Dame i gospodo narodni poslanici, neozbiljnost kod predlaganja ovog seta zakona se pokazala i danas. Iako su poslanici poslaničke grupe G17 plus, a čiji je ministar eksponent Vlade Republike Srbije koja je predložila ove zakone, danas koliko-toliko došli pre zakazanog vremena, činjenica je da je ova skupštinska većina više nego klimava, da ima problema u radu kod nastavka sednice, kod izglasavanja zakona. Mi smo na sve to upozoravali prilikom konstituisanja, stvaranja te neprincipijelne skupštinske većine i to će zaista imati dalekosežne posledice po građane Srbije. Vi ćete sa nategnutom skupštinskom većinom da izglasavate zakone koji građanima ne idu u prilog, a ekonomska kriza se produkuje sve više i više iz dana u dan; stvara se jedan sistematski haos i na tržištu kapitala i sada imamo slučaj da vidimo kroz predlog ovih zakona. Kada se radi o zakonu o nacionalnoj korporaciji za osiguranje stambenih kredita, taj inicijalni kapital, cela pompa oko svega toga, novinski naslovi, istupanje Mlađana Dinkića, sve neodoljivo podseća na slučaj Nacionalne štedionice. Istina je sasvim drugačija. Najpre, taj inicijalni kapital od 10 miliona evra ne samo da nije dovoljan nego je smešan, s obzirom na činjenicu da se kalkuliše nekim podatkom da nekoliko stotina hiljada ljudi u Srbiji, jer nikada ne možete do kraja to da ustanovite, danas nema stanove. Oni potiču iz svih socijalnih struktura, a među njima ima i onih koji imaju dvoje i više dece, intelektualaca, radnika, onih sa srednjom školom, sa zanatom i mnogih koji su nezaposleni i koji uz pomoć svojih roditelja, koji su penzioneri i imaju više nego jadne penzije, plaćaju stanarinu i izdržavaju svoju decu i pokušavaju da nađu neko uhlebljenje. Tako je u Kragujevcu u kome živim, a verovatno nije bolja situacija ni u mnogim drugim gradovima južno i severno od Beograda, a naročito znate da je taj problem nedostatka stanova u Beogradu i te kako izražen. Ovde se špekulisalo proteklih dana jednim podatkom koji je osvanuo pre nekoliko dana u svim štampanim medijima. Ministar Dinkić kaže, a to su novine uglavnom prenele, da u Srbiji ima preko 50.000 ljudi koji su kreditno sposobni da uđu u aranžman kupovine stana na 20 godina sa kamatom koja izvesno mora da bude veća za svaku poslovnu banku koja se upusti u taj projekat od 8%, odnosno 8,5% koliko je lažno prikazana inflacija. Kažu da je rata za kredit za prosečnu stambenu jedinicu u Beogradu za četvoročlanu porodicu 389 evra. Moguće je da u Srbiji ima preko 50.000 onih koji mogu da plaćaju toliku ratu, ali tih 50.000 sigurno nema potrebu za kupovinom stana. To vam pouzdano tvrdim, jer oni koji imaju potrebu da kupe stan - nemaju. Govorim o proseku, a uvek kada govorimo o pomoći građanima, o zakonima koji će da unaprede životni standard i da omoguće ljudima da bolje žive, moramo da uzmemo prosek Srbije. Ako pogledate da je ta prosečna plata 200 evra, dolazite do neverovatne situacije da nekome nudite da kupi stan na 20 godina sa kamatom od preko 9%; taj će da vas pogleda i da vam kaže - šta ti to meni pričaš, nemam dovoljno ni za osnovne životne namirnice, ne znam kako da preživim, pitanje je šta će sutra da me snađe, a kamoli da uđem, da li ću ostati bez posla ... Postao je manir i prethodne DOS-ovske vlade i režima, a sada i ove, jer inače potičete iz istog miljea, da preduzima takve korake da ostavlja uglavnom ljude bez posla. Ta cela priča je smešna. Kao da smo u nekom vremeplovu, pa se vraćamo na onaj spot; a neko je rekao G17 plus, pa je izašao gospodin Marković na repliku; nije, bio je spot Narodne banke, ali spot u kome je glavni akter bio Mlađan Dinkić koji se pojavio kao jedan od aktera te petooktobarske revolucije posle dva-tri meseca i obećao u spotu, u kome je sve lepo i šareno, čuje se cvrkut ptica, kako ćemo da vozimo skupe automobile, deca će da se školuju u inostranstvu, praviće se kuće, ići će se na zimovanje, na letovanje. Ne da nije bilo toga, nego se u Srbiji i za vreme njegovog mandata kao guvernera Narodne banke sprovodila, a i sada se nastavlja takva ista politika preko njega kao eksponenta ekonomsko-mafijaškog lobija, eksponenta onih koji sa svojom ekonomskom politikom žele da naprave takve eksperimente koji će uništiti privredne subjekte, a svakako produkovati još veću ekonomsku i socijalnu krizu. Nemoguće je da u roku od osam minuta, koliko je neki interni dogovor za nas poslanike SRS-a da izlažemo po ovom setu zakona, kažem nešto o svih pet predloga. Moram da kažem nešto što je ključno, a vezano je za zakon o osiguranju. Neprihvatljivo visok cenzus mora da se prepolovi. Nemoguće je da ustanovite za osiguravajuća društva cenzus koji ne postoji nigde u Evropi, a pri tom imate najmanje premije. Šta će se desiti? Po već starom receptu Dinkića kod uništavanja a ne sanacije nacionalnih banaka, isto tako ostaće lobisti iz nekoliko osiguravajućih kuća. Dovešće se dva-tri osiguravajuća društva iz inostranstva. Osnovna polisa za osiguranje vozila, u to budite sigurni, biće kao u Velikoj Britaniji 2000 evra. Da ne govorim o životnom osiguranju, što nikome neće pasti na pamet, ionako su ljudi pod ovom i ovakvom vlašću, koja se gotovo nimalo ne razlikuje od prethodne, izgubili svaku volju i čekaju zaista prave i korenite promene. Kako je moguće da ministar kaže da imamo haos na tržištu osiguranja, kada želi kroz ovakav predlog zakona da se netržišno posluje. Jer, ako imate monopol u jednoj državi, ako je u pitanju bankarski lobi, a videli smo kako to funkcioniše, sada lobi osiguravajućih kuća, kako će da posluju oni koji će ostati po volji ministra, jer je ingerencije prebacio na Narodnu banku Srbije, a čuli smo da, osim sada Srbije, Kazahstana i još dve zemlje, to nigde u svetu ne postoji; kako je moguće da onda nova osiguravajuća društva, odnosno kuće posluju. Nemoguće je, jer takav cenzus oni ne mogu da plate. On mora, u najmanju ruku, da se prepolovi, ako želimo tržišno poslovanje i ako želimo da omogućimo građanima da, kao što je to normalno svuda u svetu, u iole razvijenim zemljama, koriste polise osiguranja i za automobile, što je svakome osnovno, ali uz sve mogućnosti i polise životnih i neživotnih osiguranja. Ovaj zakon nije dobar i gotovo je prepisan od Božidara Đelića, nekada velikog prijatelja i takođe "eksperta", koji je funkcionisao u tandemu sa Mlađanom Dinkićem; prilikom svog odlaska, u poslednjim danima svog ministrovanja Đelić nam je dostavio jednu knjigu, svojevrsni udžbenik u kome se nalazi i gotovo isti ovakav predlog zakona o osiguranju. Kakva je razlika? Naravno da nije nikakva, zato građani zaista očekuju korenite i radikalne promene koje neminovno moraju da se dese; takve promene da imaju drugačiju vladu, koja će da bude po volji naroda, što ova svakako nije. Da bismo do toga došli, mi moramo da idemo korak po korak. Najpre da izaberemo predsednika. Morate da znate, iako verovatno niste svesni toga, bar ne svi, da je narod već odlučio. Tomislav Nikolić za predsednika, realno.
Reč ima narodni poslanik Predrag Mijailović Lune, a neka se pripremi narodni poslanik Aleksandar Vučić.
Dame i gospodo narodni poslanici, DSS će podržati paket finansijskih zakona koje je predložila Vlada Republike Srbije. Predlog zakona o formiranju nacionalne korporacije za osiguranje stambenih kredita ima za cilj da se u našoj zemlji ožive dugoročni stambeni krediti na rok od 20 do 30 godina sa nižim kamatnim stopama, ispod 9%. To će se postići time što će nacionalna korporacija za osiguranje stambenih kredita osigurati dugoročne stambene kredite dobijene od poslovnih banaka i time što će dati poseban stimulans bankama da se odluče da daju dugoročne stambene kredite sa nižim kamatnim stopama. Napominjem da banke, kao i potražioci kredita ne moraju koristiti usluge nacionalne korporacije za osiguranje stambenih kredita ako to ne žele. DSS podržava ovaj predlog zakona koji je predložila Vlada pod rukovodstvom dr Vojislava Koštunice, jer zna da je mladom čoveku, a i svakom čoveku posle rođenja i školovanja potreban posao i stan. Znamo svi mi ovde da bez stana nema ni formiranja porodice, a u isto vreme ako nema formiranja porodice, nema ni borbe protiv bele kuge. Ovaj zakon pogađa sva tri cilja,jer ovim zakonom se povećava stambena izgradnja i povećavaju se investicije, pokreće se industrija, građevinska operativa i ostale potrepštine koje prate stambenu izgradnju,otvaraju se nova radna mesta. Ovim zakonom se prvi put obećava da će investicije biti moguće širom cele Srbije, tj. da ćemo videti kranove i u Užicu i u ostalim gradovima širom Srbije, a ne samo u Beogradu, Novom Sadu, Nišu i ostalim većim gradovima. Ovim zakonom Vlada Republike Srbije, pod vođstvom dr Vojislava Koštunice, obećava da će učiniti sve da se pokrenu investicije u Srbiji, kako bi se otvorila nova radna mesta. Zakonom o nacionalnoj korporaciji za osiguranje stambenih kredita baš se pogađa u centar investicija i on predstavlja motornu snagu u novim investicijama u zemlji Srbiji, uz napomenu da će se sigurno ubrzo naći novi zakoni, koji će pospešiti ovaj zakon (mislim na zakon o hipotekama i druge prateće zakone). DSS će podržati vladin Predlog zakona o osiguranju. Zašto? Zato što se ovde povećava cenzus za osnivanje osiguravajućih zavoda, odnosno ustanova. Mi svi ovde dobro znamo kako su prolazili osiguranici, da im vrlo često nije nadoknađivana šteta. Uzmimo za primer poljoprivrednike. Koji god poljoprivrednik je osigurao, nikada ništa nije dobio ni od jedne osiguravajuće kuće. Znamo svi da ako gradna oluja poruši jedan voćnjak čak ne daju ni za onu godinu što će biti roda, već kažu – neka daju dok se malo oporavi voćka ili biljka, ako je u pitanju kukuruz ili pšenica, izađe neka komisija i kaže – pa, dobro, biće tebi 20-30 posto roda; a svi mi ovde znamo da se voćnjaci, pogotovo u užičkom kraju, ne mogu oporaviti za godinu, dve, tri i da obično posle gradne oluje nema ploda dve do tri godine, odnosno prihoda. Ovde se uvodi celovit nadzor nad osiguravajućim ustanovama, i to neposredno preko inspekcije, tako da ne bi moglo biti laži i prevare. Zato će sada i poljoprivrednici moći da osiguraju svoje "fabrike pod nebom". Ovde se predviđa i uvođenje posebnog dobrovoljnog osiguranja u zdravstvu, što je jedan dodatni motiv da se sutra mogu pokrenuti i investicije u zdravstvu i otvaranje novih radnih mesta. Kad je reč o Predlogu zakona o javnim nabavkama, razlog da DSS podrži ovaj zakon nalazi se u tome što se po prvi put dovode u povoljniji status domaći proizvođači i domaći davaoci usluga za 20 posto u odnosu na inostrane proizvođače i davaoce usluga. To znači konkretno da na tenderima imaju prednost domaći proizvođači i davaoci usluga, ako budu skuplji za 20 posto od inostranih proizvođača i davalaca usluga. Predlogom ovog zakona ispunjavaju se i predizborna obećanja DSS i Vlade da će kroz zakonske regulative dovesti u povoljniji položaj domaće proizvođače i davaoce usluga, kako bi bili konkurentni na našem tržištu, a samim time će se štititi srpska preduzeća i radna mesta i daće se mogućnost da se stvori obrtni kapital u domaćim preduzećima da bi mogla da ulažu u nove investicije i otvaranje novih radnih mesta. Zar, gospodo narodni poslanici, braćo i sestre, treba još nešto nabrajati, zbog čega treba ove zakone prihvatiti? Ja dobro znam da nijedan zakon nije idealan, ali ovi zakoni baš pogađaju u centar investicija i daj Bože da ubrzo vidimo pokretanje investicija i kranove širom Srbije. Zato vas pozivam da glasate za ove zakone.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Vučić, a neka se pripremi narodni poslanik Jovan Todorović. (Nije tu.) Reč ima narodni poslanik Jovan Todorović, a neka se pripremi narodni poslanik Vjerica Radeta.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, zbog kratkoće vremena za izlaganje govoriću isključivo o zakonu o osnivanju nacionalne korporacije za osiguranje stambenih kredita. Dva su ovde ključna pitanja. Mnogo toga je ovde rečeno, ali ja ću vašu pažnju usmeriti na ta dva ključna pitanja. Prvo je – ako će nacionalna korporacija za osiguranje stambenih kredita potencijalno moći da osigura oko 160 miliona evra ukupnog iznosa kredita koji bi građani Srbije mogli na osnovu ovog zakona da povuku kod komercijalnih i poslovnih banaka, onda se postavlja pitanje kako doći do kreditnog potencijala od tih 160 miliona evra? Jasno je da je jedna ovakva odredba zakona bila potrebna, da je poslovnim bankama trebalo neko ohrabrenje da idu u odobravanje stambenih kredita, ali se objektivno postavlja pitanje kako ćemo ta sredstva obezbediti. Dva su realna izvora. Jedan je štednja građana, i devizna i dinarska, a drugi izvor je eventualno obezbeđenje povoljnih kredita u poslovnim i komercijalnim bankama, da bi one mogle izvršiti plasman kod građana, odobriti stambene kredite koje bi poslovne banke osigurale po osnovu ovog zakona. Imajući na umu ukupnu situaciju u Republici Srbiji, platežnu moć stanovništva, imaćemo mnogo problema u sprovođenju ovog zakona, pre svega sa stanovišta mogućnosti običnog građanina da obezbedi plaćanje rate kredita koja, i kada je minimalna, neće biti ispod 200 evra. To je objektivan problem, jer prosečna plata u Srbiji jeste ispod 200 evra. Ako se kaže da jedno domaćinstvo može biti zaduženo najviše do 60% ukupnih primanja tog domaćinstva po osnovu ovog kredita, onda ćemo doći do praktičnih problema da se ovaj posao realizuje na terenu. Drugo ključno pitanje je – kako čitavu ovu aktivnost rasporediti u zemlji Srbiji, odnosno kako obezbediti ravnomerno regionalno pokrivanje. Mi imamo objektivne probleme, imamo nerazvijene opštine, srednje razvijene i jako mali broj razvijenih opština. Bojim se, čak i ako sve ovo bude funkcionisalo, da ćemo imati situaciju da se na ovaj način obezbeđuju krediti za stambenu izgradnju samo u velikim gradovima, poput Beograda, Novog Sada, eventualno Niša. Sve druge sredine imaće problem, pre svega zato što je uništen domaći bankarski sistem i što je činjenica da u malim sredinama skoro da i nemate banaka. Ako ima, to su filijale, a najčešće ekspoziture. Kako sada jednom mladom bračnom paru, čoveku bez stana, omogućiti da po osnovu ovog zakona obavi odgovarajuće procedure, kada u njegovom mestu i nema poslovne banke koja bi se tim poslom bavila? I to će biti problem. U vezi sa tim mogao bih da postavim pitanje zašto predlagač nije išao nešto šire u ovoj priči, pa, između ostalog, predvideo mogućnost da lokalne samouprave budu osnivači lokalnih korporacija za osiguranje stambenih kredita. Onda bi, recimo, SO poput Loznice mogla da u fond za osnivanje takve korporacije izdvoji 50.000 - 100.000 evra, puta 16, to je 800.000 - 1.600.000 evra potencijala iz koga se može finansirati izgradnja stanova. Kada to rasporedite na 160 opština, obezbeđujete realno prisustvo i manjih i većih sredina u čitavoj ovoj priči oko izgradnje stanova. Mislio sam da podnesem amandman te vrste, ali onda bih morao da promenim čitav koncept ovog zakona. Pretpostavljam da bi mi ministar odgovorio da lokalne samouprave ni sada ništa ne sprečava da učine ovo o čemu ja govorim. Ali, jedna je priča kada se to uredi zakonom, a druga je priča kada se kaže – sadašnjim postojećim propisima to nije zabranjeno. Treće, što mislim da je važno, mi ćemo samo po osnovu hipoteka osigurati ove stambene kredite, i to u odnosu 1:1. Pitam – zašto se u čitavu ovu priču nije uključio jedan potencijal koji zovemo stara devizna štednja, koji zovemo posedovanje hartija od vrednosti po osnovu obveznica zajma ili nekih drugih vidova. Zašto se ne daje mogućnost da oni koji će uzeti kredite povraćaj tih kredita garantuju i svojim postojećim nekretninama. Time bismo praktično situacije u životu olakšali. Npr. da neko otplati 51% uzetog kredita, već se uselio u stan, ne daj bože umre, nema ko da nastavi otplatu tog kredita, onda je banka, po odredbama ovog zakona, ovlašćena da koristi hipoteku, da je prodaje, ili da prodaje stan, pa da se onda ona razlika od 85-100% naplaćuje od ove korporacije itd. Ali kada bi više vidova osiguranja takvog kredita bilo uključeno u čitavu ovu priču, onda bi ovo o čemu ja govorim bilo na neki način eliminisano, jer bi se koristili, kao obezbeđenje, ti drugi vidovi, kao što je stara devizna štednja, kao što je hipoteka nad nekim drugim nekretninama itd. Neću da budem nedisciplinovan, mislim da je vreme za diskusiju poslaničke grupe SPS isteklo.... (Predsednik: Tačno sedam minuta.) Samo da završim ovo. Da li treba ovakav zakon Srbiji? Treba, tu nema nikakve dileme. Da li je ono što je predloženo u zakonu dovoljno? Nije. Da li se ovaj zakon može popraviti? Može, bolje je išta nego ništa. Sada imamo takvu situaciju da građevinarstvo stoji, da se poslovne banke zbog prevelikih rizika ne odlučuju da plasiraju kredite u stanovništvo, pa i po osnovu stambene gradnje. Ovo je jedan ohrabrujući korak za poslovne banke. Državna politika i politika Vlade treba da ide u tom pravcu da se obezbedi taj kreditni potencijal. Ako ćemo jedan deo obezbediti preko štednje, onda je sasvim sigurno da država mora obezbediti odgovarajuće donacije iz kojih bi, eventualno, preko poslovnih banaka plasirala odgovarajući kreditni potencijal, ili relativno povoljne kredite u iznosu od 150 do 200 miliona evra, da bi ta čitava priča mogla da počne. Hvala.
