Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Prve sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2010. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 127 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja poslanika prisutnih u sali, molim vas da ubacite svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali 90 narodnih poslanika, odnosno više od trećine narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam da su sprečeni da sednici prisustvuju narodni poslanici: Siniša Stamenković, Mladen Grujić i Dragan Šormaz. Saglasno članu 88. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, pored predstavnika predlagača dr Žarka Obradovića, ministra prosvete, pozvala sam da sednici prisustvuju i prof. dr Radivoje Mitrović, državni sekretar u Ministarstvu prosvete, dr Tinde Kovač-Cerović, državni sekretar u Ministarstvu prosvete, dr Želimir Popov, pomoćnik ministra prosvete, Zoran Trninić, pomoćnik ministra prosvete, Vesna Fila, pomoćnik ministra prosvete, Miroslava Radikić i Ljiljana Nenadović iz Ministarstva prosvete. Prelazimo na 6, 7. i 32. tačku dnevnog reda – PREDLOZI ZAKONA O PREDŠKOLSKOM VASPITANjU I OBRAZOVANjU, O UČENIČKOM I STUDENTSKOM STANDARDU I O POTVRĐIVANjU SPORAZUMA IZMEĐU SRBIJE I CRNE GORE I SJEDINjENIH AMERIČKIH DRŽAVA O STATUSU INTERNACIONALNE ŠKOLE U BEOGRADU (zajednički načelni i jedinstveni pretres) Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički načelni i jedinstveni pretres o Predlogu zakona o učeničkom i studentskom standardu i Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Srbije i Crne Gore i SAD-a o statusu Internacionalne škole u Beogradu, a pre otvaranja pretresa, podsećam vas da, shodno čl. 94. i 152. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, te da se raspoređuje na sledeći način: Poslanička grupa Za evropsku Srbiju – jedan sat, 33 minuta i 36 sekundi; Poslanička grupa SRS – jedan sat, sedam minuta i 12 sekundi; Poslanička grupa G17 plus – 28 minuta i 48 sekundi; Poslanička grupa DSS - Vojislav Koštunica – 25 minuta 12 sekundi; Poslanička grupa Napred Srbijo – 25 minuta i 12 sekundi; Poslanička grupa SPS-JS –18 minuta; Poslanička grupa LDP –14 minuta i 24 sekundi; Poslanička grupa Nova Srbija –10 minuta i 48 sekundi; Poslanička grupa manjina –osam minuta i 24 sekunde i Poslanička grupa PUPS –šest minuta. Saglasno članu 93. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanici koji nisu članovi nijedne poslaničke grupe imaju pravo da govore svako po jednom, do pet minuta. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmahpodnesu prijave za reč, s redosledom narodnih poslanika. Obaveštavam vas da su poslaničke grupe ovlastile da ih predstavljaju sledeći narodni poslanici: Nikola Krpić – Poslaničku grupu Partije ujedinjenih penzionera Srbije, Miletić Mihajlović – Poslaničku grupu Socijalističke partije Srbije-Jedinstvene Srbije, Snežana Stojanović-Plavšić – Poslaničku grupu G17 plus, Donka Banović – Poslaničku grupu Demokratske stranke Srbije, Jon Magda – Poslaničku grupu Za evropsku Srbiju, Nebojša Ranđelović – Poslaničku grupu LDP-a, Zlata Đerić – Poslaničku grupu Nove Srbije i Radica Jocić – Poslaničku grupu SRS-a. Saglasno članu 142. stav 2. i članu 152. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički načelni i jedinstveni pretres o Predlogu zakona o predškolskom vaspitanju i obrazovanju i Predlogu zakona o učeničkom i studentskom standardu, kao i Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Srbije i Crne Gore i SAD o statusu Internacionalne škole u Beogradu. Da li predstavnik predlagača, dr Žarko Obradović, ministar prosvete, želi reč? (Da) Izvolite, gospodine ministre.
Poštovana gospođo predsednice Narodne skupštine Republike Srbije, poštovane potpredsednice i potpredsednici Narodne skupštine Republike Srbije, poštovane kolege narodni poslanici, danas ću sa svojim kolegama iz Ministarstva imati zadovoljstvo da budem s vama i da razgovaramo o predlozima ova tri zakona, za koja smatramo da su jako važni za oblast obrazovanja i vaspitanja u Republici Srbiji. Jedan se odnosi na predškolsko vaspitanje i obrazovanje kao deo sistema obrazovanja Republike Srbije, drugi se odnosi na učenički i studentski standard, znači, zahvata i srednje obrazovanje i visoko obrazovanje. Treća tačka dnevnog reda o kojoj ćemo danas razgovarati je jedan predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Srbije i Crne Gore, u ovom slučaju Srbije, kao pravnog naslednika državne zajednice Srbije i Crne Gore, i SAD-a o statusu Internacionalne škole u Beogradu. Za nas u Ministarstvu prosvete reč je o izuzetno važnim zakonima. Oni se oslanjaju, kada je reč o sva tri zakona, a pogotovo o prva dva, na zakon koji smo usvojili avgusta prošle godine, o kojem ste imali priliku da razgovarate, a to je Zakon o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja. Naša namera je da ovim zakonom dalje podignemo nivo kvaliteta obrazovanja u Republici Srbiji i nivo obrazovanosti celokupnog stanovništva Republike Srbije i, naravno, da stvorimo uslove da i deca u predškolskim ustanovama i đaci i studenti budu u punoj meri korisnici onog što Republika Srbija ima da im ponudi. Kada je reč o zakonu o predškolskom obrazovanju i vaspitanju, njegov značaj proizilazi iz same činjenice što je reč o zakonu koji se odnosi na obuhvat dece predškolskog uzrasta, jer predškolsko obrazovanje i vaspitanje omogućava deci bolju osnovu za početak osnovnog školskog obrazovanja, utiče na povećanje upisa dece u školu, kasnije doprinosiboljem školskom uspehu dece, sprečavanju socijalnog isključivanja i smanjenju stope osipanja dece iz škole. Naročito je važno za decu iz marginalizovanih grupa i iz socio-kulturno deprimiranih sredina, koja u svom okruženju nisu imala dovoljno podsticaja za razvoj i koja zbog toga, eventualno, mogu da zaostanu i da to bude razlog da napuste školu. Kada je reč o ovom zakonu, on ima zanimljivu istoriju. Celokupna oblast predškolskog obrazovanja i vaspitanja ima zanimljivu istoriju, zato što je ova oblast bila predmet rada nekoliko ministarstava, Ministarstva rada i socijalne politike sada, a ranije je bilo Ministarstvo socijalne politike, Ministarstva zdravlja i Ministarstva prosvete i sporta, nekada, a sada Ministarstva prosvete. Inače, da znate, 2001. godine je potekla inicijativa da se poslovi predškolskog obrazovanja i vaspitanja objedine u okviru rada jednog ministarstva i izmenama i dopunama Zakona o ministarstvima iz 2002. godine ta oblast je potpala pod nadležnost Ministarstva prosvete, ali je sam predmet, materija, bio regulisan jednim drugim zakonom, Zakonom o društvenoj brizi o deci, sve do donošenja Zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja iz 2003. godine. Naravno, ta intencija iz 2003. godine potvrđena je i novim zakonom iz 2009. godine. Sada je prvi put da se donosi poseban zakon koji se odnosi na predškolsko obrazovanje i vaspitanje. Ovim zakonom se uređuje predškolsko vaspitanje i obrazovanje kao deo jedinstvenog obrazovanja i vaspitanja. Zakon ima više članova, koji svojim sadržajem u potpunosti uređuju ovu oblast, počev od toga da određuju šta je delatnost predškolskog obrazovanja i vaspitanja, a zakon određuje da je to delatnost od neposrednog društvenog interesa, koja se ostvaruje kao javna služba. Vaspitanje i obrazovanje dece predškolskog uzrasta, reč je o uzrastu dece od šest meseci do polaska u osnovnu školu, obavlja se u predškolskoj ustanovi, a izuzetno može da se obavlja i u školi. Predškolska ustanova obavlja i delatnost kojom se obezbeđuje ishrana, nega i preventivna zdravstvena i socijalna zaštita dece predškolskog uzrasta. To samo govori o značaju predškolskih ustanova. Koji su ciljevi koje smo mi postavili kroz ovu oblast i kroz ovaj zakon? To je podsticanje fizičkog, intelektualnog, emocionalnog i socijalnog razvoja, komunikacije i stvaralaštva dece, izgrađivanje svesti o sebi, sticanje iskustava i znanja o drugim ljudima i svetu, potrebnih za dalje obrazovanje i vaspitanje i uključivanje u društvenu zajednicu. Zadaci su postavljeni radi stvaranja uslova za kvalitetan život, igru i učenje, podsticanja skladnog psihofizičkog razvoja dece i pripreme dece pred polazak u osnovnu školu. Kada je reč o upotrebi jezika u predškolskim ustanovama, odnosno u sistemu predškolskog vaspitanja i obrazovanja, zakon propisuje da se vaspitno obrazovni rad ostvaruje na srpskom jeziku, za pripadnike nacionalnih manjina vaspitno-obrazovni rad se ostvaruje na maternjem jeziku, a može i dvojezično ili na srpskom, ako se za to opredeli najmanje 50% roditelja. Delom, program predškolskog vaspitanja i obrazovanja, ili program u celini, može da se ostvaruje i na stranom jeziku. Statutom predškolske ustanove utvrđuje se i jezik na kom se ostvaruje vaspitno-obrazovni rad, ostavljeno je to pravo predškolskim ustanovama, a predškolskim programom se utvrđuje način ostvarivanja. Predškolske ustanove treba da vode evidenciju o vaspitno-obrazovnom radu, matičnu knjigu o upisanoj deci u pripremni i predškolski program, knjige rada, letopis, javne isprave o pohađanju pripremnog i predškolskog programa, prevodnice i uverenja. Kada je reč o osnivanju predškolskih ustanova, moram da iznesem jedan podatak koji govori o mreži predškolskih ustanova u Republici Srbiji. Naime, mreža predškolskih ustanova je u Republici Srbiji postavljena na principu – jedna opština jedna ustanova. Svaka predškolska ustanova ima mrežu objekata i drugih prostora, tako da imamo 2297 objekata i drugih prostora, a programi se ostvaruju i u privatnim vrtićima, i to u 51 privatnom vrtiću i u osnovnim školama. Takvih škola ima 149. Već sam pomenuo da se predškolsko obrazovanje i vaspitanje može održavati i u školama, tako da je kapacitet mreže predškolskih objekata povećan za više od 450 objekata u prethodnom petogodišnjem periodu, sa 1480, na 2297. Ono što ostaje kao neka ocena trenutnog stanja i naša intencija za budućnost, ti kapaciteti su i dalje nedovoljni i nisu ravnomerno geografski raspodeljeni. U Srbiji je, nažalost, mali obuhvat dece predškolskim obrazovanjem i vaspitanjem. Kreće se oko 40%, dok je obuhvat dece u zemljama EU znatno veći i kreće se do 80%. Poštovane koleginice i kolege, ovo je zvaničan podatak. On nije za nas dobar, ali nemamo razlog da od njega bežimo. On se pred nas postavlja kao nešto što treba da menjamo i da povećamo obuhvat dece, da bismo postigli ciljeve o kojima sam govorio na početku. Kada je reč o osnivanju predškolskih ustanova, predškolsku ustanovu može da osnuje Republika Srbija, autonomna pokrajina, jedinica lokalne samouprave, kao i drugo i pravno i fizičko lice. Broj vaspitnih grupa se kreće od pet do sto vaspitnih grupa. Predškolska ustanova obavlja delatnost u svom sedištu. Predškolska ustanova koja ima rešenje o verifikaciji može da obavlja delatnost i van sedišta, u izdvojenom odeljenju, objektu predškolske ustanove, u školi ili u drugom prostoru. Kada je reč o upisu dece u predškolsku ustanovu, želim da istaknem da prioritet za upis imaju deca iz osetljivih grupa, deca sa smetnjama i teškoćama u razvoju, deca iz hraniteljskih porodica, deca iz socioekonomski ugroženih sredina i deca zaposlenih roditelja. Način i postupak upisa u predškolsku ustanovu bliže se određuje statutom predškolske ustanove, uz saglasnost osnivača. Dete strani državljanin i dete bez državljanstva, prognano ili raseljeno lice upisuju se pod istim uslovima i na način propisan i za državljane Republike Srbije. Za boravak u predškolskoj ustanovi, odnosno osnovnoj školi, roditelj deteta stranog državljanina plaća ekonomsku cenu po detetu, a roditelj deteta bez državljanstva, prognanog i raseljenog lica plaća cenu po detetu koju utvrđuje osnivač, u skladu sa zakonom kojim se uređuje finansijska podrška porodici s decom. Kada je reč o programima predškolskog vaspitanja i obrazovanja, osnove tog programa sadrže osnove programa nege i vaspitanja dece uzrasta od šest meseci do tri godine, osnove programa predškolskog vaspitanja i obrazovanja od tri godine do uključivanja u program pripreme za školu, osnove pripremnog predškolskog programa. Kada je reč o predškolskom programu, koji je jako važan, to je onaj tzv. nulti razred, pred polazak dece u osnovnu školu, vaspitno-obrazovni rad u predškolskoj ustanovi ostvaruje se na osnovu predškolskog programa koji se donosi u skladu s osnovama programa predškolskog vaspitanja i obrazovanja. Predškolski program sadrži opšte podatke o ustanovi i njenom okruženju, vrste i trajanje programa vaspitno-obrazovnog rada, drugi oblik rada i usluga, oblike saradnje s porodicom i lokalnom zajednicom, način ostvarivanja principa i ciljeva vaspitanja i obrazovanja, kao i načine praćenja i samovrednovanja rada predškolske ustanove. Predškolskim programom razrađuju se i načini razvijanja individualizovanog pristupa u ostvarivanju vaspitno-obrazovnog rada radi pružanja dodatne podrške deci, posebno deci iz osetljivih grupa. Zakon propisuje da se za decu na bolničkom lečenju može organizovati ostvarivanje predškolskog programa u odgovarajućim zdravstvenim ustanovama. Izuzetno, za decu koja zbog bolesti ili drugih opravdanih razloga nisu u mogućnosti da pohađaju predškolsku ustanovu organizuje se ostvarivanje pripremnog predškolskog programa i u porodici. Sve ovo govori o našoj nameri da ovim zakonom svu decu, bez obzira na situaciju u kojoj se nalaze, uključimo u pripremni predškolski program. Predškolska ustanova, usled nedostatka prostornih kapaciteta ili nedovoljnog broja dece potrebnog za formiranje vaspitnegrupe, može da ostvaruje predškolski program i u putujućem vrtiću. To je namenski opremljen autobus za decu uzrasta od četiri godine do polaska u osnovnu školu. Kada je reč o vrstama programa, želim da istaknem da se u okviru predškolskog programa ostvaruju redovni programi vaspitno- obrazovnog rada u celodnevnom i poludnevnom trajanju, a mogu da se ostvaruju i drugi, posebni specijalizovani programi, u skladu s potrebama i interesovanjima dece, odnosno njihovih roditelja, odnosno staratelja, prema mogućnostima predškolske ustanove i jedinice lokalne samouprave. Programi mogu biti posebni i specijalizovani, programi posebnih oblasti vaspitno-obrazovnog rada, zatim programi negovanja jezika i kulture nacionalne manjine, prigodni i povremeni programi radi ostvarivanja kulturnih i rekreativnih ciljeva, odnosno odmora dece, programi podrške porodici, programi za rad sa decom u porodici, porodične jasle, bejbi servis, drugi programi i oblici rada i usluga. Kada je reč o pripremnom predškolskom programu, želim da istaknem da je taj program deo redovnog programa predškolske ustanove, u celodnevnom i poludnevnom trajanju, koji se ostvaruje sa decom u godini pred polazak u školu. Pripremni predškolski program za decu koja nisu obuhvaćena redovnim programom predškolske ustanove organizuje se u predškolskoj ustanovi, izuzetno u školi, u skladu sa zakonom i statutom predškolske ustanove, odnosno škole. Izuzetno, pripremni predškolski program za decu u porodici može da se organizuje i u kraćem trajanju. Definisane su obaveze ustanove, jedinice lokalne samouprave i roditelja. Predškolski program se ostvaruje u poludnevnom, celodnevnom i višednevnom trajanju. Predškolski program se ostvaruje u toku radne godine, od 1. septembra tekuće godine, do 31. avgusta naredne godine. Predškolska ustanova, u skladu s odredbama zakona, može steći status model-centra ako je kao ogledni centar učestvovala u naučnoistraživačkom projektu kojim su uvedene inovacije u ostvarivanju vaspitno-obrazovne prakse, ili je razvijen novi model programa predškolskog obrazovanja, ili ako postoje kadrovsko-prostorni uslovi za organizovanje obuke stručnih vaspitača i stručnih saradnika. Visokoškolska ustanova ili naučnoistraživačka organizacija koja je rukovodilac projekta daje mišljenje o sticanju statusa model-centra za uvedenu inovaciju, odnosno model, na period od pet godina. Bliže uslove o načinu rada i finansiranja model-centra propisuje ministar. Kada je reč o organizaciji rada s decom, vaspitno-obrazovni rad s decom organizuje se u vaspitnim grupama – jaslene grupe, za uzrast od šest meseci do tri godine, i grupe vrtića, za uzrast od tri godine do polaska u školu. Vaspitne grupe mogu biti formirane za decu istog ili različitog uzrasta, a broj dece je definisan zakonom. Ako ne postoji mogućnost za formiranje vaspitne grupe u skladu sa zakonom, osnivač može utvrditi manji, odnosno najviše 20% veći broj dece od broja koji se upisuje u vaspitnu grupu, u skladu s kriterijumima koje propisuje ministar. Kada je reč o deci sa smetnjama u razvoju, ona ostvaruju pravo na predškolsko vaspitanje i obrazovanje u vaspitnoj grupi, uz dodatnu podršku i individualni vaspitno-obrazovni plan, razvojnoj grupi, na osnovu individualnog vaspitno-obrazovnog plana. Definisan je i broj dece u vaspitnoj grupi, upis i postupanje ustanove u procesu utvrđivanja potrebe za pružanje dodatne obrazovne, zdravstvene ili socijalne podrške detetu. Zakon, takođe, reguliše pitanje ljudi koji rade u predškolskim ustanovama, vaspitača, stručnih saradnika, saradnika i pedagoškog asistenta. Zakon određuje da delatnost predškolskog vaspitanja i obrazovanja ostvaruje vaspitač i stručni saradnik. Delatnost predškolskih ustanova u kojima se obezbeđuje ishrana, nega, preventivna zdravstvena i socijalna zaštita ostvaruju saradnici. Pedagoški asistent pruža pomoć i dodatnu podršku deci, u skladu s njihovim potrebama, sarađuje s vaspitačima i stručnim saradnicima, roditeljima, odnosno starateljima, i nadležnim ustanovama i organizacijama. Definisani su i zadaci i obrazovanje kadra u predškolskim ustanovama, Kada je reč o vaspitno-obrazovnom radu, njega ostvaruju vaspitači. Imamo vaspitača, medicinsku sestru vaspitača i defektologa vaspitača. Stručni saradnici obavljaju stručne poslove kojima se unapređuje vaspitno-obrazovni rad. To su pedagog, psiholog, pedagog za likovno, muzičko i fizičko vaspitanje i logoped. I saradnici obavljaju poslove kojima se unapređuje nega, ishrana, preventivna zdravstvena i socijalna zaštita u predškolskoj ustanovi. Predškolska ustanova koja ostvaruje posebne i specijalizovane programe može da ima i druge saradnike, naravno, uz saglasnost osnivača. I, na kraju ovog zakona, još jedno važno pitanje je pitanje finansiranja. Roditelj deteta učestvuje u obezbeđivanju sredstava za ostvarivanje delatnosti predškolske ustanove čiji je osnivač Republika, autonomna pokrajina ili jedinica lokalne samouprave, u visini od 20% od ekonomske cene po detetu. Odluku o visini cene donosi osnivač. Od obaveze plaćanja u celodnevnom i poludnevnom boravku izuzimaju se deca bez roditeljskog staranja i deca sa smetnjama u razvoju, pod uslovima i na način propisan zakonom kojim se uređuje finansijska podrška porodici s decom. Sredstva za obavljanje delatnosti predškolskog vaspitanja i obrazovanja u privatnoj predškolskoj ustanovi obezbeđuje osnivač. U budžetu jedinice lokalne samouprave obezbeđuju se sredstva za prevoz i pratioca dece koja pohađaju pripremni predškolski program i druge namene. Naravno, zakon definiše pravo na štrajk, nadzor nad radom predškolskih ustanova i kaznene odredbe. Poštovane kolege narodni poslanici, s ovih nekoliko rečenica sam pokušao da vam predstavim sadržaj zakona o predškolskog vaspitanju i obrazovanju. Moram reći da ovaj zakon ne sadrži odredbe koje se odnose na finansiranje ljudi koji rade u predškolskim ustanovama. To želim da kažem ovde, s obzirom na to da lokalne samouprave finansiraju rad ljudi koji rade u predškolskim ustanovama, pa su njihova primanja različita u odnosu na ekonomske mogućnosti lokalnih samouprava. Želim da kažem da u Vladi Republike Srbije postoji apsolutno jedinstven stav o potrebi da se utvrdi jedna, donja granica primanja, na način da se zna da svi ljudi koji rade u predškolskim ustanovama primaju isti lični dohodak za istu školsku spremu, nezavisno od ekonomske mogućnosti lokalne samouprave, jer smo do sada imali veoma različite situacije, da jedni primaju jako malo, a drugi primaju onolikokoliko mogu, ali to je zavisilo od ekonomske snage lokalne samouprave. Naša želja je da stvorimo princip ravnopravnosti i primenimo ga na način da postoji donja granica, a da ostavimo lokalnim samoupravama pravo, ako mogu, da ta primanja budu daleko viša. Zahvaljujem na pažnji kada je reč o ovom zakonu. Odmah bih prešao na sledeći zakon, a to je Predlog zakona o učeničkom i studentskom standardu. Ministarstvo prosvete i Vlada Republike Srbije su inicirali donošenje novog zakona o učeničkom i studentskom standardu, kako bi se suštinski otklonili problemi identifikovani u praksi, koji su uočeni u primeni Zakona o učeničkom i studentskom standardu koji postoji od 1992. godine. Vidite, 18 godina posle donosimo novi zakon. Tokom primene Zakona koji je do sada bio važeći, nadam se još nekoliko dana, dok Narodna skupština ne usvoji ovaj, konstatovano je da postoje pravne praznine u zakonu kada su u pitanju ovlašćenja za donošenje pojedinih akata, da su pojedina rešenja u vezi s ostvarivanjem prava učenika i studenata u Zakonu neprecizna, da su pojedina rešenja prevaziđena ili ne daju osnov za rešavanje situacije koja zahteva posebno postupanje, radi postizanja ravnopravnosti svih kategorija učenika i studenata, da pitanja ostvarivanja prava učenika i studenata koji postižu izuzetne rezultate nisu sistemski rešena i da je potrebno obezbediti punu podršku društva za dalji razvoj njihovih sposobnosti, za naučni i umetnički rad i zapošljavanje. Zatim, rešenja koja se odnose na osnivanje i rad ustanova su nepotpuna, pitanja trajanja mandata, delokruga i odgovornosti organa ustanove nisu uređena, nedostaju odredbe o nadzoru nad radom ustanove. Sve ovo je stvaralo probleme u oblasti učeničkog i studentskog standarda i dovodilo do pravne nesigurnosti u ostvarivanju pojedinih prava i učenika i studenata, kao i različitu praksu ustanova. Osim problema koji su proizilazili iz nedovoljno širokog okvira Zakona da se reše problemi prakse, Zakon je išao jednim hodom, a život drugim, Zakon je bilo potrebno usaglasiti i s Ustavom Republike Srbije, s novim zakonima koji su doneti, kao što je Zakon o zabrani diskriminacije, Zakon o visokom obrazovanju, Krivični zakonik i drugi zakoni, s razvojnim strategijama Vlade Republike Srbije koje su usvojene godinama unatrag, kao što su Strategija za smanjenje siromaštva, Strategija za unapređenje Roma u Republici Srbiji, Strategija za unapređenje položaja osoba s invaliditetom u Republici Srbiji, Strategija razvoja socijalne zaštite i druge. U skladu s usvojenim strategijama, bilo je potrebno obezbediti posebnu zaštitu učenika i studenata iz marginalizovanih, osetljivih društvenih grupa, posebno Roma, kao i učenika i studenata s invaliditetom, kao i učenika i studenata s posebnim potrebama. Ministarstvo prosvete je do sada preduzimalo određene mere radi rešavanja postavljenih strateških ciljeva, u skladu s mogućnostima koje su postojale i koje su bile objektivno ograničene, i u najboljem interesu korisnika prava iz učeničkog i studentskog standarda dodeljivalo stipendije posebnim rešenjima. Imajući u vidu navedeno, kao i činjenicu da u našem pravnom sistemu postoji tradicija posebnog uređivanja učeničkog i studentskog standarda, došlo se do čvrstog uverenja da donošenje novog, posebnog zakona o učeničkom i studentskom standardu nema alternativu kada je u pitanju unapređivanje rada ustanova učeničkog i studentskog standarda i kvalitetno i efikasno zadovoljavanje potreba učenika i studenata u ovoj oblasti. Kada je reč o sistemu učeničkog i studentskog standarda u brojkama, brojke koje ću sada izložiti govore najbolje šta taj standard jeste i koliki on ima značaj za srednjoškolce i studente, odnosno za oblast srednjeg i visokog obrazovanja. U 58 ustanova učeničkog standarda, kao i u domovima u sastavu škola, pošto ima škola sa domom, smešteno je 10.000 učenika, što je oko 4% od ukupne populacije učenika u srednjem obrazovanju, a u devet studentskih centara smešteno je 16.370 studenata. To su podaci iz 2009. godine. U mestima gde nema ustanova studentskog standarda, učenički domovi obezbeđuju smeštaj za još 530 studenata. Pet studentskih kulturnih centara i još jedan dom kulture zadovoljavaju kulturno-umetničke potrebe studentske populacije u univerzitetskim centrima. Čini mi se da kod nas postoji podatak da oni tokom godine realizuju 2.000 različitih programa iz različitih oblasti. Studentska odmarališta obezbeđuju odmor i oporavak velikog broja studenata. Pravo na učeničku stipendiju ostvaruje 11.500 učenika srednjih škola i oko 400 učenika deficitarnih zanimanja ostvaruje pravo na učenički kredit. Posebnim rešenjima se odobravaju stipendije još za 170 učenika iz osetljivih društvenih grupa. Pravo na studentsku stipendiju ostvari oko 8.400 studenata, a na studentski kredit – 17.500 studenata. Posebnim rešenjima se odobri još oko 400 stipendija za studente iz osetljivih društvenih grupa, i to na zahtev Udruženja porodica kidnapovanih i nestalih sa KiM-a, Nacionalnog saveta romske nacionalne manjine, Udruženja ratnih vojnih invalida i Udruženja studenata s hendikepom. Posebna rešenja su do sada donošena kao afirmativna mera radi podrške učenicima i studentima iz osetljivih društvenih grupa, imajući u vidu zahteve iz posebnih zakona i strategija koje je usvojila Vlada. Najuspešniji i najtalentovaniji učenici, koji postižu izuzetne rezultate, sto njih, i oko 415 studenata i 120 doktoranata, dobijaju stipendije Republičke fondacije za razvoj naučnog i umetničkog podmlatka, po posebnim uslovima. Kada je reč o sadržaju novog zakona, Predlogom zakona koji je danas u raspravi, o kojem ćete vi raspravljati, odgovara se na potrebu potpunog zakonskog uređivanja sistema učeničkog i studentskog standarda, kao podrške sistemu srednjeg obrazovanja i vaspitanja, odnosno visokog obrazovanja. Učenički i studentski standard jeste organizovana delatnost kojom se u oblasti obrazovanja i vaspitanja obezbeđuju dodatni uslovi za dostupnije, efikasnije i kvalitetnije obrazovanje i vaspitanje učenika i studenata. Učenički i studentski standard ima za cilj stvaranje materijalnih, kulturnih, socijalnih, zdravstvenih i drugih uslova kojima se podstiče kako sticanje obrazovanja, tako i svestrani razvoj ličnosti učenika i studenata. Novim zakonom stvaraju se pravni osnovi za uspostavljanje efikasnog sistema učeničkog i studentskog standarda, koji će kroz jasno definisane procedure ostvarivanja prava učenika i studenata, finansiranja ovih prava, obezbeđivanja mreža ustanova odgovarajuće kategorije prema propisanim standardima obezbediti veću dostupnost obrazovanja. Rešenja u Predlogu zakona su rezultat i javne rasprave i više debata sa svim interesnim grupama. Moram podsetiti poštovane kolege narodne poslanike da smo o ovim zakonima imali javnu raspravu, koja je sprovedena u vreme kada je razgovarano o zakonima o osnovnom sistemu obrazovanja i vaspitanja i o udžbenicima. Druga je stvar što su ti zakoni bili predmet razmatranja Skupštine, a ova dva o kojima mi danas raspravljamo su ostala deo skupštinske procedure, ali smo razgovarali sa svim interesnim grupama, kako s ustanovama učeničkog i studentskog standarda, tako i s predstavnicima sindikata, učeničkim parlamentima, studentskim udruženjima i studentskim parlamentima, a održano je i više tematskih seminara sa studentima, radi pronalaženja najboljih rešenja, koja su zatim i predstavljena na jednoj međunarodnoj konferenciji studenata, pod nazivom "Studentski put u Evropu". Predlogom zakona su predviđena i nova rešenja, pa su u pogledu prava učenika i studenata utvrđeni opšti i posebni uslovi za ostvarivanje pojedinih prava iz zakona i utvrđeni su kriterijumi za mrežu ustanova učeničkog i studentskog standarda, čime se obezbeđuje dostupnost srednjeg i visokog obrazovanja pod najpovoljnijim uslovima svim učenicima i studentima, bez diskriminacije po bilo kom osnovu i uz uvažavanje posebnih potreba učenika i studenata. Predviđeni su podsticajni uslovi i mere za postizanje pune ravnopravnosti učenika i studenata iz osetljivih društvenih grupa, to podvlačim, kao što je ostvarivanje prava iz zakona primenom blažih kriterijuma, koji će se propisati podzakonskim aktima, ostvarivanje prava na smeštaj, uz uvažavanje posebnih potreba učenika i studenata, i podrška od strane stručnog saradnika – asistenta, u zavisnosti od potreba korisnika usluga. Predviđeno je, takođe, organizovano praćenje i briga o razvoju učenika i studenata koji postižu izuzetne rezultate u naučničkom i umetničkom radu. Osniva se republički fond za razvoj naučničkog i umetničkog podmlatka, s jasno definisanim položajem, finansiranjem, nadležnosti, kao i uslovima pod kojima učenici i studenti mogu ostvarivati pravo na stipendiju koju dodeljuje republički fond. Precizirana je visina učeničkog i studentskog kredita i učeničke i studentske stipendije, kao mera sigurnosti i socijalne zaštite učenika, odnosno studenta. Data je mogućnost oslobađanja od obaveza vraćanja studentskog kredita po zakonom propisanim uslovima radi podsticaja uspešnosti studenata. Znači, ko bude želeo da uči, kredit će mu doći kao jedna potpora i neće morati da taj kredit vraća. Posebno kada su pitanju prava, uređeno je i ostvarivanje prava studenata i profesora iz međunarodne razmene radi realizacije zahteva bolonjskog procesa. Moram reći, pošto sam u tome aktivno učestvovao, da su u jednom broju studentskih domova renovirani posebni delovi, da bi se stvorili uslovi za međunarodnu razmenu, kao deo primene Bolonjske deklaracije i sprovođenja bolonjskog procesa. Osim prava, uređene su i obaveze i odgovornosti učenika, odnosno studenata, precizirane su teže povrede obaveza, koje nakon sprovedenog postupka mogu dovesti i do gubitka određenog prava učenika, odnosno studenta. Kada su u pitanju ustanove, novim rešenjima se uspostavlja sistem ustanova učeničkog i studentskog standarda prema utvrđenim kriterijumima, s jasno definisanim uslovima za osnivanje i rad ustanova. Utvrđene su nadležnosti organa ustanova, trajanje mandata, odgovornost organa u slučajevima kada ne donosi odluke iz svoje nadležnosti – jedan od razloga za razrešenje pre isteka mandata, da se slučajno ne bi desilo u praksi da organi upravljanja ne donose odluke, pa time učenike i studente dovedu u neprijatnu poziciju, odnosno krše njihova prava, a ustanova ne može da funkcioniše. Utvrđen je i postupak imenovanja direktora – uređuje osnivanje novih ustanova u učeničkom standardu, u skladu s mogućnostima i potrebama u ovoj oblasti. Reč je o učeničkom centru, učeničkom odmaralištu, učeničkom kulturnom centru. Prema važećem zakonu bio je samo Dom učenika. Uređeno je da ustanovu, osim Republike Srbije, može osnivati i autonomna pokrajina, jedinica lokalne samouprave i drugo domaće ili strano pravno ili fizičko lice. Do sada, prema važećem zakonu, to pravo imala je samo Republike Srbija. Uvode se normativi i standardi za rad ustanova, prostor i kategorizaciju smeštaja, opreme i ishrane, tzv. Hasov standard, kontrola bezbednosti i kvaliteta ishrane, naravno, i pitanja radne snage. Uvodi se zabrana diskriminacije, sprečavanje negativnog ponašanja u ustanovama i, posebno, briga o bezbednosti ustanove. Unapređuje se stručni rad ustanove, uvodi se obaveza polaganja ispita za licencu za vaspitače i stručne saradnike, psihologe i pedagoge. Od 2005. godine nije bilo pravnog osnova za polaganje stručnog ispita. Uvodi se i obaveza stručnog usavršavanja za sve zaposlene. Uspostavlja se potpuni nadzor nad radnom ustanovom, nadzor nad zakonitošću rada, inspekcijski, stručno-pedagoški nadzor u ustanovama učeničkog standarda. Prema tome, u uslovima postojećeg životnog standarda, nastavlja se s dobrom praksom obezbeđivanja optimalne zaštite učenika i studenata koji se školuju van mesta prebivališta, koji su odvojeni od porodice, brigom o njihovom smeštaju, ishrani, zdravlju, odmoru i oporavku, kao i vaspitanje učenika, u ustanovama koja prema novom zakonu moraju da ispunjavaju odgovarajuće standarde. Novi zakon će, po našem mišljenju, nesumnjivo imati pozitivan uticaj kako na učenike i studente, tako i na ustanove koje će ovaj zakon primenjivati. Pozitivan efekat treba očekivati kod zaposlenih u ustanovi, pre svega, vaspitača i saradnika u ustanovama učeničkog standarda, koji prema rešenjima iz Predloga zakona, na osnovu planiranog stručnog usavršavanja, treba da budu mnogo kompetentniji nego do sada za poslove koje obavljaju. Takođe, očekuje se da će se osnivanjem novih ustanova od strane drugih osnivača u potpunosti obezbediti potreban broj smeštajnih kapaciteta za sve učenike i studente na školovanju van mesta prebivališta. Posebno, novi zakon će imati pozitivan uticaj i na privredu i preduzetništvo, jer rešenje iz zakona obezbeđuje podršku i za školovanje potrebnih i posebno deficitarnih kadrova, pravo na učenički kredit. Novi zakon neće stvoriti nove troškove građanima niti privredi. Naprotiv, stvaraju se uslovi za finansijsko rasterećenje roditelja većeg broja korisnika prava iz ovog zakona. Uvođenjem normativa radne snage doći će se i do uštede kod finansiranja zaposlenih. Stvoriće se uslovi da svaka ustanova, u skladu s veličinom ustanove, programom koji realizuje, brojem korisnika usluga, radi s optimalnim brojem zaposlenih, što će dovesti do racionalizacije, odnosno smanjenja broja zaposlenih. Ustanove učeničkog i studentskog standarda imaju 3.630 zaposlenih. Analizom postojećeg stanja i rešenjem iz Predloga zakona, došlo se do saznanja da će se ukupan broj zaposlenih postepeno smanjivati, uvođenjem odgovarajućih normativa i standarda, naravno, broj zaposlenih prema veličini ustanove, automatizacijom u restoranima, što će dovesti do odgovarajućih ušteda u budućem periodu. Zbog povećanog obuhvata učenika u studenata iz marginalizovanih, osetljivih društvenih grupa i grupa s posebnim potrebama, očekuje se njihovo povećano uključivanje u sistem obrazovanja, jer do sada nisu svi bili u mogućnosti da budu uključeni u obrazovanje. Ovim afirmativnim merama navedena lica će moći da steknu srednje i visoko obrazovanje i da se zaposle i budu socijalno obezbeđeni svojim radom, što će imati dugoročne finansijske efekte. I uvođenje stručnog saradnika - asistenta za pružanje pomoći i dodatne podrške učenicima i studentima u skladu s njihovim potrebama, kao i vaspitačima i stručnim saradnicima, u cilju unapređivanja njihovog rada s učenicima kojima je potrebna dodatna podrška, neće zahtevati dodatna sredstva, već će se angažovanje vršiti prema projektima, koji su podrška sistemu obrazovanja, kao i na račun uštede zbog racionalizacije broja zaposlenih. U cilju primene zakona, doneće se odgovarajući podzakonski akti iz nadležnosti Vlade, Nacionalnog prosvetnog saveta, nadležnosti ministra prosvete i Republičkog fonda za razvoj naučničkog i umetničkog podmlatka, u rokovima kako je utvrđeno ovim zakonom, da bi se obezbedilo funkcionisanje sistema učeničkog i studentskog standarda u jedinstvenom sistemu obrazovanja i vaspitanja. Novim rešenjima u zakonu učeničkom i studentskom standardu se obezbeđuje konkurentnost i kvalitet rada ustanova, kao i jednakopravnost učenika i studenata u ostvarivanju prava iz učeničkog i studentskog standarda, a time i efikasnost obrazovanja. Na kraju, ili pri kraju, da kažem nešto i o trećoj tački dnevnog reda, koja je deo ovog paketa zakona iz oblasti obrazovanja. Reč je o Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Srbije i Crne Gore i SAD-a o statusu Internacionalne škole u Beogradu. Inače, ovaj dokument je potpisan 2006. godine od strane mog kolege Slobodana Vuksanovića i predsednika Američke vlade. On iz različitih razloga do sada nije bio predmet izjašnjavanja Narodne skupštine Republike Srbije, ali nema razloga da to ne bude danas. Reč je o aktu kojim se objektivno unapređuje saradnja između Srbije i SAD-a, jer se ovim sporazumom reguliše status Internacionalne škole. Razlozi za donošenje ovog zakona su potreba da se ustanovi čiji je osnivač strano pravno lice uvede pravni institucionalni okvir, da se uspostavi pravni okvir za rad Internacionalne škole, u skladu sa zakonom i osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja. Pomenuo sam da će doprineti i jačanju kulturnih veza između Srbije i naroda koji su zastupljeni u Internacionalnoj školi, naravno, i SAD-a. Zakon će omogućiti upis učenicima kojima je engleski maternji jezik ili čije je znanje engleskog jezika dovoljno za praćenje nastave, da pohađaju školu. Moram vam reći da se ovaj zakone u potpunosti odnosi na rad i sadržaj ove škole i članovi zakona su posvećeni svim bitnim pitanjima koja će biti sadržaj rada ove škole. Mislim da je dobro da ova škola bude uvedena u pravni i institucionalni okvir i da poslanici Narodne skupštine daju podršku ovom zakonu i potpisivanju ovog sporazuma. Poštovane kolege narodni poslanici, nadam se da nisam bio mnogo dug. S druge strane, čini mi se da je reč o oblastima koje su jako važne, pa se nadam da ćete mi oprostiti što sam govorio ovako dugo. Moram da se zahvalim članovima Odbora za prosvetu na jučerašnjoj raspravi. Doduše, nismo ostali mnogo, ali ono što smo čuli bilo je kvalitetno. Pozivam sve poslanike da nam pomognu danas u raspravi i prilikom amandmana da usvojimo što bolji zakon, jer će od tog zakona imati korist ceo obrazovni sistem Republike Srbije. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine ministre. Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč, gospodin Zoran Šami, Jon Magda i Vlatko Ratković? (Ne) Zahvaljujem. Da li narodni poslanici Nikola Žutić i Aleksandra Ilić, koji su izdvojili mišljenje na sednici Odbora za prosvetu, žele reč? Gospođa Ilić, izvolite.
Hvala. Poštovana predsednice, poštovani gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, i jedan i drugi zakon koji treba da se donesu nisu loši. To su sistemski zakoni koji treba da na duže vreme urede oblasti prosvete i obrazovanja.Suštinska zamerka je što se svi prosvetni zakoni ne donose u jednom paketu, jer bi javnost i ovaj visoki dom imali celokupan uvid kad je u pitanju prosveta. Ono što u mojim očima ovaj zakon čini neprihvatljivim jeste to što se osniva poseban republički fond za razvoj naučnog i umetničkog podmlatka, kao jedan vrlo skup administrativni aparat, koji svojim koštanjem i utroškom na plate novozaposlenih lica i plaćenih članova upravnog odbora utiče na to da se sredstva iz budžeta, koja su i do sada bila mala, a namenjena za nadarenu decu, još više smanje. Naglašavam da se sredstva za finansiranje Fonda obezbeđuju iz budžeta Republike Srbije, za finansiranje u oblasti prosvete, nauke i kulture. Bojim se da će ostati jako malo sredstava za razvoj naučnog i umetničkog podmlatka, tj. za izuzetno nadarene učenike i studente i ostale zadatke Fonda, navedene u članu 72, nakon podmirenja svih troškovanovoformiranog fonda, koji ima i svoj upravni odbor, čiji će članovi sigurno biti i plaćena lica. Iz svog ličnog iskustva i iskustva u radu sa svojim učenicima, znam da su mnoga nadarena deca i studenti ostali neostvareni zbog nedostatka materijalnih sredstava neophodnih za stručno usavršavanje i ostvarivanje vrhunskih rezultata. Ulaganjem u njih, stvaramo samo veći broj ambasadora naše zemlje.
Zahvaljujem. Da li narodni poslanik Petar Jojić, koji je izdvojio mišljenje na sednici Zakonodavnog odbora, želi reč? (Da)
Dame i gospodo, ovaj predlog zakona mogao je daleko, daleko bolje da bude uređen suštinski. Ima određenih normi koje su razbacane bez potrebe, od člana do člana, a moglo je to da se sažeto i suštinski uredi na bolji način. Uzmite samo čl. 8. i 10. Ovaj član 10. trebalo je bude stav 4. člana 8. Što se tiče ostalih odredaba koje se predlažu, moram primetiti da, kada je reč o osnivanju i finansiranju, postoje određene protivustavne odredbe, koje na neki način diskriminišu određene građane, a to se odnosi, pre svega, na osnivanje i na finansiranje državnih i privatnih predškolskih ustanova. U čemu je ovde reč? Pre svega, u odredbama Predloga zakona, kada je finansiranje u pitanju, da će građani koji su svoju decu smestili u državne predškolske ustanove biti obavezni da učestvuju 20% u finansiranju predškolske ustanove, u troškovima. Međutim, kada su u pitanju privatni objekti i privatne predškolske ustanove, to nije Ustavom ispunjeno, jer je u članu 21. Ustava Republike Srbije propisano da su svi građani pred Ustavom i zakonom jednaki. Ovde se uvodi jedna velika diskriminacija. Ovo je ozbiljna stvar. Imam jednu peticiju od strane građana. Potpisalo je njih 186 koji su svoju decu bili primorani da smeste u privatnu predškolsku ustanovu u Pančevu, za naseljeno mesto Gornji grad i Kotež. To je predškolska ustanova RSD "Bajka" u privatnoj svojini i roditelji su bili prinuđeni, zbog toga što nema dovoljno kapaciteta u državnim vrtićima i predškolskim ustanovama, da ih upišu da tamo borave. Međutim, Skupština grada Pančeva je ostala nema i gluva, iako smo postavljali pitanje – zašto građani nisu izjednačeni u određenim pravima? Ako je svoje dete neko upisao u državnu predškolsku ustanovu i ima učešće u sufinansiranju samo 20%, a zbog nedostatka poslovnog prostora i nedostatka objekata, neko je bio prinuđen od ovih… Daću vam ovu peticiju građana, koja je dostavljena iz Skupštine grada, čiji sam odbornik, ali sam ovo pitanje postavljao. Međutim, Skupština grada na ovo pitanje ne odgovara, pravi se gluva i nema. Postavljam pitanje – zašto su građani koji su svoju decu upisali u privatne predškolske ustanove diskriminisani i zašto nemaju ista prava? Moram da napomenem, gospodine ministre Obradoviću, doktore, vi dobro znate da svi građani plaćaju doprinose i poreze koji ulaze u budžet grada Pančeva, iz koga se finansiraju predškolske ustanove, i državne, a treba i privatne. Imam informaciju od vašeg saradnika, juče sam je dobio na Odboru, da u Srbiji ima 51 privatna institucija, privatna ustanova. Imam neke još uvek neproverene informacije da su neke skupštine opština izjednačile u pogledu prava ove ustanove. Ovo nije u skladu s evropskim standardima. Ako se zalažemo da privatna i državna, da svi oblici svojine budu jednaki, ako Ustavom garantujemo da su svi građani pred Ustavom i zakonom jednaki, onda ne mogu biti građani Koteža i Gornjeg grada u Pančevu obespravljeni. Oni imaju pravo da se obrate sudu, imaju pravo da traže povraćaj datih sredstava, jer su pred zakonom i Ustavom jednaki, a to potvrđuju i dokazi da ti građani uredno plaćaju poreze i doprinose. Ako plaćaju, zašto su diskriminisani? Samo zato što se radi o privatnoj ustanovi. Ne bi ovo smelo, gospodine ministre, ne verujem da vi ovakvo stanovište zastupate. Tražim od vas odgovor, postavljam i pitanje i tražim odgovor, i kao poslanik i kao odbornik u Skupštini grada Pančeva, jer, daću vam materijal koji je dostavljen svim poslaničkim grupama… (Predsednik: Vreme. Zahvaljujem. Prošlo je pet minuta.) … Molio bih odgovor na ovo pitanje.
Da li narodni poslanici Momir Marković, Radica Jocić i Slađan Mijaljević žele reč? (Da) Gospođa Radica Jocić. Izvolite.
