Zahvaljujem, gospođo Čomić. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovane kolege i koleginice, najpre želim da obavestim sve vas šta se u petak desilo na sednici SO Kruševac. Šef Odborničke grupe SRS Momčilo Duvnjak, koji upravo ulazi u salu, koji je narodni poslanik, u pauzi zasedanja je fizički nasrnuo na šefa Odborničke grupe G17 plus Vojkana Pulića, ošamario ga, pri tom je gospodinu Puliću pukla vilica. Znači, nanete su teške fizičke povrede. Policija je ubrzo reagovala, ali šta se onda događa? Gospodin Duvnjak odbija da priča sa policijom, poziva se na imunitet. Zarad javnosti, zarad svih nas, ja ću pročitati član 103. iz Ustava, koji se tiče imuniteta narodnog poslanika. Kaže se: ''Narodni poslanik uživa imunitet. Narodni poslanik ne može biti pozvan na krivičnu ili drugu odgovornost za izraženo mišljenje ili glasanje u vršenju svoje poslaničke funkcije. Narodni poslanik koji se pozvao na imunitet ne može biti pritvoren, niti se protiv njega može voditi krivični ili drugi postupak u kome se može izreći kazna zatvora bez odobrenja Narodne skupštine. Narodni poslanik koji je zatečen u izvršenju krivičnog dela za koje je propisana kazna zatvora u trajanju dužem od pet godina može biti pritvoren bez odobrenja Narodne skupštine. U krivičnom ili drugom postupku u kome je uspostavljen imunitet, ne teku rokovi propisani za taj postupak. Nepozivanje narodnog poslanika na imunitet ne isključuje pravo Narodne skupštine da uspostavi imunitet.'' Policija nije uvažila pozivanje gospodina Duvnjaka na imunitet, već je protiv njega podnela krivičnu prijavu. Tužbu je podneo i moj kolega šef Odborničke grupe G17 plus u SO grada Kruševac, Vojkan Purić. Ono što želim da pitam jeste – da li će i kada će tužilaštvo reagovati na ovu krivičnu prijavu koju je podnela koalicija? Drugo, kada će Administrativni odbor Narodne skupštine staviti na dnevni red tačku pitanja imuniteta narodnog poslanika Momčila Duvnjaka? Žalosno je da umesto argumenta neki koriste pesnice. Ovo, nažalost, nije prvi put da se incidenti događaju. Ovo ne narušava samo ugled SO grada Kruševca, već i ugled Narodne skupštine Republike Srbije. Sigurna sam da i političke stranka, a i građani, biraju svoje predstavnike ne zato da bi se oni fizički obračunavali sa političkim protivnicima, već da bi snagom svojih argumenata uticali na to da se njihovi stavovi i njihove ideje što bolje sprovode. Dakle, pitanje za tužilaštvo i pitanje za Administrativni odbor. Hvala. [[Aplauz]]
Da li još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika želi reč? (Da) Narodni poslanik Srđan Milivojević.
Poštovana gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, kao što je kazala uvažena gospođa Grubješić, 11. jun ostaće upamćen kao loš dan za demokratiju grada Kruševca. Želim da grad Kruševac afirmišem na jedan mnogo bolji način u ovoj skupštini i da grad Kruševac u vestima bude na naslovnim strana po broju investicija koje dolaze u grad Kruševac, a ne po tuči u opštinskom parlamentu. Nažalost, verbalno nasilje za govornicom Kruševačkog parlamenta pretvorilo se u fizičko nasilje i naš kolega Momčilo Duvnjak fizički je nasrnuo na šefa Odborničke grupe G17 plus, inače, uvaženog direktora Zdravstvenog centra u Kruševca, gospodina Kulića. Istine radi, moram da podsetim, pre nekoliko godina, tada potpredsednik, sada već bivši član DS, fizički se razračunao sa jednim pacijentom u Rehabilitacionom centru ''Ribarska banja''. On je vremenom isključen iz DS i više nije član DS. Ali, baš, Momčilo Duvnjak je tog dana njegovu sliku i sliku premlaćenog čoveka pokazivao sa skupštinske govornice i osuđivao fizičko nasilje. I, baš, zbog toga što zna šta je tada govorio o fizičkom nasilju van parlamenta, verovatno mora da bude svestan kakav je težak incident napravio u zgradi SO Kruševac. I, baš, zbog toga očekujem iste odgovore na ista pitanja koja je postavila gospođa Grubješić i od tužilaštva i od Administrativnog odbora. Mi moramo poslati jasnu poruku iz ovog parlamenta – Srbijom neće upravljati onaj koji ima jače mišiće, poganiji jezik ili bolji snajper, već onaj za koga građani glasaju na izborima! A, građani glasaju na izborima za onog ko ume jezik argumenata i činjenica da suprotstavi jeziku nagomilane bahatosti i primitivizma. I to mora da bude odrednica u kojoj ćemo se u budućnosti profilisati kao ljudi koji su sposobni da vode ovu zemlju. Da li ste u stanju da jezik argumenata i činjenica suprotstavite jeziku nagomilane bahatosti i primitivizma ili niste i da li je država Srbija u stanju da na takav jezik, na odgovarajući način, odgovori? Zahvaljujem. [[Aplauz]]
Reč ima narodni poslanik Zoran Nikolić, ovlašćeni predstavnik Poslaničke grupe DSS.
Zahvaljujem. Moje pitanje, na početku, za Vladu, a i za skupštinsku većinu, jeste – da li su poslanici skupštinske većine u ovom parlamentu, da li je predsednik Vlade, kao i Vlada u celini, i predsednik Republike svesni koliko nepristojno siromašnih građana ima u ovoj državi? Umesto lova na nepristojno bogate, posao ove Vlade i ove skupštinske većine trebalo bi da bude da brinu o onima koji nemaju elementarna sredstava za pristojan i dostojanstven život. Svedoci smo da je posle dogovora sa MMF najavljeno da će biti isplaćena, prva formulacija, socijalna pomoć u iznosu od pet hiljada dinara, pomoć u iznosu od pet hiljada dinara, regres za godišnji odmor i pomoć pred novogodišnje praznike, po tumačenju gospodina Dinkića, dvokratno, po iznosu od dve i po hiljade dinara. Da li ste svesni, u državi u kojoj postoji milion siromašnih, nepristojno siromašnih građana, da se igrate na ovako neodgovoran način sa jednom velikom sumom novca koja se meri milijardama dinara? Po kojim će se kriterijumima, to je moje sledeće pitanje, taj novac raspodeliti građanima? Po stavu gospodina Dinkića – ili svi ili niko. Svi oni koji primaju do 80 hiljada dinara dobiće jednokratnu pomoć, kako on kaže, regres za godišnji odmor, a po tumačenju nekih drugih ministara, tu pomoć bi, ipak, trebalo da dobiju siromašniji građani. Pre dva dana smo čuli nemuštog premijera koji nije znao da odgovori na osnovu kojih kriterijuma će taj novac biti podeljen. Apelujem na gospodina Cvetkovića da, napokon, ima stav po nekom pitanju, apelujem na potpredsednika Krkobabića, koji je da bi ušao u Vladu sa DS koštao ovu državu, ova vlada koštala je građane preko milijardu evra, dakle, da se bar po ovom pitanju izjasne i da vidimo da li je zaista u duhu solidarnosti, koja je neophodna ovom društvu, taj predlog da je iznos od pet hiljada dinara potrebno isplatiti, pre svega, socijalno ugroženim građanima ili to treba uplatiti, ovako kako predlaže gospodin Dinkić, čak i onima koji imaju platu do 80 hiljada dinara. Zarad javnosti, ovde ću reći da je moja plata 79.230 dinara. Po toj logici će, i onaj građanin koji prima penziju od osam hiljada dinara i narodni poslanik dobiti regres za godišnji odmor, pošto se deli u dve ture, u iznosu od dve i po hiljade dinara. U kom je filmu gospodin Dinkić? U kom svetu, on, to, živi? U kojoj državi? Kako on doživljava građane Srbije kada smatra da sa dve i po hiljade dinara neko može da ide na godišnji odmor, u zemlji u kojoj milion građana jedva preživljava, jedva sastavlja kraj s krajem, on tu pomoć naziva regresom za godišnji odmor. Da završim, pitanje za ovu vladu – tačno iz kojih izvora će biti isplaćena ova jednokratna pomoć? Drugo pitanje – po kojim kriterijumima će ta pomoć biti isplaćena? Toliko je paradoksalna situacija, da kažem, time želim da završim, da li predstavnici Vlade, odnosno ministri imaju elementarni osećaj srama kada iz meseca u mesec obećavaju ovom narodu kule i gradove? Pre mesec dana je ministar Dinkić obećao povećanje plata u septembru mesecu. Ako nekome povećavate plate, pretpostavljam za neki izvestan procenat od 5% do 10%, zbog čega, onda, pomoć i taj regres za godišnji odmor? Ova Vlada se već dugo vremena nalazi u jednom vrtlogu lažnih obećanja. Na lažnim obećanjima je nastala i tako će i završiti svoj mandat, nadam se, vrlo brzo i vrlo uskoro. Hvala. [[Aplauz]]
Reč ima narodni poslanik Dragan Šormaz.
Dame i gospodo narodni poslanici, čuli smo ovih dana, takođe, jednu aktuelnu temu način privatizacije "Večernjih Novosti", "Luke Beograd" i preko kojih firmi, ko su investitori itd. Imamo jednu aktuelnu situaciju u gradu Smederevu, na 50 km od ovog zdanja, već, malo više od godinu dana, praktično, godinu i po dana, priča se o otvaranju neke rafinerije za preradu nafte i proizvodnju naftnih derivata. O tome sam već govorio u ovoj skupštini, postavljao sam pitanja ministrima. Dobio sam odgovor od ministra za energetiku da niko nema ni jedan jedini papir koji je potreban za to. Ali, gradonačelnik Smedereva, inače, nekada naš kolega, gospodin Umičević, iz DS, uporan je i pokušava da sprovode tu tzv. investiciju. Niko još nije uspeo da utvrdi da li se zaista radi o investiciji ili o nečemu drugom, da se na 130 hektara zemljišta, oni koji su čuli znaju o kom prostoru pričam, o fenomenalnom jednom prostoru, gde bi mogla da bude, verovatno, najbolja pretovarna luka na Dunavu, kakvih ima mnogo u EU, kada bismo odlučili kao država da je napravimo sa bescarinskom zonom, upravo na tom prostoru, na 700 metara vazdušne razlike od mesta gde su izvorišta vode za grad Smederevo, pokušava se, kao, da se napravi rafinerija. Zašto ''kao'', razumećete iz mog sledećeg izlaganja. Naime, firma koja treba da napravi tu rafineriju u Smederevu zove se "Komiko oil". Proverio sam, i sve ću ponovo dostaviti Ministarstvu za energetiku, mada sam ubeđen da to oni imaju, 'ajde da kažem, iz holandskog APR, holandske Agencije za privredne registre, da se firma koja je osnovala "Komiko oil" u Smederevu zove "Komiko oversiz". Shodno pričama o tome ko i kako investira u Srbiji, "Komiko oversiz" su formirala četiri fizička lica: dva Amerikanca, jedan Bugarin, i jedan Holanđanin. Nemaju ništa drugo, osim onog poštanskog sandučeta P. O. Box", čak ni broj telefona, nego internet adresu i advokatsku kancelariju. Nikada nijedan šraf nisu proizveli, u Holandiji su se registrovali krajem 2008. godine, a u obrazloženju njihovih aktivnosti ili time čime će se baviti, pri čemu, nigde nemaju novac niti račun za bavljenje time, piše – investiranje u Srbiji. Zato su se registrovali u Holandiji i ništa drugo. Dakle, firma o kojoj ništa ne znamo treba da napravi rafineriju i pričaju o rafineriji za 200 miliona dolara. Svako ko se bavi energetikom i ko nešto zna o rafinerijama, zna da rafinerija za 200-240 miliona dolara ne može da se napravi, osim, ako se ne radi o staroj rafineriji, čiji bi delovi trebalo da budu doneseni, negde, iz Afrike ili, ne znam ni ja, centralne Amerike, prepakovani, premazani farbom i sklopljeni na savršenom mestu, između Kovinskog mosta i ušća Morave u Dunav. To bi Smederevcima napravilo velike probleme, ali i Srbiji. Smederevci su skupili preko 16 hiljada potpisa za održavanje referenduma i, ta ista, Skupština grada ne zakazuje referendum. Smenjen je predsednik Skupštine, i sada, kao, potpredsednik Skupštine nema pravo da to uradi, nego treba da se čeka izbor predsednika Skupštine. Toliko o građanskoj inicijativi i toliko o poštovanju evropskih i demokratskih vrednosti, jer je 20% biračkog tela potpisalo da želi da se održi referendum sa tim pitanjem. A pitanje je – da li je potrebno u Smederevu napraviti takvu rafineriju i da li žele Smederevci da bude napravljena? Oni to ne žele, ali traže referendum. Moje pitanje za Ministarstvo za energetiku glasi – da li su podneti bilo kakvi papiri sa zahtevom da se u Smederevu napravi rafinerija i kakav je bio odgovor Ministarstva za ekonomiju? Ovo pitam da se više ljudi u Smederevu ne bi zaluđivali nego da krenemo u taj referendum? Zahvaljujem.
Reč ima poslanik Dragan Todorović.
Dame i gospodo narodni poslanici, Srbija može jedino da krene napred ukoliko se izbori sa kriminalom, ukoliko se izbori sa lopovima koji su poslednjih 10 godina opljačkali ovu državu, ali očigledno je da vladajuća većina nema nameru ništa da učini na tom planu. Pre dva meseca je predsedniku Skupštine dostavljen predlog poslaničkog kluba SRS za osnivanje anketnog odbora kada je u pitanju ''Luka Beograd", vezano za njenu privatizaciju, ali do dana današnjeg to pitanje nije stavljeno na dnevni red, a polako, ali svakoga dana, izlaze neki podaci koji govore da je u toj privatizaciji izvršena jedna od najvećih pljački u proteklih 10 godina. Postavljam pitanje Agenciji za privredne registre: – da li je rešenjem 81/01 od 22. aprila 2005. godine upisano 6.972.057 akcija koje je posedovala ''Luka Beograd" pre privatizacije? Jer, kada je pokrenut postupak za preuzimanje akcija broker koji je to radio rekao je, obične akcije sa pravom glasa, ukupan broj izdatih običnih akcija je 4.270.237? Postavlja se jednostavno pitanje – šta je sa 2.700.000 akcija, kako to odjedanput nestadoše tolike akcije? Kaže da je ponudilac ukupno preuzeo oko 92,72% ponuđenih akcija, što je oko 3.000.960 akcija. Samo da vas podsetim da je datum otvaranja bio 13. maj, a datum zatvaranja 2. jun 2006. godine, što govori da je ovaj broj akcija koji je prethodno utvrđen potpuno validan, ali se postavlja pitanje šta je sa 2.700.000 akcija? Ako na sajtu za privredne registre pogledate kako sada stoji ''Luka Beograd", videćete vrlo interesantnu stvar. Rekao sam, u prethodnom postupku, firma "Vorldfin" je otkupila 3.960.000 akcija. Kada pogledate strukturu posedovanja akcija, "Vorldfin" ima 6.520.020 akcija. Otkud, odjedanput, 2.360.000 akcija? Kako je to moguće? Na berzi nije bilo trgovine akcijama ''Luke Beograd". Kako je moguće da se ove akcije pojave? Molim da mi se ovi podaci dostave, jer je očigledno da se u Srbiji štite oni koji su opljačkali Srbiju. Prošlog četvrtka sam izneo podatke da je Stanko Subotić-Cane dao pare za one tri firme koje su privatizovale "Novosti" i do dana-današnjeg nema ništa. To je nešto što očigledno ukazuje na to da nemate nameru da se obračunate sa kriminalom, zato što su u velikoj meri predstavnici vlasti učestvovali u pljački države. O vašem karakteru najbolje govori slučaj koji su malopre izneli dvojica poslanika. Što se tiče SRS, osuđujemo svako nasilje i svi oni koji na bilo koji način povrede zakon treba u skladu sa zakonom da odgovaraju. Ali, postavljam pitanje, gde ste bili 2001. godine kada je predsednik tadašnjeg Veća građana prešao preko činjenice da je jedan ministar udario šefa jedne poslaničke grupe u ovoj sali u toku zasedanja sednice? Nisam čuo da su predstavnici Demokratske stranke ili tadašnjeg DOS-a, u vreme DOS-ovog terora, na bilo koji način protestovali. Odakle vam moralno pravo sada da se javljate? Kada vi činite nasilje, to je dozvoljeno, to je politički korisno, ali kada se vama to obije o glavu, e, onda ste … [[Isključen mikrofon.]]
Pet minuta. Zahvaljujem. Da li još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi reč na osnovu člana 235? Reč ima narodni poslanik Ivan Andrić, ovlašćeni predstavnik Poslaničke grupe LDP.
Naše pitanje je upućeno Predsedništvu Skupštine Srbije. LDP je pre dve ili tri nedelje podnela zahtev za održavanje hitne sednice na kojoj bi se raspravljalo o ekonomskoj politici Vlade i o ekonomskim merama za izlazak iz krize. Taj zahtev smo podneli poštujući svaku proceduru koja je Poslovnikom definisana. Do danas nismo dobili odgovor na taj zahtev. Dakle, tražimo od predsednice Skupštine ili Predsedništva da nam odgovori na taj zahtev i ukoliko odbije taj zahtev, za šta smatramo da je velika verovatnoća, s obzirom na to da ćutanje administracije u Srbiji obično znači odbijanje, da nam se objasni zašto je to tako. Skupština nije radila, bilo je dosta vremena kada je ta sednica mogla da se održi. Skupština je bila zatvorena. Zakona nema u proceduri. Vlada kasni sa donošenjem zakona. Dakle, vremena ima. Koji je, onda, drugi razlog zašto Vlada neće da dođe i da nam kaže kakvi su to planovi Vlade kojim bi se Vlada borila protiv, na primer, poskupljenja ili povećanja cena goriva. A, ako to povećanje cene goriva postoji, kako će se suzbiti inflacija do koje će dovesti to povećanje cene goriva. Ima čitav niz pitanja o kojima poslanici samo spekulišu, a Vlada uporno izbegava da dođe i da pred poslanicima razgovara ili bar da kaže svoj plan. Mislimo da je svaki plan Vlade sa kojim građani nisu upoznati besmislen. Svaka tajna vrsta rada u ekonomiji samo povećava nestabilnost. Sa tim možete svi da se složite. Najbolji način da Vlada taj plan predstavi javnosti jeste da dođe u Skupštinu, da nam uputi svoj predlog mera nekoliko dana ranije, da mi svi damo svoje sugestije i predloge. LDP je uvek imala predloge koji se tiču izlaska iz krize u kojoj se Srbija nalazi i da zajedno sa Vladom porazgovaramo o tome. Ovako nam ostaje nejasno šta to Vlada krije i zašto u stvari Vlada preuzima na sebe jednu vrstu odgovornosti na koju ni prema Ustavu ni prema zakonu nema pravo? Ona nema pravo da nas dovodi pred svršen čin, da mi na televiziji vidimo koje su mere i da svako od nas tumači te mere na svoj način bez ikakvog objašnjenja. Podsetiću vas da često i ministri iz te vlade daju suprotne i kontradiktorne izjave o istim merama. Kolege su spomenule tu socijalnu pomoć, koja je, i po našem mišljenju, uvreda za građane Srbije, ali i tu postoji neslaganje – ko će tu pomoć dobiti, zašto, na koji način, šta je to, da li je to regres za godišnji odmor, da li je to socijalna pomoć, da li će je dobiti poslanici? (I ja sam primetio, kolega, da je naša plata u tom nivou.) Da li na taj način Vlada i dalje želi da usmerava bes građana prema Skupštini Srbije. Mi vam danas kažemo – nama to ne treba. Ako budete doneli tu meru, to je protiv nas, protiv svakog poslanika koji sedi ovde. Čitav niz mera je uporno ignorisanje Vlade da te mere podeli sa nama, sa onima koji su tu Vladu birali ili bar neki koji sede ovde. Dakle, ponoviću pitanje još jednom – zašto te sednice nema? Zašto nam premijer ne odgovori? Zašto predsednica Skupštine odbija i da odgovori na zahtev, ne samo zakaže sednicu? Jasno nam je da nije u njenoj moći, to se toliko puta do sada pokazalo, da ovde dovede premijera i da ga natera da priča o temi dnevnog reda, ali bar mislimo da kao poslanička grupa za koju je glasalo preko 200.000 ljudi ima pravo na odgovor u vezi toga ili možda i to pravo više nema.
Dobićete odgovor, samo da meni dostave tekst na koji se pozivate i razlog zašto odgovor nije poslat do sad. Narodni poslanik Velimir Ilić želi reč. Izvolite.
Gospođo predsedavajuća, samo bih postavio pitanje i nadovezao se na jedno od pitanja koje je ovde već bilo postavljeno – šta misli Vlada i kako je mogla da dozvoli da gradonačelnik Smedereva bez odluke SO Smederevo, bez odluke Gradskog veća, bez bilo kakvog papira iz Ministarstva energetike i odluke Vlade, potpiše ugovor sa kompanijom?! Ugovor je potpisan. Gradonačelnik je prošle godine u avgustu mesecu potpisao ugovor, i on i kompanija, ozvaničio ga i mišljenje pravobranilaštva je da je ugovor valjan. Sada ste vi, demokrate, u velikom problemu. Ne možete da ozvaničite ono što je vaš gradonačelnik zvanično potpisao i napisao. I sada kupujete odbornike, trgujete, plaćate da biste dobili neku većinu, da biste ozvaničili koliko-toliko i zaštitili gradonačelnika koji je napravio teško krivično delo. Da li će nadležne službe reagovati na sve ovo? Evo ugovora i na engleskom i na srpskom, overen, potpisan i on je punovažan, da se zemljište daje uz zakup za izgradnju rafinerije. Prema tome, priča da će biti rasprava, referendumu, itd, završena je sa jednim neodgovornim čovekom, jer ova firma ako tuži, dobiće sigurno spor, jer ima sve valjane potpise. Možete proveriti, mogu vam dati na uvid, ako vam to nešto znači. Dakle, priča je završena, ''ugovor'' je zaključen bez ikakvih dogovora, bez ikakvog mišljenja nadležnih institucija u ovoj državi, bez odluke Skupštine, bez odluke Gradskog veća, bez toga što građani Smedereva traže referendum da se izjasne o ovom pitanju. On je potpisan, overen i punovažan. Prema tome, šta vi mislite da uradite i kako da izađete iz ove krize, kako da objasnite sve ovo, ne znam, ali, neka vam je Bog u pomoći.
Da li još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika želi reč? (Ne) Odgovor na pitanje narodnog poslanika Ivana Andrića, inicijativa koju je Poslanička grupa LDP 25. maja uputila predsedniku Vlade i predsednici Narodne skupštine je inicijativa čiji je sadržan narodni poslanik Ivan Andrić obrazložio. Ono što sada mogu da dam kao odgovor jeste da proceduralno zakazivanje sednice nalaže da formalno mora biti podnet zahtev za održavanje vanredne ili redovne sednice, u drugačijem obliku. Nesporno je da ćete u razgovoru sa predsednicom Skupštine dobiti i odgovor i da se vaša ideja može pretvoriti i u zahtev za sednicu sa aktuelnom temom, ako ne bude proceduralnih i poslovničkih mogućnosti za drugačiji pristup. Nema rokova, zato ne mogu da vam kažem da li je i kako prekršen bilo koji član Poslovnika, pošto vaša inicijativa ne podrazumeva rokove. Dakle, samo je inicijativa, mogu da kažem, lični stav, da je treba razmotriti na kolegijumu, svakako. Ako je to neko prelazno rešenje, na prvom sastanku kolegijuma ja ću zahtevati da se o ovome dogovorimo. Da li još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi reč? (Ne) Pošto se više niko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa ne javlja za reč, nastavljamo sa radom. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Miroslav Petković, Radojko Obradović i Arsen Đurić. Obaveštavam vas da je, saglasno članu 88. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, predsednica Narodne skupštine gospođa Slavica Đukić-Dejanović, pored predstavnika predlagača Radovana Jelašića, guvernera Narodne banke Srbije, pozvala da sednici prisustvuje i Dušan Lalić, generalni direktor Direkcije za zakonodavno-pravne poslove u Narodnoj banci Srbije. Prelazimo na 5. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O NARODNOJ BANCI SRBIJE (nastavak u načelu) Obaveštavam vas da su, saglasno članu 93. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja načelnog pretresa prijave za reč u pisanom obliku, sa redosledom narodnih poslanika, podnele sledeće poslaničke grupe: SPS-JS, LDP, ZES, DSS, Napred Srbijo i SRS. Dajem reč prvom prijavljenom narodnom poslaniku, po redosledu i prijavama za reč. Narodni poslanik Đorđe Milićević ima reč, a posle njega narodni poslanik Ivan Andrić.
Uvažena gospođo predsedavajuća, poštovani gospodine Jelašiću, dame i gospodo narodni poslanici, ono što želim da kažem na samom početku jeste da Poslanička grupa SPS-JS u načelu podržava Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o NBS. Narodna banka Republike Srbije je, zapravo, jedna od najznačajnijih institucija u Republici koja prevashodno reguliše oblast makroekonomske i finansijske stabilnosti naše države. Zbog toga predložene izmene i dopune Zakona o NBS i jesu od vitalnog značaja. Lično smatram da ovaj predlog zakona sa 101. članom izmena i dopuna možda i nije najracionalnije rešenje, da bi možda mnogo bolje i racionalnije rešenje bilo da smo išli na donošenje kompletno novog zakona. Česte izmene sistemskih zakona koje ponekad menjaju i suštinu određenih zakona su, rekao bih, nepopularne i u određenom kontekstu bacaju senku na konzistentnu politiku, bacaju senku na efikasnost. Moje lično viđenje je da je mnogo razloga bilo za donošenje novog teksta, za donošenje novog zakona o NBS. U ovom trenutku mogu da izdvojim, recimo, tri, po mom ličnom viđenju, kažem, najvažnija. Doneli smo novi Ustav Republike Srbije, nestala je veštačka tvorevina državna zajednica Srbija i Crna Gora, Srbija je postala suverena i samostalna država i morala bi da donese novi zakon o Narodnoj banci Republike Srbije. Dakle, samo tri, čini mi se, razloga sasvim dovoljno govore u prilog konstataciji koju sam izrekao da nam je zaista neophodan i potreban novi zakon o NBS. Šta ima značajnije posle donošenja i usvajanja Ustava za jednu državu nego donošenje novog zakona o NBS, zakona o Narodnoj skupštini, zakona o Vladi i ministarstvima i, naravno, zakona o sudstvu? Takvim sistemskim zakonima, ubeđeni smo, uređuje se i jača funkcionisanje državnih institucija. Ali, šta je tu je, pred nama su predložene izmene i dopune, Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o NBS, i želim da kažem nekoliko rečenica i o ovom predlogu. Podržavamo dalje jačanje institucionalne, personalne, operativne, finansijske samostalnosti i nezavisnosti NBS. To je opšteprihvaćen standard međunarodnog finansijskog prava, kako je, između ostalog, navedeno u obrazloženju ovog zakonskog predloga. U našoj današnjoj političkoj praksi prisutna su različita oprečna mišljenja, različiti stavovi, pa čak i između pojedinih ministara, članova Vlade i guvernera, koji zastupa politiku NBS. Razumem da su ciljevi politike Centralne banke često u suprotnosti i nisu kompatibilni sa ekonomskim ciljevima Vlade, što je i normalno za ovo teško vreme. Međutim, to ne može biti isključivost u saradnji u donošenju i kreiranju makroekonomske politike. Dalje, jačanje nezavisnosti i samostalnosti NBS, koje se utvrđuju ovim zakonom, ne sme stvoriti jaz između institucija. Ove mere i princip nisu same po sebi sredstva za ostvarivanje osnovnog cilja, postizanje i održavanje stabilnosti cena. Sve te mere ekonomske i fiskalne politike su sadržane u Zakonu o budžetu i Memorandumu koji ga prati, i svi su dužni da ga poštuju i preduzimaju mere za sprovođenje. Veoma je važno istaći stav 4. člana 2. ovog zakona, koji kao imperativ postavlja da državni organi i organizacije ili druga lica ne mogu vršiti uticaj, niti ugrožavati samostalnost i nezavisnost NBS. Posebno bih istakao zabranu monetarnog finansiranja, odnosno Centralna banka ne može finansirati nosioce vlasti na svim nivoima, od Republike do lokalne samouprave. Ova zabrana ima presudan značaj za ostvarivanje osnovnog cilja monetarne politike, a to je održavanje stabilnosti cena. Sa druge strane, finansiranje javnog sektora, agencija, fondova, kao negativni cilj postavlja slabljenje fiskalne discipline. Podržavamo dalje usklađivanje i približavanje odredaba ovog zakonskog predloga sa odredbama ugovora o EU, ugovora o funkcionisanju EU, kao i sa odredbama statuta evropskog sistema Centralne banke i Evropske centralne banke. Na samom kraju ističem i autonomnost pojedinih odredbi, rešenja, o specifičnostima finansijskog bankarskog sistema u Republici Srbiji. Još jednom želim da istaknem, na samom kraju, Poslanički klub SPS-JS u načelu podržava ovaj zakonski predlog. Zahvaljujem. [[Aplauz]]
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je pet minuta i 45 sekundi. Reč ima narodni poslanik Ivan Andrić, posle njega narodna poslanica Branka Ljiljak.