Hvala vama. Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta, neka se pripremi narodni poslanik Vladimir Homan.
Spajanje rasprave o pet predloga zakona koji se nikako ne mogu svrstati u jednu celinu, dame i gospodo, predstavlja gušenje demokratije i onemogućavanje narodnih poslanika da rade posao koji su im poverili građani Srbije. Pre dva dana mi se žale novinari ispred ove sale,kažu – ne znamo kako sa ove sednice da izveštavamo, imamo jedan minut za uključenje u program, a treba nam 25 sekundi da nabrojimo zakone o kojima se raspravlja. Zamislite, kada su to konstatovali novinari, šta će da nam kažu građani koji prate rad ove sednice. Zbog javnosti Srbije, najveću pažnju u setu ovih zakona zaslužuje zakon o nacionalnoj korporaciji za osiguranje stambenih kredita, zato što ste vi iz poslaničke većine i predstavnici Vlade Srbije ovih dana na sva zvona oglasili priču kako će posle usvajanja ovog zakona svi koji nemaju stanove u Srbiji moći da podižu povoljne kredite. To jednostavno nije tačno. Ovaj zakon je jedna od šarenih laža Vojislava Koštunice i najviše podseća na onaj period iz 2000. godine kada je Vojislav Koštunica podržavao tadašnju vladu i Mlađana Dinkića, kao i sada, kada smo svakodnevno na televiziji gledali spotove kako ćemo za godinu dana na kredit kupiti stanove, za dve godine automobil, za tri godine nameštaj, letovanja, zimovanja, ne znam šta sve niste nudili. Znaju građani dobro da od toga ništa nije bilo, kao što znaju da i od ovog sada nažalost ništa neće biti. Vlada možda i može da obmanjuje građane, ali narodni poslanici ne smeju da iznevere poverenje građana, a pogotovo poštovane kolege narodni poslanici ne smeju da vređaju intelekt građana, ne smeju da omalovažavaju građane i da vređaju njihov zdrav razum. Zašto ovo kažem? Zato što niko u Srbiji ko nema stan posle usvajanja ovog zakona neće moći dobiti kredit da reši svoje stambeno pitanje. To je suština. Šta ste hteli ovim zakonom, odnosno šta Vlada hoće ovim zakonom? Vlada hoće da zaštiti bankarski lobi i građevinski lobi. Ko će moći dobijati kredite po ovom zakonu? Neko ko ima uknjiženu nepokretnost moći će tu nepokretnost, da stavi pod hipoteku i na ime toga moći će da podigne kredit. Znači, građevinska firma koja ima poslovni prostor će na taj poslovni prostor staviti hipoteku, uzeće kredit od neke banke i izgradiće stanove za tržište. Gde su tu građani Srbije? Naravno, nemamo mi ništa protiv da građevinske firme grade stanove za tržište, ali ko će kupovati te stanove? Kupovaće ih ljudi koji imaju dovoljno sredstava da mogu da kupe stan, jer to neće biti stanovi na kredit. Znači, građani Srbije, porodice u Srbiji koje nemaju stanove i dalje neće moći dobijati kredite da kupuju stanove i da rešavaju svoje stambene probleme. Kaže ministar, kada je obrazlagao ove predloge, da će na osnovu ovog zakona da se smanji kamata na kredite. Nema ministra, prenesite mu, gospodine Anđeliću, da je obavezan da objasni poslanicima i javnosti Srbije gde to piše u ovom zakonu, na osnovu kog člana ovog zakona će banke smanjivati kamate na hipoteke. Ne piše nigde, neće, i ovo nema veze sa tim. Ministar obmanjuje javnost. Naravno, nije mu prvi put. Kaže ministar da je ovaj zakon rađen u dogovoru sa bankama. Da možda nije radio u dogovoru sa Beobankom, Jugobankom, Investbankom, JU bankom, sa velikim srpskim bankama koje je likvidirao početkom 2001. godine? Naravno, tada je imao blagoslov Vojislava Koštunice koji je tada bio predsednik SRJ. S obzirom da imamo loše iskustvo sa Nacionalnom štedionicom, da još uvek nisu razrešeni problemi Nacionalne štedionice, da javnost Srbije još uvek nema pravu sliku o tome šta se dešavalo sa Nacionalnom štedionicom, molim vas kolege, koji ćete glasati za ovaj zakon, a znam da hoćete, nemojte da se igrate sa ovim predznakom – nacionalni. Kažite odmah da donosite zakon o osnivanju korporacije Lazarević-Hamović. Kažite narodu istinu. Što se tiče zakona o osiguranju, tu ću samo dve-tri primedbe da iznesem, pošto je nedovoljno vremena da se o ovako ozbiljnim zakonima na ovakav način raspravlja. Ministar kaže da zakon o osiguranju znači uvođenje reda u tržište osiguranja povećanjem cenzusa. Nije, ministre (koga nema ovde), nije, gospodo narodni poslanici. Suština je da ovim zakonom ministar želi da zaštiti Cepter banku, Delta banku, Dunav osiguranje, a svaki dan su pune novine, čitate svi, čita javnost Srbije šta se dešava u Dunav osiguranju, kako deluje lobi potpredsednika Vlade gospodina Labusa preko njegove supruge u Dunav osiguranju. Takođe, kaže ministar da se kontrola osiguranja poverava Narodnoj banci zbog toga što Narodna banka ima kadrove za superviziju. Nema, odnosno ima, ali ne za ovu svrhu. Pravi razlog zašto se ovo poverava Narodnoj banci jeste zaokruživanje pljačke G17 plus. Na ovaj način zaokružuju finansijsku konstrukciju i na ovaj način definitivno upravljaju jedino oni finansijama Srbije. Srbija to nije htela, sigurno. Što se tiče forsiranja životnog osiguranja, ovim zakonom i na ovaj način legalizuje se već postojeće stanje. Znate li koje je postojeće stanje? To što životno osiguranje danas u Srbiji rade osiguravajuća društva iz Hrvatske i Slovenije, i to neregistrovana, bez valjane dozvole. Gospodin Dinkić i Vlada Vojislava Koštunice i narodni poslanici koji će glasati za ovo legalizovaće nelegalan rad hrvatskih i slovenačkih društava koja već rade na našem terenu. Poštovane kolege poslanici, predlažem vam da ne usvajate ove zakone zato što usvajanjem ovih zakona oni koji budu glasali za njih obmanjuju građane Srbije. Građani Srbije od ove skupštine očekuju zakone od kojih će živeti bolje, realno.
Po Poslovniku, izvolite.
Član 99. kaže - poslanik može da govori samo o onom pitanju koje je na dnevnom redu. Na dnevnom redu nije Lazarević, nije Nacionalna štedionica. Nemojte obmanjivati građane Srbije da krediti za stan nisu povoljni. Možda nisu najidealniji, možda nisu onakvi kakve ste vi iz Srpske radikalne stranke za vreme vladavine dobijali, ali 250 evra je kirija za stan od 50 kvadrata u Beogradu, a za takav stan treba da se plati 350. Svako ko je stvarao neku imovinu u normalnim uslovima morao je mnogo čega da se odriče. Jednostavnije je da građanin 20 godina otplaćuje stan, pa da bude njegov, nego da 20 godina bude podstanar i da nema ništa.
Replika, izvolite.
Nešto mi je vrlo interesantno u izlaganju kolege koji se javio po Poslovniku. Retko se javlja gospodin pa mu ne znam ime. Narodni poslanici su ovde kritikovali Mlađana Dinkića i Vladu Srbije. Narodni poslanik koji je malopre govorio nije osetio potrebu da brani ni Vladu Srbije, ni Mlađana Dinkića, ali ne znam zašto ga zaboli Hamović i Lazarević, zašto izađe da brani baš Hamovića i Lazarevića. Što se tiče povoljnih kredita, gospodine, i dame i gospodo, ko to može u Srbiji da plati kredit ako je rata za kredit 300 evra, a ako je prosečna plata u Srbiji 200 evra. Znači da će kredite moći podizati oni koji imaju sredstava, oni koji imaju velike plate, a oni koji imaju velike plate uglavnom već imaju stanove. Naravno, Srpska radikalna stranka ne misli da ne treba omogućiti podizanje kredita ljudima koji imaju sredstva i ljudima koji imaju stanove, ali prioritet ove države i ove vlade treba da budu građani, treba da budu porodice koje nemaju rešeno stambeno pitanje.
Reč ima Branislav Ristivojević ... Samo trenutak, ovo je bila replika, nema replike na repliku. Izvinite molim vas, gospodine Ristivojeviću, niste se verovatno uključili, moje izvinjenje. Reč ima narodni poslanik Vladimir Homan, a neka se pripremi narodni poslanik Zoran Krasić.
Poštovani predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, posle ove demagogije da se vratimo činjenicama. Zakon o nacionalnoj korporaciji za osiguranje stambenih kredita ima osnovni cilj da pomogne građanima, a pre svega mladim parovima koji treba da reše svoje stambeno pitanje. Jedno istraživanje je pokazalo da se u Srbiji, nažalost, na jednog umrlog rađa 0,88 dece, znači imamo negativan prirodni priraštaj. Ljudi koji su učestvovali u tim istraživanjima su kao jedan od glavnih razloga zbog čega ne mogu da zasnuju porodicu, ne mogu da imaju decu, naveli nerešeno stambeno pitanje. Ovim ćemo pokušati da im pomognemo. Ovi koji kritikuju ovaj zakon verovatno nikada nisu bili podstanari. Ljudi koji su podstanari plaćaju mesečno po 200 ili 250 evra, pa i više. Umesto toga, oni će moći da plaćaju kredit i da kupe stan u svom vlasništvu. Drugi važan razlog zbog čega se ovaj zakon donosi je pokretanje privrede. Povećana tražnja za stanovima pozitivno će uticati na razvoj građevinarstva i pratećih delatnosti i dalji razvoj tržišta. Recimo, u Kanadi koja je još 1945. godine donela jedan ovakav zakon danas 40% društvenog bruto proizvoda nastaje na osnovu ovog tržišta. Propratni efekti ovog zakona će biti da će se eliminisati potreba za kupovinom stanova u kešu, kakva je sada uglavnom situacija. Tu postoji velikim delom haos i neuređenost, pa i zloupotreba, izbegavanje obaveza agencije prema državi. Trgovina nekretninama će na ovaj način iz jedne sive faze preći u legalnu fazu. Što se tiče načina rada korporacije, koji je izgleda najveća nejasnoća i kritičarima, korporacija će se baviti samo osiguranjem kreditnog rizika banaka. Time će se smanjiti visoke kamatne stope i ohrabriti banke da u većem broju odobravaju stambene kredite. Nigde u svetu ne postoji situacija da sezakonom određuju kamatne stope u ovom smislu, tako da ne znam o čemu se ovde priča. Smanjenjem rizika, znači, kamatne stope će same ići dole, tržište će se za to postarati, a ne zakon. U septembru će se početi sa realizacijom ovog plana i ovaj zakon će pokazati o čemu ćemo ovde moći da razgovaramo, pokazaće koliki će biti njegovi efekti, a njegovi efekti će se povećavati vremenom. Što se tiče kapitala od 10 miliona evra, to nije kapital samo od 10 miliona evra, već 16 puta više, tj. 160 miliona evra. Još nešto što je pozitivno - svaki stan će morati da bude uknjižen, znači da bude legalan, da bi na njemu mogla da se zasnuje hipoteka. Govorio bih još samo o zakonu o osiguranju, jer tu postoje nedoumice. Mnogima ne odgovara što će se uvećati cenzus za preko 100%. Pa, taj cenzus će dovesti do toga da na tržištu imamo samo ona osiguravajuća društva koja zaista mogu da isplate premiju osiguranja kada do toga dođe, a ne da građani budu u situaciji da plaćaju osiguranje, a da kada treba da naplate to ne mogu da učine. Zašto se nadzor poverava Narodnoj banci Srbije? Upravo zbog toga što ona može u kratkom roku da uvede red u ovaj haos. Nekima to smeta, ali Narodna banka Srbije poseduje kadrove, sistem, logistiku, a na ovaj način se takođe štede i budžetska sredstva, jer se ne osniva nova agencija, koja bi se morala finansirati iz budžetskih sredstava, već će to raditi Narodna banka Srbije. Na jednoj od prethodnih sednica, povodom jednog zakona, oni koji sada kritikuju što se ovo poverava Narodnoj banci Srbije, a ne Ministarstvu finansija, imali su potpuno suprotne argumente, tada su kritikovali što se određene nadležnosti poveravaju Ministarstvu finansija, tako da ne možemo zadovoljiti večito nezadovoljne, a to nam i nije cilj. Na kraju bih hteo da kažem da zaista ne razumeju svi ove zakone. Glasni su u kritici, i to nije čudo. Nisu svi kao neki imali privilegije da tokom devedesetih godina od Vlade Srbije dobijaju za male ili nikakve pare stanove, pa ih ove stvari sada ne zanimaju, sada imaju preča posla, recimo, bave se predsedničkom kampanjom. Oni koji ne razumeju moderne zakone bolje se razumeju u vradžbine, sekte i tome slično, ali ni u to se ne razumeju u potpunosti. Nisu svi ljudi samo zbog toga što su pismeni i što znaju da čitaju i pišu, razumeju se u ekonomiju, Srbija im je na prvom mestu, nisu oni zbog toga sektaši, znate. Odavno je poznat ljudski strah od onih koji ne razumeju i koji ne shvataju. Setimo se Galileja koga su spalili na lomači zbog toga što je rekao nešto što se tada nije svidelo i što nisu razumele široke narodne mase. Mrzeli su ga, gospodo, a ja vam poručujem da ne mrzite i ne plašite se obrazovanih i pametnih samo zbog toga što vi to možda niste.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, a neka se pripremi narodni poslanik Gordana Čomić.