Prvo bih htela da izrazim zadovoljstvo što se o ovako važnim zakonima danas diskutuje u normalno radno vreme, a ne kao što smo, kada je bio u pitanju Zakon o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja, radili produženo, pa su građani mogli da prate taj snimak samo noću, kasno u noć, odnosno nisu mogli da prate ono što smo imali da kažemo. Na Odboru za evropske integracije izdvojila sam mišljenje, jer kolege iz Poslaničke grupe SRS-a i ja imamo mnogo primedaba na zakon u celini, koje se odnose uglavnom na sledeće. Iako je Zakonom o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja i ovim predlogom zakona konačno definisano mesto predškolskog obrazovanja kao dela obrazovnog sistema, mislimo da ostavljanje mogućnosti da se delatnost predškolskog vaspitanja i obrazovanja obavlja u školi nije baš najbolje definisano. Mislimo da se rešenjem da se samo statutom predškolske ustanove utvrđuje jezik na kome se ostvaruje vaspitno-obrazovni rad daje prevelika ingerencija ustanovi, a da saglasnost na te odredbe mora da daje Ministarstvo, jer je predviđeno da ono inače daje saglasnost na program vaspitanja i obrazovanja, ako se on ili njegov deo ostvaruje na stranom jeziku. Takođe, mislimo da nije adekvatno regulisano obavljanje delatnosti van sedišta ustanove. Smatramo da broj dece po grupama može biti i manji, da bi rad bio efikasniji, kao i da je teško izvodljivo formirati mešovite grupe od različitog uzrasta dece. Takođe smo mišljenja da su pomoćni vaspitači, kao saradnici u izvođenju vaspitno-obrazovnog rada, morali da imaju zakonom određenu srednju stručnu spremu, znači, školu koja je nekog vaspitačkog ili pedagoškog smera, a ne samo uopšteno, srednju stručnu školu, bez obzira na znanje jezika. Takođe, pedagoški asistenti, koji su, uzgred rečeno, izostavljeni u nabrajanju saradnika, treba da budu preciznije definisani u pogledu stručne spreme i svojih ingerencija i u ustanovi ne treba da ih bude više. Pozdravljam želju Vlade, koju je ministar na početku svog izlaganja istakao, da se podignu plate vaspitačima, tj. da se omogući da vaspitači imaju bar približno iste plate na celoj teritoriji Republike Srbije bez obzira na snagu lokalne samouprave. Imam i pitanje – da li je u Vladi u planu izrada bilo kakvih zakonskih ili podzakonskih akata kojima bi se ova inicijativa rešila i plate vaspitača u Beogradu i u unutrašnjosti dovele bar na približno isti nivo, jer vaspitači u velikom broju opština u unutrašnjosti, kao što su, recimo, moja opština Bela Palanka, Pirot i druge, rade za 23.000 - 24.000 dinara, a toliku platu u Beogradu u predškolskim ustanovama imaju, recimo, higijeničari, pomoćno osoblje i drugi, da ne bismo došli posle nekog vremena u situaciju da u predškolskim ustanovama nema ko da radi, kao što delatnost nastavnika više nije tako cenjena kao što je bilo u nekom prethodnom periodu, baš iz ovakvih razloga? Hvala.
Zahvaljujem. Da li gospodin Momir Marković želi reč? Da, izvolite. Slađan Mijaljević? Izvolite, neko od vas dvojice. Gospodin Slađan Mijaljević.
Hvala, uvažena predsednice. Izdvojio sam mišljenje na Odboru za evropske integracije o ova dva zakona, o predškolskom obrazovanju i o učeničkom i studentskom standardu. Ne sumnjam da je predlagač zakona imao dobre namere da uredi određenu materiju, ili jednu, da kažemo, veću životnu okolnost i okruženje kroz koje prolaze mnogi ljudi, odnosno svi ljudi u svom životu. Međutim, mi iz SRS-a, zbog stvari koje su nam se događale u proteklih 10, pa i 20 godina, a koje su nam dolazile od ili iz raznih zemalja savremenog i razvijenog Zapada, te savremene demokratije itd., veliki smo skeptici prema svemu što nam dolazi iz tog okruženja i iz tih kuhinja. Juče sam od jednog od saradnika gospodina ministra Obradovića čuo da je jedan zakon počeo da se pravi još 2003. godine i da je tek prošle godine završen. Sedam godina je pravljen zakon. Naravno, i ovaj zakon koji je napravljen, odnosno donet pre 18 godina, treba da se menja i da se sve to popravi. U proteklih deset godina, razni projekti koji su uvođeni kroz neke nevladine organizacije, neki eksperimenti koji su uvođeni u taj sistem obrazovanja, dovodili su do određenih konfuzija. Uvodili su neke sasvim nove materije, neke stvari koje su strane našoj istoriji i našoj kulturi. Neke zemlje, poput Finske, bile su određene da jedno vreme, ne znam, čak, finansiraju i nadgledaju sprovođenje tih nekih standarda. Postavljam pitanje – da li mi ovde na Balkanu, stanovnici, pripadnici svih vera i nacija, možemo da se upoređujemo s kulturološkim, istorijskim nasleđem jedne Finske ili nekih drugih zemalja? Kakvi su to standardi? Da nisu možda to neki novi NATO standardi ili ne znam kakva ludila koja nam se propagiraju? Podneli smo veći broj amandmana na ove zakone, jer želimo da ih popravimo, da vam pomognemo da budu još bolji. Međutim, malo opozicija može da pomogne da ovi zakoni budu bolji, s jedne strane, a s druge strane, da se sprovode, jer ovo su zakoni koji treba da se finansiraju. Oni se finansiraju iz budžeta Republike Srbije. Vi morate među svojim kolegama da napravite takav konsenzus, da naterate onog ministra koji se već deset godina bavi ekonomijom u zemlji Srbiji da vam napuni budžet, da biste mogli da zahvatate određena sredstva da finansirate obespravljene profesore, nastavnike i vaspitače, da imaju normalne plate, da bi mogli srećni i zadovoljni da dolaze i da se posvete radu na vaspitavanju i obrazovanju dece. Ako su oni nezadovoljni, onda će deca u vrtićima da gledaju video-kasete sa crtanim filmovima, podizaće im se agresivnost, i onda će dete od pet godina da dolazi kući da napada stariju sestru ili brata, da se zaleće i da se tuče s njima. Kada roditelj vidi da se nešto dešava poslednjih mesec dana, ode u vrtić i pita – pa, šta radite tokom dana? Kažu, damo im ove kasete, pa oni gledaju. Dakle, taj vaspitač mora da bude stimulisan da se zaista posveti svom radu. Ako nema dovoljnu platu, nego razmišlja kako će da štrajkuje i kako će da preživi, kako će svom detetu da obezbedi, ne znam, dve - tri hiljade dinara da kupi patike, ne 200 evra, nego dve - tri hiljade dinara, pa čak i manje, da kupi patike, onda se postavlja pitanje kako on može da radi taj posao koji radi? Sumnjam, zaista osnovano, da neko namerno uvodi određeni vid nezadovoljstva i u predškolsko vaspitanje, a i u ovo srednje i fakultetsko obrazovanje. S jedne strane, država nema novca da isfinansira određene projekte. S druge strane, kroz silne autonomije fakulteta itd., dobijaju se ogromne količine, odnosno traže se ogromne količine novca da bi se finansirale neke školarine, tako da opet dolazimo u situaciju da pravimo, maltene, neke savremene robove koji će raditi neke nižekvalitetne poslove od onih koje bi trebalo da rade po nekom svom dostignuću ili nekom intelektualnom nasleđu. Neće se školovati oni koji imaju psihofizičke preduslove, nego oni koji imaju novca za to. Zaista je tužno što imamo situacije da nam neki kriminalci osnivaju određene ustanove. Hvala.
Vreme. Zahvaljujem. Gospodin Momir Marković ima reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, da je ovaj zakon, koji se krčkao sedam godina, kojim slučajem dete, već bi prevazišao ovaj zakon o predškolskom obrazovanju i vaspitanju, kao i njegove klauzule, i potpao pod ovaj drugi zakon, zakon o učeničkom i studentskom standardu. Već bismo se pripremali za njegovo punoletstvo. Prvo da kažem da su poslanici SRS-a na ova dva zakona oko stotinak amandmana podneli, pokušavajući da poprave to što se popraviti ne može, jer zakon je u startu takav da je gotovo neprihvatljiv. Znam da vi imate 126 glasova i 126 znači da je i kocka okrugla, odnosno da je lopta četvrtasta, ali moram da ukažem na neke stvari koje ovi predlozi zakona nisu regulisali, a imaju duboku pozadinu, u prošlosti se mnogo štošta dešavalo. Moram, prvo, ministra da podsetim, znam da je on emotivno vezan za neka davna vremena, iz kojih je u ovaj zakon uneo jednu klauzulu; kaže – prvenstvo kod upisa dece u predškolske ustanove, pa, pored ostalih, i ''zaposlena lica''. Šta ćemo, ministre, to je komunistički, odnosno socijalistički sindrom, sada s ljudima koji su nezaposleni, a deca su im stasala za predškolsko i školsko obrazovanje? Mislim da taj deo morate obrisati jer je to neprihvatljivo. Što se tiče zakona o učeničkom i studentskom standardu, prvo, da vas podsetim da u Beogradu ima pet učeničkih domova i da su se unazad nekoliko godina velike afere, kriminalne afere, pojavljivale; i dan-danas traje suđenje, ako već nije završeno, ne držite me za reč, direktoru ili jednog od domova ili svih pet domova, ukoliko su jedinstveni. Tu kriminalnu aferu je otkrio učenik koji je bio korisnik tih domova i, kada je pričao o čemu se radi, mislio sam da je to neshvatljivo, međutim, kada je doneo dokumentaciju, shvatio sam da su se i tu, od učeničkog standarda, od učeničkog dinara koji ova država izdvaja, neki debelo obogatili. Da vas podsetim da se u studentskim domovima i dan-danas preprodaju mesta i sobe, a ovaj zakon nije stao na kraj tome, da se i dan-danas studentima, dobrim studentima koji su iz unutrašnjosti, koji su došli da završe fakultete i da odu kući, da se zaposle tamo, da doprinesu ovoj zemlji, sobe izdaju po dvostruko, trostruko većoj ceni, preprodaju ispod žita. To morate da zaustavite. Da ima toga u ovom zakonu, SRS bi to oberučke prihvatio, naravno, taj deo, ne mislim na zakon, zakon je loš. SRS verovatno, ukoliko ne usvojite sve naše amandmane, neće glasati za ovaj zakon. Ishrana u studentskim domovima je, takođe, nezadovoljavajuća. Svi mi imamo ili rođake ili prijatelje koji su korisnici tih studentskih domova i studentskih menzi, verovatno odlazite tamo i videli ste, znate kakav je kvalitet hrane, znate da država mora tu da ulaže, jer samo tamo ulaže u budućnost. Mislim da je zbog toga ovoliko amandmana i podneto. SRS je imao i ima i sad projekat kako da se ove stvari reše i na tom projektu će istrajavati. Upravo smo delove tog projekta uneli u amandmane. Vi biste, gospodine ministre, morali da oba ova zakona povučete, doradite, da ubacite ovo čega u zakonu nema, da izbacite ono što je nepotrebno, a nalazi se u zakonu, i onda ćete imati podršku SRS-a. Još jednom vas podsećam na jedan član koji se odnosi na ovaj prvi zakon, o predškolskom obrazovanju. Strana lica će moći da otvaraju obdaništa, da otvaraju vrtiće, da otvaraju ustanove predškolskog obrazovanja. Pitam vas – kako će oni to vaspitavati našu decu? Hoće li naša deca učiti našu istoriju? (Predsednik: Vreme.) Zahvaljujem. Izvinjavam se za ove dve sekunde.
Htela bih samo da vas obavestim da će ovlašćeni predstavnik Poslaničke grupe Napred Srbije biti narodni poslanik Milan Knežević. Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Da) Gospodin Nebojša Ranđelović ima reč. Izvolite.
Poštovana gospođo predsednice, uvaženo predsedništvo, poštovani gospodine ministre, uvaženi članovi Vlade, pred nama stoje, rekao bih, jako važni zakoni, jer je predmet njihovog regulisanja jedna vrlo osetljiva tema, osetljiva materija. Rekao bih i da nije opšteprihvaćena istina, već da je to aksiom, da je ljudsko društvo 21. veka, u stvari, društvo zasnovano na znanju. Svet se drži toga. Svedoci smo da su karakteristike, odnosno odlike globalnog društva: razvoj komunikacionih sistema, razvoj nauke i tehnologije, ekspanzija međunarodne trgovine. Treba sebi da postavimo pitanje – gde smo mi u čitavom tom sistemu, odnosno gde je mesto Srbije? Srbiju, nažalost, karakteriše demografski pad, depopulacija sela i najveći broj stanovništva u nedovoljno kvalifikovanim zanimanjima. Zakoni o kojima govorimo tiču se i najosetljivijih delova srpskog stanovništva. Kada govorimo o tome, ne možemo da zanemarimo činjenicu, na primer, da srpsko selo ne postoji, da u trouglu Bosilegrad – Crna Trava – Trgovište ne živi niko. Mi se pitamo kako ćemo se odupreti mnogim problemima koji opterećuju jug Srbije, ali vrlo retko postavljamo pitanje zbog čega u tom delu ne živi niko. Dakle, to nije samo erozija srpskog sela, srpsko selo tamo više ne postoji. Sada pred sobom imamo zakone koji treba da regulišu tako osetljivu materiju kao što je predškolsko vaspitanje i obrazovanje, kao što je učenički i studentski standard, dakle, nešto što se sasvim logično nastavlja, odnosno, to je zakon koji ima logičan sled normi u odnosu na prvi zakon koji sam pomenuo. Svedoci smo da su devedesete godine prethodnog veka dovele do jednog opšteg rasula, koje je i te kako uticalo ne samo na depopulaciju sela, već je uticalo da možda najbolje i najjače kadrove izgubimo, zato što, jednostavno, nisu imali od čega da žive u Srbiji. Meni je jako žao što neki sudeonici, a možda i krivci za to rasulo, i danas sede s nama u Narodnoj skupštini. Ako dozvolite, prešao bih na sam meritum, odnosno na sadržinu ovih zakona. Mogao bi da kažem, uz sve zamerke koje smo čuli, više ili manje opravdane, da pred sobom imamo korektno urađene zakone. Naravno, može se postaviti pitanje kakvi su kapaciteti Srbije da zakone s ovakvom normativom sprovede, ali to pitanje se trenutno ne tiče same sadržine ovih zakona. To pitanje treba otvoriti i treba o njemu ozbiljno razgovarati, ali ne u trenutku kada govorimo o samom meritumu, odnosno o sadržini ovih zakona. Što se tiče Predloga zakona o predškolskom obrazovanju i vaspitanju, uz sve što sam do sada naveo, samo bih postavio pitanje, pošto sam nisam primetio, verovatno je to dobro utkano u tekst samih normi koje sadrži ovaj zakon – koliko su korišćena portugalska i poljska iskustva, jer postoje informacije, odnosno egzaktni podaci da je i u Portugaliji i u Poljskoj zaživeo jedan model koji je doneo dobre rezultate? Što se tiče zakona o učeničkom i studentskom standardu, nadovezao bih se na ono o čemu je govorio ministar. Dobili smo Zakon o učeničkom standardu 1992. godine. On je trajao 18 godina i moram da kažem, bez obzira na to što je taj zakon donesen u nezgodno vreme i što je možda iluzorno govoriti o atributima bilo čijih standarda 90-ih godina, a posebno učeničkog i studentskog standarda, da je taj zakon iz 1992. godine imao neke dobre karakteristike. Te karakteristike se prepoznaju i u tekstu ovog zakona. Govoriću prvo o dobrim stranama ovog zakona, a kasnije ću postaviti neka pitanja, odnosno nešto što meni deluje kao nejasnoća. Najpre bih, kao dobru stvar ovog zakona, naveo mrežu ustanova studentskog i učeničkog standarda i nastojanje Ministarstva prosvete da se ta mreža održi i da se poboljša. Tu je i pitanje neravnomernosti održanja mreže učeničkog i studentskog standarda, jer smo svesni da Studentski centar Beograd i, recimo, ustanova studentskog standarda u Subotici niti imaju iste potrebe, niti imaju isti tretman. Za to postoje logični razlozi, ali postoje i razlozi da se ta disproporcija nekako smanji. Takođe, kod studentskih kulturnih centara postoji disproporcija i drastične razlike u mogućnostima i kapacitetima tih ustanova u različitim univerzitetskim centrima. To nijednim zakonom ne može da se reši. To treba da bude proces i to treba da bude politika i strategija Ministarstva prosvete i čitave Vlade. Smatram da je dobra stvar način rešavanja upravljačkih organa, status i sastav upravljačkih organa ustanova studentskog i učeničkog standarda, od člana 49. pa nadalje. Prethodno zakonsko rešenje je sadržalo odredbe koje su regulisale sastav upravnih odbora. Upravni odbori su imali 18 članova i čak se dešavalo da upravni odbor ima više članova no što ima zaposlenih u samoj ustanovi učeničkog i studentskog standarda. Mislim da je ovim rešenjem broj članova upravnih i nadzornih odbora sveden na pravu meru i to je jedan dobar korak u pravcu racionalizacije i efikasnosti rada ovih organa. Postavio bih i neka pitanja. Radi se o delu zakona koji obuhvata povrede obaveza učenika i studenata. Najpre se govori o pravima, učeničkim i studentskim, a zatim o povredama obaveza. Moje poznavanje nomotehnike ukazuje da možda nije nužno da se ovaj deo normative stavlja u zakon, već da se te disciplinske mere obuhvate nekim drugim aktima, ali postoji i logika da se to digne na viši standard, zbog svih problema koje su imale ustanove studentskog i učeničkog standarda za vreme primenjivanja zakona iz 1992. godine. Na kraju bih samo dodao da su tekstovi zakona uglavnom korektni, a postavio bih pitanje i sebi i ministru i svima prisutnima – kakvi su kapaciteti za njihovo sprovođenje i da li možemo da imamo viziju o mogućnosti njihovog sprovođenja, s obzirom na to da nam mreža studentskog i učeničkog standarda nije takva da u potpunosti, odmah nakon usvajanja zakona, može da se primeni? Hvala na pažnji.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik dr Nikola Krpić.
Poštovana predsednice, radno predsedništvo, uvaženi gospodine ministre, koleginice i kolege narodni poslanici, pred nama se nalazi jedan temeljit, seriozan, sveobuhvatan i dobar zakon, kako o predškolskom vaspitanju, tako i o studentskom i učeničkom standardu. PUPS je duboko i svesno razmatrao ovaj zakon, poklonio mu je dosta pažnje i mislim da možemo pohvaliti ovakav zakon, koji posle duže vremena dolazi u Skupštinu i pred narodne poslanike. Prvo, podržavamo i pohvaljujemo borbu protiv osipanja dece, uključivanjem dece koja nisu bila uključena u predškolsko obrazovanje. U ovom predlogu zakona se vidi da je učinjen veliki napor da nam sva predškolska deca budu obuhvaćena jednom vrstom, ili vidom smeštaja u dečja obdaništa i druge institucije predškolskog karaktera. Smatramo da je uzrast učenika posle predškolskog, kada krene u školsko obrazovanje, najvulnerabilnije godište, pa bi trebalo nešto učiniti da predavači, pedagozi, socijalni radnici, medicinske sestre, budu bez cigareta u školi i da naše škole budu bez duvanskog dima, jer učitelji i ostali prosvetni radnici koji rade u školi daju loš primer učenicima i uluda je naša borba protiv narkomanije, alkoholizma. U tim godinama se sve to proba, pa predlažemo da se nešto učini u tom smislu. Bela kuga je, svakako, veliki problem naše zajednice i naše zemlje, ali visok procenat obuhvata dece predškolskim vaspitanjem je uspeh i Vlade i Ministarstva prosvete. Naše škole bez duvanskog dima će biti veliki uspeh čitave zajednice. Mislim da je ovim predlogom zakona Ministarstvo obrazovanja uspelo da sistematizuje svu problematiku o učeničkom i studentskom standardu u Republici Srbiji. Zbog zdravstvenog dela vaspitanja, predlažemo da se kod učeničkog i studentskog standarda razmišlja i o medicinskom standardu, iz prostog razloga što mnogi učenički domovi i studentski nemaju organizovanu zdravstvenu zaštitu. U Beogradu postoji Studentska poliklinika, ali u ovim drugim delovima Srbije je jako teško devojčici od 12, 13 ili 15 godina da ode i potraži pomoć ako ima ginekoloških problema i da ode tamo gde ide odraslo stanovništvo. S tim u vezi, mislim da u takvim institucijama treba organizovati stomatološku, pedijatrijsku ili ginekološku zaštitu. Na kraju, poštovani gospodine ministre, uveravam vas da će PUPS, u danu za glasanje, glasati za ove odlične predloge zakona o predškolskom, učeničkom i studentskom standardu. Hvala lepo.
Zahvaljujem. Narodni poslanik Miletić Mihajlović ima reč.
Poštovana predsednice, gospodine ministre, gospodo saradnici ministra, poštovani narodni poslanici, Poslanička grupa SPS-JS izražava zadovoljstvo što na dnevnom redu imamo još dva nova sistemska zakona koja uređuju važna pitanja iz oblasti obrazovanja i vaspitanja, uz podsećanje da smo prethodno, u prošloj godini, još dva zakona doneli i polako sklapamo jedan mozaik koji je potpun i kojim se legislativa u oblasti obrazovanja upotpunjuje. Očekujemo da će u ovoj godini blagovremeno stići na dnevni red i novi zakon o visokom obrazovanju, koji će upotpuniti ovaj mozaik i rešiti veoma važna pitanja u celokupnom sistemu našeg obrazovanja. Kao što je u članu 1. zakona o predškolskom vaspitanju i obrazovanju rečeno, reč je o tome da ovaj zakon uređuje pitanje predškolskog vaspitanja i obrazovanja u okviru jedinstvenog sistema obrazovanja i vaspitanja. To je veoma značajno, jer u ranijem periodu to nije bio slučaj, a naročito nije bio slučaj s ovom dimenzijom obrazovanja i vaspitanja u predškolskom uzrastu. Donošenjem novog zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja, približili smo se tom konačnom cilju stvaranja celovitog sistema. Prvi zakon, koji je donet 2003. godine, o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja, krenuo je putem da smo imali situaciju da su delatnosti koje se pojavljuju u predškolskom dobu, vaspitanje, obrazovanje, nega, ishrana, preventivna zdravstvena zaštita, socijalna zaštita, bile u ingerenciji tri ministarstva: Ministarstva prosvete, Ministarstva za socijalna pitanja, Ministarstva zdravlja, pa ovako podeljene ingerencije nisu obezbeđivale efikasnost u ovoj karici obrazovanja, u ovoj oblasti. Smatramo da će ovom promenom i ovim zaokruživanjem, donošenjem ovog zakona, to konačno doći u red, u smislu jedne efikasne delatnosti koja je veoma značajna za naše društvo. U praksi se osećao veliki nedostatak zakona o predškolskom vaspitanju i obrazovanju, ali ''krovni'' zakon, ili osnovni zakon, koji, takođe, uređuje važna pitanja u ovoj oblasti, bio je samo osnova. Sada se konačno ova pitanja uređuju na detaljan način. Međutim, lokalni budžeti, mislim na lokalne samouprave, u nekim područjima su veoma restriktivni, tako da ne obezbeđuju dovoljne pretpostavke za potpunu opremljenost, zatim za pokrivanje potrebnih materijalnih troškova, naravno, i zarada koje se očekuju. Imali smo u prethodnom periodu, na osnovu Zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja, bez ovog osnovnog zakona koji pokriva ovaj sektor, različitu primenu, različitu praksu i različite efekte u ishodima vaspitanja i obrazovanja. Trebalo bi ovim zakonom da se to pitanje ujednači koliko je god moguće, ili bar da taj okvir ne bude toliko različit i da postoje velike razlike u onome što su i opremljenost, i primanja, i standardi, i obuhvat dece itd. Značajna novina jeste inkluzija, tj. preduzimanje mera za veće uključivanje i obuhvat dece iz ugroženih grupa po bilo kom osnovu, pa i dece sa smetnjama u razvoju. To uvodi nove oblike rada u okviru vaspitnih grupa, uz dodatnu podršku, individualni vaspitno-obrazovni plan, zatim razvojne grupe uz, prvenstveno, korišćenje individualnog vaspitnog plana. Važno je da se ovim zakonom tretira materija isključivanja diskriminacije, što je veoma značajno, u smislu stvaranja što boljih pretpostavki za uključivanje ove dece koja su ugrožena po nekom osnovu, da uhvate korak sa decom koja nemaju ovakvu vrstu problema. Ovakav princip uključivanja celokupne populacije u ovu kariku obrazovanja i vaspitanja učinilo je da će i lepeza u kadrovskom pogledu, kadrova koji će raditi u ovoj delatnosti, biti raznovrsnija i kvalitetnija, što podrazumeva angažovanje vaspitača, medicinskih sestara vaspitača, defektologa, zatim, stručnih saradnika, pored pedagoga, psihologa, još i logopeda. Zatim, pedagoga za likovno, muzičko i fizičko vaspitanje ili za neke posebne i specijalizovane programe u oblasti predškolskog vaspitanja i obrazovanja i angažovanje drugih kadrova. Međutim, u vreme velike ekonomske krize i restriktivnih budžeta u lokalnim samoupravama, teško je očekivati primenu novih normativa koji proizilaze iz ovih zakona. Ovim dolazimo do toga što jeste fakat, a to je veliki raskorak između normativno utvrđenih standarda i stvarnog stanja u kome se nalaze naše lokalne samouprave. To dovodi u pitanje implementaciju ovog zakona. Zato, kao Poslanička grupa SPS-JS-a, pozdravljamo stav Ministarstva prosvete i Vlade da treba učiniti sve da se uvedu dodatne mere za pomoć i potpunu logistiku siromašnim opštinama, koje imaju veoma mala sredstva za ovu oblast. S obzirom na to da je reč sada o jedinstvenom sistemu obrazovanja i vaspitanja, koji se obezbeđuje donošenjem ovog zakona, logično bi bilo da na celoj teritoriji Srbije postoje jednaki standardi, jednaki uslovi i jednake pretpostavke, kako kadrovske, tako i materijalne, tako i one koji se odnose na zarade zaposlenih u ovoj karici obrazovanja i vaspitanja. Pitanje je koliko su te dodatne mere takvog obima, tako da kažem, da će učiniti da bar približno ta primanja i svi ti uslovi u predškolskim ustanovama budu isti. Za pohvalu su mnoge aktivnosti i istraživanja koja se već javljaju i postoje u okviru Ministarstva prosvete, iza kojih stoji Ministarstvo prosvete i njemu srodne asocijacije, organi i službe. Recimo, bilo je reči nedavno o tome da se vrši jedno ispitivanja o tome šta bi učinilo da naša školska populacija bude više zainteresovana za nastavne sadržaje, da deca ne budu tako indiferentna prema onom što se pojavljuje u školi. Ti rezultati će učiniti korak u pozitivnom pravcu. Želim da ukažem i na neke diskusije i istraživanja, rasprave koje se pojavljuju i u drugim asocijacijama, drugim službama i organima. Recimo, pomenuću i da je Srpska akademija nauka i umetnosti, tačnije rečeno, Odbor za obrazovanje je imao jednu raspravu, naučni skup na kome je razmatrao pitanje efikasnosti i kvaliteta obrazovanja seoskog stanovništva. Na toj tribini je zaključeno, recimo, da se iz statističkih podataka vidi da oko 41%, skoro 42% stanovništa živi u seoskim ili prigradski sredinama i da tamo standard obrazovanja nije na istom nivou kao u gradskim sredinama. Prvo, predškolsko vaspitanje i obrazovanje u ovim sredinama ima obuhvat samo 15% dece, što je veoma malo i zabrinjavajuće. Jedna četvrtina dece nije obuhvaćena pripremnim predškolskim programom, a zakonska je obaveza da bude potpuna obuhvatnost. Jedna petina seoske dece ne upiše osnovnu školu, što je još jedna gora činjenica. Na kraju, kvalitet obrazovanja u ustanovama na selu je lošiji. Opremljenost obrazovnih ustanova na selu je, takođe, lošija, u odnosu na opremljenost i prostorne, tehničke i pedagoške uslove u gradskim sredinama. Imamo iodređene paradokse. Na primer, u nekim sredinama u istočnoj Srbiji imamo prisutan visoki lični standard porodica, zbog njihovog rada u zapadnoevropskim zemljama, tako da su njihove kuće opremljene tehničkim sredstvima, kompjuterima, aparatima i drugim pomagalima itd., a da ta deca, kada odu u školu, nemaju ni osnovna, elementarna sredstva koja bi parirala onome što imaju kod kuće. Druga činjenica jeste da na jugu Srbije imamo jednak loš lični standard i taj opšti standard u školskim ustanovama. Dalje, pred nama je još jedan problem, ili jedna obaveza, da tako kažem, koju ne možemo da izbegnemo, a svakako je potrebna. To je racionalizacija obrazovnih ustanova u narednom periodu. Ako bi se racionalizacija vršila po finansijskim merilima, kao kriterijumom, onda bi se učinilo da se broj obrazovnih ustanova, škola, pa i vrtića, još više smanjuje u seoskim sredinama, što bi dodatno doprinelo raslojavanju našeg stanovništva i migracijama ka velikim centrima. Drugi jedan princip, koji je Zakonom osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja određen, jeste finansiranje u budućnosti, mislim od 2014. godine, po glavi učenika, što je veoma diskutabilno i veoma će teško pogoditi ako se bude slepo primenjivao u ovim sredinama. Naravno, postoje dodatne mere koje će voditi računa o ovome i to se i u zakonu i pominje, ali SPS-JS insistira i očekuje da će i Ministarstvo prosvete, a i drugi resori, pa i Vlada u celini, imati dovoljno sluha da ovo na adekvatan način urede, kako ne bi bilo faktor daljeg raslojavanja i gašenja sela i stvaranja pretpostavki za nizak obrazovni nivo u seoskim sredinama. Ovo su problemi koji nisu indukovani, odnosno nisu proizvedeni zakonodavstvom ili delatnošću samog Ministarstva prosvete. Naprotiv, Ministarstvo prosvete zaista ulaže značajne napore u jednom drugom pravcu, ali ovo je jedno interresorsko pitanje, strateško pitanje, i potrebno je da, pored ukazivanja narodnih poslanika na tu potrebu, i Ministarstvo prosvete, a mi mislimo i da hoće, bude ofanzivnije u pravcu rešavanja ovih pitanja na adekvatan način. Kada je reč o zakonu o učeničkom i studentskom standardu, zaista je zadovoljstvo da pred sobom imamo jedan kompletan i, po našoj oceni, veoma kvalitetan zakon, koji se bavi pitanjima organizovane delatnosti kojom se u oblasti obrazovanja i vaspitanja obezbeđuju uslovi za dostupnije, efikasnije, kvalitetnije obrazovanje i vaspitanje učenika i studenata. Ciljevi ovog zakona jesu stvaranje materijalnih, kulturnih, socijalnih, zdravstvenih i drugih uslova i pretpostavki za sticanje obrazovanja, za potpunu društvenu uključenost mlade generacije, odnosno učenika i studenata, i za svestrani razvoj ličnosti mlade generacije, što je ispravna koncepcija naše vlasti i našeg društva. Razlozi za donošenje ovog zakona su, pored ostalog, i usklađivanje s Ustavom Republike Srbije, zatim, s novim zakonom, a to je temeljni, Zakon o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja, s razvojnim strategijama Vlade i sa standardima u EU. Kada je reč o strategijama, strategije predstavljaju podlogu ili temelj za donošenje dobrog zakona, jer one usmeravaju i upozoravaju na ono što je važno u jednoj oblasti. To su strategije o smanjenju siromaštva, o unapređenju položaja Roma u Republici Srbiji, o razvoju, o socijalnoj zaštiti i nacionalna strategija za mlade. Ovo govori da Ministarstvo prosvete i naša vlada vode računa o socijalnoj dimenziji kada je reč o pokrivanju zakonom ovih oblasti, u smislu stvaranja što boljih i jednakih, ili približno jednakih uslova za celokupnu populaciju studenata i učenika. Ovim zakonom se i otklanjaju problemi koji su identifikovani u praksi u ranijem periodu, pre svega, uslova za ostvarivanje prava učenika u oblasti studentskog standarda. Ono što bih još rekao jeste činjenica da i u ovoj oblasti imamo obraćanje pažnje zakonodavca na jednu veoma važnu oblast, a to je tretiranje osetljivih grupa studenata i učenika, kojim se oni stavljaju u ravnopravan položaj s ostalima koji nemaju takvu vrstu problema. SPS-JS će podržati ove zakone i smatramo da je učinjen kvalitetan iskorak u regulisanju ovih oblasti.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Zlata Đerić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsednice, poštovani gospodine ministre, prošli put kada smo govorili o zakonima koji se bave prosvetom i obrazovanjem, rekla sam, i to ću ponoviti, da je prosveta najvažniji resurs ne samo ove države, nego svake države. To je jedini resurs u koji se može investirati na duge staze i da ta investicija bude sigurno isplativa i sigurno profitabilna u onom istorijskom i u svakom drugom smislu. Govorim o tome da ministar prosvete u ovom trenutku treba da zna da je ministar najznačajnijeg, najbogatijeg i nedovoljno odgovorno tretiranog ministarstva u ovoj zemlji. Kroz istoriju se, inače, pamte samo dve vrste ministara, to su ministri finansija i ministri prosvete. Biti u nizu jednog Dositeja Obradovića, svakako je velika čast, velika odgovornost i mislim da je za gospodina Obradovića lično i veliki izazov. Ono što suštinski zameram ovim zakonima jeste da se, mada su mnogo ranije pripremani i pripremljeni, dugo već nalaze na sajtu Ministarstva, da svi zakoni, ili bar većina zakona koji se tiču prosvete nisu zajednički, objedinjeno donošeni u jednoj raspravi ovog visokog doma, gde bismo mogli da sagledamo strategiju države prema ovom najvažnijem resursu države. Prosveta je najvažniji resurs jednog društva, države i naroda i tretirana je tako u svim ozbiljnim zemljama u svetu. Treba da se ugledamo malo na EU koju toliko rado citiramo, a ne da prepisujemo najvažnije postulate koje ona primenjuje, kako se tamo odnose prema prosveti. Međutim, moram da kažem da prosveta, ipak, prilično dostojanstveno, bez obzira na to koliko je dugo pokušavana njena devastacija, u svakom pogledu opstaje, zahvaljujući, pre svega, ličnom dostojanstvu, ugledu i moralu prosvetnih radnika i prosvetnih pregalaca, jer je to njihovo osnovno i, vrlo često, glavno nastavno sredstvo. Obrazovanje i sve ono što omogućava obrazovanje u jednom društvu, u jednom narodu, treba da bude suštinsko i tome se treba posvetiti. Formalno obrazovanje nije često identično sa suštinskim i prošle nedelje smo u jednoj diskusiji o jeziku mogli da vidimo da su to dva različita pojma u ličnim primerima nekih ljudi. Ovo su dva zakona koja su vrlo važna. Rekla sam da smo zabrinuti, kao poslanička grupa, što nisu doneti u paketu sa svim ostalim zakonima koji se tiču prosvete, pogotovo što znamo da su dugo pripremani, da su vrlo odgovorno pripremani i da su se bavili osetljivim temama. Za one podatke koje je ministar iznosio, moram da ga pohvalim, čitav školski čas nam je obrazlagao ova tri zakonska projekta, pogotovo prva dva. U ova dva zakonska predloga odredićemo se prema osetljivim grupama u ovom društvu, prema jednom resursu budućnosti, to su predškolska deca i njihovo vaspitanje i obrazovanje, a drugi deo se tiče, takođe, jednog ozbiljnog, ali ovoga puta materijalnog resursa, to su učenički i studentski standard. O tome ćemo više govoriti kada budu amandmani. Nadam se da će biti dovoljno sluha da se neki amandmani usvoje. Kod prvog zakona koji se tiče predškolskog vaspitanja i obrazovanja, mi smo stavili suštinski amandman na veličinu grupe dece. Smatram da veliku uštedu nećemo ostvariti ako grupe dece ne smanjimo. Mnogo je veći doprinos ako su grupe dece s kojima se radi, koje su objašnjene u članu 30. ovog zakona, manje, pogotovo kod dece koja su na bolničkom lečenju a pri tom se traži veći broj vaspitača. Stavili smo amandmane još na neke članove. Nije mi jasno kod podele na one koji će biti angažovani u predškolskim ustanovama, saradnici, vaspitači saradnici. Sve je to članovima od 40. do 46. objašnjeno. Postoji jedan član koji zaista nisam shvatila, ko će to da bude na terenu i u praksi, to je pedagoški asistent. Prvo, ne objašnjava se uopšte kakvu stručnu spremu treba da ima pedagoški asistent. Kaže se ovako: "Pedagoški asistent pruža pomoć i dodatnu podršku deci, u skladu sa njihovim potrebama", vrlo je širok pojam šta su njihove potrebe, "sarađuje s vaspitačima i stručnim saradnicima, roditeljima, odnosno starateljima, a zajedno s direktorom sarađuje sa nadležnim ustanovama, organizacijama i udruženjima i jedinicom lokalne samouprave i obavlja i druge poslove, u skladu sa Zakonom". Nije mi jasno da li će to biti neka polupolitička funkcija. U svakom slučaju, kada neko ima ovako širok domen svojih radnih zadataka i obaveza, prvo, ne može da ih radi kvalitetno, ili je to, kako kod mene u Bačkoj kažu, ''Katica za sve''. Znamo kako izgledaju poslovi koje ''Katica za sve'' može da obavi. Ono što je jedna od pozitivnih novina, koja je za svaku pohvalu, to je taj putujući vrtić. Dobro je da je to napokon u zakonu predviđeno. Pitanje će biti – sredstva. Ne znam kako će se uopšte iznaći sredstva. O sredstvima Ministarstva prosvete ću još govoriti. Drugi zakon, koji govori o učeničkom i studentskom standardu, takođe je sistemski, bio nam je veoma važan i neke stvari uređuje bolje, mada, kažem, u prosveti je i do sada bilo solidnih zakona i hvala Bogu da u prosveti ne počinje sve od ovog saziva Ministarstva, nego je to mnogo ranije uređivano vrlo ozbiljno i vrlo odgovorno. U učeničkom i studentskom standardu, ministar je pomenuo koliki je broj korisnika kojih će se ovaj zakon ticati, to je jedan omanji grad, oko 30.000 korisnika, ali postoji nešto što moram da kažem ovde i što ne odobravam kao čovek koji radi u prosveti, koji zna koliko je svaki dinar u prosveti tanak, teško se do njega dolazi, najređe se odobrava. Lično sam, kao poslanik, uvek podnosila amandmane i nikada mi nisu bili usvojeni, kada je bio zakon o budžetu ili rebalansu budžeta, da se dodatna sredstva odobre, odnosno da se skinu sa nekih stavki o kojima sam govorila, čak tražila odgovor od Vlade, pa nisam dobila, jer smatram da su sredstva neodgovorno trošena pri nekim kabinetima. To su one neke famozne stavke gde se ugovaraju kojekakvi nedefinisani poslovi. Znamo koliko oni služe za uzimanje novca mimo nekih ozbiljnih kriterijuma i odgovornosti. Dakle, da se odatle samo neka skromna sredstva, recimo, tri miliona dinara, prebace u Ministarstvo prosvete i povećaju sredstva za učenička takmičenja, odnosno upravo za ovaj podmladak koji se tretira glavom 6. u ovom zakonu, članovima od 70. do 80 – Republički fond za razvoj naučnog i umetničkog podmlatka. Nikada nijedna vlada nije imala sluha ni za obrazloženje da su to deca koja treba da nose neku budućnost, da su to budući generatori razvoja društva, da u njih treba uložiti, a znam koliko se i škole i roditelji zlopate i koliko je često skupo, ponekad se čak i odustaje da jedno dete, na primer, iz Sombora, dođe u Beograd na republičko takmičenje i da se vrati. To su stvari gde nije bilo razumevanja, a sada se uvodi Republički fond za razvoj naučnog i umetničkog podmlatka i to jako lepo zvuči. To je divno i to na prvi pogled svi prihvataju kao jednu fantastičnu instituciju, jer misle da će tako rešiti problem. Moram da pitam samo, iz čega će se finansirati? Šta mi se sve tu ne dopada? Kaže se da se osniva taj fond, njegovo sedište je u Beogradu. Fond ima svojstvo pravnog lica, ima direktora, ima upravni odbor, govorim o novim administrativnim mestima, vrlo skupim, on će imati i prostor i telefone, sve ono što treba, a stručne i administrativno-tehničke poslove za potrebe Fonda obavljaju zaposleni u Fondu. Mi već imamo pri prosveti, pri ovom ministarstvu, Nacionalni prosveti savet koji se finansira, Zavod za unapređenje obrazovanja i vaspitanja, Zavod za vrednovanje kvaliteta obrazovanja i vaspitanja. Kao neko ko je skoro blizu tri decenije profesor eks katedre, sa kredom u ruci, nikakve koristi od ovih zavoda nemam.Tu ima preko 40 zaposlenih koji troše sredstva Ministarstva, a budžet Ministarstva gotovo 97% svojih sredstava mora da odvoji za plate prosvetnih radnika, za, moram tako reći, one rudare koji na terenu, u učionicama, svakodnevno neumorno rade, s najvećim entuzijazmom, s našom decom. Recimo, znam da su ti zavodi neki evropski standard. Da li je baš Evropa zamislila da ti ljudi primaju platu kao neki stručnjaci, a da se svaki projekat plati dodatnim sredstvima i angažuju ljudi sa strane, govorim o redu veličine između 3.000 i 4.000 evra po projektu, po 20.000 evra se tu godišnje odvoji, mimo plata?! Za šta oni primaju platu ako čak i oni, kada rade projekat, naknadno ga naplate? Proverite, gospodine ministre, neka vam podnesu svoje finansijske izveštaje, jer svaki put, valjda se plata podrazumeva, kad podignu dodatno olovku, to mora da se plati. Samo u jednoj godini, slučajno sam bila u prilici da to vidim, hrana i piće jednog od zavoda je 10 miliona dinara. To je devetomesečni obračun, a ovde nećete da odvojite tri miliona više na celoj teritoriji Republike Srbije da se da deci za takmičenje. Zato sam protiv tog fonda, jer taj fond vidim kao jedan takav isisivač, ne usisivač, novca iz budžeta, gde će se zaposliti nova administrativna grupacija ljudi čije reference ne znamo, ali biće direktor, biće upravni odbor. Već se vidi iz kojih političkih grupacija će biti upravni odbor u ovom sazivu, u nekom drugom će neki drugi dati te ljude. Svi će oni primati plate. To građani Srbije i ovi mladi talenti moraju da znaju. Njihove plate teku već 30 dana po usvajanju ovog zakona, znači, za mesec dana, a u ovom trenutku nemate pare za ove talentovane učenike, nadarene učenike, jer su učeničke stipendije i krediti za novembar isplaćeni krajem februara, a to su vrlo skromne svote. Kada ta deca ne bi imala mogućnost da im neko drugi pomaže, odnosno da ih neko drugi donira, teško da bi završili fakultet oslanjajući se, pogotovo, na ovakvu instituciju. Smela bih da se kladim, slobodno da kažem, ko će sve biti zaposlen, jer imate te kuloarske priče ko već čeka mesto u Fondu itd., a dobro znamo da smo u januaru doneli Zakon o smanjenju republičke administracije, o smanjenju opštinske administracije. Ništa od tih zakona nije primenjeno. Ovi iz MMF-a su bili i svašta su rekli baš na tu temu, da su nezadovoljni, da mi tu javnu potrošnju ne da ne smanjujemo, nego tražimo svaku mogućnost gde ćemo je povećati. Ako govorimo o standardu, hajde da taj standard ničim ne ugrožavamo. Mi smo i do sada mogli i imali mogućnost, kroz ovo ministarstvo, i ovo ministarstvo jeste nadležno, da našu posebno nadarenu decu, talentovanu decu, s izuzetnim kvalitetima, nagradimo. Nismo zauzeli strategiju. Zašto govorim o tome da država nijednom nije odredila šta hoće od onih koji su izuzetni, koji su ekskluzivni, onih koji nas zaista predstavljaju u svetu, kao što su ovi mladići iz Matematičke gimnazije koji su svetski prvaci? Umesto da na medijima ide kajron s njihovim imenima, da se pojavljuju na svim naslovnim stranama i da to bude strategija države, a znamo kako se može uticati na medije, da to bude vaspitni i podsticajni motiv svima ostalim, jer ne možemo zanemariti koliko mediji utiču, oni su se negde skromno pojavili. Svaka trećerazredna folk pevačica ima od njih desetostruko veći prostor svuda, a da ne pričam o nekim problematičnim televizijskim programima. Dakle, ako se država ne odredi tako da oni koji su izuzetni, koji su najbolji, prvo treba da budu favorizovani, da se njihovi uspesi svima nama svakodnevno prezentuju kao nešto što je stimulativno, i ako se mediji više budu bavili nekim problematičnim situacijama u školama, kod dece i kod mladih ćemo podstaći jedan negativan primer i mogućnost da se kroz negativno delovanje, u stvari, postaje popularan, poznat i afirmisan, a ne kroz pozitivno. To su sve stvari o kojima treba ovo ministarstvo i Vlada da zauzmu stav i da se ozbiljnije njima bave. Ne mislim da ministar do sada to nije ozbiljno radio, ali da se još odgovornije i direktnije time pozabave. Dakle, taj uticaj mora postojati. Zbog toga smo stavili niz amandmana. Mislim da smo možda jedina poslanička grupa koja je tražila da se amandmani koji se odnose na Fond i ovu administraciju brišu, s tim da sve ono što se tiče studenata i učeničkog standarda, njihovih prava, njihovih izuzetnih zalaganja, podržavamo i smatramo da za to u ovom ministarstvu i sada ima prostora. Uvođenjem ovog fonda tog prostora će za njih biti daleko manje. Ovde se otvara veliki prostor za još veće trošenje skromnih sredstava i onemogućava se da ovi mladi ljudi, koji su jedina naša šansa u budućnosti, uspeju i budu još uspešniji. Ono što ovaj zakon, kako ministar kaže, jasno definiše, jeste položaj, ali čiji? Njih u ovim članovima zakona ne vidim. Sve ostalo je manje ili više solidno uređeno, dugo se na tim zakonima radilo, ali Fond koji se bavi razvojem naučnog i umetničkog podmlatka je jedno takvo licemerje, da neću moći, bez obzira na to koliko navijam za Ministarstvo prosvete uvek, jer je to jače od mene, pripadam toj branši i ceo život ću biti u toj branši, da podržim ovakav predlog zakona. Volela bih da jednom u okviru Ministarstva prosvete vidimo ove rashode i efekte potrošača budžeta. Često se događa da vidimo ono što se želi prezentovati od strane medija i obično su ministri ti koji su prozivani. Mnogi više potrošača i isisivača budžeta i budžetskih para ima u nekim drugim administrativnim telima koje mi ovde hotimično izaberemo; postave se neki ljudi, njih niko ne proziva, njih niko ne vidi, a oni nas skupo koštaju. Njihovi često i katastrofalni rezultati nikada ne budu kažnjavani, njihovi rezultati poslovanja ne budu preispitivani, a moram vam reći da se radi o prilično ozbiljnim i velikim ciframa. To je ono što za sada želim da kažem o ovim zakonskim projektima, a kada budemo imali raspravu o amandmanima, pokušaću da vas ubedim da neke od amandmana, koje smo zaista dobronamerno podneli, prihvatite. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik gospođa Snežana Stojanović-Plavšić.