Hvala. Dame i gospodo narodni poslanici, slažem se da je reč o jako važnom ili jednom od najvažnijih zakonskih predloga, ili izmene i dopune zakona koje se pred nama nalaze. Probaću da kažem ono što je stav LDP, a probaću da ne govorim o tim kvaziekspertskim jezikom da bi se zamaglilo ono što je suština. Suština je, složićete se, ipak, duboko politička. Kao što smo videli u raspravi na početku, prethodnog dana, situacija koja je apsolutno odredila tok rasprave je činjenica koju je sam guverner zaboravio da napomene, a to je, moram da vas podsetim, da, ipak, niste guverner, vi ste guverner u ostavci. Moram da kažem da, iako smo imali dubokih neslaganja u prošlosti, i političkih i svakakvih, ono iza čega je nekada stajao DOS a danas LDP to je da smo pokušavali uvek da vas branimo kada je dolazilo do tih sukoba između vas i Vlade. Da li su u tome bili lični razlozi, u to ne mogu da ulazim, niti je to korektno. Ali svakako da je sukoba između vas i Vlade bilo, bar u medijima. Nekada je bilo je sukoba između vas i uvozničkog lobija, nekada između vas i izvozničkog lobija, u zavisnosti od toga kako se vaš dnevni rad odražavao na njihove interese. I to je obeležilo prošli dan rasprave o vama. A to je, negde, i politički temelj za ono o čemu danas raspravljamo. Dakle, po našem dubokom ubeđenju, ovaj zakon je korak od političke nezavisnosti i samostalnosti Narodne banke. Pokušaću to da obrazložim. Ako se NBS sastoji iz strukture ili stručnjaka koji tamo rade, koju vode guverner i viceguverneri, a od sada i Izvršni odbor, ali se sastoji i od jednog organa koji nije u nekom formalnom ili suštinskom, kako god hoćete, smislu, nije deo NBS, to je Savet Narodne banke. On u političkom smislu služi i za kontrolu samog rada guvernera i Narodne banke u celini, imajući u vidu da ima u nadležnosti finansijski izveštaj, godišnji finansijski planovi za narednu godinu. Šta je politički potez na koji se odlučila, po mom dubokom ubeđenju, ipak, Vlada, a ne vi? A to je, da se jedno od suštinskih pitanja razdora ili sukoba između Vlade i guvernera, a to je pitanje kursa, uzme Narodnoj banci ili njihovim predstavnicima, što su guverner i viceguverneri i da u nadležnost Savetu Narodne banke, koji jeste političko telo. Savet će se birati u Skupštini, a po onome što čak piše u zakonu, ako se ne varam, formalno članovi Saveta nisu zaposleni u NBS. Postoji formalna odvojenost, ali je jasna suština postojanja Saveta. Da se govori o političkoj nezavisnosti Saveta mislimo da nije realno i ne treba uopšte ulaziti u to. Sadašnji predsednik Saveta je, koliko vidimo, kandidat za novog guvernera, a on je član i ekonomskog tima premijera Mirka Cvetkovića. On je čak i u formalnom odnosu sa premijerom. Mi sumnjamo da on tamo govori ili iskazuje stavove NBS. Mislimo da je on tamo zato što je profesor na Ekonomskom fakultetu, ako se ne varam. Kao takav, on sedi u Narodnoj banci. Jasna je politička nit. Čovek koji je u ekonomskom timu premijera Cvetkovića je i kandidat za guvernera. Vi ste kao jedan od suštinskih argumenata dali to da je NB pisala i da je ona predlagač zakona, što bi nama poslanicima trebalo da garantuje da NB više vodi računa o svojoj samostalnosti od Vlade. Suštinski ili iz našeg ugla to je, možda i ovaj zakon, razlog zašto nećete više da obavljate funkciju guvernera. U to neću da ulazim, ali nama guverner u ostavci, neko na koga se ovaj zakon neće odnositi ili nije pristao da radi pod tim uslovima, predlaže zakon pokušavajući da nas ubedi kako je to korak, ne vi, ali poslanici vladajuće većine, ka nezavisnosti NB. Po našem mišljenju i onome što mi uspemo da vidimo u medijima, dakle, stvar je vrlo jednostavna, savet kao političko telo. Guverner koga će predložiti, a zatim, van svake procedure, čega smo ovde često svedoci, izabrati vladajuća većina bez ikakve ozbiljne rasprave, tada će predsednik Republike, odnosno vladajuća većina imati potpunu kontrolu i nad tim segmentom društva, upravo radeći ono što je osnovni problem danas u Evropi i zbog čega će, možda, neke zemlje Evrope u budućnosti biti prinuđene da izađu iz Evro zone radeći upravo to. Po našem mišljenju, Vlada je imala situaciju, imala je dva puta pred sobom, jedan je, slažemo se sa vama, da je tema kursa, da su uzroci za pad dinara razni ili da kažem raznovrsni, duboki, ali da najviše leže u tome, u samoj strukturi ekonomije Srbije, koja je, ne bih je mogao nazvati nikako drugačije, nego neproizvodna. To je naša struktura. Sada Vlada pošto ima to kao problem i ima situaciju u kojoj kurs dinara pada svakim danom sve više, nije se odlučila da sprovede strukturne reforme i obezbedi da se kurs održi do sledećih izbora na stabilan i ekonomski zdrav način. Ne, Vlada se odlučila, i Boris Tadić, na drugi put. Mi smo imali dosta prilike da to vidimo, Vlada se odlučila da preuzme NB. Deviznih rezervi ima toliko da se taj kurs, pa makar bio danas i fiksni, održi do sledećih izbora. A, priznaćete da je tema kursa, odnosno nivoa vrednosti dinara, jedna politička tema koja će u izborima imati važnu ulogu. Dakle, naša procena je da je vlast krenula, kako bi to kolokvijalno rekli, da premosti vreme do sledećih izbora time što neće dozvoliti da tržište kreira kurs dinara, jer vi ste i sami rekli, današnji režim – nije za to potrebno da se menja režim. Novi guverner će imati dovoljno alata da odluči da brani kurs po mnogo većoj ceni, nego onoj na koju ste vi bili spremni. Ta cena i upravo taj uticaj vlasti, koji je po našem mišljenju veoma prekomeran, na Narodnu banku, a nakon ovog zakona, da ne kažem, biće potpun. Vrlo je jednostavno ako gledate. Vlast se sa vama često sporila. Ne ulazim u motive toga, ali osnovna tema tog spora u medijima je bila vrednost dinara. Ta čuvena, kao, psihološka granica od 100, posle koje kad pređe 100 dinara za jedan evro, sve propada, ceo sistem se ruši i tako mesecima unazad. Jedina ili retka osoba koja je, pored stručne javnosti, branila to nekakvo formiranje vrednosti tog kursa na tržištu to ste bili vi, nikada iz Vlade nije bilo podrške za to. Nakon toga vi dajete ostavku, dolazi novi zakon o Narodnoj banci, koji je, kao, usklađivanje sa Ustavom, bez ikakve javne rasprave. Mi smo komunicirali sa mnogim ekonomistima, oni taj zakon nisu videli, ni mi ga nismo videli. Dakle, vi ste se sada, ne lično, naravno, nego kao vladajuća većina odlučili da tražite podršku od Narodne skupštine. Kao jedini argument koji smo mi čuli od vladajuće koalicije, to je – pošto je ovaj guverner koji je dao ostavku radio dobro i nije dao Vladi da se meša, prihvatite ove izmene zakona, pa ni sledeći neće dati Vladi da se meša. Nažalost, mi nismo u poziciji da prema karakteru guvernera verujemo ili ne, ili glasamo ili ne za neki zakon. Znate šta, gospodin Šoškić je i dalje samo neformalni kandidat. Možda kandidat bude neko mnogo lojalniji vladajućoj koaliciji, siguran sam da neće biti nestručniji, čak ni oni nisu dotle došli. Ono što je suština, to je da kada politika uđe u Narodnubanku na takav način, tu kraja nema. Bez obzira kakve namere bile, te namere su … Mi smo to videli, siguran sam da je Slobodan Milošević kada je naredio prvo štampanje novca bio siguran da čini pravu stvar, ali stomak boli samo prvi put, posle dve-tri godine postaje svejedno. Mi vam upravo ukazujemo na tu situaciju. Dakle, jasno je da je Vlada shvatila da su najveći problemi u ovom društvu ekonomski; da su ljudi siromašni, gladni, da se prvi put u raspoloženju građana javlja reč ''beda'', nakon desetak godina. Vlada je, takođe, svesna svoje nemoći u ekonomskim reformama ili lenjosti i odlučila se na dva koraka. Jedan korak je prodaja "Telekoma", ubacivanje tog novca nadajući se da će kroz sistem taj novac doprineti nekom trenutnom olakšanju i, odlučila je, da se ne bavi više strukturnim reformama u odbrani kursa, nego će se baviti manipulacijama u odbrani kursa, želeći da samo premosti sledeće izbore, bez obzira na posledice koje će doći kasnije. Nismo čuli nijedan argument koji bi nas uputio da razmišljamo na drugačiji način. Dakle, ponoviću još jednom, jedina nadležnost oko koje nije bilo reči ranije, ne govorimo o tome da Boris Tadić, predsednik države (ja se izvinjavam) predlaže guvernera, to je ustavno rešenje, mi mislimo da je ono loše zato što ne podrazumeva proces izbora guvernera. Ono ima smisla ukoliko obaveže istog tog predsednika da razgovara, ne znam, od poslaničkih grupa do stručne javnosti. Danas je formalno završen konkurs za direktora RTS-a. Javnost u Srbiji ne zna da li se neko prijavio ili ne. To su načini na koje se ljudi biraju u ovoj zemlji. Dakle, na isti način će biti izabran i guverner. Doći će se ovde, vladajuća većina će izglasati, gledaće samo da prođe tih pet sati za raspravu. Ukoliko je moguće, spojiće se ta tačka dnevnog reda sa nekom ratifikacijom. To će proći i kraj. Siguran sam da ko god bio, namere će na početku biti dobre, ali mogućnosti koje se daju vladajućoj većini nisu dobre. Mi smo zbog toga i predložili, odnosno na još jednu stvar bih želeo da ukažem – da se ne radi o duboko promišljenim promenama govori i to da u nadležnostima Izvršnog odbora ove, konkretno, nadležnosti nema. Pominje se politika kursa, koja je druga stvar, ali, ako se u članu koji definiše Savet kaže da Savet donosi odluku na bazi predloga, ako se ne varam, Izvršnog odbora, a uz saglasnost Vlade, zašto se ta nadležnost ne pominje i u nadležnostima Izvršnog odbora? To bi trebalo da je ključno, da je Izvršni odbor obavezan da predlog da o režimu kursa dinara. Toga nema. Dakle, to nas samo uverava u činjenicu da je to urađeno na brzinu i sa željom da se izbegne javna rasprava o tome, kako u parlamentu, tako i među stručnom javnošću. Mi smo konsultovali mnoge stručnjake i svi nam kažu da za ovo o čemu sam sad govorio postoji mogućnost. Da li je to namera ili ne, mi to ne znamo, naravno, ali dozvolite nam kao opozicija da sumnjamo. Zbog toga smo i predložili amandman, vrlo kratak, samo da se to izbriše i da ostane onako kako je bilo i ranije, do daljnjeg. To bi bio korak u građenju dalje nezavisnosti ili samostalnosti Centralne banke, a ne uzimanje toga kao ključnog argumenta u svađi između Vlade i Narodne banke, kao i stavljanje toga u nadležnosti, ipak, političkog tela u okviru Narodne banke Srbije. Hvala.
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je 13 minuta. Reč ima narodna poslanica Branka Ljiljak, a posle nje narodni poslanik Miloš Radulović.
Poštovano predsedništvo, uvaženi članovi Narodne banke Srbije, gospodine Jelašiću i gospodine Laliću, dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je zakon o izmenama i dopunama Zakona o narodnoj banci Srbije. Ustavni osnov za ovaj zakon nalazi se u članu 95. stav 3. i članu 97. tačka 6). Usklađivanjem sa međunarodnim standardima je obaveza koja se od nas očekuje da bi naše institucije mogle lakše da sarađuju sa okruženjem i sa svetom. To su dve stvari koje su jako bitne za primenu i uspostavljanje Zakona o Narodnoj banci. Spomenula bih na početku član 2. koji objedinjava sve ono što je Narodna banka Srbije, a to je: Centralna banka, samostalna i nezavisna u obavljanju funkcija za koje je osnovana, a, pri tom, podleže nadzoru Narodne skupštine i njoj odgovara za svoj rad. To je institucija koja u obavljanju svoje delatnosti ne prima niti traži uputstva od državnih organa. Mislim da je jedan od važnih činilaca ovaj stav koji se nalazi u članu 2. Pošto ova institucija nije institucija sama za sebe i nije sama sebi dovoljna, ona ima u mogućnosti ovim novim izmenama i dopunama da zastupa Republiku Srbiju u međunarodnim finansijskim institucijama, normalno, uz saglasnost Vlade. Svakako može da prisustvuje sednicama Vlade, daje mišljenje na budžet Republike Srbije, kao i što i Republika, odnosno Vlada i Ministarstvo finansija daju mišljenje na zakone koji su iz nadležnosti Narodne banke. Samim tim, mislim da je zakon dovoljan, ako se bude poštovao, da sve nesuglasice koje se dešavaju i sad rasprave u stručnoj javnosti, ukoliko se bude poštovao zakon, neće biti nikakvih problema. Vlada daje mišljenje na zakone iz nadležnosti i daje saglasnost na devizni režim, pri tom je, svakako, devizni režim usaglašen i u samoj Narodnoj banci, odnosno kod Saveta guvernera. Mislim da će nedoumice oko deviznog režima, ako se bude usvojio ovaj zakon, a mislim da hoće jer su izmene i dopune dobre i poboljšaće rad Narodne skupštine, veći broj stručnih ljudi usaglašavati i devizni režim i poslovanje Narodne banke, pa se onda neće dešavati veliki problemi koji se ne očekuju jer je ovo institucija koja je kredibilna, koja u svom sastavu ima ljude koji vode računa, ali nisu sami sebi dovoljni i svakako moraju da raspravljaju i da se dogovaraju i sa Vladom, i sa privrednicima, i da tako rade svoj posao. Dodala bih da se u članu 3. ističe osnovni cilj postojanja Narodne banke, a to je postizanje i održavanje stabilnosti cena i očuvanje stabilnosti finansijskog sistema. O tome treba da se vodi računa u svim ostalim raspravama koje će slediti. Ovim izmenama i dopunama naglašava se jačanje institucionalne, personalne, finansijske samostalnosti. U tom kontekstu spomenula bih organe Narodne banke, to su: Izvršni odbor, koji je sad novina po ovim izmenama i dopunama, umesto ranije Monetarnog odbora, normalno guverner i Savet guvernera. Izvršni odbor čine guverner i viceguverneri, kojih je, po ovom predlogu izmena i dopuna, od dva do četiri, što je manje nego do sada, pa pretpostavljam da će Izvršni odbor zbog toga biti operativniji i lakše sarađivati i raditi. Izvršni odbor utvrđuje monetarnu i deviznu politiku, kao i aktivnosti na očuvanju, stabilnosti cena i finansijskog sistema, što je sada novina po ovim izmenama i dopunama. Inače, odluke monetarne i devizne politike donosio je Monetarni odbor, to je preuzeo Izvršni, ali je dobio i ovu novu dimenziju. Novina je i da se donose propisi iz oblasti kontrolne i nadzorne funkcije, a to se pre svega odnosi na rad banaka, osiguravajućih društava i finansijskog lizinga. Savet guvernera čini pet članova koje bira Narodna skupština. Nisu zaposleni u Narodnoj banci i pri tom moraju da budu finansijski stručnjaci, bilo bi poželjno, potom da jedan od njih mora da ima iskustvo u oblasti računovodstva i revizije i da ima najmanje 10 godina radnog iskustva. Ove činjenice moraju da se uzmu u obzir pri odabiru kandidata i sigurna sam da će Odbor za finansije predložiti najbolje kandidate koji će svoj posao obavljati profesionalno, i tu ne treba da bude nikakve dileme. Savet guvernera je do sada donosio finansijski plan, usvajao finansijske izveštaje, vršio izbor spoljnog revizora. Sada dobija i nadzornu ulogu nad radom Narodne banke. Ovim izmenama zakona je referentna kamatna stopa, koja je ranije bila eskontna, instrument u utvrđivanju i sprovođenju monetarne politike i pri tom se sa ostalim činiocima čini finansijsko tržište stabilnim. Stopa inflacije se odražava promenama referentne kamatne stope, odnosno mislim da je ona ključna u odlučivanju i održavanju inflacije pod kontrolom. Smatram da je za građane ova uloga Narodne banke jako značajna, jer to utiče direktno na njihov život. Osnovni cilj, spomenula bih ga ponovo, Narodne banke je postizanje održavanja stabilnosti cena i očuvanje i jačanje stabilnosti finansijskog sistema. Osvrnula bih se malo i na kontrolnu ulogu nad radom Narodne banke, a to vrši Narodna skupština. Narodna banka dostavlja, sada po ovim izmenama i dopunama, polugodišnji izveštaj o monetarnoj politici, kao i izveštaje o stabilnosti finansijskog sistema. Finansijski plan dostavlja do 31. decembra tekuće godine, kao i do sada. I izbor guvernera i izbor Saveta Narodne banke idu preko Narodne skupštine i mogućnosti za raspravu su uvek moguće. Mislim, a i ubeđena sam, da će ove izmene i dopune biti usvojene, a to će doprineti boljem položaju i većoj samostalnosti Narodne banke Srbije. Hvala. [[Aplauz]]
Od vremena poslaničke grupe od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je sedam minuta i 20 sekundi. Reč ima narodni poslanik Miloš Radulović, a posle njega narodni poslanik Milan Nikolić.
Zahvaljujem, gospođo predsedavajuća. Gospodine Jelašiću, očekivali smo vas mnogo ranije, a pogotovo u ono vreme kada se raspravljalo i pregovaralo sa MMF i očekivali smo da upravo vi i Vlada izađete ovde pred poslanike, obrazložite uslove tog aranžmana sa MMF,razloge zašto se ulazi u taj aranžman, pogotovo što je to jedan ogroman finansijski aranžman koji je težak dve milijarde i devetsto miliona evra, jer građani imaju pravo da znaju razloge, uslove i visinu tog aranžmana, pogotovo što se radi o ogromnom novcu koji moraju da vraćaju. Podsetio bih građane da je već potrošeno, odnosno povučeno milijardu i 328 miliona evra, da je već u okviru stendbaj aranžmana obavljeno četiri pregovora sa Misijom MMF, u vezi ovog stendbaj aranžmanom. Umesto toga, gospodine Jelašiću, danas vas vidimo kao čoveka koji predlaže izmene i dopune Zakona o NBS i to po hitnom postupku. Nije nam jasno zašto se ide toliko u tu hitnost, u taj postupak ovde u Narodnoj skupštini, pogotovo što je bilo logičnije da novoizabrani guverner bude taj koji će da predlaže taj zakon Narodnoj skupštini Srbije i istovremeno ga obrazlaže. Inače, u javnosti se već u priličnoj meri špekuliše da je taj novi guverner NBS, Dejan Šoškić, predsednik Saveta NBS. U obrazloženju hitnog postupka kaže se da taj zakon treba da se uskladi sa Ustavom Republike Srbije i sa međunarodnim standardima. Mislim da ti razlozi ne leže, pogotovo što, iako je vladajuća koalicija zdušno govorila da EU nema alternativu, da je taj proces na neki način usporen i da smo dosta daleko od EU. Toliko, gospodine Jelašiću, o ovlašćenom čoveku koji treba da predlaže ovaj zakon u Skupštini i o rokovima, odnosno o razlozima za hitnost ovog postupka. Ono što se u ovom zakonu menja jeste to da se ukida Monetarni odbor i da se uvodi institucija Izvršnog odbora, tako da su sada organi NBS Izvršni odbor, guverner i Savet NBS. Poslaničku grupu DSS i javnost u ovom zakonu brine i smatramo da ne valja to što se, umesto, kao što je do sada bilo, NBS je imala zadatak da samostalno vodi politiku kursa i da uz saglasnost Vlade utvrđuje režim kursa, po novom zakonu uvodi rešenje da Savet predlaže režim kursa Vladi, a Vlada odobrava njegove odluke. Ovom izmenom smatramo da se guši samostalnost NBS, a prebacivanjem nadležnosti na Savet NBS ovlašćenja NBS se uvode u političku sferu. Članovi Saveta nisu zaposleni u NBS. Njih delegiraju političke stranke, tako da će u suštini birani političari, članovi Saveta, donositi, pre svega, političke odluke u interesu onih koji stoje iza njih. Setimo se samo devedesetih godina, gospodine Jelašiću i guvernera Atanackovića. Da li je gospodin Atanacković uopšte bio guverner koji je imao neku samostalnost ili je politiku, kurs i sve ono što se dešavalo tada sa hiperinflacijom i piramidalnim bankama, vodio upravo guverner ili je to vodila politika, odnosno političke stranke koje su tada bile na vlasti? O tome bi trebalo da nam više da kažu i da nam daju odgovor poslanici SPS, jer oni dosta dobro znaju kako je tada funkcionisala NBS i kakav je odnos imala sa Vladom. Zbog toga postavljamo pitanje – ko najviše ugrožava samostalnost NBS? Svakom je jasno da je to Vlada, kojoj očigledno nije cilj stabilnost cena, jačanje finansijskog sektora, već da samim odlukama i svim odlukama, upravo, čini sasvim suprotno. U jednoj emisiji na Javnom servisu podsetili smo se da ste 23. marta ove godine dali ostavku na mesto guvernera NBS, sa obrazloženjem da to činite iz ličnih razloga. Bojim se da su ova predložena rešenja kojima se rad NBS i odluke prebacuju na polje političkih odluka i da je to u suštini pravi razlog. Vaša izjava da Vlada ne radi dobro, da previše troši, i da nam preti grčki scenario, po mnogima iz vlasti je bila prejaka i, takođe, i zamerke pojedinih političara iz vladajuće koalicije, da vaša koordinacija sa Vladom nije bila zadovoljavajuća. Vi ste više puta ponovili da monetarna politika ne sme da bude u rukama političara, i da je cilj Narodne banke Srbije da očuva stabilnost cena u zemlji, kao i da će te biti sigurno do kraja ispoštovano. Podsetiću vas, gospodine Jelašiću, da je prošle godine bila 6,6%. Međutim, treba otvoreno reći, iako se zdušno priča da je to uspeh i rezultat upravo jedne politike koju je sprovodila Narodna banka Srbije zajedno sa Vladom, da su najviše povećani upravo kontrolisane cene, da su za 14% prošle godine u 2009. godini, poskupele cene komunalnih usluga. Za prvih pet meseci ove godine imamo inflaciju od 5,2%, iako je inflacija projektovana za ovu godinu 6%, plus-minus 2%. Pri tome, da su upravo cene koje kontroliše država, debelo premašile te okvire koje ste dali. Podsetiću vas da je struja poskupela 11,5%. Telefonska pretplata je sa 238 dinara otišla na 450 dinara, da je SSB sa 745 poskupeo na 820 dinara, da je, gospodine Jelašiću, benzin otišao za više od 12% i pitanje je samo sa ovim trendom gde će da ide. Ali, ono što u suštini pegla, tako da kažem, tu inflaciju je upravo smanjenje potrošnje, odnosno smanjenje tih cena potrošačkih roba, jer razlozi za to su sasvim svakome jasni. To je upravo smanjenje kupovne moći, pad standarda, i porast nezaposlenosti. Svi mi znamo da sada u zemlji imamo 767 hiljada ljudi koji nisu zaposleni i imamo preko milion ljudi koji žive ispod granice siromaštva. Upravo to ukazuje da to nije rezultat Narodne banke Srbije, nego, pre svega, jedne dramatične situacije u kojoj se nalaze građani ove naše zemlje. Za četvoročlanu porodicu, juče je izašao podatak, potrebno je, praktično, za zadovoljenje osnovnih potreba, negde, oko 100 hiljada dinara. Samo da vas pitam – ko ih ima? Ko to prima platu od 100 hiljada dinara? Od početka krize, dinar je praktično pao za čitavih 31,87% u odnosu na evro i to je najviše u regionu. Trgovci zbog ovog pada kursa, već, krajem meseca najavljuju povećanje cena što će upravo drastično da utiče na inflaciju. To nije smetalo, na primer, ministarki finansija Diani Dragutinović, da kaže, nakon depresijacije dinara, dobili smo jeftinu radnu snagu, što je jedna od naših komparativnih prednosti. Gospodine Jelašiću, vi ste ne tako davno izjavili (citiraću) – ''Neću da profućkam pozajmice! Dinar klizi u katastrofu! Standard se ne gradi na kreditima! Snaga dinara zavisi od direktnih stranih investicija,izvoza, zaduživanja u inostranstvu, makroekonomske politike, a tu pre svega, mislim na domaću potrošnju, odnosno visinu penzija i plata. Za moju ličnu i popularnost Narodne banke Srbije najlakše bi bilo da profućkamo pola milijarde evra, i to, pozajmljenih sredstva, koje ćemo jednog dana morati da vratimo. Očito da Narodna banka Srbije nekome ovde kvari zabavu, jer pozajmljena sredstva ne želi da potroši. Danas je 15. jun, od 1. januara do danas, taj iznos od petsto miliona evra je debelo premašen. Država je do sada za odbranu kursa potrošila milijardu i 188,5 miliona evra. Prošle godine za odbranu kursa potrošeno je 659 miliona evra. Podsećam vas da smo od MMF do sada za odbranu kursa i jačanje deviznih rezervi povukli milijardu i 328 miliona evra, manji priliv direktnih stranih investicija, svega 380 miliona evra; povećan je broj nezaposlenosti od početka krize preko 250 hiljada ljudi, a samo ove godine je 45 hiljada ljudi ostalo bez posla; velika nelikvidnost privrednih subjekata koji kasne sa otplatom obaveza po kreditima, taj procenat se povećava iz meseca u mesec, sada je 12,2%. Kašnjenja u izmirivanju obaveza između privrednih subjekata su ogromna. U kašnjenju prednjače veliki sistemi, koji obaveze izmiruju posle šest meseci. Preko 70 hiljada firmi je u blokadi. Javna preduzeća beleže gubitke, preko četiri milijarde evra, tako su iskazani ti rezultati u gubicima. Spoljni dug je 23,3 milijarde. Podsetio bih vas, dok pričamo o ovim dramatičnim podacima, da su samo banke te koje su zabeležile dobit prošle godine od 22,2 milijarde dinara, a da je Narodna banka zabeležila prihode, odnosno da su prihodi veći od rashoda za 4,08 milijardi dinara. Prema podacima Evropske investicione banke, Srbija je najveći korisnik kredita na zapadnom Balkanu. Sami ste rekli da Srbiju čeka grčki scenario, ako nastavi da se prekomerno zadužuje. Podsetiću vas da je od početka mandata ove Vlade povučeno 3,7 milijarde evra kredita i da samo u ovoj godini treba da se vrati oko 2,6 milijarde, sa pripadajućim kamatama. Gospodine Jelašiću, kao što sam rekao, spoljni dug je 23,3 milijarde, plus ono što građani duguju. Taj spoljni dug je oko 28,3 milijardi evra. Od tih para, prema nezvaničnim podacima sa kojima izlaze ovlašćene organizacije, iako je to mnogo veći dug, iznosi se da je javni dug 10,8 milijardi evra ili 33,6%, a biće da je preko 12 milijardi ili preko 40% BDP. Mi prema privrednoj snazi i veličini BDP spadamo u visokozadužene zemlje. Trošimo više nego što zarađujemo i deficite nadoknađujemo kreditima. Da li je tačno, gospodine Jelašiću, ono što je Albert Jeger rekao, da Srbija za odbranu kursa sme najviše da potroši 2,5 milijarde evra? Na kraju, zašto ova Vlada pokušava da nas ubedi da je proizvodnja u porastu, izvoz, takođe, mada sve ukazuje da je drugačije? Da li je, gospodo narodni poslanici iz vladajuće većine, politički marketing, zarad opstanka na vlasti, značajniji od odgovornosti prema sopstvenom narodu. Hvala. [[Aplauz]]
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je 14 minuta i 40 sekundi. Reč ima narodni poslanik Milan J. Nikolić. Posle njega, narodna poslanica Jorgovanka Tabaković. Molim vas, samo se prijavite. Izvolite.