Eto, imamo pet zakona koji gotovo da nemaju neke zajedničke dodirne tačke, osim ako se ne shvati da je zakon o dopuni Zakona o Narodnoj banci Srbije kolateralna šteta Predloga zakona o osiguranju. Da krenemo redom. Prvi zakon je zakon kojim Vlada Vojislava Koštunice obećava da će se u Srbiji graditi stanovi za mlade bračne parove i sve one koji nemaju rešeno stambeno pitanje. Ideja nije loša, prihvatljiva je, svaka vlast razmišlja o tome i ima u suštini i obavezu da to pitanje uredi i reši i da omogući ljudima da pod što povoljnijim uslovima dođu do krova nad glavom. Ali, ova vlada je svojevrsni specifikum, nudi nam papir sa naslovom - Predlog zakona o nacionalnoj korporaciji za osiguranje stambenih kredita. Ako pređemo preko ovog - nacionalnoj, pošto pola Vlade ima odbojnost prema svemu što je nacionalno, ostaje problem šta je u ovom predlogu zakona - korporacija. Ako je korporacija, onda bi to verovatno moralo da bude privredno društvo, društvo kapitala. Onaj ko je napisao ovaj tekst očigledno nije gledao Zakon o preduzećima. Da je pogledao Zakon o preduzećima, video bi kako se formira društvo kapitala i da u nazivu mora da ima i skraćenicu kako je izražen njen kapital - akcionarsko društvo, d.o.o. Država, doduše, može da formira i javno preduzeće, ali ovde imamo samo naznaku da se radi o pravnom licu. Vi na bazi ovog zakona nećete moći da registrujete ovo kod privrednog suda. Evo zbog čega, zato što je ovaj zakon praktično osnivački akt jednog preduzeća. Kada se pročita ceo ovaj zakon, ovde se ne vidi da li je to preduzeće formirano da bi sticalo dobit ili je možda neka neprofitna asocijacija. Osnivački kapital jeste onaj minimalni koji poznaje Zakon o preduzećima, ali ovaj nije izdeljen na akcije. Osnivački kapital nije izražen, valjda će ta korporacija da radi u nekim prostorijama, valjda će imati neku nepokretnu i pokretnu imovinu, nema toga. Ovde se ne zna ni koje je lice ovlašćeno da podnese prijavu za upis u sudski registar, ništa se ne zna ovde. Ovde čak nema ni šifre delatnosti. E sada, kada se pogleda ovo što ste naveli ovde u članu 9. kao delatnost, nazovi, korporacije, pa još koja se bavi osiguranjem, onda ja moram onome ko je pisao ovaj tekst da skrenem pažnju da je na ovoj sednici takođe na dnevnom redu i zakon o osiguranju i on kaže - vrste neživotnog osiguranja, član 10. Predloga zakona, pa, ima tamo tačka 14) gde se kaže – osiguranje kredita koje pokriva, pa su navedeni rizici, a između ostalog, nalazi se i jedan ovakav rizik osiguranja kredita za stambenu izgradnju. Da stvar bude još čudnija, onaj ko je pisao ovaj zakon nije video predlog ovog zakona. U članu 19. se kaže – zabrana upotrebe pojma "osiguranje". Verovatno je onaj ko je pisao ovaj prvi zakon mislio da se tu radi o zakonu kojim se obezbeđuju potraživanja banaka, a ne osiguravaju potraživanja banaka po osnovu stambenih kredita. Nije to slučajno urađeno. Nije to ekspertsko neznanje, nego podvala na koju želimo da ukažemo da će da se desi. Desiće se iz jednog prostog razloga, što se ovim zakonom garantuje samo stabilnost bankama i država preuzima, preko ove korporacije, rizik da banka ne izgubi. A, kada se pogleda struktura stambenog kredita koji bi se otplaćivao 20 godina, onda može da se primeti da kamate prevazilaze osnovnu glavnicu na početku uzimanja kredita. Znači, ako je stan 30.000 evra, ukupna obaveza će verovatno biti duplo veća. I, ko šta tu osigurava? Država preko korporacije osigurava banke, i to odabrane banke, da neće da izgube kamatu. Verovatno neće da izgube supstancu, odnosno onaj iznos kredita koji su dali građaninu, po osnovu naplate realizacijom hipoteke. Eto, to je ta podvala. Za ovu podvalu ne treba reklama. Za ovu podvalu je dovoljno da se uzme, što kažu građevinci, plajvaz, papir, sabere i oduzme, i vidi da problem visokih kamata, koji opterećuje građane, treba prema banci da reši korporacija koja će da garantuje profit i zaradu. A, povodom nekih laičkih opaski da se zakonom ne propisuje kamata, pa mi taj problem imamo kod stanogradnje i uopšte kod svih kredita, problem visokih kamata; da li je to deset, dvanaest ili ko zna koliko posto. Mi imamo problem na koji je malopre ukazao jedan poslanik - nemamo trajne izvore sredstava, banke nemaju potencijal za plasmane, a pogotovo za dugoročne plasmane, jer za plasmane rizik traje 20 godina. Kako se obara kamata? Ona se obara samo proizvodnjom, povećanjem količine robe na tržištu, rastom proizvodnje, i tu je problem. Ova i prethodna vlada su sve uradile da se uništi proizvodnja kod nas, a sada se navodno ova vlada setila, ili onaj deo ove vlade koji je 2001. godine dozvolio divljačku liberalizaciju spoljnotrgovinskog prometa, da to treba malo da se skreše, da se da podsticaj domaćoj proizvodnji. Zakasnelo. Ako želite stvarno da pomognemo, onda dajte da napravimo strategiju stambene politike. Strategija stambene politike ne može da bude zakon o osiguranju ili preciznije – o obezbeđivanju potraživanja banaka po osnovu stambenih kredita. Naša stanogradnja je još 1990. godine ušla u probleme. Svi to znamo. U velike probleme je ušla. Ni tada banke nisu bile spremne niti sposobne da stambeno kreditiraju, kada je bila daleko bolja situacija na finansijskom tržištu. Danas, ovakvim zakonom, pomaže se samo odabranim bankama. Ne pomaže se građanima. Pomaže se građanima koji već imaju da eventualno, na neki način, uvećaju svoju imovinu, i to je opet odabran broj ljudi. Ima li tu ravnopravnosti? Ima li tu jednakosti? Kako će mladi bračni par, sa završenim fakultetom, i neka se zaposle, kako oni mogu da otplate ovaj kredit?Ne mogu. Možda bi bilo bolje da se razmišlja o tome da li je stimulacija stambenog kreditiranja poslovnih banaka mogla da se izvrši preko nekih korekcija monetarne politike, u pogledu rezervi, likvidnosti i sl, da se banke stimulišu da daju dugoročne kredite. Ali, problem je što naše banke sada posluju kao klasične profitne organizacije, koje interesuje samo profit. Ne žele da snose rizik. Ne žele ništa da prevale na svoju grbaču. I ne treba to da rade, pošto su privatizovane. Ali, one u kojime je bilo državnog kapitala, one su uništene i zbog toga imamo onaj treći zakon gde tražite, praktično, da Vlada Republike Srbije odredi i uslove, i način, i sve povodom trgovine hartijama od vrednosti koje je dobila po osnovu nekih saveznih i republičkih propisa, po osnovu imovine koju je stekla Republika konverzijom potraživanja kod nekih firmi, po osnovu devizne štednje, akcija koje su došle u posed države po osnovu stare devizne štednje i one druge dve kategorije. I, tu je instalisana namera zloupotrebe. Vlada sve propisuje, i uslove i način. Pa, to je nemoguće. Nemoguće. Narodna skupština može da propiše uslove i način, a Vlada ima da se javi kao privredni subjekt i kao neko ko poseduje hartije od vrednosti, da učestvuje na tržištu u trgovini tim hartijama od vrednosti. Ali ne, ovde se sada želi da se završi posao i sa imovinom bivših banaka, jer je očigledno osujećena namera, kada je u pitanju Nacionalna štedionica i neke druge banke. I, naravno, na čelu te kolone se nalazi G17 plus u liku Miroljuba Labusa i liku Mlađana Dinkića. Ne sporim narodne poslanike, možda polovina njih i ne zna za ovu podlu varijantu. To je ta priča. Prvi zakon nema pravni osnov. Predlog zakona o nacionalnoj korporaciji nema ni pravni ni ustavni osnov. To što ste se pozvali na neku mogućnost da se uredi finansijski sistem, to nema veze sa ovim predlogom zakona i nemojte da nas ekspertski ovde dovodite u neprijatnu situaciju da ukazujemo na mentalne nedostatke onoga što je ovde napisano. Sredite te propise. Drugo, ako se ovaj zakon usvoji, vrlo vešto će Vlada Republike Srbije da kreira novac. U to treba da budete sigurni. Neko je rekao – hartije od vrednosti koje se tiču stare devizne štednje itd. će biti uključene u ovaj proces, jer treba da se obezbede hartije od vrednosti koje treba da pokriju tih 160 miliona evra. Mi smo podneli neke amandmane. Neću da ulazim u njihovu sadržinu, dovoljno je i ovo što vam se kaže, da ova dva zakona, prvi i drugi, ne treba ni usvajati. Veće su štete. Kaže – zaživeće septembra. Koje godine? Kao garancijski fond. Zakon je donet prošle godine, trebalo je da zaživi navodno septembra, pa nije, pa je pre mesec dana većina usvojila te izmene i dopune; neće ni taj fond da zaživi, budite sigurni. Ovi zakoni ne mogu da reše strukturne probleme naše privrede. Ne mogu, jer ništa nije učinjeno da se izbalansira roba i novac. Ništa nije učinjeno. Učinjeno je sve, ali suprotno. Pojavili su se eksperti za finansijska tržišta. Tržište je nerazvijeno, maltene i ne postoji. Javljaju se neki žutokljunci, završavaju posao po osnovu toga što znaju da cene šta je kapital, i naravno zgrću se pare. Gde odlaze pare? Odlaze u ruke pet-šest finansijskih lobija i kraj priče. A, ovde nam se plasiraju lepe priče, pa još neko kaže –to što vi pričate, to je socijalna demagogija. Zapamtite, optužili ste nas za socijalnu demagogiju. Videćemo se, bože zdravlja, za nekoliko meseci, pa ćete videti koji su efekti vaših propisa i vaših zakona. Čućete od građana koji su fekti. Što se tiče dopune Zakona o NBS, pa, evo, da se shvati o čemu se radi: to bi bilo kao da sada donosimo zakon o privatnom obezbeđenju i onda u tom zakonu napišemo – poslove hapšenja umesto policije radiće "Sigurnost-Vračar". To vam je zakon o dopunama zakona o NBS. Znači, kontrolu, nadzor, dozvolu, ono što je radilo Savezno ministarstvo finansija, na osnovu Ustavne povelje, pošto je to sve prešlo u republičko Ministarstvo finansija, to bi ono trebalo da radi. Ustav se ništa nije promenio u međuvremenu. Ne, sada nam kažu, pojavili su se Jelašićevi eksperti osposobljeni sa dobrim platama, nepotkupljivi, a oni mogu da zatvore krug, a banke, osiguravajuća društva... Zapamtite, dolaze nam i igre na sreću. I to će da se uveže u ovo kolo. Sve pare pod kontrolom G17 plus. Naravno, Vojislav Koštunica verovatno prihvata, čim se ne buni. Računa čovek, verovatno će da istrči neka afera i on će opet da bude čist. Takvog premijera mi imamo. On će opet biti čist. Ne mešam se, mi smo stranački to podelili, to je tamo gurao G17 plus, ne znamo. Zabavljaćemo se mi ovde sa anketnim odborima, verovatno, poprilično dugo, a zašto? Oko novca se ljudi svađaju. Doći će do sukoba finansijskih lobija. Zašto je ovaj zaradio ovoliko, a onaj manje. Ima da krene dokumentacija i potkazivanje. Sami ima međusobno da se potkazuju. Onda ima da se trese u državi. Verujte, ima da se trese. Ustav Republike Srbije nije promenjen, a pošto nije promenjen znači da poslovi izdavanja dozvole, ovlašćenja, nadzor, kontrola itd. sve treba da bude u Ministarstvu finansija ili pod patronatom Ministarstva finansija. Ne može centralna monetarna ustanova da radi ovaj posao, da budemo načisto, ne može, jer onda se koncentriše kompletna finansijska moć u rukama nečega što je van izvršne vlasti. Naravno, predlagač je vodio računa da baš tako bude. Što se tiče ovog poslednjeg, petog zakona, a neki kažu antikorupcijski propisi itd, stičem utisak da se to desilo po onoj narodnoj - videla žaba gde se konji potkivaju, pa i ona digla noge. Evo zbog čega. Ovim zakonom ne sprečava se korupcija, nego u suštini treba da se definiše ugovorna volja nečega što se zove država, državni organ, javno preduzeće i svakog ko posluje državnim sredstvima. Ovim zakonom treba da se njegova ugovorna volja definiše i da ona bude u skladu sa nekim postavljenim ciljevima državne i ekonomske politike, pa i privredne politike, kada su u pitanju javna preduzeća. Svako ko misli da se ovim zakonom sprečava korupcija grdno se vara. Od kada su krenuli tenderi... čuli ste pre nekoliko dana primer, jedna obična česma u veličini ove govornice izašla je na 7000 evra i sve, naravno, čisto, legalno, sve opravdano. A da pitate bilo kog preduzimača, rekao bi vam, dato za 300 evra ima da završi. Nemojte da se krijemo iza propisa. Ovom izmenom i dopunom pruža se, navodno, neka zaštita licima koja su učestvovala na tenderu i smatraju da je došlo do neke povrede postupka i da su njihova prava povređena; pruža im se neka post festum zaštita. Uopšte nije tačno. Prvo, bilo ko ko je malo u nekom poslu zna da te prigovore mogu da napišu samo naivni, jer čim napiše prigovor, on verovatno sa tom firmom ne može više da radi, pa