primeni neku sankciju ako uoči da službe bezbednosti ne rade u skladu sa Ustavom i zakonom. Tu jedino neke akte može da primeni Ustavni sud Republike Srbije. On je taj koji procenjuje da li je rad državnih organa u skladu sa Ustavom i zakonom ili ne. Ne može to Odbor za bezbednost da ceni. Dalje, kako Odbor za bezbednost može da utvrđuje da li je rad službi bezbednosti usklađen sa strategijom nacionalne bezbednosti? Ima li Republika Srbija strategiju nacionalne bezbednosti i ko utvrđuje tu strategiju? Ako ne postoji ta strategija, zašto Predlogom zakona niste utvrdili rok u kome se ta strategija ima utvrditi? Koji državni organ je utvrđuje? Zatim, koje sankcije će da primeni Odbor za bezbednost Narodne skupštine ako uoči da službe bezbednosti nisu politički, ideološki i interesno neutralne. Svaki običan građanin Republike Srbije zna da ovo što ste napisali ostaće mrtvo slovo na hartiji. Ubedite bilo kog građanina Republike Srbije da Rade Bulatović nema nikakve veze sa DSS. Ubedite bilo kog građanina Republike Srbije da bilo koji drugi direktor neke službe bezbednosti u Republici Srbiji nema veze sa DS, DSS, G17 plus, NS, odnosno svim onim strankama koje čine sada vladajuću koaliciju u Republici Srbiji. Dakle, vi ste u Predlog zakona stavili neke norme za koje ste unapred znali da su beživotne, da ne mogu da budu ostvarene, a sve u cilju da stvorite neku pravnu formu i da kažete, doneli smo zakon o službama bezbednosti, ispunili smo ono što piše u Ustavnom zakonu, doneli smo zakon i sada predsednik Narodne skupštine može da raspiše izbore za predsednika republike. To što će većina tih odredbi da bude mrtvo slovo na hartiji, to što vi već unapred znate da to što piše u Predlogu zakona ne odgovara činjeničnom stanju, vas za to baš briga. Vi ste ostavili sebi prostora u prelaznim i završnim odredbama da će rad službi bezbednosti biti uređen posebnim zakonima, a nema te odredbe u Ustavnom zakonu za sprovođenje Ustava Republike Srbije. Tamo jasno piše - organizacija i rad svih službi bezbednosti biće uređeni zakonom o službama bezbednosti. Sada vi Narodnoj skupštini poturate kukavičije jaje, kao, nećemo se mi dosetiti šta vi hoćete, pa ste onda napisali Predlog zakona o osnovama uređenja službi bezbednosti od čitava, zamislite, 23 člana. Umesto da ovo bude jedan potpun zakon, detaljan, gde će se do minucioznosti regulisati svaki detalj u radu službi bezbednosti, gde neće biti slobodnog prostora za samovolju, za arbitrarnost, za voluntarizam, vi pred Narodnu skupštinu Republike Srbije izlazite sa predlogom zakona kojim uređujete osnove sistema bezbednosti. Na taj način kršite član 3. stav 2. Ustava Republike Srbije i onda u taj predlog zakona stavljate svega 23 člana, od kojih se dobar deo čak i ne odnosi na službe bezbednosti, nego se odnosi na neka administrativna tela, na Biro za koordinaciju, pa Savet za nacionalnu bezbednost, pa Kancelarija Saveta za nacionalnu bezbednost. Sve to nema suštinski nikakve veze sa službama bezbednosti. Nema ovde ni gospodina ministra, umorio se, izgleda da nije u kondiciji. Ovi u DS su navikli da rade kako kaže komesar, nema tu mnogo raspravljanja, nema tu mnogo odlučivanja, kako nam kaže Boris Tadić, mi tako radimo. Mi u SRS se trudimo da detaljno proučimo ono što piše u predlogu zakona i onda kada uočimo da nešto ne valja, onda se ministar vadi - krive su sekretarice, krivi su oni koji prekucavaju predloge zakona, krive su kafe kuvarice, svi krivi, samo su nevini predsednik Vlade i njegovi ministri. Neće biti da je baš tako.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 16. amandman je podneo poslanik Radiša Ilić. Vlada, Odbor za odbranu i bezbednost i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Radiša Ilić.
Dame i gospodo narodni poslanici, pre nego što budem rekao o amandmanu, imao sam nameru da pitam ministra, međutim on je, kažem, zbrisao iz ove sale, dok narodni poslanici ovde sede i rade, pre svega poslanici SRS. Kada je reč o ovim silnim štamparskim greškama koje dolaze iz Vlade Srbije, stigli su čak i mene da prekrste u Dragišu Ilića, što se vidi kolika nemarnost vlada u Vladi Republike Srbije. Što se tiče ovog pitanja, želeo sam da pitam ministra sledeće, ali neka odgovore njegove demokrate. Mi ovde raspravljamo o našim službama bezbednosti, o tome kako da se vrši nadzor nad njima, u cilju zaštite prava građana Republike Srbije. Voleo bih da je ministar ovde da mi odgovori, a voleo bih da mi odgovori neko iz DS, ko nadzire strane službe bezbednosti, vaše prijatelje koje ste pustili da vršljaju po Srbiji i da rade šta god žele? U sred Srbije oni maltretiraju, hapse, isleđuju, prete, ucenjuju naše građane. Ko brine za ugrožena prava naših građana, da li brine država Srbija? Ni slučajno. Videli smo šta su upravo te strane službe bezbednosti učinile, kakav su pritisak vršile na građane Srbije kako bi ih naterali da lažno svedoče protiv dr Vojislava Šešelja i da li je neko od organa države Srbije uzeo u zaštitu te građane? Nije niko. Što se tiče amandmana na član 16, on se bavi pitanjem nadzora nad radom službi bezbednosti. Ovim amandmanom, koji sam podneo, u prvom delu traži se dopuna u stavu 2. alineja 4, gde se kaže: "nadzire primenu posebnih sredstava i metoda za tajno prikupljanje podataka kojima se privremeno ograničavaju Ustavom i Zakonom utvrđena ljudska prava i slobode". U čemu je razlika između predloženog amandmana i onoga što se nudi u predlogu Vlade, u članu 16? U predlogu Vlade stoji da se može nadzirati samo zakonitost primene posebnih mera i postupaka za tajno prikupljanje podataka. Šta to znači? To znači da će se Skupština, odnosno odbor baviti pitanjem da li postoji, na primer, zvanični sudski nalog, odnosno odobrenje da li će se neko tajno pratiti ili prisluškivati i to će verovatno službe bezbednosti uvek da obezbede. Šta je sa nadzorom same primene posebnih sredstava i metoda za tajno prikupljanje podataka? Toga upravo ima u amandmanu SRS, ali predlagač je smatrao da to ne treba da stoji u alineji 4. člana 16. Pitanje je sada zašto se ne nadziru mere, postupci i metode koje službe bezbednosti sprovode nad nekim građanima? Za pojedine slučajeve može biti diskutabilno koje su mere i postupci preduzeti. Na primer, da li je adekvatan broj angažovanih operativaca koji rade na nekom slučaju? Dalje, da li je konkretan slučaj vredan trošenja ogromnih para oko upotrebe sredstava praćenja, kao i eventualne štete koju mogu da proizvedu prilikom tog posla sami operativci? Te kontrole upravo od strane Narodne skupštine nema. Zato je ovaj amandman trebalo da prihvati Vlada. Ovako, praktično, Narodna skupština ništa ne nadzire. U ovoj alineji 4. je takođe navedeno da se mere nadzora odnose na primenu posebnih sredstava i metoda kojima se privremeno ograničavaju Ustavom i zakonom utvrđena ljudska prava i slobode. Pominjanje Ustava i zakona u predlogu Vlade, jednostavno, ne postoji. Šta sve ovo treba da predstavlja? Samo da se zadovolji forma, a sami postupci ugrožavanja ljudskih prava i sloboda su stavljeni po strani. Zamislite sada situaciju kada se zvanično odobri praćenje neke osobe, odnosno tajno prikupljanje podataka o njoj, nebitno po bezbednost države i institucija, ali preko te osobe mogu da se prate, zbog potreba kompletnog nadzora, prateća lica, povezane osobe, rođaci, komšije itd. Možda se smišljeno odabiraju takva lica u čijoj se blizini nalaze oni koji su interesantni službi bezbednosti i zbog drugih interesa Vlade, kao npr. lideri političkih stranaka, istaknuti članovi pojedinih stranaka, pa i narodni poslanici. Recimo, dok prate nekog Miku ili Žiku zbog nekog sitnog, jeftinog šverca robe, usput će da nadziru i njegovog komšiju, lidera neke stranke, ili čak predsednika opštine, ako je iz neke stranke koja ne pripada vladajućoj koaliciji. Tu nikada niko neće moći da izvrši bilo kakav nadzor. Da li se ministar, da je prisutan on bi odgovorio, zalaže za moderni totalitarizam, zavijen, zamaskiran, da se na prvi pogled ne sagleda opasan način za zloupotrebu službe za ostvarivanje političkih i stranačkih interesa partija na vlasti? Drugi deo amandmana odnosi se na alineju 10. Amandmanom SRS na ovaj stav člana 10. predlaže se da se prilikom utvrđivanja činjenica o uočenim nezakonitostima ili nepravilnostima u radu službi i njihovih pripadnika uzima izjava od pripadnika službi bezbednosti koji su u tim radnjama neposredno i posredno učestvovali. Prihvatanjem ovog amandmana, nadzor rada službi bezbednosti bi imao neku svrhu. Ovako ove alineje su samo napisane prazne fraze, sa širokim tumačenjem obaveza, odnosno prava Narodne skupštine. Ono što je prosto neverovatno i začuđujuće nalazi se u obrazloženju koje je dala Vlada Srbije, a to baš po pitanju dela amandmana koji se odnosi na alineju 10. U obrazloženju piše: pod ''utvrđivanjem činjenica'' podrazumeva se i npr. uzimanje izjava od pripadnika službi bezbednosti. Ovo je prosto neverovatno da Vlada koristi reč da se nešto podrazumeva, kao da neko treba da bude neki prorok ili vidovnjak, pa da pretpostavi šta se sve podrazumeva pod ovim pojmom. To je veoma širok pojam za jednu ozbiljnu oblast, kao što je rad službi bezbednosti. Ispada da mi imamo vidljive i nevidljive delove zakona. Zbog čega je uopšte i pisan, ako neko u svojoj glavi već ima sve to što se misli pod "podrazumeva se"? Mi želimo zakon u kojem će se tačno znati šta se sme, a šta ne sme. To kako je napisano u obrazloženju podrazumeva se može da bude poznato onima koji su pisali ovaj zakon, ali ne može da bude poznato narodnim poslanicima i ne može da bude poznato građanima Republike Srbije. Ono što je neophodno po pitanju ovog člana je neophodnost da se moraju tačno navesti slučajevi kada se mogu uzimati izjave od pripadnika službi bezbednosti. Pitao bih opet nekog ovlašćenog predstavnika Vlade, a večeras ih ovde trenutno nema nijednog, šta znači napisana reč u istom obrazloženju na primer, otkud mi znamo da se na primer mogu uzeti izjave od pripadnika službe bezbednosti kada to u zakonu ne piše? Nikoga sutra neće moći da obaveže ovaj zakon da se to i uradi da bi se utvrdile neke činjenice gde je došlo do kršenja ljudskih prava i zakona ove države. Ovo me sve podseća na ono što je danas govorio narodni poslanik Zoran Krasić, o nesrećnom Gaši Kneževiću, sada vrlom demokrati, koji se pozivao na običan nacrt zakona. Tako i ovde Vlada to ne piše, to se podrazumeva i još se kao daje navodno neki primer. Recimo postoji više načina ispitivanja. Mogu na primer nekog od pripadnika službe bezbednosti da proveravaju samo na poligrafu, nekoga mogu samo da muče, a neko može sam da da izjavu i tako ukrug. Sada i da uspostavimo jednu paralelu sa jednom stranom službom koja je optužena za mučenje i zlostavljanje pritvorenika, misli se na Gvantanamo i na neke zatvore širom Evrope, i to u onim zemljama gde se zacario NATO. Oni su dugo odolevali napadima medija, organizacija za ljudska prava, izjavama svedoka, i šta im je bilo glavno oružje. Glavno oružje im je bilo da tvrde da toga nema u zakonu koji reguliše rad službe bezbednosti, a u stvarnosti je sasvim druga situacija. Zato i Vlada, da bi zamutila ove odredbe u članu 16. i da ne bi usvojila predloženi amandman, koji nedvosmisleno navodi radnje, upravo koristi nezamislive pojmove poput ''podrazumeva se'' i ''na primer''. Kako bi izgledalo da se ove reči upotrebe prilikom donošenja nekog zakona iz oblasti ekonomije, poljoprivrede itd. Nadam se da će u danu za glasanje narodni poslanici Narodne skupštine usvojiti ovaj predloženi amandman SRS.