Poštovano predsedništvo, uvaženi gospodine guverneru sa saradnikom, dame i gospodo narodni poslanici, ovlašćeni predstavnici i dosadašnje izlaganje u načelu je podosta obrazložilo razloge i važnost donošenja jednog ovakvog zakona i šire od toga, zadržaću se samo na nekim detaljima ovog zakona kako bi, zbog javnosti, mogli da se međusobno informišemo koliko ima tih izmena u ovom zakonu. Moram reći da je zakon iz 2005. godine dobar zakon, koji je definisao položaj i organizaciju Centralne banke Srbije, a rešenja su u datom trenutku bila prilagođena standardima i praksi evropskog bankarstva. Međutim, period od 2005. godine, pa naovamo, beleži pad ili, da kažem, raspad Federacije. Da vas podsetim, NBS je bila odgovorna za bankarski sistem i Srbije i Crne Gore, a u isto vreme, izmene i dopune zakona se javljaju radi potreba daljeg približavanja praksi evropskog zakonodavstva, a posebno praksi rada Centralne banke Evrope. Zapravo, ovim zakonom se beleži sveobuhvatno i sistemsko uređenje položaja, ciljeva, organa, funkcija i poslovanje NBS. Glavni cilj izmena i dopuna jeste da se ojača položaj Centralne banke, pre svega, u njenoj samostalnosti i nezavisnosti, kako bi mogla da ispuni osnovni zadatak, da očuva makroekonomsku i finansijsku stabilnost zemlje i da u potpunosti približi svoj sistem poslovanja Evropi, posebno Evropskoj centralnoj banci. Osnovne funkcije banke bi bile da utvrđuje i sprovodi monetarnu kontrolu, da upravlja deviznim rezervama, da izdaje i oduzima dozvole za rad i vrši kontrolu boniteta i zakonitosti poslovanja banaka, kao i poslove osiguranja, finansijskog lizinga, dobrovoljnih penzijskih fondova i u isto vreme da kontroliše poslovanje tih bankarskih institucija; u okviru svoje nadležnosti utvrđuje i sprovodi aktivnosti u cilju očuvanja i jačanja stabilnosti finansijskog sistema; izdaje novčanice i kovani novac i upravlja tokovima gotovine; uređuje, nadgleda i unapređuje neometano funkcionisanje platnog sistema; ugovorom utvrđuje poslove za Republiku Srbiju ne ugrožavajući, pri tom, samostalnost i svoju nezavisnost. Novine u ovom zakonu su u pogledu rukovođenja i upravljanja, odnosno organizacije centralne Narodne banke formiranjem novih tela i organa, i to, Izvršnog odbora Narodne banke, guvernera Narodne banke i Saveta guvernera Narodne banke. Da podsetim, Izvršni odbor sada čine guverner i viceguverneri i zadatak Izvršnog odbora je da utvrđuje monetarnu politiku i mere radi očuvanja i jačanja stabilnosti finansijskog sistema. To čini kroz program monetarne politike, kroz određivanje visine kamatne stope, načina obračuna i naplate od te kamatne stope na plasmane i druga potraživanja NB; uređuje uslove i načine izdavanja hartija od vrednosti; utvrđuje politiku odobravanja kratkoročnih kredita; politiku kursa dinara; određuje osnovicu za obračunavanje obavezne rezerve i stope obavezne rezerve; utvrđuje strategiju i politiku upravljanja deviznim rezervama, kao i smernice za upravljanje tim rezervama; preduzima mere za održavanje likvidnosti banaka. Važno je da se pomene da Izvršni odbor utvrđuje referentnu kamatnu stopu i druge kamatne stope koje Narodna banka Srbije primenjuje u sprovođenju monetarne politike. Izvršni odbor dobrim delom preuzima deo dosadašnjih ovlašćenja guvernera, posebno u oblasti supervizije finansijskih institucija, kao i ostale nadzorne i kontrolne funkcije. Da još jednom pomenem da je Izvršni odbor posebno ovlašćen da donosi rešenja o davanju i oduzimanju dozvola za rad bankama, osiguravajućim društvima, poslovima lizinga i dobrovoljnim penzijskim fondovima. Guverner NBS rukovodi poslovanjem banke i organizuje njen rad, sprovodi odluke Izvršnog odbora, predlaže interne propise banke koje odobrava Izvršni odbor i Savet guvernera NBS, a novina je da guvernera bira Narodna skupština, na predlog predsednika Republike, čiji mandat traje šest godina. Predlogom zakona se, takođe, definišu uslovi koje kandidat za guvernera mora da ispunjava, pored neophodne stručnosti i iskustva i to posebno u delu gde ne može biti narodni poslanik, ne može biti član Vlade i član bilo kog tela koje kontroliše NBS, kao ni da poseduje akcije u bankama, društvima, institucijama koje su pod kontrolom NBS. Guverner predlaže Savetu NB lica za izbor vicguvernera koja moraju, pored stručnosti i iskustva, da ispunjavaju uslove kakve ispunjava guverner. Dobro je da se broj viceguvernera smanjuje u odnosu na prethodni broj. Savet guvernera je novo telo umesto Saveta NB. Broji četiri člana čiji izbor vrši Narodna skupština, takođe, sa mandatom od šest godina. Savet guvernera, kao najviše telo banke, donosi Statut, utvrđuje režim kursa dinara, donosi finansijski plana, usvaja godišnje finansijske izveštaje, bira revizore i donosi strategiju razvoja NB i prati njeno sprovođenje, sve na predlog Izvršnog odbora, a izveštaj o svom radu i neposrednu odgovornost podnosi Narodnoj skupštini. Kao što se iz napred predloženog vidi, Predlogom zakona se uvodi racionalnija organizacija, smanjuje se broj viceguvernera, pa samim tim i broj članova Izvršnog odbora, smanjuje se broj članova Saveta i posebno se potencira uloga Saveta u kontroli po jasno definisanim oblastima i jasno definisanim kriterijumima. Pitanje samostalnosti i nezavisnosti Centralne banke i njenih organa je posebno potencirano kao opšteprihvaćeni standard međunarodnog finansijskog prava. Ovaj standard je presudno važan za izvršenje osnovnih zadataka banke, da očuva monetarnu finansijsku stabilnost bez uplitanja države, jer kako i sam predlagač zakona u obrazloženju teksta zakona kaže, da ciljevi ekonomske politike Vlade i način izvršenja tih ciljeva mogu biti u suprotnosti sa očuvanjem finansijske monetarne stabilnosti posebno u delu očuvanja stabilnosti cena i kontrole inflatornih kretanja. Zbog toga je i izbor guvernera poveren Narodnoj skupštini Republike Srbije, a kontrolu nad radom Centralne banke vrši Narodna skupština preko redovnih izveštavanja o stabilnosti finansijskog sistema i sprovođenja monetarne politike. Ovakva organizaciona postavka Centralne banke potencija odgovornost za mere koje preduzima i za donete odluke, ali i jača njenu nezavisnost. Veoma je važna odredba o zabrani monetarnog finansiranja, odobravanja kredita, pozajmica i drugih vidova kreditnih olakšica Republici Srbiji, autonomnim pokrajinama i lokalnim samoupravama i mislim da je najvažnija uloga banke, ali i njena velika odgovornost u ovlašćenju utvrđivanja režima kursa dinara i vođenju politike stabilnog kursa kroz intervencije na deviznom tržištu. Zbog svega što je do sada rečeno, zbog nade da će u potpunosti biti osnovana strategija samostalnosti banke, Poslanička grupa SPS-JS će u danu za glasanje podržati ovaj predlog zakona. Hvala. [[Aplauz]]
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je devet minuta i 15 sekundi. Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković, a posle nje narodni poslanik Srđan Milivojević.
Zahvaljujem. Da počnem od onoga sa čime je kolega završio. Zakon predviđa da Narodna skupština kontroliše Narodnu banku, a predviđa da je kontroliše na način što će Narodna banka dostavljati na informisanje svoje izveštaje o radu. Na koji način neko nekog kontroliše ako vi njemu dostavljate na informisanje neki dokumenat?! To je, da ne bude grubo, gospodine Jelašiću i ostale kolege, prosto smešno, kao kada bi se mi kao građani pojavljivali u ulozi kontrolora neke medijske kuće koja nam dostavlja informaciju o bilo čemu ili o bilo kome. Dakle, pokušaj da se Statut ne usvaja u ovoj skupštini, što u zakonu stoji i da se nadzorna uloga Skupštine Republike Srbije svede na informisanje post festum, o već obavljenim stvarima, dovoljno govori u prilog odbijanja ovog zakonskog projekta. U prilog odbijanja ovog koncepta, koji ste nam dostavili, govori teorija koju pratim od 28 godine do ove današnje, govori praksa i vaši rezultati. Govore partijski opredeljeni, a vrlo uvaženi ekonomisti, koje ću ovom prilikom citirati. Govore oni koji imaju dovoljno kredibiliteta i iskustva, poput jednog Miltona Fridmana, koji, na primer, kaže da – u demokratskom društvu jeste neophodan širi konsenzus oko monetarne politike. Da, citiram Fridmana koji je rekao, da je – uvek i svuda inflacija monetarni fenomen. To ću i ilustrovati sa tri-četiri podatka i iz vaših izveštaja. Zašto je protiv vašeg koncepta teorija od postojanja one nama poznate finansijske istorije Srbije do danas, evo, iz knjige objavljene 1929. godine, koju sam već jednom pokazala gospodinu Jelašiću, u izdanju knjižarnice Gece Kona, zove se "Naša domaća privreda", pročitaću vam samo dve rečenice: "Poslovanje Narodne banke ne može se upoređivati sa primerima Francuske, Belgije i Švajcarske i njihovih emisionih banaka, jer ove ustanove pripadaju jakim kapitalističkim zemljama, kako u pogledu tesnih veza sa velikim međunarodnim tržištem, tako i u pogledu sopstvene jačine slobodnog tržišta. Ono mora biti od mnogo veće koristi za domaću privredu,'' što vi zaboravljate, ''i svoju kreditnu politiku podesiti onako kako zahtevaju današnje privredne prilike, kako bi ta politika predstavljala moćnu polugu na polju unapređenja domaće radinosti.'' Zaključak zbog kojeg čitam citat je – ''Neka ta politika teorijski ne bude ispravna, ali neka na delu bude samo korisna, a to je bitno.'' Sada da dodam iz ugla vaših rezultata, vaša politika jeste korisna, ali je pitanje – kome?! Ne najvećem broju građana, već određenoj grupi pojedinaca, koji su od toga imali dobre zarade. Šta je najvažnije za jednu narodnu banku? Da obezbedi politiku od koje se može očekivati jače dejstvo važne institucije na podizanju materijalnog blagostanja naše države. Gospodine Jelašiću, poštovane kolege, uvaženi građani, sve što učimo, radimo i znamo, sve što govorimo jeste u funkciji, neko kaže, osmeha građanina, neko to prevodi u bolji životni standard, filozofi današnjice kažu, od Ničea do danas, da smo zaboravili da kod ljudi gradimo ''hram sreće'', jer to jeste smisao našeg delanja, od onda, danas, delovanja, ne da neko dokazuje svoju ekspertnost, ne da nalazi izgovore, nego da ovaj naš život čini lakšim i srećnijim, ako je moguće. Politika koju je vodila Narodna banka to nije omogućila. Citiraću gospodina Vladimira Gligorova, koga vrlo uvažavam, a koji je blisko vezan sa jednom od naših opozicionih stranaka, LDP, koji je 21. jula 2003. godine, u časopisu "Ekonomist", na temu "Nezavisnost centralne banke" rekao nekoliko, uvaženih i dostojnih poštovanja i pominjanja, rečenica, na primer – ''Najveći broj centralnih banaka su javne, a ne privatne ustanove. To što neki to mešaju da su to državni organi, to je njihovo pravničko znanje, u to ne ulazim. Dva cilja su najčešća koja treba da postigne centralna banka: stabilnost cena i stabilnost privrednog rasta. Vama je privredni rast dalek kao nedostižni vrhovi Himalaja i toliko vas zanima.'' Ono što gospodin Gligorov kaže te 2003. godine, u trenutku kada se SRJ cepa i kada se govori po prvi put o nezavisnosti Centralne banke Srbije, ispravno kaže da – treba postići idealnu meru između klasičnog poštovanja pravila na diskreciono odlučivanje. Pravilo koje bi trebalo da obavezuje ponašanje centralne banke i ono što vi zovete nezavisnost, nepravilno ga šireći na to da su vaša delovanja tajna i u korist samo nekih, jeste sledeće: pravilo koje bi trebalo da obavezuje ponašanje centralne banke je u izboru i primeni instrumenata monetarne politike.'' Hajde da ponovim, ako nismo dobro čuli, ''u primeni instrumenata i izboru monetarne politike'', ali ne i u definisanju cilja – ko je taj jedan pojedinac ili taj savet ili izvršni odbor ko može milionima građana da definiše cilj i da radi suprotstavljeno od Vlade, od ekonomske politike, od memoranduma i od onog što se zove standard ili osmeh građana Srbije? Dakle, citiram i dalje Gligorova, iz tog časopisa "Ekonomist magazin", broj 165, iz 2003. godine – ''Nezavisna je ona centralna banka kojoj je cilj monetarne politike jasno određen i kojoj je ostavljena sloboda da ga ostvaruje onim sredstvima kojim raspolaže. Vi ste to proširili na nedopustive granice i na štetu građana Srbije.'' Šta Gligorov dalje kaže? On očekuje da će nezavisna centralna banka staviti na uvid javnosti sve elemente svoje monetarne politike i sve analize i razmatranja zarad kojih se odlučila na određene instrumente. Bitno je da se učvrsti njena operativna samostalnost, dakle, u primeni instrumenata, a ne određivanju ciljeva, budući da javnost, a to znači i privreda, ne moraju da nagađaju o tome šta će banka da radi, ne moraju ni svojim špekulacijama da ograničavaju takvo samovoljno ponašanje. Protiv koncepta koji ste nam izneli govore ne samo vaši izveštaji i oni finansijski rezultati sa gubicima, govore cene u radnjama, koje kažu da niste ostvarili kontrolu nad inflacijom, govori kurs evra. Protiv vaše politike govore rate za stan, govori iskustvo sa lizingom, svojevremeno promovisanim široko i naveliko i govori ona priča da jedino onaj ko nije morao da se zaduži taj se spasio. Govori nam poslovanje Zavoda za izradu novca i zloupotreba, onog, kulturnog određenja po kojem je, bez primene Zakona o javnim nabavkama, zloupotrebom određenog člana, Zavod za izradu novca dobio ekskluzivno pravo da radi neka dokumenta, oduzimajući nadležnost Ministarstvu unutrašnjih poslova, gde ste vi kao Narodna banka, čiji je vlasnik Republika Srbija, a vi sa njom imate veze samo kada treba da vam pokrije gubitke, dolazili do ekstraprofita, za koje se, neću propustiti da citiram, na savetu dogovarate kako da obrazložite da nemate para da u budžet prenesete one nerealizovane dobitke koje u stvari imate, samo mi nemamo tu virtuelnu sposobnost da ih vidimo, ni budžet da ih prihoduje. A zašto je došlo do takvih vaših rezultata? Koncept nezavisnosti u kojem ste vi, gospodine Jelašiću, omogućili sebi, a bez pitanja ikoga, da se banke bave trgovinom hartijama od vrednosti sa vama, kao najsigurnijim poslom, a ne kreditiranjem privrede i stanovništva, što je osnovni posao banaka, jeste nešto što će zahtevati malo dublju analizu odgovornosti. Od 2004. godine u stanje hartija od vrednosti, prema tome, umesto da daju kredite građanima i privredi, banke su ulagale u hartije od vrednosti 2004. godine milijardu i 75 miliona, a 2009. godine, slušajte me dobro, to stanje je 151 milijarda i 98 miliona dinara, podatak iz Narodne banke. I, kada kažem, gospodine Jelašiću, kada vam je budžet, odnosno Republika Srbija, prodavala devize, a vi njima niste davali ''kruške i jabuke'', citiram vas, nego neke dinare, ko je plaćao kamate na ove i ovakve hartije od vrednosti? To je ona inflacija koju vam stavljam na teret da ste je vi stvarali, i emisiju novca i inflaciju, ako je referentna stopa, dakle, kamata koju ste plaćali išla od 16,44% u decembru 2004. godine, pa je u martu 2005. godine, na primer, iznosila, i bila pet meseci, oko 20%, 18%, 13%, 9%, do decembra 2008. godine ona je iznosila 17%, da bi zaključno sa decembrom 2009. godine, kamata koju ste plaćali na te hartije od vrednosti koje su sa 1,7 milijardi skočile na 151 milijardu, bila 9,5% i da bi u međuvremenu ino- obaveze banaka porasle sa 83 milijarde na 498 milijardi. Sad, da građanima ne bude ono – nemoj da mi pričaš kako te je bolela slomljena noga, nego mi pokaži rendgenski snimak. Evo ga rendgenski snimak! Šta znači povećanje ino-obaveza? Banke su pribavljajući sredstva iz inostranstva, zadužujući se kratkoročno i dugoročno, zbog razlike u visini kamatnih stopa, vi to zovete kamatni diferencijal, i mi ekonomisti, videle veliku mogućnost zarade i profita i zato je ovako skočio rast – ulaganje u hartije od vrednosti. Da bi neko imao ovako veliki profit i da bi poraslo ulaganje hartija od vrednosti sa milijardu i 75 na 151 milijardu neko je morao da izgubi, jer novac nije materija koja se stvara ni iz čega. Ona ume u zanimljivim putevima da izgubi trag. Vešti taj trag pronađu. Poštena i odgovorna vlast kazni te koji su gubili tragove novca i nadamo se da će takva vlast jednog dana i utvrđivati te puteve novca, ali, ovi rezultati, ovaj rendgenski snimak ne ide u prilog nezavisnosti određivanja ciljeva, koji se zovu targertiranje inflacije, jer vi niste postigli, a navadili ste banke, što bi rekao naš narod, da se ne bave svojim poslom, nego da se bave najsigurnijim poslom – trgovanjem sa vama. Što ste morali da radite ovo sa repo papirima? Piše u vašem izveštaju, kaže – država je konvertovala dinarska sredstva da bi smanjila budžetski deficit. Zašto država ima budžetski deficit to su posebna pitanja. Reč je o tome da je država u tri navrata prodala NBS po 150 miliona evra, dakle, 450 milio evra. Drugo, devizni priliv po osnovu privatizacije robnih kuća uticao je na rast dinarske likvidnosti u iznosu od preko 30 milijardi dinara. Dokapitalizacija banaka po osnovu koje je ostvaren znatan rast kapitala iznosila je 114,7 milijardi dinara. Prema tome, prodavali smo, u privatizaciji uzimali novac, država se ponašala raskalašno i prodavala devize. Stvarala vam višak dinara koji ste ovakvim repo hartijama morali da povlačite, da plaćate kamate i da dovedete do ovakvog kursa, koji je sa 78 dinara, 2004. godine, došao na 103 dinara i da potrošite milijardu 118 miliona evra na neku kontrolu kursa. Da li, vi, shvatate, dok mi klimate glavom i dajete za pravo da iznosim ispravne podatke, učinke ovoga? Prodavali smo realne fabrike, vaspitali banke da je bolje da trguju sa NB, to je najsigurnije, a ne da daju kredite građanima i privredi da rade nešto, da kupuju stanove, da počinju neke poslove i mi smo potrošili deo deviznih rezervi, potrošili pare od privatizacije. Imamo visok kurs. Imamo visoku inflaciju, a vi i dalje tražite nezavisnost, tražite da vam plate budu određene u skladu sa ovim bankama od kojih trpite pritisak, ali nećete da čujete dogovor od svoje Vlade i tražite da poslanici glasaju za ovakav zakon. E, pa, onaj ko vam bude glasao za ovakav predlog zakona neka bude spreman da nosi teret odgovornosti pred vašim budućim učincima i temeljima koje ste postavili ovakvom politikom. Hvala. [[Aplauz]]
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je 16 minuta i 25 sekundi. Reč ima narodni poslanik Srđan Milivojević. Nije u sali. Narodni poslanik Vladan Jeremić, posle njega narodni poslanik Zoran Ostojić.
Dame i gospodo narodni poslanici, Predlogom zakona o izmenama i dopunama Zakona o NBS javnosti je predočena kao najznačajnija stvar to što će NBS ubuduće imati samostalnost i nezavisnost u radu. Ono što se nameće kao logično pitanje jeste da li to znači da do sada nije bilo svega toga, samostalna i nezavisna? Možda bi ovu dilemu mogao da razreši podatak, ono što je čak i objavljeno na sajtu NBS, da ova institucija već uveliko radi na primeni takozvanih Bazelskih standarda, standarda propisa o adekvatnosti kapitala, kojima se na najdirektniji način ograničava kreditna aktivnost banaka, što u uslovima sveopšte zaduženosti znači samo dalju destrukciju ekonomije. Inače, ovaj propis donosi "Bank of International Settlements" sa sedištem u Švajcarskoj, u Bazelu, koja je privatna banka. Ima čak i svoju privatnu gardu i nad kojom nijedna vlada u svetu nema ingerenciju, pa je onda ovo samo prilog tome o kakvoj se nezavisnosti i državnosti, zapravo, ovde radi. Ako se zna da je po onoj, nekakvoj, osnovnoj definiciji monetarne politike, odnosno rada NBS to da bi ona trebalo da upravlja novcem i kamatnim stopama kako bi ostvarila nisku, stabilnu i predvidivu stopu inflacije i time stvorila ambijent za postizanje održivog ekonomskog razvoja i rasta zaposlenosti, da upravljajući novcem i kreditima NBS utiče na jačanje i očuvanje poverenja javnosti u dinar, što privrednicima, građanima, olakšava donošenje poslovnih odluka i planiranja budućnosti i da se stara o vrednosti nacionalne valute, a samim tim doprinosi rastu životnog standarda građana, onda ima nekoliko stvari, na koje bih želeo ovom prilikom da ukažem, koje govore o tome da to i nije baš tako. Poznata je činjenica da NBS još od septembra 2006. godine sprovodi režim takozvane ciljane inflacije i nešto više od dve godine, sve do početka 2009. godine, kao smernica za prilagođavanje stepena restriktivnosti monetarne politike služila je ta bazna inflacija. Ovo podrazumeva praćenje cena koje se formiraju na tržištu, a ono što se koristilo kao opravdanje za ovakvu odluku bilo je da se instrumentima monetarne politike ne može uticati na cene koje se administrativno određuju. To je u prevodu značilo da NBS praktično nije želela da preuzima odgovornost za promene cene struje, nafte, prevoza, hleba, mleka i drugih proizvoda, što u principu čini skoro polovinu ukupne inflacije. Čak i da se pronađe nekakvo opravdanje za ovakvu odluku, zašto prihvatiti odgovornost za nešto o čemu Vlada odlučuje, jasno je da je u tom periodu, što se NBS tiče, i o toj monetarnoj strategiji bila bolja odluka da se ciljala ta ukupna inflacija, jer ovakav način vođenja monetarne politike, po mišljenju dobrog dela stručne javnosti, ima određenih manjkavosti, pre svega što je obesmišljena suština strategije ciljane inflacije, kada je ukupna inflacija znatno veća od bazne inflacije. I, ono što je poseban problem jeste to da NBS nije bila naročito ubedljiva kada je objašnjavala da uspešno obavlja zadatak, jer za razliku od statističkih parametara građani, privreda na svojoj koži u svakodnevnom životu su mogli da osećaju da je znatno veći porast cena od onoga što je objavljivala NBS. Drugo, ako se prihvati ta činjenica da se NBS bavila samo baznom inflacijom, to praktično znači da Vlada nije imala nikakvu odgovornost o svojim cenama, niti obavezu da povede računa za koliko će ih povećati. Ono što je osnovni problem, a tiče se sfere za koju je zadužena NBS, predstavlja problem kontrolisane cene i ono što je zabrinjavajuće jeste da je već u prvoj polovini ove godine Vlada skoro dostigla maksimum u smislu procenata kontrolisanih cena. Ako su te regulisane cene osnovni problem, onda je jasno i da referentna kamatna stopa ne bi smela da bude visoka, odnosno da bude tolika kolika je sada. Jeste da se ona smanjivala, ali i trenutno je nešto što je neodrživo, jer referentna kamatna stopa nimalo ili veoma malo utiče na regulisane cene, pa samim tim u uslovima kada su one generator inflacije utiču i na ukupnu inflaciju. S druge strane, to je ono o čemu smo već do sada nebrojano puta govorili, jeste da visina te referentne kamatne stope upravo i doprinosi da krediti budu skuplji i da država mora da na svoje trezorske zapise plaća visoku kamatu. Međutim, ono što je najznačajniji problem u celoj ovoj priči, to je svakako činjenica da poslovne banke de fakto kontrolišu srpski bankarski sistem i, ono što je opasno, vrše misiju dinara mimo znanja javnosti, čak i protivno zakonima koji uređuju ovu oblast. Ovom prilikom ću iskoristiti da citiram Vojina Bjelicu, profesora na Ekonomskom fakultetu, inače bivšeg predsednika Saveta Narodne banke Srbije, koji je istakao da kreditna aktivnost banaka omogućava da banka stvara novac na taj način što monetizuje svoju aktivu, a najčešći i najtipičniji slučaj kreiranja novca je kada banka odobrava kredit nekom od svojih komitenata i još dodaje sa gledišta funkcije kreiranja novca – nije bitno da li se kredit odobrava u knjigama ili u gotovom. Dakle, na osnovu ovoga se da zaključiti da poslovne banke same stvaraju novac, bilo da je reč knjiški ili bezgotovinski i ovo ih čini emisionim ustanovama, na isti način kao što su to i centralne banke, s tom razlikom što se emituje jedna drugačija vrsta novca. Da li se takav novac pušta u opticaj bezuslovno ili kao kredit, to je sada već drugo pitanje, ali očigledno da je njima u interesu da se baziraju isključivo na kredite jer se i kamate slivaju u njihove džepove, a praktično i privreda i građani postaju zavisni od komercijalnih banaka. Ovo je jedan od primera kako se na najdirektniji način utiče na privredne tokove i na životni standard građana, jer oni, govorim o tim bankama, određuju ko može i pod kojim uslovima dobijati kredite, da li ih uopšte može dobiti, za koje svrhe itd. Ako kojim slučajem prestanu sa ekspanzijom kredita, jasno je da bi privreda pucala po svim šavovima jer dugovi sa pripadajućim kamatama i dalje stoje kao jedan ogroman balast, a novih kredita za servisiranje nema. Činjenica je da je ovaj slučaj o kome sam govorio prilično poguban za društvo jer imati mogućnost da i kroz sve zakone koji prate ovu oblast dođemo do zaključka da jedna ovakva situacija čak i ne pominje niti priznaje njegovo postojanje. Čak i u ovom zakonu o Narodnoj banci Srbije, član 53. stav 2, stoji da Narodna banka Srbije ima isključivo pravo izdavanja novčanica i kovanog novca u Republici Srbiji. Nigde se ne pominje bezgotovinski, odnosno taj knjiški ili bankarski novac koji dominira u likvidnoj dinarskoj masi. Takođe, predlagač zakona je zanemario veoma važnu činjenicu o postojanju te takozvane treće vrste novca, čijim se emitovanjem bavi neko drugi. Tu je pokušaj da se u zakonu o bankama na jedan način to prikrije, ali svedoci smo činjeničnog stanja u funkcionisanju ovog sistema. Ono što je, takođe, bitno, to je da u Nacionalnoj strategiji razvoja do 2012. godine stoje nekakva tri prioriteta. Prvi prioritet je stvaranje investicionog ambijenta za privlačenje stranih, pre svega grinfild investicija. To podrazumeva gomilu stvari, jer se ovde ne radi samo o tome da stopa poreza na dobit bude najmanja u Evropi. To je nedovoljno, mnogo je važniji taj dugoročni interes koji neko može da ima. Drugi prioritet je razvoj infrastrukture. Imate jasnih pokazatelja koliko bi trebalo da bude uloženo u razvoj infrastrukture do 2012. godine. Treći prioritet je znanje koje se danas traži na tržištu rada. Ono što pokazuje iskustvo do sada, to je da bezmalo ništa nije urađeno na tom planu, a ono što smo mi u SRS nebrojano puta do sada isticali i napominjali, kada je reč o vođenju monetarne politike u Srbiji, to je činjenica da bi Narodna banka Srbije, kao institucija, zaista, morala da bude samostalna, nezavisna u radu, ali ne nezavisna od institucija u Srbiji, već, pre svega, od zavisnosti, koja je evidentna u poslednjih nekoliko godina, od strane Međunarodnog monetarnog fonda. Ne treba zaboraviti da bi nezavisna centralna banka po logici stvari trebalo da unese stabilnost u finansijski sistem i to na taj način što bi se pridržavala pravila, a ne donošenjem određenih diskrecionih odluka. Zakon koji se nalazi danas pred poslanicima je pre svega trebalo da sadrži i jednu vrstu državne kontrole nad Narodnom bankom Srbije, ali i znatno drugačije nego što je to do sada bio slučaj. Možda je jedno od rešenja za tako nešto bilo eventualno formiranje nekog parlamentarnog odbora, čiji bi najvažniji instrument bila interna revizija rada Narodne banke Srbije. Međutim, kao što smo mogli da vidimo, toga nema u ovakvom predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o Narodnoj banci Srbije. Ono što je i do sada bio osnovni problem, to je odsustvo suštinskog odlučivanja, kolektivnog odlučivanja i pre svega nezavisne provere donetih odluka. Što se nas tiče, ovakav predlog zakona neće doprineti onome što se predstavlja u javnosti, jer problemi u sferi monetarne politike nisu obuhvaćeni ovakvim predlogom zakona i smatramo da su potrebne suštinske izmene u vođenju monetarne politike. Hvala. [[Aplauz]]
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je 12 minuta i 35 sekundi. Narodni poslanik Zoran Nikolić ima reč, a posle njega narodni poslanik Veroljub Arsić. Vreme na raspolaganju Poslaničkoj grupi DSS je devet minuta i 50 sekundi.