Dame i gospodo, G17 plus se zalaže za razvoj modernog demokratskog društva koje se oslanja na snažnog pojedinca, demokratskog društva koje je spremno da prihvati decentralizaciju kao model upravljanja sobom i svojom okolinom, ali, isto tako, demokratskog društva koje se zasniva, pre svega, na znanju, jer znanje je ono što pokreće svet, vizije, ideje. Snažni pojedinci i snažna podrška izuzetnim pojedincima je ono što daje trajne rezultate i što, na kraju krajeva, predstavlja moderno društvo 20. i 21. veka, društvo koje je zasnovano na znanju, društvo koje kao osnovni resurs vidi čoveka i njegovo znanje i sposobnost. Međutim, Ciceron je još govorio da kao što njiva, iako plodna, ne može da rađa bez obrade, tako i čovek ne može stvarati bez učenja. Od tada, do danas, učenje predstavlja osnovni resurs svih društava i osnovni preduslov da bi čovečanstvo uopšte moglo da se razvija. U uslovima globalnog razvoja, kada se beleži vreme veoma brzih i modernih komunikacija, velika ekspanzija međunarodne trgovine i ekonomije, ali isto tako i veoma brz razvoj znanja, nauke i tehnike, mi u Srbiji, nažalost, imamo neke trendove koji u ovoj oblasti nisu povoljni. Naše obrazovanje je, generalno, relativno nisko, beležimo depopulaciju sela i više ne samo sela, nego čitavih područja u našoj zemlji, znači, demografski pad, nizak nivo kvalifikacija, tešku zapošljivost pojedinih kategorija građana i, nažalost, napuštanje, odlivanje iz obrazovnog sistema još uvek nedopustivo velikog broja dece. Zbog toga je predškolsko obrazovanje i uvođenje obaveze predškolskog obrazovanja bio jedan veliki korak koji smo napravili donošenjem Zakona o osnovama sistema obrazovanja, ali meni se čini da i ovaj korak koji činimo danas nije manje značajan, jer uređujemo jednu značajnu oblast, kao što je predškolsko obrazovanje, koje direktno utiče na rani razvoj, a to je razvoj, praktično, od rođenja, pa do polaska u školu. Zašto je rani razvoj važan? Još je Frojd, početkom prošlog veka, rekao da je dete otac čoveka i to je danas ostalo kao poznata maksima, s kojom se, verujem, svi slažemo. Tada smo počeli da razmišljamo o tome da je jako važno ulagati u decu, da deca nisu samo reprodukcija ljudi na nižem nivou, već da deca imaju svoje specifičnosti i specifičnosti svoga razvoja. Isto tako, naglašeno je koliko je važno kako će teći taj rani razvoj i kako će se on podsticati i usmeravati. Na ovom ranom nivou razvoja ima raznih segmenata o kojima moramo brinuti, tu su i emotivni razvoj, ali i saznajni, takođe, socijalni razvoj. Znači, sve ove komponente i kategorije stvaraju budućeg čoveka i sve one su od neobičnog značaja, briga o njima je od velikog značaja za razvoj budućeg čoveka, ali isto tako i za razvoj čitavog društva, pa i čovečanstva u celini. Nažalost, roditelji često nemaju dovoljna znanja ili potiču iz sredina u kojima podsticanje ranog dečijeg razvoja nije uobičajeno i ono što društvo mora da radi jeste da roditeljima koji imaju decu ovog uzrasta pomogne u pravilnom oblikovanju njihovog rasta i razvoja. Nažalost, i u našem društvu se može često čuti, pre neki dan se to dogodilo, da čak i stručnjaci govore o tome kako je ideja vaspitanja, u stvari, potčinjavanje i podređivanje deteta. Ja se oštro suprotstavljam ovakvim stavovima, jer smatram da je to nešto što razara ne samo integritet pojedinca, nego i integritet društva. Jako mi je važno što ovaj zakon sadrži principe koji su direktno suprotni tome, principe koji podstiču kreativnost, individualnost, različitost, ali, s druge strane, i toleranciju i socijalizaciju koja podrazumeva da je naše pravo ograničeno pravima drugih. Mislim da je jako važno što ovaj zakon donosi izvesne novine koje se tiču marginalizovanih grupa, odnosno mogućnosti njihovog većeg uključivanja u sistem ranog vaspitanja i obrazovanja, pa i nege, jer je to nešto što je od izuzetnog značaja, iz prostog razloga što se društvo ne može razvijati ukoliko sve svoje resurse i sve svoje kapacitete ne stavi u punu funkciju. Čvrsti naučni dokazi u oblasti ekonomskih, medicinskih i društvenih nauka govore o tome da programi koji promovišu rast i razvoj od rođenja do šeste godine predstavljaju osnovni ljudski kapital i osnovu za dugoročno učenje i socijalizaciju. U svetlu toga, možemo da kažemo da je donošenje ovog zakona jedna od naših najboljih investicija u budućnost našeg društva. Zakon o predškolskom vaspitanju i obrazovanju oslanja se na mnoga strateška dokumenta koja je naša država donela, na Strategiju za smanjenje siromaštva, milenijumske ciljeve razvoja, Nacionalni akcioni plan za decu, Strategiju za unapređenje položaja Roma i mnoga druga strateška dokumenta koja naglašavaju da je veoma važno da predškolsko vaspitanje omogući korišćenje svih resursa, uvede alternativne programe, uvede privatne davaoce usluga i angažuje sve kapacitete na lokalnom nivou, uključujući i lokalnu zajednicu, i roditelje, i nevladin sektor. Kakvo je danas stanje u našem predškolskom obrazovanju? Pripremni program koji se sprovodi prethodne tri godine, po informacijama koje daje Ministarstvo, obuhvatio je oko 96% dece, što se može smatrati relativno dobrim obuhvatom. Bojazni koje postoje su da to možda nije pravo stanje stvari, jer pokazuje da su, recimo, romska populacija, odnosno deca romske nacionalnosti obuhvaćena svega sa 45% ovim programom, a deca sa sela sa oko 50%, dok su deca sa smetnjama u razvoju obuhvaćena svega sa 10%. Znači, mi u ovom trenutku imamo problem s uključivanjem marginalizovanih grupa u sistem predškolskog vaspitanja i to je sigurno nešto što ovim zakonom pokušavamo da menjamo, nadam se da će on to promeniti. Takođe, ovaj pilot program je povećao obuhvat dece za 30%, što je jako dobar rezultat i trend koji treba nastaviti. Što se tiče obuhvata predškolskog vaspitanja dece od tri do pet godina, on iznosi 35 do 40% i najniži je u Evropi u ovom trenutku. Zašto je to tako? Ispitivanja govore da je jedan od problema stav roditelja, odnosno roditelji, naročito iz marginalizovanih grupa, ne smatraju da je posebno važno da deca pohađaju predškolsko, ako im nije neophodno čuvanje dece. Znači, taj sistem da se predškolsko obrazovanje i vaspitanje, pre svega, odnosi na čuvanje dece, jer roditelji koji nemaju gde drugde da čuvaju decu daju ih u vrtić, nešto je što moramo menjati. Mora se menjati svest roditelja o tome koliko je pohađanje ovih ranih obrazovnih i vaspitnih programa od velikog značaja za dalje obrazovanje njihove dece. Kao jednu od prepreka, roditelji navode i udaljenost, cenu, ali i nedostatak mesta. Nedostatak mesta se, uglavnom, odnosi na urbane sredine. Šta zakon o kome danas raspravljamo donosi pozitivno? To je već uključenost marginalizovanih grupa, širi obuhvat dece u globalu, nove fleksibilne mere, kao što je, recimo, mogućnost da se programi odvijaju i u porodici, ukoliko je to potrebno, mobilni vrtići za ona područja gde ne postoje mogućnosti da budu otvoreni klasični vrtići, ali, isto tako, i razni modeli dodatnih podrški i individualnih programa za decu kojoj je to potrebno. Nešto što je značajno, to je praćenje efekata obrazovnih politika i mera koje se primenjuju. Ono što izdvajam je mogućnost, odnosno davanje prednosti pri upisu u vrtić deci iz socijalno ugroženih kategorija i marginalizovanih grupa. Kao što sam rekla, individualizovani programi. Veoma pozdravljam uvođenje pedagoškog asistenta kao dodatnu podršku i pomoć onima koji nisu u stanju da savladaju na klasičan način program predškolskog vaspitanja, ali, isto tako, i mogućnost upisa dece bez državljanstva. Želim da kažem da u Srbiji živi oko 700 hiljada ljudi koji nemaju državljanstvo, zbog otežanih procedura dobijanja dokumenata ili dokaza o, recimo, prebivalištu i potrebnim drugim podacima, tako da je među njima veliki broj dece. Ukoliko deca bez državljanstva budu isključena iz sistema, ona će trajno ostati na marginama društva, što je nešto što mi ne želimo. Posebno želim da naglasim član 34. koji govori o deci sa smetnjama u razvoju. Sada imamo mogućnost da se deca sa smetnjama u razvoju uključe u sistem ranog obrazovanja i vaspitanja. Predviđeno je da ne može da ih bude više od dvoje u grupi, što znači da nema segregacije, da se neće formirati posebne grupe za ovu decu, i naravno, dodatni program i podrška njima, što smatram da je izuzetno značajno, kako bi se omogućili i obuhvat, i uključenost, i jedan inkluzivni pristup, za koje se naše društvo opredelilo i u obrazovanju, kao i u svim drugim oblastima. Imala sam neke sugestije, koje verujem da ćemo to dogovoriti s Odborom i Ministarstvom, zbog jako dobre saradnje koju, inače, imamo, to moram da naglasim. Predlažem da prednost pri upisu, pored predviđenih kategorija, imaju i samohrani roditelji, da se kao jedan od zadataka obrazovanja uvede i tolerancija različitosti. Ne sumnjam da će se to dogoditi, s obzirom na to da će deca sa smetnjama u razvoju već biti prisutna u grupama, tako da verujem da niko od kolega nema ništa protiv tolerancije različitosti. Mislim da je samo potrebno da se ona naglasi kao princip. Takođe, verujem da tamo gde nije moguće da postoji mobilni vrtić, može da postoji putujući vaspitač. Imali smo jednu terminološku dilemu. U zakonu se trenutno kaže da opština treba da obaveštava o deci koja su…, imam malo vremena, moram da skratim. O ovim primedbama ćemo razgovarati naknadno, jer želim da kažem nešto i o zakonu o učeničkom i studentskom standardu, zato štoi njega smatram veoma značajnim. Zašto? Zato što je veća dostupnost srednjeg, a posebno visokog obrazovanja svima onima koji žele da se obrazuju, takođe, od neobičnog značaja za naše društvo i društvo inače. Strategija za mlade govori o tome da je veoma važno da se u društvu, želim da naglasim da su ovo sugestije samih mladih koji su učestvovali u procesu donošenja Strategije, prepoznaju i uvažavaju potencijali mladih kao važan društveni resurs i ova strategija kazuje da treba ukazati veće poverenje i podršku mogućnostima mladih. Verujem da je ovo jedan od zakona koji tretira ovu oblast, koji podržava mogućnost visokog školovanja. Mnoga istraživanja i u svetu i kod nas govore o tome da, nažalost, postoji društveni jaz između nekih kategorija društva koje imaju pristup resursima, kvalifikacijama, novcu, pa i životnim šansama, i onih koji taj pristup nemaju. Nažalost, ovo se ne odražava samo na decu ranog uzrasta ili na osnovnoškolski uzrast. Čak i oni koji ne ispadnu iz sistema i dođu do visokog obrazovanja, još uvek su njihova postignuća u velikoj meri zavisna od toga iz kakve sredine dolaze i koliko podsticaja njihova porodica može da im pruži. Tu mislim i na finansijsku, obrazovnu i razne druge vrste podsticaja obrazovanja. Postoji jaka korelacija između uspeha na studijama i porekla, odnosno porodice iz koje studenti dolaze. Zbog toga mislim da dobar sistem podrške studentima treba da balansira između potreba koje oni imaju, finansijskih, materijalnih, raznih drugih, i njihovih zasluga, odnosno onoga što oni postižu na fakultetu. Mislim da tu postoji prostor za poboljšanje ovog zakona, ili prostor za njegovu kritiku. Kakva je situacija sada? Stipendije se dodeljuju od druge godine studentima koji imaju izuzetno dobre rezultate u učenju. Prosečna ocena onih koji sada dobijaju stipendije je 9,04. Za kredit mogu da konkurišu svi studenti, uključujući i prvu godinu, što nije moguće kod stipendija, i njihova prosečna ocena je 8,20. Međutim, ono što je zabrinjavajuće, to je da, po podacima koje sam dobila, od 100 mogućih poena koji se dobijaju za kredit, samo sa dva poena utiče materijalni položaj studenta. Mislim da to nije dobro rešenje i da to treba menjati. Pored ovog fonda koji se formira ovim zakonom, postoji još Fond za mlade talente od 2006. godine, Fondacija za naučni podmladak i stipendije koje daje Ministarstvo za nauku i tehnologiju za međunarodna takmičenja, stipendije siromašnim srednjoškolcima, a studentima ne, ako se ne varam. Pokrajinski i lokalni nivoi vlasti, takođe, daju stipendije. Verujem da je to trebalo na neki način objediniti, da bismo lakše upravljali time i da bismo znali kakvi su efekti svih tih davanja i da bi se usaglasili kriterijumi. Treba povesti afirmativnu akciju i možda razmišljati o tri kriterijuma, odnosno tri grupe mogućih stipendija. Verujem da se ovo može urediti podzakonskim aktima i u tom smislu govorim. Znam da sada nije moguće to promeniti u zakonu, da jedan od kriterijuma za stipendije bude uspeh. Jako je važno da najbolje nagrađujemo, to je nešto što pokreće društvo, kao što sam rekla, ali isto tako je važno, imajući u vidu korelaciju između materijalnog položaja i uspeha na studijama, da možda deca iz marginizovanih grupa teže postižu tako visoke rezultate, pa ih treba dodatno motivisati i dati mogućnost da ih država podrži materijalno, kako bi oni te rezultate ostvarili, kako se ne bismo stalno vrteli u tom začaranom krugu manjeg uspeha onih koji su siromašni. Verujem da stipendijama treba podržati i one koji imaju slabiji materijalni položaj, takođe, i one koji dolaze iz područja gde postoji depopulacija. Ukoliko studenti dolaze iz nerazvijenih područja, nerazvijenih regiona, treba im dati stipendiju ukoliko će se kasnije vratiti u to područje i svojim sposobnostima i snagama ga razvijati. Verujem da na taj način podstičemo i podržavamo i ravnomerniji regionalni razvoj naše zemlje. Što se tiče povraćaja kredita, moje pitanje je da li mogu da vraćaju kredite ako se nisu zaposlili? Da li se to na neki način može vezati sa zapošljavanjem, jer, u protivnom, jako teško mogu da vrate kredit? Isto tako, mislim da treba omogućiti da siromašniji studenti ne vraćaju kredit, i ako imaju nešto niži prosek ocene. Mislim da je predviđeno preko devet, ne mogu tačno da se setim, 8,5, ali, opet kažem, u kontekstu ove povezanosti, možda treba za studente koji imaju slabiji materijalni položaj spustiti malo taj kriterijum, pa omogućiti da ne vraćaju kredit iako možda nisu postigli vašu ocenu 8,5. To su, otprilike, moje sugestije. Na kraju, želim da kažem da je Nikola Tesla dva puta konkurisao za stipendiju u Matici srpskoj… (Predsednik: Vreme.) … u Novom Sadu, prvi put, 14. oktobra 1876, a zatim 1. septembra 1878, i nikada nije dobio tu stipendiju, iako je septembra 1892. godine dobio priznanje engleskog Udruženja inženjera i naučnika, a odmah nakon toga i počasni doktorat Kolumbijskog univerziteta. Kada je krajem 1892. godine konkurisao, nije izabran za redovnog člana Srpske kraljevske akademije. Želim, ipak, da ga citiram. On je rekao ovako: "Tolika je moć čoveka, da nebo odjekuje a zemlja drhti od samog zvuka njegovog glasa, ali ono što najviše usporava ljudsko kretanje je neznanje". Dame i gospodo, pružimo šansu našoj deci da svojim znanjem pokrenu našu zemlju... (Predsednik: Hoćete li, molim vas, da privedete kraju. Interesantno je, ali ste već u drugom minutu.) … ovo je poslednja rečenica, da svojim znanjem pokrenu našu zemlju i pružimo im priliku da njihov glas odjekne čovečanstvom. Hvala.
Zahvaljujem. Narodni poslanik gospođa Donka Banović ima reč.
Hvala, gospođo predsednice. Iskreno se nadam da će ljudi koji budu radili u ovom budućem fondu, a i oni koji rade u sadašnjem Fondu za mlade talente, imati više sluha za studente koji podnose aplikacije, da se ne bi desilo to što se Nikoli Tesli desilo u prošlom veku. No, i to je dokaz da se nikad ne zna zašto je nešto dobro. Pitanje je šta bi bilo da se zaposlio tu gde je nameravao. Danas imamo na dnevnom redu dva predloga zakona iz oblasti obrazovanja i ovaj treći je predlog sporazuma koji je pre nekoliko godina potpisan. Tek je sada došlo na dnevni red da se ovde i ratifikuje. Još od 2003. godine, kada je donet onaj prvi zakon o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja, koji prosvetari u žargonu nazivaju ''krovnim'' zakonom, postoji potreba da se svi segmenti kada je u pitanju obrazovanje urede posebnim zakonom. Čini mi se da se na zakonu o predškolskom vaspitanju i obrazovanju radi još od 2006. godine. Godine 2007. je Predlog zakona o bio u skupštinskoj proceduri. Čak je prošao i neke faze, kao što je rasprava na Odboru, razmatranje amandmana koji su tada bili podneti. Nažalost, taj predlog zakona nikada nije došao na dnevni red. Posle te godine, čini mi se da je pala Vlada, tako da se, praktično, na ovom zakonu radi skoro četiri godine. Prema tom krovnom zakonu se očekuje još, na primer, zakon o srednjem obrazovanju. Koliko znam, taj zakon bi mogao da bude u drugoj polovini ove godine, takođe, na dnevnom redu. Kasni se mnogo, posebno s ovim zakonom o predškolskom obrazovanju. Međutim, ne mogu da kažem da je za to kašnjenje odgovoran sadašnji ministar. Odgovorni su i ministri koji su bili na čelu Ministarstva prosvete pre njega. Mogu čak da kažem da je ovo ministarstvo u poslednje nepune dve godine prilično produktivno. Zajedno s ova dva zakona, imamo tri zakona iz oblasti obrazovanja o kojima ovde razgovaramo. To pokazuje da su sektori i službenici koji rade u tom ministarstvu odgovorni i vredni. Ne smatram da je ovaj ministar odgovoran za kašnjenje zakona, ali ga u svakom slučaju smatram odgovornim, zato što je član Vlade Republike Srbije na čijem čelu je Mirko Cvetković, koja je veoma odgovorna za jako loše ekonomsko i privredno stanje u Srbiji danas. On je član i ministar u socijalno veoma neodgovornoj Vladi. Vlada koja je u trenutku kada je osnivana sama sebe nazvala socijalno odgovornom, za nepune dve godine je uspela da veoma loše utiče na standard življenja svih građana. Posebno se siromaštvo, nažalost, polako vraća u porodice, a naročito u porodice s decom. Skoro dve godine su zamrznute plate u javnom sektoru. Zamrznute su penzije. Onog trenutka kada je Vlada formirana i kada je gospodin Jovan Krkobabić, odnosno zamenik predsednika Vlade, izjavio da će učiniti sve da penzije rastu i da standard penzionera poraste, od tog trenutka je sve zamrznuto kada su u pitanju penzije, tako da ga ja, a verovatno ga i penzioneri mole da više ne daje takve izjave. Posle njegove izjave se penzije više nisu mrdnule. Cene rastu ovih dana, a imamo i najave da će rasti i poskupeti svi energenti. Struja je skuplja od 1. marta. Najavljuje se poskupljenje naftnih derivata. Broj nezaposlenih je trenutno u Nacionalnoj službi za zapošljavanje, prema njihovoj evidenciji, 750.000, što je skoro 3% u odnosu na decembar 2009. godine. U ovakvoj ekonomskoj i privrednoj situaciji su ugroženi svi sistemi. Ugrožen je i zdravstveni sistem, a samim tim je ugrožen i sistem obrazovanja i vaspitanja, prema tome, i sistem predškolskog vaspitanja. To se može proceniti i na osnovu toga kolika su izdvajanja iz budžeta, uopšte, za obrazovanje. Prethodnih godina, nikada ta izdvajanja nisu bila nešto naročito velika i prosvetari nisu nikada bili zadovoljni. Međutim, ono što zabrinjava jeste da je stalno ista situacija i da, od tog novca koji se izdvaja za obrazovanje, 95% ide na plate zaposlenih. Nema novca za ulaganja, nema novca za ulaganja u nove objekte. Nema novca za nova nastavna sredstva, didaktička učila i, možda, ono što je najgore, to je da ne postoji novac koji bi se iskoristio za stručno usavršavanje i obuku nastavnog kadra. Izvinjavam se, malo sam prehlađena. Ceo obrazovni sistem je ugrožen upravo ovakvom ekonomskom situacijom. Kao što je ovde nekoliko puta rečeno, predškolski period predstavlja okosnicu celokupnog daljeg razvoja pojedinca. Naučno je dokazano da sve što se u ovom periodu preskoči ili zanemari, teško se može nadoknaditi na starijim uzrastima. Zamoliću da na kraju dovršim ovo izlaganje, da sledećih 10 minuta koristim kasnije. Hvala.
Ostalo je još 12 minuta, tako da ćete imati toliko vremena. Reč ima narodni poslanik, gospođa Radica Jocić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, pred nama je konačno jedan od zakona koji smo jako dugo čekali da bude pripremljen i, kada je urađen, trebalo je skoro godinu dana da dođe na dnevni red. Jako je teško urediti neku oblast kada nemate osnovni zakon. Veoma je osetljiva oblast predškolskog vaspitanja i obrazovanja. Sve do donošenja zakona o sistemu obrazovanja i vaspitanja, ova oblast bila je regulisana u okviru sistema društvene brige o deci, tj. Zakonom o društvenoj brizi o deci. U tom periodu, predškolsko vaspitanje i obrazovanje je kao nahoče lebdelo između tri ministarstva – ministarstva nadležnog za socijalna pitanja, ministarstva nadležnog za prosvetu i ministarstva nadležnog za zdravlje. Ovako komplikovana zakonska regulativa je jako otežavala ostvarivanje delatnosti, sve dok nije postalo jasno da treba objediniti nadležnosti predškolskog vaspitanja i obrazovanja u okviru jednog ministarstva, izdvajanjem predškolskog obrazovanja i vaspitanja iz domena društvene brige o deci i objedinjavanja u jedinstven sistem obrazovanja i vaspitanja u okviru tadašnjeg Ministarstva prosvete i sporta. Kada je ova skupština prošle godine donela Zakon o osnovama sistema vaspitanja i obrazovanja, završeno je, konačno, normativno objedinjavanje delatnosti predškolskih ustanova u okviru delatnosti obrazovanja, čime je trebalo da se obezbedi veća efikasnost i unapređivanje rada predškolskih ustanova, kao i unapređivanje prava dece koja im garantuje Konvencija Ujedinjenih nacija. Prvi put, posle mnogo komplikacija, ceo sistem obrazovanja je počeo od predškolskog, osnovnoškolskog i srednjoškolskog obrazovanja, stavljen je pod okrilje jednog zakona. Međutim, zbog svih promena nastalih u raznim društvenim sferama, zbog promena u porodici, u načinu odrastanja i slično, pokazalo se da Zakon o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja nije dovoljan i da on samo nameće potrebu donošenja novog zakona kojim će se preciznije regulisati oblast predškolskog obrazovanja i vaspitanja. Ne želim da pomislim da je za donošenje ovog zakona bila presudna rečenica iz obrazloženja, koju je dala Vlada, da se zakon donosi sa ciljem približavanja i usklađivanja sistema predškolskog vaspitanja i obrazovanja u Republici Srbiji sa sistemom predškolskog vaspitanja i obrazovanja u EU, ali je činjenica da je ovaj zakon neophodno doneti, koliko god on bio loš, pa ga kao predlog menjati amandmanima, a kasnije, možda, i izmenama i dopunama, sve dok se ne uskladi s onim što nam treba u praksi da bi sistem obrazovanja i vaspitanja funkcionisao. Zakon u celini sadrži mnogo nepreciznih navoda, koji ostavljaju prostor za pogrešna tumačenja. Ako, sprovodeći zakon u praksi, moramo stalno da tražimo tumačenje Ministarstva, to samo ukazuje koliko je zakon nejasan. Već u članu 2, kada se radi o ostavljanju mogućnosti da se delatnost predškolskog vaspitanja i obrazovanja može obavljati i u školi, upotrebom izraza "izuzetno", ne definišu se jasno uslovi kada se i iz kojih razloga ova delatnost može obavljati i u školi. Jasno je da je ova odredba preuzeta iz Zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja, kojom se školi daje mogućnost da ostvaruje pripremni predškolski program, ali je bilo neophodno da se precizno definišu slučajevi kada i iz kojih razloga treba pribegavati ovakvom rešenju. Nije prvi put da se SRS u diskusijama zalaže za poštovanje svih prava nacionalnih manjina u našoj državi koja im garantuje Ustav i zakon, čak mislimo da se ta prava mnogo više poštuju nego u nekim zemljama koje su već duži niz godina članice EU. U ovom zakonu, za odredbe koje se tiču upotrebe jezike nacionalnih manjina smatramo da su u redu, ali mislim da je preterivanje omogućiti stranim državama, stranim pravnim i fizičkim licima da u našoj državi osnivaju predškolske ustanove i u njima, naravno, predškolski program ostvaruju na stranom jeziku i, čak, kako je ovde predviđeno, da upotrebu jezika regulišu samo statutom ustanove. SRS smatra da, čak, treba pooštriti uslove i sve provere prilikom odobravanja pravnim ili fizičkim licima da osnuju predškolsku ustanovu. Jasno je nama da broj predškolskih ustanova čiji je osnivač država ili lokalna samouprava nije dovoljan, ali to nije razlog da država dozvoli da nam se događaju slučajevi kao što je ovaj o kome je pre desetak dana pisala štampa, da je jedan od vrtića vlasništvo Lane Popović, od koje je, u finansijskoj istrazi protiv pljevaljskog narko-bosa Darka Šarića, oduzet stan od 76 kvadrata. Naime, u finansijskoj istrazi protiv Šarića, osumnjičenog za šverc 2,7 tona kokaina iz Južne Amerike, utvrđeno je da je njegovim novcem, na ime Lane Popović, kupljen stan koji je odlukom Specijalnog suda stavljen pod meru privremene blokade. Kuća u kojoj je vrtić, s fiskulturnom salom i velikim dvorištem, u kojoj je dugo vreme bilo puno dece, takođe bi mogla da se nađe pod blokadom. U istrazi je Lana Popović navedena kao lice u dugogodišnjoj vezi s Darkom Šarićem. Da li to mi dolazimo u situaciju da se novac od šverca kokaina i drugih narkotika, kako bi se popularno reklo, pere preko vrtića i predškolskih ustanova? Da li je moguće da ćemo zbog krize i bede, ali ne samo ekonomske, već i moralne, dozvoljavati i takve stvari? Još na Odboru za evropske integracije, kada su obrazlagali ovaj zakon, predstavnici Ministarstva su istakli da je mreža predškolskih ustanova naročito loša u južnoj Srbiji, ali to nije razlog da država dozvoli da svako ko ima nešto para može svaku kuću da pretvori u predškolsku ustanovu. To ne bi trebalo da budu samo mesta gde se šalju deca da bi se odmorili roditelji, već ustanove u kojima se neguje svest i integritet novih ličnosti, razvijaju pozitivne osobine, počinje obrazovanje na tradicionalnim, kulturnim i osnovnim vrednostima. Pa, zar da se i one grade novcem od šverca droge? Određenih nepreciznosti ima i u delu kojim se reguliše priprema predškolskog programa. SRS smatra da je predškolski program temelj i osnova rada predškolskih ustanova i da je zato trebalo da se precizira da u njegovoj izradi učestvuju stručna lica, u najvišem stručnom rangu u ustanovi, pedagozi, psiholozi, defektolozi, vaspitači, i da obavezno, pre njegovog donošenja od strane nadležnih organa, treba pribaviti mišljenje saveta roditelja. Takođe, smatramo da je, kada su u pitanju posebni i specijalizovani programi, izraz "drugi programi i oblici rada i usluga" veoma uopšten i da je neophodno, da nam se tu ne bi provukli razni programi pod uticajem raznih organizacija, da i na taj deo mišljenje obavezno daje savet roditelja, pre nego što ih propiše ministar. Zbog potrebe potpunog obuhvata dece u sredinama u kojima nema prostornih kapaciteta, u ovom predlogu zakona je novina da predškolska ustanova može da ostvaruje predškolski program u putujućem vrtiću, što podrazumeva namenski opredeljene autobuse za decu uzrasta od četiri godine do polaska u školu. Mislimo da je ovo, iako je kao inicijativa pozitivno, pomalo neozbiljno i da se na ovaj način, od ozbiljne ustanove kakva je predškolska ustanova, pravi putujući cirkus, da ne kažem da mi je kada sam ovo prvi put pročitala prva asocijacija bio jedan naš kultni film gde se sve aktivnosti odvijaju u autobusu, kako u vožnji, tako i na pauzama. Ako smo svi zajedno svesni da je mreža predškolskih ustanova loša, mnogi od nas se više ne sećaju kada su u našim mestima otvarane nove predškolske ustanove, Srbija, kao ozbiljna država, treba da učini nešto da se mreža ustanova popravi, da čim odvoji pare za kojekakve edukacije u obliku raznih radionica, odmah na drugu stranu odvoji pare za bar dva nova obdaništa, a ne da predlaže ovako neprecizna rešenja u ozbiljnim zakonima. Imam primedbu i na deo organizacije rada s decom. Smatramo da deca prilikom boravka u ustanovi moraju da imaju humane uslove i da vaspitnom osoblju treba dati mogućnost da se u pravom smislu te reči posvete radu sa decom. Složićete se sa mnom da u uzrastu od četiri godine do polaska u školu, u kojem se predviđa broj od 24 dece, s ostavljenom mogućnošću da bude 20% veći, to neće biti baš uvek moguće. Znam da će ministar ovde pomenuti, verovatno, fenomen dolazećeg deteta i naglasiti da se retko dešava da su u prostoriji sva deca koja su upisana u grupu, ali mi ne možemo prilikom određivanja broja dece polaziti od takve pretpostavke. SRS smatra da je broj od najviše 15 dece maksimalan, ako se žele pravi efekti vaspitno-obrazovnog rada, i da taj broj dece treba dodatno umanjiti u slučajevima kada su u grupu upisana i deca sa smetnjama u razvoju, jer ona zahtevaju posebnu pažnju vaspitača, dodatno vreme i angažovanje vaspitača i stručnih saradnika. Značajne primedbe imamo i na deo koji reguliše obrazovanje vaspitača. Opet reč "izuzetno" u članu 39. Predloga zakona. "Izuzetno, u nedostatku vaspitača sa znanjem jezika nacionalne manjine, može se, uz vaspitača koji ne ispunjava uslove zbog nepoznavanja jezika, angažovati pomoćni vaspitač sa znanjem jezika i najmanje srednjim obrazovanjem". Mislimo da pojam "pomoćni vaspitač sa znanjem jezika i najmanje srednjim obrazovanjem" otvara mogućnosti da na tim mestima radi osoblje koje nimalo nije stručno. Da li ćete, gospodine ministre, dati saglasnost da samo zato što znaju jezik, kao pomoćni vaspitači rade i izrađivači gornjih i donjih delova obuće, mesari, frizeri, kovači i slično? Mislim da je ovo neozbiljno. Mi smo reagovali amandmanima da, koliko je moguće, ovde popravimo odredbe Predloga zakona. Prilikom ostvarivanja posebnih i specijalizovanih programa, predviđeno je da ustanova može da ima i druge saradnike. Nigde nije propisano kakve i s kojom stručnom spremom, čak je kao njihov zadatak navedeno da oni treba samo da doprinose ostvarivanju i unapređenju kvaliteta vaspitno-obrazovnog rada. Složićete se da doprinos može biti veći ili manji, ili čak veoma mali, a njihov zadatak bi morao da bude da su dužni da obezbede kvalitetan vaspitno-obrazovni rad. Što se tiče saradnika, samo još jedna primedba, tiče se pedagoškog asistenta. Znam da su i pojedini sindikati tražili da se pedagoški asistenti brišu iz zakona, da ne kažete da smo mi uvek za najradikalnija rešenja. SRS je tražila amandmanom da stručna sprema pedagoškog asistenta bude jasno definisana i da se zna da ustanova može imati samo određen broj pedagoških asistenata. Čitajući zakon, nekako sam stekla utisak da se broj saradnika vezanih za rad u grupama stalno uvećava, prvo, pomoćni vaspitači, sada, pedagoški asistenti. Plašim se da je ostavljena mogućnost da na svakog vaspitača dođe još dva do tri neka saradnika. Deca više neće znati kome da se obrate. S obzirom na veliki broj nezaposlenih u našim sredinama, a u vezi s težnjom da svi dobijaju radno mesto na budžetu, kao i na veliki broj svastika, sestara i drugih rođaka lokalnih funkcionera, plašim da će jednog trenutka u grupi biti više saradnika nego dece. Moje kolege će više govoriti o zakonu o učeničkom i studentskom standardu. Samo želim da kažem da je, i pored svega što Ministarstvo čini, nivo učeničkog i studentskog standarda u Srbiji na veoma niskom nivou i da je, takođe, obuhvat učenika i studenata jako nizak. Smatram da kriterijumi za prijem učenika i studenata u domove moraju biti toliko jasni da spreče zloupotrebe, a da se smanji broj potrebnih dokumenata za konkurisanje. Takođe je potrebno da prava na dodelu stipendija i kredita i uslovi pod kojim se oni vraćaju, ili se učenici i studenti oslobađaju vraćanja kredita, moraju da budu jasni i precizni. Odredbe kojima se regulišu obaveze i odgovornosti učenika i studenata u ustanovi i odredbe koje regulišu povrede obaveza učenika i studenata, takođe, treba dopuniti. Naš stav je da učenik ili student kome je izrečena vaspitno-disciplinska mera za težu povredu obaveze, a u to, da podsetim, spada upotreba alkohola, unošenje oružja i slično, ne treba više da imaju mogućnost ni da konkurišu za smeštaj u domu, a ne da im se, kako je navedeno u članu 17, samo broj bodova umanji za pet. U delu zakona – zabrana diskriminacije, nasilja i zlostavljanja u ustanovi, treba posebno voditi računa da se ne pređe u drugu krajnost i da mere uvedene radi postizanja pune ravnopravnosti i zaštite napretka lica, odnosno grupe lica koja se nalaze u nejednakom položaju, dovedu do ugrožavanja lica koja su, navodno, u ravnopravnom položaju. Složila bih se s prethodnim izlaganjima da je osnivanje Republičkog fonda za razvoj naučnog i umetničkog podmlatka samo još jedan pokušaj za široku i komplikovanu koaliciju da zadovolji sve apetite i da će, verovatno, ići na uštrb talentovane dece koja pokazuju izuzetne rezultate, a o ostalim odredbama govorila bih kasnije. Pet minuta ću ostaviti da prokomentarišemo ono što budemo čuli.
Reč ima narodni poslanik Milan Knežević, ovlašćeni predstavnik Poslaničke grupe Napred Srbijo. Izvolite.
Poštovani predsedavajući i poštovane kolege narodni poslanici, i sami smo u materijalu na Odboru juče videli da je Zakon o učeničkom i studentskom standardu donet još 1992. godine i dorađen 1993. godine. Sigurno da su se ovih 20 godina promenili mnogi uslovi, bilo u pravnom sistemu zemlje, bilo u drugim segmentima i da je bilo potrebno doneti novi zakon koji će da prati vreme koje je danas u pravnom sistemu naše zemlje. Međutim, nezavisno od toga, donošenje zakona koji se odnose na prosvetu i obrazovanje uvek imaju taj stručni naučno-metodološki pristup, koji ne sme da zavisi od vremena. Tako, obrazovanje i vaspitanje, predškolsko obrazovanje, kao i osnovno, srednjoškolsko i visokoškolsko, imaju svoje stručne, naučne i druge metodološke pristupe koji ne zavise od okolnosti sistema i države u kojoj se ostvaruju. Razlika je jedino da je finansiranje u bogatijim društvima mnogo sigurnije, bezbednije i stvara druge pogodnosti, ali ove osnovne norme obrazovanja na svim nivoima su svuda iste. Prilikom donošenja i razmatranja ovakvih zakona, stavovi različitih političkih partija moraju u nekom delu, koji se odnosi na metodologiju i naučni i stručni pristup problemu obrazovanja, odnosi se to i na nauku, da se zasnivaju na tim bazičnim, krucijalnim metodologijama i stručnim pristupima u tim oblastima, tako da, bez obzira na primedbe koje ćete da čujete i koje čujemo, to su primedbe koje se kreću u granicama poštovanja osnovnih metodoloških pristupa oblasti. Primedba je naša, isto kao i drugih kolega poslanika, što poslednjih godinu i po dana parcijalno donosimo jedan po jedan zakon. Zakon koji se odnosi na obrazovanje i prosvetu čini jednu celinu. Praktično, svi zakoni, tj. predškolsko obrazovanje, osnovno, srednje, visoko, vezani su mehanizmom povratne sprege. Napredak, poboljšanja, novi metodološki pristup u osnovnom ili srednjem obrazovanju ima povratni uticaj na predškolsko, tako da je prava stvar bila donošenje svih ovih zakona u paketu. Bez obzira na to koliko možemo da ih čitamo i pratimo, uvek se bolja slika sagledava kada se ceo paket zakona donosi, od predškolskog do visokoškolskog, zajedno, i na taj način se povezuju oni segmenti koji jedan drugog povlače i gde način pristupa predškolskom obrazovanju poboljšava osnovno obrazovanje, odnosno srednje i visoko, i obrnuto. Osnovna primedba, što se tiče zakona koji se odnose na prosvetu, obrazovanje, jeste da je trebalo u paketu da ih donosimo, da bismo sagledali sve probleme koji se odnose na donošenje ovih zakona. Uostalom, u svakoj državi, prosveta, obrazovanje i nauka čine pokretačku snagu društva i da bismo postigli bolji i kvalitetniji ekonomski i društveni život u našoj zemlji moramo da ulažemo u obrazovanje, jer se to uvek vraća višestruko, ali je činjenica da je to jedan spor proces, koji traje duže, i da u tom delu treba raditi na duge staze i seriozno da bi rezultati bili višestruko isplativi. Što se tiče zakona o učeničkom i studentskom standardu, Republički fond za razvoj naučnog i umetničkog podmlatka nalazi se pri kraju zakona. Sam naziv – Fond za razvoj naučnog i umetničkog podmlatka, jeste lep, odnosno treba da iskaže brigu društva i sve mehanizme i sisteme jednog društva kako će da vodi računa i brigu o tim talentovanim mladim ljudima, koji uz to, pored talenta, da bi bili kvalitetni, ulažu i ekstremno veliki rad. Sam talenat nije dovoljan, nego uz njihov talenat ide i veliki trud i to ih odvaja, sigurno, od njihovih vršnjaka, ali ne možemo svi da budemo podjednako kvalitetni ni u poslu, pa ni u učenju. Bojazan i moja i naše poslaničke grupe jeste da se ovako lep naziv i cilj – vođenje brige o mladim perspektivnim kadrovima, ne pretvore u jedan administrativni fond koji obavlja posao kao neka agencija koja obavlja razne administrativne poslove. Zato su i naši komentari da ovo osnivanje fonda ne bude puko uvećavanje administracije i samo na papiru vođenje brige o mladima, koja se ogleda samo udavanju studentskih stipendija. Imamo objašnjenje, i jasno mi je, da, u stvari, formiranjem ovog republičkog fonda, prestaje postojanje, tj. formiran fond će da preuzme arhivu i obaveze ranijeg Republičkog fonda za razvoj naučnog podmlatka, koji je formiran još 1987. godine. Taj fond, koji je formiran 1987. godine, ovih 20-ak godina, nažalost, deklarativno je malo učinio za razvoj tog naučnog i umetničkog podmlatka, iako se tako zove. U prethodnom periodu, mi koji smo u sferi nekog obrazovanja, bilo srednjoškolskog ili visokoškolskog, znamo da su se, nažalost, intervencije ovog fonda ogledale u davanju stipendija dobrim i vrednim studentima, eventualno, u pomaganju u njihovim putovanjima na neka takmičenja, mada kažem – eventualno, jer kad god su naši studenti išli na takmičenja, morali smo da jurimo donatore i sponzore, a verovatno takva iskustva imaju i drugi prosvetni radnici u srednjem i osnovnom obrazovanju. Mnogo puta je bilo u medijima, bilo na javnim tribinama ili slično, da nastavni radnici ističu da taj naučni i umetnički podmladak ne sme da se rešava deklarativnim zakonskim formulacijama. Kad se pogledaju ovde ove o Fondu, imamo zadatke Fonda, to je član 72, onda pogledate – nadležnost Upravnog odbora. On ima veće neke druge zakonske regulative, a praktično donosi odluku o bližim uslovima i kriterijumima za stipendije i raspisivanje konkursa za dodelu stipendija. Stoga, mene ovaj član 72, gde ste rekli i lepo napisali čime sve treba da se bavi taj fond, obeshrabruje onim praktičnim delovima, tačno definisanim funkcijama Upravnog odbora. Zato je bojazan naša da ovaj fond ne nastavi praksu koja je bila i dosad, praksu samo dodeljivanja studentskih stipendija, davanja olakšica u studentskim domovima, i da se na tome završi. Sam ministar prosvete zna da je briga o talentima mnogo kompleksniji i seriozniji problem. Nije samo stipendija, nije samo dom. Ako jedanput, kao društvo i država, po ugledu na druge države u Evropi i svetu, na pravi način počnemo da ulažemo mnogo više u razvoj ovog naučnog fonda, onda ćemo sigurno imati i mnogo bolje rezultate. Ranije i dugoročnije ulaganje u razvoj talentovanih mladih ljudi daće mnogo veće i višestruke rezultate, pogotovo što bi u ovom fondu, ako ste ga formirali, trebalo da budu i elementi medijske promocije ovakvih stvari. Samo zakonski članovi, određeni broj članova zakona za ovu problematiku, nisu dovoljni. Potrebna je promocija brige o mladima, ona ima i druge, socijalne i sociološke efekte, pozitivan uticaj na prave puteve, kompeticije mladih ljudi u učenju, dane ulazimo u sve detalje. Što se tiče razvoja naučnog i umetničkog podmlatka, ponavljam, potrudite se da u svom mandatu mnogo više učinite ovde, ne samo stipendijama, nego da se, možda, dodatnom zakonskom regulativom da suštinski pristup razvoju naučnog i umetničkog podmlatka. Ovo je sve deklarativno i formalno-pravno, ne samo kod vas u ovom zakonu, nego i u onom zakonu pre 15 i 20 godina. Svi se zaklinjemo u brigu o talentovanoj mladoj deci, a u praksi smo svi svesni da je to stvarno minimalno ulaganje. Kada pogledamo budžet, kad ga usvajamo, uvek smo imali u Odboru za prosvetu primedbu da se malo sredstava odvaja za taj umetnički i naučni podmladak. Uvek smo pominjali te cifre koje su u budžetu kao zanemarljive, male i nedovoljne. To je evidentan problem što se tiče ovog dela zakona. Prokomentarisao bih još neke stvari. U ovom članu 4. su ti opšti uslovi za ostvarivanje prava u oblasti učeničkog i studentskog standarda. Ako vodimo računa o studentskom standardu, ishrani studenata, vi u stavu 2. člana 7. kažete da pravo na ishranu, od jednog obroka dnevno, imaju studenti koji ispunjavaju opšte uslove iz člana 4. i čije je prebivalište u mestu studiranja. Samo da bude jasno, ovi koji su u domu i sa strane imaju pravo na tri obroka, oni koji su u mestu studiranja, imaju jedan. Sad bi tu možda trebalo da nađete mehanizam da ovaj član povežete sa članom 4. i s ovim stavom gde se priča o osetljivim društvenim grupama. Nažalost, imamo slučaj da studenti ili učenici u samim mestima stanovanja imaju način ishrane mnogo gori iz ovih osetljivih grupa, iako su možda u porodici, nego oni koji su sa strane. Možda bi trebalo dati mogućnosti ovim osetljivim kategorijama, po određenim kriterijumima, da mogu da dobiju tri obroka u studentskoj menzi, jer ih ima na ivici gladi, gladnih učenika i studenata, bukvalno, koji žive u mestu gde studiraju i gde uče školu. Imaju, čak, veoma loše uslove za učenje, nekad i lošije nego što su u studentskim domovima, a pri tome su nekad, nažalost, i gladni. U članu 10, koji govori o pravu na studentski kredit, a tu su pravila igre jasna, kažete da se korisnik studentskog kredita koji je postigao prosečnu ocenu najmanje 8,5 i nije gubio nijednu godinu oslobađa od vraćanja kredita. Za stipendije je, isto, jasno. Međutim, možda bi trebalo ovde, i to je naša primedba, da damo mogućnost da se oslobode od vraćanja kredita i studenti koji su u roku završili fakultet. Kao profesor na fakultetu, verujte, verovatno i vi znate, meni je nekad i prosek 6,2 veoma dobar za studenta koji je završio medicinu za šest godina i tri meseca, znači, u onom apsolventskom roku, ili ako je završio prava. Možda bi trebalo, mimo prosečne ocene, koja ukazuje na veći trud i veći rad, možda i na veću inteligenciju, to ostvariti, ali i ovaj trud studenta koji nije gubio godinu i koji je svoj fakultet završio u roku, treba vrednovati. Ako mu se semestar završio u maju, onda imamo one koji diplomiraju do oktobra, a zna se da je apsolventski rok šest meseci. Trebalo bi intervenisati i u ovom delu, da i ovi studenti koji u roku završe fakultet budu oslobođeni od vraćanja kredita. To bi bila motivacija na jednom drugom nivou, a korisna i značajna, jer nekad i prosečna ocena ima mnogo varijabli. To je i trud i rad, ali jedan je trud i rad za nekog ko je u lošim socijalno-ekonomskim uslovima, a drugi u boljim. Isti napor i isto učenje kod ovog se sigurno prezentuje manjom ocenom, zato što ima mnoge druge probleme. Mislim da treba da ubacimo redovno studiranje u roku, bez gubljenja godine, da bude isto oslobođeno. Pošto imamo dve pokrajine, u članu 13, kod ovih aktivnosti, a to su takmičenja, treba navesti da postoje pokrajinska, regionalna i republička takmičenja. Što se tiče drugih delatnosti i člana 23. ovog zakona, koji je isto značajan, svi smo mi svesni da na letnjem raspustu, studenti koji sa strane studiraju odlaze u svoja mesta i da studentski i učenički domovi budu prazni ili poluprazni, tako da postoje slobodna mesta. Možda bi ovaj stav 2. člana 23. trebalo nekim kriterijumima ograničiti, procentom kapaciteta kojim može ustanova da pruža usluge i trećim licima. Primedbu nemam na stav 3. I do sada je bilo, tako i treba da bude, da preko leta, kad postoji letnja praksa i letnja razmena studenata raznih fakulteta i škola, unutar zemlje ili iz drugih zemalja, i profesora i studenata u toj studentskoj stručnoj razmeni ima, da im budu obezbeđena mesta u tim domovima. U ovom ekonomskom delu, koji će sigurno da pomaže domu, treba na odgovarajući način to pružanje usluga trećim licima svesti na neke procentualne procene, kvantifikovane kapacitete, preko kojih ne bi trebalo da se pređe da ne bi došlo do zloupotrebe. Ima dosta članova gde postavljate uslov da se nešto dostavi. Recimo, u članu 40 – obaveza da se donese razvojni plan, ali ne postoji rok. Član 45 – vođenje evidencije. Član 67 – oko oduzimanja licenci o kojima ustanove treba da obaveste Ministarstvo. Znači, vi ste stavili obavezu dostavljanja godišnjih planova, evidencija, obaveštenja, ali niste rekli rok, i vezano za to, kasnije, u onim kaznenim odredbama, nema predviđenih sankcija za prekršioce tih rokova koje ste im vi sami zadali.