Hvala, gospodine Iliću. Reč ima narodni poslanik Petar Jojić. Ukupno je SRS ostalo četiri minuta.
Narodni poslanici, u članu 16. predlagač zakona normira: ''Narodna skupština obavlja nadzor nad radom službe bezbednosti neposredno i preko nadležnog odbora Narodna skupština (u daljem tekstu: Odbor). Odbor naročito: nadzire ustavnost i zakonitost rada službi bezbednosti, nadzire usklađenost rada službe bezbednosti sa strategijom nacionalne bezbednosti, strategijom odbrane i bezbednosno-obaveštajne politike Republike Srbije, nadzire poštovanje političke, ideološke i interesne neutralnosti u radu službe bezbednosti...'' Da vam ne bih oduzimao vreme dragoceno, dame i gospodo narodni poslanici, ovo je politička frazeologija koja suštinski ne znači ništa, a suštinu zamagljuje. Kada uporedite, dame i gospodo, član 16. sa članom 19, na koji ćemo kasnije doći, videćete da ovo što se ovde propisuje i predlaže da je to samo jedna opšta frazeologija, nešto što neće moći da bude primenjeno, jer ga derogira član 19. predloženog zakona. Zbog toga, dame i gospodo, smatramo da je narodni poslanik Ilić Radiša detaljno objasnio, obrazložio i pružio valjane dokaze i obrazloženje da je taj amandman pravno moguć, da je prihvatljiv i da ga treba apsolutno prihvatiti.
Hvala, gospodine Jojiću. Da li se još neko javlja po ovom amandmanu? (Ne.) Na član 17. amandman je podneo poslanik Dušan Stupar. Vlada, Odbor za odbranu i bezbednost i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Narodni poslanik Dušan Stupar.
Hvala, gospodine potpredsedniče. Poštovani poslanici, u ime poslaničkog kluba SRS podneo sam amandman da se član 17. briše. Poslanici SRS su vam u danu kada se raspravljalo o ovom zakonu u načelu i amandmanima koje smo podneli dali obrazloženje šta mi mislimo o ovom zakonu o kojem danas raspravljamo. Jedini razlog za koji ste imali da predložite i da donesete ovaj zakon jeste raspisivanje izbora. U obrazloženju sam dao da se predlaže brisanje ovog člana, jer je članom 3. Ustavnog zakona za sprovođenje Ustava Republike Srbije predviđeno da se donese zakon o službama bezbednosti, a ne zakon o osnovama uređenja službi bezbednosti Republike Srbije, kako je predloženo. Republika Srbija nije savezna država da bi donosila zakon o osnovama uređenja službi bezbednosti. Donošenje ovakvog zakona podrazumeva postojanje savezne države i država članica koje bi donosile svoje zakone u skladu sa saveznom vladom, koje regulišu osnovno uređenje određene oblasti. Možda se nešto dešava, jer upravo vi, koji pregovarate u ime Skupštine i u ime države Srbije o statusu Kosova i o tome šta će se dešavati u narednom periodu vezano za Kosovo i Metohiju, možda imate saznanja koje mi nemamo i već planirate da će u narednom periodu ponovo biti neka takozvana kao što je bila državna zajednica Srbija i Crna Gora, pa već takav zakon i predlažete. Šta je suština? Poštovani građani, dragi prijatelji, evo kakav odnos ima Vlada i kako se ponašaju u odnosu na amandmane koji su podneli poslanici SRS. Od 35 amandmana, koliko je podnela poslanička grupa SRS, Vojislav Koštunica, predsednik Vlade i njegov stručni tim koji je ovo obradio, u 22 amandmana najverovatnije ista sekretarica je pisala obrazloženje, u 22 amandmana isti tekst se piše. Pogledaj u prvom, pa kaže ovako - amandman se ne prihvata iz razloga navedenih uz obrazloženje uz amandman narodnog poslanika Sulejmana Spaha na član 1. Predloga zakona. Valjda vam je, gospodo, bilo teško da date obrazloženje na svaki amandman koji smo podneli. Ako smo podneli zahtev da se briše, valjda ste mogli da date neko smislenije obrazloženje. Šta to znači 22 puta, i to je vaš odnos, 22 puta uzmete kopi-paste, kopi-paste, pa to ste mogli da date i nekom srednjoškolcu da uradi. Evo ga Srđan Milivojević, on bi odlično napisao ovo. Možda bolje od ovoga i možda bi čak izašao kao predstavnik Vlade da ovo odbrani i da kaže, jeste ovde smo pogrešili, nismo dobro to kopirali, star je sistem bio. A vi koji ste iz DOS-a, pa pitajte ovu decu da li iko dalje koristi DOS, svi su prešli na novi operativni sistem, vindouz se koristi, DOS je odavno izumro i njega nema više na kompjuteru, gospodo. Ono što mene interesuje kao narodnog poslanika, pošto se utvrđuje služba bezbednosti, da li će ta služba bezbednosti, gospodine Albijaniću, vi niste u ovoj priči tako da se ne brinete vas neće hapsiti sigurno, ali mene interesuje kao narodnog poslanika, i građane Srbije, i ova udruženja koja su poslala dopis, da li će se služba bezbednosti baviti vama, ministrima od 2000. godine, koji ste proneverili državni budžet, preko 14 milijardi dinara ste uzeli iz budžeta vojnog. Moram da pojasnim radi vas i radi građana, da se vidi o čemu se radi. Udruženje oštećenih vojnih i civilnih lica Srbije zvano Odbrana, udruženje građana, Udruženje penzionisanih podoficira Srbije, Asocijacija penzionisanih pripadnika vojske, Udruženje izbeglih, prognanih i privremeno raseljenih lica ''Dome, slatki dome''. Pogledajte kako su vaši ministri, čak i Boris Tadić to piše, 2000. godine 2,7milijardi je nestalo iz vojnog budžeta. Bilo je predviđeno kao sredstva za plate zaposlenih u vojsci u iznosu od 5.542.537.857 dinara, bilo je dovoljno 50% sredstava da se isplate sve plate zaposlenih u vojsci. Te godine 2,7 milijardi je nestalo iz budžeta. Sledeće godine od 10 milijardi 4 milijarde su nestale. Sledeće 2002. godine 2 milijarde je nestalo iz tog budžeta. Sledeće 2003. godine 4 milijarde. Kad ste videli da je to previše, onda 2005. godine ne uzimate toliko, samo 1,4 milijarde. Šta kaže vaš bivši ministar odbrane? Jedan od ministara odbrane, ne navode koji, kaže - međutim, taj novac koji je Skupština utvrdila Zakonom o budžetu, prema priznanju tužene, bio je uplaćen na posebnu aproprijaciju za plate. Neko je potrošio, kako kaže jedan od ministara odbrane, nenamenski. Šta kaže gospodin Tadić, koji je nekad bio ministar? Plate u privredi su povećane 56,91%, mereno prema troškovima života, dok su plate oficira i civilnih lica u Vojsci Jugoslavije u tom periodu realno niže od plate za decembar 2000. godine za oko 17%. To je napisao tadašnji ministar odbrane Boris Tadić. Posle ste opet imali ministra iz vaše opcije, pa drugog, pa trećeg, pa četvrtog, pa sve afere, a ovi ljudi koji su tužili, dobili sudske sporove, zar ne shvatate da ćete morati sve ovo da isplatite. Mi, građani Srbije, poreski obveznici, nenamensko trošenje para će morati da isplate, jer ova gospoda koji su potpisali ovo kažu - Međunarodnom sudu u Strazburu. Oni ne ostaju ovde, oni su videli, ima presuda, utvrđeno je, kaže ovako - u sudskim postupcima obavljeno je preko 1.000 veštačenja. Evo šta je utvrđeno presudama opštinskih sudova. Da vam ne nabrajam, ima pedesetak gradova gde su sudovi sudili, dosudili i presudili, da mora to da se isplati. Jedna ozbiljna država ne može ovako da se ponaša prema svojim građanima. Ti građani su bili na prvoj liniji fronta, štitili nas, branili našu decu i šta su na kraju dobili od ove države? Potpisali ste čuveni CEFTA sporazum. Kao ozbiljna i odgovorna država, morali ste prvo da sednete i da kažete - imovina građana koji su došli iz Hrvatske, Bosne, sa Kosova i Metohije, ostala je tamo. Imovina države Srbije je ostala u Hrvatskoj. Država Hrvatska ima imovinu u državi Srbiji. Hajde da utvrdimo ko šta kome duguje, pa onda tek da se prave sporazumi o trgovini. Kod vas to uopšte nije bilo bitno. Vaši zakoni nisu u interesu