Kažu da se ništa u životu ne dešava slučajno, naročito u politici, pa bih samo na početku napravio jednu digresiju i podsetio i ovaj parlament, a i guvernera, mada mislim da on to zna, da je danas kada raspravljamo o Zakonu o Narodnoj banci 160 godina od rođenja jednog od najboljih guvernera Narodne banke, gospodina Đorđa Vajferta. Sama činjenica da će i Fond "Đorđe Vajfert" predložiti Vladi da možda ova godina bude i godina Đorđa Vajferta podseća na trag koji neko ko je guverner Narodne banke može da ostavi u društvu i u narodu. Gospodin Đorđe Vajfert je bio jedan od prvih industrijalaca, veliki industrijalac, još bolji i veći guverner Narodne banke, a humanost koju je pokazivao, s obzirom na to da je bio vrlo bogat čovek, služi za primer i treba da posluži za primer svima onima koji imaju puno novca da bi trebalo onima koji nemaju malo više da sepomogne. Na početku imam jedno pitanje za vas i voleo bih da mi na to pitanje odgovorite, neposredno, po završetku mog izlaganja. Zbog čega vi danas branite ovaj zakon? Zbog čega se vi danas nalazite u ovoj nezahvalnoj ulozi da branite izmene i dopune Zakona o Narodnoj banci Srbije? Pod jedan, vi ste ostavku podneli pre tri meseca. Savet Narodne banke je vašu ostavku uvažio. Zašto vi kao bivši guverner branite zakon koji će imati posledice na funkcionisanje i rad novog guvernera, a, sasvim izvesno, vi to biti nećete? Zaista me zanima šta je razlog da vi danas branite ovaj predlog zakona? Da li je izmena samo to da predsednik Republike predloži novog guvernera? Ako je to jedini razlog, mislim da svi mi, uključujući narodne poslanike na prvom mestu, a naročito građane, treba da prestanemo da ispunjavamo želje predsedniku Republike gospodinu Borisu Tadiću i da mu ne dopustimo da se meša u sve i svašta, jer se on očigledno bavi svim temama, a ne bavi se na pravi način nijednom temom koja je bitna za građane Srbije. Vaše izlaganje u odbrani ovog novog predloga je bilo kratko i koncizno. Kada ste podnosili ostavku rekli ste da to radite isključivo iz ličnih razloga. Nemam razloga da poverujem u suprotno i verujem da ste to učinili isključivo iz ličnih razloga, ali ste u ovom kratkom govoru svesno ili nesvesno reči "nezavisnost" i "samostalnost" pomenuli 17 puta, za stranu i po govora, puno je kada 17 puta pomenete reč "nezavisnost" i "samostalnost". Da li je to slučajno? Mislim da nije. Ovaj zakon koji ste predložili, jeste najbolji dokaz da će nezavisnosti i samostalnosti u Narodnoj banci biti mnogo manje po donošenju zakona, nego što je bilo. Mislim da je upravo ovaj zakon, u tome je paradoks čitave rasprave, ovaj novi zakon, verujem, to je moje lično mišljenje, jedan od vaših ličnih razloga zašto ste podneli ostavku na mesto guvernera, jer svaki guverner koji elementarno drži do sebe ili funkcije koju obavlja, koja je jedna od najodgovornijih funkcija, ne bi trebalo da dozvoli da funkcioniše po ovakvom zakonu. Manjkavosti je bilo i u prethodnom periodu. Čujem predstavnike vladajuće koalicije, odnosno poslanike, kako se zaklinju na samostalnost i nezavisnost Narodne banke. Molim vas, i do sada Narodna banka nije funkcionisala u potpunosti nezavisno i samostalno, naročito to neće sa novopredloženim guvernerom, gospodinom Šoškićem, koji je već dve godine u Ekonomskom savetu predsednika Vlade. Neko ko je u Ekonomskom savetu predsednika Vlade treba da postane guverner Narodne banke. Gospodin Cvetković će, kao njemu nadređeni, očigledno, izdavati i potrebne naloge kao svom ekonomskom savetniku kada bude postao guverner Narodne banke. Gospodin Kasalović iz SPS je u svom uvodnom izlaganju, kao ovlašćeni predstavnik, takođe, istakao važnost principa nezavisnosti i samostalnosti, a hajde da kažemo šta se dešava, a vezano je direktno za SPS, za Savet NBS. Da li u tom savetu sedi gospodin dr Nenad Vunjak? Sedi. Da li je taj gospodin Vunjak šef Poslaničke grupe u Skupštini AP? Jeste. Novi zakon predviđa striktna pravila o sukobima interesa i ko može biti u Savetu, a ko ne može. Ali, oprostite, to je definisao i prošli zakon. I prošli zakon je definisao da niko ko ima funkciju u političkoj stranci i niko ko je narodni poslanik, niko ko je član neke lokalne samouprave, odbornik u lokalnoj samoupravi, ne može biti u Savetu, a imamo činjenicu da je jedan istaknuti politički funkcioner SPS, koji je šef Poslaničke grupe u AP ujedno i član Saveta. Toliko o poteškoćama koje je gospodin Jelašić imao u vršenju funkcije na nezavisan i samostalan način, a mogu da zamislim šta se sprema kada se bude formirao novi izvršni odbor NBS. Jasna je intencija Vlade da želi da stavi pod svoju šapu i pod svoju kontrolu Narodnu banku. Taj slučaj smo već videli tokom devedesetih godina i rezultat takve politike. Gospodo, čestitam vam, ali nisam srećan zbog činjenice što lekciju koje smo svi kao građani doživeli, sa vrlo tragičnim posledicama, vi niste naučili i spremni ste da je ponovite. To me ne iznenađuje možda kod kolega iz SPS, ali me jako iznenađuje kod kolega iz DS, tako da i vi kolege moje iz DS, primite iskrene čestitke. Želite da sve stavite pod kontrolu. Ono što je tragično i što želim da poručim građanima jeste da će posledice takve politike biti jako loše i zbog toga nisam srećan što usvajamo ovakav zakon. Nezavisna pozicija guvernera, odluke se donose sa Izvršnim odborom, koji se po pravilu sastaje jednom mesečno. Ukoliko postoji potreba za nekom hitnom intervencijom, odluku donosi guverner Narodne banke, koju posle Izvršni odbor mora da potvrdi. Šta se dešava ako Izvršni odbor tu odluku ne potvrdi? Šta se dešava sa pozicijom i funkcijom guvernera i da li će budući guverner, kada bude donosio te odluke u hitnoj ili kriznoj situaciji, koja zahteva hitno reagovanje, uvek kalkulisati kakav je stav Izvršnog odbora Narodne banke? Pa, naravno. Ako u tom izvršnom odboru budu sedeli pripadnici političkih stranaka, pre svega, odane Vladi Republike Srbije, onda je ta jednačina rešena. Vlada Republike Srbije će upravljati i Narodnom bankom Republike Srbije. (Pošto treba da ostavim i određeno vreme još jednom kolegi iz poslaničkog kluba ovde moram da završim.) Verujem da nije slučajno kada se u jednom kratkom odgovoru toliko puta spomenu reči ''nezavisnost'' i ''samostalnost''. Skupštinska većina će ovaj zakon izglasati i time oduzeti i nezavisnost i samostalnost Narodnoj banci Republike Srbije. Posledice takve odluke ćemo videti, a već sada sam ubeđen da one neće biti dobre po građane Republike Srbije. Zahvaljujem. [[Aplauz]]
Iskorišćeno je devet minuta i 20 sekundi. Na raspolaganju poslaničkoj grupi je ostalo još 30 sekundi. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić, a posle njega narodna poslanica Lidija Dimitrijević.
Dame i gospodo narodni poslanici, ne mogu da kažem da se radujem izmenama i dopunama Zakona o Narodnoj banci, ali mi je drago što je gospodin guverner danas ovde pred narodnim poslanicima, a drago mi je što su tu i neki od poslanika koji su svoje obrazlaganje sveli na to da čitaju predloge novog zakona o Narodnoj banci, uz neko obrazloženje da će glasati za taj zakon zato što on povećava nezavisnost Narodne banke. Međutim, hteo bih da se pozabavimo šta je to sve Narodna banka radila u prethodnom periodu i nadao sam se da ćemo makar jednom kao Skupština Srbije da raspravljamo o Izveštaju Narodne banke, šta je to radio guverner, šta je radio Savet itd. Čitava jedna priča se svodi da je osnovna uloga Narodne banke da državu, odnosno građane štiti od inflacije. Međutim, čini mi se da je ova izmena i dopuna Zakona o Narodnoj banci usmerena na to da štiti interese banaka, a ne građane i ne privredu od inflacije. Dovoljno je pogledati šta je Narodna banka uradila u 2006. godini. Videćemo da je napravila gubitak od 365 miliona evra, koji je plaćen iz budžeta Republike Srbije. Sada pitam guvernera, kada je emitovao te čuvene kratkoročne hartije od vrednosti i napravio gubitak od 365 miliona evra, ko je zaradio taj novac?! Da li su to bile poslovne banke, tih 30 milijardi dinara? Ili, da odgovori guverner Narodne banke, sa kim se on to takmičio na tržištu sa 24 ili 25% kamate na kratkoročne hartije od vrednosti, pošto je ovde za ovom govornicom kazao – ako hoćete da prodate hartije od vrednosti, kamata mora da bude primamljiva? A, sa kim se vi to takmičite? Sa privredom? Sa građanima? Takvim svojim postupkom, NBS je povećala cenu novca na finansijskom tržištu i za privredu i za građane. Pitam guvernera NBS da li on zna, da li može da odgovori, kako misli da privreda preživi sa kamatama koje su minimum 25%, bez obzira da li su dinarske ili devizne? Gospodine guverneru, pregledao sam bilanse jednog preduzeća, u odnosu na 2008. godinu ima 30% uvećanu realizaciju. Materijalni i drugi tekući troškovi su skoro identični, ali ima iskazanu dobit, koja je skoro tri puta manja u 2009. godini, nego u 2008. godini. Postavio sam pitanje, čemu ta razlika i odakle? Odgovor je bio – morali smo da pokrivamo kursne razlike. Ko je sve tu izgubio? Izgubilo je preduzeće. Izgubila je država. Ima iskazanu manju dobit. Manji porez na dohodak, na dobit preduzeća. Ko je profitirao? Banke, na kursnim razlikama. Gospodine guverneru, hajde da pogledamo, ne tako daleko, šta je to bilo decembra meseca prošle godine. Država je prodala Narodnoj banci 465 miliona evra, čini mi se, ili 455 miliona. Našli su se dinari na tržištu. Kako se ponaša Narodna banka? Te devize usmerava u devizne rezerve, a šta je sa tržištem novca? Da li je ono tom količinom dinara pokriveno u devizama na tržištu? Nije. Dolazimo do prvih skokova evra. Narodna banka ćuti i ne meša se. Nada se da će građani koji dolaze iz inostranstva za novogodišnje praznike da pokriju taj deficit. I da stvar bude još gora, Narodna banka Srbije u tom trenutku uporno snižava referentnu kamatnu stopu, kao kada požar gasite benzinom. Koliko nas je to koštalo, gospodine guverneru? Skoro milijardu i 200 miliona evra? Koga? Građane. Ko je profitirao? Banke, možda i Narodna banka na kursnim razlikama. Postavlja se jedno otvoreno pitanje, ovim predlogom izmena i dopuna Zakona, ko se ovde štiti i od koga? Da li Narodna banka od Vlade, od Skupštine, samo ne vidim razloge zašto bi se štitila od Skupštine, ili se štite banke od Narodne banke? Čini mi se da je sve tako, gospodine guverneru. Odričete se kontrole platnog prometa sa inostranstvom i prepuštate da to rade banke kako one žele, a već je bilo zloupotreba i kada ste vi to kontrolisali. Ili, gospodine guverneru, šta vam znači smanjivanje kaznene politike, kaznenih odredbi ovog zakona, kada su u pitanju banke koje se ne pridržavaju odluka i propisa koje donosi Narodna banka? To ste predložili ovim izmenama i dopunama. Kome dugujete toliku zahvalnost? Gospodine guverneru, da pitam, zašto je teško novim bankama da uđu na srpsko tržište novca? Pogledajte, srpsko tržište je, kada su banke u pitanju, zatvoreno. Koja god banka i da hoće da uđe, biće joj potrebni meseci i meseci dokazivanja, da bi moglo da dobije dozvolu za rad. Tako da, gospodine guverneru, lepo ste vi ovo rekli, da ste možda osedeli od kada ste guverner Narodna banka Srbije. To je često genetska osobina i vaša privatna stvar, ali mogu da vam kažem, sa politikom kojom vodite Narodna banka nekoliko meseci unazad, građani Srbije nisu samo osedeli, nego su ostajali i bez kose. Ali, ne zato što je u pitanju genetika, nego zato što su sami sebi čupali kosu sa glave tražeći rešenja da bi mogli da vrate kredite i da pokrivaju kursne razlike, gde je isključivi krivac destabilizovanja finansijskog sistema bila Narodna banka Srbije. Ne verujem da će ovim zakonom bilo šta da se promeni, nego će Narodna banka imati još veća ovlašćenja, da bi neki naredni guverner mogao što lakše da pregovara sa svojim budućim poslodavcima, bankama. O tome ćemo kada bude rasprava u pojedinostima tačno i da vidimo. Dakle, da se ovde Narodna banka iskoristi na štetu građana, da banke zarađuju, a guverneri dogovaraju nova radna mesta. To su izmene i dopune ovog zakona. [[Aplauz]]
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je osam minuta i 10 sekundi. Na raspolaganju je još 35 sekundi. Reč ima narodna poslanica Lidija Dimitrijević. Posle nje narodni poslanik Slobodan Maraš.
Dame i gospodo narodni poslanici, u javnosti je prethodnih dana veliko interesovanje izazvano najavljenim dopunama i izmenama Zakona o NBS. Ove izmene i dopune su predstavljene kao nešto čime se želi ojačati položaj NBS. Međutim, da se nije dogodilo to sa podnošenjem ostavke guvernera, verovatno da se ovaj predlog zakona ne bi našao na dnevnom redu ove sadašnje sednice, koja je inače vanredna sednica. Sada, kada govorimo o Centralnoj banci, neophodno je da se kratko osvrnemo na ekonomsku stvarnost u Srbiji. Ne dovodeći u pitanje potrebu za samostalnim donošenjem odluka Centralne banke, ipak, ne možemo Narodnu banku i monetarnu politiku posmatrati baš potpuno odvojenom od ukupne ekonomske politike. Prethodna decenija je obeležena procesom privatizacije koja je, svedoci smo svi, sprovedena na jako loš način. Sve što je vredelo, prodato je u bescenje. Preduzeća koja su bila u lošoj situaciji i kojima je obećavan oporavak, doživela su sudbinu, da umesto oživljavanja proizvodnje, radnici budu otpušteni, a na kapijama stavljeni katanci. Dok je bilo tih prihoda od privatizacije, bilo je drugačije. Vlast koja se ponašala nedomaćinski, mogla je da opstaje zahvaljujući ovim prihodima, čiji se najveći deo slivao u budžet i odlazio u tekuću potrošnju, umesto da bude investirano u otvaranja novih kapaciteta i novih radnih mesta. Godinama je iz privrede javni sektor uzimao samo koliko mu treba, a nije iznova investirao. Korisnici budžeta su navikli da za njih mora biti, bez obzira na stanja u realnom sektoru. Godinama su imali nova zahvatanja od privrede i, umesto da država vrši funkciju poslovnog partnera sa privredom i obezbedi joj najoptimalnije uslove privređivanja, ona je koristila svoju poziciju moći i sve više uzimala. Ovakvo ponašanje države, prema rečima Udruženja poslodavaca Srbije, dovelo je do toga da je učešće javne potrošnje u jedinici proizvoda u Srbiji najviša u Evropi. Godinama unazad, uvoz je daleko veći od izvoza. Uništenje proizvodnje bilo je potrebno jer je tako odgovaralo jednom krugu ljudi, koji drže sve u svojim rukama. To je krug jako moćnih ljudi, koji imaju uticaj i na formiranje ekonomske politike i koji su u tesnoj sprezi sa pripadnicima vlasti. Isti ti ljudi traže da njihovi interesi budu ispred svega. Žele da utiču i na monetarnu politiku, kao deo ukupne ekonomske politike, tako što će preko svojih ljudi na vlasti, uticati na intervencije na deviznom tržištu i na kurs dinara. Stalno se spominje da Srbija ima visok nivo deviznih rezervi i sve je češće insistiranje da se devizne rezerve troše za odbranu kursa dinara, tj. da se prodaju na međubankarskom deviznom tržištu. Govori se o visokom nivou deviznih rezervi, a niko ne pominje obaveze prema poslovnim bankama, staroj deviznoj štednji i o potrebama za garancije za novu deviznu štednju. Kada sve ovo uzmemo u obzir, vidimo da devizne rezerve i nisu na baš tako visokom nivou kako se predstavlja. Pre nekih nedelju dana, tačnije 8. juna, devizne rezerve NBS bile su oko 10,7 milijardi evra. Podatak koji imam je iz marta i odnosi se na neto devizne rezerve, tada su neto devizne rezerve bile 6,18 milijardi evra. Od početka godine je, to smo već čuli, na međunarodnom bankarskom tržištu prodato milijardu i 188,5 miliona evra kako bi se sprečile dnevne oscilacije domaće valute. Sada, u junu mesecu, zaista su visoki dnevni iznosi koji se prodaju. Samo 4. juna je prodato je rekordnih 100 miliona evra, a 7. juna 83 miliona evra, dok sutradan, 8. juna, prodato još 20 miliona, što znači 103 miliona za svega dva dana. Iz dana u dan se potvrđuje da je deviznom tržištu potrebno sve više deviza, međutim to ko su najveći kupci čuva se kao najveća tajna. Građane Srbije jako interesuje pored banaka koje najviše profitiraju od toga, čiji interesi su još zastupljeni u ovoj priči? Razloga za sve većom tražnjom biće i te kako, jer predstoje obaveze preduzeća prema inostranstvu koji treba regulisati. `Inače, do kraja godine strane obaveze banaka i firmi iznose 2,8 milijardi evra, a države 398 miliona evra. Važno je istaći da se od MMF uzimaju krediti koji se koriste za podršku deviznim rezervama. Te kredite otplaćuju svi poreski obveznici Srbije i zato što svi građani učestvuju u otplatu ovih kredita zato i treba i da znaju zarad čijih interesa se taj novac troši. Inače, u ovu svrhu MMF je 15. maja 2009. godine odobrio Srbiji stendbaj aranžman u ukupnom iznosu od 2,9 milijarde evra koji će trajati do aprila 2011. godine. Prilikom nedavne posete misije MMF Srbiji odobreno joj je novo povlačenje sredstava u iznosu od 380 miliona evra. Uslovi koje MMF postavio Srbiji dobro su poznati. Nema povećanja plata niti penzija, ali zato ima povećanje deficita budžeta. Oni koji inače najmanje imaju i jedva uspevaju da prežive biće dodatno poniženi nekom tzv. pomoći, a neko to naziva i bonusima. Licitira se iznosom od pet hiljada dinara, a od premijera smo imali prilike da čujemo da Vlada nikako ne uspeva da dođe do konsenzusa u vezi kriterijuma kako će to biti podeljeno. Inače, to su sredstva iz dobiti javnih preduzeća i radi se o iznosu od 6,5 milijardi dinara. Ovo o čemu govorim je poređenje s namerom da se sagleda ishod razgovora sa misijom MMF. Najsiromašnijima, kojih je iz dana u dan sve više, po pet hiljada dinara, a iznosi koje sam već pominjala otići će za devizne rezerve, pa onda trošenje deviznih rezervi prema interesima onih koji imaju nepristojno mnogo. Možda je i gospodin guverner Narodne banke stekao utisak da je već mnogo nepristojno nastaviti sa takvim radnjama na kojima uporno insistira Vlada Republike Srbije. A Vladi je lako da nađe izgovore za svoja ponašanja – ekonomska kriza, mnogo veći pad dinara bi negativno uticao na standard stanovništva, opala bi kupovna moć. Opravdanja nema! Dugogodišnje nedomaćinsko ponašanje evo čime je rezultiralo. Mnogo građana Srbije je na ivici izdržljivosti. Činjenica je da ciljevi Centralne banke često mogu biti protivurečni ciljevima ekonomske politike Vlade. U obrazloženju za donošenje ovog zakona napisano je da je osnovni cilj centralnih banaka stabilnost cena, dok je cilj ekonomske politike vlada najčešće povećanje zaposlenosti, privrednog rasta, životnog standarda. Ovi ciljevi se ne mogu posmatrati odvojeno. Ukoliko se želi funkcionisanje neke države a ne njen potpuni krah neophodno je koliko-toliko uspostaviti balans. Zbog nedostatka vremena, jer i moje kolege imaju puno toga da kažu, kratko ću se osvrnuti na glavne zamerke koje je imao Poslanički klub SRS i koje je iskazalo u vidu amandmana na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o NBS. Detaljnije ćemo o tome kada bude rasprava u pojedinostima. Inače, Poslanički klub SRS podneo je 42 amandmana. Između ostalog, predložili smo da se precizno definiše broj viceguvernera, da mandat guvernera, viceguvernera i članova Saveta traje pet godina, da i dalje Narodna skupština potvrđuje Statut NBS, jer prema ovom zakonu ona podleže nadzoru Narodne skupštine i odgovara joj za svoj rad, a ovim predlogom zakonom želelo se da se izbegne potvrđivanje Statuta od strane Narodne skupštine. Pored ovoga, namerava se ovim predlogom zakona da se izbegne da način rada Izvršnog odbora bude uređen Statutom NBS, koji bi utvrdila Narodna skupština. Želelo se da Izvršni odbor sam donese Poslovnik o radu. I ovde smo imali jednu amandmansku intervenciju. Stav SRS je da prilikom odlučivanja u slučaju izjednačenog broja glasova ne može odlučivati glas guvernera već da svi glasovi vrede podjednako. Takođe, predložili smo da predstavnik Vlade može prisustvovati sednicama Izvršnog odbora NBS. To ni u kom slučaju ne bi štetilo samostalnosti Centralne banke, a Vladi koja snosi odgovornost za ekonomsku politiku omogućilo bi da blagovremeno preduzme mere za svoje nadležnosti. Imali smo primedbe kada je u pitanju imovina NBS, ali o svemu ovome ćemo detaljnije kada na dnevnom redu bude rasprava u pojedinostima. Zahvaljujem. [[Aplauz]]
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je deset minuta i 55 sekundi. Poštovani narodni poslanici, pre nego što nastavimo rad, dozvolite mi da vas obavestim o tome da će deo današnje sednice, počevši od 12.30 časova, sa galerije velike sale Doma Narodne skupštine, pratiti grupa studenata Visoke tehničke škole u Beogradu i to: Marija Stančić, Vladimir Bursać, Miloš Marković, Ana Kaštavarac, Milan Spasojević, Vesko Ćirović, Milko Mandić, Marko Mićović, Ljubomir Vukadinović, Nikola Dodoš i Nenad Radaković. Dobrodošli u vašu kuću, u Narodnu skupštinu Republike Srbije! Reč ima narodni poslanik Dejan Mirović, a posle njega narodni poslanik Dragan Stevanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, u obrazloženju zakona se navodi dalje približavanje odredbama Ugovora o EU i Ugovora o funkcionisanju EU, glavni cilj, a naročito odredbama Statuta Evropskog sistema centralnih banaka i Evropske centralne banke, i onda idu te svečane fraze – imajući u vidu strateško opredeljenje Republike Srbije da pristupi Evropskoj uniji posebno izraženo u deklaraciji od 9. septembra 2008. godine, Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju i tako dalje i tako dalje. Guverner je, takođe, u četvrtak, naveo da je jedan od glavnih ciljeva ovog zakona, isto kao što je dato u obrazloženju, jedna vrsta ugledanja na Evropsku centralnu banku. U tom kontekstu postavlja se pitanje, konkretno, kako je moguće da se baš to ističe kao jedan od glavnih ciljeva, ako se ne varam, pored nezavisnosti Centralne banke, ako Srbija nije članica evrozone ili, tačnije, u Srbiji se makar zvanično ne primenjuje evro kao zvanična valuta. To je vrlo nelogično ako se ima u vidu da nisu ni sve članice EU primenile evro kao zvaničnu valutu i koliko je to značajno pokazuje činjenica da u Izvršnom odboru Evropske centralne banke Velika Britanija nema svog predstavnika samo zato što nije prihvatila evro kao jedinstvenu monetu. Naravno, ona je tražila da tu ima svog predstavnika, ali je to odbijeno. Ja ću se usredsrediti isključivo na zakon, guverner sigurno zna, postoji francuski grad Le Blan gde mase i mase ljudi idu i tu primenjuju franak. Toliko je poverenje u evro u ovommomentu. Takođe, neću govoriti šire o izjavi Angele Merkel u Bundestagu od 19. maja 2010. godine, da je propast evra, faktički, propast EU. Neću govoriti ni o krizi u Grčkoj, niti šta se dešava u Mađarskoj, to veoma liči na prikrivanje podataka o budžetskom deficitu, već ću se usredsrediti na ovaj glavni cilj, kao što je rekao guverner, a to je, tako da kažem, imitiranje Statuta Evropske centralne banke i funkcionisanje Evropske centralne banke. U tom kontekstu, ponovo konkretno jedno pitanje za guvernera – da li je cilj NBS da se odluke u njenom radu donose isto kao i u radu Evropske centralne banke? Dakle, da se odluke donose prostom većinom ili, eventualno, ako za odluke postoji potrebna kvalifikovana većina, odluka se usvaja tako što zbir pozitivnih glasova mora da predstavlja najmanje dve trećine upisanog kapitala u Evropskoj centralnoj banci, najmanje polovinu akcionara. Vi sigurno bolje znate to od mene da je upravo Nemačka dominantna u Evropskoj centralnoj banci i da prema podacima iz 2007. godine oko 20% aktive pripada Nemačkoj, ako se ne varam, 14% Francuskoj, banci Italije 12% i Banci Španije oko 7%. Sve ostale članice Evropske centralne banke su marginalne, to je činjenica. Prema tome, vi se zalažete za jednu vrstu odlučivanja gde će onaj, u ovom slučaju to je Nemačka, možda će u nekoj budućnosti ovde to biti Nemačka, da li će to biti možda neki privatnik, kao što je slučaj sa Federalnim rezervama u Americi, gde je, recimo, gospodin Mišković, da oni budu odlučujući faktor pri odlučivanju u tako važnoj instituciji kao što je NBS. Priznaćete, to uopšte nema veze sa demokratijom, nema veze sa funkcionisanjem, već ima veze sa načelima na kojima funkcioniše MMF, gde onaj ko ima najviše sredstava i odlučuje. Dakle, favorizovanje bogatih na uštrb siromašnih. Zatim, Izvršni odbor Evropske centralne banke ima i predsednika i potpredsednika i četiri člana, a četiri velike članice imaju po jednog člana u Izvršnom odboru, više je nego jasno ko je dominantan i ko odlučuje u tom sistemu, tako da ga nazovem. Naravno, i najveća primedba što se tiče Evropske centralne banke, na koju se vi ugledate u radu, u ovom obrazloženju zakona tako je navedeno, očigledno je, jeste na član 11. Statuta Evropske centralne banke, ako se ne varam, u tom članu, i to je, rekao bih, malo sakriveno u obrazloženju zakona, a trebalo je da navedete, da kažete kakva vrsta demokratije postoji u EU, kakva vrsta demokratije postoji u Evropskoj centralnoj banci, doslovno se navodi, da se predsednik Evropske centralne banke bira tako što Evropski savet, koji čine šefovi država i premijeri, a ne parlament, bira tog predsednika, a uloga parlamenta je samo, citiram, ''konsultacije''. Faktički, parlament nema nikakvu ulogu u praksi, osim konsultativne uloge pri biranju predsednika Evropske centralne banke. Ako je to vaš cilj, nadam se da nije, da je to bila samo greška u prevođenju zakona ili tako nešto, onda mi idemo ka sistemu gde će se guverner birati bez učešća parlamenta, biraće ga Vlada ili neko drugo telo. E, to su evropski standardi u praksi. Mi možemo da govorimo o frazama, možemo da govorimo o EU bez alternative, ali odgovorno tvrdim da je to praksa, pozivam se na Statut Evropske centralne banke i odgovorno tvrdim da je prava moć, faktički centar moći u EU ne u Briselu, nego, u Frankfurtu, gde je sedište Evropske centralne banke, jer Evropska banka u suštini jedina ima federativnu funkciju, Jer je ona, vi to znate, ovlašćena da štampa evro, a ne postoji ni evropski narod, ne postoji faktički ni u suštini zakonodavna uloga, dominanta, evropskog parlamenta, već je upravo Evropski savet taj koji donosi odluke koje se tiču toliko građana EU. Postavlja se pitanje – da li je evropski standard kojem se teži po ovom zakonu, biranje predsednika centralne banke, kao što je bio slučaj sa Žan-Klod Trišeom, sa čovekom koji je isključivo zbog političkog kompromisa došao na tu funkciju i čovekom koji je početkom 2003. godine, dakle, nekoliko meseci pre biranja na tu funkciju, bio zvanično optužen, ako se ne varam, pred francuskim sudovima za korupciju? Ako je to standard, onda treba otvoreno reći da je to nešto čemu mi težimo, a vi se pozivate u obrazloženju zakona na ugovor o EU 1992. godine, ali onda ga treba citirati u potpunosti, ne samo delove tog ugovora o EU 1992. godine. Dakle, treba citirati i član 2. i član 5. tog ugovora, gde se insistira, upravo na zahtev Nemačke i na oslanjanje na čuvenu odluku Saveznog ustavnog suda Nemačke, da mora postojati u funkcionisanju EU, Evropske zajednice, supsidijarnost, tj. Da prednost imaju države članice u odnosu na pravo EU. Sada se opet vraćamo na onu temu kako možete imitirati Evropsku centralnu banku, ako sve članice EU nisu deo evrozone i ako Srbija nije prihvatila evro kao zvaničnu valutu. Mislim da su to neke nelogičnosti koje se pojavljuju i koje treba da razjasnite, a ne da izbegavate odgovor. Drugi glavni cilj ovog zakona je, po vašim rečima i po članu 2. ovog zakona, nezavisnost i samostalnost NBS. Tu nema ničeg spornog. Mi ćemo, naravno, to podržati u tom delu da NB treba da bude nezavisna, ali onda se postavlja pitanje – kako je moguće da ste u pismu predsedniku Narodne skupštine od 31. maja 2010. godine, koje je pratilo ovaj zakon, napisali i potpisali sledeće: "Imajući u vidu obaveze koje je Republika Srbija preuzela potpisivanjem finansijskog aranžmana sa MMF, pri izradi Izmena i dopuna ovog zakona uzete su u obzir i preporuke te institucije". Šta to znači? To znači da vi faktički priznajete da ste zavisni od jedne međunarodne institucije, to je činjenica koju ste vi ovde napisali i činjenica koju ste izbegavali da pomenete u vašem nastupu od 11. juna. S tim u vezi postavlja se pitanje, u članu 81. zakona o izmenama menja se član 77. osnovnog zakona i ostaje da je Republika Srbija vlasnik celokupnog kapitala NBS – kako je, onda, moguće da postoji nezavisnost i samostalnost od Republike Srbije koja je vlasnik celokupnog kapitala NBS i koja predviđa u članu 82. zakona o izmenama i dopunama, koji menja član 78. osnovnog zakona, da gubitke NBS pokriva država ili se pokrivaju iz budžeta ili ih pokrivaju građani Republike Srbije, da budem potpuno jasan, o tome je na primer pisao gospodin prof Dušanić, dakle, kako je nezavisna od države Srbije, od budžeta Republike Srbije, iako se predviđa u zakonu da se gubici pokrivaju od strane budžeta, a nije nezavisna od MMF? To je u pravnom smislu i u svakom drugom smislu jedna vrsta apsurda za koji nema nikakvog opravdanja. Bilo je govora, a to je posebno sporno, u članu 91. Predloga zakona o izmenama i dopunama donosi se novi član 86a, u pitanju su neki tajni podaci. Šta su ti tajni podaci? Upravljanje deviznim rezervama i pregovori sa MMF?! Pažljivo sam pratio vaše izlaganje 11. juna i vi ste veoma vešto izbegli neke odgovore, a na neke ste veoma vešto odgovorili i rekli ste da vi ne vodite pregovore sa MMF, ali da ste samo potpisali Pismo o namerama. Molim vas, Pismo o namerama je jedan ozbiljan dokument od 16 strana i u njemu doslovno piše da će NBS, to je finansijski sektor, to je upravo vaš sektor, učiniti sve da likvidira preostale državne vlasničke uloge u bankama u Srbiji. To su vaše reči, to nije napisala ni ministar finansija, niti premijer. Molim vas, vi ipak imate jednu vrstu komunikacije sa MMF, ponavljam, to je pismo od 3. decembra 2009. godine i tu su preuzete neke obaveze prema MMF. Ne možete govoriti da nemate nikakve veze sa MMF, da ste samo potpisali Pismo o namerama, jer ovo je više nego upozoravajuća činjenica. Nije mi jasno, kako je moguće da se vi kao ekspert i kao stručnjak zalažete za likvidiranje državnih vlasničkih udela u bankama i likvidiranje državnih banaka u Republici Srbiji, gde su već dominantne strane banke, ako znamo da je "Hipo Alpe-Adrija" preuzeta upravo od austrijske države, kako je to moguće? Kako je moguće da se zalažete za likvidiranje državnog udela, ako su upravo Amerikanci, znači, FED i Ministarstvo finansija dali 20 milijardi dolara ''Siti banci'', kako je to moguće? To je faktički nacionalizacija. Znate kakve su se vodile rasprave – da li je to u skladu sa ''čikaškom školom'' i tako dalje. Alen Grinspen, vaš kolega, predsednik FEDA, kaže da država treba da nacionalizuje deo banaka. To je trend protiv koga mi idemo. Takođe, pomenuo bih i ruski primer da je 2007. godine 45% banaka bilo u stalnom vlasništvu, sada 18%. Isto znate da su dve najveće ruske banke "Sberbank" i ''VTB banka'' u državnom vlasništvu. Meni to nije jasno. Molio bih da mi odgovorite, ali, molim vas, da budete konkretni da ne izbegavate odgovor i što se tiče Pisma o namerama i što se tiče MMF i ove likvidacije državnog udela, što je potpuno suprotno sa modernim kretanjima i na Zapadu i u Rusiji. Toliko, voleo bih da mi nekako na ova pitanja odgovorite. Zahvaljujem. [[Aplauz]]
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je trinaest minuta i 10 sekundi. Narodni poslanik Zoran Šami ima reč.