Profesoru Kneževiću, prošlo je 20 minuta. Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Jon Magda.
Uvažena gospođo predsednice, gospodo predsedavajući, uvaženi gospodine ministre, dopustite mi da ukažem na nekoliko generalnih pozitivnih stvari ova dva zakona o kojima danas raspravljamo. Iz obrazloženja kolega poslanika koji su dosad uzimali reč, možemo videti da nije bilo ozbiljnijih primedaba na ove zakone. Prema tome, možemo reći da ste doneli pred Skupštinu dobre predloge zakona. Globalizacija i tehnološki razvoj imaju ogroman uticaj na formiranje i razvoj ljudskog kapitala za društvo 21. veka, društva zasnovanog na znanju. U drugoj polovini 20. veka i u 21. veku, u globalnim razmerama posmatramo razvoj i rast uticaja političkih institucija, ekspanziju međunarodne trgovine, razvoj komunikacionih sistema, razvoj nauke i tehnologije, ali i širenje raznih bolesti, zagađenje, kriminal. U isto vreme, Srbiju karakteriše demografski pad, depopulacija sela i najveći broj stanovništva nedovoljno kvalifikovan znanjem. Jedan veliki deo populacije vrlo rano napusti obrazovni sistem, ostavljajući tako i sebe i društvo bez benefita koje duže obrazovanje donosi. Strateški okvir ovog zakona predstavljaju sledeći strateški dokumenti Vlade Republike Srbije: Strategija za smanjenje siromaštva, Milenijumski ciljevi razvoja, Nacionalni plan akcije za decu, Nacionalni plan integracije u EU, Strategija održivog razvoja, Strategija unapređenja položaja osoba s invaliditetom, Akcioni plan za obrazovanje Roma. Donošenje ovog zakona predviđeno je prevashodno novim zakonom o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja, ali i Strategijom za smanjenje siromaštva i Nacionalnim planom akcije za decu. Čvrsti naučni dokazi iz društvenih, ekonomskih i medicinskih nauka pokazuju da se promovišu rast i razvoj dece od rođenja do šest godina. Najbolja investicija za razvoj ljudskog kapitala neophodnog za ekonomski rast je da donosi ogromne lične, javne i društvene koristi u dugoročnom periodu, zato što pomaže doživotnom učenju i socijalizaciji. Predškolsko obrazovanje i vaspitanje omogućava deci bolju osnovu za početak osnovnoškolskog obrazovanja, utiče na povećanje stope upisa dece u školu, kasnije doprinosi boljem školskom uspehu dece, sprečavanju socijalnog isključivanja, smanjenju stope osipanja dece iz škola itd. Naročito je važno za decu iz marginalizovanih grupa i socijalno-kulturno deprimiranih sredina, koja u svom okruženju nisu imala dovoljno podsticaja za razvoj i koja zbog toga mogu da zaostaju i da brzo napuste školovanje. Donošenjem zakona o predškolskom vaspitanju i obrazovanju ukazuje se da je investiranje u raniji rast i razvoj dece danas najbolja investicija u razvoj našeg društva u budućnosti. Donošenjem Zakona o sistemu obrazovanja i vaspitanja, delatnost predškolskog vaspitanja i obrazovanja bila je uređena u okviru sistema društvene brige o deci, Zakon o društvenoj brizi o deci iz 1992. godine, s izmenama do 2003. godine, tako da je predškolsko vaspitanje i obrazovanje bilo u nadležnosti tri ministarstva: Ministarstva za socijalna pitanja, Ministarstva zdravlja i Ministarstva prosvete, što je otežavalo ostvarivanje predškolske delatnosti. U toku primene tog zakona, promenile su se okolnosti, uslovi i zahtevi za ostvarivanje prava na predškolsko vaspitanje i obrazovanje. Zakonom o osnovama sistema na jedinstven način uređene su osnove sistema, predškolsko, osnovno, srednje obrazovanje i vaspitanje, i to: ciljevi vaspitanja i obrazovanja, principi obrazovanja i vaspitanja, opšti ishodi i standardi obrazovanja i vaspitanja i institucije za obezbeđivanje kvaliteta obrazovanja i vaspitanja, Nacionalni prosvetni savet, zavodi itd., mreža ustanova, uslovi za osnivanje, početak rada i obavljanje delatnosti ustanove. Ovim zakonom su na jedinstven način uređeni uslovi za direktora predškolske ustanove, nivo obrazovanja, uslovi za prijem u radni odnos, dozvola za rad i dozvola za vaspitača i stručnog saradnika, norma neposrednog rada sa decom. Zakonom o predškolskom vaspitanju i obrazovanju uređuju se ciljevi i zadaci vaspitanja u predškolskim ustanovama, način obavljanja delatnosti u predškolskoj ustanovi, organizacija rada predškolskih ustanova i rad izdvojenih odeljenja, sadržaj osnova predškolskog programa vaspitanja i obrazovanja, vrste programa predškolskog vaspitanja i obrazovanja i usluga, organizacija rada sa decom, poslovi i zadaci vaspitača i stručnih saradnika, nivo njihovog obrazovanja. Sada ću o pojedinačnim rešenjima ovog zakona. Delatnost predškolskog vaspitanja i obrazovanja definisana je kao delatnost od neposrednog društvenog interesa čijim se obavljanjem zadovoljavaju potrebe dece i porodice. Delatnost vaspitanja i obrazovanja ostvaruje se kod vaspitanja i obrazovanja dece predškolskog uzrasta, od šest meseci do polaska u školu. Delatnost predškolskog vaspitanja i obrazovanja obavlja se u predškolskoj ustanovi, izuzetno u školi, u skladu sa Zakonom o osnovama sistema vaspitanja i obrazovanja i u skladu s ovim zakonom. Članom 5. Predloga zakona propisana je upotreba jezika, kako za decu koja vaspitno-obrazovni rad ostvaruju na srpskom jeziku, tako i za decu pripadnika nacionalnih manjina, kojima se obezbeđuje ostvarivanje vaspitno-obrazovnog rada na maternjem jeziku, dvojezično ili na srpskom jeziku, ako se za to opredeli 50% roditelja, odnosno staratelja dece. Data je mogućnost da se deo programa ili program u celini ostvaruje i na stranom jeziku. Članom 8. do 11. Predloga zakona uređuje se osnivanje predškolske ustanove, koju može da osnuje Republika, autonomna pokrajina i jedinica lokalne samouprave, kao i drugo pravno ili fizičko lice, u skladu sa zakonom. Odredbama čl. 13. i 14. Predloga zakona uređen je upis dece u predškolsku ustanovu. Propisano je da prioritet pri upisu imaju deca iz osetljivih grupa, deca sa smetnjama u razvoju, deca iz hraniteljskih porodica, deca iz socioekonomski ugroženih sredina. Posebna pažnja posvećena je programima vaspitanja. Novinu predstavlja odredba kojom je propisano da predškolska ustanova može da ostvaruje predškolski program u putujućem vrtiću, u namenski opremljenom autobusu, za decu uzrasta od četiri godine do polaska u školu. Time se obezbeđuje potpuni obuhvat dece u sredinama u kojima nema prostornih kapaciteta. Pripremni predškolski program je ustanovljen kao poseban deo predškolskog programa. On se ostvaruje u predškolskoj ustanovi, a izuzetno u školi. Ostvarivanje predškolskog pripremnog programa je besplatno. Čl. 27. i 28. Predloga zakona predloženo je da se program predškolskog vaspitanja i obrazovanja ostvaruje u celodnevnom trajanju, od devet do 12 sati dnevno. U poludnevnom trajanju, pripremni predškolski program je četiri sata dnevno, u poludnevnom trajanju – šest sati dnevno, do tri puta nedeljno, i u višednevnom trajanju – dužem od 24 sata. Deca sa smetnjama u razvoju ostvaruju pravo na predškolsko vaspitanje i obrazovanje u vaspitnoj grupi, uz individualni vaspitno-obrazovni plan. Predviđeno je da se dete sa smetnjama u razvoju uključuje u vaspitnu ili razvojnu grupu prilikom upisa ili pohađanja predškolskog programa. Članovima 36. do 46. Predloga zakona uređeni su zadaci i nivo obrazovanja lica koja obavljaju delatnost predškolskog obrazovanja i vaspitanja – vaspitača i stručnih saradnika, kao i lica koja obavljaju delatnost u funkciji ostvarivanja vaspitanja i obrazovanja kojom se obezbeđuje nega, ishrana, preventivna, zdravstvena i socijalna zaštita. Odredbom člana 47. propisano je da zaposleni u predškolskoj ustanovi ostvaruju pravo na štrajk, u skladu sa zakonom, pod uslovom da se obezbedi minimum procesa rada za vreme štrajka. Pozdravljam napore Ministarstva prosvete i Vlade Republike Srbije da pronađu rešenje za definisanje donje granice za plate zaposlenih u predškolskom obrazovanju i vaspitanju. Nadam se da ćemo u toku nedelje, gospodine ministre, imati neku odluku i moći ćemo u Odboru, kada budemo raspravljali o amandmanima, da predložimo amandman, pa da u raspravi u pojedinostima to prihvatimo. Nekoliko reči o Zakonu o učeničkom i studentskom standardu. U prvom redu, razlog za donošenje novog zakona jeste i u potrebi da se važeći zakon usaglasi s Ustavom Republike Srbije. Prema važećem zakonu, pravo da osniva ustanove učeničkog i studentskog standarda ima samo Vlada Republike Srbije. Međutim, Ustavom Republike Srbije, u članu 137. stav 4, propisano je da javne službe mogu osnovati Republika Srbija, autonomne pokrajine i jedinice lokalne samouprave. Učenički i studentski standard jeste podrška sistemu srednjeg obrazovanja i vaspitanja i sistemu visokog obrazovanja. Praksa je pokazala da je učenički i studentski standard specifičan i da kao sistem treba da ostane izvan opšteg, odnosno posebnog zakona koji uređuje sistem srednjeg obrazovanja, odnosno sistem visokog obrazovanja, a radi skladnog funkcionisanja ustanova učeničkog i studentskog standarda. Nekoliko ciljeva ovog zakona. Ovim zakonom se obezbeđuje dostupnost srednjeg i visokog obrazovanja po najpovoljnijim uslovima svim učenicima i studentima na teritoriji Republike Srbije i, bez ikakve diskriminacije, podsticanje uspešnih učenika i studenata, sistematsko i organizovano praćenje i briga o razvoju izuzetno nadarenih studenata i učenika za naučni i umetnički rad, osnivanjem i uređivanjem organizacije i rada Republičkog fonda za razvoj naučnog i umetničkog podmlatka, omogućavanje učenicima i studentima iz osetljivih društvenih grupa da ostvaruju prava u oblasti učeničkog i studentskog standarda po povoljnijim uslovima, uspostavljanje sistema ustanova učeničkog i studentskog standarda, s jasno definisanim uslovima za osnivanje i rad ustanova, nadležnostima organa ustanove i obavezom zaposlenih da se stručno usavršavaju. Zatim, zabrana diskriminacije, sprečavanje negativnog ponašanja u ustanovama i briga o bezbednosti u ustanovi, unapređivanje stručnog rada u domu učenika i učeničkom centru, ostvarivanje potpunog nadzora nad radom ustanova i inspekcijski nadzor i nadzor nad zakonitošću rada ustanova, posebno stručno-pedagoški nadzor nad radom ustanova učeničkog standarda. Poglavljem 1. Predloga zakona uređene su osnovne odredbe. Članovima od 1. do 5. uređuje se predmet zakona, cilj učeničkog i studentskog standarda, prava učenika srednje škole i studenata u oblasti učeničkog i studentskog standarda, opšti uslovi za ostvarivanje prava u oblasti učeničkog i studentskog standarda i obavljanja delatnosti učeničkog i studentskog standarda. Posebno za učenike i studente iz osetljivih društvenih grupa, predviđena je afirmativna mera da ostvaruju prava iz ovog zakona pod uslovima utvrđenim zakonom i primenom blažih kriterijuma, koje propisuje ministar. Predlog zakona uređuje prava, obaveze i odgovornosti učenika i studenata, i to pravo učenika i studenata na smeštaj i ishranu, pravo studenata na ishranu, pravo studenata na vaspitni rad, pravo na učenički kredit, pravo na studentski kredit, pravo na učeničku i studentsku stipendiju, pravo učenika i studenata na odmor i oporavak i pravo na kulturne, umetničke, sportske i rekreativne aktivnosti, vaspitno-disciplinska odgovornost učenika i disciplinska odgovornost studenata. Ovim zakonom uređuju se vrste ustanova, delatnost pojedinih ustanova, obavljanje druge delatnosti, osnivanje ustanova, mreža ustanova, uslovi za osnivanje, početak rada i obavljanje delatnosti ustanova, organizovanje radne jedinice ustanove. Za razliku od važećeg zakona o učeničkom i studentskom standardu, kojim nije predviđena kategorizacija ustanova za smeštaj i ishranu, odnosno ustanova za odmor i oporavak učenika i studenata, kao i standarde ishrane, ovaj zakon je prepoznao potrebu da se trenutno stanje u ustanovama na odgovarajući način verifikuje, radi objektivnog sagledavanja stanja, kako bi se stvorila polazna osnova za unapređenje uslova za smeštaj, odmor i oporavak, kao i ishranu učenika i studenata prema priznatim standardima. Tu bih se zadržao na osnivanju ustanova, jer je to novina u ovom zakonu. Daje se mogućnost za osnivanje ovakvih ustanova i autonomnoj pokrajini i lokalnim samoupravama. Znamo da imamo nedovoljan broj ustanova učeničkog i studentskog standarda, a mogućnosti u lokalnim samoupravama postoje i normalno je da će lokalne samouprave naći mogućnost da realizuju ovakve projekte, znači, da osnuju ustanove učeničkog i studentskog standarda. U poglavlju IV Predloga zakona uređuju se organi ustanova, čl. 47. do 59. Ustanove imaju upravni odbor i direktora,a u domu učenika i učeničkom centru, i pedagoško veće, kao i stručni organ. Predlog zakona uređuje i pitanja koja se odnose na zaposlene u ustanovi, a posebno na vaspitače i stručne saradnike, psihologe i pedagoge u ustanovama učeničkog standarda. U raspravi u pojedinostima, detaljnije ćemo obrazlagati ove zakone. Dogovor je i na Odboru za prosvetu bio da komuniciramo dobro s Ministarstvom i da očekujemo saradnju. Verovatno će biti prihvaćeni neki od amandmana koje su podneli kolege poslanici, tako da je moje mišljenje da su ovi zakoni dobri. U ime Poslaničke grupe ZES, mogu da kažem da ćemo podržati ceo set ovih zakona, a preporučujem i ostalim poslaničkim grupama da to isto urade, zato što je to u interesu naše dece i u interesu budućnosti Republike Srbije.
Zahvaljujem. Reč ima ministar gospodin Žarko Obradović.
Hvala kolegama i koleginicama narodnim poslanicima koji su učestvovali do sada kao ovlašćeni predstavnici poslaničkih grupa ili kao šefovi poslaničkih grupa u raspravi o ovim zakonima, jer, ipak, oni iznose osnovne ideje u ime poslaničkih grupa koje predstavljaju. Za mene kao ministra je bilo zanimljivo čuti sijaset i sugestija i primedaba, ali i pohvala na predložene zakone. Smatram da je bolje da u ovom delu, kada ipak završavamo jedan deo rasprave, dam i odgovore na postavljena pitanja, da izbegnem tu mogućnost popodne, a u odnosu na ono što se bude govorilo popodne, potrudiću se da odgovorim i na ta pitanja. Poštovane kolege narodni poslanici, po mom mišljenju, kao ministra prosvete Vlade Republike Srbije, najbolji obrazovni sistemi su oni koji se stalno nadograđuju, na kojima se radi, znači, ne kada se ruši, pa se sve podiže odjedanput, nego se uzimaju dobre stvari iz prethodnog sistema, one loše se eliminišu, uvode se novine, stalno se vrši evaluacija, i onda se, kroz tu neprestanu promenu, sistem usavršava i daje dobre rezultate. Ovo govorim u kontekstu pitanja koje je postavio kolega Ranđelović, vezano za putujuće vrtiće i, čini mi se, kolega Plavšić, za putujuće vrtiće i putujuće nastavnike. Verovali ili ne, ta ideja je bila utvrđena, bar ova oko vrtića, bila je promovisana od strane Prosvetnog saveta Republike Srbije 1977. godine. Inače, tu ideju je UNICEF preuzeo od nevladinih organizacija, implementirao je u pojedinim zemljama, obezbedio sredstva da bi ona posle postala deo obrazovnog sistema. Ta ideja o putujućim vrtićima za nas je prihvatljiva i mi je primenjujemo, ali nemamo još uvek dovoljno sredstava da bismo imali i putujuće nastavnike. Tu nam je materijalni faktor ograničavajući, kao što je i ideja o doživotnom učenju. Neki ugledni profesori iz Nemačke su mi rekli, jedan od njih je i dobitnik najveće nagrade u oblasti obrazovanja (kao što u košarci postoji NBA, ''Kuća slavnih'', tako i u obrazovanju postoji ''Kuća slavnih'', u Americi), jedan od njih mi je rekao – znate, mi smo ideju o doživotnom učenju preuzeli od vas iz bivše Jugoslavije, kroz ideju o obrazovanju odraslih. Ovo govorim da biste videli koliko je u obrazovanju važno da dobre ideje postoje, a one se uvek mogu nadograđivati i iznova primenjivati. Dobro bi bilo da smo ove zakone razmatrali u julu, voleo bih. Nažalost, dnevni red Skupštine je bio takav da su ova dva zakona kasnila nedelju dana u odnosu na prethodna dva, Zakon o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja i Zakon o udžbenicima; ušli su u proceduru i do sada nisu bili predmet razmatranja Narodne skupštine Republike Srbije. To je loše. Dobro je što je ipak proteklo nekoliko meseci, pa smo imali mogućnost da vidimo i sadržaj ova dva zakona i, u odnosu na njihov sadržaj, da vidimo da li ima ovih negativnih stvari i na koji način da to otklonimo. Odmah da vam kažem, neke primedbe koje smo čuli ćemo prihvatiti kroz amandmane koje su dali pojedine kolege narodni poslanici i iz SRS-a, i iz Nove Srbije i ostalih poslaničkih grupa. Znači, nemamo tu vrstu a priori stava da ne prihvatamo amandmane. Naprotiv, sve što bude valjalo, sve ćemo prihvatiti. Dozvolite mi da sada dam odgovore na nekoliko vrlo konkretnih pitanja. Zabeležio sam ovde oko desetak. Nemojte se ljutiti, možda neću ići od predškolskog na učenički i studentski standard, nego ću prema redu, kako su ona izlagana u toku prepodnevnog rada Narodne skupštine. Mreža ustanova učeničkog i studentskog standarda nije dobra. Moguće je, ali ona je deo nasleđenog stanja, kao i ceo obrazovni sistem, iz vremena koje je bilo pre. Mogu da vas podsetim da je ceo obrazovni sistem utemeljen decenijama pre, u vreme bivše Jugoslavije. Beograd je bio obrazovni centar velike Jugoslavije i svi studenti iz bivših jugoslovenskih republika su dolazili da studiraju u Beograd, pa je verovatno iz tog razloga proistekla potreba da se najveći broj studentskih domova i pravi u Beogradu. Ko je ikada bio u Studentskom gradu, a skromno za sebe kažem da sam bio, i to određeni broj godina, kao student i kao postdiplomac, zna šta znači biti u studentskom domu ili u Studentskom gradu i šta je Studentski grad značio za studentski život i, generalno, za Univerzitet i univerzitetske centre u Srbiji. Znači, to je tačno i to je neko nasleđeno stanje. Mi pokušavamo da malo stvari pomerimo. U Ministarstvu smo počeli da realizujemo projekat izgradnje studentskog doma u Nišu. Hoćemo da se u Nišu napravi, prvi put posle 30 godina, jedan studentski dom i da to uradimo u narednim godinama, zato što smatramo da to Nišu treba. Treba i ostalim sredinama, ali počinjemo od Niša, s ovim skromnim finansijskim sredstvima. Kada je reč o mreži, treba i o tome da razgovaramo, jer, generalno, nama mreža obrazovnih institucija ne prati demografsku situaciju u Srbiji. To je tema o kojoj treba da razgovaramo na svim nivoima i na svim telima koja su posvećena obrazovanju. Kada je reč o Republičkom fondu za razvoj naučnog i umetničkog podmlatka, bez uvrede, mnoge kolege su kucale na otvorena vrata i bez dovoljno poznavanja podataka o toj instituciji. Ta institucija postoji. Suština je u tome što mi ovim zakonom i ovim rešenjima želimo da potpuno pravno uobličimo delatnost Fondacije za razvoj podmlatka, odnosno ona prerasta u fond. Svi ljudi se preuzimaju, niko se novi ne prima, neće se povećavati finansijska sredstva za njihov rad, članovi upravnog odbora neće dobijati novčane naknade, kao što, generalno, u svim obrazovnim institucijama Republike Srbije članovi upravnih i nadzornih odbora ne dobijaju nadoknade za svoj rad. To je bilo 90-ih godina, tako je i danas. U studentskim odmaralištima, studentskim centrima i drugim studentskim i đačkim ustanovama niko ne dobija sredstva za taj deo rada. Želim da vam kažem da imamo nekoliko podataka o tome kako je to izgledalo u školskoj 2008/09. godini. Ministarstvo prosvete učestvovalo je sa 81.400.313 dinara, dok je Ministarstvo nauke i tehnološkog razvoja učestvovalo u finansiranju stipendista Republičke fondacije sa 14.040.000. Znači, Ministarstvo nauke i Ministarstvo prosvete zajednički su prošle godine finansirali. Mi želimo da uključimo i Ministarstvo kulture, da to bude, pošto govorimo i oumetničkom delu, nešto što će pomoći ovim mladim talentovanim đacima i studentima. Naravno da postoji i Fond za mlade talente, koji odlično radi, ima dobre rezultate, a postoje i drugi načini promovisanja i podržavanja mladih talenata, nije sve u stipendiji. Moram vam reći da mi u Ministarstvu prosvete plaćamo kada god imamo para, a za to imamo, i troškove priprema i troškove putovanja, i kada mladi đaci osvoje te medalje na svetskim takmičenjima. Moram vam reći da sam kao ministar, pre nepunih mesec i po dana, na jednoj međunarodnoj konferenciji o znanju i obrazovanju u Londonu, kada je bilo prisutno 75 ministara prosvete širom sveta, imao zadovoljstvo da kažem da su naši đaci u poslednje četiri godine osvojili preko 400 medalja iz matematike, fizike, astronomije, računarstva. I ostali su bili zaprepašćeni. Inače, ne ocenjujemo ni mi naš obrazovni sistem kvalitetnim, ali ga ne treba potcenjivati, hoćemo da bude bolji, kako dobre rezultate imamo u tom uzrastu. Suština je – kako posle? Moram vam reći da neki od tih mladih genija stanuju u učeničkim domovima. Ovaj dečko iz Šapca, zaboravio sam mu ime, on je jedan od ove petorice-šestorice matematičara koji su sada položili prijemni za Kembridž, stanuje u đačkom domu. Mi smo mu pomogli mimo opštih uslova koje ima, kroz određene kompjutere, naravno, zahvaljujući i Telekomu, da i tehnološki i naučno bude opremljen da bi mogao da prati sve ono što je njegova oblast. Znači, mesto stanovanja njemu nije bio hendikep, naprotiv. Ima puno takve dece koja priliku koju dobiju, ono što država njima pruža, pokušaju da iskoriste na najbolji način i stvarno ima rezultata. Nemojte me shvatiti pogrešno, to ne znači da smo uspešni, ali ne znači ni da smo loši, da ima onih dobrih stvari koje treba promovisati. Znači, ima mesta i za jedan i za drugi fond, u ovom slučaju neće biti nikakvih dodatnih finansijskih sredstava za njihov rad i neće to biti nikakvo dodatno finansiranje, samo što želimo da se uključi i Ministarstvo kulture i da ta tri ministarstva, određenim sredstvima, pomognu rad ovog fonda, i mi ovim sadašnjim zakonom, u stvari, postavljamo pravni okvir za sve to. Rekao sam vam, prethodni zakon je bio iz 1992, a Republička fondacija za rad naučnog i umetničkog podmlatka je formirana 1987. godine. Ona je, znači, radila i bez ovog zakona, ali je suština što će sada ovim zakonom, kroz ovaj fond, to biti apsolutno pravno uređeno. Mi mislimo da je to dobro. Oko primanja zaposlenih u predškolskim ustanovama, radimo na tome i nismo sami, tu je i Ministarstvo za rad i socijalna pitanja i Ministarstvo za državnu upravu i lokalnu samoupravu, zato što se to pitanje mora urediti na način da kada se dogovori taj donji prag primanja, da mogućnost lokalnim samoupravama da, ukoliko imaju novca, daju i više, da se povećaju primanja onih ljudi u predškolskim ustanovama koji imaju niska primanja u odnosu na ekonomsku situaciju u lokalnim samoupravama gde se za istu stručnu spremu prima isti iznos novca. Onda to moramo obezbediti kroz transferna sredstva lokalnim samoupravama. Zato nam je potrebno Ministarstvo finansija, jer kompleks pitanja zahteva angažovanje više ministarstava. Mi ćemo videti na Odboru, ako treba, da stvorimo pravnu osnovu kroz jedan amandman Odbora, pa ćemo to rešiti. Inače, u Vladi Republike Srbije, među svim članovima Vlade, apsolutno postoji saglasnostda se to pitanje reši. Nekoliko kolega je pomenulo, i to je suština, da ovim zakonom o predškolskom obrazovanju i vaspitanju želimo da povećamo generalno obuhvat dece u predškolskom obrazovanju i vaspitanju, ali samo ovaj pripremni predškolski program je obavezan, ostalo nije. To je odgovor i na pitanje kolege Jojića vezan za plaćanje. Pripremni predškolski program plaća država. Naravno da, pošto ga plaća država, sva deca koja su u tom uzrastu treba da budu u predškolskim ustanovama, a ako su kapaciteti u predškolskim ustanovama mali, a nažalost jesu, treba graditi predškolske ustanove, onda se taj deo priprema predškolskog programa izvodi u školama i onda škole to treba da rade, a država plaća. Kada je reč o ovom prethodnom uzrastu predškolskog obrazovanja i vaspitanja, mi smo baš zbog tih relativno malih kapaciteta i dozvolili da se osnivaju privatne predškolske ustanove. Koleginica Radica je pitala vezano za određeni slučaj. Znate kako, mi nismo u situaciji kao Ministarstvo da utvrdimo imovinsku kartu, a pogotovo posredne veze, direktne ili indirektne, s bilo kojom osobom u Srbiji. Postoje standardi, postoje uslovi, oni normativni, praktični, postoji elaborat koji se podnosi da bi se izdala dozvola za otvaranje predškolske ustanove. Posle toga, odgovarajući državni organi idu i na licu mesta proveravaju stanje objekta da bi se videlo da li ispunjava uslove. Ali, mi nismo u situaciji da znamo izvor novca, postoje drugi državni organi koji o tome vode računa, pa biste morali da razumete i tu dimenziju ovog posla. Pedagoški asistent. Osnova za pedagoške asistente se nalazi u Zakonu o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja, i to u članu 121. Tu smo naveli vrstu i nivo obrazovanja koje on treba da ima. I nije nikakva tajna, to smo govorili i kada smo govorili i o Zakonu o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja, to se odnosi na naše kolege pedagoške asistente, čija je funkcija da pomognu pripadnicima romske manjinske zajednice da se uključe u sistem obrazovanja, jer je prema podacima koji sam pomenuo 40% dece obuhvaćeno, a kada su u pitanju romska deca, taj podatak je još gori. Nesumnjivo da nam i to pomaže da rezultat bude bolji. Inače, želim da znate da smo mi i s OEBS-om potpisali jedan dokument kojim smo prošle godine 28 nastavnika širom Srbije uključili u obrazovni sistem, i da to plaća OEBS, ali za još jednu školsku godinu, posle toga ćemo preuzeti mi. Jednostavno želimo da na različite načine i pripadnike romske manjinske zajednice ohrabrimo da budu deo sistema obrazovanja i vaspitanja Republike Srbije i da postavimo bolje rezultate. Kada je reč o tretmanu obrazovanja u budžetu, nemam šta da dodam u odnosu na ono što ste svi vi rekli. Želeo bih da naš budžet, izdvajanje za obrazovanje bude veće nego što jeste, jer mi imamo Strategiju održivog razvoja Republike Srbije do 2016. godine, projekciju da udeo obrazovanja treba da bude 6% od društvenog bruto proizvoda. Sada je oko 3,46%, ali moje kolege me teše da se na nivou lokalne samouprave izdvaja 0,8%. Tražio sam da ta metodologija izračunavanja, obračuna, bude standardizovana i da ne govorimo različitim jezikom, mi ili Svetska banka, da se tačno zna koliko se izdvaja, pa da vidimo da li je, u odnosu na to koliko se izdvaja, taj efekat saglasan uloženim sredstvima ili manji, šta treba da menjamo. Slažem se da imamo malo sredstava, jer ogroman deo tog budžeta Ministarstva prosvete odlazi na lična primanja zaposlenih i onda nam ostaje jako malo, a ima puno stvari koje treba uraditi. Kolega Petar Jojić je pitao i za jednu situaciju koja je bila u nekim godinama pre. Imam pismo direktora, pa ću ga vama pročitati, pošto je kolega Jojić pitao, ili kolega Marković. Još bolje, pošto ste vi tu, pa ćete onda moći da reagujete ako ne budete zadovoljni odgovorom. "Dom učenika srednjih škola u Beogradu, u periodu april - oktobar 2005. godine, bio je predmet budžetske inspekcije. U izveštaju budžetske kontrole je zapaženo niz propusta u radu. Kao jedna od posledica jeste vođenje disciplinskog postupka protiv određenog broja zaposlenih, među njima šest upravnika i šefa službe za vaspitni rad. U trenutku imenovanja novog direktora, gospodina dr Ivana Mikčevića, ovi disciplinski postupci su bili zastareli. Međutim, shodno svojim ovlašćenjima, svesno smo predvideli tu činjenicu i okončali iste, kojom prilikom su okrivljeni i disciplinski kažnjeni, maksimalnom novčanom kaznom". Znači, iako je postupak bio zastareo, novi direktor je smatrao da te treba kazniti i te kazne su izvršene. Nismo smeli da pribegnemo radikalnijim kaznama, zato što bi bile oborene na sudu. To je činjenica. Protiv istih je, po privatnoj krivičnoj prijavi, Treće tužilaštvo Opštinskog javnog tužilaštva u Beogradu pokrenulo istragu i nakon toga je pokrenuta optužnica. Nakon toga, imamo informaciju da je održano više rasprava i da krivični postupak još nije završen. Ustanova ''Dom učenika srednjih škola'' nije učesnik u postupku, već se on vodi po službenoj dužnosti. Ako budete imali neke informacije, ja bih vas molio da nam ih saopštite. Kada je reč o Fondu, rekao sam. O prodaji mesta u studentskim domovima. Mi smo ovim izmenama, odnosno Predlogom zakona, vrlo precizno utvrdili određene mere da to sprečimo. Nažalost, to je stara tema i postoji koliko postoje i domovi. Međutim, mi smo sada pokušali da napravimo u Predlogu zakona rešenje, kaznenu meru, koja to treba da iskoreni. Članom 16. Predloga zakona, kao teža povreda obaveza, za studente je predviđena zloupotreba prava na smeštaj i ustupanje prava na smeštaj trećim licima, ustupanje prava studentu kome je izrečena disciplinska mera, isključenje iz ustanove. Za napred navedene teže povrede, on trajno gubi pravo na smeštaj i ishranu u studentskom domu. Znači, svako će moći da razmišlja o posledicama svog činjenja, ukoliko neko zloupotrebi pravo koje mu država obezbeđuje, onda i odgovarajuća posledica mora da bude. O gubitku prava u ustanovi se obaveštava i visokoškolska ustanova u koju je student upisan. Smatramo da ćemo to pitanje na ovaj način rešiti. Kolege iz SRS-a su postavile pitanje kvaliteta ishrane u domovima učenika. Baš ovim predlogom zakona o učeničkom i studentskom standardu sada nastojimo da rešimo problem kvaliteta ishrane, i to uvođenjem standarda kvaliteta i bezbednosti, tzv. standard "hasap". Znači, unapred smo radili na tome u praksi, da bismo nastojali da rešimo ovaj problem. Preduzeli smo odgovarajuće mere. Krajem 2009. godine, organizovali smo seminar za kuvare radi stručnog usavršavanja i primene u praksi. Data je preporuka za jelovnik za dve nedelje. Može nekome izgledati suviše detaljisano, ali da budem još praktičniji, pozivam Odbor za prosvetu Narodne skupštine Republike Srbije da, kad hoće, bude gost jednog učeničkog ili studentskog doma i da na licu mesta proveri kvalitet hrane tamo i da li je sve u skladu sa standardima, zato što je naše mišljenje da bi to trebalo stvarno proveriti, pa onda možda da uporedimo s kvalitetom hrane u objektima koje vi koristite, pa da vidite koliko je kvalitet hrane dobar. To su mi rekle neke moje kolege, nemam razloga da im ne verujem. Oko upravnih odbora sam rekao, o hrani sam rekao, o primanju ljudi. U ovim projektima, i to hoću da znate, koje radimo s međunarodnim organizacijama, tačno je, oni plaćaju određene ljude i ta cena iznosi od 300, 400, do 1.100 evra, prema podacima koje imam. Naši ljudi, kada kažem naši ljudi, mislim iz Ministarstva, ne primaju sredstva za to. Oni su angažovani u stručnom delu. U stvari, imamo problem da neki ljudi primaju pristojne iznose za ono što rade, ali naši ljudi u Ministarstvu su u stručnom delu angažovani i ne primaju nadoknadu. Oni primaju lični dohodak. Onaj ko je deo projekta ne prima lični dohodak i oni se angažuju sa strane. Ima i stručnog angažovanja, o čemu odlučuje onaj koji daje novac. To je, objektivno, van našeg uticaja i moći. Želim da znate da ljudi u Ministarstvu koji učestvuju u realizaciji projekata ne primaju novčane nadoknade, kao što sam rekao da ih ne primaju ni članovi upravnih i nadzornih odbora. Racionalizacija, problem na kome radimo. Koleginica Plavšić je pomenula materijalni status, koji nije dovoljno vrednovan kod dobijene stipendije. Tačno. Zato ćemo to pitanje urediti ovim podzakonskim aktima. Pružanje usluge trećim licima, kolega Knežević. Tačno, i to ima, ali moram da vam kažem da je to vrlo precizno regulisano i u studentskim domovima, i u studentskim odmaralištima, i u đačkim domovima; postoje meseci kada se đaci, odnosno studenti isele i tačno se zna i cena i ostalo. Moram vam reći i za studentska odmarališta, da je u ovim godinama, i zbog ekonomske situacije koja je postojala, u tim ustanovama to bio dobar izvor prihoda, radi investiranja u održavanje i kvalitet ustanove. Inače, zbog naše ekonomske situacije, objektivno nismo mogli značajnije da investiramo, ali tačno se zna procedura, to se na upravnom odboru te institucije razmatra. Tačno se zna vreme. Što je najvažnije, đaci i studenti nisu ni na koji način oštećeni. Naprotiv, to se vrši u onim mesecima i u onim terminima kada đaci ili studenti imaju ispitni rok ili slično, kada je školska pauza, kada oni nisu tu. Inače, to se radi decenijama. Mi neki koji se poznajemo iz Studentskog grada, još iz tih godina, znamo da je to bila uobičajena praksa, nije bilo problema. Student koji je hteo da zadrži krevet, bar je tada bila praksa, raspitaću se da li se menjala, plaćao je svoj krevet, odnosno ležaj, tokom tih meseci i nije bilo nikakvih problema oko toga. Na kraju, da vas zamolim, pošto sam čuo jedan deo kritika vezan za evropske standarde i slično. Poštovane kolege narodni poslanici, rekao sam i prilikom svečane akademije posvećene svetom Savi da nema evropskog obrazovanja bez evropskog sistema vrednosti i u oblasti obrazovanja, niti Srbiji mesto u EU ako ne primenjujemo ono što je dobro. Imam i svoje objašnjenje, vrlo logično, a ne morate se složiti s tim, ali mislim da nema nijednog elementa, nijednog poteza, niti bilo kog činjenja da se može dovesti u pitanje da to nešto ne možemo da primenimo, ako hoćemo i ako želimo da poboljšamo naš obrazovni sistem. Možda izgleda paradoksalno, ali je meni veoma jak argument, prvo, da treba primeniti našu, ako hoćete, i istoriju i sadašnjost. Ako je Dositej Obradović još 1808. godine, u jednoj ustaničkoj, seljačkoj, nepismenoj, ratobornoj i tada za nezavisnost opredeljenoj Srbiji, uspeo da ubedi tadašnje nepismene naše vođe u potrebu osnivanja škole i da evropske predmete implementira da budu deo sistema obrazovanja, da postavi osnove budućeg obrazovnog sistema Republike Srbije, onda sada, u 21. veku, s ovim potencijalom koji imamo, sa znanjem koje imamo, nekako mi je van logike da možemo biti plen ili predmet nekog ko nas može ubediti da nemamo dovoljno znanja, sposobnosti i veštine da ono što je deo evropskog sistema inplementiramo, naravno, na način koji smatramo potrebnim. Da dobro čuvamo svoju istoriju, duhovnost, kvalitet i sve, ali da ovoj deci stvorimo mogućnost da idu ukorak s drugima, da postižu dobre rezultate, jer Evropa se pravi kao deo evropskog obrazovnog sistema. Bolonjsku deklaraciju primenjuje 47 zemalja, više ili manje, ovako ili onako, ali je primenjuje i stvara se prostor za prohodnost i nastavnika i studenata i univerzitetskog osoblja. To je činjenica. Moram da vam kažem, i u svetskim razmerama se posmatraju ta globalna kretanja. Svi se trude da pospeše što više tu trku u obrazovanju, jer svako nastoji da nađe svoje mesto. Veliki rade prema ekonomskim mogućnostima i interesima svojih zemalja. Mi mali treba u tome da nađemo svoje mesto. Da budem iskren, pored potencijala koje imamo i ljudi koji rade na svim nivoima obrazovanja, ako budemo spremni da razgovaramo, za mene je to jedan od ključnih uslova, pošto je ekonomija uvek, a neko će se pozvati na novac, ako budemo spremni da razgovaramo o otvorenim problemima, sigurno ćemo doći do dobrih rešenja za obrazovni sistem Republike Srbije. Ova dva zakona i jesu usmerena da unaprede sistem. O njima ćemo razgovarati popodne i, kada budu amandmani, svaki dobar amandman ćemo prihvatiti. Hvala.
Pravo na repliku, narodni poslanik Momir Marković.
Dobro je, gospodine ministre, da ste slušali šta poslanici govore i da ćete deo diskusije ugraditi u ovaj predlog zakona. Nešto što mi ostade nedorečeno, rekoste da nema, odnosno da vrlo malo možda ima preprodaje smeštaja u studentskim domovima, ali da ćete vi to sprečiti ovim zakonom. Ne vidim kako, ali da će se sprečiti na najrigorozniji način da onaj ko preprodaje više neće imati pravo itd. Ne radi se ovde o studentima koji dobiju mesto u studentskom domu, pa ga preprodaju, nego o organizovanim grupama. Ako ste bili u Studentskom gradu, vrlo dobro znate da te grupe postoje godinama, ali da do dana današnjeg nisu ukinute. Gledajte da to sprečite. Drago mi je što ste organizovali seminar za kuvare, ali mi se čini da njima ne treba seminar, nego im trebaju namirnice. Oni vrlo dobro znaju kako da skuvaju. Od ovoga što dobijaju, teško da će moći da skuvaju bolju hranu nego što kuvaju. Ima još jedna stvar koju ste pomenuli vezano za ove učeničke domove i za kriminal koji je otkrio jedan učenik. Kada je počeo da priča o tom kriminalu, mislio sam – kako mlad dečko. Međutim, kada je pokazao dokumentaciju, videlo se da su upravnici, odnosno, ne znam da li je direktor ili upravnici, ili samo upravnik ovog doma, debelo zagazio u kriminal. Vidim sada da mu je izrečena novčana kazna od strane sadašnjeg direktora Doma učeničkog standarda, ali ta kazna je kap u moru od onoga što je on oteo od učeničkog standarda, od učeničkog dinara. Dobro je da je ova krivična prijava pokrenuta, ali nije pokrenuta od državnih organa, nego je pokrenuta od privatnog lica i još uvek je predmet rešavanja. Taj omladinac tadašnji, korisnik tog učeničkog standarda, zove se Ivan Minić. On je pokrenuo i ovu krivičnu prijavu, koliko se sećam, i naravno da ne treba da kažem da je taj tadašnji omladinac danas vrlo uspešan student Pravnog fakulteta i član SRS-a, član antikorupcijskog tima SRS-a. Još jedna stvar i završavam, izvinite gospođo Čomić, samo još dve reči. Gospodine ministre, kada smo već tu, građane Srbije interesuje, narodne poslanike interesuje, hoće li ovaj univerzitet ''Singidunum'' stvarno kupiti onaj o kome se priča? Da li će čovek imati para, pošto kupuje ''krticu'' da buši one tunele dole, da li će imati dovoljno para da kupi Univerzitet? Kako će Ministarstvo prosvete da se odredi prema vlasniku tog univerziteta?
Reč ima ministar. Izvolite, samo se prijavite.
Hvala, gospodine Markoviću. Hrane će biti dovoljno za đake i studente u đačkim i studentskim domovima, a još jedanput javno pozivam vas da budete gost, pa da vidite da li je kurs dao rezultate ili nije dao rezultate. Može se pokazati da je tamo hrana možda bolja nego što je vi ovde koristite, pa će možda i vama biti, da kažem, zgodno da znate, pošto ste predmet čestih kritika kako je u Narodnoj skupštini Republike Srbije sve, kako bih rekao, med i mleko. Hvala, Nikola, pa ne bi bilo loše da to vidite i da donesete sud. To je ovako uzgred. Ovo suštinsko, rekao sam, stvarno tu činjenice stoje, taj je mladi kolega pokrenuo taj postupak i direktor koji je došao nije imao zakonskih mogućnosti da reaguje drugačije nego što je reagovao. On je njih kaznio u okviru onih ovlašćenja koja je imao. Zahvaljujući inicijativi tog mladog kolege, Treće opštinsko javno tužilaštvo je taj predmet uzelo u obzir. Sada neka zakon, odnosno državne institucije Republike Srbije daju apsolutno taj sud i neka svakog krivca primerno kazne. Što se tiče ovog poslednjeg pitanja, znate, verovatno, ali možda javnost ne zna, da je, kako je postupak akreditacije regulisan, uverenje pozitivno. Ministarstvo izdaje dozvolu o promeni vlasničke strukture, odnosno o promeni vlasništva se mi obaveštavamo. Obavešteni smo od dekana ''Singidunuma'', gospodina Stanišića, da nije bilo promene vlasničke strukture. Zvanično smo od njega obavešteni i kao ministar mogu samo zvanično to da vam kažem. O ostalim stvarima, da kažem iskreno, piše se i govori u medijima, ali zvanično nismo dobili nikakvu takvu potvrdu. Od gospodina dekana ''Singidunuma'' smo dobili zvaničnu informaciju da nije došlo do promene vlasničke strukture.
Pre nego što odredim pauzu, obaveštavam narodne poslanike da ćemo danas raditi i posle 18 časova, a do okončanja rasprave tačke koja u tom trenutku bude bila predmet naše rasprave. Obaveštavam narodne poslanike da nas je RTS obavestila, odnosno sekretara Skupštine Srbije, gospodina Veljka Odalovića, da će danas, u sredu, 3. marta 2010. godine, direktni prenos sednice trajati do 17.40 časova, a sve drugo vreme našeg rada biće u odloženom prenosu. Hvala vam. Rad nastavljamo u 15.05 časova. [[Posle pauze – 15.05]] Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad u popodnevnom delu sednice. Da li se još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa javlja za reč? Narodna poslanica Donka Banović ima reč. Izvolite.