građana. Poštovani građani, sve zakone od 2000. godine koje je ova Skupština donosila, koje je ovde propagirala da su reformski, da su u interesu građana, posle godinu-dve su ponovo menjani. Ozbiljna država donosi zakone koji se neće menjati 20 godina. Najnoviji primer, vašim zakonima o izboru predsednika i organizovanju predsedničkih izbora, oni poslanici koji su imali priliku od 90-te godine u višepartijskom sistemu da se bave izborima, shvatili su da nas ovi zakoni vraćaju u 90-tu godinu. Država Srbija treba da donosi zakone za buduće generacije. Ne možete donositi zakone da važe samo dok ste vi na vlasti, a kad dođe druga vlast, promeni se koalicija, odmah se zakoni menjaju. Izborima za predsednika države, za predsednika Republike, vratili ste nas u 1997. godinu kad su se članovi biračkih odbora tukli na izborima. Vi koji to niste imali prilike da vidite, niste učestvovali, raspitajte se malo po vašim opštinskim odborima. Prema tome, morate voditi računa da ti zakone koje predlažete moraju biti primenjivi, da njihova suština i namena budu u interesu građana. Žao mi je što ministar nije ovde da objasni poslanicima koji su to reformski zakoni u državi Srbiji doneseni u interesu građana, bilo da se radi o prosvetnim radnicima, bilo da se radi o zdravstvu, bilo da se radi o naučnim radnicima, bilo da se radi o seljaku, bilo da se radi o pravosuđu. Koji je to set sistemskih zakona, gde ste nama omogućili da imamo bolji, kvalitetniji život, da imamo sigurnost? Koji je to zakon koji ste doneli da naša deca sad kad treba da studiraju, treba da magistriraju, treba da brane doktorsku disertaciju, da mogu da se školuju o trošku države? Gospodo poslanici, bilo da smo mi iz opozicije, ili vi iz pozicije, da li je interes države Srbije da ima školovane ljude? Svi iz prethodne vlasti, iz bilo kog režima, besplatno su školovani, besplatno su doktorirali. Sad kad treba doktorska disertacija, pitajte vaše kolege ko to može danas da plati. Gospodo, to nisu reformski zakoni. To su zakoni protiv naroda. Forsirate određeni sloj ljudi. Danas ko ima pare može da ide na fakultet, a šta je sa decom seljaka koji hrane ovu zemlju, gde je njihova šansa da se školuju, gde je njihova budućnost? Kad budete donosili takve zakone za koje možete da izađete i da kažete, narednih ... izvinite, jeste li imali neku primedbu? (Predsedavajući: Samo vi izvolite, niko ništa nije prigovorio. Molim samo da stručne službe provere da li ima direktnog TV prenosa.) Šta je suština ovih zakona koje danas donosimo i zakona koji treba da se donesu u narednom periodu? Ozbiljna, odgovorna država mora da donosi zakone koji će biti sistemski, reformski, oni koji se neće menjati u narednom periodu, koji će trajati. Pogledajte parlamentarne demokratije na koje se vi pozivate, koliko godina ima da oni nisu menjali nijedan zakon. Pogledajte u tim parlamentarnim zemljama šta znači kad opozicija podnese 30, 50, 100 amandmana, koliko puta se desilo da ministar povuče zakon? Čim opozicija nešto podnosi, nešto nije u redu. Povlači se zakon nazad. Kod vas nema merila. Opozicija može podneti 100 amandmana, za vas to nije bitno. Vi imate vaš cilj. Vaš cilj je da se zakoni donesu, da odradite određeni posao, da se pripremite za izbore i da mislite da ćete tada rešiti sve. Nećete. Imam još dva minuta da iskoristim priliku, najveću pljačku u Srbiji priprema Mlađan Dinkić u narednom periodu. Iskoristiću minut i po da objasnim građanima najnoviju prevaru koja se sprema. Po novom zakonu je predviđeno da moja deca, koji nemaju dana radnog staža, dobiju 1.000 evra. Moja supruga i ja, sa 60 godina radnog staža, po istom principu treba da dobijemo po 1000 evra. Znači, jedna četvoročlana porodica bilo gde da se nalazi u Srbiji treba da dobije 4.000 evra. Po predlogu koji je trebalo da se usvoji, da se 200 evra isplaćuje po godini staža, sa 60 godina staža to je 12.000 evra, i za dvoje dece koja su punoletna, kao državljani Srbije, to je 14.000 evra. Mi ćemo umesto 14.000 evra, dobiti samo 4000 evra. Gde je onih 10.000 evra? To što mislite da ćete time kupiti nekog za naredne izbore, to objasnite građanima, kakva će biti vrednost tih 1.000 evra u narednih sedam godina kad će dospeti naplata. To neće biti vrednost ni 50 evra. Ovo je bitno i za vlast i za opoziciju, za vas koji ste roditelji. Neko vam zavlači ruku u džep i četvoročlanoj porodici uzima 10.000 evra. Dobro razmišljajte kakve predloge vam poturaju. Hvala puno.
Hvala. Da li se još neko javlja po amandmanu? (Ne) Na član 17. Amandman je podneo Nebojša Stefanović. Vlada, Odbor za odbranu i bezbednost i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se Amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Po amandmanu ima reč poslanik Aleksandar Martinović. Mislim da ima nekih kartica u jedinicama, molim samo da utvrdimo kvorum ponovo. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, dok se poslanici vladajuće koalicije prebrojavaju i hvataju po hodnicima i poslaničkim klubovima gde je koji, da kažem nekoliko reči o amandmanu koga je podneo narodni poslanik Nebojša Stefanović. U želji da ovaj predlog zakona bude duži i da u njemu piše nešto što ima veze sa Ustavom i sa zakonima, Vlada Srbije je u članu 17, u stavu prvom, napisala i ovu rečenicu - ako je direktor službe bezbednosti sprečen da prisustvuje sednici Odbora, dužan je da uputi na sednicu svog zamenika, odnosno ovlašćenog predstavnika. U članu 4. Predloga zakona stoji - da se Bezbednosno-informativna agencija, Vojno-bezbednosna i Vojno-obaveštajne agencije posebne organizacije, odnosno organi uprave u sastavu Ministarstva odbrane. Dakle, sistemski, odnosno matični zakon za ove institucije jeste Zakon o državnoj upravi. Zakonom o državnoj upravi, Zakonom o državnim službenicima i Uredbom Vlade Srbije (predsedavajući: zvono)...ne morate, gospodine Obradoviću, da koristite to zvonce. Dovoljno sam koncentrisan i bez vaše pomoći.
Inžinjer Mrkonjić je po redu, ne Obradović, molim vas. Izvinjavam se, vratićemo vreme, molim poslanike za malo tišine. Izvolite.
Zahvaljujem se gospodinu Mrkonjiću. Često se menjaju ljudi koji sede na toj fotelji. Nekad sedi predsednik Narodne skupštine, doduše vrlo kratko, nekad gospodin Albijanić, evo i on sada izlazi iz sale, nekad sedite vi. (Predsedavajući: To su leteće izmene, gospodine Martinoviću.) Tako je, leteće izmene, nekad sedi gospodin Rade Obradović, a pošto nemam oči na leđima, ne znam kad koja izmena nastupa. U svakom slučaju, matični Zakon za sve ove organe, odnosno institucije jeste Zakon o državnoj upravi, Zakon o državnim službenicima, Uredba Vlade Srbije o unutrašnjom uređenju u ministarstvima i pravilnici o sistematizaciji radnih mesta i unutrašnjem uređenju u organima uprave. Nema nikakvog razloga da u članu 17. stoji rečenica - da ako direktor službe bezbednosti nije u mogućnosti da dođe na sednicu, da je dužan da na sednicu uputi svog zamenika, odnosno ovlašćenog predstavnika, jer odgovarajuća formulacija postoji već u ovim drugim zakonima, odnosno podzakonskim aktima. Mi u SRS smatramo da nema potrebe tekst Predloga zakona opterećivati normama koje su materija drugih zakonskih, odnosno podzakonskih propisa. U stvari, to je smisao amandmana koji je podneo Nebojša Stefanović.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Aleksandru Martinoviću. Da li neko želi reč po amandmanu. Ima reč gospodin Zoran Krasić, pa zatim magistar Srboljub Živanović.