Zahvaljujem. Jedna konstatacija i jedan vic. Konstatacija da mi je ostalo 35 sekundi od vremena poslaničke grupe i da je to, s obzirom na kvalitet zakona, očigledno, više nego dovoljno. Drugo, izlaganje gospodina guvernera u petak, kada je govorio o stanju finansija Republike Srbije, direktno me je podsetilo na onaj vic kada čovek pada sa 20 sprata i na petom spratu konstatuje da je još uvek sve u redu. Bojim se, gospodine guverneru, da su finansije ove države taman tako na nivou petog sprata. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, posle njega narodni poslanik Milorad Buha i on je poslednji prijavljeni na listi govornika. Narodni poslanici žele obrnuto. Narodni poslanik Milorad Buha, pa narodni poslanik Zoran Krasić i on je poslednji prijavljeni govornik.
Dame i gospodo, uvaženi građani Srbije, za SRS je neprihvatljivo da ulazimo u kozmetičke promene, u oblasti koja je vrlo značajna društvena oblast i koja mora od strane aktuelne vlasti da ponudi rešenja na aktuelne probleme. Po mišljenju SRS, ono što mi zameramo aktuelnoj vlasti jeste nedostatak strategije u oblasti finansijskog sistema. Mi smo svedoci u poslednjih desetak godina ogromnih problema, koji su rezultat prevashodno nedostatka strategije. Šta znači strategija? To je problem ne samo u oblasti finansija, nego i problem u oblasti privatizacije i ostalih društvenih oblasti u kojima ne postoji strategija, i onda aktuelna vlast od slučaja do slučaja razrešava određene problem na način kao što to čini, a vidljivi su negativni efekti nedostatka strategije. Umesto da NBS ponudi sveobuhvatnu strategiju, da sačini novi predlog zakona o NBS, zakona o bankama, najavljuje se zakon o bankama već nekoliko godina, ali stvarnog pomaka, novog zakona nema. Slična je situacija i što se tiče, s obzirom na to da je finansijska oblast, zakona o osiguravajućim društvima, zakona o stabilnosti finansijskog sistema, možda najvažniji zakon. Pitam odlazećeg guvernera – kada ćemo dobiti zakon o stabilnosti finansijskog sistema? Bez njega nećemo uspeti rešiti ove probleme koji su sada aktuelni. Nije to samo zadatak NBS. To je zadatak Vlade, ali o tome se ne razmišlja. Šta nadalje zamera SRS? Ove kozmetičke promene neće doneti novine koje će značiti boljitak u finansijskom sistemu. Finansijski sistem nam je razbijen. Razbijen je 2002. godine kada smo ukinuli državne banke, kada su došle strane banke i kada smo omogućili stranim lobističkim krugovima da u finansijskom sistemu rade ono što hoće. Naš finansijski sistem je monopoliziran. Banke koje su došle sa strane, uglavnom su zapadnoevropske banke, monopolizirale su celokupan sistem i kreditnom politikom i pozicijom u celokupnom bankarskom sistemu i aktuelnim potezima koje čine strani bankari, kada kažem strani, uslovno su strane banke, radi se o domaćim bankama čiji su osnivači strane banke, ali sa malim kapitalom koji su doneli na naše tržište. Dobili su ogromno finansijsko tržište, omogućeno im je od strane finansijskih domaćih organa, prevashodno od NBS, da rade šta hoće. Danas imamo aktuelnu situaciju da su nam bilansne sume banaka iz godine u godinu, a naročito posle 2006. godine, rasle po stopi od 30 do 40%. Pročitaću sada kako je bilansna aktivnost banaka rasla – 2006. godine – 1.169 milijardi, 2007. godine – 1.564 milijarde, 2008. godine – 1.777 milijardi, 2009. godine – 2.160 i u prvom kvartalu 2010. godine – 2.337 milijardi. Procentualno povećanje koje je pozitivno. Ulagano je u stanovništvo, ulagano je u privredu. Ali, šta je nepovoljno? Nepovoljno je sledeće – da nam je kapital banaka, ono što je trebalo podeliti između građana, privrede, države i banaka, takođe, rastao od 25 do 40%. Evo kako, 2006. godine – 216 milijardi, 2007. godine – 308 milijardi, 2008. godine – 420 milijardi, 2009. godine – 447 i u prvom kvartalu 2010. godine 470 milijardi. Rezultat rasta kapitala i adekvatnost zastupljenosti kapitala u odnosu na ukupnu bilansnu masu je daleko iznad evropskih i svetskih standarda. Dakle, tamo gde je standard 12 sada imamo 20 ili 21. To je odlično sa aspekta sigurnosti finansijskog sistema, ali šta je negativno? Negativno je to da smo to sve uspeli ostvariti sa najvišim kamatama u Evropi. SRS je u više navrata kritikovala ovakvu politiku NBS, odnosno poziciju NBS koja je dozvolila stranim bankama, moram upotrebiti ovaj grubi naziv – strane banke, zbog toga što se radi o nekorektnoj finansijskoj politici tih banaka. Sada ću pročitati podatke NBS za 2008. godinu, gde se kaže da je prosečna kamatna stopa na kratkoročne pozajmice banaka iznosila 57,40%. Gledajte, podaci NBS – 57%! Recite mi, guverneru – da li ovoga trenutka iko u svetu ima ovakve kamate? To su vaši podaci. I vi to dozvoljavate i vi to nazivate sigurnošću bankarskog sistema?! To je direktno zavlačenje bankarske ruke u džepove građana i u džepove privrede. Zašto danas imamo 60.000 blokiranih preduzeća? Upravo zbog ovih kamata. Zašto danas imamo probleme u sistemu povratka kredita? Zbog toga što su drastično visoke kamate. To je dozvolila NBS. To je dozvolila Vlada Srbije da se tako ponašaju u normalnim ugovornim odnosima banke prema građanima i prema privredi. Šta je još tragično u svemu ovome? Tragično je da se prilikom ugovaranja banke koriste trikovima kao što su šibicarski trikovi. Ugovore koje inače ne možete dobiti dok ne dođete u banku, koji nisu transparentni, koji nisu na sajtovima poslovnih banaka, nego kad dođete tamo, kada vide da ste već ušli dovoljno spremni da uđete u ugovorni odnos sa bankom, onda banka vama daje ugovor koji je u pravilu od 12 do 25 stranica. To ne možete izneti iz banke dok ne potpišete. Niko nije u stanju, a posebno građani koji nisu edukovani u finansijsko-pravnom smislu da izuče sve odredbe pozitivne ili negativne iz ugovornog odnosa između banke i klijenta. S druge strane, ti ugovori se štampaju tako sitno da veći broj građana ne može to da pročita. To su špekulativni potezi banaka, to su lihvarski potezi banaka zbog visine kamata koje se ugovaraju. Sve to Narodna banka zna. Imali ste, guverneru u ostavci, na desetine prigovora građana i šta ste učinili? Pozvali ste građane da oni tuže banku, a vićete im dati pravnu pomoć. To je sramota od vas, to je sramotno od NB, to je sramotno od aktuelne vlasti – da vi dozvoljavate špekulativne ugovore, lihvarske ugovore, da naši građani, naša privreda ulazi u takve ugovorne obaveze i onda obećavate pravnu pomoć. Takve banke treba oterati sa našeg tržišta. Svaka monetarna vlast se zalaže za stabilnost u kojoj nema lihvarenja. Ovo je klasično lihvarenje, a vi o tome ćutite i obećavate pravnu pomoć. Moramo se osvrnuti i na aktuelna zbivanja oko ''afere Šarić''. Aktuelna vlast je priznala da je Šarić kroz svoje finansijske transakcije oprao kroz finansijski sistem Republike Srbije oko milijardu i 350 miliona evra raznim aktivnostima, u kupovini od poljoprivrednih preduzeća, privrednih subjekata, restorana, hotela, motela itd. Nemoguće je da ovaj prljavi novac niko nije primetio. Bankarski sistem u Srbiji je tako podešen da se nijedna veća finansijska transakcija ne može ne primetiti, a posebno je to moralo biti primećeno od strane banaka, pa i od NB. Gotovo svaki četvrti dinar koji je prošao u poslednje dve godine kroz finansijski sistem bio je iz prljave sfere! Šta je tu učinio guverner NB? Šta je tu učinio organ koji vrši kontrolu banaka da spreči ovo što se dešavalo, da spreči takve aktivnosti koje ste znali, a vi tačno znate koje su to banke činile? Šta ste vi, odlazeći guverneru, učinili da kaznite sve one banke koje su učestvovale u tim prljavim poslovima i šta ste učinili vi kao NB kroz kontrolni sistem da otklonite sve negativne posledice, da ukažete drugim nadležnim organima da treba da preduzmu represivne mere u smislu zaustavljanja tih tokova? Ništa niste učinili. To je sramotno. Najprljavija afera u poslednjih deset godina je ''afera Šarić''! Iza te afere stoji i aktuelna vlast i vlast u NBS! Kada govorimo o likvidnosti bankarskog sistema, moramo reći, i vi ste se hvalili da je naš bankarski sistem likvidan, da je vrlo dobro postavljen, da su banke pune para, ali je problematično što su određeni tokovi tih para bili usmeravani, ne po interesima Vlade, ne po interesima NB, interesima privrede i građana, nego prema interesima poslovnih krugova koji su akcionari u tim bankama i prema interesima bankarskog sistema. Tako su banke u periodu kada je bilo zanimljivo ulagati u privredu ulagale u privredu, onog trenutka kada je zasićen privredni sistem sa kreditima, onda se prešlo na finansiranje hartija od vrednosti, kada su vam kamate bile, negde, do 26%, sada su one znatno niže, što odgovara određenim uslovima, možda i određenoj konkurenciji među bankama. Međutim, NB je učinila katastrofalan potez za koji mora odgovarati rukovodstvo, zbog toga što je plaćalo tako visoke kamate, zbog toga što je u periodu od 2005-2006. godine bilo u gubitku baš zbog takvih finansijskih transakcija i zbog toga što je omogućilo bogaćenje bankarskog sistema i banaka kroz ovako enormno visoke kamatne stope. E, šta se desilo privredi? Umesto da se 90% bankarskog sistema, bankarske aktive usmeri u privredu i u stanovništvo, da se kroz finansiranje kvalitetnih poslovnih poteza privrede izađe u susret domaćoj privredi, mi smo kroz ovakve poteze NBS, mi smo, uskratili, onemogućili da banke dobiju kvalitetna sredstva, da dobiju jeftina sredstva, da dobiju sredstva na vreme, da dobiju sredstva bez ogromnog administriranja. To smo isto učinili sa stanovništvom, a od svega toga banke su imale ogromnu dobit. Godine 2006. dobit bankarskog sistema je bila oko 16 milijardi dinara, oko 200 miliona evra. Tada nije bilo ekonomske krize. Dok je celokupan privredni sistem bio u ogromnim problemima, banke su imale, rekao bih, zadovoljavajuću dobit. Godine 2007. ta dobit se popela na 21 milijardu dinara, a 2008. godine na 29 milijardi. Prošle godine je to nešto palo, ali u odnosu na blokadu celokupnog bankarskog sistema to je zadovoljavajuće, samo zato što mogu da rade u bankarskom sistemu ono što oni hoće i ono što požele. Nema tu kontrolne funkcije NBS. Sada kada govorimo o kontroli, možemo reći da i nema kontrole. Vi ste to tako i postavili. Zašto nema kontrole? U 2007. godini ukupno je bilo 24 kontrole, podneto je 16 prekršajnih prijava i pet zahteva za pokretanje privrednog prestupa. U 2008. godini bilo je sedam prijava za prekršaj i šest prijava za privredni prestup. U odnosu na sve ono što su učinili građanima i privredi, i to lihvarenje, to je zanemarljivo; šta nas briga, uletimo u poslove kakve mi poželimo, tamo gde je korist i dobit banke, znamo da NB neće intervenisati, nema sankcija i sve to onda prolazi onako kao što prolazi. Sada malo oko kursa dinara. Pre desetak-petnaestak dana imali smo strahovit problem, veliki interes za devizama. Ministar finansija u jednom intervjuu reče da su za povećanje kursa dinara krivi špekulanti. Drugog dana kandidat za guvernera kaže da je sve učinjeno po zakonu i da nikakvih nezakonitih radnji nema. Guverneru, vi morate i morali ste tada otvoreno izaći u medijima i jasno reći – da li su to špekulativni postupci pojedinih subjekata i ko su ti subjekti, i da li je rađeno u skladu sa zakonom. Nijednog trenutka niste izneli podatke one koji moraju biti na sajtovima NB – ko trguje, ko kupuje i da li je to zakonito ili nije zakonito. Ko kupuje? Kupuju banke, kupuje onaj ko ima para. To su banke i to su uvoznici. I, oni su uzroci svih pomeranja nagore ili nadole. Vi tu uticaja nemate. Vi ne držite banke pod svojom kontrolom. Zašto? To su banke koje su ušle u bankarski sistem zbog lobističkih pozicija pojedinih ljudi iz vlasti iz 2002, 2003. i 2005. godine. Vi ste bili tada u tom sistemu. To su banke koje ste vi dovodili, koje je dovodila aktuelna vlast. Vi nemate uticaja na regulisanje odnosa u oblasti kursa. Izlaze onda kada one imaju novca, kupuju onoliko koliko njima treba. To je isto tako i kod uvoznika. Tu nema centralne pozicije Narodne banke. Završio bih sa ovim, ovo je zakon kozmetičke prirode. On je neprihvatljiv za SRS i za ovo glasati nećemo. [[Aplauz]]
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je 18 minuta i 20 sekundi. Vreme na raspolaganju je 12 minuta. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Pri kraju ove naše rasprave samo mogu da konstatujem da smo, po ko zna koji put, scenario koji smo osmislili za ovu tačku dnevnog reda realizovali 110%. Tako je, gospodine Jelašiću, uspeli smo da sve kažemo povodom Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o NBS i uspeli da isprovociramo diskusiju da sada tačno znamo ko sa kakvih pozicija nastupa. Moram na početku da vam kažem, NBS može samo da bude samostalni organ. Nezavisan ne može. Ustav vam nije dao pravo da budete nezavisni. Zašto u Predlogu zakona tražite da budete i nezavisni? A zato što ste od 2001. godine u suštini nezavisni, kada kažem vi, mislim na NBS, pa bez obzira ko tamo sedeo i radio. Vi jeste nezavisni zato što suštinsku kontrolu nad NBS imaju strane banke i ceo naš platni sistem zavisi od stranaca. Nema nijednog plaćanja u ovoj zemlji koje bi moglo da se izvrši a da ne prođe preko računa neke od banaka, nema, i osiguravajuća društva i dobrovoljni penzijski i invalidski fondovi i sva javna preduzeća. Gospodine guverneru, nemojte da se trudite, član 95 Ustava Republike Srbije govori da ste samo samostalni, a ne možete biti nezavisni. Opasno je kada se neko ko se bavi emisionom politikom proglasi da bude nezavisan. Štampanje para je državni posao, a ne privatne firme. Narodna banka, po definiciji za centralne banke, jeste ta koja garantuje, kojoj država prenosi državni posao da radi državni posao. Ne možete da budete pod kontrolom stranaca. Vi jeste, vi to ne krijete, time se ponosite. Ne može Narodna banka da ima svoju imovinu. Ona samo koristi i upravlja delom imovine, a imovinska prava ima Republika Srbija i sve što je korišćenje i upravljanje, radite samo u skladu sa zakonom. Vaša samostalnost je oivičena Ustavom i zakonom. Na vas su preneta državna ovlašćenja. Državna ovlašćenja jeste i emitovanje novca i kontrola banaka, jer nastupate sa atributom sile i vlasti i morate da se potčinite ustavnom poretku Republike Srbije. Nemoguće je da naša Narodna banka uzme neko zaduženje iz inostranstva, a da za to ne zna Narodna skupština, a ona to ne zna ukoliko nije ratifikovala neki sporazum. Ako se to uradi, onda je to vaša privatna kombinacija, da biste obezbedili devizna sredstva, da devizne rezerve budu u inostranstvu, i tamo i jesu, što bi bila garancija stranim investitorima da ukoliko pukne ovaj projekat u Srbiji oni mogu da naplate svoje potraživanje, ne pitajući nikoga. Međutim, ovde su došli i privatni interesi velikih tajkuna, pa se Narodna banka zaduživala da bi sačuvala likvidnost četiri banke koje je ugrozio jedan tajkun, koji je ušao u državni posao. To ne sme da se radi, to niko nije podržao ovde u Narodnoj skupštini. Ta tema se nikada nije otvorila u Narodnoj skupštini. Kao rezultat te politike javlja se ovo o čemu su pričali poslanici SRS. NBS ne može da imitira MMF, ni po organizaciji ni po poslovima koje radi. Ne sme Narodna banka da bude nezavisna, mora da snosi i ona odgovornost za ekonomsku politiku u državi u onom delu gde odgovara za finansijski sistem. Nikada niste mogli da čujete iz diskusije nekog člana SRS da vam govori da treba da se potčinite Vladi ili predsedniku Republike, ali mora da se nađe prava dimenzija. Ne može Narodna banka statistički da beleži pozitivne rezultate, a da narod umire na ulici i da kaže – kriva je Vlada Republike Srbije. Kriva je ona za mnoge stvari. Kako je moguće da jedini profiteri za ovih pet, šest godina budu strane banke? Samo su one izvršile transfer dobiti iz Srbije. Srbija u krizi, pre nego što je zavladala svetska finansijska kriza, a banke iznose kapital odavde. Uzgred rečeno, u prve dve godine od kad su počele da rade one su napravile svoj kapital iz tekućeg poslovanja. Samo da vas podsetim, ako "Hipo Alpe-Adria" banka može da bude sa većinski učešćem austrijske države, a ona posluje na našem tržištu ovde, zašto isterujete državu iz bankarskog sistema? Nemate kontrolu platnog prometa. Vama ako se postavi pitanje – kakvo je bilo stanje na računima, da bi se nešto utvrdilo, vi kažete – to nas uopšte ne interesuje. Pa, koga će da interesuje? Šalio sam se ovde svojevremeno, pa sam rekao – "Rajfajzen" banka iz Prištine prebaci "Rajfajzen" banci u Austriji, ona prebaci ovoj banci u Beogradu – oprane pare, mafijaške pare oprane! Narodna banka ništa nije videla, ne želi da vidi. U ovoj zemlji se peru mafijaške pare! Citiram ono što država kaže – milijardu i 350 miliona evra oprano mafijaških para kroz platni sistem Republike Srbije! I niko u Narodnoj banci ne zna za to, već se poziva na Zakon o sprečavanju pranja novca, na neku agenciju, a do pre nekoliko meseci tu agenciju je vodio Bogavac, pripadnik Državne bezbednosti, koja je išla sa nekima da traži račune i pare po Kipru! O čemu pričamo? Onda se čudimo što je ovakvo stanje u državi. Bruka i sramota, toliko hiljada preduzeća pod blokadom, pred likvidacijom. Koliki su unutrašnji dugovi? Rastu iz dana u dan, nepremostivi su, a naša Narodna banka je stavila šapu na svakom dinaru i na svakom evru. Kontroliše i osiguravajuća društva, ova skupština je dala ta ovlašćenja, kontroliše dobrovoljne penzione fondove, sve kontroliše. Gde su pare, tu je Narodna banka. A, da li se stvarno vrši kontrola? Ne! Da ste stvarno vršili kontrolu, kako je mogla AP preko svog Sekretarijata za finansije da u unutrašnjem postupku, zatvorenom postupku, kupi akcije "Metals banke''? Kako? Na bazi mišljenja Komisije za hartije od vrednosti, gde postoje članovi koji su pod ostavkom već nekoliko godina. O čemu pričamo? Kako vodimo računa o državi? Onda se čudimo šta nas pogađa. Vidite ko se rasporedio da vodi te banke iz inostranstva –prva nomenklatura ministara iz 2001. godine, rasporedili se. Imaju klub privrednika, imaju ovaj klub, onaj klub. Oni diktiraju sve! 'Oćeš pare iz inostranstva, potrebna su ti za neke investicije, mora da se pita Narodna banka, moraju neformalni centri da kažu – možemo da se zadužimo toliko i toliko, pa, neka kažu da smo već 70% našeg BDP opteretili. Ma, neću da ulazim u te procente. Svi vaši procenti padaju kada se izađe na ulicu, kada se ode u selo i kada se pogledaju ambari. Odgovorite seljaku kako može na 10 hektara da ima pozitivno poslovanje i da živi i radi. Nemate odgovor, a pričate o stabilnosti cena. Svi smo nekada bežali od te Narodne banke koja se bavila samo emitovanjem para i kreiranjem para, pošto su u jednom periodu samo te pare bila sredstva sa kojima se kreditirala privreda, a, doduše, bila su i sredstva za preraspodelu društvenog proizvoda. Pa, sada imamo preraspodelu društvenog proizvoda, ali kako? Preko bankarskog sistema, preko finansijskog sistema, koji se odenuo jednim oreolom nedodirljivosti. Ne sme niko ništa da kaže i, naravno, sada smo u ćorsokaku. Odobreni krediti stoje, ne mogu da se realizuju. Zašto? Pa, svaki taj evro treba da se pretvori u dinar. Kad se pretvori u dinar, igranka bez prestanka. Zato Narodnoj banci i odgovara da efektivu iz deviznih rezervi prodaje baš u stranoj efektivi, da bi pomogli onima koji su ih uvukli u ovaj posao. Prošli put sam se malo i našalio, pa Draginja Đorđević je, praktično, guverner Narodne banke Srbije. Đurić, izvinjavam se. Pa, jeste, gde ste vi bili da iskontrolišete jedan njihov kredit? Ne, vas to ne interesuje. Šta je sa ''Štedionicom'' elite?! Ni to vas ne interesuje. Ne interesuje poresku, ne interesuje policiju, ne interesuje Narodnu banku! A, šta je bio predmet? Pare, i to devize! Tolike hiljade ljudi obigravaju ovde. I, razlikujete se nešto od Dafine i Jezde?! Nema tu neke velike razlike. Koja je to država koja dve godine nije uskladila penzije penzionerima, zamrzla? Sad mi šalju poruke kako primaju penziju, pa sve neke nove novčanice od 5.000. Znate li šta se dešava u Srbiji kada čovek vidi novu novčanicu, samo što je izašla iz mašine? Odmah se naježi od muke. Odmah se naježi od muke i ima neke negativne asocijacije. I, dokle ta preraspodela? Bogati da budu još bogatiji, siromašni da crknu. Meni je drago, gospodine Jelašiću, što ste vi, napokon prva žrtva organizovanog kriminala u Srbiji. Krivo mi je što možda nisu, kao prve žrtve neki koji su mnogo više krivi od vas. Vi ste krivi zbog pasivnosti, što niste zaustavili to što se desilo i što se dešavalo, a da ste to mogli da uradite, mogli ste. Ako ste mogli da rasterate Kariće, ako ste mogli da rasterate ona divljačka osiguravajuća društva, to znači da imate ovlašćenja, da imate instrumente i da možete da završite posao. Vi taj posao niste završili. Ovde ste došli potpuno neprimereno, pod ostavkom, da branite zakon pod ostavkom i taj zakon će biti, u suštini, ostavka. Ovaj zakon je nedorađeni koncept. Ovo, što se danas nudi, nije ništa, ali to je deo strategije – što gore, to bolje. Što gore za narod, to bolje za neku elitu. Ta elita nije u političkim strankama, to moram da kažem javnosti. To su osamostaljeni pojedinci koji smatraju da su sa svojim velikim bogatstvom, pored toga što su, i najlepši i najpametniji, oni u stanju da urade sve i svašta. Morate da budete pod kontrolom. [[Aplauz]]
Narodni poslaniče, iskorišćeno je vreme koje vam je na raspolaganju. Zahvaljujem. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pitam, pre zaključivanja načelnog pretresa, da li žele reč predsednici ili predstavnici poslaničkihgrupa? Narodni poslanik Vlajko Senić. Vreme na raspolaganju dva minuta.
Kratko ću reći, pre svega, da je način predlaganja guvernera najbolji i najveći napredak koji se desio u ovom zakonu. Ilustrovaću to činjenicom, kao član Odbora za finansije, mi nismo nadležni Odbor u Skupštini Srbije koji treba da se izjašnjava o ovom zakonu. Ovim predlogom zakona smo potpuno uskladili suštinu i formu. Rekao bih da je važno što je došlo do razjašnjenja, trougla, između Saveta guvernera, Vlade Srbije i Izvršnog odbora Narodne banke. Smatram da Predlogom ovog zakona moramo, bez obzira na to što je on evidentno, do neke mere, smanjio ovlašćenja samog guvernera, ipak, zadržati instituciju guvernera kao rukovodioca i guvernera Narodne banke, koji je prvi među jednakima, čovek koji mora da ima za nijansu veći uticaj od ostalih lica koja rukovode Narodnom bankom. Cilj je da Narodna banka ostvari svoju osnovnu funkciju, a to je kontrola cena i niska inflacija. G17 plus će podržati ovaj zakon. Apsolutno ćemo insistirati da u najvećem delu taj zakon bude upravo onakav kakav je i stigao u skupštinsku proceduru. Naravno, spremni smo i na razgovor o određenim amandmanima, pre svega, onima koji na neki način, ispravljaju neke tehničke nejasnoće. Zaista smatramo da je važno zadržati i suštinu ovog zakona, jer je on, kao što sam rekao, jedan korak napred u utvrđivanju nezavisnosti i samostalne pozicije NBS. Hvala.
Da li još neko želi reč? Predlagač? (Da) Izvolite. Reč ima guverner, Radovan Jelašić.
Poštovani narodni poslanici, prvo bih želeo zahvaliti na svim vašim jako korisnim…
Moje izvinjenje, guvernere. Što se tiče upravljanja elektronskim panelom, to je u redu. Vaš mikrofon je uključen. Samo da vidimo, da li je u redu.
Prvo bih se želeo zahvaliti narodnim poslanicima na svim…
Izvinjenje još jednom. Do tehničke službe Skupštine je. Molim službu da nas obavesti, da li će guverner moći da se obrati sa govornice, jer je mikrofon uključen. Da, može. Izvolite.