Hvala, gospođo Čomić. Htela bih da iskoristim, mislim da mi je ostalo 12 minuta od ovlašćenog predstavnika, u ovom, da ga nazovem, prvom delu rasprave, a govorili su ovlašćeni predstavnici svih poslaničkih grupa. Svi smo se složili, svi podjednako mislimo i znamo koliko je predškolsko obrazovanje i vaspitanje značajno, a čini mi se da se nisu čule ni neke veće zamerke na sam predlog zakona, bar kada je reč o predškolskom vaspitanju. Ne morate da budete neki veliki stručnjak, ali kada razmislite šta je važno da biste imali kvalitetno predškolsko vaspitanje i obrazovanje, onda se tu pojavljuju dva strateška cilja. To je da imate što veći obuhvat dece. Idealno bi bilo, akobogda, da u nekom trenutku u Srbiji obuhvat bude 100%, dakle, da ne postoji dete koje ne pohađa predškolsko ili pripremno predškolsko. Ali, to je za neka kasnija vremena. Naravno, uvek postoji mogućnost da se to i zakonom propiše, verovatno je to neka daleka budućnost. Ali, imate primer da je i u nekim evropskim zemljama danas i srednjoškolsko obrazovanje obavezno po zakonu. Mislim da je to neki put kojem moramo da težimo. Taj prvi cilj je da bude što više dece obuhvaćeno predškolskim vaspitanjem i obrazovanjem. Drugi cilj jeste da to predškolsko obrazovanje i vaspitanje bude što kvalitetnije. Zadatak je i Ministarstva i svih nas, a i predlagača ovih zakona, da vidimo koje su to mere i načini da se ova dva cilja postignu. Trenutno je veliki problem mali obuhvat dece predškolskim vaspitanjem. Na primer, od tri do pet godina, obuhvat je od 35% do 40%. Naime, prema istraživanjima, mislim da je to bilo negde 2002. godine, bilo je 35% obuhvata. Najnovija istraživanja pokazuju da je taj obuhvat nešto veći u ovom trenutku. Od 2006. godine uveden je pripremni predškolski i prema podacima Ministarstva prosvete, naime, Ministarstvo prosvete kaže da je obuhvaćeno oko 96%, međutim, ljudi kažu da ta statistika nije dobra, zato što ima određenih grupa, da tako kažem, ili osetljivih grupa gde je obuhvat mnogo manji. Na primer, kada su u pitanju deca romske nacionalnosti, taj obuhvat je oko 45%, obuhvat dece sa sela je oko 50%, a za decu sa smetnjama u razvoju taj obuhvat je svega oko 10%. Dakle, ovo su prilično nepovoljni podaci. Jedan od glavnih razloga zbog čega je ovako nizak obuhvat jeste neadekvatna mreža predškolskih ustanova. Naime, u nekim gradovima postoji jedna predškolska ustanova, ali su i tu kapaciteti neiskorišćeni, dok u drugim gradovima imate veliki broj dece, odnosno mali broj predškolskih ustanova, ali zato imate liste za čekanje. Na primer, u Beogradu, Novom Sadu, čak, znam, i u Zrenjaninu, čim se, maltene, dete rodi, roditelj to dete stavi na listu čekanja, kako bi rezervisao mesto da sutra može da ide u predškolsku ustanovu. To nije dobro, ali to je, recimo, nešto što je nasleđeno. Pretpostavljam, ne pretpostavljam nego znam da je nekada i u manjim mestima bilo mnogo više dece, pa su onda ti kapaciteti pravljeni prema postojećim potrebama. Danas se, nažalost, neka mesta prazne, tako da dobijamo prazne predškolske ustanove, dok u drugim gradovima nemamo mesta, nego imamo te liste čekanja. Malo ću prokomentarisati neke amandmane koje smo mi podneli. Na primer, već sam spomenula Beograd, liste za čekanje, ali u Beogradu i u nekim drugim gradovima postoje ustanove, nazivamo ih džinovske ustanove, gde, recimo, vaspitno-obrazovna ustanova ima preko stotinu vaspitnih grupa. Mi amandmanom tražimo da se to stotinu promeni na 50. Smatramo da ne može biti kvalitetan rad u predškolskoj ustanovi gde imate preko stotinu vaspitnih grupa. Stotinu vaspitnih grupa znači najmanje stotinu vaspitača. Gde su svi oni ostali koji tu rade? Da ne govorim o tome kakav je nadzor u takvim ustanovama. Teško da direktor jedne takve ustanove i poznaje sve radnike, tako da mislim da je kvalitet u tako velikim predškolskim ustanovama lošiji nego što bi mogao da bude. Podneli smo amandman, mislim da je to član 9, gde ste vi naveli da ustanova može da ima do stotinu grupa. Mi predlažemo 50 i molim vas da malo to pogledate. I dalje govorimo o obuhvatu. Obuhvat dece u selima je, nažalost, loš, pre svega, zato što ne postoje klasične predškolske ustanove. Meni sada pada na pamet selo Mojsinje, nalazi se između Čačka i Kraljeva. To selo je veoma srećno, zato što skoro stalno ima oko 20 dece predškolskog uzrasta. Dakle, tu imaju sreće, jer mnoga sela više, nažalost, nemaju ni stanovnike ni decu ali, s druge strane, ova deca ne pohađaju predškolsko. Najbliža predškolska ustanova je oko 20 ili 25 kilometara. Za pripremno predškolsko se nekako dovijaju, pa stariji brat ili sestra odvedu dete do Čačka ili Kraljeva ili Mrčajevaca, da tamo pohađaju pripremno predškolsko. Ovo su, prosto, neke anomalije koje bismo morali svi zajedno da pokušamo da popravimo. Vi ste ovim zakonom, mada je i to, što se zakona tiče, novina, nije u ''krovnom'' zakonu, ali u praksi ima toga već dosta, da drugo fizičko ili pravno lice može da osnuje predškolsku ustanovu. Mi tu, takođe, intervenisali, jer o tome dosta govorite u zakonu, a u prvom delu, gde se navodi ko sve mogu biti osnivači, vi ste propustili to da navedete. Predlažem vam da naš amandman prihvatite, da bi zakon bio konzistentan. To je novina koja je dobra. Druga novina koja se pojavljuje u zakonu, ali ne u prvim članovima, gde, takođe, trebalo da stoji, to je da se ta predškolska aktivnost može obavljati i u prostorima koji su adekvatno opremljeni, koji zadovoljavaju zakonske propise, a ne moraju da budu klasična predškolska ustanova. Dugo će vremena proći dok neka lokalna samouprava ne bude imala dovoljno novca da pravi novu predškolsku ustanovu, a nema ni potrebe. Na primer, kada je reč o selima, imate zgrade mesnih zajednica, imate nekadašnje domove kulture i sigurno je jeftinije uložiti i birati takve objekte nego graditi nove. To je, takođe, jedna od novina koju ovaj zakon predviđa i mislim da će doprineti većem obuhvatu dece. Ovaj drugi strateški cilj, nema mnogo vremena, to je da predškolsko mora da bude što kvalitetnije. To dosta zavisi od lokalnih samouprava, koje najviše vole da štede kada je u pitanju predškolsko i obrazovanje uopšte. No, ne krivim ih, smanjeni su transferi, tako da lokalne samouprave baš i nemaju mnogo novca ovih godina. To je jedna stvar. Druga stvar, u onom članu gde propisujete broj dece u određenim vaspitnim grupama, smatramo da u pojedinim mestima treba da smanji ukupan broj dece, zato što nije isto kada u pripremnom predškolskom imate 24 deteta koja pohađaju pripremno predškolsko, ili kada imate 26, kako ste vi propisali. Tu smo amandmanom, takođe, intervenisali. Dodali smo reč – maksimalno, pa određeni broj. Smatramo da u pripremnom predškolskom treba da bude 24 dece, kako predviđate za vaspitnu grupu od četiri godine, pa do polaska u školu. Tu imate različita rešenja, a praktično govorite o istom uzrastu. Ono što je, takođe, dobro, što ovaj zakon uvodi, to je pedagoški asistent. On se pominje u ''krovnom'' zakonu, ali ovde se pominje malo detaljnije. Nemam vremena, samo ću da ukažem na primer da postoje određeni projekti koji se odvijaju već nekoliko godina, čak imate organizacije koje su saradnici Ministarstva prosvete, koje su se suočile s problemom. Naime, već se pedagoški asistenti koriste u određenim gradovima. Obično je u pitanju nastava, odnosno predškolska nastava, ili pripremno, s pedagoškim asistentom. U pitanju su deca romske nacionalnosti. Pojavljuje se problem kod isplata, odnosno trezora. Moraće Ministarstvo da opiše ovo zanimanje, da dostavi Ministarstvu finansija da se odredi šifra, kako bi, uopšte, novac iz Ministarstva finansija mogao da se prevede za pedagoške asistente. No, o ovom zakonu ćemo još dosta govoriti kada budemo pričali u pojedinostima i o amandmanima. Hvala.
Da li se još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa javlja za reč? Ako ne, prelazimo na raspravu, a po prijavama za reč. Obaveštavam vas da su, saglasno članu 93. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja zajedničkog načelnog i jedinstvenog pretresa, prijave za reč u pisanom obliku, s redosledom narodnih poslanika, podnele sledeće poslaničke grupe: Poslanička grupa SPS-JS, Poslanička grupa Nova Srbija, Poslanička grupa G 17 plus, Poslanička grupa DSS, Poslanička grupa ZES, Poslanička grupa Napred Srbijo i Poslanička grupa SRS. Prelazimo na raspravu, a po redosledu narodnih poslanika i prema prijavama za reč. Prvi prijavljeni je narodni poslanik Milisav Petronijević, posle njega, Stojanka Petković. Nekoliko poslanika je izrazilo zahtev za promenu redosleda, tako da će narodna poslanica Zlata Đerić kasnije imati pravo na reč.
Hvala lepo. Poštovano predsedništvo, gospodo iz Ministarstva, gospodine ministre u odsustvu, dame i gospodo narodni poslanici,imajući u vidu da je gospodin ministar na početku načelne rasprave o predlozima ova tri zakona veoma detaljno obrazložio svaki od njih, i u smislu sadržaja i razloga zbog čega se pojedini sadržaji tako predviđaju, imajući u vidu da u raspravi koja je usledila od strane ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa, uz veoma korektne primedbe i sugestije, nije bilo, slobodan sam reći, suštinskih primedaba, primedaba koje dovode u pitanje suštinu predloženih zakona, imajući u vidu da je gospodin ministar u ponovnom javljanju dao odgovore na svako postavljeno pitanje, kao i da je predstavnik Poslaničke grupe SPS-JS-a preneo stav ove poslaničke grupe, koja pruža podršku predlozima sva tri predložena zakona, neću se dugo zadržavati na ovome. S obzirom na to da moja poslanička grupa, SPS-JS, i moja partija smatraju veoma važnim zakone o predškolskom vaspitanju i obrazovanju i o učeničkom i studentskom standardu, želim samo kratko da ukažem na nekoliko generalnih stavova zbog kojih treba dati podršku zakonu. Polazimo od toga da je obrazovanje jedan od najvažnijih strateških interesa svake države. Polazeći od toga, sistem obrazovanja koji se uspostavlja u ovoj državi govori i o ozbiljnosti i o opredeljenosti države u tom pogledu. Ako se ima u vidu da je obrazovanje i vaspitanje najisplativija investicija, jer se investira u ljude, ako se ima u vidu da je obrazovanje i vaspitanje starije od svake Vlade, svake stranke, prva podrška koja treba da sledi predlozima ova dva zakona proističe iz jedne zajedničke crte, da se poštuje u predloženim zakonima sve ono što je već ranije bilo dobro, dostignuto, a dodaje ono što je savremenije, novo, bolje, i time potvrđuje, da tako kažem, odanost toj tezi da su obrazovanje i vaspitanje mnogo stariji od jedne Vlade. Drugo što želim da iznesem ovde, jeste da je, u kontekstu ovog prvog o čemu sam govorio, delatnost predškolskog vaspitanja i obrazovanja bila regulisana Zakonom o društvenoj brizi o deci. Donošenjem Zakona o osnovama obrazovanja i vaspitanja uspostavlja se jedinstven sistem osnova obrazovanja i vaspitanja. Donošenjem zakona koji je danas na dnevnom redu – o predškolskom vaspitanju i obrazovanju, mi zaokružujemo taj sistem u sistem koji ima jedinstvene osnove obrazovanja i vaspitanja, koji obuhvata predškolsko vaspitanje i obrazovanje, osnovnoškolsko i srednjoškolsko vaspitanje i obrazovanje. To je, otprilike, drugi razlog zbog čega to treba apsolutno podržati. Treće, pošto smo već rekli da je to nekad bilo regulisano Zakonom o društvenoj brizi o deci, ni ovaj zakon nije, svojim nazivom, ni stavljanjem u prvi plan delatnosti obrazovanja i vaspitanja, odstupio od toga da je i ovo društvena briga o deci. Ne zove se tako, ali, u suštini, jeste tako. Jeste osnovna, prioritetna delatnost predškolskog vaspitanja i obrazovanja upravo obrazovanje i vaspitanje, ali ta delatnost podrazumeva i ostale delatnosti, pre svega, negu deteta, ishranu, preventivnu zdravstvenu zaštitu, socijalnu zaštitu itd., iako u predškolskom vaspitanju i obrazovanju imamo, na neki način, tri kruga. Prvi krug – onaj jasleni, tu ta ostala delatnost i dominira na neki način, kada je u pitanju nega deteta. Treći razlog zbog čega ga treba podržati ostaje i dalje ova delatnost – društvena briga o deci. Ona se sada odvija kao multifunkcionalna, bez obzira na to što obrazovanje i vaspitanje imaju prioritet, imajući u vidu i ove delatnosti koje se odvijaju u predškolskim ustanovama. Četvrti razlog jeste što se u definiciji, u postavljanju osnova ovog zakona, za delatnost predškolskog vaspitanja i obrazovanja vrlo jasno kaže da je od neposrednog opšteg interesa, jer služi zadovoljavanju potreba dece i porodice. Dakle, jedan vrhunski zahtev, zbog čega treba dati punu podršku predloženom zakonu. Veoma detaljno je već govoreno da se obavlja u predškolskim ustanovama, o načinu kako se osnivaju, svi mogu, uopšteno da kažem, da osnuju predškolsku ustanovu, oni koji poštuju odgovarajuće zakonske norme, dakle, i privatno i pravno lice i, naravno, pre svega, država i pokrajine i jedinice lokalne samouprave itd. Neću na tome da zadržavam ovaj skup, samo želim da se složim s mojom koleginicom, koja je pričala pre mene, da dva cilja koja stoje jesu obuhvat dece, da stvaramo uslove da svako dete bude obuhvaćeno, i da stvaramo uslove, za šta osnova daje ovaj predlog zakona, da obrazovanje u predškolskim ustanovama bude najkvalitetnije, da bude veći broj objekata i bolji materijalni položaj ljudi koji neposredno vrše tu delatnost. Zadržao bih se kratko samo na dva pitanja. Program obrazovno-vaspitnog rada proističe iz osnova predškolskog obrazovanja i vaspitanja koje donosi Nacionalni prosvetni savet, i to dogovorom o jedinstvenom sistemu obrazovanja i vaspitanja. Predškolske ustanove donose svoje programe, u okviru predškolske ustanove, po kojima vrše predškolsko-obrazovni rad. Neću da se zadržavam na tome da imamo one redovne programe. Želim samo na jedan detalj da ukažem kada su u pitanju posebni programi, bez namere da nabrajam sve koji su ovde navedeni. Zadržaću se na jednom pitanju, kada su u pitanju specijalizovani programi, a to je ostvarivanje kulturnih i rekreativnih aktivnosti, odnosno odmora dece. Mislim da tom delu delatnosti treba posvetiti veliku pažnju. Ovo govorim iz iskustva, dugo godina sam bio na čelu jedne ustanove, ''Centra dečijih letovališta grada Beograda'', pa sam se bavio tim pitanjima. Preko milion dece, odnosno ljudi je prošlo kroz objekte tog centra. To je i u onom prethodnom zakonu, Zakonu o društvenoj brizi o deci, imalo svoje mesto. Kada pogledate Zakon o društvenoj brizi o deci, potpuno je očišćen, ostalo je samo jedno parče koje govori o odmoru i rekreaciji dece do 15 godina starosti. Ovo govorim u kontekstu predloga ovog drugog zakona, koji govori o odmoru i rekreaciji kao posebnom delu delatnosti za učenike srednjih škola, odnosno studente. Molim vas da se obrati pažnja na tu oblast, jer je ona vremenom prešla u turističku, a ne u ono što treba, što ima smisla, za čim ima potrebe, zbog čega treba da postoji. Jednostavno, i osnivači pomalo dižu ruke. Koristim priliku da pozovem Beograd, kao osnivača jedne od najreprezentativnijih ustanova takve vrste, da na mnogo odgovorniji i ozbiljniji način, uvažavajući i ove potrebe o kojima sam malopre govorio, kao i ekonomske pretpostavke, pažnju posveti jednoj takvoj ustanovi. Nije nevažno pitanje organizovanje odmora i rekreacije dece, koji podrazumevaju i ishranu, i obrazovanje, i vaspitanje, i zdravstvenu zaštitu itd. Završiću, kada je u pitanju ovaj zakon, sa dve podrške. Jedna je kada je u pitanju finansiranje ove delatnosti, podrška onom delu koji govori da će roditelj plaćati 20% od ekonomske cene. Dajemo jaku podršku tome. Svi znamo da to podrazumeva da treba stvoriti uslove da ima dovoljno mesta u takvim ustanovama Republike, pokrajine ili lokalne samouprave, da bude dostupno svoj deci, da bi to mogla da koriste. Takođe, puna podrška i, znajući vas, gospodine ministre, očekivanja da ćete insistirati na tome da se u Vladi uvede ravnomerniji minimum, koji će podrazumevati približno isti nivo materijalnih primanja svih u Republici Srbiji. S obzirom na to da sam odužio, samo kratko da podržim zakon o učeničkom i studentskom standardu, zato što je to, opet iz našeg ugla, veoma značajno pitanje, jer je to podrška srednjem i visokom obrazovanju, dodatno omogućavanje dostupnosti obrazovanja i vaspitanja svakom detetu, učeniku, studentu. Hvala lepo.
Iskorišćeno je trinaest minuta i 20 sekundi od vremena Poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Stojanka Petković, posle nje, narodni poslanik Đorđe Milićević. Izvolite.
Poštovano predsedništvo, uvaženi ministre, dame i gospodo narodni poslanici, dolazim iz najveće dečije ustanove sa Kosova i Metohije, iz Dečijeg obdaništa "Lane", Zvečan, i osećam obavezu da danas govorim o zakonu o predškolskom vaspitanju i obrazovanju. Razlozi za donošenje ovog zakona jesu nastale promene u društvu u toku primene Zakona o društvenoj brizi o deci, odnosno Zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja, kako na ekonomskom, tako i na socijalnom i političkom planu, kao i donošenje novog zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja. Ove promene zahtevaju uređivanje sistema predškolskog vaspitanja i obrazovanja u Republici Srbiji u skladu s novonastalim okolnostima i novim uslovima rada, s ciljem približavanja i usklađivanja sistema predškolskog vaspitanja i obrazovanja u Republici Srbiji sa sistemom predškolskog vaspitanja i obrazovanja EU i savremenog sveta. Do donošenja Zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja, delatnost predškolskog vaspitanja i obrazovanja bila je uređena u okviru sistema društvene brige o deci, Zakonom o društvenoj brizi o deci. Delatnost ustanova za decu, prema Zakonu o društvenoj brizi o deci, bila je uređena tako da je predškolsko vaspitanje i obrazovanje bilo u nadležnosti tri ministarstva, ministarstva nadležnog za socijalna pitanja, ministarstva nadležnog za prosvetu i ministarstva nadležnog za zdravlje, što je otežavalo ostvarivanje delatnosti. U toku primene tog zakona, promenile su se okolnosti, uslovi i zahtevi za ostvarivanje prava na predškolsko vaspitanje i obrazovanje. Donošenjem Zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja izvršeno je normativno objedinjavanje delatnosti predškolskih ustanova u okviru delatnosti obrazovanja, čime se obezbeđuje veća efikasnost i unapređenje rada predškolskih ustanova, kao i unapređenje ostvarivanje prava dece garantovanih konvencijom UN-a o pravima deteta, čiji je potpisnik i naša zemlja. Danom stupanjem na snagu Zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja, delatnost predškolskog vaspitanja i obrazovanja postaje deo sistema obrazovanja i po prvi put se ovim zakonom uređuju jedinstvene osnove sistema predškolskog vaspitanja i obrazovanja, i to: opšti principi i ciljevi sistema obrazovanja i vaspitanja, standardi i pravo na obrazovanje i vaspitanje, Nacionalni prosvetni savet, Zavod za unapređenje obrazovanja i vaspitanja, Zavod za vrednovanje kvaliteta obrazovanja i vaspitanja, mreža ustanova, uslovi za osnivanje, početak rada i obavljanje delatnosti ustanove, statusne promene, zabrane rada, uslovi za izbor direktora predškolske ustanove, uslovi za prijem u radni odnos, uslovi za rad i dozvola za rad, odnosno licenca vaspitača i stručnih saradnika. Koja su to pojedinačna rešenja u ovom zakonu? Članom 2. zakona, delatnost predškolskog vaspitanja i obrazovanja definisana je kao delatnost od neposrednog društvenog interesa, čijim se obavljanjem zadovoljavaju potrebe dece i porodice. Delatnost vaspitanja i obrazovanja ostvaruje se kao vaspitanje i obrazovanje dece predškolskog uzrasta, od šest meseci, do polaska u osnovnu školu. Vaspitno-obrazovna delatnost predškolske ustanove je prioritetna u odnosu na ostale delatnosti koje se obavljaju u predškolskoj ustanovi, a sve druge delatnosti su u funkciji ostvarivanja delatnosti vaspitanja i obrazovanja. Članom 3. zakona definisane su ostale delatnosti predškolske ustanove koje su u funkciji ostvarivanja vaspitanja i obrazovanja, a kojima se obezbeđuju ishrana, nega, preventivno-zdravstvena i socijalna zaštita dece predškolskog uzrasta. Time je delatnost predškolske ustanove određena kao multifunkcionalna, uz stavljanje akcenta na proces vaspitanja i obrazovanja kao osnovne delatnosti predškolske ustanove. U ostvarivanju delatnosti vaspitanja i obrazovanja i drugih delatnosti u ustanovi, zabranjen je svaki vid diskriminacije, zlostavljanja, zanemarivanja itd. Propisano je da prioritet za upis u predškolske ustanove imaju deca iz osetljivih grupa. Recimo, deca sa smetnjama u razvoju, deca iz hraniteljskih porodica, deca iz socijalno ekonomski ugroženih sredina i deca zaposlenih roditelja, što će se bliže urediti podzakonskim aktom, koji donosi ministar. Deca sa smetnjama u razvoju ostvaruju pravo na predškolsko vaspitanje i obrazovanje u vaspitnoj grupi, uz individualni vaspitno-obrazovni plan, i u razvojnoj grupi na osnovu individualnog vaspitno-obrazovnog plana. Broj dece u vaspitnoj grupi u koju je upisano jedno dete sa smetnjama u razvoju umanjuje se za troje dece u odnosu na broj dece utvrđen ovim zakonom. Takođe, predviđeno je da se dete sa smetnjama u razvoju uključuje u vaspitnu ili razvojnu grupu prilikom upisa ili u toku pohađanja predškolskog programa. Na osnovu predloga pedagoškog kolegijuma i stručnog tima za inkluzivno obrazovanje, dete sa smetnjama u razvoju može se prebaciti iz razvojne u vaspitnu grupu, u skladu sa zakonom. Dete strani državljanin i dete bez državljanstva, prognano ili raseljeno lice upisuje se u predškolsku ustanovu, odnosno školu koja ostvaruje pripremni predškolski program pod istim uslovima i na način propisan za državljane Republike Srbije. Roditelj deteta stranog državljanina plaćaće ekonomsku cenu po detetu, a roditelj deteta bez državljanstva, prognanog ili raseljenog lica plaća cenu po detetu koju utvrđuje osnivač, u skladu sa zakonom kojim se uređuje finansijska podrška porodici sa decom. Članom 5. zakona propisana je upotreba jezika, kako za decu za koju se vaspitno-obrazovni rad ostvaruje na srpskom jeziku, tako i za decu pripadnike nacionalnih manjina, kojima se obezbeđuje ostvarivanje vaspitno-obrazovnog rada na maternjem jeziku, dvojezično ili na srpskom jeziku, ako se za to opredeli najmanje 50% roditelja, odnosno staratelja dece. Data je mogućnost da se deo programa ili program u celini ostvaruje i na stranom jeziku. Propisano je i vođenje i čuvanje evidencije u predškolskoj ustanovi, kao i izdavanje javnih isprava o pohađanju pripremnog predškolskog programa, koji je postao obavezan od školske 2006/2007. godine. Dalje, regulisano je osnivanje predškolskih ustanova. Predškolske ustanove može da osnuje Republike, autonomna pokrajina i jedinica lokalne samouprave, drugo pravno ili fizičko lice ili strana država, strano pravno ili fizičko lice. Jedinica lokalne samouprave osniva predškolsku ustanovu, u skladu s aktom o mreži predškolskih ustanova, za najmanje pet, a najviše 100 vaspitnih grupa. Drugo pravno ili fizičko lice može da osnuje predškolsku ustanovu i obavlja delatnost predškolskog vaspitanja i obrazovanja u skladu sa zakonom. Strana država, strano pravno ili fizičko lice može da osnuje predškolsku ustanovu ako ispunjava uslove propisane zakonom i dobije odobrenje Ministarstva prosvete. Isprava koju izdaje strana država, strano pravno ili fizičko lice priznaje se i izjednačava sa javnim ispravama stečenim u Republici u pogledu prava na nastavak obrazovanja i vaspitanja. Predškolsko vaspitanje i obrazovanje ostvaruje se u skladu s osnovama programa predškolskog vaspitanja i obrazovanja koje donosi Nacionalni prosvetni savet. Predškolska ustanova ostvaruje vaspitno-obrazovni rad na osnovu predškolskog programa. Predškolski program se donosi u skladu s osnovama programa predškolskog vaspitanja i obrazovanja i sadrži opšte podatke o ustanovi i njenom okruženju, ciljeve, vrste i trajanje programa vaspitno-obrazovnog rada, drugih oblika rada i usluga, oblike saradnje s porodicom i lokalnom zajednicom, način ostvarivanja principa i ciljeva vaspitanja i obrazovanja i način praćenja i samovrednovanja rada predškolske ustanove. Predškolskim programom razrađuje se i načinindividualizovanog pristupa u ostvarivanju vaspitno-obrazovnog rada, radi pružanja dodatne podrške deci, posebno deci sa smetnjama u razvoju, deci na bolničkom lečenju, deci iz socijalno-ekonomskih ili iz drugih razloga ugroženih sredina, kojim se uvažavaju razvojne, obrazovne, zdravstvene i socijalno-kulturne potrebe dece. Propisano je da se, u cilju unapređenja delatnosti predškolskog vaspitanja i obrazovanja i povećanja obuhvata dece u okviru predškolskog programa, osim redovnih programa vaspitno-obrazovnog rada, u celodnevnom i poludnevnom trajanju, ostvaruju posebni i specijalizovani programi. Takođe, novina u ovom zakonu je da se za decu na bolničkom lečenju organizuje ostvarivanje predškolskog programa u odgovarajućim zdravstvenim ustanovama. Izuzetno, za decu koja zbog boleti ili drugih opravdanih razloga nisu u mogućnosti da pohađaju predškolsku ustanovu, predškolska ustanova organizuje ostvarivanje pripremnog predškolskog programa u porodici, s mogućnošću da ovaj program traje kraće od devet meseci. Šta je to pripremni predškolski program? Pripremni predškolski program je ustanovljen kao poseban deo predškolskog programa. Cilj pripremnog predškolskog programa je da se deci u godini pred polazak u školu obezbede uslovi za sticanje znanja i veština i iskustvo potrebno za dalje znanje, za obrazovanje i vaspitanje. U tom smislu je propisano da vaspitači ostvaruju pripremni predškolski program, što je novina u odnosu na sadašnje zakonsko rešenje. Imajući u vidu dosadašnje iskustvo u radu pripremnih vaspitnih grupa u predškolskim ustanovama i pri školama, propisano je da se pripremni predškolski program ostvaruje u predškolskoj ustanovi, a izuzetno u školi, u skladu sa zakonom. Čl. 27. i 28. zakona propisano je da se program predškolskog vaspitanja i obrazovanja ostvaruje u celodnevnom trajanju – od 9 do 12 sati dnevno, u poludnevnom trajanju, pripremni predškolski program – četiri sata dnevno, u poludnevnom trajanju – do šest sati dnevno, u poludnevnom trajanju – do šest sati dnevno, do tri puta nedeljno, i u višednevnom trajanju – dužem od 24 časa. Odredbama čl. 30. do 35. zakona uređena je organizacija rada sa decom, vaspitnim grupama, kako u predškolskoj ustanovi, odnosno školi koja ostvaruje predškolski program, tako i za decu na bolničkom lečenju i decu sa smetnjom u razvoju. Propisano je da broj i strukturu vaspitnih grupa utvrđuje direktor, na predlog stručnog organa, na osnovu broja dece, uslova rada, programa koji se ostvaruje i kriterijuma za formiranje vaspitnih grupa, koji se uređuju statutom predškolske ustanove, odnosno škole koja ostvaruje predškolski program. Polazeći od osnovne delatnosti predškolske ustanove, čl. 36. do 46. Predloga zakona uređeni su zadaci i nivo obrazovanja lica koja obavljaju delatnost predškolskog vaspitanja i obrazovanja, vaspitači i stručni saradnici, kao i lica koja obavljaju delatnost u funkciji ostvarivanja vaspitno-obrazovne delatnosti kojom se obezbeđuje nega, ishrana, preventivna zdravstvena i socijalna zaštita, odnosno čiji su poslovi vezani za ostvarivanje drugih delatnosti predškolske ustanove, odnosno saradnici. Ono što je interesantno za zaposlene u ovim ustanovama, jeste da je prelaznim odredbama propisano da zaposleni u predškolskoj ustanovi koji su u vreme zasnivanja radnog odnosa u predškolskoj ustanovi ispunjavali uslove u pogledu vrste i stepena stručne spreme mogu i dalje obavljati poslove iz delatnosti predškolske ustanove. Data je mogućnost da vaspitno-obrazovni rad u predškolskoj ustanovi mogu da obavljaju i lica koja na dan stupanja na snagu ovog zakona nisu bila u radnom odnosu u predškolskoj ustanovi, ako imaju više od 20 godina radnog iskustva u vaspitno-obrazovnom radu u predškolskoj ustanovi. Pored brojnih prednosti i pozitivnih strana ovog predloga zakona, postoje i određene mane i propusti. Manjkavost ovog predloga zakona ističe se u članu 5. stav 2. Sporna odredba kaže da se za pripadnike nacionalnih manjina rad ostvaruje na maternjem jeziku, a može dvojezično ili na srpskom, ako se za to opredeli najmanje 50% roditelja, odnosno staratelja dece. Kao logično, postavlja se pitanje – šta se događa ako se 50 ili više procenata roditelja ili staratelja izjasni da ne želi da se rad odvija na jeziku nacionalne manjine? Kao veliki problem, javlja se primena ovog zakona na Kosovu i Metohiji i ovo je pitanje za gospodina ministra. Jedna od takvih problematičnih odredaba je odredba člana 9. stav 3. ovog predloga zakona, gde se kaže da je saglasnost za osnivanje predškolske ustanove s manjim ili većim brojem vaspitnih grupa od broja predviđenog stavom 1. potrebna saglasnost nadležnog organa autonomne pokrajine. Ko je nadležan kada je u pitanju Kosovo i Metohija? Ono što nije promenjeno novim zakonom, a smatram da je trebalo, to je finansiranje, koje je ostalo isto, tj. nema izmena. Zakonom o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja, kao veliki problem u praksi javlja se nedostatak mehanizma kojim bi se jedinice lokalne samouprave na Kosovu i Metohiji prinudile da sredstva obezbeđena u budžetu za finansiranje predškolskih ustanova prebace predškolskim ustanovama. Ovo govorim kada su u pitanju materijalna sredstva, ili čak kada su u pitanju uplate za poreze i doprinose na lične dohotke, koji su budžetom preneti na lokalne samouprave, ali lokalne samouprave veoma često koriste naša sredstva za svoje potrebe i onda, na neki način, vrše krivična dela prema nama, pa su dečije ustanove uskraćene za veoma veliki deo materijalnih sredstava i samim tim ne mogu normalno da funkcionišu. Kada su u pitanju konkursi za izbor direktora, za prijem zaposlenih u predškolsku ustanovu i organe upravljanja, Predlog zakona ne predviđa drugačije rešenje u odnosu na ono što je predviđeno Zakonom o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja. Na kraju, želim da kažem da će stranka G17 plus podržati ovaj zakon, jer za njegovo sprovođenje nisu potrebna dodatna budžetska sredstva. Zahvaljujem.
Iskorišćeno je 15 minuta i 15 sekundi od vremena Poslaničke grupe. Nehotičnim prividom i greškom, uz izvinjenje, reč ima narodna poslanica Milica Vojić-Marković, a posle nje, narodni poslanik Đorđe Milićević.
Gospođo predsedavajuća, nisam ni mislila da ste namerno napravili grešku. Moram na početku da kažem da mi je žao kada se napravi ovakav paket zakona o kojem mi kao poslanici treba da govorimo, i to uglavnom budu važni zakoni, i onda treba za kratko vreme da se opredelite kako ćete jako brzo da ispričate ili da govorite o jednom. Ovom prilikom sam se odlučila da govorim samo o jednom od tih zakona, o onom koji se odnosi na predškolsko vaspitanje i obrazovanje. Mislim da treba da prokomentarišem samo nekoliko stvari pre nego što počnem konkretno da govorim o zakonu, a to je da u poslednjih 50 godina 20. veka predškolsko, bar kada se govori o njegovom statusu, nije baš imalo neke velike sreće. U jednom dužem periodu, ono je bilo deo društvene brige o deci, pa su nadležnost nad njim imala tri ministarstva – za socijalna pitanja, za zdravlje i za prosvetu. To je uvek vrlo komplikovalo stvar zato što i dalje mislim da takve stvari ne mogu da donesu unapređenje u radu, nego upravo obrnuto, koče normalan rad. Inicijativom iz 2001. godine pokrenulo se to pitanje statusa i mesta predškolskog u jedinstvenom sistemu obrazovanja i vaspitanja i, hvala Bogu, 2003. godine ono je konačno pronašlo svoj status, postalo je deo jedinstvenog sistema obrazovanja i vaspitanja. Nadležnost nad njim je imao isključivo ministar prosvete, što je dobra stvar, i ono što je jako važno, ceo sistem obrazovanja je mogao da funkcioniše efikasnije i bolje, a ovaj podsistem koji se odnosi na predškolsko je mogao da bude unapređen, jer radi efikasnije i bolje. Takođe je važno što je u tom momentu mogla da se konačno obrati pažnja i na prava dece i da se to stanje zaista popravi, jer smo mi kao zemlja bili potpisnici Konvencije o pravima deteta. Sada nekoliko stvari o zakonu. Zakon je u mnogim stvarima dobar, ali ima stvari koje su problematične i koje smo mi, poslanici DSS-a, pokušali da popravimo amandmanima. Videćemo šta je od toga prihvaćeno a šta nije, pa ćemo dalje komentarisati kada se bude govorilo u pojedinostima. Počeću od člana 2, gde se predškolsko vaspitanje definiše kao delatnost od neposrednog društvenog interesa, što je sjajno, ali ako pogledate malo bolje zakon, ako ga malo bolje analizirate, vidite kako država gleda na te stvari. Kad kažem država, čitajte – Vlada Mirka Cvetkovića. Ako počnemo da komentarišemo samo od jedne stvari, ta prva stvar neka bude veličina grupa. U Predlogu zakona se kaže da grupa od tri do pet godina treba da ima 24 dece, što je prilično veliki broj i zaista možemo da komentarišemo koliko je moguć individualan pristup, koliko je moguća adekvatna podrška detetu u momentu kada mu je potrebna i sve druge metode koje malo izlaze iz onog da mu se pusti kaseta, jer morate da imate u vidu da ima vaspitača koji i po 36 dece u grupama imaju, pa moraju da pribegavaju i drugim stvarima kako bi ih, pre svega, fizički sačuvali. Dakle, i ovaj broj od 24 je veliki, ali vi ne stajete na njemu nego u programu kažete da će grupu dece u predškolskom periodu činiti 26 dece. To je još veći broj. Ne razumem zašto ste ga povećali u odnosu na onih 24. Nisam mogla da ispratim logiku prema kojoj je pravljena ova sistematizacija dece. S druge strane, u jednom neformalnom razgovoru, kada su predstavnici Ministarstva došli u Poslaničku grupu, bilo je rečeno – pa, znate zašto smo to morali, nema para. Ja sam čovek iz prosvete, meni je potpuno jasno da za prosvetu u ovoj zemlji, uglavnom, nema para, ali, s druge strane, primećujem i moram da primećujem, jer to primećuju i sindikati i građani Srbije da, bogami, nije da nema para u tom ministarstvu. Kao što znate, ministar nam je od decembra do februara bio na velikim svetskim skupovima koji se odnose na obrazovanje: u decembru u Kini, u januaru u Londonu, u februaru je bio u Parizu, "fejsbuk" u nastavi, to je jako bitno za našu zemlju, i na kraju je u februaru bio na Kubi, ''Univerzitet za bolji život'', što je, takođe, vrlo važna tema, tako da predškolske grupe treba da imaju i dalje 26, 29, 30 itd. dece. Struka kaže jedno, to je potpuno jasno; meni je drago što ovde među ljudima koji sede ima puno onih koji su iz struke i oni kažu da je to veliki broj, da s tako velikim brojem dece ne može adekvatno da se radi u grupi. Ako su ovoj zemlji prioritet deca, a treba da budu i moraju deca da budu prioritet, onda mora da se posluša savet struke i moraju da se nađu sredstva da se upravo u ovom delu, u predškolskom vaspitanju i obrazovanju, postavi stvar na noge, da se uspostavi red, da bismo mogli kasnije, u osnovnoj školi, da kažemo da imamo adekvatno odeljenje, s brojem dece koji ne prelazi 30, kako nam savetuje ovaj čuveni stručnjak Simon Grej iz Svetske banke, bez trunke pedagoškog znanja, bez trunke psihološkog znanja, bez trunke iskustva, ali on zna da je ekonomija jedino merilo u prosveti, pa nam kaže da treba da imamo po 36 dece u školama i11.000 nastavnika su nam višak u ovoj zemlji. Dakle, savetujem i ministru i njegovom timu, molim vas, poslušajte struku kako treba uspostaviti red u predškolskom vaspitanju i obrazovanju. Nećete se pokajati, to je dugoročno ulaganje. Lično od vas očekujem da se založite u tom pravcu, jer niko neće razumeti prosvetu ako je ne razumeju njeni čelni ljudi. Drugo što bih mogla da komentarišem. Kažete: "Delatnost predškolskog vaspitanja i obrazovanja obavlja se u predškolskim ustanovama ili, izuzetno, u školi". Dolazimo do čuvene teme – mreže predškolskih ustanova. To je široka tema. U nekoliko reči da kažem, nije adekvatno raspoređena, jer uvek imamo problem da tamo gde je deci najpotrebnije, to su sela, predgrađa, tamo nemamo predškolske ustanove, tamo se sve odvija na nekom drugom mestu, izmešteno iz predškolske ustanove, a u velikim gradovima imamo problem da uvek imamo više dece. Hvala Bogu, nije problem, nego je problem to što ona ne mogu da budu obuhvaćena predškolskim, dakle, problem je jako mali broj ustanova u odnosu na broj dece koja treba da ih pohađaju. Zbog toga se meni dopada što ste u zakonu ponudili neke druge modele, upravo zato što takvi modeli postoje i koriste se u svetu, kao, recimo, putujući vrtić. Nije nužno da se dešava samo u predškolskoj ustanovi i nije nužno da se dešava samo u školi. Ponudili ste u zakonu rešenje i za decu koja su u bolnicama. I to je adekvatno opremljen prostor i sasvim je u redu da se nađe u zakonu kao odgovarajući prostor. Sve ono što je zakonski opredeljen prostor, adekvatno opremljen, moguće je da koristi svrsi. Dalje, dopada mi se što zakon, kao i ''krovni'' zakon, na kraju krajeva, zabranjuje svaki vid diskriminacije, zlostavljanja i zanemarivanja dece. To jeste nešto što je potreba i treba naglasiti u svakom zakonu, ali ono što uvek kritikujem jeste što sve ostane na nivou deklarativnog, dakle, površno. Ni u jednom zakonu nisam pročitala da je dozvoljeno zanemarivanje diskriminacije i ostalo, ali nije dovoljno da napišemo "nije dozvoljeno". Prosto bih volela da vidim mere koje iza toga slede, da ne bi bilo diskriminacije u našim vrtićima i u našim predškolskim ustanovama. Vrlo je loše rešenje koje ste ponudili u Predlogu, a kaže ovako: "Bliže uslove i način ostvarivanja drugih delatnosti predškolskih ustanova propisuju sporazumno resorni ministri". Ovde se govori, pre svega, o ishrani i slično, i govori se o ministru zdravlja i ministru prosvete. Što ste onda napuštali onaj divan koncept u kome tri ministra odlučuju o nekoj najobičnijoj stvari? Prosto, zato što nije funkcionalan, nije efikasan, komplikovan je. Hajde da pojednostavimo stvari, pa da i ovde napustimo taj koncept. Nemoguće je da ministar zdravlja nema stručni tim koji će da kaže šta deca treba da jedu, koliko kalorija, koliko vitamina ili slično. To je isključivo delatnost ministra zdravlja. Nema potrebe za ministrom prosvete, nisam sigurna ni da mu činite uslugu ako to samo navedete ovde. Ono što je zaista besmislica, jedna od najvećih koju zakon nudi, jeste predlog rešenja po kojem predškolske ustanove mogu da funkcionišui sa 100 vaspitnih grupa. Znam zbog čega ovo govorite, zbog toga što postoje takve predškolske ustanove u nekoliko velikih gradova, koje imaju i do 13.000 dece i, recimo, od 500 do 700 vaspitača i zaposlenih. To su zaista mamutske ustanove, tu nema adekvatnog rada. Tu ne možete da koordinirate, tu nema nikakvog pristupa, nema nikakvih modernih standarda, visokih i modernih metoda, tu se posao radi tako što se samo otaljava i tako što se pokušava da se sačuvaju goli životi dece. Komentarisala bih još jednu stvar, a to je da, kada komentarišemo obuhvat dece, govorimo s malo više ponosa nego što to situacija u kojoj jesmo nalaže. Mi smo jedna od najgorih zemalja u Evropi, zemlja koja ima najniže učešće dece u predškolskom vaspitanju i obrazovanju, uzrasta dece od tri do pet godina. Tek negde od 2006 – 2007. godine država je počela sistematski da propisuje mere kako bi taj obuhvat bio veći i tu imamo jedan veliki pomak, sa 35, na 40%, kada je taj uzrast od tri do pet godina u pitanju, ali nismo preterano daleko odmakli. Mora država i dalje da te mere propisuje i da ih sprovodi, kako bismo ostvarili cilj, koji jeste dostižan, da nam sva deca budu obuhvaćena predškolskim vaspitanjem i obrazovanjem. Kada komentarišemo uvođenje pripremnog predškolskog programa, koji jeste veliki pomak i dobra stvar, moramo da kažemo da je to bilo pre tri godine i da su od tada tri generacije dece, negde 220.000 mališana, prošle ovaj program. To je obuhvat od nekih 96%. To je sjajno, ali šta je sa tih 4%? U tih 4% su, uglavnom, deca kojoj je taj program neophodan. Upravo njima je taj program bio neophodan i upravo oni nisu imali mogućnost da dođu do njega. S druge strane, od tih 96%, 60% mališana je bilo na onom minimalnom programu koji im je država propisala i, opet, tih 60% na tom minimalnom programu su deca iz nekih osetljivih grupa, kojima je i te kako bilo važno da im pomognemo da dođu do nekog programa koji bi bio celodnevni i trajao devet meseci. Hajde da uzmemo priču o deci romske populacije. Samo 45% njih je bilo obuhvaćeno ovim programom. Nama je vrlo važno da budu obuhvaćeni 100%. To je ono što treba da radi ovo ministarstvo, uz pomoć nas, poslanika koji razumemo tematiku i želimo da se uključimo u ovo, da sledećih godina obrati pažnju na to. Nisam razumela, moguće je da ministar nije tako rekao, volela bih to da prokomentarišemo, ovaj zakon je vodio računa o zatečenom realnom stanju svih zaposlenih u predškolskim ustanovama, neke je istakao u posebnim delovima, neke je u prelaznim odredbama samo pomenuo. Mislim da bi bilo idealno da svi oni nađu svoje mesto u tom zakonskom delu. Treba da komentarišemo jednu stvar koju je ministar ovako definisao – da će se budućim podzakonskim aktom urediti da svim zaposlenima u predškolskim ustanovama, shodno stepenu školske spreme, lični dohodak bude na istom nivou. To je u redu, jer ne treba da budu ljudi kažnjeni zato što žive u nekim nerazvijenim opštinama, u odnosu na svoje kolege iz razvijenih opština, ali onda ostaje otvoreno pitanje – kako će to lokalne samouprave da isprate, da li to znači da će se na republičkom nivou naći sredstva da se iz budžeta isplaćuju plate zaposlenima u ovom stepenu obrazovanja? To je nešto o čemu treba da razgovaramo. Zakon po sebi nije loš, uložili smo amandmane, očekujemo da nešto od tih amandmana bude prihvaćeno. Hvala vam.
Četrnaest minuta je iskorišćeno od vremena Poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Đorđe Milićević, posle njega, narodni poslanik Mileta Poskurica. Samo vas molim da se prijavite. Izvolite.
Gospođo Čomić, poštovani ministre, poštovani predstavnici Ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, na samom početku svog izlaganja želim da izrazim zadovoljstvo što su ovde predstavnici Ministarstva prosvete, što je ovde ministar prosvete i obrazovanja, što danas u Srbiji imamo jedan stabilan obrazovni sistem, što ste nastavili s uspešnim reformama kada je reč o obrazovanju i što kao predstavnici Ministarstva prosvete i obrazovanja na sve moguće načine pružate podršku mladim ljudima da stiču nova znanja. Želim da izrazim zadovoljstvo što ova vlada Republike Srbije ima ministra prosvete koji se bavi svojim poslom, dakle, poslom koji se konkretno tiče prosvete i obrazovanja, a ne nekim drugim pitanjima koja nemaju nikakve veze s resornim ministarstvom. Što se tiče konkretnih zakonskih predloga koji su na današnjem dnevnom redu, o kojima danas raspravljamo, želim da kažem da imamo tri izuzetno kvalitetna zakonska predloga i, kao što je već rečeno, Poslanička grupa Socijalističke partije Srbije-Jedinstvene Srbije će ih u danu za glasanje podržati. Predlog zakona o učeničkom i studentskom standardu. Jasno je da je postojeći zakon, koji je donet 1992. godine, prevaziđen u svakom pogledu i da ga treba uskladiti s Ustavom Republike Srbije. Pored ustavne obaveze, razlog za donošenje zakona, između, ostalog leži i u neophodnosti usklađivanja zakona s životnom realnošću, sa samom praksom, s onim što se danas dešava, kako bi se otklonili svi oni brojni problemi s kojima se suočavaju zaposleni u ovoj oblasti, ali i korisnici usluga, pre svega, mislim na učenike i na studente. Ubeđeni smo da će usvajanjem svih onih podzakonskih akata, koji su, kako smo čuli, u pripremi i koje je neophodno usvojiti, u maju početi i formalna primena ovog zakona, kada se, između ostalog, objavljuju konkursi za prijem učenika i studenata u domove. Ubeđeni smo da ćemo usvajanjem ovog zakonskog predloga, usvajanjem podzakonskih akata koji su u pripremi, imati celovitu regulativu ove oblasti. Takođe, želimo da izrazimo zadovoljstvo što su u izradi ovog zakonskog predloga učestvovali svi oni na koje se ovaj zakon konkretno odnosi. Tu mislim i na učenike, studente, predstavnike studentskih centara i sindikate, kao i predstavnike učeničkih domova. Već je rečeno, u Srbiji ima, koliko sam shvatio, oko 70 ustanova učeničkog i studentskog standarda. Smeštaj u domovima obezbeđen je za oko 19.000 studenata, 11.000 srednjoškolaca, u menzama se hrani 30.000 studenata, oko 10.000 više nego što ih živi u domovima, i to govori o socijalnim prilikama, nažalost, danas. Ono što je izuzetno važno jeste činjenica da će ovaj zakon omogućiti da se po studentskoj ceni hrane i budžetski studenti koji žive kod roditelja, u mestu stanovanja. Potpuno je jasno, nema dovoljno novca i potreban nam je što kvalitetniji i što bolji zakon. Kao predstavnici partije levice, partije koja se zalaže za socijalnu pravdu, za sistem jednakih šansi za sve, mi imamo i razlog više da podržimo ovaj zakonski predlog koji će svim studentima omogućiti jednake uslove za nastavak školovanja, bez obzira na njihov socijalni status. Dakle, deca bez roditeljskog staranja, predstavnici romske populacije, osobe s posebnim potrebama, moći će da konkurišu za stipendije, kredite, ishranu, smeštaj u domovima. Osnovni uslov za konkurisanje ostalih učenika i studenata, kako je navedeno, jeste budžetski status i oni će plaćati takozvanu regresiranu cenu. Slažemo se i sa zakonskim rešenjem da domove mogu da grade i pravna i fizička lica, što je realna šansa da se dođe do novih kapaciteta kada je reč o smeštaju. Veoma kratko, kada je reč o Predlogu zakona o predškolskom vaspitanju i obrazovanju, zakonskom predlogu koji je, kako je, između ostalog, rečeno, imao čudan istorijat, s obzirom na to da ga radi više ministarstava od 2001. godine. Potpuno je jasno da će njegovim usvajanjem po prvi put na sveobuhvatan način biti uređena oblast predškolskih ustanova u Srbiji. Takođe je važno da su tokom izrade ovog zakona bile organizovane javne rasprave, okrugli stolovi, i u Beogradu, i u Nišu, i u Novom Sadu, i drugim većim gradovima u Srbiji, i mi smatramo da to treba da bude praksa prilikom izrade svih važnih zakonskih predloga o kojima raspravljamo u ovom parlamentu. Poznat vam je princip, skratiću, znam da je vreme na isteku, koji je ministar istakao – jedna opština - jedna predškolska ustanova, ali potpuno je jasno da je broj objekata u ovom trenutku, nažalost, nedovoljan i želimo da verujemo da, u trenutku kada raspravljamo o jednom izuzetno važnom zakonskom predlogu, Vlada Republike Srbije ima na umu ovu činjenicu. Na samom kraju, tačno je, ovaj zakon ne sadrži odredbe o finansiranju zaposlenih u predškolskim ustanovama, ali želimo da pozdravimo još jednu nameru Vlade Republike Srbije da se utvrdi donja granica primanja, odnosno isti dohodak za istu stručnu spremu, bez obzira na ekonomsku snagu lokalne samouprave. Još jednom zahvaljujem.