Član 16. i član 17. Predloga zakona čine jednu celinu, jer se odnose na nadzor nad radom službi bezbednosti koji se definiše kao skupštinski nadzor. Međutim, postoji jedan problem koji nisu uspele da reše daktilografkinja i kafe kuvarica, a to je što Ustav Republike Srbije propisuje način rada i odlučivanja u Narodnoj skupštini Poslovnikom o radu Narodne skupštine. Organizaciju Narodne skupštine takođe treba urediti poslovnikom Narodne skupštine, pa po toj logici stvari, svi odbori u Narodnoj skupštini su radna tela Narodne skupštine i kao takvi nemaju neku svoju posebnu izvornu nadležnost, već su pre svega radna tela koja daju propusnu moć nekim aktima koji se upućuju Narodnoj skupštini. To je jedan faktor koji su ove dve gospođe zaboravile kada su pisale ovaj predlog zakona. Drugi vrlo važan faktor jeste sam pojamnadzora. Narodna skupština po Ustavu vrši nadzor nad radom izvršne vlasti, odnosno Vlade Republike Srbije i postavlja se pitanje da li Narodna skupština može ovako kako je u Predlogu zakona zapisano - da neposredno vrši nadzor nad radom službi bezbednosti. Ovde je zapisano da Narodna skupština može neposredno i posredno preko svojih radnih tela, a radna tela su neki nadležni odbori. S obzirom na organizaciju službi bezbednosti, koju niste hteli da uredite ovim zakonom, već ste prihvatili postojeće zakone koji tu oblast regulišu, onda moram da vam skrenem pažnju da postoji BIA, kao posebni organ, i postoje ove dve vojne, koje su organizacione jedinice unutar Ministarstva odbrane kao organa uprave. Zbog nejednakog položaja u hijerarhiji državnih organa, postavlja se pitanje da li prema ovim vojnim službama može da se vrši neposredni nadzor od strane Narodne skupštine jer one su deo izvršne vlasti, deo Ministarstva odbrane. Verovatno, ako Narodna skupština vrši neposredni nadzor, ona može da vrši nadzor nad Ministarstvom odbrane, pa u okviru toga i nad ovim službama. Kod BIA je situacija drugačija. Ovaj problem je i ranije postojao. Kako je to bilo rešeno u bivšoj SFRJ? Tada se ovo nije zvalo ovako, nego društvena kontrola nad radom ovih službi i obično su u tom našem tzv. skupštinskom sistemu postojale neke komisije. Naravno, u jednopartijskom sistemu to nije bilo toliko značajno, ali se vodilo računa o tome ko bi mogao da vrši kontrolu radi zaštite tih podataka, tajnosti podataka. Ovako kako je dato, prevazilazi se ono što Ustav dozvoljava, znači, unutrašnja struktura Narodne skupštine, unutrašnja organizacija, radna tela, odbori, komisije, način rada, način odlučivanja, sve je to materija koja treba da se reši poslovnikom Narodne skupštine. Kada vi tu materiju iz poslovnika Narodne skupštine u ovom delu selite u zakon, onda se čini velika greška. Zašto se čini ova greška - zato što je na jedan specifičan način u Saveznoj skupštini donet propis o kontroli vojnih organa bezbednosti. Tada se pošlo od logike da treba da postoji demokratska i civilna kontrola, pa je odraz demokratske i civilne kontrole bio skup od nekoliko poslanika Savezne skupštine. Naravno, kada se formira odbor, kada se formira neko radno telo, onda se preslikava stranačka zastupljenost u Narodnoj skupštini i to jeste odraz demokratske i civilne kontrole. Zašto? Zato što poslanici nisu uniformisana lica. Zašto je demokratska - zato što odslikava izbornu volju građana na izborima koja je manifestovana u Narodnoj skupštini. Smatram da su oba amandmana, videli ste da smo skoro na svaki član podneli dva amandmana - jedan kojim se traži brisanje, a drugi kojim se menja nešto u postojećem predlogu, i to upodobljava koncepciji da ovim zakonom treba urediti službe bezbednosti na opšti način. Ali, vidite i sami kako ova rasprava odmiče, sve više sazreva uverenje da je ovo trebalo da se reguliše jednim posebnim zakonom, ne bih sada licitirao koliko članova treba da bude, da li 100, da li 150, da se tim zakonom urede sve službe iz ove oblasti službi bezbednosti na jedinstven način sa istim principima, sa uvažavanjem odgovarajuće specifičnosti u pogledu organizacije, kadrova, nadležnosti itd, ali jednim propisom. Mislim da ono što stoji kao zapisano, kao obaveza Narodne skupštine, u članu 3. Ustavnog zakona je upravo to da nam je potreban potpuno nov propis o službama bezbednosti, a donošenjem tog propisa stavila bi se ova dva postojeća zakona van snage. Međutim, vidite i sami koliko je i ustavnost i zakonitost podređena trenutnom sastavu onih koji vrše vlast. Ovo je stvarno zakon za jednokratnu upotrebu. Njegova funkcija jeste da imamo na papiru nešto da bi se raspisali izbori. Ustavni zakon kaže - donošenje zakona, ne govori o stupanju na snagu ovog zakona. Samo da vas podsetim, ovaj zakon bi po ovoj poslednjoj odredbi stupio na snagu osmog dana od dana objavljivanja. Ako bi išli nekom logikom, onda donošenje zakona predstavlja jedan proces koji se ne završava samo glasanjem ovde, nego se završava ukazom i objavljivanjem tog propisa u "Službenom glasniku". To što je neko prevarioDulića i rekao mu da danas mora hitno da se donese ovaj zakon, to nije ispunjavanje obaveze iz člana 3. Ustavnog zakona. Donošenje zakona znači da je taj zakon stupio na snagu. Ukoliko to ne bi značilo tako, onda bi teoretski mogla da se desi situacija da se izglasa zakon i da on nikad ne stupi na snagu. Zašto? Neće da se potpiše ukaz o proglašenju ili se odugovlači, ili idemo na neke druge postupke koji su, takođe, predviđeni našim Ustavom. Skrećem pažnju gospodinu Duliću da ovo što navodno žuri da mora do 14. da on potpiše nešto, da se raspiše itd, itd, i ako računa da ovo što ste planirali da donesete u toku jednog jutarnjeg glasanja, u zovu ovaj zakon, niste završili posao po Ustavu. Neko vas je prevario. Kao što je tamo poslanike sa onog tamo kraja neko prevario pre nekoliko meseci, jedan je hteo da padne u nesvest zašto nije pre 1. novembra donet neki zakon, deca da putuju u inostranstvo, pa je prošao i 1. novembar, došao je i 15. novembar. Pitam ga, dobro, kako si preživeo, deca ne putuju u inostranstvo, a on kaže, ma, prevarili me, nema veze, kaže, donošenje zakona sa ispunjavanjem tih obaveza koje imamo prema EU. Zato vam skrećem pažnju, nemojte mnogo da se žestite i da se sekirate, donošenje zakona znači i njegovo stupanje na snagu. Ovde je napravljena velika greška. Bez obzira što je Narodna skupština ovlašćenja da donese zakone, to ne znači da se u nečemu što se zove zakon može trpati sve i svašta. Postoji neka materija koja mora da bude u Poslovniku o radu Narodne skupštine. Organizacija odbora, radnih tela Narodne skupštine, način odlučivanja u tim odborima, način rada Narodne skupštine jeste materija koja mora da se reši Poslovnikom Narodne skupštine. Neko će da kaže, mi imamo slučajeva da se posebnim zakonima materijalnim odredbama regulisala posebna nadležnost pojedinih skupštinskih odbora i da se, recimo, kao primer navede Zakon o Narodnoj banci Srbije. Funkciju predlagača po tom zakonu vrši skupštinski Odbor za finansije. Tada je to bilo nezakonito i danas je to neustavno. Ukoliko takva rešenja budete dalje nastavili da ugrađujete u naše propise, gde ćete izvan Ustava dati nadležnost skupštinskim odborima, onda činite još veću neustavnost od one koju su učinili daktilografkinja i kafe kuvarica.
Zahvaljujem poslaniku Zoranu Krasiću. Na član 18. amandman je podneo poslanik Slaviša Topalović. Vlada, Odbor za odbranu i bezbednost i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 19. amandman je podneo poslanik Dragan Čolić. Vlada, Odbor za odbranu i bezbednost i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dragan Čolić.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 19. kojim predlažem brisanje ovog člana, jer je članom 3. Ustavnog zakona za sprovođenje Ustava Republike Srbije predviđeno da se donese zakon o službama bezbednosti, a ne zakon o osnovama uređenja službi bezbednosti Republike Srbije, kako je predloženo. Republika Srbija nije savezna država da bi donosila zakon o osnovama uređenja službi bezbednosti. Donošenje ovakvog zakona podrazumeva postojanje savezne države i država članica koje bi donosile svoje zakone u skladu sa saveznim zakonom koji reguliše osnove uređenja određene oblasti. Nije sporno da je glavni motiv donošenja ovog zakona predstojeći predsednički izbori. Gospodin Marković izgara u odbrani ovog zakona. Gašo Knežević me podseća ovako malo na agenta 006, a gospodin Marković na 007, onako kao Šon Koneri, malo ovako proćelav kao i on, za šišanje sve manje, a za poliranje biće. Da li je sporno da je špijunaža prisutna? Jeste. Da li je zakonita? Nije. Osim u slučajevima kada to rade ambasade, koje su za to zadužene, čiji je to jedan od poslova. Što se tiče kontrole javnosti, nemam tu iluziju da možemo da iskontrolišemo kao poslanici Narodne skupštine i od toga neće biti ništa. To je samo ovako jedna iluzija, o tome je već pričano. Savet za bezbednost će raditi u skladu sa strategijom. Šta je strategija, čija je, o tome je dosta rečeno. Otprilike, kao kada bi nacionalna strategija bila strategija DS, pa me to podseća kada bi odredili timove Partizana i Crvene zvezde da predstavljaju reprezentaciju Srbije. Nije to reprezentacija Srbije. To jesu timovi, ali ne može strategija jedne partije, politika jedne partije da bude državna ili nacionalna strategija. Sada, šta je tu transparentno? Transparentno je da se tačno zna ko za koju obaveštajnu službu radi. Imali smo slučaj Perišić i Džona Nejbora, pa umalo da glavu izgubi onaj koji je pratio, otkrio tu špijunažu. Oni koji su to radili, oni nisu došli pod udar sankcija, zakona itd. On je stradao posle, ali to spada već u neke druge zakone, u božije, možda, ne znam. Predlog zakona je loš, ali u ovoj sferi nije samo problem u zakonu, nego u primeni. Većina zakona koje donosite ima upravo problem u primeni. Teoretski može da se napiše bilo kakav zakona, ali kada treba praktično da se primeni, tu dolazi do problema. Ono što je za mene bitno, za nas iz poslaničke grupe SRS, to je u stvari primena i onaj ko primenjuje taj zakon. Ono što bi hteo da naznačim, ono što je na mene ostavilo poseban utisak, to je diskusija gospodina generala Delića. Ako je imalo efekta, mi to iz SRS znamo, mi isto mislismo, takva je naša ideologija. Čovek je govorio na najbolji način o tome kakva je naša država i sramna je uloga aktuelne vlasti u zaštiti svojih građana koji se nalaze pred Haškim tribunalom. General Delić je išao tamo da brani i svoje saborce, i Srbiju, i građane Srbije i sve ono što se događalo proteklih godina. Kakva je to Vlada, neozbiljna, nepatriotska, rekao bih da ste vi projektovani, tipovani otprilike, kao što je Amerika kada je krenula na Irak. Morali su da izmisle neko naoružanje hemijsko, ovakvo ili onakvo, i od toga nije bilo ništa. Razorili tu zemlju, razorili kulturu, arhitekturu, poubijali narod, doveli do pustoši tamo i onda im treba neka vlast. Kakva vlast? Treba im irački DOS, koji će da služi ne interesima građana Iraka, nego interesima prozapadnih zemalja, odnosno proamerički usmerenih. Tako je i ovde u Srbiji, vi ste tipovani da sprovodite politiku Amerike ili EU, potpuno je to svejedno. Moguće je da je isto. Još uvek se bavimo trivijalnim stvarima, za to vreme odigravaju se mnogo značajnije i sudbonosnije stvari. Recimo, kada pričamo o sferi bezbednosti, o službama bezbednosti, da li se iko od nas zapitao koje se sve akcije u okviru tih službi odigravaju večeras? Neko je u zasedi, neko prati, neko prisluškuje, neko vrši likvidaciju, a mi se ovde bavimo teorijom, mi smo to uredili tu oblast i samo da završimo ovu raspravu, pri kraju je i glasanje i onda u toj sferi neće da bude nikakvih problema. Mišljenje Vlade o ovom mom amandmanu, kaže, isto je kao kod poslanika Sulejmana Spaha. Mi gospodina Spaha izuzetno cenimo, to je izuzetno sposoban poslanik, jedan od najboljih u poslaničkoj grupi SRS, ali njegovi motivi oko ovog amandmana su možda drugačiji. Ne bih sada da gledam kako je njemu odgovoreno, nego kao poslanik Narodne skupštine Republike Srbije želim da Vlada kaže, e, odgovor na amandman, mišljenje o amandmanu poslanika Dragana Čolića je takvo i takvo. Pošto je Vlada takva, ona me malo podseća na crvljivu jabuku, crvljiva jabuka ne čeka oluju, nju sruši prvi povetarac, a posle predsedničkih izbora Boris Tadić će na manekensku pistu, to najbolje radi, a Tomislav Nikolić da vodi Srbiju i srpstvo.