Da li sada funkcioniše? Prvo bih želeo zahvaliti svim narodnim poslanicima na jako korisnim primedbama vezano za izmene Zakona o NBS. Zaista ću pokušati da za one najvažnije stvari iznesem isto tako i mišljenje Narodne banke. Što se tiče sukoba između Vlade i NBS, mogu samo da kažem da je to delimično i po opisu posla, toga je bilo, ima, i najverovatnije će toga biti i u budućnosti. Naravno, što bi bilo jako važno, da Savet NBS i nadalje i u budućnosti striktno ostane jedan nadzorni organ, a ni u kom slučaju jedan organ koji upravlja. Jedno je sigurno, tog principa ćemo se i onda pridržavati, kada dajemo naše mišljenje na eventualne primedbe, odnosno eventualne amandmane. Što se tiče režima, želim ovde da pojasnim da kada pričamo o režimu, koji će da predlaže Izvršni odbor, da ga utvrđuje Savet, uz saglasnost Vlade. Ovde ne pričamo o jednom konkretnom nivou kursa, nego pričamo, i u budućnosti, isključivo o režimu, koji je trenutno rukovođeno fluktuiranje, koje mislim da za sada ne obezbeđuje dovoljno prostora, što se tiče postizanja našeg osnovnog cilja, a to je stabilnost cena. Pre svega, ja sam onaj koji se zalaže da zakone treba doneti prema ljudima. Ali, mislim da je kod ove izmene zakona i te kako važno, pre svega, pošto posle ovog zakona, najverovatnije, postoji i postavljenje novog guvernera. Što se tiče zaduživanja kod MMF, želim samo da kažem da od 2,9 milijarde, do sada jeste povučeno milijardu i 300 miliona i, da kada usvoji program, odnosno četvrtu reviziju i bord MMF, umesto mogućih, blizu 400 miliona Srbija će najverovatnije povući svega 70 miliona, pošto nam nivo deviznih rezervi dozvoljava da ne idemo po originalnom tempu, što se tiče zaduživanja. Najverovatnije da ta ukupna suma zaduživanja ne bi trebalo ni da pređe nivo od milijardu i 500 miliona pošto iznad milijardu i 500 miliona država plaća, odnosno Narodna banka, dva odsto više. To znači da umesto 1,3% oko 3,3%. I zaista ćemo sve učiniti da do tog povećanog zaduživanja i ne dođe. Što se tiče onoga ko je potrošio koliko, a vezano za devizne rezerve, da se podsetimo da od sume koja je ''potrošena'', a vezano za devizne rezerve, ovde pričamo o milijardu i 200 miliona. Od tih milijardu i 200 miliona, od kraja prošle godine pa sve do današnjeg dana NBS je otkupila od Vlade 500 miliona, što je posle toga iznela na tržište. Od onog dela što se tiče zaduživanja kod MMF, to iznosi svega 700 miliona, ali, osnovni cilj je, da se podsetimo, postizanje i održavanje stabilnosti cena. Što se tiče potrošačkih cena, maj na maj, one iznose svega 3,7%. Što se tiče grčkog scenarija, mislim da smo mi dovoljno pričali vezano za to. A, što se tiče konstatacije koliko može da se potroši još za odbranu kursa, dakle, pojedine kategorije su predviđene i Memorandumom sa MMF, što ne znači da se eventualno ne mogu revidirati, ali jedno je sigurno, suma koja je stavljena na Memorandum obezbeđuje nam više nego dovoljno prostora da postignemo naš osnovni cilj. Što se tiče odnosa Narodna banka, Vlada, što se odnosi gospodine Gece Kona, žao mi je što dotična gospođa nije ovde, nosim sat ali bih joj verovatno poklonio, pošto se ipak danas radi o 2010. godini, mnoge stvari su se izmenile za poslednjih 80-90 godina i vezano za to ko je ko, ''ko tu kosi, a ko vodu nosi'', šta radi Narodna banka, šta je cilj, jedno je sigurno, možemo se pohvaliti time da smo, što se tiče transparentnosti našeg rada, sigurno jedna od najtransparentnijih, verovatno smo i zbog toga bili toliko u jeku kritike. Zna se tačno kada NBS proda devize, kada je prodala na tržištu, koliko je prodala i povodom mnogih drugih stvari i vezano za kamatne stope, zaista, smatram da je jako dobro da i poslanici raspolažu sa i te kako preciznim podacima. Što se tiče citiranja pojedinih ljudi, da li se radi o Miltonu Fridmanu, da li se radi o gospodinu Gligorovu, najverovatnije bi i mi slične ljudi koristili, ali svakako svi njihovi citati isključivo potvrđuju sve ono što je radila NBS. Što se tiče MUP, odnosno pasoša, odgovorno vam tvrdim da Narodna banka krajem 2006. godine nije preuzela, nismo besplatno preuzeli celokupnu opremu od MUP, nego smo, naravno, za tu opremu platili da bi naši građani i dan-danas putovali sa plavim pasošem, uz vize, u EU. Što se tiče hartija od vrednosti, ko je dobio i ko je gubio od toga što smo mi isključivo po učenju Miltona Fridmana povlačili višak likvidnosti, koje je dostiglo u pojedinom vremenskom periodu 150, 160 milijardi dinara, jedino ko je od toga dobio svakako su građani, jer da taj novac nismo povlačili inflacija bi tada bila daleko, daleko viša nego što je bila pod uslovima, naglašavam, koje smo mi postigli time da smo višak novca povlačili. Što se tiče BIS – ''Banke za međunarodno poravnanje'', samo da podsetim cenjene poslanike da je ta institucija osnovana 1930. godine i NBS je i dan-danas član, odnosno i vlasnik te institucije. Vezano za Vajferta, naravno ni pod tačkom razno ne želim sa njim da se uporedim, inače, on je vladao 26 godina. Zbog čega sam ovde ja danas – to je isključivo zbog toga što mi je i te kako stalo do Narodne banke, do zakona o Narodnoj banci Srbije, isto tako mi je stalo i do samostalnosti i nezavisnosti. Zbog toga je to toliko puta napominjano u mom uvodnom izlaganju. Ko je zaradio na emisiji hartija od vrednosti, to sam malopre odgovorio, dakle, zaradili su isključivo građani, pošto smo uspeli i putem tog mehanizma da smanjimo obim novca u opticaju i da postignemo mnogo nižu stopu inflacije. Sa čime su se te kamatne stope usklađivale? Naravno, isključivo sa inflacijom, jer sumnjam kada je inflacija dvocifrena ili nešto više da je iko spreman da kupi te hartije od vrednosti po kamatnoj stopi od 5-6%. Što se tiče izdavanja licenci, samo da se podsetimo, Narodna banka je pre dve godine izdala jednu licencu i poslednja licenca koju smo izdali za grinfild investiciju je bila ''Moskovska banka''. Što se tiče (još samo jako kratko) šta je to što je Narodna banka postigla, ipak nezavisno od svega, ove krize, postigli smo jedno povećanje obima kredita. Dan-danas imamo bez kursnih razlika na godišnjem nivou jedno povećanje obima kredita pre svega pravnim licima iznad 10%. Postigli smo isto tako da, zahvaljujući visokoj adekvatnosti kapitala, zahvaljujući visokoj likvidnosti bankarskog sektora, poreski obveznik, Vlada nije trebalo da ni jedan jedini dinar da za stabilnost bankarskog sektora, za razliku od drugih zemalja. Isto tako je bilo obezbeđeno nesmetano funkcionisanje deviznog tržišta. Iza svakog prodavca deviza, odnosno iza svake kupovine deviza od strane banaka stoje njihovi klijenti. Mislim da smo iako u ovim otežanim uslovima dokazali da je to ipak najbolji način da se obezbedi i stabilnost deviznih rezervi, isto tako i nesmetano funkcionisanje tog istog deviznog tržišta. Ne želim da ulazim u detalje kako Evropska centralna banka funkcioniše, odnosno u kojoj meri smo uzeli nju kao primer, jedno je sigurno, biće još potrebno određeno vreme da o tome Narodna banka razmisli na kakav način i koji će to biti najverovatnije budući zakon koji će nas uvesti kako u Evropsku centralnu banku, isto tako ili u evropsku monetarnu uniju, pošto sve to, trenutno, pre svega zavisi od politike. Zakon o stabilnosti finansijskog sektora, na njemu trenutno radi Ministarstvo finansija, to je isto tako kao da je opravdao pregovore i razgovore sa Svetskom bankom. Samo da se podsetimo, kapital banaka pripada ne dužnicima, ne pripada deponentima nego pripada isključivo vlasnicima, a vlasnici su do sada skoro svi, sve ono što su zaradili, sve ono što su iskoristili za povećanje svog kapitala ostavili u Srbiji. Što se tiče kamatnih stopa koje su ovde navedene, da, bila je jedna jedina banka koja je u statistici nama prijavljivala. Ako vi danas pređete u minus na vašem tekućem računu, unutar EU teško da ćete platiti manje od 25-20% na godišnjem nivou u evrima. Ova cifra je posle toga korigovana na osnovu našeg razgovora sa bankama, očito je ovde bio jedan problem što se tiče njihovog izveštavanja. Što se tiče, pak, prljavih poslova i ko tu kupuje devize, upravo kao što je bilo rečeno, za to postoji poseban zakon. Nekih dvadesetak ljudi, bukvalno, stalno češlja što se tiče bilansa banaka, što se tiče njihovih platnih prometa, što se tiče platnih naloga, da budemo sigurni da je sve kako se radi u banci shodno zakonima. Sve ovo što je ovde najavljeno vezano za to koliko je podneto prijava, toga ima mnogo više, ali te prijave koje stoje u ovom izveštaju koji je naveden, odnosi se isključivo na ono što se tiče stabilnosti i solventnosti bankarskog sektora, a ni u kom slučaju onoga što se tiče naše kontrole platnog prometa. Još samo, zaista, za kraj, sve dotle dok je štampanje novca bio državni posao, samo da citiram jednu od iznetih primedbi, bilo je teško izračunati sve one nule koje su stajale posle pojedinih brojki. Dakle, štampanje para nije državni posao, nego štampanje para je posao Centralne banke. I Narodna banka se ne zadužuje u inostranstvu, iako će Narodna banka imati svoju imovinu. Zna se tačno da za Narodnu banku, na kraju krajeva, garantuje Srbija. I, još jedanput, samo da podvučem da banke nisu iznosile kapital nego je celokupno zarađen novac u najvećem delu ostao ovde u Srbiji i na osnovu toga je ojačana kapitalna baza, što je i te kako doprinelo stabilnosti finansijskog sektora. Hvala na pažnji. [[Aplauz]]
Zaključujem načelni pretres o Predlogu zakona. Za danas završavamo prepodnevni rad. Određujem pauzu od sat vremena. Sednicu nastavljamo u 14.40 časova raspravom o zajedničkom načelnom pretresu 7. i 8. tačke dnevnog reda. Hvala vam. [[Posle pauze – 14.55]] Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice u popodnevnom delu. Obaveštenje o pozvanim na sednicu. Obaveštavam vas da je, saglasno članu 88. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, predsednica Narodne skupštine, gospođa Slavica Đukić-Dejanović, pozvala povodom zajedničkog jedinstvenog pretresa predloga odluka i 7. i 8. tačke dnevnog reda, pored predstavnika predlagača Dragana Šutanovca, ministra odbrane i Ivica Dačić, prvog potpredsednika Vlade, zamenika predsednika Vlade i ministra unutrašnjih poslova, da sednici prisustvuju i Dušan Spasojević, državni sekretar u Ministarstvu odbrane, Milorad Todorović, sekretar Ministarstva odbrane i Milorad Perić, načelnik u Ministarstvu odbrane. Saglasno Odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički jedinstveni pretres o predlozima odluka iz dnevnog reda pod tačkama 7. i 8, a pre otvaranja zajedničkog jedinstvenog pretresa, podsećam vas da, prema članu 163. stav 3, a shodno članu 94. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe i to: Poslanička grupa Za evropsku Srbiju – jedan sat, 33 minuta i 36 sekundi; Poslanička grupa SRS – jedan sat, sedam minuta i 12 sekundi; Poslanička grupa G17 plus – 28 minuta i 48 sekundi; Poslanička grupa DSS-Vojislav Koštunica – 25 minuta 12 sekundi; Poslanička grupa Napred Srbijo – 25 minuta i 12 sekundi; Poslanička grupa SPS-JS – 18 minuta; Poslanička grupa LDP – 14 minuta i 24 sekundi; Poslanička grupa Nova Srbija – 10 minuta i 48 sekundi; Poslanička grupa manjina – osam minuta i 24 sekunde i Poslanička grupa PUPS – šest minuta. Saglasno članu 93. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanici koji nisu članovi nijedne poslaničke grupe imaju pravo da govore jedanput do pet minuta. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da se prijave za reč, a sa redosledom narodnih poslanika. Ujedno vas obaveštavam da su poslaničke grupe ovlastile da ih predstavljaju: narodni poslanik Konstantin Arsenović, Poslaničku grupu PUPS; narodni poslanik Saša Dujović, Poslaničku grupu SPS-JS, narodni poslanik Mićo Rogović, Poslaničku grupu Napred Srbijo – SNS i narodni poslanik Vlajko Senić, poslanička grupa G17 plus, narodni poslanik Konstantin Samofalov, Poslaničku grupu – Za evropsku Srbiju. Na osnovu člana 85. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da ćemo danas raditi i posle 18.00 časova, a do okončanja zajedničkog jedinstvenog pretresa po tačkama dnevnog reda 7. i 8. Uvidom u vreme potrebno za raspravu, pretpostavka je da produženje, ukoliko ga uopšte bude nakon 18.00 časova, neće biti duže od 40 do 45 minuta. Saglasno članu 163. stav 3, a shodno članu 142. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički jedinstveni pretres. Prelazimo na 7. i 8. tačku dnevnog reda – Predlog odluke o usvajanju Godišnjeg plana upotrebe Vojske Srbije i drugih snaga odbrane u multinacionalnim operacijama u 2010. godini i Predlog odluke o učešću pripadnika Vojske Srbije u multinacionalNim operacijama u 2010. godini Da li predstavnik predlagača, Dragan Šutanovac, ministar odbrane, želi reč? (Da) Izvolite.
Zahvaljujem, gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, u osnovi pravnih propisa i u skladu sa Zakonom o učešću pripadnika Vojske Srbije i drugih snaga odbrane u multinacionalnim operacijama van granica Republike Srbije, koji je stupio na snagu u novembru mesecu prošle godine, Ministarstvo odbrane je u saradnji sa Ministarstvom unutrašnjih poslova izradilo Predlog godišnjeg plana, kao i Predlog odluke o učešću Vojske Srbije u multinacionalnim operacijama u 2010. godini i ti predlozi se nalaze pred vama. Želim da naglasim da naša država ima dugu tradiciju učešća u multinacionalnim mirovnim misijama i podsetiću vas da je nekadašnja SFRJ bila jedna od najvažnijih atributora svetskog mira, sve do praktično 1991. godine. Nakon više decenija diskontinuiteta, 2002. godine tadašnja SRJ donela je Odluku o učešću u Mirovnoj misiji Istočni Timor i tada je praktično započeta jedna nova era odnosa Srbije u okviru UN. Do sada je Ministarstvo odbrane angažovalo 181 pripadnika u mirovnim misijama, od tog je bilo 23 žene u tim misijama, što je 13% i što je zaista jedna cifra, imajući u vidu da naša vojska još uvek nije potpuno profesionalizovana, još uvek taj odnos nije na adekvatnom nivou. Kao što sam rekao, bili smo angažovani u šest mirovnih misija u Istočnom Timoru, Liberiji, Obali Slonovače, Burundiju, Kongu i od prošle godine u Čadu. Tokom navedenog angažovanja iako se radi o izuzetno teškim mirovnim misijama, moram da kažem da nismo imali žrtava, niti je bilo ko bio povređen ili ranjavan prilikom tih aktivnosti i to je nešto što želimo da održimo kao trend u budućnosti. Naglašavam, ma koliko ove aktivnosti izgledale jednostavne i lake, nisu nimalo jednostavne ni lake, naprotiv, to su najrizičnije misije u kojima trenutno učestvuje naša zemlja. U skladu sa trenutnim kapacitetima, mi smo napravili plan za ovu godinu i dve nove stavke u tom novom planu su, praktično, Misija u Libanu i Misija na Kipru. Kao što znate, prošle godine smo u Čadu participirali zajedno sa Norveškim kontingentom, a od ove godine, imajući u vidu da smo zaista ostavili jako dobar utisak u Čadu, prelazimo u tu Misiju pod UN, sa novih 15 članova te misije. Više nećemo biti u sastavu Norveškog kontingenta koji je svoju misiju završio u ovoj godini u Čadu. Ono što je bitno reći, u gotovo svim misijama učestvujemo samostalno, u dve nove misije koje su u Libanu i na Kipru učestvujemo u sklopu kontigenata, u Libanu u sklopu Španskog kontingenta, a na Kipru u sklopu slovačko-mađarskog kontingenta. Smatramo da je to veoma važno, imajući u vidu da su zemlje u kojima učestvujemo, kao što znate, istaknute zemlje EU i veoma veliki podržavaoci politike koju ima Srbija. Posebno naglašavamo za Španiju i Slovačku. Ono što želim, na kraju, da dodam, imajući u vidu da ova aktivnost mora da se obavi što je moguće brže u želji UN da to zaista krene od prve polovine ove godine, mi smo insistirali da se ovaj materijal nađe u parlamentu po hitnom postupku i drago mi je da se to na kraju tu i našlo. Takođe, želim da naglasim da je priroda ovih mirovnih operacija, pre svega, humanitarnog karaktera, sa namerom da se pomogne očuvanju mira i stvaranju uslova za normalan život u oblastima pogođenim konfliktima, posebno po okolnosti na mirovne misije u kojima učestvujemo sa medicinskim timovima, koji ne samo da pomažu kontingente, odnosno vojske koje su tamo prisutne, već i u većoj meri učestvuju u pomoći i spasavanju civilnog stanovništva, koje je, kao što znate veoma, veoma ugroženo. Ovoga puta sve ove misije u kojima se pojavljujemo su mirovne misije UN, a članstvo u UN, na koje se često pozivamo, proizvodi određene obaveze, ne samo benefite. Povelja UN obavezuje države članice da na poziv UN stave na raspolaganje svoje oružane snage i druge efektive radi održavanja mira u svetu. Smatramo da je ovo jedna od veoma važnih spoljnopolitičkih aktivnosti koje sprovodi naša zemlja, a u ovoj situaciji konkretno Ministarstvo odbrane. Potpuno sam ubeđen da na ovaj način vraćamo našu zemlju u među one zemlje koje imaju veoma veliki uticaj u međunarodnom svetu, i vraćamo se na mapu onih zemalja koje kontribuiraju, odnosno pomažu globalni mir u svetu. Ova odluka koja će se doneti danas u parlamentu, a ja se nadam da ćemo dobiti većinsku podršku, ima, da kažem, i političku i profesionalnu podlogu. Profesionalna podloga je utoliko što će pripadnici naše vojske i Ministarstva odbrane koji su boravili u tim misijama zaista imati mogućnost da budu interoperabilni, da steknu znanja i iskustva koja ne mogu da steknu samo na vežbama, već moraju da se stiču i u realnom životu. A politička odluka svakako se donosi na nivou razumevanja i na nivou poštovanja onog što radi Ministarstvo i naša država, imajući u vidu da sve razvijene zemlje sveta, sve nama prijateljske zemlje sveta učestvuju u mirovnim misijama. Ukoliko želimo podršku od njih na našem međunarodnom planu svakako da moramo da delimo zajedničke izazove, rizike i pretnje. Jedan sam od onih ljudi koji smatraju da je neophodno da iskoračimo van granica naše zemlje, kako bismo očuvali bezbednost u našoj zemlji. Siguran sam i potpuno podržavam i ono što je govorio i predsednik Putin i predsednik Buš u situacijama kada je došlo do terorističke nesreće u Beslanu i u rušenju kula, kada je rečeno da će oba državnika sa svojom državama štititi interese svojih građana i van granica svoje zemlje. Potpuno u ubeđenju da je to jedna ispravna politika, danas, pred vama, predlažemo Plan upotrebe i tražimo podršku. Zahvaljujem. [[Aplauz]]
Pre nego što nastavimo rad, obaveštavam vas da će za Poslaničku grupu SRS u načelnoj raspravi ovlašćena predstavnica biti narodna poslanica Marina Raguš. Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? Narodni poslanik Dušan Bajatović, zamenik predsednika Odbora za bezbednost? (Ne) Narodni poslanik Vlatko Ratković, predsednik Zakonodavnog odbora? (Ne) Da li narodni poslanici koji su izdvojili mišljenje žele reč? Na sednici Odbora za odbranu i bezbednost mišljenje je izdvojila narodna poslanica Nataša Jovanović, koja želi reč. Izvolite.
Hvala vam, gospođo Čomić. Gospodine Šutanovac, dame i gospodo narodni poslanici, na sednici Odbora za odbranu i bezbednost izdvojila sam mišljenje zbog neslaganja sa ostalim članovima Odbora koji su podržali predloge ovih zakona. Sada ću ovo vreme da iskoristim da iznesem stav SRS, koji smo vam predočili prilikom slanja prvog kontingenta medicinskog osoblja u Čad, kada se to razmatralo prošle godine u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Moram, gospodine Šutanovac, da vam prenesem reakcije građana onih koji vas ne podržavaju u ovom stavu i šta su se oni zapravo upitali. Kada je jedan nedeljni list prošle nedelje u okviru najave za ovu sednicu predočio čitaocima da će ovo biti na dnevnom redu, pojavili su se na toj internet stranici mnogobrojni komentari. Trideset osam građana Srbije je komentarisalo (pardon, u pitanju je jedan dnevni list, reći ću, najstariji na Balkanu, možete da pogodite koji je) i ti građani su skoro svi do jednog, mislim da je samo jedan podržao vaš stav, i citirao jednu vašu izjavu od prošle godine, rekli da to Srbiji nije potrebno. Pa, čak i načelnik Centra za mirovne operacije Generalštaba vojske Srbije pukovnik Radivojević u jednom intervjuu se upitao, da on ne pripada Vojsci Jugoslavije i on bi se kao građanin zapitao – a, šta naša vojska traži po tim i takvim mirovnim operacijama? Vi ste rekli i to ponavljate i vi, kao i čelnici iz Ministarstva odbrane, da se time jača diplomatski i svaki drugi vojni kapacitet naše zemlje, da se to sve odvija pod patronatom UN i onda se za nas Srbe, za našu državu, postavlja jedno logično pitanje. Da li vi stvarno, kao ministar odbrane ove zemlje mislite da UN u okviru ovih takozvanih humanitarnih multinacionalnih operacija isključivo štite interese tih zemalja u koje se upućuju kontingenti zemalja koje to prihvate, pošto ste vi malopre rekli da je to naša obaveza kao članice UN, ili se iza toga krije i nešto drugo? Nije u pitanju nikakva teorija zavere. Vi ste juče, verujem da ste imali mogućnosti da pratite nastavak suđenja našeg predsednika dr Vojislava Šešelja, videli da je on rekao predsedavajućem veća da ta globalna vojna sila, NATO snage koje su bombardovale naše zemlju da su isključivo u funkciji i postojanja i Haškog tribunala i progona srpskih patriota i svega onoga što oni podvode pod nekakve humanitarne aktivnosti, a, sa druge strane, američki cilj i njihova strategija zaštite njihovih bezbednosnih i vojnih interesa je veoma jasna. Čak i prošle nedelje kada se povodom nove – stare strategije odbrane i zaštite američkih globalističkih interesa obratio javnosti Barak Obama, mogli ste u okviru poređenja sa onim što je Buš govorio da vidite da je to samo drugačiji način retorike, a da, sa druge strane, apsolutno njih ne zanima koja plemena i ko vodi bitku i kakav pokolj se vrši u Čadu, u Darfuru, u mnogim drugim mestima na rubnim područjima i u najsiromašnijim delovima afričkog kontinenta. Čak smo i mi pre dve godine na Parlamentarnoj skupštini Saveta Evrope raspravljajući tada eskalaciju sukoba među 200 plemena u Darfuru došli do jednog jednostavnog zaključka da nešto što se na takav način dešava, kroz plemenske, verske i druge razlike, potpomognuto pre svega američkim pritiscima, a sve u funkciji njihovih globalnih interesa, jer, ne zaboravite, njihov cilj je, kada se negde pojave, kao, da štite interese, da okupiraju neku zemlju, da izvuku za sebe ogromnu ekonomsku i materijalnu korist. Vi vrlo dobro znate da je to jedan nepresušni izvor, pitanje je, zaista, još niko ne može da definiše koja se to količina naftnog bogatstva nalazi u Darfuru, pre svega, cilj za Amerikance, a isto tako i u Čadu. Baš njih briga da li između sebe Zagava i Toba ratuju, šta se tu dešava, ko je kome zaskočio za vrat. Jednostavno, to je jedna globalna hegemonistička sila koja želi da pokori sve one male zemlje i da ostvari svoj ekonomski interes, da pokupi resurse kao što su okupirali našu južnu pokrajinu Kosovo i Metohiju, zbog svojih geostrateških interesa na Balkanu i pre svega zbog iskorišćavanja našeg ogromnog rudnog bogatstva. Kada govorimo o pomoći i učešću naših multinacionalnih snaga, odnosno dela tog kontingenta koji će dejstvovati na Kipru, vi vrlo dobro znate, gospodine Šutanovac, da je prošle godine prilikom obeležavanja 35 godina od okupacije severnog dela ostrva i Grčka, koja je članica NATO saveza, jasno poručila da NATO primenjuje različite aršine. Da li znate između Turske i Grčke, kada je u pitanju podela unutar NATO pakta i odnosa Amerikanaca i njihovih zapadnih saveznika, da uvek prevagne ono što je na strani Turske, a ne na strani Grčke, koja pokušava da objasni celom svetu, iako je članica EU, sada ekonomski posrnula, da je u pitanju okupacija.
Pet minuta, zahvaljujem. Pre nego što nastavimo rad, obaveštavam vas da je ovlašćena predstavnica Poslaničke grupe LDP za tačke 7. i 8. narodna poslanica Nataša Mićić. Da li narodni poslanik Jadranko Vuković, koji je izdvojio mišljenje, želi reč? (Ne) Da li narodni poslanik Petar Jojić, koji je izdvojio mišljenje na sednici Zakonodavnog odbora, želi reč? (Ne) Pitam, da li žele reč predsednici, odnosno ovlašćeni predstavnici poslaničkih grupa? Molim vas da se prijavite, narodni poslanik Konstantin Arsenović ima reč. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, Predlog odluke o usvajanju Godišnjeg plana upotrebe Vojske Srbije i drugih snaga odbrane u multinacionalnim operacijama u 2010. godini, kao i Predlog odluku o učešću pripadnika Vojske Srbije u multinacionalnim operacijama u 2010. godini PUPS podržava. U danu za glasanje glasaćemo za ove odluke. Ono što posebno utiče na naš stav jeste da su odluke u skladu sa Ustavom i Zakonom o upotrebi Vojske Srbije i što se radi o mirovnim operacijama u sastavu snaga UN. Ovim se nastavlja i tradicija učešća naših oružanih snaga u mirovnim operacijama u sastavu UN i što je veoma bitno, skoro na svim lokacijama, izuzev na jednoj, situacija je stabilna bez elemenata ugrožavanja bezbednosti angažovanih snaga, ali i tamo gde ima određenih problema, nema elemenata ugrožavanja života naših pripadnika koji će biti angažovani u mirovnim operacijama. To su dodatni razlozi zbog kojih ćemo podržati ove odluke i da ne bih dužio, u celosti podržavamo data obrazloženja i što je rekao ministar odbrane i obrazloženje koje je dato uz predlog odluka, ovim bih i završio, uz još jednu konstataciju da ćemo glasati za ove odluke. Hvala lepo.
Od vremena ovlašćenog predstavnika iskorišćeno je minut i 45 sekundi. Reč ima Nataša Mićić, ovlašćena predstavnica Poslaničke grupe LDP.
Poštovana predsedavajuća, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, Poslanička grupa LDP će podržati ova dva predloga odluka, jedan koji se tiče Godišnjeg plana učešća Vojske u multinacionalnim operacijama i drugi koji se tiče same Odluke o tom učešću. Što se tiče tajminga, možda smo zakasnili. Možda je trebalo da se ovi predlozi, s obzirom na početak samih misija, nađu na dnevnom redu i ranije. Ali, dobro. Važno je da smo danas u prilici da o njima raspravljamo. LDP ima priliku da podršku da za to. Međutim, ono što nije dobro, što nam se ne dopada u samim predlozima odluka je činjenica da je apsolutno izbegnuto pominjanje NATO saveza. Istina, pominje se Partnerstvo za mir, ali ne i NATO. To je jedan od prioriteta naše politike, LDP smatra zbog ubrzanja evropskih integracija, dobro je da smo ratifikovali SSP, ali ako bismo zaista želeli da ubrzamo evropske integracije potrebno je da aktivno učestvujemo, odnosno da donesemo odluku da ova država nađe snage i volje da se pridruži najmoćnijoj zapadnoj alijansi, NATO, a ne da večito tražimo neke izgovore, da se bavimo nacionalnim mitovima i socijalnim, da večito glumimo žrtve, a da pri tome ne objasnimo, recimo,zašto je do NATO bombardovanja uopšte i došlo. Postoji više razloga zbog čega se LDP zalaže za ulazak u NATO. To, u prvom redu, jesu načini da se suočimo sa sobom, da prekinemo taj jedan večiti mit pozicije žrtve. Drugo, to jesu ekonomski razlozi, zato što bi se sigurnost kapitala i bezbednost i privlačenje stranih investitora moglo ubrzati i poboljšati učlanjenjem u NATO savez. Nije tačno da međunarodni kapital ne postoji. On postoji i sada je veoma važno i veoma mudro ne gubiti dragocene resurse, kao što su i vreme i brzina, a bojim se da to ova vlada nema u vidu, i da se neki koraci ka tome preduzmu, odnosno taj najvažniji korak odluke da zaista hoćemo da budemo članica NATO napokon donese i da nadoknadimo izgubljeno vreme. To je važno i za unutrašnju ekonomiju i iz političkih i iz bezbednosnih razloga. Isto tako je važno iz ekonomskih razloga. Na taj način bi se ubrzala profesionalizacija Vojske, jer, koliko sam pratila, već se oko dve godine kasni sa datumom najavljene profesionalizacije. Kada je prvi put najavljena profesionalizacija to je bila 2008. godina. Pa, niste vi, ministre, tada bili ministar. Vaš prethodnik je najavljivao da će profesionalizacija Vojske biti obavljena 2008. godine. U tom smislu kažem da već kasnimo dve godine, a, recimo, prilikom NATO učlanjenja ta profesionalizacija bi se lakše i brže izvela. Vojnom neutralnošću ne dobijamo ništa. Ona je preskupa na više načina. Ona je faktički skupa. To mogu da dozvole samo visokorazvijene i bogate zemlje, a drugo, naročito je teško živeti izolovano kada znamo da su gotovo sve države iz našeg okruženja ili već članice NATO ili su aplicirale za ulazak u NATO. Imamo primer Hrvatske. Juče smo imali hrvatsku delegaciju i svi smo svedoci koliko Hrvatska ide na tom put evropskom brže od nas, a jedan od ključnih razloga jeste taj ulazak u NATO. I ono što stalno govorimo, postoje dva načina ulaska u EU. To je da zaista uđemo kao što su to uradile Slovenija, Mađarska, Češka koje su uspešne članice EU ili drugi način, to je sporo, traljavo, već su gotovo retorički obesmišljene evropske integracije ovde, pa će utoliko to biti još sporije i teže, tako da će nas to dovesti u priliku da se ili dovede u pitanje put u EU ili kada budemo ulazili da uđemo kao neke druge zemlje – kao socijalni slučajevi. Dalje, rekla sam da je dobro ulazak u NATO i iz političkih razloga, za stručno usavršavanje. To bi bio i dobar način, neko je ovde pomenuo Kosovo, za kanal komunikacije i uticaja i na stanje na Kosovu. Mislim da ćete se sa tim složiti, jer se NATO snage već nalaze na Kosovu, a i u BiH, u državi koja nije članica NATO, a koja je donela jednoglasno odluku da će i ona da bude. Vreme i brzina! Ova vlada ne uvažava vreme i brzinu kao resurse. I ovo je način za ulazak u NATO. Apelujemo na to. Za LDP je to jedno od ključnih pitanja. NATO alijansu antizapadne snage vrlo vešto, i to nam je svima već poznato, koriste kao poslednju branu za to. Još jednom ponavljam, podržaćemo ove predloge odluka, ali bismo jako voleli i naša politika će uticati svom snagom da učlanjenje u NATO alijansu bude što pre. Hvala.