Iskorišćeno je pet minuta i 30 sekundi od vremena Poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Mileta Poskurica, posle njega, narodni poslanik Jovan Nešović.
Dame i gospodo, nekoliko rečenica samo o prvom zakonskom predlogu, o predškolskom vaspitanju i obrazovanju. Doista nisam uspeo da razumem koliko dugo je trajala pripremna faza, sedam godina, šest godina, dok se ovaj zakon nije našao u proceduri. Danas su nas podsetili na svoje ideje i ponovo u materijalu s nekakvim svojim zahtevima to pokazali predstavnici Samostalnog sindikata predškolskog vaspitanja i obrazovanja Srbije, koji su očekivali izmene koje su, navodno, oni svojevremeno već predočili Ministarstvu, ministru lično, koji ih je posetio, zahvalni su na tome, jedini ministar koji je posetio tu probranu predškolsku ustanovu, ali i njegovim saradnicima.Dali su to i drugim poslaničkim grupama, nije nama ništa ekskluzivno dato, taj materijal, i oni će to ponovo poslati u Ministarstvo, pa očekujem da na Odboru razmotrimo neke od, čini mi se, suvislih predloga koje sindikat, kao referentna institucija, verovatno i ravnopravni partner u toj takozvanoj javnoj raspravi, ako to još, kao neki ostatak raniji funkcioniše. To, verovatno, nije ni prošlo, pa su oni, gledajući to šta je u zakonu i šta su oni dali reagovali. Prilika je to za Odbor i mislim da je u delu Odbora kojem sam prisustvovao bio nagoveštaj da će se razmotriti intervencije na zakone, amandmani. Neki se odnose na nivo plata, koje su zaista različite, a zakonom je predviđeno da osnivač odlučuje o visini plata. Pošto lokalne samouprave, u većini slučajeva, to rade po različitim koeficijentima, različitim metodama merenja efikasnosti rada tih službi na nivou lokala, onda su i plate veoma heterogene. Ne mislimo da treba da bude jedno ravnilo, koje je jednako za sve; to je nemoguće, jer nije isti obim rada, niti su isti uslovi rada. Često postoji očigledna diskrepanca između onoga što je prostorno dato i što je pedagoški neophodno za rad u grupama, pa je zakonom predviđeno definisanje veličine brojnosti u pojedinim interesnim grupama kojim će usluge biti pružane, s limitom od 20% gore ili dole. Oni i na to imaju nekakve predloge. Mislim da ćemo to možda artikulisati svi skupa, jer će Ministarstvo tokom sutrašnjeg dana, kako su predstavnici sindikata rekli, dobiti novi faks, s ovim istim što mi imamo, budući da su, kako oni tvrde, to već dobili u Ministarstvu, ali se o tome nisu oglasili. Onome čemu bih hteo da posvetim više pažnje, to je učenički i studentski standard. U startu, da krenemo od člana 2, gde zaista lepo zvuči to da su ovo dodatni uslovi za dostupnije, efikasnije i kvalitetnije obrazovanje. Zaista, to jesu pomoćni uslovi, to jeste aditiv, to jeste začin na ovo što je osnovno, a to je da se iškoluje dobar i kvalitetan kadar. Pitanje je koliko ćemo mi s ovim samo uspeti a da nismo ušli, s institucionalnih nivoa, u traženu reformu obrazovanja? Zakon o visokom obrazovanju i naučnoistraživačkom radu je već u postupku, vidi se u narednoj tački. Da li ćemo u tome do kraja uspeti i da li će sve ovo biti samo nužni nivo promena, da bismo zaista jednoga dana bili srećni, da bismo dobili više školovanih ljudi, veći procenat visokoobrazovanih, a da pri tom to pojedince manje košta? Sasvim sveža saopštenja govore o tome da je danas odnos masters studija koje finansira država, devet desetina, ajde, Ministarstvo i opet država, državni univerziteti, jednu desetinu, i ono što sami studenti, njihovi roditelji, iz džepa izdvajaju – 1:2. Mi iz SNS-a nismo neko ko bezuslovno glorifikuje Bolonju, neko ko nikada nije rekao da efekte bolonjskog metoda školovanja treba naknadno preispitati. Nikada nismo tvrdili, nasuprot onima koji glorifikuju Bolonju, da je samo stepen prolaznosti jedino merilo kvaliteta. Suočavamo se s ozbiljnim problemom da ako neko ko nije imao sreću da izabere studije koje su integrisane, akademske studije, poput medicinskih nauka, odlazi na tehničke studije, a tamo je već zakonom limitirano 8,5 proseka da može da uđe u master, mora sam sebi da plati školovanje, koje je negde tri ili više hiljada evra. To je jako skupo, na stranu što nemamo dokaze o tome koliko je čega u kadrovskom profilu u ovoj državi potrebno. Velika je to obaveza, ne samo Ministarstva obrazovanja i prosvete, već i nauke, Nacionalne službe za zapošljavanje. To je veliki nacionalni projekat, koji jednom treba da izađe s pretpostavkom koja neće davati potpunu autonomiju univerzitetima da odlučuju koliko će upisati, pa da se onda na konferenciji univerziteta hvale – ja sam posle ovog upisnog roka bio dobar 120 miliona, ti si 86, ti si 16, ti si toliko. Šta to znači? Znači li to poruku onih koji su 2000. godine odlučili da to drugačije bude u Srbiji da su pobegli iz nužnog sistema besplatnog školovanja, besplatnog lečenja, u gotovo obavezno plaćanje visokih tarifa za tzv. reformisano školstvo? Pri tom, onaj ko uči četvrtu i petu godinu master studija nema, recimo mašinski, elektrotehnički, sve one predmete koje je onaj koji završava po starom programu imao. Oni imaju unekoliko redukovane predmete. Mnogi profesori predaju i jednima i drugima. Nekada su, po starom sistemu školovanja, neki predmet držali dva semestra ili jedan semestar, sada tri predmeta spojeno drže u jednom semestru, za one koji su u nivou bečelora, da završe, da imaju informacije o tome. Da li smo dobili kvalitetnijeg studenta? Treba li možda zadržati neke povojnice, nekakav spoljni manifest te bolonjske deklaracije? Sama deklaracija, tri stranice, ne govori uopšte o ovako apsurdnim detaljima do kojih je stiglo autonomno školstvo. Dokle je autonomno? Onda više ingerencije pokazuje Ministarstvo kada imenuje direktora studentskog doma ili centra, nego kada postavlja dekana i rektora. Zaista, ima li više kraja autonomiji te vrste? Autonomija ide dotle da su neki profesori obavezni da egzaktno iskažu, kompletno, svoja predavanja na sajtu. Time usmeravate studente da učestvuju u predavanjima, ako kažu što je taksativno tamo stavljeno, i ne možete ići u proveru dubine njihovog znanja. Izgubio se osećaj studiranja, studijskog pristupa, studirati ležerno i savlađivati ležerno, odgovorno, pedantno i do detalja ono neophodno da se savlada materija. Sve se završava brzo, testovima koji su okačeni na sajtu, često zajedno s odgovorima. Hoću reći da ovo što radimo, što predlažemo da poboljšamo cenu njihovog smeštaja, cenu ishrane, šanse da idu na oporavak, na rekreaciju, da se bave sportom, to je sve bilo, ništa nije novo. To je, možda, sada nešto uređenije. Sada smo zahvaćeni modernim tendencijama da pravimo inkluzivni odnos prema onima sa posebnim potrebama, i to je sasvim normalno, humano, razumljivo. Ne treba ljude ni markirati, ni stavljati u poseban položaj. O tome će se starati, makar tamo u ustanovama koje se bave srednjoškolskom mladeži. Nemamo taj zakon, još nov nismo doneli. Tu će to posebno biti izraženo, biće pedagoga, psihologa itd. Deluje, kad se zakon čita, da to mora imati svaka institucija, ali o tom potom, kad ovo budemo razrađivali, videćemo da li se možda moglo u tehničkom smislu tu nešto i promeniti, ta naša nastojanja da ćemo ovim nešto bitno učiniti, da sirotim nesrećnim građanima i toj deci koja često nemaju ni patike, ni opremu, olakšamo ako nađu mesto u domu. Postoji mogućnost, i niko nije od nas protiv toga, da to ide i privatnim sektorima, da fizičko lice napravi nešto analogno studentskom domu. To će, budući da neće finansirati Ministarstvo, biti na tržišnoj ponudi i verovatno će i taj koji to uradi biti u prilici da kaže – ako je sad 200 evra stan u Beogradu, najobičnija garsonjera za studenta, najgoreg ranga, možda ću biti konkurent sa 100, pa da mu dete uči tu. Treba postaviti norme, sve ono što ministar predviđa, propisati uslove, standarde, normative; verovatno i onima koji tek otvaraju takve institucije treba propisati normativ, ali mi na njih ne možemo, ministarstvo ili mi, ne može država da utiče na to kako će oni normirati svoje cene. Kada već govorimo o tome, da se kasnije ne vraćam, to može da bude u koliziji, da Ministarstvo ima obavezu da kad, ne znam kojim definisanim receptorom, oseti da u nekoj univerzitetskoj sredini nedostaju ustanove tipa ovih koje se ovde predlažu, studentskog ili srednjoškolskog standarda, pa je potrebno namiriti ono što je osnovno, a to je ishrana, može da sklopi ugovor s nekim ko će pružiti usluge te vrste. Imamo li pravo da ne sumnjamo da možda neće ministar prepoznati, imati izgrađen osećaj za tu potrebu u nekoj sredini, u kojoj će se javiti neki moćni privatnik, tajkun, da on umesto države, umesto Ministarstva, napravi nekakvu ustanovu. Time će podići cenu na obavezni nivo, koju će morati student da plati, jer država, nisam razumeo, ali neće subvencionisati školovanje kod takvih, a i ako hoće, to je onda drugo pitanje, u kojoj meri i ko bi sve tu mogao doći u obzir i da li će to beskrajno moći čisto da ode. Naravno, inicijativa privatnog sektora mora da postoji i da bude dobro kontrolisana, a ne da na nivou prihvatljive različitosti u ceni biti konkurentna gazdaricama s previsokim kirijama. Očekujem, pošto u zakonu nije detaljno stavljeno, da će uputstvima, predlozima koje ministar i Ministarstvo, više ministar, da onome ko se bude interesovao, to se prvi put uvodi, da se spreči rizik da dovedemo to u nešto već viđeno, nešto u čemu nismo uspeli. Tu je i pravo studenta na ishranu. Pridružujem se onima koji su mislili da to pravo nije loše proširiti na sve koji imaju evidentne dokaze socijalnog stanja, pa makar bili rezidenti u gradu u kome studiraju, da dobiju pravo na obrok, da se to nekim aktom institucije reši. Ne bi to bio nikakav greh. Sve je više gladne dece, talentovane, koja mogu da uče, koja mogu nešto da postignu. Kada je reč o korišćenju prava na studentski kredit, uz studentsku stipendiju, dopadljivo zvuči potreba da neko ko već uzima gradsku stipendiju, to duplira i u opštini, lokalnoj samoupravi, pa da uzme i tamo, jer preko lokalne samouprave oni postave kriterijume, ali niko ne zna i nikad nemaju sredstava da isfinansiraju sve. Mehanizam povratne kontrole i provere mora da bude jasan, jer su i kazne koje su predviđene vrlo rigidne, tako da onaj ko se ogreši, pa na dva mesta uzme… Sad, opet idem kontra. Hoće li neka lokalna samouprava nedostajući kadar, arhitektu, inženjera, moći da stimuliše ako preti opasnost da izgubi ono što mu država daje? On će morati da se odredi. Onda to tera lokalnu samoupravu da s mnogo većim iznosom izađe, da pređe iznad nivoa prosečno utvrđene cene smeštaja, ishrane, uvećane za 20%, kako u zakonu stoji, pa će taj nivo studentskog kredita biti nomenklaturno izražen u toj visini. Ako to ostane, onda će student znati da mora da se opredeli, a lokalna samouprava će imati čistiju situaciju. Ako želi da svojim finansiranjem nekog da veže, onda će morati da mu da više nego fakultet, ali student onda neće moći, jer danas je to pravilo, da deca uzimaju, posebno gde imaju političke veze, a pod tim političkim vezama mogu mnogo toga da urade za svoje roditelje i to je, nažalost, istina u Srbiji, to tako postoji, funkcioniše. To mi sada znamo, ali nećemo da ulazimo u detalje, da nikoga ne prozivamo. Pravo na kulturno-umetničke i sportsko-rekreativne aktivnosti. Vidite, sada smo u paradoksalnoj situaciji. Bili smo organizatori Olimpijade Jugoslavije, a u Srbiji tada fakulteti nisu imali, tj. ukinut je bio predmet ''fiskultura'', ''fizičko vaspitanje'', kako se to zvalo. Studentske sportske igre su organizovali fakulteti, preko sponzora. Sada, biti dekan znači biti menadžer. Više to nije posvećeno obrazovnom procesu, ili ako jeste, posvećeno je u sistemu jurnjave za inovacijama, ko će da smisli više novih predmeta, novih obaveza, ko će više da obesmisli 24-časovno učenje studenta, u kome će on u devet uveče da završi svoje obaveze, jer Bolonja ih tera da budu male grupe, a kada je akreditovao fakultet, akreditovao je za 300, a ne može 300, ne može više od 100 u grupi. Onda, tri smene, kao fabrika, štancuju studente, kao u gimnaziji, prozivaju. Izgubio se smisao onog školovanja u kom smo svi učestvovali, proživeli, naučili šta znači studirati. Imalo je to svoje lepote i čari. Ovo je dril koji deca sve teže podnose i na ispite sve teže izlaze itd. Povremeno deluje da odlutam od teme, kritikujući bolonjski način školovanja. Znam da nisam jedini u tome, ali možda nas nema dovoljno moćnih da nateramo državu da vidi šta nužno mora da zadrži spram sveta, da bi ostala dostojna sebi, a šta spram svojih potreba i svojih studenata treba da revidira i toj deci, ali i nama nastavnicima, olakša. I mi naša predavanja držimo, po dva ili tri puta ponavljamo neprekidno unutar jednoga dana, da bismo zadovoljili potrebu da mala grupa njih čuje, dobije potpis, a pola njih prespavaju. Ne mogu deca da izdrže. Zaboravili smo vreme u kome popodne nije smelo biti nastave; u vreme ručka u menzama, amfiteatri i vežbaonice su bile prazne. Sada toga više nema, nastava traje do 22 časa uveče. Ko će da organizuje i plaća ta studentska školovanja, to što će deca ići na sportske igre, ako to sad ulazi u nadležnost studentskih domova? Da li će Ministarstvo da da pare, studentski domovi? Nevažan detalj, možda niko neće ni praviti te igre, možda će to biti lokalni teren, rukomet igrati međusobno. Ali, vidimo regionalno, možda mogu da idu i van Srbije, ali neko onda mora da ih sprema. Hoće li fakulteti participirati? Onda to ni fakulteti više neće raditi. Ukinuće fiskulturu, neće finansirati fizičko vaspitanje i obrazovanje, možda će to preći na domove. Da li je to obaveza, da li je to potreba, kako shvatiti član 13? Naravno, to će tek da zaživi. Videćemo šta će to u životu, u konkretnoj praksi, da nam pokaže. Hteo sam samo jedno pitanje, nije mi jasno, član 1. Mogao sam da pitam i na Odboru, ali tada nisam bio izučio zakon, pa sada pitam. U članu 19. stav 2, pod 1. i 2 – dom učenika i učenički centar. Kada čitate šta je razlika, piše – rad i odmor. Kao da u domu učenik ne može da se odmara. Tehnička primedba, možda je sasvim benevolentna. Ne morate je ni uvažiti. Čisto, dokaz da kada se sedne i malo temeljnije pročita, vidi se da nešto i nije baš najjasnije, jer ima institucija koje se bave odmaralištem i odmorom i rekreacijom. Nešto sam pribeležio sebi ovde, da dom učenika, odnosno studentski centar može da obezbedi smeštaj, ishranu studenata i đaka. Znači, studentski centar može da primi đake, odnosno đake srednjih škola koji su u internatu, na neke od usluga koje može da im da. To bi verovatno trebalo unapred da se zna, kada se planiraju kapaciteti. Osnivanje – pravno i fizičko lice. O tome sam već govorio u početku, kakvu lošu posledicu može da ima ako se negde infiltriše uticajan privatnik koji može da opere novac i da napravi nešto da Ministarstvo ne uđe s programom koji će u finansijskom smislu biti jeftiniji, cena usluge, smeštaj i ishrana, nego što će nam dati privatnik, a opet, taj će, podmuklo, dati dovoljno niže cene od onih koje nudi gazdarica da se samo prenoći u garsonjeri, ili da se bude član porodice, ili na ko zna koji način izdržava, nema poreza i sl. Mi znamo kako to ide, ali tako se vazda u Srbiji radilo. Pitanje je hoće li Ministarstvo moći da napravi nove objekte, jer kada gledamo sredstva koja su predviđena prošle godine, ove godine, to je tu negde. Nema tu bitnih odstupanja, jer ovi iz Evrope se sve manje trude da nam daju pare da pravimo svoj studentski standard. Pretežno smo ta sredstva i ranije koristili. Koliko će biti, da li će im biti po volji? Vidite, sada negiraju i "Žutu kuću" pojedini ministri. Sve je moguće. Da li će nam biti po volji da nam i dalje pomognu u tome da izradimo standard, kada su bili toliko namereni da potpišemo Bolonju, po kojoj sada njihove članice, koje su je prve uvele, već dižu i studente i nastavnike u borbi protiv toga. Mi ne možemo da je ukinemo tek tako i brzo, jer su se lako prestrojili i mnogima ona zbog nečega odgovara, ali da je temeljno preispitamo, naravno da možemo. Program vaspitnog rada, to je nešto što čoveku koji posmatra ovu skupštinu i nije baš jasno. Ako je moje dete u srednjoj školi, gimnazijalac, ili je u nekoj zanatskoj školi, i stanuje u domu, imaće i vaspitača, i pedagoga i psihologa, a dete moga brata koje isto to uči, u istom odeljenju, a stanuje u svojoj kući, neće to imati. Znači, da su porodice postale neefektne, da ne mogu da usmeravaju razvoj deteta, ili je to jedan grupni način života u kome je taj profil potreban i biće obaveza za sve. Onda moramo znati da li ima od 50, 100, 150, 1.000 ili 1.500. Ako smo išli na domove i na centre, možda ona klauzula kada ste imali upravne odbore, više od hiljadu i po abonenata, možda bi bio centar, dom, jer ne vidimo šta je strukturna razlika, nude isti nivo usluge. Šta će Ministarstvo propisati kasnije, ne znam, ali bojim se da može mnogo rigidno da ide, jer bi trebalo sve naše domove prepravljati i renovirati, manji broj soba itd.. Neke lokalne samouprave su u tom poslu otišle i dalje, pre zakona. Neke, bogami, i nisu i ne verujem da ministar može krajnje rigidno sada da ispostavi zahteve i među njima uspostavi građevinsku različitost u strukturi objekta. Zaposleni u upravnim odborima, predsednici, sindikati. Ne znam zašto ne bi bilo logično da radi ukupan broj zaposlenih. Oni imaju bolju senzitivnost koga će gde da predlože, nego sindikati. Neko će u ime sindikata biti delegiran, delegirani uslovi za rad naučnih istraživača, profesora, ipak to nije isto. Imenovanje direktora. Način na koji je predviđen direktor ovog fonda, za koji smo rekli je takav da prevazilazi ozbiljnost imenovanja direktora fakulteta, direktora visoke škole ili dekana fakulteta, ili rektora univerziteta, svodi se na jedan lokalni nivo, opet će politička grupacija doneti odluku. Danas imamo priliku da u nekim zdravstvenim institucijama višeg ranga, institucijama javnog zdravlja, kadrovi iz Beograda bivaju imenovani da budu direktori u unutrašnjosti, iako istovremeno na tom istom mestu imate pet-šest nastavnika u zvanju kao i taj imenovani, kome se plaća stan, put, kome se plaća ovo ili ono. Eto šta to znači kada imate dvostruke aršine u tome kako ćete funkcionere postavljati tamo, pa sada date da država nekoga imenuje i postavi konkurs, može i takvu nakaradnu stvar da odobri, pregazi odluku upravnog odbora i celi ovaj nivo od tri meseca lako prođe. Pri tom se nivo komunikacije s Ministarstvom, odnosno s Vladom, izgubi i na kraju se postavi za direktora osoba koju želi jedna politička grupacija. Ovo je urađeno na ozbiljniji način nego što je način na koji radimo. Kada gledamo strukturu zaposlenih, upozorite me, ne pratim sasvim vreme, vaspitač, psiholog, pedagog su osnove. Pominju se često i zdravstveni radnici. Zdravstveni radnici, pretpostavljam, to bi možda bio nivo srednje struke, možda i lekara kojeg mogu da uposle. To se ne kosilo, ne bi značilo izmeštanje zdravstvenih institucija učeničkog standarda koje već znamo – školske dispanzere, studentske poliklinike itd. Pretpostavljam da bi to ostalo, da bi ovo bilo samo nešto novo što bi bilo na teretu, pretpostavljam, Ministarstvu zdravlja ili Ministarstvu prosvete. Ako uvedemo hiljadu i po abonenata, nije mali broj, verovatno im je potreban, ne znam u kom vremenu, zdravstveni radnik; piše – radnik ili saradnik. Nisam siguran na šta se odnosi. Da li na mini ambulantu, koju nekada i obdaništa imaju, stomatologa ili povremeno nekog gostujućeg? Nije ovde definisano do kraja. Piše – prema potrebi. Otprilike, u razradi će se rešiti kako će izgledati i dokle će to dovesti. O Fondu je toliko toga rečeno. Zaista ne bih ponavljao. Nekada je neki sektor Ministarstva to već radio. Sada ćemo tu izmestiti i te ljude. Ako je to iz istog ministarstva, pa đene-đene, ali ako budemo nove zapošljavali, njihove savetnike, sekretare i druge ljude da rade isti posao, onda je pitanje koliko smo dobili, koliko smo sami poštovali zakon koji je pre mesec-dva donet – o smanjenju broja zaposlenih u javnim institucijama od javnog značaja, u državnoj i lokalnoj administraciji. Otprilike, to su oni nužni nivoi. Nije zakon, kako iz priče može da izgleda, nešto što je tako loše, koliko smo te detalje hteli da apostrofiramo kao nedorečene, koje je moguće drugačije tumačiti u praksi. Ako se loše protumači i da nekome šansa koja mu ne pripada, onda i sam zakon gubi na značaju, iako je ideja i uopšte podrška studentima i talentovanoj deci uvek nešto za šta ćemo se zalagati. Zahvaljujem vam.
Iskorišćeno je od vremena Poslaničke grupe 23 minuta. Na raspolaganju je ostalo dva minuta. Reč ima narodni poslanik Jovan Nešović, posle njega, narodna poslanica Nataša Jovanović.
Poštovani predsedavajući, poštovani gospodine ministre, članovi Ministarstva, koleginice i kolege narodni poslanici, u svom izlaganju želim da se osvrnem na zakon o učeničkom i studentskom standardu, pošto je moja koleginica Stojanka Petković govorila o onom prvom zakonu, koji smatram veoma značajnim. Ovaj zakon i, uopšte, učenički i studentski standard treba shvatiti kao podršku sistema srednjeg i visokog obrazovanja. Kada govorimo o radu ustanova za učenički i studentski standard, kao i pravu učenika i studenata, to se može regulisati na dva načina. Jedan način jeste da se u okviru sistemskih zakona, Zakona o sistemu obrazovanja i vaspitanja ili Zakona o visokom obrazovanju, uredi ova materija. Ono što je ovde predloženo, što je mnogo bolje rešenje, jeste da se donosi poseban zakon. Na kraju krajeva, to je i tradicija u državi Srbiji. Učenički i studentski standard predstavlja specifičnost. Ono o čemu, takođe, treba voditi jako računa u primeni ovog zakona jeste da postoji potpuna korelacija i saradnja između institucija koje se bave srednjoškolskim obrazovanjem, institucija koje se bave visokim obrazovanjem i ustanova koje se bave učeničkim i studentskim standardima. Ovaj stari zakon je donet 1992. godine. Izmene i dopune tog zakona su urađene 1993. godine. Tada ništa nije rađeno na ovom zakonu i normalno je da, kada primenjujete zakon, vidite koje su njegove manjkavosti.Čini mi se da je Ministarstvo, verovatno, u saradnji sa svim relevantnim institucijama na koje će se ovaj zakon odnositi, pokušalo da u ovaj zakon ugradi sve ono što se u međuvremenu dešavalo. U međuvremenu su se dešavale ozbiljne, krupne društvene promene u našoj zemlji. Donete su različite strategije, iz kojih su izvučeni određeni delovi i ugrađeni u ovaj zakon. Donet je, na kraju krajeva, i Ustav, pa smo morali ovu zakonsku materiju usaglasiti i s Ustavom. Čini mi se da je donet i niz zakona gde su određena rešenja morala da se ugrade u ovaj zakon, i to je urađeno. Posebno i, čini mi se, najznačajnije jeste usaglašavanje s Ustavom. Član 173. stav 4. Ustava je definisao da ustanove učeničkog i studentskog standarda, pored države, mogu da osnivaju autonomna pokrajina, lokalne samouprave, i to sada u zakonu stoji i mislim da je to jako važno. Ono što ovaj zakon treba u svojoj primeni da omogući jeste dostupnost srednjeg i visokog obrazovanja širokoj populaciji građana, odnosno učenika i studenata, iz prostog razloga, što mreža ustanova učeničkog i studentskog standarda treba da bude raspoređena na celoj teritoriji države Srbije. Ona treba da bude i kvalitetna. Potpuno je jasno da će, ako budu lokalne samouprave i autonomna pokrajina ulagale u ovu oblast, dostupnost biti i šira. Druga stvar koju ovaj zakon treba da pospeši jeste podsticaj radu uspešnih učenika i studenata. To je nešto što se i danas dešava u Republici Srbiji. Ministarstvo, otprilike, ima 11 hiljada i nešto učeničkih kredita istipendija, preko 23 hiljade studentskih stipendija i kredita. Možemo razgovarati u ovom trenutku da li su ti učenički krediti i studentske stipendije dovoljno stimulativni. Bolje bi bilo da je naša država bogatija i da te stipendije i krediti budu veći, ali, nažalost, raspolažemo u ovom trenutku sa toliko novca. Ono što je važno, jeste da ih Ministarstvo u poslednjih nekoliko godina redovno isplaćuje i da studenti, odnosno učenici, mogu računati na ta sredstva. Ono što je takođe važno jeste da će se preko Republičkog fonda za razvoj naučnog i umetničkog podmlatka, koji je definisan u ovom zakonu, naročito povesti računa o razvoju izuzetno nadarenih učenika i studenata i to je nešto o čemu svaka država mora da vodi računa, pa i naša država. U ovom zakonu je izričito definisano da je zabranjena diskriminacija, definisano je permanentno unapređenje stručnog rada. Ono što, čini mi se, do sada nije bilo, ili je manje bilo izraženo, jeste ostvarivanje potpunog nadzora. Mislim da je tu Ministarstvo u sprovođenju prethodnog zakona imalo određenih problema. Sada se pokušalo da se ti problemi lociraju na adekvatan način, da se ugrade norme čijom primenom će se ti problemi lakše otkloniti. Ono što hoću posebno da naglasim jeste poglavlje 3, gde se definiše kako se osnivaju, obavljaju delatnost i dobijaju dozvolu za rad ustanove učeničkog i studentskog standarda. Ima jedna stvar koja je tu doneta i mislim da je jako dobra, a to je da one donose razvojne planove i godišnje programe rada. Mislim da je to nešto što jeste važno, jer bez dobrog planiranja nema ni razvoja određene ustanove. Ako stavite, a u zakon je stavljeno, da je to norma koja je obavezna, očekujem da u narednom periodu razvoj ovih ustanova bude brži i kvalitetniji, s resursima koje te ustanove budu imale. U poglavlju 4 definisano je da su organi upravljanja ustanova upravni odbori i direktor, a kod doma učenika i učeničkih centara – to je i pedagoško veće. Stvar koja je jako važna jeste da će se direktor ovih ustanova birati na javnim konkursima. Iskreno očekujem da će konkursi biti tako sprovedeni da najkvalitetniji pobede i da budu direktori. Stvar o kojoj moramo da vodimo računa jeste kakav je vaspitni kvalitet sada u učeničkim domovima. Mislim da on može da se podigne na viši nivo i tu je zadatak Ministarstva da ulaže u obrazovanje i edukaciju tih ljudi. S druge strane, Ministarstvo će morati u narednom periodu da povede računa i o direktorima studentskih centara. Mislim da oni ne mogu da se biraju na taj način da obavljaju poslove prijema studenata, obezbeđivanja studentima da imaju ishranu, smeštaj, toplu vodu, već moraju da budu u narednom periodu pravi menadžeri, a to znači da iz ograničenih resursa, jer u državi imamo ograničene resurse, izvuku maksimum. Čini mi se da će se tu morati povesti računa. Jutros su neke kolege govorile o materijalnoj strani kada se dodeljuju stipendije i kada se primaju deca u učeničke domove, u studentske centre. Potpuno sam siguran da nije to krivica Ministarstva, već naročito lokalnih samouprava, koje izdaju određene potvrde koje su vezane za materijalno stanje. Ima tu zloupotreba i tu se mora tražiti neko sistemsko rešenje, da ne budu favorizovani oni koji imaju veće materijalne mogućnosti u odnosu na one koji nemaju materijalne mogućnosti. To je nešto što nije krivica Ministarstva, ali moraće se povesti računa, jer to stvarno u današnje vreme u državi Srbiji postoji. Republički fond za razvoj naučno-umetničkog podmlatka je nešto što je nastavak fondacije koja je do sada postojala. Ono što je dobro, što je i ministar Obradović rekao, jeste da će se tu uključiti tri ministarstva – Ministarstvo prosvete, Ministarstvo za nauku i tehnologiju, koji danas zajednički rade, i Ministarstvo kulture, jer je važno da ta ministarstva zajednički vode računa o umetničkom i naučnom podmlatku. Čini mi se da nema nijednog razloga da se bojimo da će se prekršiti jedan drugi zakon, a to je zakon koji smo doneli ovde, o ograničavanju broja zaposlenih u državnim organima i lokalnim samoupravama, jer ljudi koji sada rade nastaviće isti posao da rade; prema tome, neće biti prijema novih ljudi i mislim da to jeste važno. Ono što se ne vidi u zakonu, a sa čim će Ministarstvo u narednom periodu morati da se izbori, jesu finansijska sredstva koja su određena za izgradnju i rekonstrukciju objekata i za poboljšanje kvaliteta života i rada učenika u učeničkim domovima, odnosno studenata u studentskim domovima i studentskim centrima. Potpuno sam siguran da je ono što mi trenutno izdvajamo neki minimum minimuma. Dobro je da se svake godine ta količina novca koja se izdvaja za ove potrebe povećava. Čini mi se da tu lokalne samouprave, naročito kod učeničkih domova, i Ministarstvo zajednički moraju da deluju, da se sredstva koja izdvajaju lokalne samouprave i sredstva koja izdvaja Ministarstvo utroše na adekvatan način, jer je obrazovanje nešto što je najperspektivnije, pa se ono što se uloži višestruko, u godinama koje dolaze iza toga, vraća. Na kraju, pozitivni efekti ovog zakona odnose se i na učenike, odnose se i na studente, odnose se i na same ustanove učeničkog ili studentskog standarda, odnose se na zaposlene, jer će oni morati da rade na sebi, da budu obrazovaniji i efikasniji, a potpuno sam siguran da ćemo dobiti kvalitetnije mlade generacije, koje će dati puni doprinos privredi i privređivanju, odnosno sredini u kojoj žive. Sagledavajući sve ovo što je predloženo ovim zakonom, G 17 plus će u danu za glasanje podržati ovaj zakon, a poziva i druge poslaničke grupe da urade isto. Hvala.
Hvala, gospodine Nešoviću. Reč ima potpredsednica Skupštine, narodni poslanik gospođica Nataša Jovanović.
Hvala, gospodine potpredsedniče. Dame i gospodo narodni poslanici, ovo je prvi zakon koji smo mi, članovi radne grupe, prilikom razmatranja usvojili, s primedbama koje smo dale koleginica dr Gordana Paunović-Milosavljević i moja malenkost na neke članove, odnosno tačke ovog predloga zakona. Zbog toga, on nije jednoglasno prošao ni na radnoj grupi, zbog tih naših primedaba, primedaba koleginice Milice Vojić-Marković i kolege Obradovića. Možemo da kažemo da je ovaj zakon u tehničkom smislu, o čemu je govorila jutros i naš ovlašćeni predstavnik, gospođa Radica Jocić, dobro urađen, ali imamo suštinske primedbe i zbog toga nećemo moći da glasamo za njega, iako je prvi u nizu šest koje moramo da usvojimo, a koji se tiču oblasti dečijih prava u Srbiji. Napraviću jednu malu digresiju kada je u pitanju ova oblast. Rekle su mnoge kolege tokom rasprave u načelu da je Zakon o društvenoj brizi o deci menjan mnogo puta i da potiče iz onog komunističkog real- socijalističkog vremena. Kao stranka koja postoji na političkoj sceni Srbije već 20 godina, insistiramo na tome da prava koja dete stiče svojim rođenjem, pre svega, ustavno pravo svakog deteta da ima dečiji dodatak, što u Srbiji nije slučaj, pa kasnije i pravo jednakosti na obrazovanje i vaspitanje, moraju da budu jednaka, bez obzira na to da li dete živi u urbanoj, ruralnoj sredini, u bilo kom geografskom delu teritorije naše zemlje, i da Vlada RS, jedinice lokalne samouprave moraju mnogo više pažnje da posvete tome. Između dva svetska rata su postojale dečije ustanove, predškolske. Međutim, prvi zakon koji uopšte tretira ovu oblast u modernoj Srbiji je donet uoči Drugog svetskog rata, a kasnije, kada su komunisti došli na vlast, on je, i sam naziv kaže, zakon o društvenoj brizi o deci, a, u stvari, mnoga deca su bila socijalno izopštena kategorija i taj negativni skor traje i do dan-danas. I sada imamo poražavajuću situaciju. Iako smo pre dve godine izašli iz one decenije, kako je od strane UN-a proglašena – milenijumske borbe za smanjenje siromaštva među decom i omladinom, izašli smo s negativnim podatkom, koji je danas u uvom izlaganju i ministar Obradović saopštio javnosti – da je svega 40% dečije populacije predškolskog uzrasta u Srbiji smešteno, odnosno da ima mogućnost da pohađa predškolske ustanove. Moram da vas podsetim, to vrlo dobro znate, to je ona mapa dečijeg puta koju je UN usvojio i Strategija koju je donela prethodna vlada, čiji ste vi naslednici, iz 2005. godine, Strategija za borbu protiv siromaštva i Strategija za omogućavanje normalnih uslova i jednakih mogućnosti za decu da se školuju, od predškolskog, pa do osnovnog i daljeg obrazovanja, koje su predvidele da se ti negativni pokazatelji poboljšaju do 2015. godine. Međutim, ništa se bitnije nije promenilo. U 2003. godini, imam taj zvanični podatak, 2003. na 2004. godinu, svega je u Srbiji bilo 1804 predškolskih ustanova. Možda se nešto promenilo, ali ne verujem. U Kragujevcu, za poslednjih 20 godina, sada se očekuje u naselju Metino brdo otvaranje jedne predškolske ustanove, nije napravljena nijedna nova dečija ustanova, ali ima i svetlih primera. Međutim, kada neki predsednik opštine ili vlast koja deluje u koaliciji napravi takav iskorak, za razliku od ovog poražavajućeg podatka koji je i prikazan u ovoj tabeli koju imam ispred sebe, to je zvanični Vladin dokument, kao što je u opštini Aranđelovac, onda se to sačeka, što bi narod rekao, na nož i napravi se cela hajka i haranga protiv jednog čoveka, kao što je to bio slučaj s prethodnim predsednikom opštine dr Radosavom Švabićem, srpskim radikalom, koji je za pet godina svog mandata, jedne, pa druge vlasti, u opštini Aranđelovac, a tamo imamo i vanredne izbore zakazane za 25. april, pokrenuo inicijativu i napravljena su dva obdaništa. Jedno je napravljeno u centru grada, u okviru škole "Miloš Obrenović", i to u godini jubileja grada, 150 godina obrenovićevskog grada, a drugo obdanište u naselju Kolonija, koje je i te kako potrebno za mališane u toj opštini, a nije otvoreno zbog toga što je na dan predizbornog ćutanja, uoči onih famoznih izbora u opštinama Voždovac i Zemun, dr Švabić uhapšen, bez ikakvih dokaza da je bilo šta uradio, osim što je činio dobra dela za decu u svojoj opštini, kao što su ova dva obdaništa. Želela sam, gospodine ministre, da se osvrnem na ono što je usko vezano s predškolskim obrazovanjem i vaspitanjem u Srbiji, o čemu danas mnoge kolege nisu govorile, a to je koliko siromaštvo utiče na stepen obrazovanja predškolske dece. Naime, danas smo ovde pominjali, neke kolege, romsku populaciju. Ona je sa preko 90% potpuno izopštena ne samo iz predškolskog, nego, u najvećoj meri, osnovnog obrazovanja, ali ta socijalno izopštena deca nisu samo iz romske populacije, nego iz one koja je ekstremno siromašna, pa tako imamo zapanjujući, zabrinjavajući podatak, a to je zbog katastrofalne ekonomske situacije, zato što nam politiku, gde treba da uložimo svaki dinar, kroji MMF, a ne mi sami i tako smo i došli s novim zahtevima i oko mreže škola i drugih ustanova za decu. Imamo 54% onih koji su nezaposleni, koji spadaju u najrizičnije, odnosno u kategoriju najsiromašnijeg stanovništva u našoj zemlji. Ko treba da pošalje decu od šest meseci pa do polaska u školu u obdanište? Mladi brani parovi, oni koji dobiju prvo ili drugo dete, ako je sreće, onda i treće. Međutim, i oni, takođe, po zvaničnim podacima, u 22% spadaju u ekstremno siromašnu populaciju u našoj zemlji. Onda kako da se pohvalimo, odnosno kako će Vlada da izađe pred građane kada je to užasno poražavajuća situacija? Na nivou lokalne samouprave, po gradovima i opštinama u Srbiji, od momenta kada je izglasan Zakon o lokalnoj samoupravi i kada je nadležnost i za predškolsko obrazovanje u potpunosti preuzeta od strane lokalnih vlasti, kao i za školstvo i zdravstvo, odnosno primarnu zdravstvenu zaštitu, imate toliko neodgovorne ljude da kod njih, ako im opozicija, kao što je to slučaj u Kragujevcu, predloži da se smanje putni troškovi, da se smanje svi oni megalomanski budžetski izdaci koji ne služe ničemu osim za promoterstvo stranaka na vlasti, i da se to usmeri, eto, u predškolsko obrazovanje, ne nailazite ni na kakvu saradnju. To je zaista veliki problem i onda se suočavate i s ovim sa čime su pred vas izašli iz sindikata zaposlenih u predškolskim ustanovama, vaspitači i drugi, koji se s pravom bune što lokalna samouprava o njima ne vodi dovoljno računa, pa je ogroman raspon između plata zaposlenih u nekom javnom preduzeću, recimo, "Parking servisu", i onih koji rade u jedinicama lokalne samouprave. Završiću time da imamo, s druge strane, kao država, čime da se pohvalimo, a to je taj vaspitački kadar. Dolazim iz grada u kome u medicinskoj srednjoj školi "Sestre Ninković", još od onog Šuvarovog doba, postoji smer medicinska sestra-vaspitač i to je nešto na čemu treba da insistiramo do kraja, da ne bi bilo bojazni da neko strahuje posle 20 godina da će s tim zvanjem da izgubi radno mesto, zato što su došla nova vremena, pa su potrebni masteri, pa škole po Bolonji. To su izuzetno dobri i kvalifikovani kadrovi, ali dok se mreža predškolskih ustanova ne raširi geografski tako da i deca u nerazvijenim sredinama imaju tu mogućnost, neće da se poštuje ni Konvencija o pravima dece. U ovoj godini, kad obeležavamo 20 godina Konvencije o pravima dece, upravo je kršimo, time što ne dajemo mogućnost svoj deci da imaju jednak pristup predškolskom obrazovanju i vaspitanju. Hvala.
Reč ima narodni poslanik, gospodin Mirko Čikiriz.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, mislim da je posle jučerašnje svečanosti, posle usvajanja Zakona o Narodnoj skupštini, danas zaista bilo zadovoljstvo biti narodni poslanik i verujem da su građani uživali u jednoj vrlo uljudnoj raspravi svih poslanika koji su uzeli učešće u raspravi o ovako bitnim zakonima. SPO, kao ta desna strana liste za Evropsku Srbiju, s posebnom pažnjom je pratio javnu raspravu, okrugle stolove, tematske tribine koje su održavane tokom izrade nacrta radnih verzija, sve do ulaska zakona u skupštinsku proceduru. S obzirom na činjenicu da smo kao stranka izradili i posebnu deklaraciju o porodici, smatramo da je porodica, obrazovanje, odnosno ulaganje u obrazovanje najbolja i najisplativija investicija. Uz niz ostalih ekonomsko-socijalnih i političkih mera koje treba naša država i društvo da preduzmu, nadamo se da ćemo današnje stanje u Srbiji, koje nije na visokom nivou, poboljšati. Danas se nekoliko poslanika iz Kragujevca prijavilo za diskusiju i možda nije loše podsetiti se da je prva učiteljska škola, iz koje je kasnije nastala Visoka škola za vaspitače, nastala, odnosno osnovana na Svetog Savu, 1871. godine u Kragujevcu, a da je od 1896. godine njeno sedište u Aleksincu i da je čak i 1915. godine, tokom Prvog svetskog rata, služila i kao vojna bolnica. Zašto sam pomenuo ovu stručnu ustanovu? Zbog toga što, izuzev onoga sa čim se mi u SPO-u slažemo, čini mi se da nije dobra mreža predškolskih ustanova, da su razlozi brojni, pre svega, ekonomske prirode, ali i surove centralizacije svega, pa čak i mreže predškolskih ustanova. Danas su sve poštovane kolege ukazale na tačan podatak da predškolskih ustanova nema na seoskom području, da ih, uglavnom, nema u prigradskom području, a da su i one koje postoje u gradskom području s nedovoljnim kapacitetima. Bez obzira na to što zakon eleminiše diskriminaciju po bilo kojoj osnovi, što je u potpunosti prihvatljivo rešenje, mi danas na terenu imamo drugu situaciju, ali ne zbog ovog ministarstva i ne zbog ovog zakona, jer, čini mi se, ovo je jedan od zakona na koji je bilo najmanje kritičkih tonova usmerenih na njegov tekst. Kad sam pomenuo Visoku strukovnu školu za vaspitače u Aleksincu, mislim da je potrebno reći da svako od nas ima i privatnih i službenih kontakata i s vaspitačima i s pedagozima, psiholozima, lekarima koji rade ili kao stalno zaposleni, ili kao stručni saradnici u predškolskim ustanovama. Čini mi se da danas nijedna jedina kritička reč nije bila usmerena ka stručnosti tih ljudi generalno, ili kao odnos tih ljudi prema predškolskoj deci, što je pokazatelj da su svi oni iznikli iz ustanove koja ima akreditovani program, koja ima stručni, organizacioni i tehnički kapacitet da iznedri izvanredne kadrove. SPO je posebno zadovoljan činjenicom da zakon o predškolskom vaspitanju i obrazovanju predviđa da, pored Republike Srbije, AP i jedinice lokalne samouprave, strana država i strana fizička i pravna lica mogu da osnuju predškolsku ustanovu. Ako smo rekli da je nedovoljan broj predškolskih ustanova, onda je to sasvim u redu. Pretpostavlja se, a znamo iz života, ako je, recimo, osnivač strana država ili strano fizičko ili pravno lice, da će uslovi za prijem, odnosno boravak u tim ustanovama biti u finansijskom smislu oštriji, da će, uglavnom, ljudi s dubljim džepom moći svoju decu tamo da šalju. To je dobro. To je tržišna ekonomija. Za sve ostale grupe koje to danas ne mogu da priušte, a njih je ogromna većina u Srbiji, verujemo da će i država i jedinice lokalne samouprave dati svoj doprinos da se mreža predškolskih ustanova raširi i da se ostvaruje u tom delu. Mi kod svake teme pričamo o toj decentralizaciji, verujte da je potrebna decentralizacija i predškolskog obrazovanja i vaspitanja, jer je mreža predškolskih ustanova takva kakva je. Što se tiče Predloga zakona o učeničkom i studentskom standardu, mislim da na taj zakon nije bilo nikakvih ozbiljnih primedaba, što se tiče same sadržine i onoga što zakon reguliše. Izneti su jasni i pravedni kriterijumi za korišćenje kredita, dobijanje stipendija. Svideo mi se predlog nekoliko kolega da se razmisli, ima tih amandmana, da studenti koji u redovnom roku završe studije budu oslobođeni vraćanja studentskih kredita, jer bi to bio veliki stimulans najboljima; to je jedan od oblika priznanja za završetak visoke škole u redovnom roku. Zbog svih razloga koje su iznele kolege sa liste ZES, zbog svih razloga koje je iznela i opozicija, a, kažem, nije imala nekih oštrijih kritičkih osvrta na ova dva predloga zakona, SPO će ih u danu za glasanje podržati. Hvala.