neka mu bude i najbolja ponuda. Postoje neki drugi odnosi u tim poslovnim stvarima. Mene buni, a verovatno ćete to da izvučete, da izgurate, da normirate nešto što ipak zalazi u moral, da propišete neke kazne, verovatno te kazne treba da budu regulisane Krivičnim zakonom, a ne ovim, kao i drugim propisima. Ukazao bih na jednu stvar. Postoji jedna oblast koju niko nije hteo da reguliše, ni prethodna vlast, ni Đelić kada je donosio zakon, a ni ovi kada ga menjaju. Mogla je da se reguliše na sličan način, samo da je onaj ko je pisao ovaj zakon otišao u svoju upravu za javne nabavke da vidi mišljenja koja je ta uprava dala, saglasnosti koje je dala i stavove koje je zauzela povodom Zakona o javnim nabavkama. Zakon o javnim nabavkama je slovenački zakon, prepisan, pa je prvih pet meseci bilo problema sa prevodom, pa su davali posebna mišljenja, prevodili ljudi sa srpskog na srpski ponovo; a samo da znate kakav je to kvalitet zakona. Ovim zakonom, recimo, nisu obuhvaćene konsultantske usluge, konsalting usluge nisu. Jedan primer: Vlada Republike Srbije reši da napiše neki propis, što ne raspiše na tender, pa da se jave svi koji su zainteresovani da pružaju usluge pisanja tog propisa? U onoj prethodnoj vladi, zna se, Centar za liberalno-demokratske studije, niti tender, niti bilo šta, završava posao. Antimonopolski zakon, podelili profesori pare; a drugi propisi takođe, nije bilo tendera uopšte. Nije bilo konkurencije. Nije bilo tzv. transparentnosti. Ne, završeno. Samo da vas podsetim, 35% svih kredita, zajmova koje smo dobili za ove dve - tri godine od međunarodnih finansijskih organizacija, u strukturi, 35% je bilo za neke usluge koje dolaze iz inostranstva, a mi plaćamo 100% , a uzimamo verovatno samo 65% od toga. U ovom zakonu tu ne postoji korupcija. Dalje, usluge posredovanja, naravno, vrlo sam obavešten, pa pričam o uslugama posredovanja. Idite do vaše uprave i vidite kome je dala saglasnost da usluge posredovanja mogu biti i bez restriktivnog postupka i bez postupka po tenderu. Šta se krije iza toga? To niste naravno regulisali. Zašto? Zna se ko to može da radi i ko to može da završi. Zna se ko dobija saglasnost. Jedan prethodni ministar, "Eurofit" njegovo preduzeće za geometarske usluge, sve je ono premerilo, nema tendera, nema ništa, sve je završeno. Da li ste sprečili korupciju? Niste. Nije sprečena. Bilo je potrebno da se obuzdaju ljudi koji su došli na vlast da ne rasipaju državne pare, i to jeste za pohvalu i to svi treba da rade, ali nemojte da se radi na ovakav način, pro forme, odredbama zakona koje u sebi sadrže formulaciju za izigravanje, i zbog toga se ide na tumačenja i zbog toga uprava daje razne saglasnosti, odobrenja za sve i svašta. Naravno, kada se da saglasnost, sve je čisto. Budite uvereni da je sve prljavo, i to apsolutno prljavo. Dalje, postupak pred komisijom je donekle rešen, ali ko može kada pročita ovaj zakon posle izmena i dopuna da kaže, ali stvarno da kaže, da je korektni ponuđač, učesnik na javnom tenderu, zaštićen i da ovaj zakon garantuje da je on bio najpovoljniji, dobio najviše bodova, bez obzira na koji sistem se onaj ko nabavlja odluči, odredi koga će da izabere na tenderu. Da li možemo da kažemo da ovaj zakon garantuje da onaj ko je najkvalitetniji, najbolji dobija posao? Niko ne može da garantuje. Pošto to niko ne može da garantuje, onda se stvarno postavlja pitanje da li nam je uopšte potreban takav zakon. Deluje malo anahrono, ljudi neće da shvate zašto kritikujem ceo zakon, ceo koncept zakona, jer su svi ispričali bajke kako se sprečila pljačka i krađa. Ako je 2001. godine budžet nekoliko puta veći nego 2000. godine, ako je 2002. godine veći budžet nego 2001. godine, 2003. veći, sasvim je normalno da su veća sredstva išla za nabavke, sasvim je normalno da je po mnogo većoj ceni nešto nabavljeno nego što je nabavljano 2000. godine. Kada se poredi nešto, treba da se porede babe sa babama, a žabe sa žabama, a ne da se to zamiksuje i napravi jedna medijska priča i čovek koji gleda televizor i posmatra ovaj prenos može stvarno da shvati i da kaže - pa ovde se nešto epohalno desilo. Šta se to epohalno desilo? Legalizovano je ono što se radilo. Neki su dobili nadimke, neko je dobio nadimak "6%" u Šapcu, a neko je u Nišu dobio nadimak Šapa. Javna tajna je postala, raspišeš tender i završiš posao, jošako namestiš trojicu, četvoricu, još bolje završen posao. To ovaj zakon ne sprečava. Nema nameru da spreči, a sada se predstavlja kao nešto epohalno. Epohalno, profesori se skupe oko nekog instituta, naprave tezgu, uzmu po 300, 400 hiljada dinara za nešto što su možda i prepisali iz neke knjige, završen posao, sve je čisto, sve je mirno, svi zadovoljni, a još eksperti. Znate šta? I za ekspertske krađe postoji majstor koji može da im dolija. Verujte, ima, i nad majstorom postoji majstor, to da znate. Niko nije najjači, uvek ima neko jači. Zapamtite, upozoravam vas, od svega ovoga jači su birači. Nemojte njih da potcenjujete, nemojte da potcenjujete sa neustavnim zakonom o nacionalnoj korporaciji koja treba da obezbedi potraživanje banaka. Istog dana predlažete kontradiktorne stvari. Da li ima tamo neko od vas ko proverava ove zakone, da li imaju neki mentalni sklop, da li hronološki mogu da odgovaraju jedan drugom? Ne, ovde na medije, guraj na mišiće, a mi ćemo 50 hiljada stanova da napravimo. Neka bude deset posto od toga, pa da svi skačemo od sreće, ali neće biti ni to, biće seobe para i garantovanje profita onome ko uđe u posao stambenog kreditiranja. Njemu se samo garantuje kredit, ne garantuje se stan, niti stabilnost onome ko uzme taj kredit. Pogledajte ove banke koje su došle kod nas kako rade. Pre desetak godina Ustavni sud je poništavao ugovore, odnosno odluke ili pravilnike banaka, a na bazi toga su redovni sudovi poništavali neke ugovore i štitili uzimaoce kredita, ako je stajala klauzula o usklađivanju rate sa rastom marke. Sada je normalna stvar, ako se otplata vrši preko administrativne zabrane, da se odredi mesečna rata, a na tri meseca, negde i na mesec dana dobija radnik obaveštenje da zbog promene kursa dinara prema evru morate da doplatite još 700 dinara, pa kad se to sabere i oduzme, vidi se da tu ide 1:1,2. To su ti povoljni krediti. Uostalom, ja ne znam zašto mi uopšte pričamo o ovome. Godine 2000. na onim reklamama nije rečeno da će biti donet zakon da dobijamo stanove na kredit, nije rečeno da ćemo morati zakon da menjamo da bismo uzimali kola na kredit, nije rečeno da treba decu da šaljemo u inostranstvo na bazi zakona. Nama zakon nije bio potreban 2000. godine. Šta će vam danas zakon? Nema potrebe. Zato pozivam sve poslanike da mi ovih pet zakona vratimo ovoj našoj vladi, neka ona to malo pogleda, neka pronađe ustavni i pravni osnov, a, bogami, za neke zakone i mentalno održiv osnov, jer, verujte, malo ko više može da prevari ove naše birače.
Replika, Branislav Ristivojević, a onda reč ima gospođa Gordana Čomić.
Uvažene kolege narodni poslanici, na ovako dugo i sadržajno izlaganje uvaženog kolege gospodina Krasića je zaista teško odgovoriti, ali uložio sam određeni napor. Pažljivo sam ga slušao svih 27 minuta i pokušaću da mu pružim odgovor samo na par stvari, na neke nelogičnosti, nedoslednosti u njegovom izlaganju, a, bogami, i stavljanje u nejednak položaj određenih kategorija naših građana. Zaista ne znam sa kojim razlogom, da li je to možda u politici SRS ili nije. Kažete, uvaženi kolega, da je naša stanogradnja još 1990. ušla u probleme i u problemima je i dan-danas. A, evo2004. je godina, to je 14 godina između. Šta ste vi, uvažene kolege iz SRS, radili tih 14 godina? Bili ste bar dve godine u republičkoj vlasti, 1998. i 1999, a šta ste vi preduzeli da rešite probleme u stanogradnji? Ništa. Konstatovali ste da su problemi postojali 1990, postoje danas, a taj period kada ste vi bili u vlasti kao da ga nema, kao da je "vreme koje su pojeli skakavci". Zašto vi niste nešto uradili, pa stimulisali stanogradnju? Zašto niste rešavali probleme onih koji nemaju stanove u ovoj zemlji? Kažete, uvažene kolege, da mi ovim zakonom obećavamo neke stanove, zidamo neke stanove nekim mladim bračnim parovima i slično. Mogu da vam kažem jednu stvar – dok ova vlada bude nosila odgovornost za upravljanje zemljom, država neće više nikome zidati stanove. Krajnje je vreme da se u ovoj državi raskrsti sa tom socijalističkom samoupravnom svešću, gde se država pojavljuje kao svemogući konobar sa punim tanjirima i pred svakog stavi jedan. Shvatite, država nikome ne zida stanove, niti ko dobija stan od države, niti ko treba da ga dobije, niti kome država treba da ga da. Posao države je da kreira uslove da stimuliše one koji imaju kapital, da ga da onima koji nemaju, da bi oni sa tim kapitalom mogli da odu na tržište stanova i da tamo kupe stan. To je posao ovog zakona. To je ono što ova vlada predlaže. Znači, potpuno ste pogrešno shvatili da mi zidamo stanove ili da nekom obećavamo stanove. Ne, toga nema, niti će biti dok ova vlada bude radila. Jedino što će biti, biće kreiranje povoljnog tržišnog okruženja, stimulisanje određene proizvodnje, ali ništa više od toga. Država nije, ni ne treba da bude, neki svemogući brat prisutan u našim životima da nas usmerava, da nas upravlja. Ona samo treba da nam kreira uslove, a svako od nas mora sam da se potrudi za taj stan. Svako će i dalje ovde morati, i po ovom zakonu, da zaradi taj svoj stan, neće biti dobijen taj stan, neće mu biti dat, niti će mu biti ozidan. Kažete, uvaženi kolega, kako će neki mladi bračni parovi sa završenim fakultetom plaćati neke rate za ove stanove. Ja stavljam naglasak samo nareči "sa završenim fakultetom"; a šta fali, uvaženi kolega, onima koji nemaju završen fakultet? Da li u programu SRS ide zidanje stanova samo onima sa fakultetima, a ove sa srednjom školom ćete, verovatno, gurnuti u zapećak? Šta ćete sa njima da radite? Šta ćete sa onim našim sugrađanima koji ni nemaju obrazovanje? Da li oni možda nemaju prava na te kredite? Nije bitno uopšte kako će oni plaćati rate za te kredite. Ovim zakonom mi ne pravimo nikakvu razliku između tih ljudi, kao da je sada bitno da li neko ima završen fakultet ili nema završen fakultet, kao da je nekom bitno da li neko ima formalno obrazovanje ili nema formalno obrazovanje. Ovim zakonom jednostavno treba da se kreira povoljno okruženje za razvoj stanogradnje, ovim zakonom treba da se spusti cena kapitala na tržištu i onda bi on trebalo da budezamajac. Prirodno je i normalno je da se osigurava, odnosno obezbeđuje potraživanje banaka. Ko će drugi da pozajmi novac, nego onaj ko ga ima, a to su banke. Ako smanjimo rizik bankama, one će biti stimulisane da ponude novac na tržištu po boljim uslovima. (Predsednik: Vreme, gospodine Ristivojeviću, budite ljubazni.) Ako se taj novac nalazi na tržištu po boljim uslovima, prirodno je da će ga onda ljudi lakše uzimati, bez obzira da li su mladi bračni par, da li su stari bračni par, da li su uopšte bračni par, da li uopšte imaju visoko obrazovanje, odnosno završen fakultet, da li imaju srednju školu ili nemaju. (Predsednik: Izvinite, gospodine Ristivojeviću.) Onda će lepo da krenu na tržište da kupe stan, a kada krenu da kupe stan to će dati zamajac stanogradnji, a stanogradnja industriji građevinskog materijala, a industrija građevinskog materijala industriji prateće opreme i sve skupa treba da bude zamajac privrednog razvoja u ovoj zemlji. Ono što je vrlo bitno, sve građane ovim zakonom stavljamo u jedan položaj, bez obzira da li su bračni par, da li imaju završen fakultet. Kako vidim, vi biste ih stavili u različite položaje; bitno je samo da li školovani dobijaju stanove i da li mogu da vrate kredite, a za ove neškolovane kao da vas baš briga. Ja to ne mogu da verujem. Meni je to prosto neverovatno. Ponavljam, vi niste ništa uradili, kada ste imali priliku 1998. i 1999, da rešite na planu stanogradnje, jer ste konstatovali probleme i 1990. i sada.
Hvala vama. Samo trenutak, dobićete reč po Poslovniku, gospodine Šaroviću. Samo da vas obavestim, gospodine Ristivojeviću, u odnosu na vreme predstavnika poslaničke grupe biće vam oduzeto tri minuta. Izvolite, gospodine Šaroviću. Oprostite, prvo sam video gospodina Šarovića pa vas. Po Poslovniku, dogovorite se. Hajde po godinama. Izvolite, gospodine Krasiću. Izvolite, navedite član.