Od vremena ovlašćene predstavnice iskorišćeno je sedam minuta i 30 sekundi. Reč ima narodni poslanik Saša Dujović, posle njega narodni poslanik Mićo Rogović.
Uvažena predsedavajuća, poštovani ministre, dame i gospodo narodni poslanici na početku bih izneo stav Poslaničke grupe SPS-JS da ćemo podržati oba predloga odluke i da ćemo za njih da glasamo. Malo bih se osvrnuo na samo angažovanje Vojske, kako na angažovanje vojnih tako i policijskih snaga u svim ovim zemljama koje su navedene u ovim obrazloženjima i u samim predlozima odluka. Kako je ministar u svom izlaganju, u uvodu rekao, jedan dugački istorijat naših oružanih snaga, pod raznim oblicima i raznim imenima u mirotvornim misijama, pokazao je i ostavio jedan veliki trag u Vojsci, ondašnjoj JNA i posle toga Vojsci Jugoslavije, pa danas započinjemo novu eru, a to je da Vojska Srbije, Srbije kao samostalne države, uzme učešće u nečemu što se zove očuvanje mira, stabilnosti u svim delovima ovog sveta. Vojska Srbije treba da bude angažovana u sledećim zemljama – Čad, Obala Slonovače, Liberija, Kongo, Kipar i Liban. Mislim da je to potrebno istaknuti zbog građana, da su ova mesta za sada mirna, osim jednoga libanskog područja gde je trusno područje. Ono što mene, pre svega, kao vojnika raduje jeste zauzeti stav naše države po pitanju vojne opredeljenosti tj. stav Skupštine Srbije, kao i nas samih, da ostanemo vojno neutralni. Bez obzira na pokušaje određenih političkih subjekata da se stav o ulasku u NATO definiše kao brzinski ulazak u NATO pakt, smatramo da o tome sud treba da daju građani Srbije na referendumu, kada se za to steknu uslovi i kada se o tomeodluči. Što se tiče odlaska u mirovne misije treba posebno istaći, zarad javnosti i građana Srbije, da u mirovne misije ne šaljemo vojne jedinice, operativne vojne jedinice koje bi vodile borbu ili bilo šta drugo, već većinom jedan oficirski kor tj. ljude sposobne da tamo štabno deluju, osmatrački deluju i ukazuju na propuste u održavanju mira. Isto tako, izuzetno nas raduje angažovanje sanitetskog osoblja, pre svega Vojske Srbije u rešavanju problema kako svih pripadnika misija tako i za građane ovih zemalja gde ostvaruju svoj mirovni zadatak. Istakao bih ne manji značaj i policijskih snaga Srbije koje su u dve misije trenutno angažovane. Jedna je u Republici Liberiji a druga je u Republici Haiti. Angažovanje policijskih službenika koji u svom savetodavnom, kontrolnom i u jednom domenu obuke policijskih snaga ovih zemalja daju pun doprinos očuvanju mira u tim zemljama, a imali smo primere i videli smo, pogotovo na Haitiju, da su naši pripadnici Ministarstva unutrašnjih poslova dali veliki doprinos u spasavanju ljudskih života i resursa prilikom katastrofalnog zemljotresa i to je nešto što je dobro. Ono na čemu treba istrajati jeste to da naša zemlja napokon zauzme svoje mesto u svim domenima međunarodnih aktivnosti, u aktivnostima koje se tiču očuvanja mira i da našu zemlju više ne bije onakav glas kakav nas je donedavno tukao, no da svi zajedno doprinesemo tome da proslavimo ime naše zemlje kako bi to trebalo i kako je to nekada bilo. U svakom slučaju, angažovanje vojnih jedinica na ovakav način za nas je prihvatljiv, te ćemo u danu za glasanje podržati predloge za donošenje obe odluke o slanju naših oružanih snaga u mirovne misije. [[Aplauz]]
Od vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe iskorišćeno je četiri minuta i 30 sekundi. Reč ima narodni poslanik Mićo Rogović, posle njega narodni poslanik Vlajko Senić.
Zahvaljujem, gospođo predsedavajuća. Dame i gospodo narodni poslanici, u ime Srpske napredne stranke i Poslaničkog kluba SNS sa malo više aspekata ući ću u ovu problematiku i, zbog ljudi koji su u ovom trenutku između prvog i drugog kanala izabrali drugi kanal, u nekim delovima svog izlaganjima složiti se sa izlaganjem ministra, ali čisto da bi i onim ljudima koji su izabrali drugi program zbog ove dve poslednje tačke vanrednog zasedanja bile jasnije i pristupačnije. Pred nama su, da ponovim, poslednje dve tačke dnevnog reda ovog vanrednog zasedanja, i to Predlog odluke o učešću pripadnika Vojske Srbije u multinacionalnim operacijama u 2010. godini i Godišnji plan upotrebe Vojske Srbije i drugih snaga odbrane u multinacionalnim operacijama u 2010. godini. Za razliku od nekih ranijih zasedanja i tačaka dnevnog reda, ove dve tačke dnevnog reda imaju sve argumente i razloge, zbog sadržine i problematike kojom se bave, da budu objedinjene. Sa razlogom to i jesu. Međutim, ostaje nepoznanica zašto se sada, u ovom trenutku donose ovi zakoni, a svesni smo situacije da će verovatno krajem juna ili početkom jula Godišnji plan i Odluka o upotrebi naših snaga u multinacionalnim operacijama stupiti na snagu? Otprilike, kako to izgleda, moglo se to i kasnije. Bilo bi ozbiljnije, ne bi bilo nimalo sporno, da je krajem prošle 2009. ili najkasnije početkom 2010. godine predlagač uputio parlamentu predloge ove dve odluke da poslanici razmatraju. Zaista nijednog trenutka ne sumnjam u pripadnike Ministarstva odbrane i predstavnike Ministarstva unutrašnjih poslova da oni u svojim godišnjim planovima koje su pravili u toku 2009. godine nisu na vreme uvrstili ove dve tačke dnevnog reda, ali neke stvari baš i nisu najkristalnije jasne, o čemu ću govoriti kasnije u toku izlaganja, a vezane su uglavnom za finansiranje i za realizaciju Zakona o budžetu za 2010. godinu. Šta bi se desilo kada bi, recimo, UN u ovom trenutku odlučivale o mirovnim misijama čiji je mandat istekao 31. maja ili 15. maja, a prema materijalima koje su poslanici dobili jednom delu ovih misija, pa ću zbog toga i sve misije i navesti, mandat je ili istekao ili ističe ovih dana ili najkasnije u oktobru 2010. godine. Verovatno su ti mandati produženi, s obzirom na to da u materijalu koji smo mi dobili stoji da su ti mandati misija uglavnom istekli za navedene zemlje u kojima učestvuju i mirovne snage u okviru mirovnih operacija UN. Od planiranih osam učešća u mirovnim operacijama za 2010. godinu, u sedam učestvuju pripadnici Vojske Srbije, a u dve i pripadnici Ministarstva unutrašnjih poslova. Iako ste vi, gospodine ministre, izneli deo podataka, ja bih, zbog javnosti koja prati ovo zasedanje, kao što sam rekao, izneo nekim hronološkim redom sve misije u kojima 2010. godine učestvuju pripadnici odbrane ili pripadnici Ministarstva unutrašnjih poslova Republike Srbije. Mirovna operacija u Demokratskoj Republici Kongo: Misija uspostavljena 30. novembra 1999. godine, mandat Misije produžen do 31. maja 2010. godine, a danas je 15. jun 2010. godine; naše angažovanje u Misiji je od 7. marta 2003. godine i to sa medicinskim timom za evakuaciju vazdušnim putem, a u ovom trenutku, ako se ne varam, angažovano je oko 14 ljudi. U obrazloženju se kaže da je situacija stabilna i nema elemenata ugrožavanja bezbednosti angažovanih pripadnika Vojske Srbije. Malo bih se više zadržao na analizi situacije u Demokratskoj Republici Kongo. Ne možemo zaboraviti situaciju koja je bila skoro pre nepune dve godine, kada su na toj teritoriji ponovo besneli sukobi, kada je talas tih sukoba doprineo da ima 250 hiljada izbeglica sa tih prostora. Neki naši generali, a sada u penziji, koji su bili tamo iznosili su mišljenje, inače poznavaoci prilika u Demokratskoj Republici Kongo, ni dan-danas ne mogu tvrditi, osim da je to zaista jedna bogata zemlja, da je bezbednosna situacija u toj zemlji i dalje stabilna. Ja se, a i većina ljudi koji se bavi ovom problematikom, ne mogu složiti sa ovom analizom, koju ste dali, i mislim da je relativno neozbiljno konstatovati ovakvu činjenicu, ne samo zbog njene procedure u parlamentu, nego i situacija u kojima učestvuju mirovne snage UN, a one su, nažalost, uglavnom posle eskalacije sukoba na određenom području. O tome ćemo malo kasnije pričati, o analizi nekih efekata upotrebe mirovnih snaga pri UN. Dakle, do upotrebe mirovnih operacija dolazi posle određenih sukoba na određenom području. Ti sukobi se u ovoj pomenutoj zemlji više puta, nažalost, ponavljaju i bezbednosna situacija nije stabilna, bez obzira što u datom trenutku ona ima elemente stabilnosti, a s obzirom na to da je angažovana ekipa našeg medicinskog tima, ona je malo manje bezbednosno opasna po pripadnike naših snaga u ovoj mirovnoj operaciji. Druga mirovna operacija jeste u Republici Liban: uspostavljena Misija 19. septembra 2003. godine, mandat produžen do 30. septembra 2010. godine, naše angažovanje od 10. decembra 2003. godine i trenutno je tamo ekipa od četiri vojna posmatrača. Takođe, situacija je prema navodima i procenama Ministarstva i naših bezbednosnih snaga stabilna i nema elemenata ugrožavanja bezbednosti naših pripadnika. Sledeća mirovna operacija UN u kojoj učestvuju naše snage jeste mirovna operacija UN u Republici Obala Slonovače: Misija je uspostavljena 27. februara 2004. godine i mandat Misije je produžen do 31. maja 2010. godine. Sve ove datume ponavljam zbog materijala koji smo dobili, u kome se kaže da misije, prema pomenutom i navedenom materijalu, od strane UN nisu produžene. Ili one to zaista nisu ili je to trebalo navesti u materijalu? u tu problematiku ne bih da ulazim, ali pred nama treba da bude jasna, a ne nejasna situacija da li one to jesu ili nisu. Naše angažovanje u pomenutoj Misiji u Republici Obala Slonovača je od 1. maja 2004. godine, sa četiri vojna posmatrača. Kao i u prethodnim, navodi se da je situacija stabilna i da nema elemenata ugrožavanja bezbednosti pripadnika i učesnika naših snaga u ovoj mirovnoj operaciji. Sledeća mirovna operacija je u Republici Čad i Centralno Afričkoj Republici: od strane Saveta bezbednosti Ujedinjenih nacija, Misija uspostavljena 25. septembra 2007. godine, mandat produžen do 15. maja 2010. godine; naše angažovanje u Misiji je od juna prošle godine sa 15 lica u sanitetskom timu. Situacija jeste nestabilna, ali bez elemenata ugrožavanja bezbednosti naših pripadnika i s obzirom na to da tamo imamo sanitetski tim, to automatski podrazumeva i manji stepen ugroženosti elemenata bezbednosti po pripadnike naših snaga. Nestabilna situacija, još jednom ponavljam, sama po sebi ne može da znači da bezbednost naših pripadnika nije ugrožena. Nestabilna situacija i stabilno stanje na području teritorije koju pokriva naš sanitetski tim, zaista, to jedno sa drugim je vrlo nespojivo, tako da takvakonstatacija nije moguća. Zatim, radi se o učešću naših snaga u mirovnoj operaciji Ujedinjenih nacija u Republici Haiti: Misija je uspostavljena 30. aprila 2004. godine, mandat Misije je produžen do 15. oktobra 2010. godine, ovde učestvuju pripadnici Ministarstva unutrašnjih poslova od marta 2008. godine i trenutno je angažovano pet policijskih službenika; oni su uglavnom angažovani na trenažnim obukama i na edukaciji pripadnika policijske službe Republike Haiti. Navodi se da je situacija u Republici Haiti nestabilna zbog razornog zemljotresa, koji je, nažalost, pogodio tu zemlju 11. januara ove godine. Takođe, svi relevantni faktori, odnosno činioci, koji poznaju situaciju u Republici Haiti, ukazuju na to da bezbednosna situacija tamo nije na nekom dobrom nivou da bi pripadnici, ovog puta, snaga Ministarstva unutrašnjih poslova bili bezbedni, jer je tamo situacije, zaista, poprilično vrlo nestabilna. Mirovna operacija Ujedinjenih nacija u Republici Liban: Misija je uspostavljena 19. marta 1978. godine, a mandat Misije produžen je 31. avgusta 2010. godine i ovo je misija koja, pored Republike Kipra, otprilike, ima najduži mandat kao Misija mirovnih operacija Ujedinjenih nacija. Mandat Misije produžen je do 31. avgusta 2010. godine. Naše namere su da angažujemo tri štabna oficira i dva oficira za civilnu vojnu saradnju. I, mirovna operacija UN u Republici Kipar, maločas pomenuh da je jedna od najstarijih, odnosno najstarija mirovna misija, uspostavljena je još 1968. godine, a mandat produžen do 15. juna 2010. godine. Ove godine je planirano angažovanje sedam štabnih oficira i dva vojna posmatrača sa naše strane. Na kraju, ostaje još, mirovna operacija UN u Republici Liberiji: Misija je uspostavljena 2003. godine, a mandat produžen do 30. septembra 2010. godine, sa naše strane je trenutno angažovano četiri vojna posmatrača i šest policijskihslužbenika. Moram, zbog javnosti i svih nas, da podsetim na trenutno važeći Zakon koji utvrđuje da Vojska Srbije treba da ispuni sledeće misije: prva i prioritetna jeste odbrana zemlje, druga je učešće u multinacionalnim snagama, u održavanju mira i, treća jeste pomoć ugroženom stanovništvu elementarnim nepogodama, odnosno u uslovima elementarnih nepogoda. Polazeći od Ustava i odredbi zakona, kao i činjenice da smo članica UN, bio bi izlišan i nepotreban svaki komentar da pripadnici naših snaga odbrane ne treba da učestvuju, dakle, po Ustavu, po važećem Zakonu o Vojsci Republike Srbije i kao članica UN, nema komentara na tu temu, ali, podvlačim još jednom, u članstvu mirovnih operacija UN. Ovde je bilo komentara i na drugu temu, bilo je, recimo, o snagama NATO. To nije ni na dnevnom redu, o tome ne želim ni da komentarišem. Još jednom podvlačim da i Ustav i svi važeći zakoni, a i članstvo naše zemlje u UN ukazuju na to da iz tih dokumenata proizilazi da smo obveznici, da učestvujemo u mirovnim operacijama koje preduzima i sprovodi Savet bezbednosti UN. Međutim, izvršena je anketa u Srbiji, pitanje je glasilo – da li biste učestvovali u mirovnim operacijama UN? Ovo vam govorim čisto da znate, a verovatno znate kakav je rezultat i da glas naroda nije baš u duhu svega ovoga što sam pričao, ni sa zakonskim aktima i svim važećim zakonima i Ustavom; 52,38 ispitanika (iz ove ankete) smatra da nikada ne bi učestvovali u mirovnim operacijama, 14,29 kaže – da, tamo se dobro zarađuje, mogu da podnesem rizik, 4,76 kaže – da, iz ubeđenja i to mi znači više od novca, 19,05 kaže – da, volim izazove, spreman sam da se nosim sa time i 9,52 (na pomenutu anketu) odgovara – ne, moje zdravstveno stanje mi to ne dozvoljava. Mirovne operacije su jedinstven i funkcionalan instrument, moram to da podsetim, osnovane od strane OUN kao način da se pomogne zemljama zahvaćenim krizama i konfliktima i, prvenstveno, i sa namerom, da se u tim zemljama i regionima stvore uslovi za mir. Prva mirovna misija osnovana je davne 1948. godine i do sada su UN u dvadesetak zemalja u svetu uzele učešće u mirovnim operacijama. Zbog svega navedenog i zbog načina na koji su osnovane mirovne operacije pri Savetu bezbednosti UN moramo se podsetiti na njihove tri istovetne, ali tri grupe vrste misija. Jedna je za uspostavljanje mira, druga je za obezbeđivanje mira i treća je za izgradnju mira. Međutim, šta se u periodu od ovih šezdesetak i više godina od trenutka prvog učešća u mirovnim operacijama od strane mirovnih snaga UN može izvući kao pouka? Prvo, strategija prevencije je daleko bolji izbor od onih koje, nažalost, prave posledice rata. To je ono što sam na početku izlagao, da se i Savet bezbednosti UN uglavnom oglašava posle velikog i već tragičnog konflikta na određenom području. Svih ovih šezdesetak i više godina pokazale su da su potrebne veće i delotvornije snage, sa većim i jačim ovlašćenjima, a misli se na mirovne snage UN. Ovo znači da jedinice UN moraju biti sposobne da brane sebe, druge mandate i mandate misija. Susreli smo se sa poteškoćama, sa nedovoljnim brojem vojnika i tu nema spora. Mora postojati dovoljan kvantitet da bi odgovorio operativnim izazovima na područjima koja su zahvaćena krizom ili ratovima. Neretko je problem sa finansiranjem misija UN. Savet bezbednosti vrlo često donosi neke odluke za velike misije, a da pre toga nije dobio saglasnost zemalja članica za neophodne finansijske resurse i resurse po pitanju učešća vojnika u tim operacijama. Ne bih da se vraćam na istorijat učešća srpskih snaga u mirovnim operacijama UN, počev od Sinaja 1956. godine i sve do ovog trenutka, kroz učešće srpskih pripadnika u bivšoj SFRJ i sada u Republici Srbiji, ali činjenica je da u poslednje vreme naše oružane snage, odnosno Vojska Srbije učestvuje u većem broju operacija nego što je to bilo u periodu SFRJ. Tu se možda razlikujemo u komentarima. Kada se pogleda kvantitativno, to zaista jeste tako, ali se jedinice, odnosno sastavi vrlo razlikuju. Ranije je to bio veoma veći broj ljudi, čak i kvantitet jedinica, a sada su to manji timovi, vojni posmatrači, štabni oficiri, policijski službenici i, uglavnom, medicinsko osoblje. To, opet, govori da je u sistemu odbrane i tome slično period u kome nismo bili prisutni u ovoj oblasti zaista ostavio posledice, ali da na tome još uvek treba dosta raditi, kao i da u narednom periodu treba raditi sa većim jedinicama, ali, ponavljam, isključivo u sastavu mirovnih operacija UN. Ono na čemu bih hteo da se zadržim, ako mi to sada vreme ne bude dozvoljavalo, onda ću to iskoristiti kasnije, jeste problematika vezana za finansiranje, odnosno sredstva neophodna za sprovođenje Odluke o realizaciji Godišnjeg plana upotrebe Vojske Srbije i drugih snaga odbrane u multinacionalnim operacijama u 2010. godini. Za realizaciju ovog plana vi ste nama dostavili, tako da smo imali prilike da to pročitamo i saznamo, i hoću zbog javnosti da ponovim, da su neophodna sredstva u iznosu od 201.410.000 dinara, od čega je za Ministarstvo odbrane predviđen iznos od 169.605.000 dinara, a ostatak ide Ministarstvu unutrašnjih poslova. Sada, kad pogledamo Zakon o budžetu i planirajuće stavke za 2010. godinu, pri tom, ne smemo da zaboravimo da su ministarstva prema Zakonu o budžetu Republike Srbije dužna da do kraja juna meseca tekuće godine dostave godišnje planove i budžete za svoja ministarstva za narednu godinu, onda je, zaista, nepoznanica, vraćam se na ono sa početka priče, zašto postoje raskoraci u planiranju finansijskih sredstava, misli se i na Ministarstvo odbrane i na Ministarstvo unutrašnjih poslova. Kao što ste i sami u uvodnom izlaganju rekli, mi ove godine imamo namere da učestvujemo u dve nove mirovne operacije, a navedenih pet, odnosno šest, već su bile planirane i za 2009, odnosno 2010. godinu, da smo u njima smo učestvovali i da smo, ne smete mi to reći, morali da znamo kolika su neophodna sredstva za te operacije. (Predsedavajuća: Dvadeset minuta, vreme koje vam je na raspolaganju) Zahvaljujem. Nastavak priče o ovom delu kasnije ću obrazlagati, kada budem ponovo dobio reč. [[Aplauz]]
Reč ima ministar odbrane Dragan Šutanovac.
Zahvaljujem, zaista, na, čini mi se, iskrenom i iscrpnom izlaganju koje ste izneli i neke ću vam nedoumice reći, imajući u vidu da neke stvari koje ste rekli postoje. Uglavnom sve, nije sporno, ali neke stvari mogu da pojasnim. Ako radimo danas istraživanje u Srbiji i pitamo građane Srbije da li bi oni išli u mirovnu operaciju, moramo znati da ti građani moraju biti radno sposobni, ispod 40 godina, profesionalni pripadnici Vojske Srbije i dobrovoljci za odlazak u mirovnu misiju. Istraživanje u kome ćete vi odgovarati da li se vama ide u mirovnu misiju ili se ne ide totalno je irelevantno za sistem odbrane. Sa druge strane, moram vam reći da u sistemu odbrane, ogromna većina ljudi koji nose uniformu jeste svesna težine svoga posla i izražava želju da participira u mirovnim misijama, svesni da na taj način, ne samo da stiču znanje, iskustva iz svoje oblasti – vojne, već da na taj način omogućuju i našoj politici i našim državnim interesima da se lakše zastupaju, konkretno u ovoj situaciji, u UN. Ove tačke nisu došle ranije na dnevni red, odnosno ova dva zakona, iz prostog razloga što smo pregovarali oko mirovnih misija. Znate, postoji jedna procedura koja je birokratska, ali je takva. Ne možemo da završimo taj posao mnogo brže kao što smo hteli. Smatrao sam da to može da se dogovori za nekoliko nedelja, međutim, naprosto, postoji potreba da se znatno duže oko toga razgovara jer su te misije jako ozbiljne i zato je to došlo tek danas. Takođe, mogu da vam kažem da su rezolucijama 1923, 1924, 1925 misije produžene. Ne idemo ni u jednu misiju koja nije produžena i koja nema međunarodni karakter. Ono što mislim da treba, takođe, da znate, rekao sam to na samom početku, mi ne idemo ni u jednu mirovnu misiju gde je stanje stabilno. Dakle, možemo reći da je manje stabilno, nestabilno, da ga gradiramo od jedan do deset, ali stanje u tim mirovnim misijama gde učestvujemo mi jeste trenutno mnogo bolje nego u nekim drugim mirovnim misijama. U tom kontekstu smo rekli da je stanje stabilno i da naši pripadnici nisu direktno ugroženi, što ne znači da stanje ne može da se promeni u jednom danu. Kao što znate na Haitiju je prisutna naša policija. U jednom danu se istorija Haitija promenila. Da li su oni mogli da predvide to i da kažu da im je potrebno više opreme, više para, više sredstava, pa, nisu naravno? Da li su mogli da predvide i da kažu – ljudi, tamo ima zemljotresa, može da se desi nešto, da li da upućujemo ljude na tu lokaciju, naravno, da niko nije mogao da predvidi? I ono što je činjenica, prema tome, ti ljudi su tamo uradili svoj posao u skladu sa planovima i sa onim što je pisalo da je stanje tamo relativno bezbedno, a ispalo je da je to najnebezbednija tačka na zemaljskoj kugli u tom trenutku. Na samom početku sam zaboravio, ispustio sam, sticajem profesionalnih okolnosti, ja o vojsci a zaboravio sam da pomenem da imao policiju i na Liberiji i na Haitiju i da nastavljamo sa tim mirovnim misijama. Moje duboko ubeđenje je da će i ministar Dačić i ja naći način da se naše snage pojave i u okviru EU, u određenim misijama, jer smatramo da ukoliko postoji većinsko opredeljenje građana Srbije i u ovom parlamentu, da je sasvim prirodno da naša vojska i policija učestvuju i u aktivnostima EU, jer, to je, takođe jedan, da kažem, trend u kome mi želimo da nađemo svoje mesto. Kada govorimo o mirovnim misijama, zaista ne govorimo o izmeštenom sistemu vrednosti, već govorimo o jednom jedinstvenom sistemu vrednosti koji postoji u celom svetu, i na Istoku, i na Zapadu, i na Severu i na Jugu. Reći ću vam samo da, konkretno, recimo, u Liberiji, više desetina zemalja participira u tim misijama. Tu su na jednom mestu i Brazil, i Bugarska i Kina, i Danska i Egipat, i Francuska, Indonezija, Malezija, Mali, Gana, Rumunija, Rusija, Amerika. Veliki broj zemalja, Gana nam je jako simpatična, pogotovo u poslednje vreme. Veliki broj zemalja participira. Ovde ne postoji iščašenje, u političkom smislu, da radimo bilo šta što u svetu nije odavno uspostavljeno kao jedan sistem vrednosti 21. veka, utoliko mi je jako drago da ste i vi to naglasili. Želim da naglasim, takođe, da su potrebna finansijska sredstva, tačno u visini kao što ste vi rekli, da će deo do 53,1 miliona ići iz našeg budžeta, i ostatak ide iz našeg budžeta aproprijacijama unutar budžeta. Inače, u svetu se posebni budžeti prave za ove aktivnosti. Mi smo jedna od retkih zemalja koja ima jedinstveni vojni budžet koji služi i za pripremu za rat, za učešće u ratu, i za plaćanje nadoknade šteta koje se proizvedu tim ratom. Prema tome, svuda u svetu postoje drugačiji budžeti i sve štete koje su proizvedene devedesetih godina i danas isplaćujemo sa budžeta Ministarstva odbrane, iako nismo to definisali zakonom, već naprosto, da pripremamo zemlju za odbranu. Želim da naglasim nešto što je koleginica rekla, 2003. godine je uspostavljen plan profesionalizacije, koji treba da se završi do kraja 2010. godine, odnosno do januara meseca 2011. godine. Još uvek smo u tajmingu, nismo u zakašnjenju i mislim da ćemo taj tajming ispoštovati. Činjenica je da je od 2004. godine pa do maja 2007. taj posao znatno usporen i, nažalost, u tom trenutku taj posao nismo odrađivali na način na koji je bio projektovan, ali kažem, kao i sve ostalo, nadoknadićemo ono što je propušteno i učinićemo da bude i bolji. Ono što je važno reći, činjenica je da je Ministarstvo odbrane, svojevremeno i SFRJ, učestvovalo u mnogo većem brojčanom stanju u mirovnim misijama i, tu se apsolutno slažemo. Ono što moramo znati i u čemu je razlika, što sam ubeđen da ovaj parlament ne bi dao podršku, a to je, da šaljemo, kako kažete, decu u mirovne misije. Više ne šaljemo decu. U onom vremenu, u SFRJ su slali decu koja su bila na redovnom odsluženju vojnog roka. Regularni vojnici su išli na Sinaj, njih petnaestak hiljada u jednoj godini. Ovog puta, samo profesionalni pripadnici vojske i policije odlaze, odnosno ljudi čija je to profesija i čiji je to zanat. To je jedna kvalitativna razlika. (Molim vas, samo, nije uobičajeno da me vi ometate, ali, eto, desilo se.) To je jedna velika razlika, imajući u vidu, da dobijamo sada jedan profesionalni sastav koji ostaje u sistemu odbrane i omogućava dalje da uvežbava naše ljude koji su u sistemu. Ranije su ti ljudi odlazili u mirovne misije, vraćali se, završavali svoje služenje vojnog roka i, nakon toga, odlazili kući. Praktično, nisu bili dalje treneri i potrebni za obučavanje pripadnika vojske koji bi ponovo išli na neke druge mirovne misije. Zahvaljujem. [[Aplauz]]
Reč ima narodni poslanik Dragan Šormaz. Posle njega narodni poslanik Vlajko Senić.