Hvala, gospodine Čikiriz. Reč ima gospođa Zlata Đerić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, poštovani predsedavajući, mnogo toga je rečeno o ovim predlozima zakona, a ovim ćemo, kao jedan zaključak, ponoviti, mislim da se ministar tu u potpunosti slaže, da je zaista šteta što svi prosvetni zakoni nisu dobili jedno plenarno zasedanje i što nije o svima zajedno diskutovano, što nisu analizirani, popravljani i usvajani. To je nešto što se iz ove diskusije svih poslanika, i opozicije i pozicije, vidi. Prosveta je, već to rekoh, najvažniji resurs, resurs u ljudstvu, resurs u znanju i resurs naše budućnosti i zaslužuje ovakav pristup, pogotovo što znamo da je ovo ministarstvo jedno od onih ministarstava u kojima se u kontinuitetu radi. Ovi predlozi zakona su već odavno bili pripremani, verovatno i popravljani, pre nego što su došli u Skupštinu. Sa mnogima smo se mogli upoznati i već su sada na sajtu Ministarstva i oni predlozi koji nisu u skupštinskoj proceduri. Dakle, za neku budućnost, praksa bi trebalo da bude da zakoni koji se tiču jedne ovako životne oblasti, važne i velike oblasti, zakoni koji ne mogu da se donose na mah, zakoni kojima se mora nešto uređivati u narednih nekoliko decenija, u kojima svaka promena kasnije vrlo ozbiljne posledice ostavlja, moraju da se donose upravo tako, u jednom globalnom pregledu, u apsolutnom angažovanju svih političkih faktora u ovoj zemlji, kako bismo mogli da imamo pravu državnu strategiju prema prosveti i obrazovanju. Sada imamo oblast kojom se uređuje predškolsko vaspitanje i obrazovanje i oblast kojom se uređuje učenički i studentski standard. Rekla sam na početku današnjeg izlaganja da na same zakone nema mnogo primedaba u tehničkom smislu. Imali smo primedbe koje smo stavili u amandmane. Dobili smo sugestije sindikata i, koliko mogu da vidim, Ministarstvo je prilično ispoštovalo već ranije te sugestije u Predlogu koji je došao pred poslanike. Dakle, konstatovali smo one bolne tačke društva koje se tiču prosvete, obrazovanja i naše budućnosti koju vidimo u svojoj deci, a koje nisu posledica rada ovog ministarstva. Iz ovih zakonskih predloga i iz ove naše diskusije možemo da tražimo da proizađe jedna opšta, drugačija politika, da Vlada primeni drugačiju politiku prema deci, obrazovanju i prosveti u ovom društvu. Dugo smo se rvali, oko dve decenije, evo, konstatujemo i u ovom zakonu, odnosno ovim zakonima, da se stalno nešto ograničava i da su novac i sredstva ograničavajući faktor. Onda to proizvodi jednu diskriminaciju prema onima koji na različite načine nemaju mogućnosti da uživaju u svemu onome što pružaju neke zakonske mogućnosti. Dakle, deca na selu, deca u nekim drugačijim društvenim okruženjima nisu u istom položaju kao deca u gradu. Ono što smatramo da još može da se do usvajanja ovog zakona uradi, to je da se nešto od članova u zakonu popravi amandmanima. Znam da ministar uvek ima dobru volju da interveniše i da će svaki dobro obrazložen amandman biti uvršten u ispravku zakona. Ni ovi zakoni neće do kraja biti savršeni, ali, u svakom slučaju, očekujemo da još mnogo toga u diskusiji u pojedinostima iskristališemo i da ovi zakoni, bar u sledećoj deceniji, ne dožive nikakvu bitniju promenu, da se primenjuju, da se njihova primena na terenu ili u životu strogo kontroliše i da to bude jedna od oblasti u kojoj nema improvizacija, nema nikakvog direktatizma, ništa se ne čini popreko, brzo ili neodgovorno. Ako u taj deo našeg života uložimo i ako ozbiljno budemo sprovodili ono sve što uložimo u prosvetu, nećemo morati da ulažemo u policiju i u zatvore. Hvala lepo.
Reč ima gospođica Marina Raguš.
Gospodine Novakoviću, gospodine ministre, dame i gospodo i, iznad svih i pre svih, građani Srbije, trudiću se da budem koncizna, ne bih volela da se ponavljam. Danas smo imali prilike da čujemo kolege iz različitih stranaka i svako je vrlo temeljno prišao ovoj temi koja je izuzetno značajna za Srbiju ovakva kakva jeste, a trebalo bi da bude. Volela bih, gospodine ministre, da vas pitam – zašto donosimo ovaj zakon danas, posle sedam godina priprema, ili možda više? Ono što bi trebalo da bude prava dilema svih nas koji učestvujemo u ovom procesu, jeste da li ćemo sve ove zakone, zajedno sa svima vama u izvršnoj vlasti, dovesti do one mere da budu primenjivi i da unaprede život onih na koje se zakonska rešenja odnose. Jeste prosta, ali vrlo bolna dilema, da li će taj zakon biti sprovodiv? Šta to znači? Da li postoje resursi da se ovakva zakonska rešenja sprovode? Ukoliko resursi ne postoje, šta mi onda ovde radimo? Da li mi želimo samo da se približimo nečemu što sada deluje više kao iluzorna ekonomska oligarhija, očigledno, samo nekoliko centara moći, zvana EU, tako što ćemo se samo normativno približavati, ili želimo da ispunimo određene standarde koji će značiti unapređenje života i rada u Srbiji? Ako je ovo drugo, onda nemate problem sa SRS-om. Mi se za to zalažemo, mi to želimo, ne samo deklarativno, nego pokušavamo da s ove pozicije koja nam je data damo svoj doprinos, da učestvujemo argumentovano u raspravama, ne bi li se zaista popravio svakodnevni život građana Srbije. Recite mi, gospodine ministre, koliko je dece siromašno u Srbiji? Recite mi koliko je predškolske dece, kada govorimo o ranijim kategorijama društva, uključeno u institucionalne okvire? Recite mi kakve su perspektive za njih? Mi smo imali jednu vrlo zanimljivu analizu pre nekoliko meseci, možda godinu i po dana, da budem preciznija. Jedna nevladina organizacija je pokušala da da odgovor šta je život dostojan čoveka u Srbiji, računajući šta bi to trebalo da spada u okvir potrošačke korpe. Kada su to preveli numerički, to je trebalo da košta hiljadu evra. Otprilike je cifra ostala, tu i tamo s određenim poskupljenjima, i to opet cena koje kontroliše Vlada. Pazite cinizma – znači, za nekih 300 do 500 evra je poskupela potrošačka korpa za život dostojan čoveka, a nominalno su zarade pale. U tom kontekstu, ja vas pitam šta mi radimo ovde s ovim zakonima i da li je ovaj zakonski predlog sprovodiv? Da li je Ministarstvo, mi nemamo tu informaciju, možda grešim, vi ćete me svakako ispraviti, razmišljalo o društvenom, ekonomskom kontekstu usvajanja ovakvog zakonskog rešenja? Ako pođemo od toga, neću se puno baviti intelektualnim floskulama, da je dete otac čoveka i da su ovo najranjiviji periodi u odrastanju i sazrevanju jedne ličnosti, recite mi šta Srbija može da očekuje za 10 godina, u odnosu na predškolski kadar sada? Šta je to što država može da ponudi u smislu materijalno-tehničkih pretpostavki za decu predškolskog uzrasta? Ili, u kontekstu drugog predloga zakona, na koji način mislite da unapredite standarde učeničke i studentske populacije? Neki od nas svakodnevno borave među tom studentskom populacijom. Tvrdim vam da ti mladi akademski građani u velikoj meri, u procentu iznad 70%, žive na granici opstanka, tako što ne mogu da očekuju podršku svojih roditelja, uglavnom rade ne bi li sebe izdržavali u velikim gradskim centrima, a onda od učenja i kvaliteta studiranja skoro da nema ništa. O kvalitetu obrazovnog procesa, koji je izgubio svoju pedagošku dimenziju, ovaj put namerno neću. Ovaj put, s vama, pred očima javnosti, jer ovo je jedina prilika da se vlast i opozicija susreću, ne maliciozno, pozdravljam ovaj poduhvat Ministarstva. Ovo je sjajan potez, samo želim da vas pitam da li je sprovodiv? Da li ste vi, kada ste pripremali ovako dobar predlog, uz manje ili veće izmene i dopune koje ćemo, nadam se, pokušati amandmanima da damo, razmišljali o tim pretpostavkama koje su nužne da učinimo ovo društvo društvom jednakih mogućnosti za početak, društvom u kom će se znati da svako dete, kada se rodi, ima jednaku mogućnost da bude normalna osoba, koja živi životom dostojnim čoveka u Srbiji? S druge strane, da oni koji se staraju o toj deci, u predškolskim ili bilo kojim drugim obrazovnim ili pedagoškim ustanovama, budu motivisani da, takođe, žive životom dostojnim čoveka? Vi imate užasne, začarane ''olimpijske krugove'' siromaštva u Srbiji. Vi imate porodice koje su nestabilne, frustrirane jer ne mogu da zadrže svoja radna mesta, samim tim ne mogu ni svojoj deci da pruže život dostojan čoveka, i ta frustracija se samo uvećava i množi. Kada razmišljamo o predlozima zakonskih rešenja, uvek razmišljamo o onome šta to znači direktno u realnosti. Vrlo često, kada se rasprave odigravaju pred očima javnosti koja nas je dovela u ovaj dom, dešava se da argumentacija ode u nešto što se zove politikantstvo. Recimo, određene stranke ili partije pokušavaju da uzmu jeftine političke poene, pa koriste rečnik koji je više ravan neargumentovanoj raspravi, da budem pristojna, ali vrlo utemeljena konkretnim činjenicama. Od SRS-a nećete to čuti ovaj put, zato što je reč o vrlo osetljivom zakonu, zato što je reč o vrlo osetljivoj oblasti, gde nemamo prava da se igramo, niti da koristimo ili očekujemo jeftine političke poene. Da li vam je lako? Nije. Mi mislimo da vam je užasno teško. Ali, s druge strane, dozvolićete, gospodine ministre, vi ste preuzeli odgovornost da unapredite ili, makar, pružite nadu onima na koje se odnose zakonska rešenja, da postoji neki okvir, da je to ostvarivo, da neće čekati reforme, neka druga, bolja vremena i ko zna da li će ta druga bolja vremena doći. Ono što očekujemo tokom ove rasprave da čujemo, bez namere da zalazim u pojedinosti, jeste šta ste konkretno osmislili da predškolske ustanove geografski budu raspodeljene kako treba, da nema čekanja, da postoje normalni uslovi, dakle, resursi koji će pružiti detetu u tom osetljivom periodu normalno odrastanje, i kakve su perspektive? Mi se vrlo često u ovakvim raspravama, pogotovo o ovako osetljivim temama, oslanjamo, nećete zameriti, nadam se, ali smo očekivali neku vrstu pretpostavki s vaše strane, makar u vidu informacije, ali i određene radove naučnih radnika, koji, čak, i ne gravitiraju desnici. Naprotiv, za neke od njih može da se kaže da gravitiraju levici ili centru. S namerom to radimo, kako bismo sebi dali perspektivu objektivnosti prilaska temi. Meni bi, takođe, bio zanimljiv podatak o tome koliko nosilaca vlasti svoju decu upisuje u privatne škole i deca kojih nosilaca vlasti su u okviru državnog sistema obrazovanja? Zašto? Zato što je to pravi primer prakse. Ukoliko verujete da je naše školstvo dobro i ukoliko verujete da je ovaj zakon sprovodljiv, onda vaša deca idu u državne škole. Ukoliko ne verujete, onda vaša deca idu u privatne škole. Tu prestaje svaka dalja priča, ili počinje neka sasvim druga rasprava. To je ona rasprava koja treba da se odvija u ovom parlamentu. Mi ovde ne smemo da slušamo da živimo sjajno i da su perspektive sjajne. Znamo kako izgleda naš bruto društveni proizvod, znamo šta ne funkcioniše, znamo da je stopa inflacije visoka i znamo da idemo ka periodu koji će biti težak za tranziciju u Srbiji. Ono što nam je dalo jedan poseban, novi okvir, jeste rad dr Emine Kopas-Vukašinović, koja radi u Institutu za pedagoška istraživanja. Pretpostavljam da ste imali u rukama ovaj naučni rad. Nama je dao samo delimično sliku. Pretpostavljam da skoro nije izvršeno empirijsko istraživanje u smislu predškolskih ustanova ranjivih kategorija društva, o procentu obuhvaćene dece, makar je nisam uspela da dođem do toga. Očekivala sam da uoči ove rasprave dobijemo neku vrstu informacije, makar statističke ili u smislu nekog empirijskog istraživanja koje je radila Grupa 484, da imamo makar sliku, da možemo da vidimo i da osetimo kako to izgleda u realnosti i šta bi to trebalo ovaj predlog zakona da popravi. Ovaj rad je objavljen prošle godine. Nećete zameriti zato što to nisu ažurirani podaci. Nemamo sveže podatke. Ono što je ona primetila to je da je vrlo teška situacija kada je reč o implementiranju određenih strategija koje su određene međunarodne institucije usvojile, a u sklopu Strategije smanjenja siromaštva, pa se samim tim odnose na ovaj predškolski deo. Ono što je za mene bio vrlo frapantan podatak iz ankete o životnom standardu stanovništva iz 2002. godine, jeste da je 10,6% stanovnika na teritoriji Srbije, tada se već računalo bez Kosova i Metohije, evidentirano kao siromašno. Pojedinci su svrstani u siromašne jer je njihova dnevna potrošnja iznosila manje od 2,4 američka dolara. Pitam vas, koliko dnevna potrošnja iznosi danas, sedam godina kasnije i posle svetske ekonomske krize? To je vrlo značajan podatak. Možda sam vas zbunila, ali u kontekstu tog podatka možemo da razmišljamo o sprovodivosti ovog zakona. Taj podatak govori o slici društva, bez namere da sipamo državi optimizam, jer to nije pozicija opozicije. Trudićemo se da uputimo vrlo korektnu i argumentovanu kritiku, s namerom da toj deci bude bolje i da poradimo na tome da sva ta deca imaju jednaku mogućnost kao i sva ostala deca da žive životom dostojnim čoveku. Ono što je vrlo značajna činjenica, koja je nas frapirala, jeste da izvestan procenat dece u Srbiji odrasta u porodicama koje nisu egzistencijalno obezbeđene, nemaju mogućnosti, s obzirom na nizak nivo obrazovanja, da steknu dovoljno materijalnih sredstava za život, i ta deca najčešće nisu u sistemu institucionalnog predškolskog vaspitanja i obrazovanja, već se nalaze u grupi, verujem da i to znate, sociolozi to u poslednjih nekoliko godina koriste umesto termina ''osiromašene kategorije'', društva socijalno isključenih; nekako se vezuje jedno s drugim, a deluje i pristojnije. Prema podacima iz 2002. godine, u Srbiji je evidentirano 250.000 siromašnih domaćinstava. Koliko smo imali prilike da saznamo, ove godine oko 700.000 ljudi živi ispod donje granice siromaštva. Hajde da vidimo kakav je podatak za decu, kako deca tih ljudi žive, kako izgleda jedan njihov prosečan dan u godini. Sada pokušavam, u vremenu koje mi je dato u okviru grupe, samo da nabacim neke teme o kojima bi valjalo popričati, da bismo shvatili da li će ovaj zakon biti sprovodiv u narednih pet ili narednih 15 godina i da li će naša deca bolje živeti u narednih pet ili možda u narednih 15 godina. U saradnji sa Republičkim zavodom za statistiku, UNICEF je sačinio izveštaj o siromaštvu dece, njihovoj socijalnoj isključenosti, na osnovu pokazatelja za 2006. godinu. Žao mi je, gospodine ministre, što ne mogu hronološki da idem, ali vreme mi ne dozvoljava, znam da ćete steći sliku, a imate tu, koliko vidim, zaista adekvatan kadar da vam pripomogne u ovome što pokušavam da odmotam kao film pred očima javnosti u Srbiji. Dakle, na osnovu pokazatelja za 2006. godinu, istaknuta je potreba da se stvore uslovi kako bi se ostvario sve veći obuhvat dece u sistem predškolskog vaspitanja i obrazovanja u Srbiji. Među strateškim ciljevima u oblasti obrazovanja, Nacionalnim planom akcije za decu određeno je povećanje njihovog obuhvata kvalitetnijim predškolskim vaspitanjem i obrazovanjem, s posebnim merama za decu socijalno isključenih grupa. Imajući u vidu činjenicu da se propušteno u predškolskom periodu teško može u starijim uzrastima nadoknaditi, ova tema je vrlo ozbiljna, vrlo osetljiva i niko nema prava da se politikantski odnosi prema njoj. Zato se nadam da će rasprava biti potkrepljena samo činjenicama. Preliminarni rezultati anketnog istraživanja višestrukih pokazatelja, nastavlja ovaj stručnjak, položaja žene i dece u Srbiji, pokazuju da preko 90% najsiromašnije i 96% romske dece nije obuhvaćeno predškolskim vaspitanjem i obrazovanjem. Kada znamo da je među siromašnima najviše onih koji su na najnižim nivoima obrazovanja, sigurno je da ovu oblast društvenog života možemo da odredimo kao jednu od ključnih za implementaciju Strategiju za smanjenje siromaštva u Srbiji. Ovde ću da napravim pauzu, viđaćemo se ovih dana. Vreme nam je uskraćeno, a moje kolege hoće da iz neke svoje perspektive daju doprinos ovome. Ako ga nemate, mogu vam dostaviti rad gospođe Emine, vrlo je kvalitetan; koristila se podacima do kojih je mogla da dođe, posebno na osnovu empirijskog istraživanja Grupe 484. Gospodine ministre, nadam se da smo se vi i ja, kao i vaše kolege, savršeno dobro razumeli. Pretpostavljam da će se s tim složiti sve ostale kolege, zato što nam je svima cilj da ovoj deci koja dolaze omogućimo kontekst u kome će, za razliku od nas, imati jednaku šansu za život dostojan čoveka. Hvala vam.
Hvala vama. Sedamnaest i po minuta od vremena Poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Pejčić. Vreme vaše poslaničke grupe je jedanaest minuta i deset sekundi.
Hvala. Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, poštovano predsedništvo, ministre, predstavnici Vlade, pred nama su dva zakona iz oblasti prosvete. Pošto smo usvojili jedan ''krovni'' zakon, Zakon o osnovnom sistemu obrazovanja, vreme je bilo da razradimo tu materiju. Međutim, moram na početku izraziti žaljenje zbog toga što su ova dva zakona sublimirana u jednu tačku i zato što se o njima ne raspravlja posebno. Mislim da i vi delite moje mišljenje, kao i vaše kolege, da je o ovim zakonima trebalo pričati ponaosob. Dobra je praksa, gospodine ministre, što ste posetili Poslanički klub Demokratske stranke Srbije. Vi ste jedan od nekolicine ministara koji posećuju redovno poslaničke klubove, gde prezentuju svoje zakone, gde u bliskom kontaktu s poslanicima primaju određene sugestije, određene inpute, i nadam se da ste pregledali naše amandmane, koji su suvisli i kvalitetni, i da ćete određene amandmane ugraditi u ove zakone. Kada pričamo o prosveti, onda moramo da znamo da je to jedan od osnovnih stubova jedne zemlje i zato je bitno kakve ćemo zakone danas doneti, zbog budućih generacija. Mnogo je bilo eksperimentisano u prošlosti s našim generacijama, što se i odrazilo na te generacije, kao i na celokupno naše društvo. Poslanička grupa Demokratske stranke Srbije je ozbiljno i studiozno pristupila ovim zakonima, uradila je određeni broj amandmana, koji su, kao što rekoh, suvisli i osnovani. Neki su tehničke prirode, neki su suštinske prirode. Naša intencija je bila da popravimo tekst zakona. Kada je reč o zakonu o predškolskom vaspitanju i obrazovanju, možda ću ponoviti ono što su rekle moje kolege, da je ovaj zakon rađen skoro devet godina, verovatno, studiozno, i da se dugo čekalo na njega. Ovaj zakon je trebalo možda mnogo ranije da se donese, jer nije pet do dvanaest, već je dvanaest i petnaest za nas, za našu naciju, kad je reč o njegovom donošenju. Ako pogledamo statističke podatke, da je naša zemlja treća od pozadi po broju obuhvatanja dece predškolskim ustanovama, onda je trebalo ovaj zakon mnogo ranije da donesemo. Ne imputiramo da ste vi krivi za ovaj zakon, ali će sigurno nacija pretrpeti određene konsekvence. Mi smo analizirali ovaj zakon i na osnovu toga imamo određene sugestije. Pre svega, gospodine ministre, imamo sugestije kada je reč o jeziku. Ovde je bilo polemika o tim dvojezičnim odeljenjima. Naime, mišljenja smo da ste vi, kao inokosni organ, taj koji treba da propiše dvojezično ostvarivanje vaspitnog rada, da odredi način korišćenja jezika nacionalnih manjina i da to treba uskladiti s ovim zakonom. Takođe ste rekli, gospodine ministre, da su Republika, autonomne pokrajine, lokalne samouprave, dužni i jedini koji mogu osnovati predškolske ustanove. Ono sa čime se ne slažemo u ovom članu, to je mogućnost formiranja ustanova za od pet do sto vaspitnih grupa. Mislimo da je to veliki galimatijas i da je najbolje formirati odeljenja do 50 grupa, zbog kvalitetnijeg rada, kvalitetnijeg praćenja vaspitača i profesora pri radu. Naime, određene lokalne samouprave su se žalile da ne mogu na taj način reagovati, pa smo proverili tu mogućnost. Oni su se žalili da Ministarstvo prosvete ne šalje dovoljno transfere i da ne mogu organizovati ta odeljenja. Međutim, iz samog Ministarstva smo dobili dokument da vi na vreme transferišete sredstva prema lokalnim samoupravama, a druga je stvar što oni ta sredstva koriste u druge svrhe. Time bi trebalo da se pozabave druge institucije, mislimo na budžetsku inspekciju, koja treba da preispita ove stvari. Kada je reč o osetljivim grupama, vi ste u jednom članu naveli, u nomenklaturi, koje osetljive grupe imaju prednost pri upisu. Mislimo da je taj amandman u koliziji sa Zakonom o diskriminaciji, pošto te socijalne grupe još nisu definisane. Mi smo uložili jedan amandman koji samo govori o osetljivim grupama. Mislim da to tako treba da ostane. Kada je reč o stručnoj službi, o vaspitačima i o drugim ljudima koji se bave vaspitno-obrazovnim radom, videli smo jedan propust, verovatno, tehničke prirode. U poglavlju 5. stoji da treba pedagoški asistent, a u članu 35. ga nema. Verovatno je greška tehničke prirode i verovatno ćete to uvrstiti u član 35. koji govori o tim vaspitačima. Mi smo amandmanom zatražili da taj pedagoški asistent ima najmanji treći stepen obrazovanja, kako bi mogao da se bavi tim poslom. Toga u ovom zakonu nema, pretpostavljam da je opet tehničke prirode i da ćete vi to, takođe, implementirati u ovaj zakon. Drugo, pošto je reforma srednjeg obrazovanja, pretpostavljamo da ima prostora i za druge obrazovne profile, pa smo tako mislili da bi bilo dobro da u ovoj nomenklaturi vaspitača stoji i – pedijatrijska sestra tehničar, koja bi mogla, sa svojom kompetencijom, da se u toj nomenklaturi nađe. Ono što je bitno, gospodine ministre, mi smo tražili jednim amandmanom da školovanje za pripremni predškolski program mora biti besplatno, kao što je i osnovno školovanje, samo da se naznači u tekstu zakona da će tako i biti. Kada je reč o zakonu o učeničkom i studentskom standardu, DSS je ozbiljno pristupila ovom zakonu, analizirala ga je, jer mislimo da je ovaj zakon i te kako bitan za buduću inteligenciju, za one ljude koji će u nekom narednom periodu voditi ovu zemlju, a mi smo ti koji treba da im stvore uslove i pretpostavke da se kvalitetno školuju. Mi smo uložili određeni broj amandmana, naročito oko uslova prijema u učeničke i studentske domove, kao i njihove obaveze i prava, posebno u vezi s upotrebom i konzumiranjem narkotika, jer mislimo da su takvi studenti i učenici latentna opasnost za sve one koji žive u studentskim domovima. Iskoristio bih priliku, gospodine ministre, da vas upoznam s jednim problemom koji se desio u lokalnoj samoupravi Leskovac. Znate ko je tamo predsednik Skupštine opštine, ne bih sada da pričam o imenima. Naime, SO Leskovac je na prethodnoj sednici imenovala članove školskog odbora i saveta roditelja. Normalno, to je u školi urađeno na kvalitetan način, onako kako nalaže Zakon o osnovama sistema obrazovanja. Tajnim glasanjem su izabrana tri roditelja, dostavljen je zapisnik školskoj upravi. Vi znate da je tripartitni školski odbor. Lokalna samouprava je izglasala te ljude, da bi na sledećoj sednici, bez ikakvih argumenata, razrešila iste te članove i sada Ekonomska škola "Đuka Dinić" u Leskovcu ima samo šest članova školskog odbora, što je veliki paradoks i sramota za samu lokalnu samoupravu, jer je na brutalan način prekršila Zakon o osnovama sistema obrazovanja. Dakle, očekujemo od vas da reagujete, gospodine ministre. Mi smo podneli i krivičnu prijavu prema načelnici društvenih delatnosti zbog falsifikovanja ovog dokumenta. Takođe ćemo se obratiti i Ministarstvu za državnu upravu i lokalnu samoupravu da poništi ovu odluku Skupštine, a nadam se da ćete vi iskoristiti svoj autoritet i pomoći ovoj školi da popuni taj školski odbor. Zahvaljujem.
Hvala, gospodine Pejčiću. Reč ima gospođa Olena Papuga.
Poštovani predsedavajući, ministre Obradoviću, predstavnici Vlade, kolege poslanici, danom stupanja na snagu zakona, delatnost predškolskog vaspitanja i obrazovanja će postati deo sistema obrazovanja i po prvi put će se zakonom urediti osnovi sistema obrazovanja, na koje se jako dugo čekalo. Dobro znamo da je tekst Nacrta zakona o predškolskom vaspitanju i obrazovanju razmatran duže vreme i u Ministarstvu i na javnim raspravama, čiji su nosioci bili resorno ministarstvo, kao i vaspitači koji rade u toj oblasti. Oni su upozoravali na to da donošenje takvog zakona treba da bude prioritet, jer predškolske ustanove funkcionišu bez svog zakona. Ovaj zakone je u članovima 5, 9. i 17, ima osam tih članova, odredio oblast predškolskog obrazovanja koja se odnosi na izučavanje maternjeg jezika nacionalnih manjina. Članom 5. se konstatuje postojeće stanje, odnosno omogućava vaspitno-obrazovni rad predškolske dece na maternjem jeziku u sredinama u kojima u većem broju žive pripadnici nacionalne manjine, što i dalje treba ostvarivati i unapređivati. Dvojezičnu pedagošku praksu, odnosno vaspitno-obrazovni rad u dvojezičnim vaspitnim grupama iz članova 5. i 32. je, takođe, moguće ostvariti i u sredinama gde žive pripadnici nacionalnih manjina, što treba pozdraviti. Međutim, zbog migracionih kretanja i manjeg broja nacionalnih manjina u većim gradskim sredinama, gde ne postoji mogućnost formiranja vaspitnih grupa u kojima bi se vaspitno-obrazovni rad odvijao na maternjem jeziku, pozdravljam mogućnost ostvarivanja aktivnosti koje se odnose na izborne programe, a ta je mogućnost data u članovima 17. i 26. Što se tiče drugog zakona, praksa je pokazala da je učenički i studentski standard specifičan kao sistem da ne može da funkcioniše u zakonu koji se odnosi na sistem srednjeg obrazovanja. To je iziskivalo samostalni zakon. Zato pozdravljam što donosimo, tj. danas raspravljamo o tom drugom zakonu. Hoću još jedanput da naglasim da će poslanici LSV-a glasati za predloge ovih zakona, ali molim resorno ministarstvo da usaglasi član 12. zakona o učeničkom standardu, pošto nije u skladu sa Zakonom o nacionalnim savetima. Znamo da je Zakon o nacionalnim savetima donesen 31. avgusta, tako da to nije vaš propust, u suštini, još uvek ima vremena za tako nešto. Hvala.
Hvala, gospođo Papuga. Sada ću da pročitam redosled govornika, zbog toga što je stalnim pretumbacijama ovaj redosled… Da, zbunio sam se. To otprilike izgleda ovako i to nije dobro, jer se ta disciplina u redosledu poremeti. Sledeći ima reč gospodin Goran Mihajlović, pa gospodin Milan Vučković, onda gospoda Dušan Marić, Srđan Milivojević i Milan Avramović, zatim, gospođica Jadranka Jovišić, gospodin Slađan Mijaljević i, na kraju, gospođica Tijana Nikolić. Time bi lista bila iscrpena. Hvala na razumevanju. Reč dajem gospodinu Goranu Mihajloviću, kao što sam rekao. Hvala.
Lepo, gospodine Novakoviću. Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, danas u okviru ove sednice raspravljamo o dva predloga zakona vezana za obrazovanje i vaspitanje, a to su Predlog zakona o predškolskom vaspitanju i obrazovanju i Predlog zakona o učeničkom i studentskom standardu. Oba ova predloga zakona su vrlo delikatna i specifična, iz prostog razloga što obuhvataju dve veoma osetljive kategorije. Prva kategorija su deca predškolskog uzrasta. To su deca, kao što je poznato, koja su najmlađi subjekti našeg obrazovno-vaspitnog sistema i samim tim su ciljevi obrazovanja i vaspitanja mnogo drugačiji u odnosu na populaciju starijeg uzrasta. Znamo, isto tako, ta je praksa pokazala, da što se pre ta deca uključe u predškolsko vaspitanje, lakše se socijalizuju i kasnije snalaze u društvu i životu uopšte. Druga kategorija su učenici i studenti, koji, po pravilu, uvek traže znatno više od onoga što im se zvanično nudi, bilo da su u pitanju smeštaj, prava ili određena materijalna ili druga davanja, pa samim tim svaka vlada i svaka vlast znaju da s ovom kategorijom treba biti maksimalno obazriv. SRS, kao i uvek, ovoj problematici daje veliki značaj. U prilog tome ide činjenica da smo mi na ova dva predloga zakona podneli, ako sam dobro izbrojao, nekih 63 amandmana, 13 na ovaj predlog o predškolskom obrazovanju i 50 amandmana na Predlog zakona o učeničkom i studentskom standardu. Te amandmane ćemo braniti i obrazlagati kada bude bila rasprava u pojedinostima. Pošto je ovo rasprava u načelu, iznećemo neka naša generalna zapažanja i sugestije. S obzirom na to da su moje uvažene koleginice Nataša Jovanović i Radica Jocić vrlo detaljno i podrobno obrazložile zakon o predškolskom obrazovanju i vaspitanju, ovom prilikom ću se nadovezati na to njihovo izlaganje i fokusiraću se malo više na ovaj drugi zakon – o učeničkom i studentskom standardu, kako bi građani Srbije stekli zaokruženu celinu o stavovima naše poslaničke grupe. Kada govorimo o zakonu o učeničkom i studentskom standardu, treba da znamo da je taj zakon u tesnoj vezi sa druga dva zakona koja smo u ovoj skupštini već usvojili, a to su Zakon o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja, koji je usvojen prošle, 2009. godine, i Zakon o visokom obrazovanju, koji je usvojen 2005. godine. Međutim, oba ova zakona su bila opšteg karaktera, jer su tretirali svaki svoju problematiku, dok je zakon o studentskom i učeničkom standardu specifičan, jer je specifična i problematika koju on tretira. Inače, prvi zakon kod nas o učeničkom i studentskom standardu donet je 1992. godine, pa je nešto neznatno modifikovan 1993, 1994. i 2005. godine, ali pošto je to bio zakon ondašnje države SRJ, predlagač je našao za shodno da predloži nov zakon, kako bi on bio usklađen sa pravnim sistemom i novim ustavom Republike Srbije. Postoje dve stvari koje mi se čine vrlo pozitivnim kod ovog zakona. To je što se ovog puta nigde u obrazloženju ne pominju niti EU, niti neke druge međunarodne organizacije. Čini mi se da je Vlada po prvi put pomalo mislila i svojom glavom, što bi trebalo da bude praksa i u budućim prilikama, jer se zakoni ne donose za strane naručioce, nego za građane Srbije i za njihove interese. Druga dobra stvar je što nema dodatnih novčanih sredstava za realizaciju ovog zakona, ni neke nove agencije za njegovo sprovođenje, što je, kao što znamo, bila gotovo svakodnevna praksa kod prethodnih zakona. Sada ću dati jednu kratku analizu, odnosno glavne sugestije naše poslaničke grupe na ovaj predlog zakona, ali ne na pojedinosti, nego na generalne stvari, pošto je ovo načelna rasprava. U prvoj glavi, gde su date osnovne odredbe, navedeni su predmet, cilj zakona, subjekti na koje se odnosi itd. U jednom delu ove glave kaže se da, pored državljana Republike Srbije, pravo na usluge učeničkog i studentskog standarda imaju i oni učenici i studenti koji imaju državljanstvo neke od država u regionu, takođe, i državljani neke strane države. Nisam mogao tačno da shvatim na koje se to države u regionu misli. Nelogično bi bilo da ti učenici i studenti imaju ista prava kao naši državljani. Zbog toga predlažem da se tu nekim podzakonskim aktom, koji će kasnije biti donet, ovo malo bliže obrazloži, jer je sigurno da to nisu iste kategorije – student naš državljanin i student strani državljanin. Drugo, ponoviću nešto što sam juče istakao na sednici Odbora za prosvetu, gospodin ministar i njegovi saradnici su bili prisutni, znaju o čemu se radi, ali zbog ostalih narodnih poslanika. Kada su u pitanju osetljive kategorije, u zakonu je navedeno da su to deca palih boraca, pa onda raseljena lica, romska populacija itd. Pitao bih – šta je sa decom učesnika ratova od 1990. do 1999. godine? Jer, ti ljudi, vidite, svakog dana protestuju, traže da se ispune njihova prava, zaslužena prava, ali Vlada nikako da im izađe u susret, pa eto prilike da se u ovom predlogu zakona, nekim podzakonskim aktom, daju neke beneficije za ovu decu, koja bi imala prednost pri dobijanju doma, odnosno ostalih usluga vezanih za studentski i učenički standard. Dalje, u glavi 3. je izvršena kategorizacija ustanova učeničkog standarda na četiri grupe, i to na dom učenika, učenički centar, učeničko odmaralište i učenički kulturni centar, dok su ustanove studentskog standarda kategorizovane u tri grupe: studentski centar, studentsko odmaralište i studentski kulturni centar.To je samo po sebi u redu da član 32. ne predviđa mogućnost da usluge u studentskom i učeničkom standardu može pružati i druga organizacija, odnosno drugo pravno ili fizičko lice, na osnovu ugovora zaključenog s Ministarstvom i u skladu sa Zakonom o javnim nabavkama. Zar vam se ne čini da ovaj član daje mogućnost za velike manipulacije, jer ako tome dodamo i član 23, koji predviđa i neku drugu delatnost u ovim ustanovama, odnosno usluge koje se mogu pružati trećim licima, ko garantuje da se jednog dana te ustanove neće pretvoriti u neke ustanove hotelskog tipa ili tome slično? Nažalost, mi u ovoj zemlji imamo mnogo takvih primera gde su fabrike koje su privatizovane izgubile svoju namenu, čak su i vojni objekti, pojedine kasarne, rasprodati, pa su postali magacini i slično. Znači, ovo je latentna opasnost da ustanove učeničkog i studentskog standarda vremenom odu dalje od svoje prvobitne namene. Dalje, u glavi 4. govori se o ustanovama studentskog i učeničkog standarda. Da ne bih sad sve ponavljao, reći ću šta je naša glavna primedba. To je broj članova upravnog odbora u pojedinim ustanovama. Konkretno, smatramo da je premalo ljudi u upravnom odboru iz reda zaposlenih. Evo nekoliko primera. Predviđeno je da ustanove učeničkog standarda imaju sedam članova upravnog odbora – tri iz reda osnivača, dva iz reda roditelja i samo dva iz reda zaposlenih. Isto i ustanove studentskog standarda, ako je do 1500 mesta smeštajni kapacitet – devet članova upravnog odbora, a samo dva iz reda zaposlenih, odnosno za ustanove preko 1500 mesta – 13 članova odbora, od toga samo tri iz reda zaposlenih i, na kraju, u studentskom kulturnom centru – devet članova odbora, opet samo dva iz reda zaposlenih. Smatramo da je to premalo i da se ovim vrlo lako može izvršiti dalja politizacija ovih ustanova, što ne bi trebalo da bude cilj nikome od nas. Preskočiću 5. glavu. U 6. glavi se govori o Republičkom fondu za razvoj naučnog i umetničkog podmlatka. Dati su uslovi za dobijanje stipendija za posebno nadarene i talentovane učenike i studente. Izvori finansiranja u ove svrhe jesu budžet Republike Srbije, pa onda donacije i pokloni, kao i drugi izvori. Iz iskustva znamo da su ove donacije i drugi izvori vrlo nesigurni i nestabilni izvori prihoda, pa ostaje kao primarni budžet Republike Srbije. Postavio bih pitanje – da li je ovih 8,4 milijardi dinara, koliko je predviđeno budžetom za 2010. godinu za učenički i studentski standard, dovoljno za finansiranje ovog fonda? Jer, citiraću nešto što je gospodin ministar rekao na sednici Odbora za prosvetu 11. decembra 2009. godine. On je tada izjavio da 97% sredstava iz budžeta prosvete odlazi na zarade za zaposlene. Da li se onda od onih 3% preostalih za celokupnu prosvetu može finansirati jedna ovakva institucija kakav je ovaj fond za talentovane učenike? Naredne tri glave – 7, 8. i 9, bave se finansiranjem subjekata učeničkog i studentskog standarda. Smatramo da je ovo mnogo manje osetljiva problematika nego finansiranje ustanova predškolskog obrazovanja i vaspitanja, jer, kao što znamo, tamo postoji velika varijacija od jedne do druge lokalne samouprave. Predlažemo da se to na neki način ujednači, da bi ljudi u predškolskom ustanovama koje obavljaju isti posao bilo gde, na severu ili na jugu Srbije, imali istu nadoknadu za svoj rad. Na kraju, želeo bih još jednom da istaknem da će naša poslanička grupa, u okviru rasprave u pojedinostima, kada ova 63 amandmana dođu na red, detaljno građanima Srbije obrazložiti naše stavove o ovim pitanjima koja su vrlo važna i zadiru u samu suštinu zakona o obrazovanju i vaspitanju. Hvala.
Hvala lepo. Iskorišćeno je 13 minuta i 25 sekundi od vremena Poslaničke grupe. Reč ima gospodin Milan Vučković.
Uvažene kolege narodni poslanici, drago mi je da posle svih tih promena redosleda imam priliku da vam u nekoliko minuta izložim zašto mislim da treba glasati za zakone koji su na dnevnom redu. Svoju pažnju, odnosno vašu pažnju i svoje vreme ću usmeriti, pre svega, na Predlog zakona o učeničkom i studentskom standardu, o tome kakvi su studentski domovi, kako izgledaju prostorije u kojima studenti borave i spavaju, kakva je hrana u studentskim centrima, kakva je ponuda u studentskom kulturnom centru. Ne govorimo o našim učenicima i studentima samo to koliko su nam oni važni, mi kao društvo i kao Parlament koji donosi neke zakone. Takođe im kažemo koliko je obrazovanje važno za njih i njihovu budućnost, za njihovu perspektivu, koliko se znanje i obrazovanje isplati u Srbiji. Zbog toga, iako se ovaj zakon direktno ne odnosi na samu nastavu, niti na ono što je metodologija učenja, on je od suštinske važnosti. Ovaj zakon, odnosno njegova primena, a nadam se da ćemo ga izglasati sa što većom većinom, dovešće do toga da institucije i ustanove studentskog standarda bolje funkcionišu. U praksi će to značiti da će svako ko prvi put, otac ili majka, šalje svoje dete u veći grad, ili veliki grad, imati makar 1% manje brige oko toga ko će ga tamo sačekati, da li će imati dobru hranu, da li će mu biti toplo, da li će morati da se brinu oko elementarnih stvari ili ne, pošto ovaj zakon tretira i druge ustanove, kao što su studentski kulturni centar, odmor i rekreaciju, odnosno oporavak studenata i učenika, čime je još značajniji. Očekujem da se, osim kvaliteta, poveća i kvantitet ustanova, kroz nekoliko rešenja. Mislim da je to omogućeno. Ovaj zakon, odnosno Predlog zakona ne polazi od toga da smo Švedska i da možemo da ostvarimo sve. On uvažava realnost, ali predlaže neke konkretne stvari koje će u budućnosti dovesti do toga da studentske i učeničke ustanove bolje funkcionišu. Pre svega, reč je o nekoliko vrlo efektivnih rešenja. Jedno od njih jeste decentralizacija kod osnivanja. Čuli smo od strane opozicije nekoliko puta danas da je to pogrešno. Član 24. kaže – ustanovu može da osnuje Republika Srbija autonomna pokrajina, jedinice lokalne samouprave i drugo domaće ili strano pravno ili fizičko lice. Mislim da je jako važno, s obzirom na to da je to do sada mogla da radi samo Republika Srbija, što je osnivanje ovih ustanova decentralizovano. Naročito je značajno to što lokalne samouprave sada mogu da osnivaju ustanove studentskog i učeničkog standarda, zbog toga što ljudi u lokalnim samoupravama raspolažu i potrebnim znanjima, vrlo često i prostorom da tako nešto urade, a kapaciteti su apsolutno ispod potreba građana Srbije i našeg obrazovnog sistema. Ako se ograničimo samo na studentske centre, a ja ću se ograničiti samo na moj grad, Kragujevac, u studentskim centrima danas boravi 630 studenata u Kragujevcu. Ako znamo da je broj studenata koji studiraju na kragujevačkom univerzitetu, a koji nisu iz Kragujevca, preko deset hiljada, onda vidite da ti ljudi, takođe, negde moraju da spavaju, moraju i da se hrane, a to je najčešće po privatnim stanovima. Mislim da je to prilika i za lokalne samouprave da takvu šansu iskoriste i ovo je mogućnost i da se kapacitet poveća, da se omogući da u nekim kvalitetnim uslovima živi veliki broj tih studenata, koji, inače, moraju da se snalaze privatno i da plaćaju rentu privatnim vlasnicima stanova. Iako s ekonomske tačke gledišta to nije loše za grad Kragujevac, mislim da je mnogo kvalitetnije da žive u studentskim domovima i da se tu hrane. Drago mi je što je ministar pomenuo da će u Nišu biti izgrađen jedan takav centar, ali nadam se da ni Kragujevac neće biti zaboravljen. Ako vam treba jedan par ruku, da nosim šta god treba, cigle, evo, tu sam, ili bilo kakva druga pomoć, a mislim da ćete takav odgovor dobiti od svih u Kragujevcu. Pored ovoga, drago mi je što je velika pažnja posvećena tzv. osetljivim grupama. To je jedna civilizacijska tekovina, da se posebna pažnja obrati na one koji imaju posebne potrebe ili koji potiču iz marginalizovanih grupa. To je nešto što bih istakao i pohvalio u ovom predlogu zakona, između ostalog. Mnogo toga je rečeno i o Republičkom fondu za razvoj naučnog i učeničkog podmlatka i drago mi je što je ministar u diskusiji razvejao neke dileme, pogrešne pretpostavke koje su iznosili neki poslanici, ali mi je žao ono što sam čuo da osnivanje ovog fonda ovim zakonom nećepodrazumevati veća sredstva. Nadam se da će biti većih sredstava u budžetu, ako ne za ovu, onda za naredne godine, jer nam je to jako bitno. Drago mi je što postoji koordinacija s drugim ministarstvima, s obzirom na to da sam i sam primetio, čitajući razne strategije zakona i uređenja naše države, da postoje fondovi koji se vrlo često preklapaju. Znate, kao u matematici, kad se preklapaju skupovi u određenim tačkama. Mislim da treba to sve koordinisati, jer svi se oni, ni manje ni više, finansiraju iz jedne iste tačke, a to je od naših građana, odnosno budžeta Republike Srbije. Ono što bih naglasio jeste i jedan demokratski princip koji je ugrađen u ovaj predlog zakona, a to je da oni kojih se tiče, pre svega, ova materija, budu učesnici, kroz upravne odbore, u odlučivanju u ustanovama. Kod učenika su to njihovi roditelji, a kod studenata, sami studenti. To je u redu i vidim da se taj princip i kod drugih predloga zakona koji su se donosili u prethodnom periodu ispred Ministarstva prosvete poštuje, i kada je reč o srednjim školama, i kada je reč o osnovnim i svim ostalim ustanovama koje su pod ingerencijom Ministarstva prosvete, i da će biti tako i dalje. Kao neko ko je stranački aktivista i političar po profesiji, jer sam poslanik, naglasio bih da nam je neophodna depolitizacija studentskog organizovanja i rada studentskih ustanova i to je nešto što je uneto u ovaj zakon. Meni je to jako drago, jer ne smemo da dozvolimo da se na tu materiju u Srbiji reaguje na pogrešan način, pošto zakoni fizike i hemije važe svuda jednako, a zakoni politike i odnosa ne važe baš svuda jednako. Ono što je u Švedskoj kompatibilno, to u Srbiji izaziva pogrešnu reakciju, tako da je, iako su standardi u mnogim zapadnim zemljama drugačiji, kod nas dobro što je odvojena politika od studentskog organizovanja. To je za pohvalu i očekujem da to i drugi poslanici podrže. Zadovoljan sam i čestitam Ministarstvu na tome što je u izradu ovog zakona i u javnu raspravu uključilo sve relevantne činioce, i studentske organizacije, i zdravstveno-potporna udruženja, studentske kulturne centre. Znam, jer sam razgovarao s njima, da su svi oni bili uključeni u javnu raspravu i da su svojim predlozima doprineli da ovaj zakon bude kvalitetan kao što jeste. S obzirom na to šta smo čuli danas od strane opozicije, siguran sam da su svi uočili da nemaju nekih posebnih zamerki na ovaj predlog zakona. U ovom parlamentu smo doneli mnogo zakona u prethodnoj godini. U ovoj godini je krenulo sve kako treba i svi oni su jako važni za građane Srbije, jer menjaju realan život u Srbiji. Ovi zakoni zaslužuju naš poseban senzibilitet i posebnu pažnju, jer se tiču naše budućnosti i onih koji treba da nose budućnost Srbije u narednom periodu. Zbog toga ću još jednom naglasiti da je neophodno da glasamo za ovaj zakon i drago mi je što je diskusija pokazala da nemamo velikih prepreka da to mirne savesti učinimo. Hvala.
Hvala vama. Osam minuta i 15 sekundi. Reč ima narodni poslanik gospodin Dušan Marić.