Pozivam se na član 100. Poslovnika. Moram da objasnim gospodinu Ristivojeviću. Meni je drago da sam diskusijom uspeo da završim posao. Naravno, SRS je poznata po tome što ne pravi nikakvu razliku ... (Predsednik: Bićete ljubazni da citirate član, molim vas.) Član 100, uvredljivo se izrazio. Ja to doživljavam kao uvredljivo a sada ću da vam kažem i zbog čega. Mislim da je uvredljivo pre svega za SRS, jer ona ne pravi nikakvu podelu među građanima, ali ja sam upotrebio termin – mladi bračni par za završenim fakultetom - namerno i upravo zbog televizijske reklame i onoga što je bila neka politička matrica celog DOS-a, a to je damladi i školovani napuštaju zemlju, odlaze u inostranstvo. To je bio prigovor prethodnoj vlasti, od strane prethodne vlasti, pa se onda ispostavilo da je mnogo više za vreme prethodne vlasti otišlo u inostranstvo upravo tih mladih, školovanih, obrazovanih, nego za vreme prethodne prethodne vlasti. Da sam molio nekoga da me kritikuje, verovatno niko to ne bi uradio. Zato sam i zahvalan. Radio sam na stambenoj problematici oko osam godina, neposredno učestvovao u izgradnji preko 200 stanova, održavao preko 2,5 hiljade stanova za vreme one privatizacije stambenog fonda, bio jedan od retkih koji je slao elaborate i studije onoj vladi, a u toj vladi je bio premijer Zelenović, a kasnije i Radoman Božović, gde sam razradio sistem hipotekarne založnice i sistem kreditiranja stambene izgradnje preko banaka. Meni spočitavati to da smo mi iz SRS za jedan socijalistički koncept gde je država iznad svega i ona najbolje zna šta je najbolje za pojedinca, to vam je veliki promašaj, autogol, jer ja zastupam potpuno druge političke stavove. Molim vas, nemojte ono vreme dok je SRS bila u vlasti da nazivate vremenom koje su pojeli skakavci. To je vreme kada je moralo na nekoliko vrlo važnih mesta da se odgovori. Trebalo je suzbiti terorizam, a vidite danas da se ceo svet muči sa terorizmom, trebalo je zaustaviti NATO pakt koji bombarduje i trebalo je uvažiti građane koji slušaju one šerpe i one lonce. Tako, između tri nemani i desetogodišnje blokade, sankcija i želje onoga koji je to uveo da ovde zamrsi život, mi smo ipak uspeli da očuvamo i narod i državu i vi ste 2000. godine nas potvrdili u svemu što smo radili, jer smo u mnogo težim uslovima postigli mnogo bolje uslove nego kada ste uzeli te silne kredite i uništili sve što se može uništiti. Vodite računa kada kritikujete, jer ću vam uvek staviti u naručje i NATO pakt, i šerpe i lonce, i ovo što se sada Otpor preganja oko ovih silnih para i ovog finansiranja nekih kolona koje je trebalo da ruše režim. (Predsednik: Vreme.) To ću vam uvek spomenuti, jer vrlo dobro znam ko je, šta, gde i kada radio.
Hvala. Gospodine Šaroviću, odustajete ili ne? (Nije tu.) Izvolite, gospodine Ristivojeviću, po Poslovniku.
Uvaženi kolega gospodin Krasić je izašao za ovu govornicu po članu 100, međutim, uopšte nije govorio bilo šta o članu 100. Član 99. kaže – govornik može da govori o pitanju koje je na dnevnom redu. Ako ste sami sebe ograničili da izlazite za ovu govornicu po članu 100, znači da ste pokušali da ukažete na neku moju navodnu povredu dostojanstva ove skupštine i sl, onda možete samo o tome da govorite, a ne možete da pričate o tome šta ste vi radili i da se ponašate kao da ste lično uvređeni, da sada ističete kako ste vi to radili 8-9 godina. Ne sumnjam i imam puno poštovanja za rezultate vaše, privatne i poslovne, u životu, ali ja o tome nisam govorio. Ja sam govorio o rezultatima rada SRS na planu rešavanja stambenih problema u ovoj zemlji, u vreme kada je bila na vlasti, a tih problema je bilo mnogo, sami ste ih konstatovali, rešili ih niste. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Gordana Čomić, a neka se pripremi narodni poslanik Darko Glišić.
Dame i gospodo, pre komentara o pet zakona u objedinjenoj načelnoj raspravi koja upravo teče, samo ispravka jedne neistine izrečene za ovom govornicom, a u odbrani Galilea Galileja. Galileo Galilej nije spaljen nikada, spaljen je Đordano Bruno 1600. godine, a s obzirom da ima nas koji smo sledbenici duha Galileja, Kopernika i Đordana Bruna, onda da kažemo šta je uradio. Odrekao se učenja, nakon patnji sa inkvizicijom, pa onda tiho promrmljao "epur si muove" – ipak se kreće. Volela bih, kao opozicioni poslanik, da istu rečenicu upotrebim za Vladu Republike Srbije, ali nažalost ne mogu, stoji u mestu, ne kreće se nikuda. Dakle, pet zakona u objedinjenoj raspravi, opšti komentar – jedni mogu da se podvedu pod komentar "politički zakon", drugi su "tehnički", a treći su "neprimenljivi". Redom. Predlog zakona o nacionalnoj korporaciji za osiguranje stambenih kredita koji je podnela Vlada Republike Srbije pokušaću da odslikam kroz član 4. u poglavlju dva – Osnivački ulog i sredstva za rad korporacije. Dakle: "Sredstva za osnivanje i početak rada korporacije obezbeđuju se u budžetu Republike Srbije. Osnivački kapital iznosi najmanje 10.000 evra, u dinarskoj protivvrednosti, po srednjem kursu na dan uplate". Ukupno četiri pitanja se postavljaju iz ovog člana. Ako je tačno, kao što je ministar finansija izjavio, da neće biti rebalansa budžeta, onda je dužan da ovoj skupštini saopšti kojim drugim budžetskim tehnikama će nakon usvajanja ovog zakona u usvojenom Zakonu o budžetu stajati pozicija za nacionalnu korporaciju za osiguranje stambenih kredita. Drugo pitanje je – šta se želi sa ovolikim i ovakvim početnim osnivačkim ulogom, osnivačkim kapitalom od 10 miliona evra, i šta se može? Da bih oslikala šta se može, a šta neće biti, nažalost, urađeno ovim zakonom stavićemo se u ulogu onoga ko može da se obrati Republici Srbiji da bi kupio stan. Ako je zaposlen u državnim organima onda neće da se obrati, pošto ima uredbu o kupovini stana za 40 godina i sa nižom kamatom; to se odnosi na nekih 40.000 ljudi zaposlenih u državnim organima i njihove porodice. Ako je podstanar, onda plaća podstanarsku ratu između 200 i 300 evra i ne može da se obrati za kupovinu stana, jer nedostaju dva ključna zakona da bi ovo bilo primenljivo, da ne bi bio samo politički zakon. Dakle, nedostaje zakon o hipoteci i zakon o izvršnom postupku. Bez ta dva zakona ovoobrazloženje koje smo čuli je netačno i čista obmana javnosti Srbije. Treće, ako će pogodnosti ovog zakona da koriste oni koji nemaju problem da daju učešće i oni koji nemaju problem da imaju uređeni hipotekarni odnos sa bilo kojom bankom, onda je ovo (sa možda malo zluradosti, ali ipak neka mi bude dozvoljeno) zakon za rentijere. Nacionalna korporacija za kupovinu viška stambenog prostora. Protiv toga ne bismo imali ništa, ali kažite to. Rentijerstvo je unosna grana, ona je potrebna u Srbiji, kao i u svakoj drugoj zemlji, ali onda kažite, kada je u pitanju nacionalna korporacija za osiguranje stambenih kredita, da će realan prioritet imati ljudi koji kupuju višak stambenog prostora. Ono što je vaše obrazloženje kao vladajuće većine, ono što je bilo ministrovo obrazloženje, bila je poruka ljudima bez stana. Ne može se dozvoliti obmana takve vrste, jer ljudi bez stana koji su podstanari na ovaj način neće dolaziti do stana. Zašto se moj amandman ne odnosi na ovaj član zakona? Zato što smatram da dobro znam kako je to donositi zakone u zemlji koja se menja - nalazite se između Scile i Haribde, onoga što treba da donesete kao ukupan spisak zakona i onoga što društvo može da istrpi, onoga što je entropija, sociološka, psihološka, kako hoćete, koja će da primi te zakone, jer građani koji na vas vrše pritisak hoće da vide primenu zakona, a ne spisak kojim se usaglašavate sa Evropskom unijom. Dakle, u tom smislu ako je ovo korak po korak, ako posle ovoga sledi zakon o izvršnom postupku, zakon o hipotekama, onda ima smisla, ali ponavljam da je obmana da ovo utiče na snižavanje kamata i obmana je da se odnosi i na povećanu stambenu izgradnju zaone koji su bez stana. Na njih bi se odnosilo ono što je ova skupština ukinula, a to je Fond solidarnosti i na njih bi se odnosilo ono što je solidarna stambena izgradnja. Da li lokalna samouprava može da reši problem? Može, ali samo bogata lokalna samouprava. Ne mogu siromašne lokalne samouprave, čime ulazimo više u moralnu nego u zakonsku ili ustavnu dilemu oko toga da li je ovaj zakon takav da su svi građani jednaki pred njim. Nije. To je osnovna poruka zakona. Na šta se odnosi moj amandman? Na član 14. Ako će Vlada Republike Srbije da bira upravni odbor, zašto da bira i direktora korporacije? To sada već pokazuje aljkavost, to je amaterizam. Dakle, ostanite dosledni i profesionalni bar u delu koji se odnosi na upravljanje ovom budućom firmom i pustite da upravni odbor bira direktora, a ne Vlada Republike Srbije. Sasvim je jasno da će upravni odbor koji izabere Vlada birati direktora uz saglasnost imišljenje Vlade, ali ovo je nepotrebno, ovo je višak poteza, čega smo se, uz konfuziju i amaterizam, nagledali kroz postupke Vlade za ovih nepunih 70, 60 dana. Kamata od 9% za nekoga ko hoće da kupi stan, znači za 20 godina praktičo plaća dva i po stana - to je nešto što ovaj zakon ni na koji način neće promeniti. Ponavljam, ako bude praćen zakonom o izvršnom postupku i zakonom o hipotekama onda će to biti dobar potez. Ostaje skupštinsko pitanje, pitanje poštovanja nas narodnih poslanika. Ako će ovo biti primenjivan od septembra, zašto je onda u Skupštini po hitnom postupku i zašto bukvalno dva sata pre sednice imamo materijal za zakon za koji svi znamo da će biti moguć tek u septembru, jer sledi zakon o hipotekama, sledi zakon o izvršnom postupku. Nedostaje više uvažavanja Skupštine. Ima viška bahatosti, i to ne ide na štetu opozicije ili Skupštine, to uvek ide na štetu vladajuće većine. Drugi zakon, Predlog zakona o osiguranju, koji je podnela Vlada Republike Srbije, spada u onu grupu zakona koje morate doneti. Dakle, to je prosto nešto što je obaveza zemlje koja se menja. Kakav predlog zakona donosite? Takav da vidite da li je moguće da bude primenjen, da li će ga prihvatiti teren, najkraće i najjasnije rečeno, i na to se odnose amandmani koje je podnela poslanička grupa Demokratske stranke i tri amandmana koje sam ja podnela, na to da se izvrši razdvajanje osiguranja i reosiguranja. Donesite zakon, izglasaćete ga ionako, ali uvažavajte realnost i pustite da to važi od 1. januara 2006. godine. Razdvajanje na životno i neživotno, to se već dešava. Dajte ljudima rok u kojem će zaista zakon moći biti primenjen. Član 243. je višak u zakonu o osiguranju. Odnosi se na to da Vlada Republike Srbijeimenuje upravni odbor i upravljačku strukturu preduzeća i da ministar započinje privatizaciju. Ministar to može i sada, samo ne znam da li zna da sada može ministar privatizacije da traži privatizaciju bilo kog osiguravajućeg društva, ministar finansija da ga isprati; postoje gotovi postupci kako se to radi. Dakle, taj član je višak. Neko vas je pogrešno informisao ili nema dovoljna znanja da se zaista napravi dobar zakon. Sa zakonom o osiguranju je povezan Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o Narodnoj banci Srbije. To je sada već ne samo politička, nego vrlo jasna slika šta se hoće od Narodne banke Srbije. Narodna banka Srbije je srećom postala nezavisna institucija, zaslugom dva bivša guvernera. Nadam se da će sadašnji guverner da zadrži status nezavisnosti i da neće popustiti pred kombinacijama sa obaveznim rezervama, sa štampanjem novca ili sa prevelikim pozajmicama Vladi Republike Srbije. Ovde se pomešalo nešto jako važno, nezavisnost i nedostatak kontrole. Dakle, sada je potpuno jasno da je namera da Narodna banka Srbije bude nezavisna od svega, potpuno nekontrolisano. To nije dobro po trenutnu vladajuću većinu. Sve što treba da uradite je da, kada je osiguranje u pitanju, prihvatite amandman poslanika Demokratske stranke o agenciji ili amandman Srpske radikalne stranke o upravi. U suštini se to ne razlikuje, ali je to dobro po sistem. Onog trenutka kada jedna institucija ne da je nezavisna nego nema ko da je kontroliše, to je početak kancerogenog procesa delovanja te institucije, potpuno nezavisno od volje bilo koje političke stranke, bilo kog političkog lidera, to je loše po sistem. Dakle, nemojte od Narodne banke Srbije da pravite Vatikan, nedodirljivu instituciju unutar sistema. Ona mora da bude nezavisna, ali mora da bude kontrolisana. Ako osiguranje na ovaj način uđe u Narodnu banku i ako ono što je očigledno, da hoćete još da uđe u Narodnu banku, neće valjati nikako. Četvrti je Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o tržištu hartija od vrednosti; bez obzira na kritike, ovo je tehnički zakon i ovo mora da se uradi, jer se radi o statusu državne zajednice Srbija i Crna Gora, kakav bi trebalo da bude ili kakav je sada. Predlog zakona o javnim nabavkama predstavlja zbir izmena i dopuna koje su inače bile u skupštinskoj proceduri i bilo bi dobro da prihvatite amandmane iz prostog razloga što se radi u najvećem delu o lošem prepisu članova. Dakle, imate članove zakona koji proizilaze jedan iz drugog, gde u onom koji proizilazi nedostaju delovi teksta iz člana zakona na koga se posledični član odnosi. Da li će zakon o javnim nabavkama zaista dati dobre rezultate? Hoće, mora i on je, kao i zakon o osiguranju, dokaz u prilog tezi da kada zakonima pokušate da menjate zemlju koja se menja onda morate vrlo pažljivo da merite šta je to što je primena zakona kao dobar rezultat i da nikada ne upadnete u klopku obmana, netačnosti i populizma sa nadom da u ovoj Narodnoj skupštini ne sede narodni poslanici koji se razumeju u zakonski sistem, u evropski normativni sistem i u ono šta bi Srbija trebalo da bude 2006, 2007. i 2008. godine kada stignemo do stepena da možemo da se priključimo zemljama koje se učlanjuju u Evropsku uniju. Kao što znamo sve o Galileu Galileju tako znamo i o ovome, samo nam je iskreno žao što se za sada baš ništa ne kreće. Mogla bih da pokrenem poslanike vladajuće većine tražeći kvorum, da se bar oni pokrenu, mada je to zadatak predsedavajućeg. Predsedavajući je malopre uradio kvote vremena oduzimajući poslaniku vreme od poslaničke grupe. To ne može, nikako ne može. Možete da kaznite poslanika, ali ne možete da oduzimate vreme poslaničkoj grupi, bila ona vladajuća ili opoziciona, to je vreme poslaničke grupe po Poslovniku Narodne skupštine.