Reč ima poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, u nekoj želji da nam stvori neki lažni privid demokratije i civilne kontrole obaveštajnih službi, napravljen je ovaj član 19. koji se tiče nadležnog skupštinskog odbora i obaveze koje direktori službi imaju prema tom odboru. Kaže se šta su njihova prava, ali kaže se šta ne mogu članovi odbora da traže od direktora neke službe bezbednosti. Kaže, ne može da traži identitet sadašnjih i bivših saradnika službe; potpuno razumljivo, jedino još ako su neki od vas pre petnaestak i možda malo više godina radili za vas toliko omražen režim Slobodana Miloševića, pa je to jedan od razloga zašto ne može da se otkriva identitet, a inače su poznata imena i Sokrat, i Žires i zna se ko je sve radio za tu službu. Neki su bili čak i predsednici vlada, neki su sada u nekim kabinetima, bili su ministri, tako da džabe pokušavate to da sakrijete. Dalje, pripadnicima službe sa prikrivenim identitetom, verovatno i takvih je bilo pre petnaestak godina koji su sada u ovim novim demokratskim vladama, trećim licima kojima bi otkrivanje tih podataka moglo da šteti, dalje metodama pribavljanja obaveštajnih i bezbednosnih podataka, akcijama koje su u toku, načinu u primeni posebnih postupaka i mera, podacima i informacijama koje su pribavljene u razmeni sa stranim službama i međunarodnim organizacijama. Tu sada mogu da kažem da nešto smešnije niste mogli da napišete. Hajde neka mi neko kaže od vas koje vi to podatke možete da dobijete od neke strane službe, ali prave podatke koji mogu da koriste zemlji, njenoj bezbednosti. Vi možete da dobijete podatke od britanske službe bezbednosti gde se krije Radovan Karadžić. Od američke službe bezbednosti možete da dobijete podatak gde se krije Ratko Mladić. Pazite, i jedni i drugi imaju nekakav interes, pa malo rade jedni protiv drugih. O tome svemu informišu i Karlu del Ponte, pa vam ona dolazi ovde i lupa packe, doduše, čujemo da ide, sva sreća, dalek joj put, ali činjenica jeste da samo takve podatke možete da dobijete. Da li možete da dobijete neke podatke koji se tiču bezbednosti zemlje? To ne možete da dobijete. Nemate više ni od koga da dobijete. Sve one obaveštajne službe koje su poticale iz zemalja koje su nama prijateljske ste rasterali. Sve kontakte ste pokidali, a razlog je bio taj što su vam britanska obaveštajna služba i američka obaveštajna služba to naredile. Nikakve više podatke ne dobijate od bilo koje obaveštajne službe, osim od ove dve. Mislim da ta razmena podataka je uglavnom jednosmerna. Već sam rekao, oni više nemaju ovde pravih obaveštajaca, nemaju ni potrebe. Kada je bio uhapšen onaj njihov diplomata, zajedno sa onim izdajnikom Perišićem, za koga ste vi glasali da bude potpredsednik Vlade Republike Srbije, tada su vam Amerikanci zapretili da više ne smete da hapsite njihove špijune i kaznili vas da neće više špijuni ni da vas špijuniraju, nego ćete morati na telefonski poziv da podnosite raport za sve ono što njih interesuje, i to je činjenica, to jeste tako. Znači, kada vam se obrati veliki Džordž, i Tadić i Koštunica stanu mirno i referišu. Dame i gospodo iz DOS-a, moram još nešto da vas pitam, da li znate da su i američka i britanska obaveštajna služba radile ispitivanje javnog mnjenja i anketu ko će biti predsednik Republike Srbije posle izbora. Trebalo je da vam kažu da je budući predsednik Republike Srbije Tomislav Nikolić.
Na član 19. amandman je podneo narodni poslanik Slavko Jerković. Vlada, Odbor za odbranu i bezbednost i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Petar Jojić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj član 19. je vrlo značajan i o njemu bih samo ukratko želeo da dam nekoliko napomena. Šta to znači - pripadnik bezbednosti sa prikrivenim identitetom? Znam šta je saradnik, znam šta je pripadnik službe bezbednosti, ali pripadnik sa tajnim identitetom nije bio poznat našoj službi. Nije isključeno, kao što je rečno, da i među nama nema onih koji su sa prikrivenim tajnim identitetom. Dame i gospodo, što se tiče člana 19, alineja 7, obratite pažnju ona je vrlo značajna, jer prema ovom članu, direktor službe bezbednosti dužan je na zahtev Odbora za bezbednost da omogući članovima odbora pristup u prostorije službe, dozvoli im uvid u dokumentaciju, obratite pažnju, da dozvoli uvid, ali koju, pruži podatke i informacije o radu službe i odgovori na njihova pitanja u vezi sa radom službe. Šta je ovde problem, šta je sporno, šta je uskraćeno odboru? Članovi odbora ne mogu od službi bezbednosti tražiti podatke, one koje je gospodin Arsić napomenuo, o identitetu sadašnjih i budućih saradnika. Slažem se da ne može sve biti javno i da se u svakom slučaju svi saradnici ne obelodane. Ne mogu dati podatke o pripadnicima sa prikrivenim identitetom, trećim licima kojima bi otkrivanje tih podataka moglo da šteti. Međutim, kada je sledeća stvar u pitanju, zašto, ovo je vrlo važno za poslanike. O akcijama koje su u toku, skrećem pažnju ponovo, zašto Odbor za bezbednost i Narodna skupština ne mogu da znaju koja je akcija u toku, a tiče se države, premijera ili predsednika Republike? Molim vas, ako je bila akcija u toku, prvi i drugi put, na kraju i treći put, da je bila akcija pripremana za ubistvo premijera Zorana Đinđića, zašto niste obavestili Odbor za bezbednost, zašto nije Narodna skupština obaveštena? Da li je tačno da je služba znala da se priprema? Zašto se nije sprečilo i zašto služba unutrašnjih poslova, tj. Odbor za odbranu i bezbednost ne bi imao saznanja o tome koje su akcije u toku, pogotovo ako su u pitanju akcije u kojima se priprema ili na nekoga atentat, otmica ili napad na ustavno i državno uređenje. U tim slučajevima Odbor mora biti obavešten. Šta ćemo ako pojedinac propusti, promakne mu, ne obavesti nadležne organe da je moguće da dođe do katastrofalnih posledica? Zbog toga smatramo da je Odbor za odbranu i bezbednost ovim zakonom uskraćen da kontroliše rad službi bezbednosti. U članu 19. se kaže – direktor službe dužan je, na zahtev Odbora, da pruži određene podatke. Međutim, da li će da pruži podatke o tajnom praćenju? Neće, nemojte se nadati. Da li će da pruži podatke o tajnom snimanju lica i objekata? Neće. Da li će da pruži podatke o tajnom prisluškivanju telefona, prostorija i automobila? Neće. Da li će da pruži podatke koji kompromituju određena lica? Da li će da pruži podatke o ucenama određenih lica? Da li će da pruži podatke ko se mešao u porodične odnose? Da li će da pruži podatke o tajnom pretresu stanova, bez dozvole nadležnog državnog organa, tj. bez suda? Da li će da pruži podatke o tajnom pregledu pisama i ostalih pošiljki? Neće pružiti. To je ono gde SRS smatra da je nužno uspostaviti neposrednu, ali čvrstu i jaku kontrolu. Kada je u pitanju saradnja sa međunarodnim službama bezbednosti i organizacijama, to je vrlo značajno pitanje. Međutim, ne moraju se znati detalji, ali se moraju znati principi saradnje, metodi saradnje i načela na kojima se ta saradnja zasniva. Ne može se reći – mi ćemo sarađivati sa stranim obaveštajnim službama ili stranim organizacijama. To nije dovoljno. Mora da se zna, da zna parlament i Odbor za odbranu i bezbednost koje su to tajne organizacije. Ovde ne sme biti tajni. One mogu da deluju, ali samo u okviru svog mandata. Mi do sada ne znamo da je bilo te saradnje, ali ako jeste, treba reći. SRS samo zna da se otvoreno sarađivalo jedino sa zločinačkom haškom organizacijom, tj. zločinačkim Haškim sudom. I Soroš je strana organizacija, ali profitabilna. Sa takvim organizacijama služba ne može da sarađuje. Prema tome, SRS jeste za punu i potpunu kontrolu, i mi nemamo u ovom zakonu uporište da nadležni odbor vrši kontrolu. Svakako će sada gospodin ministar da ispriča da je ovo dobar zakon od 19 – 20 članova, reguliše odredbe, kao što smo rekli, tri važne službe koje su morale da budu normirane daleko preciznije, opširnije i podrobnije. Ovako ovo je jedan zakon. Samo znam jedno, da će ovaj zakon da traže upravo pripadnici službe bezbednosti da se mora hitno menjati. Ovo ni primenu neće dočekati, zbog toga što se ovde pripadnici službe, i vojne i civilne, ne mogu snaći i ne mogu obavljati svoje poslove i zadatke po Ustavu. Hvala.
Da li se još neko javlja po amandmanu? (Ne.) Na član 20. amandman je podneo poslanik Milan Škrbić. Vlada, Odbor za odbranu i bezbednost i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 21. amandman je podneo poslanik Milenko Živković. Vlada, Odbor za odbranu i bezbednost i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.)
Poštovane kolege poslanici, na osnovu člana 145. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, podneo sam amandman na Predlog zakona o osnovama uređenja službi bezbednosti Republike Srbije. Ovim amandmanom predlaže se brisanje člana 21. jer je Ustavnim zakonom za sprovođenje Ustava Republike Srbije predviđeno da se donese zakon o službama bezbednosti, a ne zakon o osnovama uređenja službi bezbednosti Republike Srbije, kako je predloženo. Republika Srbija nije savezna država da bi donosila zakon o osnovama uređenja službi bezbednosti. Donošenje ovakvog zakona podrazumeva postojanje savezne države i država članica koje bi donosile svoje zakone, u skladu sa saveznim zakonom koji reguliše osnove uređenja određene oblasti.
Da li se još neko javlja po amandmanu? (Ne.) Na član 22. amandman je podneo poslanik Jovan Damjanović. Vlada, Odbor za odbranu i bezbednost i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Jovan Damjanović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, na osnovu člana 145. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije podneo sam amandman na član 22. Predloga zakona o osnovama uređenja službi bezbednosti Republike Srbije. Predlaže se brisanje ovog člana, jer je članom 3. Ustavnog zakona za sprovođenje Ustava Republike Srbije predviđeno da se donese zakon o službama bezbednosti, a ne zakon o osnovama uređenja službe bezbednosti Republike Srbije, kako je predloženo. Republika Srbija nije savezna država da bi donosila zakon o osnovama uređenja službi bezbednosti. Donošenje ovakvog zakona podrazumeva postojanje savezne države i država članica koje bi donosile svoje zakone u skladu sa saveznim zakonom koji reguliše osnove uređenja određene oblasti. Gospodo narodni poslanici, predlažem da se ovaj član briše u celosti, iz razloga što je ovaj član potpuno nepotreban i besmislen, jer se iz sadržaja ovog člana vidi da ovim zakonom nije regulisan rad službe bezbednosti, kako je to predviđeno članom 3. stav 2. Ustavnog zakona za sprovođenje Ustava Republike Srbije, nego kako bi se raspisali izbori za predsednika Srbije. Stav 1. ovog člana predviđa da će se rad službi bezbednosti urediti posebnim zakonima, a stav 2. u skladu saovim zakonom. Takođe, želim da kažem u ime SRS da se službe bezbednosti ne smeju politizirati, već moraju da budu servis građana sa jakom civilnom kontrolom. Da bi imali kvalitetnu službu bezbednosti i sigurnost građana i njihove imovine, služba mora biti adekvatno motivisana i mora biti mnogo bolje plaćena. Hvala.