Hvala. Dame i gospodo, iskoristiću ovu priliku da se osvrnem na dva zakonska rešenja iz Predloga zakona o predškolskom vaspitanju i obrazovanju. U članu 11. predviđa se da predškolske ustanove u Srbiji mogu da osnivaju i stranci. Mi iz SRS-a smatramo da je to nedopustivo, iz sledećih razloga. Činjenica je da su deca u Srbiji već izložena teroru koji SAD i druge razvijene zemlje vrše kroz televizijski program, crtane filmove, video igrice i druge masovne medije. Taj teror je svakodnevan, poprima sve agresivnije oblike i ostavlja trajne posledice, posebno po psihičko zdravlje naše dece. Kao rezultat toga, imamo porast nasilja, ne samo u školama i drugim obrazovnim ustanovama, nego i u predškolskim ustanovama i u vrtićima. Skoro da ne prođe nijedan dan a da se negde u unutrašnjosti Srbije, do Beograda, ne dogode incidenti tipa da dođe do masovnih tuča učenika nižih razreda osnovne škole. U pitanju je ozbiljan problem, prava društvena elementarna nepogoda, kojoj se ne pridaje dovoljan značaj ni u porodici, ni u društvu u celini. Smatram da ova skupština treba da usvaja zakonska rešenja koja će taj problem rešavati, koja će tu elementarnu nepogodu umanjivati, a ne rešenja kao što je ovo koje je predloženo, koje će, po mom mišljenju, tom negativnom trendu predstavljati vetar u leđa. Drugo rešenje je rešenje iz člana 13. istog zakona, kojim se predviđa da deca zaposlenih roditelja imaju prednost prilikom prijema u predškolske ustanove, u odnosu na decu nezaposlenih roditelja. Mi smatramo da je u pitanju nedopustiva, bukvalno, sramotna diskriminacija, zaostala iz nekih prethodnih vremena. Ona se pravdala i pravda se obrazloženjem da roditeljima koji su na stalnom radu nema ko da čuva decu dok se nalaze na svom radnom mestu. Ispada da roditelji koji nisu stalno zaposleni nemaju šta da rade, nemaju nikakvih obaveza, imaju višak vremena, pa nema potrebe da im deca za to vreme budu u vrtićima ili u predškolskim ustanovama. Stvari stoje potpuno drugačije. Roditelji koji nemaju stalan posao prinuđeni su da se bore za egzistenciju svoje porodice, prinuđeni su da se bore za vaspitanje i obrazovanje svoje dece i prinuđeni su, samim tim, da rade sezonske i druge povremene poslove, u mnogo težim uslovima nego što ih rade roditelji koji imaju stalno zaposlenje, s radnim vremenom koji je u proseku nekoliko časova duže i s mesečnim primanjima koja su, uglavnom, znatno manja od primanja roditelja koji imaju stalni posao. Druga stvar, roditelji koji imaju stalan posao, imaju, da tako kažem, jednu sigurnost, mogu ući u neke aranžmane koji se odnose na angažovanje ljudi koji će čuvati njihovu decu, dok roditelji koji nemaju posao nemaju nikakve izvore prihoda i ne mogu sebi dozvoliti taj luksuz. Imate jedan apsurd, ukoliko ostane ova odredba, da se može dogoditi, recimo, da narodni poslanik čija supruga radi, imaju zajedno primanja 150 hiljada dinara, ima prednost prilikom prijema dece u vrtić, u odnosu na, recimo, bračni par koji ima dvoje ili troje dece, a u vreme ove tranzicije i jedno i drugo su ostali bez posla. Mi smatramo da je to nedopustivo i iz tog razloga smo podneli amandman u kojem predlažemo da se ovo zakonsko rešenje briše. Iskoristiću priliku da ministra prosvete obavestim, da mu ukažem na jedan problem, on se tiče Velike Plane. Naime, u Krnjevu kod Velike Plane već mesec dana traje vanredno stanje, koje je posledica odluke Vlade i pokušaja Ministarstva za zaštitu životne sredine da u vojnom objektu koji se nalazi na brdima iznad tog sela odloži opasni otpad. Postoji najmanje deset zakonskih razloga zbog kojih taj objekat ne može biti iskorišćen za te svrhe. Da ne bih izlazio iz teme, navešću samo tri zakonska razloga koji se direktno tiču nadležnosti Ministarstva prosvete. Prvi razlog – po pravilniku o načinu postupanja s materijama koje se tretiraju kao opasne, zabranjuje se odlaganje i skladištenje tih materija na udaljenosti manjoj od pet kilometara od naselja. Objekat u Krnjevu je nekoliko stotina metara udaljen od prvih seoskih kuća i nalazi se na kilometar i nekoliko stotina metara udaljenosti od seoske škole koju pohađa nekoliko stotina učenika. To je prvi razlog zbog kojeg smatram da treba da obratite pažnju na rešavanje ovog problema. Po istom propisu, otpad mora biti udaljen najmanje tri kilometra od zaštićenog prirodnog dobra i spomenika kulture. Ovo skladište se nalazi na nekoliko stotina metara od zgrade najstarije seoske škole u Srbiji i, koliko sam upoznat, ministar Obradović je prilikom posete Krnjevu posetio i tu školu. Znam da ste bili u Krnjevu zbog izgradnje sportske hale, pa mislim da ste posetili i školu koja je stvarno najstarija seoska škola u Srbiji. Treći razlog je što se skladište nalazi u neposrednoj blizini pitke vode, kojom se Krnjevo i seoska škola, u kojoj se nalazi nekoliko stotina učenika, snabdevaju vodom iz vodovoda, koji ima kapitalne objekte u neposrednoj blizini ovog vojnog objekta. Apelujem na ministra prosvete i Ministarstvo da založe svoj autoritet i izvrše pritisak na Vladu da promeni ovu svoju odluku. Samo želim da obavestim i ministra i javnost da su građani Krnjeva pre mesec dana blokirali navedeni vojni objekat. Ne dozvoljavaju da se tamo izvrši odlaganje otpada i stoje čvrsto na stanovištu da će te straže, koje traju 24 časa, držati sve do trenutka dok Vlada ne promeni ovu svoju nerazumnu odluku. Hvala.
Iskorišćeno je šest i po minuta. Gospodin Milivojević nije tu. Gospođica Jadranka Jovišić ima reč.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici i poslanice, pred nama je danas Predlog zakona o učeničkom i studentskom standardu. Ministarstvo prosvete i Vlada RS su inicirali donošenje ovog zakona zbog toga što su identifikovali probleme u primeni Zakona iz davne 1992. godine. U želji da isprave prava učenika i studenata u okviru učeničkog i studentskog standarda, oni su nam predložili ovaj zakon. Bilo je neophodno usaglasiti pojedina zakonska rešenja s Ustavom RS. Vrlo je bitno usaglasiti rešenja i s nekim novim zakonima koji su doneti, ali i s pojedinim standardima, posebno kada je u pitanju kvalitet ishrane u ustanovama za smeštaj učenika i studenata. Moram da izrazim svoje zadovoljstvo zbog toga što su predložena rešenja rezultat debata s interesnim grupama, odnosno sa studentima. Dolazim iz Novog Sada. Sama sam do skoro bila student, imam 23 godine i znam da su moji vršnjaci o tome razgovarali. Znam da su učestvovali u javnim raspravama i da su zadovoljni onim što je danas pred nama i što ćemo, nadam se, vrlo uskoro i izglasati. Ono što je, takođe, bitno reći jeste da učenički i studentski standard, uopšte, poboljšanje učeničkog i studentskog standarda ima za cilj i poboljšanje sistema srednjeg i visokog obrazovanja kao takvog. Dakle, samo s jakim učeničkim i studentskim standardom mogu se omogućiti uslovi za sticanje obrazovanja za društvenu uključenost, ali i ličnosti i interesovanja učenika i studenata. Vrlo je bitno reći da nam ovaj zakon garantuje da će i srednje i visoko obrazovanje biti dostupni svim učenicima i studentima jednako, bez obzira na to kojoj društvenoj grupi pripadaju. Diskriminacija je onemogućena i zbog toga nam je vrlo drago. Biće organizovano praćenje učenika koji su razvili posebne talente, koji su nadareni za nauku ili umetnost. Izražavamo zadovoljstvo što se osniva Republički fond za razvoj naučnog i umetničkog podmlatka. Neko će sa tim mladim ljudima raditi. To je rađeno i do sada, ali će to sada biti rađeno, nadamo se, mnogo bolje. Obezbeđena su prava za studente i profesore iz međunarodne razmene, nove ustanove učeničkog standarda, kao što su učenička odmarališta, učenički centri, učenički kulturni centri. Smatramo to vrlo bitnim. Ono što je novina, jeste da sada ustanove učeničkog standarda mogu da osnuju i privrednici, a ranije je, prema važećim zakonu, to mogla da radi samo Vlada. Pravo na osnivanje privatnih ustanova učeničkog i studentskog standarda je nešto novo i nešto što će da omogući kvalitetnost rada ovakvih ustanova. Zbog toga nam je veoma drago. Imamo unapređenje stručnog rada u okviru ustanova učeničkog i studentskog standarda, usavršavanje lica koja su tamo zaposlena, polaganje ispita za licencu i sl. Moram da kažem da sam u razgovoru sa svojim kolegama studentima, ali i učenicima iz Novog Sada, uvidela da su zadovoljni standardom koji postoji. Imamo zaista veliki broj učeničkih i studentskih domova, koji su vrlo dobro opremljeni. Iskreno se nadam da će takav utisak deliti i učenici širom Srbije, a ne samo u Vojvodini. Izražavam svoje najdublje nade da će to zaista biti tako i pozivam kolege i koleginice da za ovaj zakon u narednom periodu, kada bude dan za glasanje, glasaju. Hvala.
Hvala, gospođice Jovišić. Reč ima gospodin Milan Avramović. Preostalo vreme je 18 minuta i 45 sekundi.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi ministre, radi javnosti, suština ovog zakona se može svesti pod četiri, hajde da kažemo, bitne stavke – način izbora direktora putem sprovedenog javnog konkursa, novina, primena nad ovim zakonom i propisom, tj. kontrola koju vrši Ministarstvo, preko inspektora i prosvetnih savetnika, moram da podvučem ovo – Ministarstvo, da bismo razbili onu tezu da ministar predstavlja Ministarstvo, zbog čega smo podneli veliki broj amandmana u kojima tražimo tu korekciju, i četvrta teza jeste formiranje Republičkog fonda za razvoj naučnog i umetničkog podmlatka. To je suština donošenja zakona i osnovne floskule, koje su poznate iz prethodnog perioda. U obrazloženju razloga za donošenja ovog zakona o učeničkom i studentskom standardu stoji da je praksa pokazala da je učenički i studentski standard specifičan i da u našem pravnom sistemu postoji tradicija posebnog uređenja ove oblasti. Ono sa čime se možemo složiti jeste da je specifičan standard i učenički i studentski, iz prostog razloga što je važeći zakon, kako smo već svi pomenuli, donesen 1992. godine, a korigovan 1993, 1994. ili 1995. godine, i da je specifičan rad ustanova, kao i prava učenika, nešto što je odgovaralo i tadašnjoj vlasti, a verovatno i današnjoj vlasti, ili do dana današnjeg, ili do dana izmene ovog zakona. Možete se sa mnom složiti da je to poprilično dug period, ali da su te specifičnosti nešto što je išlo nekome u prilog. Zbog toga moram da pomenem i taj period od 1992, 1993, 1994. i 1995. godine – period ministra Jovana Todorovića, koji nije imao volju, a možda ni snagu ni mogućnost da ovaj zakon doradi, menja u skladu s potrebama učeničkog i studentskog standarda. Što se tradicije tiče, moramo reći da je tradicija prekinuta od donošenja ovog zakona. Mogu reći, bez korekcija, da je to 17 godina. Dobro je što danas raspravljamo na ovu temu, ali, radi tradicije, treba spomenuti i to da je još u Srbiji kneza Miloša vođena briga o standardu studenata, pre svega, onih najsiromašnijih, jer su i tada umni ljudi tadašnje Srbije brinuli o vrednim i nadarenim studentima koji se nisu mogli obezbediti onom nužnom ranom, a to je svakako nemaština, i da je bilo šteta i tada ne uočiti takve studente, ili, hajde da kažemo, srednjoškolce, i lišiti Srbiju najboljih, onih generacija koje treba da predstavljaju ono najbolje. Odmah posle formiranja najveće školske ustanove u Srbiji, trebalo je obezbediti sredstva za nadarene učenike, što je urađeno u Vladi kneza Miloša, kako bi ostali u Srbiji. Moramo se složiti da tradicija više nije takva i da najbolji odlaze iz Srbije, tako da i sama preambula pozivanja na tradiciju ne dovodi baš legitimitet ovog predloga zakona na snagu od postojećeg stanja. Gospodine ministre, voleo bih da vam napomenem par stvari. Nemojte to lično shvatiti, ali vi ste sada u situaciji da branite ili da napadate ili koalicionog partnera ili sopstvenu stranku. Ono što je prepoznatljivo jesu primeri u kojima je korupcija urodila plodom, a svakako ćemo se svi složiti da je korupcija jedna od osnovnih bolesti koja je dovela do toga da studentski standard bude jako loš, ili učenički standard, svejedno je. Navešću jedan primer u kome su najveće količine novca otišle u nepoznatom pravcu, a odlazile su prilikom investicija u studentske domove i, uopšte, prilikom građevinskih radova, koji su najčešće poveravani jednoj firmi, firmi "Estetika interprojekt", koja je, pored ostalog, radila ikrilo F u Studentskom gradu, Studentsku polikliniku i Studentski dom "Lola". Ova firma je pobeđivala na konkursima ponudivši najnižu cenu, koja je naknadno uvećavana i po nekoliko puta aneksima ugovora. Objekti su zidani po tri puta višoj ceni, a da pri tom, čak, nije ni zidano kako treba. Zbog toga Studentski dom "Lola" i danas tone, zbog katastrofalno izvedenih radova. Drugi primer. Kada je reč o Domu učenika srednjih škola Beograd, poređenjem cena građevinskih i građevinsko-zanatskih radova iz 1998. i 1999. godine, zato sam pomenuo ministre, pa sam spojio vašu ulogu danas da napadate i branite sopstvenu stranku, 1999. godine, radovi na dva sprata u krilu 1 plaćeni su u ono vreme 816.811 maraka, dok su radovi u krilu 2, samo za jedan sprat, koštali svega 115.116 maraka i to je razlog zašto sam pomenuo ministra Jovana Todorovića. Kada je reč o Domu učenika srednjih škola "Jelica Milovanović", građevinski i zanatski radovi na adaptaciji i rekonstrukciji, izvedeni tokom 2000. godine, koštali su preko 13 miliona dinara, a godinu dana kasnije, isti radovi koštali su osam i pomiliona manje. Nadam se da suodgovarali za ovakve mahinacije i oni koji su vodili studentske centre, upravni odbori koji su aminovali štetne ugovore, kao i ljudi koji su odlučivali u Ministarstvu prosvete. Znam, podatak je opšte poznat, podneto je više od šest krivičnih prijava, ali se čitav niz slučajeva nalazi pod istragom, a ishod je za sada i dalje nepoznat. Da je vid korupcije na snazi i sada, iako je koalicioni partner pre vas, gospodine ministre, vodio resor prosvete, imamo posebne primere, koji su utvrđeni kontrolom. Jedan primer je obezbeđenje ustanova studentskog standarda, preduzeće ''Beograd Sigurnost'', koje je naplaćivalo 240 dinara po satu svoje usluge, a broj angažovanih ljudi tada je bio za trećinu veći nego što je danas, iako se zna da je u današnje vreme ova usluga 85 dinara po satu, kao neki standardni okvir za obezbeđenje. Poseban vid korupcije bili su ljudi koji su, navodno, radili preko omladinskih zadruga. Kontrola pokazala da nikad nisu radili, iako je taj nepostojeći rad plaćen. Primeri su ovde poražavajući od ustanove do ustanove, jer kažu da je negde oko 20 ljudi angažovano preko omladinskih zadruga, a da je kontrolom utvrđeno da ne radi nijedan, ili maksimalno dvoje. To je opet odlazilo iz budžeta ili davalo nekom mogućnost da se bogati na račun studentskog standarda. Vredi napomenuti i to da je samoorganizacija studenata bila na snazi i onda i sada, da su abonentske knjižice za ishranu u menzama i abonentska mafija, rekao bih, posebna priča, utoliko značajnija, jer ishrana jednog studenta državu mesečno košta, pored njegove participacije, oko 90 evra, i da u tom trenutku još nisu potpuno prekinuti lanci preprodaje, falsifikovanja abonentskih knjižica. Danas se to zove čipovana kartica, koja se preprodaje po studentskim domovima za 3.000 dinara. Preprodaja kreveta u studentskim domovima je, takođe, praksa koju treba prekinuti. Ona je još uvek na snazi i u ovom predlogu zakona postoji samo jedna mera koja kaže kako dolazi do nemogućnosti ostvarivanja prava ukoliko se nešto utvrdi. Nije precizirano kako se to utvrđuje. Mi smo zbog toga podneli jedan amandman koji ću pokušati da obrazložim u raspravi u pojedinostima, ali da je ta bolest i dalje na snazi govori i to da su umešani svi oni koji, čak, krevete raspoređuju, specijalizovane grupe, koji su organizovano kupovali i preprodavali krevete, zarađujući na takav način između 300 i 500 evra po krevetu, odnosno po 4 ili 5 miliona godišnje, budući da je na teritoriji cele Srbije preprodavano između šest i šest i po hiljada kreveta. Ministre, Predlog ovog zakona, osim ove četiri norme koje sam naveo, nije suštinski rešio ovaj problem i ovu bolest koja se nalazi u studentskim domovima, jer i sami znate da, recimo, loši uslovi u studentskim domovima doprinose studentskom standardu. Podsetiću vas da je renoviran prošle godine Studentski dom "Žarko Marinković" Zemun, a još uvek nema posebno kupatilo, dakle, ima zasebno jedno zajedničko kupatilo, koje je u katastrofalnom stanju, a prošle godine je renoviran dom, da su stolarija, mokri čvorovi i ta zajednička kupatila i dalje u lošem stanju, da je mesto koje jeneki student uzeo preprodavano, uglavnom, apsolventima kojima je istekao apsolventski rok ili studentu koji je obnovio godinu, pošto nema pravo da konkuriše za krevet. Zloupotreba, recimo, u nekim domovima je što se uzima novac od studenata za tzv. društveni život, koji je uzet za adaptaciju tog doma, jer studenti plaćaju društveni život, ali od adaptacije još uvek nema ništa. Predlog ovog zakona treba da bude na snazi, ali sa preciznijim stvarima, zbog čega ćemo mi uložiti veliki napor da damo detaljna objašnjenja u raspravi u pojedinostima. Hvala.
Zahvaljujem. Deset minuta i 40 sekundi je potrošeno od vremena Poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica gospođica Tijana Nikolić.
Poštovano predsedništvo, uvaženi ministre, dame i gospodo narodni poslanici i poslanice, pred nama je danas Predlog zakona o učeničkom i studentskom standardu. Imajući u vidu brojne probleme s kojima su se u prethodnih 18 godina susretali učenici i studenti prilikom ostvarivanja svojih prava iz ove oblasti, kao i probleme na koje su nailazile ustanove u svom radu, bilo je jasno da je neophodno doneti novi zakon, kojim bi se otklonile sve manjkavosti identifikovane u praksi. Takođe, bilo je neophodno uskladiti zakonska rešenja s Ustavom Republike Srbije, prvenstveno, pa onda i s razvojnim strategijama Vlade, novim zakonima i standardima koji su u međuvremenu usvojeni, a posebno sa standardima koji su u vezi sa kvalitetom ishrane u ustanovama za smeštaj studenata. Zakon koji je pred nama obezbeđuje dostupnost visokog i srednjeg obrazovanja svim učenicima i studentima sa cele teritorije Republike Srbije, pod najpovoljnijim uslovima i bez diskriminacije. Ono što je važno, omogućuje onima koji pripadaju osetljivim društvenim grupama da, uz podsticajne mere i uslove, ostvare svoja prava u ovim oblastima. Vrlo je važno to što se pripadnicima osetljivih društvenih grupa omogućava da imaju pomoć stručnih saradnika ili asistenata pri ostvarivanju svojih prava u ovoj oblasti. Novi zakon predviđa organizovano i sistematsko praćenje i brigu o razvoju učenika i studenata koji su posebno zainteresovani i talentovani za naučni i umetnički rad, i to kroz osnivanje Republičkog fonda za razvoj naučnog i umetničkog talenta. Zatim, ovim zakonom uspostavlja se mreža ustanova učeničkog i studentskog standarda, uz jasno definisane uslove pri osnivanju, radu, nadležnostima, kao i obaveza stručnog kadra da se usavršava tokom svog rada u okviru ovih ustanova. Posebna pozitivna strana ovog predloga zakona jeste to što se omogućava osnivanje privatnih ustanova učeničkog i studentskog standarda, kao i mogućnost potpunog nadzora nad radom ovih ustanova, što ranije nije bilo moguće, pa je tako moguće kontrolisati zakonitost određenih postupaka, moguće je ustanoviti inspekcijski nadzor, ali i stručni i pedagoški nadzor. S obzirom na to da bi primena novih rešenja ustanovljenih ovim predlogom zakona donela, pre svega, jednakopravnost učenika i studenata u ostvarivanju njihovih prava u ovoj oblasti, ali i unapređenje kvaliteta rada učeničkog i studentskog standarda i njihove konkurentnosti, pozivam vas da u danu za glasanje podržite ovaj zakon. Hvala.
Kao poslednji prijavljeni govornik, reč ima narodni poslanik Slađan Mijaljević. Izvolite.
Hvala, gospodine predsedavajući. Govoreći o ovim zakonskim predlozima, više ću govoriti o ambijentu koji vlada u ovim društvenim i životnim oblastima, koji bi trebalo da budu uređeni ovim zakonima, a stvoreni su proteklom periodu. Zaista se nadam, gospodine ministre, da ćete vi, kako ste danas i sami rekli, prihvatiti ono što se pokazalo kao dobro u prethodnom periodu i kroz evaluaciju, kako ste rekli, odbaciti ono što se pokazalo kao nepotrebno i loše. Vaš saradnik je juče u Odboru dao jednu informaciju da je pisanje jednog od ovih zakona, mislim da se radi o ovom vaspitanju u predškolskoj ustanovi, naravno, i ovih drugih zakona, krenulo još od vremena ministra Gaše Kneževića. Ljudi koji drže do sebe, do svog morala, do svog integriteta, koji su patriote, koji su domaćini, s tugom se sećaju tih dana i tih trenutaka kad je pomenuti ministar, odnosno pomenuti političar bio ministar na mestu na kom ste vi danas. Zaista sam se iskreno nadao i nadam se da ćete napraviti diskontinuitet s vremenom gospodina Gaše Kneževića, s onim reformama koje je on uvodio i onim što je radio po onim silnim kampovima, po onim psihološkim radionicama, nivoom na koji je svodio prosvetne radnike, da se ne podsećamo sad onih "toplih zečeva" krozkoje su prolazili prosvetari, kroz ona igranja s donjim vešom, brusthalterima i ostalim stvarima, čuvenih njegovih izjava. Nadam se da ćete to vreme zaboraviti, naročito zbog toga što su između vas i njega bila još dva, da kažemo, normalna ministra, naročito, gospođa Ljilja Čolić, koja je pokušala da razdvoji čoveka i majmuna na određeni način. Neki su se našli, doduše, uvređeni i povređeni, navodno, zbog nekorektnosti u političkoj izjavi. Ne znam samo ko se tu više uvredio, da li ljudi, da li ovi drugi. U svakom slučaju, to vama ide u korist, da te probleme na taj način prevaziđete i da ovu zemlju Srbiju ostavite i postavite u tom njenom obrazovnom sistemu, u onim njenim kulturološkim i istorijskim vrednostima, civilizacijskim vrednostima koje ovde postoje bar poslednjih 2000 godina. Dakle, u proteklih 10 godina, raznorazne nejasne reforme izazivaju zaista burne reakcije i od stručne javnosti, prosvetnih radnika, pa i od roditelja. Objavljeno je više publikacija, takođe, te stručne javnosti, pa i pojedinaca koji se bave obrazovanjem i vaspitanjem dece. Podvlačim da bi ovaj zakon trebalo ozbiljno podupreti i drugim zakonima, jer postajemo smešni. Postajemo smešni iz više razloga, ne moramo da ulazimo u dublja saznanja, dovoljno je i ovo što nam dolazi preko medija. Recimo, kako je moguće da supruga jednog od najvećih narkodilera na Balkanu trenutno može da ima privatno obdanište? Nije mi jasno kako je moguće da neki čovek, kriminalac, koji je pod ''obradom'' određenih službi toliko dugo, nekoliko godina, ne bude na neki suptilan način sprečen da neki njegov bliži rođak ne napravi privatno obdanište? Ako ništa drugo, onda možda zbog pranja para kroz tu instituciju. Zatim, imate još jedan slučaj, gde je, takođe, jedan kriminalac zaštićeni svedok, čuveni ili najčuveniji zaštićeni svedok Srbije, kupio ili postao suvlasnik fakulteta. U najezdi tih novokomponovanih biznismena i akademskih građana, zaista me ne bi začudilo da u naletu i naboju tog svog intelektualnog i obrazovnog kapaciteta i Tomislav Nikolić jednog dana, kao novodiplomirani pravnik, ne napravi privatni pravni fakultet, što bi tek bilo sramota za Srbiju. Kako je krenulo, ne treba da nas začudi, ali se nadamo u vas i vaš zdrav razum da ćete te negativne pojave ili usporiti ili saseći u korenu. Kao što sam danas već napomenuo, ova dva predloga zakona su zakonska rešenja koja ne donose novac u budžet, nego su zakonikoji uređuju određene oblasti, a to su oblasti koje, upravo, troše novac iz budžeta. Ako, recimo, u članu 3. zakona o učeničkom i studentskom standardu vidimo da je država dužna da obezbedi smeštaj, ishranu i vaspitni rad, učenički kredit, učeničke stipendije, stipendiju za izuzetno nadarene učenike, odmor i oporavak, kulturne i umetničke, sportske i rekreativne aktivnosti, informisanje, kako za učenike srednjih škola, tako i za studente, onda znamo koliko je potrebno sredstava da se sve to obezbedi. Ne možemo smatrati da je dovoljno to što ćemo da okrečimo neku zgradu ili zamenimo neku staru školsku tablu, ili lenjir i šestar, već je potrebno da u te vannastavne aktivnosti uvedemo, ili unesemo i neke nove sadržaje i neka nova nastavna pomagala, koji će učiniti zanimljivijim ta predavanja. Sve to iziskuje novac iz budžeta, a posrnula privreda teško da može sve to da nam obezbedi, tako da zaista smatram da ovo što smo danas govorili ovde i ovo što ste vi predložili, a što država treba da obezbedi učenicima i studentima, može postati samo spisak lepih želja, a da mi kao država samo otaljavamo svoj posao. Da ovi zakoni ne bi bili spisak lepih želja, nadam se da ćete prihvatiti određene amandmane koje smo mi podneli i popraviti ove predloge zakona, a zatim uspeti da u Vladi napravite takav konsenzus da pokrenete privredu i da ovih 65.000 i više preduzeća koja ne rade osposobite da rade, pa da ona daju određene priloge u budžet Republike Srbije, a da vi možete da zahvatate onoliko koliko je potrebno i da deci obezbedimo sve ovo što smo ovde naveli da ćemo im obezbediti. Ono što je najbitnije od svega, još jedanput podvlačim, nadam se da ćete napraviti taj diskontinuitet sa svim onim radionicama, mentalnim trakalicama, stvarima koje unižavaju čoveka i njegov moral, što je preko gospodina Gaše Kneževića i raznih ljudi koji su bili članovi nevladinih organizacija trebalo da zaživi u Srbiji, a jedan od njih je rekao na jednom javnom skupu, na Sajmu knjiga – naša borba je počela u školskim klupama i završiće se u školskim klupama. Hvala.
Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja zajedničkog načelnog i jedinstvenog pretresa, pitam, da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 93? (Da) Reč ima dr Nikola Krpić.
Poštovani potpredsedniče, poštovani gospodine ministre, verujem da ste posle načelni rasprave srećni jer su danas naše kolege ovde rekle i izjasnile se da je pred nama jedan odličan zakon. Govorili smo o predškolskom vaspitanju, učeničkom i studentskom standardu. Na kraju bih rekao da taj studentski i učenički standard mora da ima i zdravstveni standard. Postoje mnoge škole koje su imale ambulante, koje su sada zatvorene. Postoje ambulante u kojima je oprema vredna desetine miliona, kao što su stomatološke ambulante po Srbiji. U mnoge škole više lekari ne dolaze, jer su lokalne samouprave, zbog štednje, to ostavile. Znači, postoji objekat, postoji oprema, na biroima postoji kadar, međutim, lokalne samouprave su siromašne i taj deo posla ostaće nam prazan. Zbog kvaliteta zakona, čuli ste i od prethodnika, zaslužujete sva priznanja, a ja bih vas zamolio da kao Ministarstvo obrazovanja i prosvete, odnosno s ministrom zdravlja, pogledate ovaj problem, sagledate ga detaljnije, serioznije nego ja danas ovde, da taj problem možemo rešiti – da svaka škola sa hiljadu ili 1.200 učenika mora da ima svog stomatologa, da zaštiti njihovo zdravlje, i lekara pedijatra. To je jedina molba PUPS-a i moja lično. Hvala lepo.
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč? (Ne) Izvolite, gospodine Obradoviću.
Sačekao sam da vidim da li neko od prisutnih poslanika još želi da govori, pa da kažem nekoliko reči. Poštovane kolege narodni poslanici, ja bih želeo u ime prisutnih kolega iz Ministarstva prosvete i u svoje lično ime da vam zahvalim na dobrodošlim primedbama, sugestijama, stavovima i svemu onome što ste izrekli o ova dva zakona. Želim da zahvalim onim poslaničkim grupama koje su večeras ovde, s leva na desno, Poslaničkoj grupi PUPS-a, Poslaničkoj grupi SPS-JS i Poslaničkoj grupi ZES, kao i Poslaničkoj grupi Napred Srbijo i Poslaničkoj grupi SRS-a; ostalima ću to učiniti kada budu tu, kada budemo razgovarali o amandmanima. (Predsedavajući: G 17 plus.) Izvini, Nikola, zahvaljujem i Poslaničkoj grupi G 17 plus. Nastaviću sa delom izlaganja kolege Krpića. Mislim da nismo mi ovde prisutni danas toliko u dobitku povodom ove rasprave i onoga što se danas čulo, koliko je na dobitku obrazovanje i koliko je na dobitku Narodna skupština RS. Obrazovanje, jer smo stvarno odgovorno, ozbiljno, savesno i činjenicama razgovarali o dva važna zakona, a Narodna skupština Republike Srbije, jer pokazuje opravdanost svog postojanja i to koliko se o ozbiljnim temama može razgovarati na analitički način, činjenicama i argumentima. To ne znači da se slažem oko brojnih pitanja koja su sadržana u ova dva zakona, ali, bože moj, i to je deo političkog života i demokratske atmosfere i karaktera političkog sistema u kome svi živimo i radimo. Želeo bih da kažem nekoliko reči. Večeras smo ovde imali razgovor o dva zakona. Jedan je stvarno počet 2003. godine i sada je doživeo svoju prezentaciju u Narodnoj skupštini Republike Srbije i biće usvojen, nadam se, u danu za glasanje. Kolege su me obavestile da je pet vlada, odnosno pet vlada i sedam ministara, direktno ili indirektno, više ili manje učestvovalo u pripremi ovog zakona. Nisam u situaciji da znam koliko je ko od njih pojedinačno učestvovao u pravljenju ovog zakona, ali raduje me da danas, na završetku tog velikog puta, možemo da konstatujemo da zakon ima svoj kvalitet. To se čulo direktno ili indirektno od većine poslanika, a nadam se da ćemo popraviti sadržaj zakona amandmanima, jer smo i na Odboru za prosvetu rekli da ćemo određene amandmane prihvatiti, a imaćemo još jedno čitanje i čitanje u Odboru, a onda i u Narodnoj skupštini Republike Srbije, u ovom plenarnom delu, i nema razloga da to ne prihvatimo. Poštovane kolege, imamo dva velika ograničavajuća faktora kada je obrazovanje Republike Srbije u pitanju. Jedno je naša demografska situacija, a drugo je naša ekonomska situacija. Džabe nam priča o obrazovanju i o ostalom ako ne bude bilo dece. Srbija je, nažalost, u demografskom smislu u vrlo teškoj situaciji. Mi smo već sada među 10 najstarijih zemalja sveta, među pet u Evropi, i kao država treba da donesemo jednu strategiju demografskog razvoja Srbije ili demografske budućnosti Srbije, da bismo imali zdravo tkivo koje će ovu Srbiju povesti ka boljem ekonomskom životu i sigurnoj budućnosti nas sadašnjih, koji ćemo onda biti u starosti. Druga stvar je ekonomska situacija. Pre podne sam govorio o tome koliko se izdvaja za obrazovanje, i to je sada objektivno limitirajući faktor. Kada sam pomenuo da je dobitak ove rasprave dobitak za obrazovanje, mislio sam pod tim da ćemo i ovu raspravu iskoristiti da tražimo da se povećaju izdvajanja za obrazovanje i da samo saglasnost svih nas o ovako važnoj temi može biti za sve, a najviše za Vladu, jer je Vlada odgovorna, vlast, znak da za obrazovanje, sem toga što govorimo o njegovom značaju, treba da istaknemo izdvajanje većih sredstava. Koleginica Raguš je pitala da li smo obezbedili sve osnove za sprovodivost ovog zakona? Da. Sada, da. Imamo i normativne i kadrovske i finansijske resurse koji su potrebni da ovi zakoni budu sprovedeni. Imamo normativne, videli ste i ovaj zakon, deo rešenja će biti rešen podzakonskim aktima, i imamo finansijske osnove za sprovođenje ovih zakona, nisu potrebna dodatna finansijska sredstva, ona sada postoje u budžetu Republike Srbije, i imamo kadrovske, to su ljudi koji rade u obrazovanju. Zaista je reč o kompetentnim ljudima. Kada sam rekao – finansijska strana da nam je ograničavajuća, imamo nedovoljan broj predškolskih ustanova i tešku situaciju u lokalnim samoupravama, ali džabe sve ako ne bude dece. Izgradnja tih predškolskih ustanova ne može biti dovoljan faktor da povećamo obuhvat dece, odnosno i kada napravimo predškolsku ustanovu, potrebna su dodatna finansijska sredstva za njihovo opremanje i nabavku učila, stvaranje uslova za rad tih ustanova. Opet pominjem koleginicu Raguš, pitala je da li siromaštvo utiče na stepen obrazovanja. Nažalost, da, ali želimo da tu poboljšamo situaciju, da kroz ovaj zakon, baš kroz grupe koje su nabrojane, koje su do sada bile problematične, povećamo obuhvat dece, da bismo kroz obuhvat dece u predškolskom obrazovanju povećali njihov broj u pripremnom predškolskom programu, odnosno u školama, i time stvorili način razmišljanja o značaju obrazovanja, njihovog ličnog obrazovanja za budućnost koja dolazi. Ovo je 21. vek, vek znanja, i svako će se truditi da ima što kvalitetnije znanje, da građanima da mogućnost da to znanje pretoče kroz odgovarajuće obrazovanje, da bi svim kategorijama stanovništva dalo mogućnost da u jednom trenutku svog života, zahvaljujući znanju koje poseduju, nađu odgovarajući posao i sami sebi obezbede sigurnu budućnost. Nemamo sve elemente obrazovnog sistema kako bi trebalo. To je moje mišljenje. Treba da donesemo još zakon o obrazovanju odraslih, da rešimo pitanje neformalnog obrazovanja, pitanje dodatnog stručnog obrazovanja, pitanje doživotnog učenja i na svim nivoima, u zavisnosti od potreba tržišta i želja ljudi, bilo da je reč o srednjem obrazovanju, o srednjestručnom, bilo da je reč o opštem obrazovanju, o povećanju broja gimnazija, bilo da je reč o visokom obrazovanju, o fakultetima, bilo da je reč o želji ljudi da tokom celog svog života uče da bi to svoje znanje iskoristili kao šansu za uspeh. To nam je ideja. Znam da su finansije ograničavajući faktor, limitirajući faktor, ali ne želim unapred da se pomirim s takvom situacijom, nego ću tražiti od svojih kolega, od Vlade Republike Srbije, da tu preduzme odgovarajuće korake i da situaciju učinimo boljom nego što jeste. Da bi se shvatilo koliko država ulaže u ovu oblast, poštovane koleginice i kolege, ponoviću samo nekoliko podataka. Primera radi, za učenički stan, učenici, od ekonomske cene, koja iznosi 18.036 dinara, plaćaju 3.900 dinara, znači 21,62% od cene, ostalo plaća država. To se odnosi na celu kategoriju srednjoškolaca koji koriste učeničke ustanove. Kada je reč o studentima, ta cena je nešto veća – 18.548; studenti plaćaju 5.060 dinara, to je u procentima 27,28%. Ostalo plaća država. Želim da znate još jedan podatak vezan za broj stipendija koje se svake godine izdvajaju. Godine 2007/08, broj studentskih stipendija iznosio je 5.811, mesečni iznos je 5.100 dinara, to je otprilike bila cena koja pokriva cenu usluge studentskog doma, učenički, isto, gde se drži ta proporcija, ali 5.811 je bilo 2007/08, 2009/10 godine već je 8.411, što pokazuje povećanje broja i želju države da se povećaju iznosi, jer je došlo i do korekcije cene. Kada je reč o studentskim kreditima, broj korisnika tog kredita je 2007/08. godine bio 17.387, 2009/10 – 17.600. Kada je reč o učeničkim stipendijama, ta brojka se kreće oko 11.300, 2007/08 bila je 11.241, a ove, 2009/10 godine – 11.303. Pomenuo sam strukturu te cene. Mi imamo u ovom trenutku finansijske mogućnosti, ali postoji potreba da povećamo broj ustanova, kao što bih voleo da i lokalne samouprave, koje su osnivači predškolskih ustanova, povećaju broj predškolskih ustanova, baš da bismo rešili neka pitanja dece iz sredina koja su, objektivno, sada u manjoj mogućnosti da im sve bude dostupno. Mi smo učinili da pripremni predškolski program bude obavezan i dao je dobre rezultate. Kao ministar bih voleo da predškolsko vaspitanje bude sve briga države i da se plaća, ali to objektivno u ovom trenutku nije moguće. U ovom trenutku, država plaća samo pripremni predškolski program, znači, ovu generaciju dece koja se priprema, taj tzv. nulti razred, pre nego što uđu u osnovnu školu. I na ostalim nivoima imamo mali obuhvat, što je većina vas danas spomenula. Nije u pitanju samo dobra želja. Džabe dobra želja. Ako je samo dobra želja, onda se suočavamo s onim što vi kažete, kolege iz SRS, da to može biti samo jedan politički pamflet i reč o izborima, a da nema svoju suštinu. Zato mi u Vladi pokušavamo da ono što kažemo i uradimo. Mi smo ove godine, 2009/10. godine, pokušali da novcem koji imamo poboljšamo situaciju u učeničkom i studentskom standardu. Nisam zaboravio predškolsko, ali ovo moram da pomenem. Kada je bila Univerzijada, mi smo plaćali deo tih troškova, ali smo, zahvaljujući tom delu troškova, uspeli da 10.000 jedinica, znači opreme, nameštaja, kreveta, posteljina i svega ostalo, posle završetka Univerzijade, prebacimo u đačke i studentske domove širom Srbije. Pre nego što smo to vratili na mesto gde se sada nalazi, te sobe su okrečene, podovi promenjeni i poboljšali smo na taj način uslove učenika i studenata. Uradili smo rekonstrukciju sanitarnih čvorova u Domu na Karaburmi, u Kuli A i B, uradili smo zanatske radove na ''Avali'', u Studentskom odmaralištu "Beograd", rekonstruisali i adaptirali Dom "Ivo Lola Ribar" u Subotici i završili dogradnju Doma učenika srednjih škola u Kraljevu, završili Dom učenika u Valjevu, završili dogradnju i nadogradnju Doma učenika srednjih škola u Sremskoj Mitrovici, sanaciju fasade Doma učenika Srednje škole PTT-a, rekonstrukciju i adaptaciju Doma učenika u Ćupriji i sanaciju i adaptaciju Doma "Petar Drapšin". Ovo govorim da bi se videlo da mi stvarno radimo. Druga je stvar koliko to ceni ko od vas, ali je važno da deca koja to koriste budu zadovoljna, da njihovi roditelji budu zadovoljni, da imaju sve propisane uslove, da ovo što sadrži ovaj zakon bude primenjeno u tim ustanovama i, naravno, da uče, da im ovo bude osnova za učenje. Mi smo predvideli ove godine da nastavimo, sa sredstvima koja imamo, bilo samostalno, bilo sa NIP-om, i nadogradnju Doma učenika srednjih škola u Prokuplju i da završimo izgradnju Kongresnog centra na Zlatiboru, izgradnju Studentskog centra u Nišu, Doma učenika srednjih škola u Nišu i Doma učenika u Požegi, kao i izgradnju Aneksa Doma učenika Poljoprivredne škole u Svilajncu. To su naše namere i one su zasnovane na mogućnostima u ovom trenutku. Ima i ostalih sredstava, ona se ne odnose na ovu temu, na osnovne i srednje škole, preko jednog kredita EIB-a, a to je jedna šira priča. Kolege su mi rekle, vezano za predškolsko obrazovanje, imamo jedan IPA projekat koji je posvećen predškolskom vaspitanju i obrazovanju, koji kreće na jesen, on je zasnovan na akcionom planu za decu i za povećanje obuhvata siromašne populacije, i IPA za romske asistente. Neko je pitao, čini mi se, koleginica Raguš, da li je cilj svega ovoga da se smanji siromaštvo? Pomenuo sam to jutros, možda je to nekima od vas to promaklo, ali jedan od tekstova na koji smo se oslonili prilikom izrade ovog zakona jeste i Strategija Srbije u borbi protiv siromaštva. Ovo jeste način da se kao država borimo protiv siromaštva. Još nešto, pošto ima nekoliko konkretnih pitanja, pa da ne bih zaboravio. Mi ćemo odredbe vezane za nadležnosti Saveta manjina, odnosno njihovo učešće u obrazovanju, vezano za ova dva zakona, prilagoditi Zakonu o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja. Gde god postoje uslovi za korišćenje manjinskog jezika, gde je to konstatovano, naravno da će saveti manjina imati svoje mesto i ulogu. Tamo gde ne postoje, objektivno im nema ni mesta. Zašto ovo govorim? Ovde je reč o ustanovama gde su najmanje korisnici deca s teritorije gde se ta ustanova nalazi, jer oni imaju pravo na jedan obrok, ali kada je reč o korišćenju, tu je reč o deci s teritorije cele Republike Srbije, i to treba znati, to sam juče rekao i nekim predstavnicima manjinskih zajednica, kada smo razgovarali. Pokušaćemo sutra i prekosutra da nađemo najbolja rešenja, naravno, u skladu sa Zakonom o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja. Kada je reč o Krnjevu, bio sam tamo, video sam i videćemo s resornim kolegama iz drugog ministarstva šta je u pitanju, ne dovodeći uopšte u pitanje rad ove škole ili bezbednost dece. Oko Saveta manjina sam rekao, poslaćemo inspekciju i videću šta se dešava u Leskovcu. To je pomenuo kolega Pejčić. Nisam u situaciji da u ovom trenutku dam odgovor na to pitanje, ali se nadam da ćemo u četvrtak to imati. Nažalost, ekonomska situacija je teška, i to je činjenica, ali ova vlada se trudi da ekonomsku situaciju poboljša i da se suprotstavi ovoj krizi. Neko je spomenuo studente koji su ivici egzistencije. Nažalost, danas je skučena mogućnost da se nađe alternativni način sticanja odgovarajućih prihoda kroz rad, kao u nekim drugim godinama, kada je većina poslanika ovde bila mlađa. Znamo i da je sistem vrednosti bio takav da se podrazumevalo da student, sasvim logično, treba da radi i da mu to bude dodatni izvor prihoda, ali se mora priznati, objektivno, da je tada bilo i više posla, pa se moglo raditi. Sada nije ta situacija, ali mi zato pokušavamo da pomognemo studentima na različite načine. Čini mi se da je kolega iz Poslaničke grupe Napred Srbijo izneo jedan podatak koji nije tačan. Rekao je da je odnos 1:2. Nije, poštovane kolege. Od 213.000 studenata svih univerziteta u Srbiji, a ima ih oko 150 i nešto hiljada koji su na državnim univerzitetima, verovali ili ne, oko 108.000 studenata je na državnom računu, država vodi brigu o njima. Država, stvarno, u okviru svojih mogućnosti, kao ministar se radujem što je tako, čini sve, ali vam moram reći da je ove godine, kako bih rekao, taj kolač koji je za visoko obrazovanje samo preraspodeljen, jer smo imali manju prolaznost na fakultetima, ali smo ta sredstva izdvojili za masters studije.Sada ćemo dati jedan deo sredstava za doktorske studije. Naša ideja nije da smanjimo, nego da ono što je u delu za visoko obrazovanje, za studente i nastavnike, implementiramo, da dajemo dalje, kao što radimo i u drugim oblastima.Nije naša ideja da budemo zapamćeni kao neko ko je radio te i te poslove, nego da budemo u funkciji obrazovanja. Nismo mi promovisali projekat besplatnih udžbenika da bismo promovisali politiku Vlade, nego da bismo pokazali da je Srbija socijalno odgovorna država. Verujte mi na reč, uspeli smo da, u saradnji s učiteljima, napravimo situaciju da učitelji biraju najbolje udžbenike, da se smanji broj udžbenika, jer je, nažalost, za pojedine strukture u obrazovanju izdavanje udžbenika veoma unosan posao. Smanjili smo broj udžbenika, smanjili torbu. Ove godine krećemo s drugom generacijom. Kvalitet tih udžbenika mora da bude bolji, nastavni program utvrđuje Nacionalni prosvetni savet. Zavodi imaju tu svoje mesto. Postoji cela jedna struktura mimo nas koji učestvujemo u oblikovanju obrazovnog sistema i sve je posvećeno i smanjivanju troškova. Ako kažemo – izaberite, učitelji, najbolje udžbenike, a udžbenik sadrži, recimo, jednu knjigu i jednu radnu svesku, onda je to drugačija situacija i manje novca u odnosu na ranije, kada je jedan izdavač za srpski jezik imao pet knjiga. Roditelj, šta će, dođe i samo dobije spisak šta treba da kupi za svoje dete, a detetu se, i sami znate, nikad ili skoro nikad ništa ne odbija. Kada se nema dovoljno novca, uvek se za decu mora naći. Pokušavali smo na različite načine, i pokušavamo, da ovaj sistem učinimo kvalitetnijim, efikasnijim, boljim, konkurentnijim, da koristimo iskustva drugih, da promovišemo svoje vrednosti, sve ono što imamo kao deo obrazovnog sistema, jer nema razloga da na bilo koji način zaostajemo za drugima. Ako sam nešto izostavio tokom današnje rasprave, imamo raspravu o amandmanima. Moje kolege i ja ćemo imati još dva čitanja amandmana, imaćemo Odbor, pa ćemo se zajednički dogovarati. Svaki amandman je dobrodošao. Znam da smo u Odboru već jedan broj amandmana prihvatili i, po meni, zakon učinili boljim, i kada je reč o povećanju obuhvata dece, i kada je reč o stručnim stvarima. Neko je od vas govorio o stručnim stvarima. Puno toga smo prihvatili i spremni smo da ovaj zakon učinimo još boljim, da bi on u primeni pokazao svoju opravdanost. Izvinite što sam vam produžio dan, ali pošto sam sedam i po godina delio ove poslaničke klupe zajedno s vama, znam da na kraju ostaju samo oni koji su posvećeni temi i oni koji su najuporniji. Zbog toga, vama posebno zahvaljujem.
Zahvaljujemo i mi vama, gospodine ministre. Ovim zaključujemo zajednički načelni jedinstveni pretres o Predlogu zakona o predškolskom vaspitanju i obrazovanju, Predlogu zakona o učeničkom i studentskom standardu i Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Srbije i Crne Gore i SAD o statusu Internacionalne škole u Beogradu. Nastavićemo sutra, u četvrtak, 4. marta 2010. godine, u 10 časova, na istom mestu.