Zahvaljujem se što branite vladajuću koaliciju, ali ništa ne brinite, ja ću svejedno primenjivati ravnopravno i ubuduće Poslovnik. Po Poslovniku, gospodin Marković.
Poštovane koleginice i kolege, najpre na osnovu člana 86. izražavam sumnju u postojanje kvoruma, ali na osnovu člana 117. postavljam pitanje, jer mi se čini da ima više kartica nego poslanika. Daću vam odmah obrazloženje zašto ovo govorim, odnosno zašto ovo tražim. To je zato što smatram da vladajuća većina nije korektna u ovom parlamentu. Vladajuća većina pet tačaka dnevnog reda koje nemaju nikakve veze jedna sa drugom, sem možda dve, objedini u jednu tačku dnevnog reda, odbije da produži vreme za raspravu, a poslanici opozicije rade danju i noću, verujte iskreno. Vi niste pročitali predloge zakona i zato možete da se smejete, ali mi kada hoćemo da pročitamo predlog zakona treba da prođe neko vreme, treba da pribavimo određena mišljenja, znanja da bismo mogli da diskutujemo ovde i mi se pripremimo, dođemo ovde da diskutujemo, a vi em nam ne date vreme, em spajate te tačke dnevnog reda kako vam se svidi, em kasnite po sat vremena sa početkom sednice Skupštine. Na kraju, nećete ni da nas udostojite da nas slušate, da vam kažemo ono što imamo. Nemojte, poslanici vladajuće koalicije, toliko da ste zadovoljni i da se smejete, barem ne vi koji ste bili sa nama u prošlom sazivu. Vi znate da opozicija može da deluje drugačije i vi ste se smejali kada je tadašnja opozicija delovala drugačije. Sada imate sreću da vam sva opozicija deluje konstruktivno i pokušajte to da cenite, bar time što ćete sedeti u klupama. Ukoliko i dalje to ne budete cenili, mislim da ćete imati ozbiljnih problema, jer očigledno već sada imate probleme sami sa sobom, jer ne možete ni da se dogovorite. Molim vas da se utvrdi kvorum i da služba proveri da li ima kartica na mestima gde ne sede narodni poslanici. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, gospodine Markoviću. Naravno, po Poslovniku, kao što ste tražili, utvrdiću kvorum odmah. Pre toga, izvolite po Poslovniku... samo trenutak, sačekajte, dakle, da završim rečenicu, pre toga utvrdiću kvorum, a istovremeno molim vas da javljanje po Poslovniku ne zloupotrebljavate i ne govorite o onoj temi po kojoj se niste javili. Pitanje kvoruma je rešeno odmah, mogli smo to da proverimo. Budite ljubazni, molim sve narodne poslanike da ubace svoje poslaničke kartice da proverimo da li imamo kvorum za rad. Konstatujem da je u sali prisutno 79 narodnih poslanika. Nisu prisutni poslanici SRS i DS-a. Dajem pauzu do 12,45 časova. Hvala vam. [[Posle pauze - 15,15]] Nastavljamo rad. Molim da pre toga utvrdimo kvorum. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema utvrđeno da sednici prisustvuje 88 narodnih poslanika, što je dovoljno za nastavak rada. Reč ima narodni poslanik Darko Glišić. Da li ste, gospodine Glišiću, ubacili svoju karticu u poslaničku jedinicu? Izvolite, izvinite molim vas.
Uvek je nosim sa sobom. Dame i gospodo narodni poslanici, svi narodni poslanici koji su diskutovali o ovih pet objedinjenih tačaka istakli su da je zaista teško diskutovati kada imate pet ovako raznovrsnih predloga, spojenih u jednu zajedničku raspravu, i ako vam je cilj bio da se što hitnije i brže donesu ovi zakoni mogli ste svih 10 tačaka dnevnog reda da spojite u jednu raspravu. (Iz sale: Tema.) To je tema, jer je zaista teško govoriti o svemu ovome u vremenu koje je preostalo. Ne verujem da je ostalo mnogo vremena da bi se ozbiljno diskutovalo o svakoj tački dnevnog reda, ali, ... (Predsednik: Imate još 13 minuta, ne brinite). Dovoljno je. Što se tiče prvog predloga, prve tačke dnevnog reda – Predloga zakona o nacionalnoj korporaciji za osiguranje stambenih kredita, ministar koji je obrazlagao ovaj predlog kao da nije izašao iz kampanje 2000. godine i samo to obrazloženje koje je pratilo predloženi zakon ne odudara od onih obećanja koja su data i u predizbornoj kampanji 2000. godine. Jedina je razlika u tome što je tada s druge strane bio SPS, a sada je na istoj strani na kojoj i ministar Mlađan Dinkić. To je jedina suštinska razlika što se tiče prve tačke dnevnog reda. Što se tiče Predloga zakona o osiguranju, zaista mi se čini da je to način na koji se pokušava izvršiti uvertira za rasprodaju nacionalnih osiguravajućih kuća i da predloženi zakon zaista utire put jednom takvom postupku, koji će verovatno kasnije i uslediti. Zadržao bih se konkretno na Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o javnim nabavkama, s obzirom da sam mislio da će on biti izdvojen i da će tu biti posebne rasprave, pa sam se njemu više posvetio. Naravno, oni koji su predlagali ovakav zakon, ako su konsultovali one koji su naručioci u smislu ovog zakona - dakle, koji su korisnici zakona, državni organi i organizacije, ustanove tj. drugi indirektni i direktni korisnici budžeta koji primenjuju ovaj zakon - znaju da je njihova prva i osnovna primedba vezana za proceduru koja se prilikom primene ovog zakona zaista otegne na jedan jako veliki vremenski period. Predloženim zakonom ta procedura nije smanjena ni regulisana na način kojim bi se ubrzao sam taj postupak, jer svi oni koji su naručioci, u smislu člana 3. ovog zakona, kažu da, eto, pri prvom koraku, kada oglase ili upute javnu ponudu u službenom javnom glasilu, čekaju nekih 15-tak dana. Gotovo da su svi koje sam konsultovao i pitao, vezano za ovaj zakon, rekli da je to otprilike taj neki rok, a on se sada i zakonski uokviruje, s obzirom da u prethodnom zakonu nije postojala direktna vremenska odrednica, i svi kažu da je on predugačak. Razumno bi bilo da je to bilo do nekih sedam dana. To bi dosta ubrzalo čitav taj proces. Bespotrebno se taj proces razvlači na tih 15 dana, a i sama kasnija procedura razvući će ponovo na onih dva, dva i po meseca taj proces. U ime poslaničke grupe SRS gospodin Zoran Krasić je na najbolji način obradio ovaj Zakon o javnim nabavkama. Da ne bih ponavljao sve ono što je on govorio, mislim da to ima jako uporište, da je vrlo osnovano i da na najbolji način odslikava ovaj zakon. Ako bih rezimirao sve ovo što je predloženo, to bi sve stalo u jednu rečenicu, da su to prilično nerealna obećanja koja vi pokušavate da plasirate sada u predizbornoj kampanji. Narod ne želi nerealna obećanja. Narod želi realno, i mislim da će za realno i glasati 13. juna. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Jovan Palalić, a posle Gordana Pop-Lazić.
Gospodine ministre, gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, kada se u prethodnom periodu opisivalo stanje u srpskoj privredi najčešća reč koja je upotrebljavana da bi se to stanje opisalo je reč – rizik. I učesnici u privrednom životu, domaći i strani, isticali su brojne rizike koji su u stvari kočili i obeshrabrivali preduzetnike, ali i kompanije da svojim kapitalom, idejama i projektima, kao i ljudskim resursima, hrabrije uđu u arenu tržišne privrede Srbije. Najčešće pominjani rizici su politički rizici, nestabilnost, nefunkcionisanje pravosuđa, ali i finansijski rizici. Prva dva zakona o kojima raspravljamo na ovoj sednici bave se uglavnom otklanjanjem ili bar ublažavanjem jednog dela tih rizika, jer je pojam – osiguranje neraskidivo vezan sa postojanjem rizika koji on treba da pokrije. Kada je u pitanju zakon o nacionalnoj korporaciji za osiguranje stambenih kredita, kako je predstavljeno u obrazloženju, on bi u svojoj praktičnoj primeni trebalo da ostvari nekoliko ciljeva. Pored onih opštih ciljeva, a to su – izgradnja modernog stambenog finansiranja i podsticanje stanogradnje u Srbiji, važan efekat ovog zakona trebalo bi da bude i ohrabrivanje banaka da daju povoljnije, dugoročnije stambene kredite. To ohrabrivanje treba da ima izvor u samoj suštini ovoga zakona, a to je pokrivanje rizika od nenaplativosti stambenog kredita u postupku aktiviranja hipoteke, kao založnog prava nekretnine zajmoprimca. Ova korporacija je osnovana kao državni organ i time bi to trebalo da dobije težinu. Intencija Vlade je da stanogradnja, putem ovog zakona, bude zamajac cele privrede, i ovde je više puta tačno rečeno da se to može učiniti samo kroz aktivnije i atraktivnije stambene kredite koje bi poslovne banke nudile zajmoprimcima. Jedan od osnovnih problema koji je ranije uticao na to da su kreditni uslovi nepovoljni, tu se prvenstveno misli na visinu kamate i godinu povraćaja kredita, jeste slabo obezbeđenje tih kredita i težak materijalni položaj većine građana koji se pojavljuju kao korisnici tih kredita. Oni često nisu bili u mogućnosti da dospele anuitete otplaćuju. Dakle, ovaj zakon otvara pitanje – koliki je to rizik za poslovne banke i koliko se taj rizik ovakvim zakonom ublažava, te koliko će to ublaženje, da budem precizniji, biti pokrivanje rizika i uticati na izmenu poslovne politike banaka kada su u pitanju stambeni krediti. Ovaj zakon je zaista dobar u svojoj nameri, ali nekoliko stvari mogu, ukoliko se ne budu rešile, da osujete taj pravi, pozitivan efekat, a to je mogućnost da građani obezbede povoljne stambene kredite. Zakon koji reguliše pitanje založnog prava nad nekretninama ima zaista loša rešenja, koja utiču na to da se zajmodavac, znači davalac kredita (a u ovom slučaju banke) mesecima bori da proda založenu nekretninu. Cena se često obara; tržište je nestabilno; troškovi postupka su veliki. Svako ko je ikada učestvovao u postupku prodaje nekretnina putem javne dražbe zna kakav je to problem i na koje sve moguće načine dužnik može da oteže postupak u nedogled, da ne pominjemo da je dosadašnja praksa poslovnih banaka bila da hipotekarnom izjavom zasniva ovo založno pravo, što tek komplikuje postupak jer se mora podnositi hipotekarna tužba, a tek nakon toga je izvršni postupak. Naravno, ovde je više puta isticano da se mora menjati Zakon o hipoteci, koji će, u stvari, suštinski da promeni poziciju dužnika u celom postupku i da onemogući povlašćeni položaj dužnika, jer je to veliki rizik za poslovne banke, što se do sada i pokazalo. Problem neuknjiženih nekretnina u Srbiji je posebna priča, jer nema hipoteke bez uknjižene nekretnine, a većina nekretnina u Srbiji nije uknjižena. Proces uknjižbe je spor, komplikovan i taj rizik snose banke. Naravno, svi ovi rizici postoje, ali nacionalna korporacija predstavlja važan početni korak u pravcu definisanja jedne nove stambene politike i otklanjanja ovih rizika. Verujemo da će nakon ovog zakona slediti novi set važnih zakona koji će zaokružiti priču oko obezbeđivanja ovih kredita. Zato se očekuje i dostupnost kredita građanima. Kada je u pitanju zakon o osiguranju, kao što je ministar i rekao, on ima nameru da uredi tržište osiguranja u Srbiji. Nije potrebno posebno isticati kakvi su se problemi do sada pojavljivali kada je u pitanju tržište osiguranja. Uglavnom, imali smo veliki broj osiguravajućih društava koja su bila nesolventna, sa malim portfeljem, a često nisu ni htela da likvidiraju štete osiguranika, i koja su po malo jačem pritisku odštetnih zahteva padala u stečaj. Nakon odlaska u stečaj tih osiguravajućih društava pojavljivao se komplikovan postupak naplate iz garantnog fonda, a pogotovo kada su u pitanju osiguranja iz domena obaveznih osiguranja u saobraćaju. Nažalost, do sada je postojala jedna politika većine osiguravajućih društava u Srbiji, a to je da se štete nakon podnetih odštetnih zahteva ne likvidiraju. A namerno se išlo na nerealne procene tih šteta da bi se nakon toga krenulo u dugotrajan i komplikovan spor u kome su se finansijski iscrpljivali i osiguranici i osiguravači, što je uticalo u krajnjoj liniji i na odsustvo poverenja u osiguravajuća društva i u samo osiguranje. Veliki problem je bio što većina osiguranja nije postojala, a pogotovo kada su u pitanju osiguranja kredita u privredi, gde su postojali veliki rizici. Znači, ti rizici kredita koje su dobijala preduzeća nisu pokrivani i to je u dobroj meri uticalo da kreditna politika bude nepovoljna i da krediti budu nedostupni velikom broju preduzeća kod nas. Postoji slab nadzor kada je u pitanju odnos prema osiguranicima i likvidaciji šteta, jer, kao što sam rekao, većina tih šteta nije likvidirana u normalnom postupku, nego se išlo u dugotrajne sporove. Ovaj novi predloženi zakon u velikom broju svojih odredaba rešava ovaj problem. On, kada sam rekao kreditiranje privrede, to otklanja osiguranjem kredita, jemstava finansijskih gubitaka ili troškova pravne zaštite, kao neživotnih osiguranja iz člana 10. ovog zakona, a što verujemo da će nakon usvajanja zakona uticati na hrabrije kreditiranje privrede. Pitanje nadzora i problem likvidacije šteta, tačnije, postupanje po ugovoru o osiguranju i razmatranje prigovora osiguranika na rad društava, te posredovanje u rešavanju odštetnih zahteva radi sprečavanja nastanka spora predviđeno je članovima 143, 144. i 149. zakona. Ove odredbe će sasvim sigurno da ohrabre osiguranike da zaključuju polise, jer se preko organa nadzora može izbeći spor i šteta likvidirati. Sasvim sigurno, ove odredbe mogu da vrate poverenje što se tiče osiguranja. Utisak je da dobar deo odredaba ovog zakona nadzor povećava, tržište osiguranja uređuje, a poverenje vraća. Naravno, ostaju neka pitanja otvorena i ovom prilikom bih želeo da o njima kažem par reči. Kada je u pitanju razdvajanje životnih i neživotnih osiguranja, s obzirom da znamo da je udeo životnih osiguranja u ukupnoj strukturi zaključenih polisa vrlo mali, može se postaviti pitanje koliko će osiguravajuća društva, kada se striktno razdvoje životna i neživotna osiguranja, imati interes da svoju delatnost registruju isključivo za poslove životnih osiguranja. Naravno, pitanje nadzora i različitih modela koji su ovde spomenuti i koji postoje više puta je ponavljano, te ostaje pitanje prednosti izabranog modela. Ono što jeste novina jeste da se obavezno osiguranje od odgovornosti u saobraćaju rešava posebnim zakonom. Postavlja se pitanje zašto se problematika javnih ovlašćenja koja su bila preneta na udruženja osiguravajućih organizacija izmešta iz ovog zakona, jer vidimo da u prelaznim odredbama zakona o osiguranju i dalje postoje odredbe sada važećeg, a verujem ubrzo starog zakona, koje se odnose na prenos javnih ovlašćenja. Naravno, pošto su udruženja osiguravajućih organizacija imala važne nadležnosti kada je u pitanju isplata iz garantnog fonda, postavlja se pitanje šta će biti sa garantnim fondom, da li će se promeniti njegova funkcija ili eventualno njegove nadležnosti. Sve u svemu, ovaj zakon će imati pozitivne efekte kada je u pitanju mogućnost brže likvidacije šteta, što je većini osiguranika do sada bio problem. To će se postići većom solventnošću osiguravajućih društava koja će biti formirana povećanjem visine osnivačkog kapitala. Naravno, širina nadzora koja je obuhvaćena ovim odredbama takođe će na to uticati. Na kraju, želeo bih da kažem par reči o predloženim izmenama Zakona o javnim nabavkama. Tu je uređena važna oblast, i transparentnost trošenja budžetskih sredstava, koja je u periodu pre donošenja zakona, znamo svi, bila najveće leglo korupcije i pronevere, a nakon donošenja tog zakona u dobroj meri smo prilagodili tu problematiku javnih nabavki evropskim standardima. Međutim, sam zakon, a i njegova primena u prethodnom periodu nije rešila neka najvažnija pitanja. Možemo reći da je sama intencija tog zakona baš zbog te primene bila u dobroj meri narušena. Kao što je poznato, predložene izmene Zakona rešavaju problem efikasnosti i ekonomičnosti postupka javnih nabavki kroz pojednostavljenje postupka dodele ugovora, kroz knjiženje troškova oglašavanja, duži rok važenja dokumentacije ili mogućnost direktnog pogađanja u vanrednim okolnostima, čime se izbegla mogućnost zloupotrebe od strane ponuđača, da te vanredne okolnosti mogu da utiču ili da budu uzrokovane nekom njegovom voljom. Ovde bih rekao par reči o postupku zaštite prava ponuđača. Taj postupak je ono što je najviše dezavuisalo važeći zakon u prethodnom periodu. Cilj Zakona o javnim nabavkama bio je poverenje, a poverenje je izigrano kroz rad ili bolje rečeno nerad Komisije za žalbe i zaštitu prava ponuđača. Ova komisija je formirana skoro godinu dana nakon usvajanja zakona. Bila je, kao što je poznato, sastavljena od najviših predstavnika bivše vlade i u periodu do decembra meseca 2003. godine nije rešila nijedan slučaj spornih nabavki koji se pojavio pred njom. Prema nekim informacijama, zbog tog nerada Komisije zastarelo je oko 800 slučajeva spornih javnih nabavki. Pitanje je kolika bi bila ušteda u budžetu da se po tim prigovorima o postupcima javnih nabavki rešavalo u prethodnom periodu. Praćenjem rada novoformirane komisije iz decembra vidimo da je ona u tom smislu pokazala aktivnost i da se u rokovima koji su propisani zakonom pitanja spornih nabavki uglavnom rešavaju. Ono što je bitno reći jeste da se predloženim izmenama Zakona o javnim nabavkama ova komisija kao vrlo važan organ, jer kao što sam rekao, vraća poverenje u sam proces javnih nabavki, formira kao nezavisna, van politike, a sa dominacijom struke. Nezavisnost je obezbeđena izmenama tako što članovi Komisije ne mogu da budu izabrana lica, znači odbornici, narodni poslanici, ne mogu vršiti političke funkcije ili bilo koje funkcije koje bi umanjile ugled članova Komisije ili njenu samostalnost. Verujemo da će se nakon formiranja komisije na ovim osnovama kako je predloženo izmenama zakona vratiti poverenje u javne nabavke, i sprečiti izigravanje zakona u potpunosti. Tek tada, nakon izmena ovog zakona i nakon Zakona o sprečavanju sukoba interesa koji smo doneli nedavno, moći će se reći da ozbiljnije i odlučnije ulazimo u borbu protiv korupcije u javnim službama. Hvala.