Zahvaljujem, kolega Damjanoviću. Da li se još neko javlja po ovom amandmanu. Reč ima narodni poslanik Sreto Perić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, sva obrazloženja poslanika SRS vezana...
Molim, dame i gospodo, samo je potrebno još malo strpljenja i ostao je još samo jedan amandman. Izvolite imate novo vreme, gospodine Periću.
Dame i gospodo narodni poslanici, sva obrazloženja koja su podneli poslanici SRS uz amandmane na ovaj zakon nisu mogla na bolji način ukazati na besmislenost ovog zakona nego što ste vi to regulisali članom 22. Ovaj zakon bi možda odgovarao, ako se sećate kolega, kada je predsednik Narodne skupštine gospodine Oliver Dulić predlagao da se uradi jedan podzemni prolaz do bivše Savezne skupštine. Kada bi regulisali tu problematiku, možda bi jedan ovakav zakon mogao da bude prihvatljiv. Međutim, ako imamo u vidu da se ovim zakonom reguliše jedna veoma ozbiljna materija i da je članom 3. Ustavnog zakona o sprovođenju Ustava Republike Srbije, za koji je glasao najveći broj građana Srbije, i mi smo 30. septembra 2006. godine ukazali poverenje tom ustavu, vi ste to pogazili. Vi ste rekli u članu 22. prvog stava: Rad službi bezbednosti urediće se posebnim zakonom, u skladu sa ovim zakonom. Vi sami kažete da ovaj zakon nije razrešio probleme da bi došlo do raspisivanja izbora za predsednika Republike Srbije. U stavu 3. ovog člana rekli ste da se obavezuju nadležni organi da donesu neophodne podzakonske akte za sprovođenje ovog zakona. Takođe, bez rokova, bez ikakvog cilja i ideje. Poznato nam je da od 2000. godine DOS je u raznim oblicima doneo nekoliko neprihvatljivih i nakaradnih zakona, ali nijedan nije bio ovakav. Zaista ovaj zakon će do kraja dovesti pravni sistem Srbije u jednu neprimenjivu, u jednu poziciju gde će nam se ljudi, koji se ozbiljno bave ovom problematikom, smejati. Mislim da je ovo nedopustivo i da je neozbiljno. Na kraju, da kažem da je Vlada prilikom obrazloženja zbog čega se ne prihvataju amandmani SRS, kao što je kolega Čolić rekao, 22 puta se pozvala na obrazloženje vezano za amandman koji je podneo gospodin Sulejman Spaho na prvi član. Imamo ukupno 23 člana, a 22 puta Vlada se pozvala na obrazloženje, kao što je dala narodnom poslaniku Sulejmanu Spahu.
Zahvaljujem, gospodine Periću. Da li se još neko javlja? (Ne.) Na član 23. amandman je podneo narodni poslanik Zvonko Mihajlović. Vlada, Odbor za odbranu i bezbednost i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Zvonko Mihajlović.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na član 23. Predloga zakona o osnovama uređenja službi bezbednosti Republike Srbije. Amandman sam podneo zato što naziv zakona nije u skladu sa članom 3. stava 2. Ustavnog zakona za sprovođenje Ustava Republike Srbije. Republika Srbija nije federativno uređenja država, tako da ne postoji osnov da se ovim zakonom uređuju osnove, a zakonom neke federalne jedinice bliže uredi ova materija. Iza naziva zakona proističe da će Vlada svojim podzakonskim aktima bliže da reguliše materiju službe bezbednosti. Praksa je pokazala da kada su u pitanju ovako neprecizna zakonska rešenja često za posledicu imamo političku samovolju i voluntarizam. Hvala.
Zahvaljujem. Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Hvala. Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača Milan Marković, ministar za državnu upravu i lokalnu samoupravu želi završnu reč? Izvolite.
Gospodine predsedniče, razumem i vašu i zajedničku potrebu da se ova dugačka sednica završi, ali prosto osećam potrebu na kraju rada da se javim za reč, da se zahvalim svima koji su učestvovali u diskusijama, da kažem da mi je žao što je tako veliki stepen nerazumevanja međusobno za neke ideje sadržane u ovom predlogu zakona, da mislim da je Predlog zakona, i to ću ponoviti, i dobar utoliko što uvodi jednu novu dimenziju u naš obaveštajni sistem. Takođe, da se složim i sa tim da nam nedostaje niz drugih zakona i strategijsko-doktrinarnih dokumenata, ali prosto vreme je pred nama i ovo je recimo neki početni korak ka uspostavljanju te celine koja bi trebalo da ima i svoju programsku osnovu i takvu vrstu dokumenata, a i svoju normativnu osnovu kroz donošenje drugih zakona čije je usvajanje neophodno i na čije usvajanje su poslanici ovde s pravom ukazali. U svakom slučaju, bez obzira što je ovaj dan ovako dugačak, bilo mi je zadovoljstvo da učestvujem u radu, da slušam diskusije, možda i da razmenim sa vama poneku polemiku. Mislim da je sve to u korist države i građana i svih nas zajedno i zbog toga vam se još jedanput zahvaljujem.
Zahvaljujem se i ja vama, gospodine ministre. Dan je bio dugačak. Vi ste s nama ovde od 10.00 sati. Hvala vam puno na tome. Zaključujem pretres Predloga zakona o osnovama uređenja službi bezbednosti Republike Srbije, u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i pojedinostima Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, u pojedinostima i u celini. Pošto je Narodna skupština završila raspravu o svim tačkama dnevnog reda, saglasno članu 85. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, određujem 10.12.2007. godine, znači danas, u 23.55 časova kao dan za glasanje. [[Posle pauze – 23.55]] Dame i gospodo narodni poslanici, pre nego što pređemo na odlučivanje o tačkama dnevnog reda, potrebno je da utvrdimo kvorum za rad. Shodno članu 86. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, kvorum za rad Narodne skupštine u danima za glasanje postoji ako je na sednici Narodne skupštine prisutno najmanje 126 narodnih poslanika. Molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 130 narodnih poslanika, odnosno da je prisutno više od 126 narodnih poslanika i da postoje uslovi za odlučivanje. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O ODBRANI Pošto je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog zakona o odbrani, u načelu. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster na poslaničkoj jedinici. Za 130, nije glasalo pet, od 135 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona, u načelu. Pre prelaska na odlučivanje o amandmanima, podsećam vas da je Zakonodavni odbor, saglasno članu 146. st. 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine, odbacio kao neblagovremene amandmane narodnih poslanika Radovana Radovanovića na čl. 2, 10. i 29, i prof. dr Nebojše Ranđelovića na član 4. Prelazimo na odlučivanje o amandmanima. Na član 9. amandman je podneo poslanik Zoran Krasić. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za odbranu i bezbednost predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 38, protiv 129, nije glasao jedan, od 168 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 10. amandman je podneo poslanik Stefan Zankov. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za odbranu i bezbednost predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 38, protiv 128, nisu glasala dva, od 168 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 11. amandman je podneo Aleksandar Martinović. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za odbranu i bezbednost predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 38, protiv 128, nisu glasala dva, od 168 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 14. amandman je podneo poslanik Milan Avramović. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za odbranu i bezbednost predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 38, protiv 128, nisu glasala dva, od 168 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 15. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za odbranu i bezbednost predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 39, protiv 128, nisu glasala dva, od 169 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 17. amandman je podneo poslanik Momir Marković. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za odbranu i bezbednost predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 37, protiv 128, nisu glasala četiri, od 169 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 21. amandman je podneo poslanik Dejan Perjaničić. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za odbranu i bezbednost predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 52, protiv 112, nije glasalo pet, od 169 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Narodni poslanik Miletić Mihajlović predložio je da se posle člana 37. doda novi član 37a. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za odbranu i bezbednost predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 39, protiv 126, nisu glasala četiri, od 169 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 48. amandman je podneo narodni poslanik Igor Bečić. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za odbranu i bezbednost predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 39, protiv 127, uzdržan jedan, nisu glasala dva, od 169 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Narodni poslanik Nenad Čanak predložio je da se posle člana 66. doda novi član 66a. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za odbranu i bezbednost predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 27, protiv 137, nisu glasala četiri, od 168 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 76. amandman je podnela poslanik Vjerica Radeta. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za odbranu i bezbednost predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 37, protiv 129, nisu glasala dva, od 168 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 88. amandman je podneo poslanik Sreto Perić. Vlada nije prihvatila amandman, odbor za odbranu i bezbednost predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 37, protiv 128, nisu glasala tri, od 163 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 105. amandman je podneo poslanik Zlatan Jovanović. Vlada nije prihvatila amandman, odbor za odbranu i bezbednost predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 37, protiv 127, nisu glasala četiri, od 168 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 111. amandman je podneo poslanik Veroljub Arsić. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za odbranu i bezbednost predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 37, protiv 127, nisu glasala četiri, od 168 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na osnovu člana 140. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine Odbor za odbranu i bezbednost podneo je amandman na član 124. Predstavnik predlagača je prihvatio amandman na sednici Odbora za odbranu i bezbednost, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 140, uzdržan jedan, nije glasalo 27, od 168 poslanika. Narodna skupština je prihvatila ovaj amandman. Pošto smo završili odlučivanje o amandmanima, pristupamo glasanju o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o odbrani, u celini. Za 134, protiv jedan, nije glasalo 18, od 153 poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona o odbrani. Prelazimo na 2. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O VOJSCI SRBIJE Pošto je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog zakona o Vojsci Srbije, u načelu. Za 130, nije glasalo 16, od 146 narodnih poslanika. Narodna skupština je jednoglasno prihvatila Predlog zakona u načelu. Pre odlučivanja o amandmanima, podsećam vas da je Zakonodavni odbor, na osnovu člana 146. stav 2. Poslovnika, odbacio kao neblagovremene amandmane narodnih poslanika: Nebojše Ranđelovića na članove 2, 3, 4, 77. i 148, Slobodana Maraša na članove 4, 9, 17, 61. i 92. i Milene Stanković na članove 13, 18. 73. i 144. Predloga zakona. Prelazimo na odlučivanje o amandmanima. Na član 2. amandman je podneo poslanik Radiša Ilić. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za odbranu i bezbednost predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 38, protiv 128, nije glasalo dvoje, od 168 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milisav Petronijević, Rajko Baralić i Dušan Bajatović. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za odbranu i bezbednost predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 38, protiv 128, nije glasalo dvoje, od 168 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 2. amandman je podneo poslanik Goran Cvetanović. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za odbranu i bezbednost predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 38, protiv 128, nije glasalo dvoje, od 168 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Antić. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za odbranu i bezbednost predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 38, protiv 127, nije glasalo troje, od 168 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 4. amandman je podnela poslanik Vjerica Radeta. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za odbranu i bezbednost predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 38, protiv 128, nije glasalo dvoje, od 168 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milisav Petronijević, Dušan Bajatović i Bojan Milovanović. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za odbranu i bezbednost predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 37, protiv 127, nije glasalo četvoro, od 168 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 14. amandman je podneo Milisav Petronijević. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za odbranu i bezbednost predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 38, protiv 127, nije glasalo troje, od 168 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 14. amandman je, na osnovu člana 140. stav 5. Poslovnika, podneo Odbor za odbranu i bezbednost. Predstavnik predlagača, na sednici Odbora za odbranu i bezbednost, prihvatio je ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 139, uzdržan jedan, nije glasalo 26, od 166 poslanika. Narodna skupština je prihvatila ovaj amandman. Na član 15. amandman je podneo Miletić Mihajlović. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za odbranu i bezbednost predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 10, protiv 129, nije glasalo 27, od 166 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 17. amandman je podneo Miletić Mihajlović. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za odbranu i bezbednost predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 38, protiv 127, uzdržan jedan, nije glasalo dvoje, od 168 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 18. amandman je podneo Miletić Mihajlović. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za odbranu i bezbednost predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 38, protiv 129, nije glasao jedan, od 168 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 18. amandman je podneo poslanik Momir Marković. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za odbranu i bezbednost predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 38, protiv 129, nije glasao jedan, od 168 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 19. amandman je podneo Miletić Mihajlović. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za odbranu i bezbednost predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 37, protiv 128, nije glasalo troje, od 168 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 19. amandman je podneo poslanik Tatomir Baković. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za odbranu i bezbednost predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 37, protiv 128, nije glasalo troje, od 168 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 20. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su zajedno narodni poslanici: Dušan Bajatović, Željko Vasiljević i Milisav Petronijević i narodni poslanik Milosav Miličković. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za odbranu i bezbednost predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 37, protiv 129, nije glasalo dvoje, od 168 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 22. amandman, sa ispravkom, podneo je Rajko Baralić. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za odbranu i bezbednost predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 37, protiv 129, nije glasalo dvoje, od 168 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 23. amandman je podneo poslanik Nenad Čanak. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za odbranu i bezbednost predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da amandman nije u skladu sa Ustavom i pravnim poretkom Republike Srbije. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za jedan, protiv 138, nije glasalo 29, od 168 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 36. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Željko Vasiljević, Bojan Milovanović i Rajko Baralić. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za odbranu i bezbednost predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 37, protiv 129, nije glasalo dvoje, od 168 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 38. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Željko Vasiljević, Bojan Milovanović i Rajko Baralić. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za odbranu i bezbednost predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 37, protiv 129, nije glasalo dvoje, od 168 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 39. amandman je podneo poslanik Dragan Čolić. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za odbranu i bezbednost predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da amandman nije u skladu sa Ustavom i pravnim poretkom Republike Srbije. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 38, protiv 128, nije glasalo dvoje, od 168 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 39. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Željko Vasiljević, Bojan Milovanović i Rajko Baralić. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za odbranu i bezbednost predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da amandman nije u skladu sa Ustavom i pravnim poretkom Republike Srbije. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 37, protiv 128, nije glasalo troje, od 168 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 40. amandman je podneo poslanik Milan Avramović. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za odbranu i bezbednost predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 36, protiv 129, nije glasalo troje, od 168 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 42. amandman je podneo poslanik Zlatan Jovanović. Vlada i Odbor za odbranu i bezbednost prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 167, nije glasao jedan, od 168 narodnih poslanika. Narodna skupština je jednoglasno prihvatila ovaj amandman. Na član 44. amandman je podneo Dragoljub Simonović. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za odbranu i bezbednost predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 38, protiv 126, nije glasalo četvoro, od 168 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 45. amandman je podneo poslanik Nikola Savić. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za odbranu i bezbednost predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Za 38, protiv 127, nije glasalo troje, od 168 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 45. amandman je podneo Aleksandar Martinović. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za odbranu i bezbednost predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Za 38, protiv 127, nije glasalo troje, od 168 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 53. amandman je podnela poslanik Lidija Vukićević. Vlada i Odbor za odbranu i bezbednost prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Za 167, nije glasao jedan, od 168 narodnih poslanika. Narodna skupština je jednoglasno prihvatila ovaj amandman. Na član 61. amandman je podneo Ninoslav Dimitrijević. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za odbranu i bezbednost predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Za 38, protiv 127, nije glasalo troje, od 168 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 63. amandman je podneo poslanik Bojan Milovanović. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za odbranu i bezbednost predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Za 38, protiv 128, nije glasalo dvoje, od 168 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 66. amandman je podneo poslanik Sreto Perić. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za odbranu i bezbednost predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Za 39, protiv 127, nije glasalo dvoje, od 168 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 69. amandman je podneo poslanik Rajko Baralić. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za odbranu i bezbednost predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Za 38, protiv 127, nije glasalo troje, od 168 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Narodni poslanik Zoran Despotović podneo je amandman kojim predlaže da se posle člana 69. doda novi član 69a. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za odbranu i bezbednost predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da amandman nije u skladu sa Ustavom i pravnim poretkom Republike Srbije. Za 38, protiv 127, nije glasalo troje, od 168 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 84. amandman je podneo Milisav Petronijević. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za odbranu i bezbednost predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Za 38, protiv 126, nije glasalo četvoro, od 168 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 87. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Aleksandra Jerkov i Aleksandar Marton. Vlada i Odbor za odbranu i bezbednost prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Za 151, nije glasalo 17, od 168 narodnih poslanika. Narodna skupština je jednoglasno prihvatila ovaj amandman. Na član 91. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Aleksandra Jerkov i Aleksandar Marton. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za odbranu i bezbednost predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Za 9, protiv 126, nije glasalo 33, od 168 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 125. amandman je podneo poslanik Željko Vasiljević. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za odbranu i bezbednost predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Za 37, protiv 127, nije glasalo četvoro, od 168 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 154. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Aleksandra Jerkov i Aleksandar Marton. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za odbranu i bezbednost predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Za jedan, protiv 125, nije glasao 41, od 167 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 189. amandman je podneo poslanik Rajko Baralić. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za odbranu i bezbednost predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Za 37, protiv 125, nije glasalo pet, od 167 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 189. amandman je podneo poslanik Vlado Sekulić. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za odbranu i bezbednost predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Za 38, protiv 125, nije glasalo četvoro, od 167 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 190. amandman je podneo poslanik Vidoje Jovanović. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za odbranu i bezbednost predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Za 38, protiv 125, nije glasalo četvoro, od 167 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 190. amandman je podneo poslanik Rajko Baralić. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za odbranu i bezbednost predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 37, protiv 126, nije glasalo pet, od 168 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 191. amandman je podneo poslanik Željko Vasiljević. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za odbranu i bezbednost predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 36, protiv 127, nije glasalo pet, od 168 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 192. amandman je podneo Bojan Milovanović. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za odbranu i bezbednost predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 38, protiv 125, uzdržan jedan, nisu glasala četiri, od 168 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 193. amandman je podneo poslanik Jovan Miljanić. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za odbranu i bezbednost predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 9, protiv 126, nije glasalo 33, od 168 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 193. amandman je podneo poslanik Rajko Baralić. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za odbranu i bezbednost predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 37, protiv 127, nisu glasala četiri, od 168 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 193. amandman je podneo Radovan Radovanović. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za odbranu i bezbednost predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za jedan, protiv 125, nije glasalo 42, od 168 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 193. amandman je, na osnovu člana 140. stav 5. Poslovnika, podneo Odbor za odbranu i bezbednost. Predstavnik predlagača, na sednici Odbora za odbranu i bezbednost, prihvatio je ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 140, nije glasalo 28, od 168 narodnih poslanika. Narodna skupština je jednoglasno prihvatila ovaj amandman. Pošto smo završili odlučivanje o amandmanima, pristupamo glasanju o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o Vojsci Srbije, u celini. Za 130, nije glasalo 17, od 147 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština jednoglasno usvojila Predlog zakona o Vojsci Srbije. Prelazimo na 3. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O SPOLjNIM POSLOVIMA Pošto je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog zakona o spoljnim poslovima, u načelu. Za 130, nije glasalo 17, od 147 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština jednoglasno prihvatila Predlog zakona u načelu. Prelazimo na odlučivanje o amandmanima. Na član 2. amandman je podneo Aleksandar Martinović. Vlada i Odbor za inostrane poslove nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da amandman nije u skladu sa Ustavom i pravnim poretkom Republike Srbije. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 34, protiv 126, nije glasalo 7, od 167 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 4. amandman je podneo poslanik Vidoje Jovanović. Vlada i Odbor za inostrane poslove nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 37, protiv 127, nisu glasala tri, od 167 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 4. amandman je podneo poslanik Dušan Bajatović. Vlada i Odbor za inostrane poslove prihvatili su ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 164, protiv jedan, nisu glasala dva, od 167 poslanika. Narodna skupština je prihvatila ovaj amandman. Na član 4. amandman je podneo Ninoslav Dimitrijević. Vlada i Odbor za inostrane poslove prihvatili su ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 165, nisu glasala dva, od 167 narodnih poslanika. Narodna skupština je jednoglasno prihvatila ovaj amandman. Na član 5. amandman sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Miletić Mihajlović. Vlada i Odbor za inostrane poslove nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman sa ispravkom, pravno moguć. Vlada i Odbor za inostrane poslove nisu razmotrili ispravku amandmana koju je narodni poslanik Miletić Mihajlović dostavio 5. decembra 2007. godine. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 36, protiv 128, nisu glasala tri, od 167 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman sa ispravkom. Na član 5. amandman je podneo poslanik Dejan Mirović. Vlada i Odbor za inostrane poslove nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 37, protiv 125, uzdržanih nije bilo, nije glasalo pet, od 167 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. amandman je podneo poslanik Bojan Milovanović. Vlada i Odbor za inostrane poslove nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 37, protiv 124, nije glasalo 6, od 167 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 6. amandman je podneo poslanik Zoran Krasić. Vlada i Odbor za inostrane poslove nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni obor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 37, protiv 125, nije glasalo pet, od 167 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 7. amandman je podneo poslanik Rajko Baralić. Vlada i Odbor za inostrane poslove nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni obor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 37, protiv 123, nije glasalo 6, od 166 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 18. amandman je podnela poslanik Vjerica Radeta. Vlada i Odbor za inostrane poslove nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni obor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 37, protiv 124, nije glasalo pet, od 166 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 21. amandman je podneo poslanik Nikola Žutić. Vlada i Odbor za inostrane poslove nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni obor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 35, protiv 128, nije glasalo troje, od 166 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 23. amandman je podneo poslanik Mileta Poskurica. Vlada i Odbor za inostrane poslove nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni obor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 36, protiv 126, uzdržan jedan, nije glasalo troje, od 166 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 25. amandman je podneo poslanik Goran Cvetanović. Vlada i Odbor za inostrane poslove nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni obor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 37, protiv 128, nije glasao jedan, od 166 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Odbor za inostrane poslove podneo je amandman kojim predlaže da se posle Glave četiri doda nova Glava pet. Predstavnik predlagača, u toku pretresa Predloga zakona u pojedinostima, u ime Vlade, prihvatio je ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 138, nije glasalo 29, od 167 narodnih poslanika. Narodna skupština prihvatila ovaj amandman. Na član 34. amandman je podneo Odbor za inostrane poslove. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 140, nije glasalo 27, od 167 narodnih poslanika. Narodna skupština je prihvatila ovaj amandman. Na član 38. amandman sa ispravkom zajedno su podneli narodni poslanici: Balint Pastor, Laslo Varga, Elvira Kovač, Esad Džudžević, Bajram Omeragić, Srđan Šajn i Rajko Đurić. Vlada i Odbor za inostrane poslove nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni obor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za četiri, protiv 120, uzdržan jedan, nije glasalo 42, od 167 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na podnaslov iznad člana 61. i član 61. amandman je podneo narodni poslanik Miletić Mihajlović. Vlada i Odbor za inostrane poslove nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 37, protiv 127, nije glasalo troje, od 167 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Pošto smo završili odlučivanje o amandmanima, pristupamo glasanju o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o spoljnim poslovima, u celini. Za 130, nije glasalo 17, od 147 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona o spoljnim poslovima. Prelazimo na 4. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O OSNOVAMA UREĐENjA SLUŽBI BEZBEDNOSTI REPUBLIKE SRBIJE Pošto je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog zakona o osnovama uređenja službi bezbednosti Republike Srbije, u načelu. Za 140, nije glasalo 7, od 147 narodnih poslanika. Narodna skupština je prihvatila Predlog zakona u načelu. Prelazimo na odlučivanje o amandmanima. Na naziv zakona amandman je podneo poslanik Zoran Krasić. Vlada, Odbor za odbranu i bezbednost i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 36, protiv 127, uzdržan jedan, nije glasalo dvoje, od 166 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 1. amandman je podneo poslanik Sulejman Spaho. Vlada, Odbor za odbranu i bezbednost i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 36, protiv 127, nije glasalo četvoro, od 167 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 1. amandman je podneo poslanik Nemanja Šarović. Vlada, Odbor za odbranu i bezbednost i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 36, protiv 127, nije glasalo troje, od 166 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Antić. Vlada, Odbor za odbranu i bezbednost i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 36, protiv 127, nije glasalo troje, od 166 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 2. amandman je podneo poslanik Milorad Buha. Vlada, Odbor za odbranu i bezbednost i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 36, protiv 128, nisu glasala dva, od 166 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 3. amandman je podneo poslanik Paja Momčilov. Vlada, Odbor za odbranu i bezbednost i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 36, protiv 126, nisu glasala četiri, od 166 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 3. amandman je podnela poslanik Vjerica Radeta. Vlada, Odbor za odbranu i bezbednost i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 36, protiv 128, nisu glasala dva, od 166 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 3. amandman je podneo Odbor za odbranu i bezbednost. Predstavnik predlagača prihvatio je ovaj amandman. Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se amandman prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 142, protiv jedan, nisu glasala 23, od 166 poslanika. Narodna skupština prihvatila ovaj amandman. Na član 4. amandman je podneo poslanik Saša Valjarević. Vlada, Odbor za odbranu i bezbednost i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 36, protiv 126, nisu glasala četiri, od 166 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Vlada, Odbor za odbranu i bezbednost i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 36, protiv 128, nisu glasala dva, od 166 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. amandman je podneo poslanik Nikola Vukelić. Vlada, Odbor za odbranu i bezbednost i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 36, protiv 128, nisu glasala dva, od 166 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Jovan Daja. Vlada, Odbor za odbranu i bezbednost i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 33, protiv 126, nije glasalo 7, od 166 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 7. amandman je podneo poslanik Momčilo Duvnjak. Vlada, Odbor za odbranu i bezbednost i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 35, protiv 127, nisu glasala četiri, od 166 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 8. amandman je podneo poslanik Srboljub Živanović. Vlada, Odbor za odbranu i bezbednost i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 31, protiv 126, nije glasalo 8, od 165 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 8. amandman je podneo Aleksandar Martinović. Vlada, Odbor za odbranu i bezbednost i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 34, protiv 127, nije glasalo pet, od 166 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 8. amandman je podneo Odbor za odbranu i bezbednost. Predstavnik predlagača prihvatio je ovaj amandman. Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se amandman prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 139, nije glasalo 27, od 166 narodnih poslanika. Narodna skupština je prihvatila ovaj amandman. Na član 9. amandman je podneo poslanik Dragan Živkov. Vlada, Odbor za odbranu i bezbednost i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 37, protiv 129, nije glasao jedan, od 167 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Vlada, Odbor za odbranu i bezbednost i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 37, protiv 128, nisu glasala dva, od 167 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 10. amandman je podneo Radoslav Jevremović. Vlada, Odbor za odbranu i bezbednost i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 36, protiv 127, nisu glasala četiri, od 167 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Amandman kojim se posle člana 10. dodaje novi član 10a, podneo je narodni poslanik Božidar Koprivica. Vlada, Odbor za odbranu i bezbednost i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 37, protiv 126, nisu glasala četiri, od 167 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 11. amandman je podneo poslanik Veljko Kovačević. Vlada, Odbor za odbranu i bezbednost i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 36, protiv 127, nisu glasala četiri, od 167 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 12. amandman je podneo poslanik Predrag Mikić. Vlada, Odbor za odbranu i bezbednost i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 37, protiv 126, nisu glasala četiri, od 167 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 12. amandman je podneo poslanik Zlatan Jovanović. Vlada, Odbor za odbranu i bezbednost i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 36, protiv 126, nije glasalo pet, od 167 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 13. amandman je podneo Radovan Milovankić. Vlada, Odbor za odbranu i bezbednost i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 38, protiv 127, nisu glasala tri, od 168 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 14. amandman je podneo poslanik Ognjen Mihajlović. Vlada, Odbor za odbranu i bezbednost i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 38, protiv 126, nisu glasala četiri, od 168 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 15. amandman je podneo narodni poslanik Gojko Radić. Vlada, Odbor za odbranu i bezbednost i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 38, protiv 126, nisu glasala četiri, od 168 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 15. amandman je podneo poslanik Veroljub Arsić. Vlada, Odbor za odbranu i bezbednost i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se amandman prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 167, nije glasao jedan, od 168 narodnih poslanika. Narodna skupština je prihvatila ovaj amandman. Na član 16. amandman je podneo Dragoljub Simonović. Vlada, Odbor za odbranu i bezbednost i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 36, protiv 127, nije glasalo pet, od 168 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 16. amandman je podneo poslanik Radiša Ilić. Vlada, Odbor za odbranu i bezbednost i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 38, protiv 126, nisu glasala četiri, od 168 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 17. amandman je podneo poslanik Dušan Stupar. Vlada, Odbor za odbranu i bezbednost i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 38, protiv 125, nije glasalo pet, od 168 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 17. amandman je podneo Nebojša Stefanović. Vlada, Odbor za odbranu i bezbednost i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 38, protiv 126, nisu glasala četiri, od 168 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 18. amandman je podneo poslanik Slaviša Topalović. Vlada, Odbor za odbranu i bezbednost i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 36, protiv 126, nije glasalo 6, od 168 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 19. amandman je podneo poslanik Dragan Čolić. Vlada, Odbor za odbranu i bezbednost i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 38, protiv 126, nisu glasala četiri, od 168 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 19. amandman je podneo poslanik Slavko Jerković. Vlada, Odbor za odbranu i bezbednost i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 38, protiv 123, nije glasalo 7, od 168 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 20. amandman je podneo poslanik Milan Škrbić. Vlada, Odbor za odbranu i bezbednost i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 36, protiv 126, nije glasalo 6, od 168 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 21. amandman je podneo poslanik Milenko Živković. Vlada, Odbor za odbranu i bezbednost i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 39, protiv 124, nije glasalo pet, od 168 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 22. amandman je podneo poslanik Jovan Damjanović. Vlada, Odbor za odbranu i bezbednost i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 37, protiv 128, nisu glasala tri, od 168 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 23. amandman je podneo poslanik Zvonko Mihajlović. Vlada, Odbor za odbranu i bezbednost i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 37, protiv 128, nije glasalo dvoje, od 167 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Pošto smo završili odlučivanje o amandmanima, pristupamo glasanju o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o osnovama uređenja službi bezbednosti Republike Srbije, u celini. Za 139, nije glasalo pet, od 144 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština jednoglasno usvojila Predlog zakona o osnovama uređenja službi bezbednosti Republike Srbije. Dame i gospodo narodni poslanici, prelazimo na odlučivanje Narodne skupštine o POVREDAMA POSLOVNIKA na koje su u toku sednice ukazali narodni poslanici. Pošto je u toku sednice ukazano na povrede Poslovnika Narodne skupštine, podsećam vas na odredbu člana 100. stav 4. Poslovnika, prema kojoj ako i posle objašnjenja predsednika Narodne skupštine narodni poslanik ostaje pri tvrdnji da je Poslovnik povređen, Narodna skupština će, bez pretresa, odlučiti o tom pitanju u danu za glasanje. Saglasno navedenoj odredbi Poslovnika, prelazimo na odlučivanje. Narodni poslanik Aleksandar Martinović, na sednici 3. decembra 2007. godine, u 13.15 časova, ukazao je na povredu člana 87. Poslovnika. Molim da Narodna skupština odluči da li je povređen navedeni član Poslovnika. Za 35, protiv 128, uzdržan jedan, nije glasao jedan, od 165 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština odlučila da nije povređen navedeni član Poslovnika. Narodni poslanik Čedomir Jovanović, na sednici 3. decembra 2007. godine, u 15.55 časova, ukazao je na povredu člana 104. Poslovnika. Molim da Narodna skupština odluči da li je povređen navedeni član Poslovnika. Protiv 135, uzdržan jedan, nije glasalo 29, od 165 poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština odlučila da nije povređen navedeni član Poslovnika. Narodni poslanik Nenad Milić, na sednici 3. decembra 2007. godine, u 16.35 časova, ukazao je na povredu članova 100, 104. i 105. Poslovnika. Molim da Narodna skupština odluči da li je povređen navedeni član Poslovnika. Protiv 135, nije glasalo 30, od 165 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština odlučila da nije povređen navedeni član Poslovnika. Pošto je Narodna skupština obavila razmatranje svih tačaka dnevnog reda ove sednice i odlučivanje o njima, saglasno članu 99. Poslovnika, zaključujem Petu sednicu Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2007. godini.