Hvala vama. Reč ima narodni poslanik Gordana Pop-Lazić, a neka se pripremi narodni poslanik Branka Bošnjak.
Dame i gospodo narodni poslanici, teškom mukom teče rasprava o ovom setu finansijskih zakona, što zbog nedostatka kvoruma, što iz drugih razloga. Moram da kažem da je pre ove pauze u sali nedostajalo 47 poslanika poslaničke većine, a ovo kažem zbog toga što je predsednik napomenuo koji poslanici nisu u sali. Pa, nisu bili oni koji nisu morali da daju kvorum Skupštini za rad. Dakle, pored toga što kuburimo sa kvorumom, očigledno je da je vrlo teško i onima koji podržavaju ove zakone da nađu argumente za to. O tome pre svega govori broj poslanika koji izlaze za ovu govornicu iz poslaničkih grupa koje su odlučile da podrže ove zakone: samo jedan poslanik iz poslaničke grupe SPO-NS, četiri poslanika DS, četiri poslanika DSS. Očigledno je ovo zakon jednog dela Vlade Srbije, onog koji ima kontrolu nad svim finansijskim tokovima u zemlji, a valjda svi već u Srbiji znaju da se radi o G17 plus, koji i ovim zakonima pokušava da stavi pod svoju kontrolu ono što do sada nije bilo. Gospodin Dinkić nam je došao pred kraj ove rasprave, pretpostavljam da pobije naše argumente i da ponovo da nadu građanima da će nakon donošenja ovih zakona moći lakše da dođu do stana. Građani očekuju nešto drugo. Građani očekuju da kamatne stope budu na nivou evropskih kamatnih stopa, dakle, da ne budu veće od 3-4 posto i očekuju realnu cenu. Mi nemamo ni realne kamatne stope, a nemamo ih zbog toga što smo uništili naše banke. Došle su neke strane banke koje su sada uslovile da morate da donesete ovakav jedan zakon, jer one žele da se osiguraju. Ko će da ih osigura? Osiguraće ih država, zahvaljujući ovom zakonu o nacionalnoj korporaciji. Niste nam rekli gde ćete naći pare, niste rekli da ćete predložiti rebalans budžeta i nije tačno ono što tvrdite u obrazloženju ovog zakona, da će to doprineti da banke daju veći broj kredita i pod povoljnijim uslovima. Pre svega zbog toga što je taj novčani iznos kao osnivački ulog ove korporacije taj koji će limitirati koliko će kredita uopšte poslovne banke davati, jer svaka će banka želeti da osigura svoj kredit. Naravno da će izračunati do kog iznosa može da ide i do tog nivoa će stambena izgradnja i ići. Neki su tvrdili da je realna cena stana, navodeći svoj lokalni primer, negde oko 800 evra, a svi mi znamo da stan može da se na jednoj osrednjoj lokaciji izgradi za 400-500 evra, a da je sve ostalo zarada. Dakle, ne govorim o onim lokacijama koje su izuzetno skupe, kao što je centar Beograda, gde je kvadrat stana 2.000 evra, nego o onima gde je to danas na tržištu, a opet zahvaljujući nekim lobijima, jer je to cena koja je daleko od one realne, ako na to utiču ponuda i tražnja. Postoji nešto drugo što nameće ovako veliku cenu zakupa stana i prodaje stana. Šta je to? To je duga priča, ali mi očigledno sa tim ne možemo da se izborimo dok država ne nađe neki modus da odvoji neka sredstva kojim će ona započeti finansiranje stambene izgradnje. To bi moglo da se, recimo, ostvari izdvajanjem nekog procenta od onog poreza na promet koji građani plaćaju prilikom kupoprodaje nekretnina. Dakle, kao što će se obezbediti ova sredstva da osiguramo samo banke, jer vi osiguravate ovde samo onoga ko daje kredit, trebalo bi na neki način da osigurate i onog malog građanina koji bi želeo da uzme kredit, to je hipotekarni kredit, koji može da dođe u situaciju da u jednom kratkom vremenskom periodu ne bude u situaciji da otplaćuje svoj kredit i da mu onda stan ode na doboš. Država bi morala ili bi mogla, po nama bi mogla, da iznađe sredstva da tog građanina na neki način osigura i da mu omogući da to premosti i da ga obaveže da naknadno taj kredit nastavi da plaća. Tu bi građani imali neku sigurnost, ali vi ovde ne vodite računa o građanima, vi ovde vodite računa isključivo o bankama koje pokušavate da stimulišete da daju stambene kredite. Pokušala sam da izračunam kakav bih stan ja mogla da uzmem na kredit, imajući u vidu moju platu. Dođite vi u moju kuću, ja ću vam skuvati kafu, ništa ne brinite. Dakle, sa mojom platom, pod ovim uslovima da 60 posto moje plate bude zaduženo, mogla bih da kupim neki stan od 35 - 36 kvadrata, na 20 godina, uz ovu kamatu od 9 posto, i, naravno, dok otplatim biće to dva i po stana, a ne jedan stan. Eto koliko je to povoljno. Ako uzmemo u obzir da je prosečna plata 14.000 dinara, ako od toga može da se zaduži 60 posto, molim vas da neko izračuna, može neko iz Ministarstva, pa može ministar kada bude izašao posle da nam kaže koliki je taj stan koji takav građanin može da kupi, da li je to pet, šeset ili sedam kvadrata. Dakle, mogu čak i da razumem nameru, ali ne mogu da razumem da neko nije sve to stavio na papir i da nije izračunao šta se zaista može i ko može na ovaj način da dođe do stana. Samo želimo da kažete istinu. Istina je ta da ako neko ima jednu vrednu nepokretnost, može da zaradi, ne da zaradi nego na ovaj način da kupi i drugu vrednu nepokretnost, i to je u redu. Treba ljudima omogućiti da svoje bogatstvo multiplikuju maksimalno koliko su sposobni, i kreditno i inače. Ali, da ne govorimo onda i da ne bacamo prašinu u oči onom širokom krugu građana koji to ipak neće moći da urade i neće im to ni ovaj zakon omogućiti. Što se tiče zakona o dopuni Zakona o Narodnoj banci, on je posledica ovoga zakona o osiguranju. Mislimo da je zaista pogrešna procena ili je ovo namera, ja bih pre rekla da je namera, jer gospodin Dinkić vrlo dobro poznaje Narodnu banku, zna koliko ona može da bude moćna i koliko jeste moćna i želi da joj omogući da ona ubuduće radi ono što bi moralo da radi Ministarstvo. Kada kažemo ministarstvo, mi mislimo vlada. Zašto je važno da to bude Vlada? Zato što mi možemo da imamo kontrolu nad Vladom, a nad Narodnom bankom baš i nemamo kontrolu. Dakle, mi želimo da to ostane u nadležnosti Ministarstva finansija i da vas mi onda, ukoliko ovaj posao ne radite kako treba, možemo ovde da pozivamo na odgovornost i da o tome raspravljamo. (Predsednik: Vreme, gospođo Pop-Lazić). Što se tiče Zakona o javnim nabavkama, svi u ovoj državi znaju da je svaki tender namešten. Nikada onaj najjeftiniji nije dobio na tenderu, nikada onaj najpovoljniji, uvek tu ima nekih privremenih situacija, pa to izgleda mnogo skuplje. Jedini kome je dobro kada god je neka javna nabavka, kada god je neki javni tender, jeste tenderska komisija. Njoj je uvek fino. Zbog svega ovoga, dakle, koliko smo mogli i koliko nam je vreme to dozvoljavalo, pokušali smo da skrenemo pažnju na manjkavost ovih zakona, a upozoravam vas, poslaničku većinu, ubuduće kada god nam budete ovako pripremili da govorimo o pet zakona sa ovako ograničenim vremenom, budite sigurni da nikada nećete završiti raspravu, jer će 82 poslanika govoriti o svakom amandmanu i to će vam onda trajati šest meseci. Zato se uzmite u pamet, nemojte kao što je bio ovaj režim pre vas, pa sad govore ono što smo mi njima govorili.... (Predsednik: Dva minuta ste prekoračili, gospođo Pop-Lazić, molim vas završite.) ...Oni su se dozvali pameti. Nemojte i vi da čekate da odete sa vlasti, mada ste vi Vlada u kontinuitetu, uzmite se u pamet i budite korektni maksimalno, koliko je to moguće, jer mi zaista imamo obavezu da ubeđujemo jedni druge, ali imamo obavezu i da upozorimo javnost na to šta može da očekuje ukoliko poslanička većina donese neki zakon. SRS nema poverenja niti u ovu vladu, niti u ministra Dinkića i ne može da podrži ovakve zakone.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Branka Bošnjak, a neka se pripremi narodni poslanik Boško Ristić.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo, poštovani gospodine ministre, pred nama je set zakona koji predstavljaju ispunjenje dela predizbornih programa stranke G17 plus. Pretpostavljam da je to i najveći razlog što mnogi oponenti izlaze za ovu govornicu i diskutuju ovako kako diskutuju. U svom izlaganju staviću akcenat na zakon o nacionalnoj korporaciji za osiguranje stambenih kredita, jer mislim da sam u obavezi da profesionalno, kao arhitekta, analiziram ovaj zakon sa aspekta kako kreditiranja, tako i razvoja graditeljstva. U ovom zakonu se praktično sadrže komponente predizbornog programa G17 plus koji sam imala prilike da izlažem građanima Srbije na mnogim tribinama u novembru i decembru prošle godine. Ono što je ohrabrujuće za građane a tužno za Skupštinu, a to je da je većina građana shvatila suštinu ovog zakona, mnogo bolje nego mnogi poslanici ove skupštine. Najviše zbog tih poslanika koji nisu shvatili suštinu ovog zakona, mnogo manje zbog građana, pošto vidim da su dobro shvatili suštinu ovog zakona, ja ću objasniti i ponoviti neke postulate ovog zakona. Naše banke, kao što dobro znate, ne daju dugoročne stambene kredite sa povoljnim, malim kamatama, zbog toga što su takvi krediti visokorizični. Da bi se smanjio rizik kreditiranja u stanogradnji i kupovini, nabavci stanova, Vlada predlaže zakon o osnivanju korporacije. Ta korporacija raspolagaće sredstvimakoja su predviđena budžetom koji smo mi usvojili i utoliko me više čudi da istaknuti poslanici ovog parlamenta ne znaju da su glasali ili nisu glasali za budžet u kome već stoje predviđena sredstva u visini od 10 miliona evra za inicijalni kapital ove korporacije. Taj inicijalni kapital predstavlja garancijski kapital koji se uvećava sa koeficijentom 16, što znači da je taj garancijski potencijal 160 miliona evra, a kako se proračuni rade na bazi 30% učešća, možda čak i manje i povoljnije, garancija se daje na preostalih 70%, i to sa obavezom od 75 do 85% na angažovani kapital. Sve ovo piše u zakonu, ili bar većina ovih cifara postoji u zakonu. Ovako dolazimo do sume da je početni kapital, odnosno kreditni potencijal za vrednost inicijalnog stambenog fonda koji će se kreditirati oko 360 miliona evra. Sramno je što poslanici za govornicom pominju početnih 10 miliona evra i građane koji bi danas-sutra trebalo da budu korisnici tih kredita dovode u zabludu. Mislim da ovako prosta algebarska operacija može biti komplikovana za pojedine poslanike, ali ona je de fakto tačna. S druge strane, potrebno je analizirati i koje su kreditne mogućnosti građana. Stambeni kredit može dobiti građanin čija je porodična mogućnost da isplaćuje taj kredit minimum 160 evra. Tu bih želela da naglasim da izlaganja izvesnih poslanika dovode u zabludu građane, jer stalno se špekuliše sa nekom cifrom od 300 do 350 evra. Naravno da građani koji rešavaju prvi put svoje stambeno pitanje neće pribeći kupovini stana čija će kreditna otplata biti 300 do 350 evra. Znači, 150 evra odvojiti od mesečnog budžeta za većinu naših građana je ozbiljna cifra. Mogu sa sigurnošću da tvrdim da u aprilu kada sam živela od 12.700 dinara nisam mogla da odvojim ratu za taj kredit. Svesni smo da mnogi građani nisu u stanju da plate taj kredit, ali recimo da je ovo početak kreditne politike, kreditiranja u nabavci stanova i da su prva sredstva i prvi iznosi ujedno i najveći iznosi; kako se budu razvijali rad korporacije i stambena politika i stambeno kreditiranje, naravno da će ti krediti biti sve povoljniji. Znam da nije dovoljno inicirati samo rad ove korporacije da bi se stanogradnja i nabavka i kupovina stanova stimulisale. Sigurna sam da će predlog dodatnih zakonskih rešenja koja bi trebalo ovu oblast dodatno da razviju pomoći u ovoj oblasti. I, činjenica je da je stranci G17 plus najvažniji standard građana i povećanje standarda građana. Finansijski podsticaj stanogradnje i razvoj stambenih kredita i stanogradnje uopšte za posledicu imaju i dodatni društveni razvoj. Prva razvojna posledica je podsticaj graditeljstva, zatim raznih segmenata graditeljstva, gradnje puteva, gradnje komunalne mreže, telekomunikacija, ali istovremeno i proizvodnja građevinskog materijala, trgovina građevinskim materijalom, razvoj transporta, u krajnjoj liniji i razvoj bankarskog sektora. Zemlje sličnih iskustava kažu da podsticaj stanogradnje ima za rezultat 40% rasta bruto nacionalnog dohotka. Sve ovo nisu dovoljni razlozi da prema ovom zakonu imamo pozitivne stavove i pozitivna mišljenja. Najvažnije od svega je što će se osnivanjem ove korporacije i donošenjem ovog zakona obezbediti građanima Srbije da već u septembru mesecu mogu da dobiju svoje prve kredite. Mislim da će sve ovo što pojedini poslanici iznose govoreći negativno o ovom zakonu vrlo brzo biti demantovano i da će građani koji će biti zainteresovani da postanu korisnici ovih kredita zapravo najbolje govoriti o svrsishodnosti donošenja ovakvog zakona. Inače, uz ovaj zakon treba doneti par pratećih zakona, kao što su zakon o hipotekama, o prometu nekretnina, o stambenom fondu i mogu da vam kažem da će svi ovi zakoni uskoro biti u skupštinskoj proceduri. Time će se stvoriti jedan solidan ambijent za razvoj graditeljstva, za uknjižbu, za prodaju stanova. S druge strane, korporacija će kreditirati stanogradnju, što verujem da će povećati ponudu stanova i, što je najvažnije, samim tim i sniziti cenu kvadrata stana. Stranka G17 plus aktivno će učestvovati u realizaciji svih ovih zakona i programa, a građani će to verovatno uspeti da procene i da nagrade na narednim izborima, a ja po gnevu pojedinih opozicionih poslanika vidim da su svi veoma dobro svesni toga. U svakom slučaju, hvala svima onima koji izlaze i daju nam besplatnu reklamu.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Boško Ristić. (Nije tu.) Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja zajedničkog načelnog pretresa pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa koji nisu iskoristili pravo iz člana 89? (Da.) Izvolite, gospodin Obradović.
Gospodine predsedniče, kolege narodni poslanici, gospodine ministre, mislim da je ova rasprava o pet tačaka dnevnog reda i priča o predlozima zakona o osiguranju i o nacionalnoj korporaciji za osiguranje stambenih kredita potpuno u drugom planu ostavila raspravu o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o javnim nabavkama. U ime SPS ću koristiti ovih 10 minuta i pokušati da nešto kažem najpre o izmenama i dopunama tog zakona. Nije rečeno gotovo ništa i čak mislim da je predlagač nezasluženo malo vremena i pažnje poklonio tom predlogu zakona. Mislimo da su izmene i dopune ovog zakona dobre i da su bile apsolutno potrebne. Moram reći da smo mi poslanici Socijalističke partije Srbije, bar kroz izmene i dopune ovog zakona, doživeli jednu političku satisfakciju, s obzirom da je najveći broj izmena i dopuna ovog zakona ili na tragu ili istovetan rešenjima koja smo mi predlagali amandmanima koje smo podnosili kada je ovaj zakon bio u proceduri i kada je bio predmet rasprave u Skupštini. Ovo ne govorim slučajno. Reč je o važnom zakonu koji nije bio primenjivan na način kakoje to predviđeno, koji je bio primenjivan potpuno nakaradno, koji je sticajem okolnosti, odnosno zbog onih koji su zaduženi za sprovođenje ovog zakona, stvorio uslove za ekonomiju zatvorenog kruga, za korupciju, za privilegije pojedinih firmi, za uticaj velikih privrednih lobija i veze sa predstavnicima prethodne vlasti. Ovo ne govorim slučajno, zato što je u javnosti bilo sijaset pritužbi ljudi koji su učestvovali na konkursima za dobijanje poslova, vezano za sprovođenje ovog zakona, i nažalost to je ostalo samo u formi jednog apela. Ništa od toga što su ljudi ukazivali da je rađeno protivno odredbama ovog zakona nije bilo rešeno. Čak, ako me pamćenje dobro služi, bio je objavljen jedan izveštaj od strane članova Saveta za borbu protiv korupcije, a i u javnosti je bio od strane novinara predočen podatak da je nekoliko stotina pritužbi stiglo Komisiji za zaštitu prava ponuđača, kolega me podseća da je stiglo 800 pritužbi,a nijedna od tih pritužbi, primedbi nije razmatrana. To je nešto što je sramota prethodne vlasti, države i pokazuje kakav je odnos bio prethodne vlade prema ovom zakonu. Zakon je stvoren samo da bi formalno-pravno bilo sve u redu, a suštinski da se završavaju poslovi za predstavnike vlasti i, naravno, za izabrane partnere i da se pare slivaju u partijsku kasu. Znači, dobro je što je ovaj zakon donet. Primećuje se da su pojedine odredbe ovog zakona usaglašene sa zakonom o sukobu interesa. I, videćemo da li će ova komisija, pošto vidim da će članovi komisije biti novčano vrednovani, uraditi nešto u vezi prispelih pritužbi. Naravno, računam da će državni organi, finansijska inspekcija, a potom i pravosudni organi završiti onaj drugi deo posla da onaj ko nije radio u skladu sa zakonom i ko je učinio krivično delo bude priveden licu pravde. Kada je reč o Predlogu zakona o osiguranju, moram reći da prema našim saznanjima, prema onome što govori stručna javnost, najveći deo odredaba ovog zakona sam po sebi nije problematičan. Dobro je da se uvede red u oblasti osiguranja, dobro je da građani budu zaštićeni, da društva za osiguranje koja ne rade u skladu sa zakonom ili ne ispunjavaju svoje obaveze prema građanima i stavljaju građane u podređen položaj jednostavno izgube mogućnost da tako rade; dobro je što će uslovi za dobijanje dozvole biti vrlo precizno utvrđeni, pa mislim da za ona osiguravajuća društva koja stvarno rade svoj posao nije problematično povećanje cenzusa i mislim da se ti uslovi mogu ispuniti. Ono što se postavlja kao pitanje jeste da li je nađen pravi način nadzora nad osiguranjem; to je rešenje koje je sadržano u zakonu, gde se predlaže da nadzor nad osiguranjem vrši Narodna banka Srbije. Iskustva iz sveta pokazuju da to jeste jedan od načina nadzora nad poslovima osiguranja, najmanje primenjiv, pa je utoliko zanimljivije zašto se predlagač opredelio za takvu vrstu nadzora osiguranja. Argumenti tipa ekonomska opravdanost, stručnost i slično, objektivno nisu jaki, jer Ministarstvo finansija radi taj posao. U prelaznim i završnim odredbama stoji da će biti preuzeti ljudi koji rade taj posao.Ostale stvari takođe, čini mi se nisu toliko jake, pa je sam ministar u raspravi rekao da će verovatno za neko vreme, kada se steknu uslovi, agencija za nadzor osiguranja raditi ove poslove. Za neko dogledno vreme, verovatno za četiri do pet godina, pa će se opet ti argumenti pojavljivati. Osim toga, vezano za zakon o osiguranju, mislim da nije na adekvatan način primenjena odredba Evropske unije koja govori o razdvajanju životnog i imovinskog osiguranja. Naime, jeste da u toj odredbi stoji da poslovi treba da budu razdvojeni, ali takođe stoji da ona osiguravajuća društva koja su taj posao radila, u skladu sa zakonom, mogu i dalje da nastave da rade taj posao, pa je utoliko zanimljivije što ta odredba nije do kraja primenjena. Vezano za privatizaciju, s obzirom da zakon sadrži i tu odredbu, naše mišljenje je da bi trebalo da država ima jednu jaku nacionalnu koroporaciju gde bi država bila većinski vlasnik. U Srbiji 98% poslova osiguranja vrše "Dunav" i DDOR i država mora vrlo pažljivo da razmotri ovo pitanje privatizacije. Mi mislimo da strani kapital ne bi trebalo da bude vlasnik više od 49% vrednosti kapitala osiguravajućih društava, ali država mora generalno vrlo pažljivo da razmotri ovo pitanje s obzirom da su u pitanju veliki novci koji će biti ili jesu na računima osiguravajućih društava i koji se mogu koristiti, naravno, za potrebe države i društva. Ima još nekoliko pitanja vezanih za zakon o osiguranju. Prošli put sam argumentovano osporio neka rešenja koja na mala vrata uvode retroaktivnost u praksu i mislim da bi se moglo prihvatanjem amandmana i to pitanje skinuti sa dnevnog reda. Kada je reč o nacionalnoj korporaciji za osiguranje stambenih kredita, da li je ovaj zakon potreban? Da. Da li će ovaj zakon doneti značajnije rezultate? Vrlo je diskutabilno. Ako zakon ne bude praćen drugim merama Vlade i države, ako se ne napravi državna strategija u oblasti stambene izgradnje, ovaj zakon će ostati jedno zrno u moru peska, mrtvo slovo na papiru i neće doneti značajnije poboljšanje u oblasti stambene izgradnje. Građanima Srbije je potrebno stvoriti mogućnost da dođu do jeftinog i dugoročnog kredita. Samo na ovaj način to neće biti moguće. Država mora da pokaže da veruje građanima Republike Srbije i da može stvoriti uslove da se građanin kome je potreban stan se može zadužiti i naravno vraćati svoje obaveze. Znači, tu je potrebno ne samo donošenje još niza zakona nego je potrebno usvajanje nacionalne strategije za stambenu izgradnju koja podrazumeva saglasnost i saradnju više ministarstava, od Ministarstva finansija, Ministarstva za kapitalne investicije itd. Znači, puno toga je potrebno u ovoj oblasti uraditi da bi građanin došao do stana. Sadržaj ovog zakona trebalo bi upodobiti naslovu, jer ima mnogo stvari vezanih za hipotekarno tržište, hipotekarne poslove, a zakon se odnosi samo na jednu oblast i mi smo predložili određene amandmane koji, čini mi se, mogu to pitanje rešiti. U svakom slučaju, u Srbiji je potrebno stvoriti uslove da građani Republike Srbije dođu do krova nad glavom, plaćajući sami svoje obaveze, ali obaveze koje mogu biti primerene ličnom dohotku koji primaju. Hvala vam.
Da li još neko želi reč po članu 89. ili neko ko nije iskoristio? (Ne.) Zaključujem zajednički načelni ... Znam da je 14,05 časova i da je 14,06 časova, Poslovnik jasno kaže - od 10,00 do 18,00 časova radi Skupština, a jedan sat se daje pauza u međuvremenu. Zaključujem zajednički načelni pretres o Predlogu zakona o nacionalnoj korporaciji za osiguranje stambenih kredita, Predlogu zakona o osiguranju, Predlogu zakona o dopuni Zakona o Narodnoj banci Srbije, Predlogu zakona o dopuni Zakona o tržištu hartija od vrednosti i drugih finansijskih instrumenata i Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o javnim nabavkama. Nastavljamo rad po dnevnom redu. Izvolite. Kvorum? Izvolite.
Moja kartica je ubačena, ja sam to i hteo da kažem, znači, sumnjam u ispravnost elektronskog sistema i tražim da se elektronski sistem resetuje i da utvrdimo koliko je stvarno prisutnih poslanika u sali.
Zahvaljujem. Molim poslanike da ubace svoje poslaničke kartice da bismo proverili kvorum. Elektronski sistem pokazuje da je prisutno 70 poslanika. Molim službu da proveri ispravnost elektronskog sistema. Prebrojte poslanike da bismo proverili da li je elektronski sistem u redu. Pošto je u sali prisutno samo 70 poslanika, kao što vidimo, a vama hvala na proveri, znači da je elektronski sistem u redu. Prekidam rad sednice. Nastavljamo u ponedeljak u 12,00 časova. Da, u ponedeljak u 12,00 časova, zbog toga što će najveći broj poslanika da bude prisutan na svečanosti u Hramu svetog Save, u ponedeljak ujutro u 9,00 časova. Hvala vam. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Jedanaeste sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2004. godini. Obaveštavam vas da, prema službenoj evidenciji, današnjoj sednici prisustvuju 164 narodna poslanika. Radi utvrđivanja kvoruma za rad Narodne skupštine, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 90 narodnih poslanika i da, prema tome, postoji kvorum za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da prisustvuju sledeći narodni poslanici: Miroslav Martić, Esad Džudžević i Dejan Rajčić. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ZAKONA O NACIONALNOJ KORPORACIJI ZA OSIGURANjE STAMBENIH KREDITA (pojedinosti) Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada Republike Srbije. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Gordana Čomić, Veroljub Arsić, Milorad Mirčić, Žarko Obradović, Bojan Kekić, Gordana Pop-Lazić, Nemanja Šarović, Zoran Krasić i Nataša Jovanović. Narodni poslanici Žarko Obradović i Bojan Kekić pisanim putem povukli su amandmane koje su podneli na članove 6. i 9. Predloga zakona. Primili ste izveštaj Zakonodavnog odbora, a u toku sednice ćete primiti izveštaj Odbora za finansije, koji je, obaveštavam vas po članu 159, završio rad. Pošto je Narodna skupština obavila zajednički načelni pretres u okviru koga je razmatran i Predlog zakona o nacionalnoj korporaciji za osiguranje stambenih kredita, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Izvolite.