Dame i gospodo narodni poslanici, kao samostalni poslanik u ovom parlamentu podržaću ove predloge zakona o odlasku i učešću Vojske Srbije u mirovnim misijama, zato što je to nešto što je potpuno racionalno, normalno i potrebno ovoj zemlji. Inače, da stanem malo na stranu kolege, vezano za ovu anketu koju je ministar prokomentarisao. Anketa je među građanima urađena, ne među profesionalcima. Znam da bi u vojsci ta anketa imala potpuno drugačije rezultati, ali i građani imaju pravo na mišljenje o učešću u mirovnim operacijama i mirovnim misijama, međutim, na nama je da ubedimo građane, da učinimo taj napor da oni shvate da je to nešto što je potrebno za državu Srbiju, za vojsku i za policiju. Do sada smo imali šumove u tome, koristili smo razne stvari, evo, mojih kolega, nažalost, sada nema ovde da nešto kažu po tom pitanju, mislim na kolege iz prethodnog poslaničkog kluba, ne znam zašto ih nema, ali, tako neke stvari se menjaju, događaju, i potrebno je praviti razlike. Recimo, jedna od ovih misija je, malopre ste pomenuli Ganu, Misija u Obali Slonovače, koja će sad u četiri sata će igrati odličnu utakmicu, sigurno, sa Portugalom, ali im, eto, Misija UN ne smeta da kao država učestvuju na Svetskom prvenstvu, jer imaju svoju reprezentaciju. Dakle, nešto se tamo dešava preko UN, neko tamo pomaže tom narodu i toj državi da se stabilizuje, pa, čak, i da mogu da učestvuju i na Svetskom prvenstvu u fudbalu i, videćete, verovatno će biti jedna od najboljih ako ne i najbolja afrička reprezentacija na tom prvenstvu. Mi imamo do sada četiri misije, dve nove vojne misije, dve policijske u kojima smo učestvovali. Setimo se onoga što se desilo na Haitiju. Tada smo se prvo i upravo obratili, i preko Javnog servisa i mediji i diplomatija, onim policajcima koji su se tamo nalazili u toj misiji. Dakle, prve informacije koje smo uspeli da saznamo o nekim našim građanima koji su bili na Haitiju jesu upravo bile preko tih policajaca koji su tamo bili ugroženi. Međutim, razlika mora da postoji. Mene ne čude ovakvi rezultati ankete zato što kad kažete "mirovne misije" ili "mirovne operacije" kod nas ljudi obavezno pomisle na ona najveća žarišta na svetu, recimo: Iran i Avganistan. Kosovo je nešto što je naša unutrašnja stvar i u vezi toga mi radimo nešto sasvim drugo – tu se borimo na način na koji se borimo. Ali, kada se govori o Iraku i Avganistanu ja sam i dalje mišljenja da u takvim misijama, Irak i nije misija ali Avganistan jeste, ISAF, Srbija ne treba da učestvuje. Ne treba da učestvuje tamo gde se prelamaju interesi velikih sila ili interesi jedne sile, poput Avganistana, gde je, očigledno, interes Sjedinjenih američkih država zastupljen više nego bilo koga drugog, pa, čak, i države članice EU tu nisu jedinstvene u nastupu i zbog toga SAD u poslednje vreme Evropljane i smatraju nesolidnim partnerima. Na primer i Kavkaz gde se prepliću interesi, eto, videli smo i oko ovoga u Gruziji, SAD i Rusije. U tako nekim misijama naše snage: policijske, vojne, sanitetske ne treba da učestvuju, po mom ubeđenju. To je razlika koju treba da napravimo, jasno da kažemo građanima i onda sam siguran da će građani podržati učešće u ovim drugim misijama. Prema tome, ne treba učestvovati tamo gde se prelama interes velikih sila, ponavljam, poput SAD, Rusije, Kine, ko zna šta će biti sa Severnom Korejom i Južnom Korejom, u svakom slučaju, na takva mesta ne treba da idemo i ne treba da učestvujemo u kontingentima NATO pakta, dakle, država članica NATO pakta. Ako je moguće to izbeći dok god imamo ovu odluku, mada meni, opet, ponavljam i ono što sam rekao pre neki dan, nije jasno zašto se govori o privatizaciji ''Telekoma'' dok se ne izvuče mrežna infrastruktura, jer ako prodamo nekome ''Telekom'' sa mrežnom infrastrukturom, priča se kao "Dojče telekomu", onda komotno možemo da idemo odmah u NATO pakt. Dakle, ne treba više pričati o vojnoj neutralnosti. Ponavljam još jednom, ove misije nisu sporne, treba ih podržati, ali treba građanima objasniti zašto one nisu sporne, a koje su one u kojima nećemo učestvovati i zbog čega u njima ne treba učestvovati. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Vlajko Senić, a posle njega narodna poslanica Marina Raguš.
Poštovani gospodine ministre, poštovani saradnici, poštovana predsedavajuća, poštovani narodni poslanici, kao što je gospođa Čomić pre neki dan rekla – mi smo napunili dve godine rada ovog parlamenta i, otprilike, smo na dve godine rada ove Vlade i na početku želim da kažem stav naše stranke i svoj lični stav o tome šta je u protekle dve godine uradilo Ministarstvo odbrane. Želim krajnje iskreno i puna srca da kažem da mislimo da je Ministarstvo odbrane u protekle dve godine vrlo dobro, čak i odlično radilo svoj posao, ne samo u smislu rada zakona i nekakvih dnevnopolitičkih aktivnosti, već, pre svega, u smislu politike, koju je vodio tim Ministarstva odbrane na čelu sa ministrom Šutanovcem. Mislim da ako ovako budu nastavili da rade da će i dalje imati našu podršku u parlamentu. Za mene je, kao narodnog poslanika, simbol uspešnosti te politike, mada se sigurno moje kolege preko puta neće složiti, bio prošlonedeljni susret ministra odbrane Srbije i ministra odbrane Hrvatske. Mislim da je na taj način poslata jedna slika koja govori mnogo više od svih reči koje ovde možemo da izgovorimo o tome kako je moguće iz neprijateljstva, posle relativno kratkog vremena, izgraditi partnerstvo. Mislim da je to čin koji građani Srbije treba da podrže i da pozdrave, jer je to put i politika koja vodi Srbiju ubrzano u evropske, a rekao bih i, ako smem da kažem, evroatlantske integracije. Zašto je ova tema važna? Važna je i zato što je naša skupština usvojila novi koncept bezbednosti koji jasno govori da bezbednost više nije nedeljiva kategorija, da bezbednost jedne zemlje nije nešto što je samo njeno unutrašnje pitanje. Citiraću ovde, na zadovoljstvo svojih kolega iz SRS, generalnog sekretara NATO, koji je na prošlomesečnom zasedanju Parlamentarne skupštine rekao da nijedna zemlja ne može da bude dovoljno velika da sama rešava svoja bezbednosna pitanja, ali nijedna zemlja, malo mi se čini da se to odnosi na nas i na slične države, ne može da bude dovoljno mala da joj se regionalna i međunarodna bezbednosna kretanja i dešavanja ne tiču. Ovo što danas raspravljamo i ono o čemu danas govorimo jeste upravo važna tema, jer se nalazimo u vreme kada su naši partneri u EU u velikoj ekonomskoj krizi, kada nismo kao država koja može da ekonomsku pomoć da EU, da na taj način budemo na karti interesovanja za brže učlanjenje u EU, ali kada jesmo zemlja koja ima sjajan izvozni resurs, a tiče se pitanja bezbednosti, i mislim da je to ruka za koju čvrsto ova država treba da se uhvati, ruka naših evroatlantskih partnera. Dakle, bezbednost je oblast koju Srbija može da izvozi, koja je strateški potrebna našim partnerima u Evropi i širom sveta, i na taj način možemo da predupredimo usporavanje političkih integracija zbog ekonomske krize koja postoji, a nadam se, i svi zajedno, da će ona relativno brzo proći. Kada govorimo o ovim pitanjima, to je pitanje interesa. Dakle, ne treba da idemo u bezbednosne integracije zato što to neko od nas traži ili zato što se na taj način dokazujemo našim partnerima, ili zato što na taj način ispunjavamo određene međunarodne obaveze koje neko traži od nas, ili koje neko nama naređuje. Radi se o jednom političkom, ekonomskom i svakom drugom, pre svega spoljnopolitičkom interesu i na ovaj način malim koracima, angažmanima na ovaj način u vojnim misijama širom sveta mi podižemo kredibilitet naše zemlje i na dodatan način možemo sutra da se borimo za neke druge stvari koje se tiču pitanja koja država Srbija nije definisala sa tim istim partnerima. Prema tome, ako kao država nemamo saglasnost sa većinom članica EU, sa većinom članica NATO, o tome šta je za nas Srbija i kolika je, i šta je za njih i kolika je, ne vidim da u ratu sa tim istim zemljama možemo da pridobijemo njih za neke naše argumente. Verujem da samo u partnerstvu taj posao možemo da uradimo mnogo bolje. Ovde su pročitane neke zemlje gde ćemo učestvovati, i vojska i policija: Kongo, Obala Slonovače, Liberija, Liban, Čad, Haiti, Kipar. Kada bih pročitao Avganistan, naravno da to ništa drugačije ne bi zvučalo od svih ovih zemalja koje smo nabrojali, govorim to zbog toga što građani treba da znaju i ja kao narodni poslanik, iako to ministar sigurno zna i ministar Dačić, ali imam obavezu da prenesem i želju naših partnera o eventualnoj podršci Srbije u mirovnim misijama u Avganistanu. Ne agitujem ovde da mi neku takvu odluku u budućnosti donesemo, hoću da kažem da tamo učestvuje preko 50 zemalja, da se od nas može očekivati pomoć koja nema nikakve veze sa borbenim dejstvima i koja bi mogla da ima isključivo elemente obuke tamošnjih bezbednosnih snaga. Na taj način bismo, sa relativno malo napora, mogli da dobijemo mnogo kredibiliteta i podrške. To je samo jedno moje razmišljanje i iskorak iz onog što mi danas govorimo i o čemu raspravljamo. Nije to tako strašno. Nije to tako antipatriotski, jer građani treba da znaju da je jedan od ključnih partnera svih zemalja koje vode u Avganistanu mirovnu misiju ili ratnu misiju Rusija, koja daje najveću moguću logističku podršku za operacije koje se dešavaju u Avganistanu. Rusija koja je naš prirodni partner, Rusija koja je naš politički i ekonomski partner, pronašla je svoj nacionalni interes da daje potpunu logističku podršku i predstavlja jednu od ključnih zemalja da se te operacije tamo izvode na najbolji mogući način. Mislim da je ova tema važna (a gledaću da završim pre utakmice) i da ne možemo da izbegnemo i priču o bezbednosnoj budućnosti Srbije. Ja lako mogu da kažem Srbija treba da uđe u NATO, i da poberem neke poene bilo kod građana, bilo kod onih koji su zainteresovani da Srbija donese takvu odluku, ali bih rekao da Srbija mora, pre svega, da iskoristi sve svoje potencijale u Partnerstvu za mir. Hoću da izrazim svoje veliko zadovoljstvo, lično sam se upoznao sa činjenicom kao član delegacije Skupštine Srbije koja je boravila u Briselu, o tome da će 2010. godina biti mnogo bolja godina u smislu korišćenja programa koje naša zemlja ima u saradnji u ovoj fazi saradnje sa NATO i kroz Partnerstvo za mir, vidi se napredak u saradnji. Očekujemo svi da će tokom ove godine uz nekakvo rešavanje tehničkih problema biti kompletirana misija Srbije u NATO i da ćemo na taj način postaviti jednu novu, da kažem, osnovu saradnje sa tom moćnom organizacijom kroz program Partnerstvo za mir. Hoću da kažem, voleo bih, ubeđen sam i podržavam inicijativu čak ovih političkih stranaka koje se zalažu da se građani na referendumu izjasne o tome da li jesu ili nisu za ulazak Srbije u NATO. To implicira jednu logičnu stvar, a ta stvar znači da mi kao poslanici u narednom periodu treba da razmišljamo o tome da ukinemo odredbu Rezolucije o vojnoj neutralnosti, zato što je ta odluka o ulasku u Partnerstvo za mir doneta 2006. godine, kada DS nije ni bila član vladajuće koalicije. Ta odluka o ulasku u Partnerstvo za mir je implicitno podrazumevala da će se naš taj proces evrointegracija završiti do kraja. I ukoliko se protivnici ulaska u NATO pakt zalažu da se građani izjasne o tome, onda je besmisleno da u narednom periodu živimo u statusu zemlje koja ima neutralni status, jer činjenica da smo neutralni, samim tim, podrazumeva da nikada nećemo postati članica NATO. Dakle, postoji nekoliko nelogičnosti i malih i različitih načina gledanja na to kakva je budućnost Srbije u bezbednosnom smislu. Lično vam je poznat moj stav. Mislim da u narednih nekoliko godina ne treba da vršimo agitaciju prema građanima ''za'' ili ''protiv'' ulaska Srbije u NATO. Mislim da kroz saradnju sa NATO u Partnerstvu za mir treba da pokažemo na koji način Vojska Srbije i oficiri Srbije imaju koristi od te saradnje, da građani vide i da razumeju, a i da nam veruju više ili manje, da bi takva saradnja u potpunosti dovela i do određenih ekonomskih boljitaka za Srbiju, i da na kraju, na određeni način, ili građani ili odgovorni političari, donesu tu odluku. U svakom slučaju, mislim da je Srbija danas zemlja koja u regionu, a ja ono što pročitam verujem da je tako, i po pitanju bezbednosne strategije i po pitanju izvoza vojne opreme, jeste zemlja koja predstavlja jedan respektabilni faktor. Mislim da svi zajedno treba da budemo zadovoljni i ponosni što 2010. godine živimo u Srbiji gde naša vojska predstavlja faktor mira, političke stabilnosti, ekonomski adut ove zemlje, i što su ljudi koji se nalaze na čelu Ministarstva, na čelu Vojske dobrodošli i dragi gosti u regionu, a i šire. U svakom slučaju, to je samo jedan od niza razloga zbog koga ćemo mi, naravno, podržati predlog ova dva zakona, i kao što sam rekao na početku, nastaviti da dajemo punu podršku načinu na koji ljudi koji vode Ministarstvo odbrane, rade to u protekle dve godine. Hvala. [[Aplauz]]
Od vremena predstavnika poslaničke grupe iskorišćeno je deset minuta i 40 sekundi. Narodna poslanica Marina Raguš, ako želi ima reč Aleksandar Martinović pošto je tražio pravo na repliku. Narodni poslanik Dragan Šormaz, takođe, pravo na repliku, samo redosled replika. Izvolite.
Naravno, gospodine Seniću, da je SRS dobro poznato da se vaša partija zalaže za učlanjenje Srbije u NATO pakt. Mi više verujemo da je ta ideja na srcu i gospodinu Šutanovcu, mada on verovatno u ovom trenutku nema hrabrosti da to otvoreno kaže. Pošto ste vi nas podsetili na neke činjenice i izjave, želim u ime SRS da vas podsetim na izjavu koju je dao ovde u Narodnoj skupštini Republike Srbije predsednik Ruske Federacije gospodin Medvedev 20. oktobra prošle godine, bili ste prisutni verovatno kao i svi mi, kad je rekao da Ruska Federacija nije protiv toga da Srbija uđe u EU, ali da će Rusija drugačijim očima gledati na Srbiju u slučaju da postane članica NATO saveza. Između vašeg stava da ste za prijateljske odnose sa Ruskom Federacijom, a da istovremeno podržavate učlanjenje Srbije u NATO savez, između ta dva stava postoji dubok, nesklad. Takođe, moram da vas podsetim, gospodine Seniću, na procene ruskih bezbednosnih službi, da je, recimo, to je jedan detalj, uzgajanje konoplje u Avganistanu od kako su Amerikanci prisutni u toj zemlji od 2001. godine poraslo za više od deset puta. Ne znam da li vam je poznato, gospodine Seniću, šta, između ostalog, rade NATO trupe u Avganistanu. Čuvaju kokainska polja, ali onih snaga koje su lojalne režimu u Kabulu, ali uništavaju kokainska polja Talibana. Da li smatrate da je moralno da stavljamo srpske vojnike, ne moramo da kažemo da su srpska deca, ali da su srpski vojnici, da čuvaju kokainska polja u Avganistanu. Dakle, slika NATO pakta koju ste vi ovde prikazali u Narodnoj skupštini Republike Srbije uopšte nije tako ružičasta, kao što na prvi pogled izgleda. Mislim da ćete se složiti, gospodine Seniću, da je NATO pakt ne samo od 1999. godine, nego i pre i posle toga pokazao da nije nikakav odbrambeni savez, već da vodi jednu, nekad više, a nekad manje, prikrivenu agresivnu politiku. Do sada je birao zemlje koje su slabije od NATO, kao što su SRJ i Avganistan, ali računajte na to da postoje vrlo ozbiljni planovi da se napravi natovski strateški prsten oko Ruske Federacije i da je krajnji cilj u stvari tog vojnog saveza da se domogne ruskog energetskog bogatstva. Kao što znate, gospodine Seniću, ratovi u budućnosti vodiće se i zbog nafte, i zbog vode, zbog mnogih prirodnih dobara sa kojima su pojedine zapadne zemlje već sada u dubokom deficitu. [[Aplauz]]
Pravo na repliku narodni poslanik Dragan Šormaz, pa narodni poslanik Vlajko Senić.
Ja samo o onom delu o kojem je govorio i gospodin Senić, a pozivao se na ono što su kolege govorile o Avganistanu, a znam da sam jedini baš to pomenuo. Mislim da to treba da se razjasni, neka je kolega Senić to pominjao. Zašto ne treba učestvovati u nekoj takvoj misiji, po mom mišljenju, kao što je Avganistan, ne samo zato što je izuzetna opasna, nijedna mirovna misija, to malopre nisam rekao, ne može da bude bezopasna, kada idete, idete negde gde treba da se uvede mir, jer ta država unutar sebe očigledno nije pokazala kapacitet da to može sama da uradi, pa, onda, kao članica UN dobija pomoć. Prvo, u Avganistanu se proizvodi heroin, 97% onoga što se prodaje na evropskom tržištu heroina proizvedeno je u Avganistanu. To ne može da se radi bez vlade u Avganistanu, koja uvozi sve one hemikalije koje ne proizvodi u Avganistanu a koje su potrebne da se od opijuma napravi heroin. Zašto onda to ne zaustave, ako hoće to da spreče? Drugi razlog je Kosovo i Metohija. Prva država koja je priznala Kosovo kao nezavisnu državu upravo je bio Avganistan, pre svih ostalih, i SAD i svih ostalih. Rekao sam ovde zašto, zato što su im komplementarne privrede. Ovi proizvode, a albanska mafija sa Kosova to prodaje na tržištu EU i oni su saradnici, a od tog novca, godinama unazad, u suštini se finansira projekat nezavisno Kosovo, između ostalog, i dan-danas se od tog novca finansira taj projekat. Zbog toga mi tamo ne treba da učestvujemo, jer ako već nemamo dovoljno snage da kada bismo tamo učestvovali sprečimo da se proizvodi heroin, a na taj način da isečemo, što bi rekao naš narod, jednu najbitniju cuclu koju ima albanska mafija i njihovi političara na KiM, onda ne treba u tome ni da učestvujemo, ne zbog interesa velikih igrača kakvi su Rusija, Amerika. Ima nekih koji procenjuju da će u narednih pet godina Rusija i Amerika biti upravo najveći strateški partneri, da ih na to teraju Brazil, Indija, Kina, sa svojim razvojem i sa onim što im se dešava, i to što očigledno Amerikanci ne mogu da se pouzdaju u Evropljane kao partnere. Može da se desi, onda, da posle ovde slušamo sasvim različitu priču. Zbog toga mislim, između ostalog, da ne treba da govorimo o ulasku u NATO pakt zbog našeg interesa, a ne zbog interesa Amerikanaca ili Rusa. Nema potrebe negde da se svrstavamo. Ali, u Avganistanu ne treba da učestvujemo zato što se u toj državi dešava nešto što je vezano za nas i što nama pravi problem. Mi zbog toga ne treba da učestvujemo, jer ne verujem da možemo da učestvujemo sa takvim kapacitetom da mi možemo da sprečimo Avganistance da proizvode heroin i da daju Albancima da prodaju po Evropi, ne verujem. Vi me ubedite da možemo to da uradimo, prvi ću dići ruku da učestvujemo u Avganistanu, ali pošto znam da ne možemo i da ne možemo o tome da odlučujemo, onda ne treba u tome ni da učestvujemo.
Narodni poslanik Vlajko Senić ima pravo na repliku.
Hvala, kratko ću. Prvo, gospodine Martinoviću, mislim da ste vi, ne mislim, očigledno je da ste vi mladi i obrazovani, ne znam što ste stalno zagledani u neke ratove u budućnosti. Da li će ratova biti ili neće ne zavisi ni od vaše vizije ni od vaših informacija, ni od mojih istih takvih. Ovde sam samo pokušao da govorim o nekakvim temama koje se tiču ove teme. Najlakše mi je bilo da izađem i da pročitam zakon, da citiram gde i koliko vojnika ide i kada odlaze, kada se vraćaju. Prosto, ovo su sve teme za koje mislim da građani Srbije imaju pravo od nas kao narodnih poslanika da čuju, dakle, to su teme koje se nalaze na dnevnom redu i tiču se nas. Kao što sam krajnje iskreno rekao, pitaju nas ljudi, govore o tome, razgovaramo, mislim da je potrebno da to podelimo sa građanima. Daleko od toga da sam agitovao ovde za neku takvu odluku. Mislim da Srbija uvek mora da sledi i štiti svoje nacionalne interese. Svaka čast i Rusiji i SAD i Nemačkoj i svim drugim vodećim zemljama, za mene će uvek biti prava odluka ona koja na najbolji mogući način štiti naše nacionalne interese. Verujem da je i Rusija, ceneći svoje nacionalne interese, donela odluku o tome da logističku podršku da operacijama trupa u Avganistanu i verujem da i ona ima informacije svojih bezbednosnih službi, pa je uvažavajući i te informacije donela odluku koju je donela. Dakle, bezbednosno pitanje je važno i meni je bila poenta da proširimo tu temu. To nije samo pitanje slanja 20 ili 30 vojnika, to je šire pitanje, to je pitanje naše koncepcije u budućnosti, to je naš važan, očigledno, i veliki ekonomski resurs i potencijal i mislim da tu priliku, u meri u kojoj možemo istovremeno i da štitimo naše interese, moramo i treba da iskoristimo. Hvala.
Pravo na repliku, narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, naravno, gospodine Seniću, da ni na koji način nisam doveo u pitanje vaše pravo da upotrebite svoj politički stil u obrazlaganju političkih stavova svoje stranke, dakle, to je potpuno legitimno i naravno da se ne ljutim. Nemojte da mislite da ja ili bilo ko iz SRS priziva bilo kakve ratove. Naš narod kaže – ko hteo rat, im'o ga u svojoj sopstvenoj kući. Nažalost, rat je realnost savremenog sveta, a sve tendencije govore da će on izgleda biti realnost i nekog budućeg vremena, ma koliko stratezi novog svetskog poretka uporno pričali o miru. Setite se onih biblijskih stihova, ''govore narodu mome – mir, mir, ali mira nema''. Nažalost, gospodine Seniću, od 1945. godine govore o miru, ali ne prestaju da ratuju. Mislim da je Amerika jedina zemlja na svetu koja je u permanentnom ratnom stanju, nekada otvorenom, nekad prikrivenom. Hoću da vam ukažem, za ovo kratko vreme, na jednu nelogičnost koja stoji u srži svih onih koji se zalažu za učlanjenje Srbije u NATO, direktno, indirektno, prikriveno ili na način da mi učestvujemo u onim takozvanim mirovnim operacijama koje su pod kontrolom NATO. Vidite, gospodine Seniću, mislim da bi Srbija bila jedina država u svetu koja ima svoje vojnike na nekim dalekim, udaljenim meridijanima sveta, ali nema svoje vojnike na jednom delu svoje sopstvene državne teritorije. Besmisleno je, gospodine Seniću, da pričamo o učešću srpskih vojnika u bilo kakvim mirovnim operacijama i pod kontrolom UN, a pogotovo pod kontrolom NATO, u situaciji kada srpski vojnik i srpski policajac nije u Prištini, nije u Peći, nije u Dečanima, nije u Kosovskoj Mitrovici. Hajde da učinimo sve…(nemojte da dobacujete, gospodine Šutanovac. Vi se ljutite kada neko vama dobacuje, ali sebi dajete pravo da vi dobacujete.) Dakle, hajde da učinimo sve da primenimo do kraja Rezoluciju 1244 koja garantuje da će određeni kontingent srpskih vojnika i policajaca da se vrati na Kosovo i Metohiju, da štiti državne granice Srbije prema Crnoj Gori, Albaniji i Makedoniji, da štiti preostali srpski narod na KiM i, naravno, srpsko duhovno i kulturno nasleđe. Kada to postignemo, gospodine Seniću, onda se kao legitimno pitanje na političkoj sceni Srbije otvara to pitanje da li Srbija treba ili ne treba da učestvuje u mirovnim operacijama. Ovako, to je potpuno besmisleno. Srpski narod, ne kažem da ste vi za to krivi, daleko od toga, ali, prosto, činjenica je, koji danas živi na KiM je jedini evropski narod za koji institucije poput Aušvica, Dahaua, Mathauzena nisu prošlost, nego, nažalost, svakodnevni život. Srpski narod na KiM, ali mislim i mnogi pošteni Albanci na KiM žive u uslovima koncentracionog logora. Nemoguće je da ne znate?! Zahvaljujem. [[Aplauz]]
Zahvaljujem. Narodni poslanik Vlajko Senić ima pravo na repliku. Molim vas da zatvaramo ovaj krug replika, pošto se sadržajem replika udaljavamo od teme dnevnog reda. Sva rasprava je, naravno, poželjna, ali vas molim da privedete kraju.
Ne bi bilo replike da nije bilo pitanja Kosova. To pitanje sam negde sebi zapisao u svom uvodnom izlaganju i zaista sam ga namerno preskočio, jer je ta tema u Srbiji toliko zloupotrebljena i istrošena da mislim da građanima Srbije kada se pomene ta tema iz usta političara često izaziva sumnju da li se radi o nekakvim iskrenim namerama ili se radi, opet, o nekoj političkoj demagogiji. Slažem se sa vama i ništa manje nego vi ne bih imao ništa protiv i želim da vidim srpskog vojnika na KiM da štiti Srbe i druge nealbance, da štiti naše manastire, naše svetkovine, da štiti ono što međunarodna zajednica ima obavezu da štiti danas. Ali, kao neko ko uvek voli da kaže otvoreno šta misli, vidim samo dva puta da srpski vojnik u budućnosti bude na Kosovu. Jedan je, da ova skupština donese odluku da je, kao što piše u Ustavu, Kosovo deo naše teritorije i da koristeći svoje pravo, silom pokuša da povrati teritoriju KiM i da na taj način opet naši vojnici budu na KiM. Za taj put nisam i ova država je samostalno donela odluku posle bombardovanja 1999. godine da se povuče sa KiM, dobrovoljno, a ta odluka je doneta u Skupštini Srbije. Drugi put je upravo onaj koji vi negirate. Dakle, verujem da jedino punopravnim korišćenjem bezbednosnih kapaciteta Srbije u budućnosti, a to u nekoj krajnjoj instanci može da znači odluku da Srbija postane punopravni član NATO, jedino na taj način mogu da zamislim i da vidim nekog srpskog vojnika, Srbina, profesionalca kao deo nekog kontingenta na teritoriji KiM. Verujem da to što sada kažem možda ne prija ušima većine građana u Srbiji, ali čvrsto verujem i uveren sam da je to jedini put kojim možemo da ispunimo Rezoluciju 1244, jer je taj deo Rezolucije neispunjen, neostvaren i ne vidim da možemo tu mogućnost da iskoristimo na neki drugi način, kao što sam rekao. Jedino, ili na silu, ali, ne verujem ni da ste vi za to, ili na način saradnje, partnerstva i kooperacije u budućnosti, a verujem da ćemo u tome i uspeti. Hvala. [[Aplauz]]
Narodni poslanik Aleksandar Martinović. Ovim se zatvara krug replika.
Vaša greška je gospodine Seniću u tome što vi kažete da postoje samo dva puta da se srpska vojska vrati na Kosovo i Metohiju: ili ratom ili tako što ćemo postati deo NATO saveza. Moram da vas podsetim na ono što piše u Rezoluciji 1244, a ne piše da je uslov da se srpski vojnik i policajac vrate na Kosovo i Metohiju, da obuku NATO uniforme i da se vrate pod zastavom NATO pakta nego pod zastavom Srbije koja je članica UN. Dakle, ono što naša država ne radi, a treba da radi, jeste da se insistira i u UN i, naravno, pri NATO da se omogući da se do kraja sprovede Rezolucija 1244 i da se omogući tom kontingentu srpske vojske i policije da se vrati na Kosovo i Metohiju. I, ponovo moram da istaknem nešto što piše u Rezoluciji 1244 – Pravo je Srbije da vrati svoju vojsku i policiju na Kosovo i Metohiju, ali nigde ne piše da to može da se učini samo tako što ćemo postati deo NATO. Nažalost, ja nisam čuo od 2000. godine, a sumnjam da je bilo ko čuo, da je bilo koji srpski državni funkcioner tražio da se sprovede Rezolucija 1244 i da se omogući srpskim vojnicima i policajcima da se u tom broju koji je predviđen Rezolucijom vrate u južnu srpsku pokrajinu. Umesto te teme, ovde se veštački otvara tema da li da uđemo u NATO pakt ili ne, pri čemu režim, kao glasnogovornike stava da treba da se uđe u NATO pakt, koristi neke političke stranke koje su deo vladajuće koalicije. Tu pre svega mislim na G17 plus i na SPO. Pri tome, naravno, uopšte ne mislim da to nije stav svih manje-više političkih stranaka koje danas čine ili podržavaju Vladu Srbije. Ali, prosto, zato što znate da je najveći deo građana Srbije protiv toga, nemate svi hrabrosti to otvoreno da kažete. Gospodine Seniću, niti se SRS zalaže za to da se srpska vojska ratom vrati na Kosovo, a pogotovo se ne zalažemo za to da se vratimo pod zastavom NATO, nego se zalažemo za treći i jedini mogući put – za put koji je utvrđen Rezolucijom 1244, da se sprovede slovo Rezolucije 1244, odnosno jednog njenog aneksa i da se omogući kontingentu srpske vojske i policije, mislim da stoji: "ne više od 1.000", da se vrati na Kosovo i Metohiju. Samo se postavlja pitanje zašto predstavnici vaše političke stranke, zašto predstavnici bilo koje druge političke stranke koje danas čine ili podržavaju Vladu Srbije, nikada nisu uputile ni jedan jedini zahtev, nijednu molbu, nijednu reč u UN da se Rezolucija 1244 sprovede do kraja? To nije nikakav benefit Srbije, to je njeno pravo. [[Aplauz]]
Tri minuta. Reč ima ministar odbrane Dragan Šutanovac.
Dame i gospodo, gospodine Martinoviću, izneli ste niz neistina, da se grublje ne izrazim. Godine 2001. pokojni premijer Zoran Đinđić je javno govorio o potrebi da se srpski personal vrati na Kosovo i Metohiju. U to vreme lideri vaše stranke, koji više nisu u vašoj stranci, kritikovali su to što je on pričao govoreći da je to samo marketing i da ne postoji potreba i mogućnost da se samo hiljadu ljudi vrati, jer hiljadu ljudi ne može da kontroliše toliki prostor. Žao mi je što se vi toga ne sećate a i što u jednom izlivu mržnje očigledno govorite neistine u ovom svetom domu, u kome zaista treba svi da govorimo istinu. Sa druge strane, očigledno je da Rezoluciju niste pročitali sa kapacitetom mladog intelektualca jer nastupate govoreći nešto što ne znate. Zašto ne znate, ja ne znam, ali moram da vam kažem da ja to zaista znam. Ne postoji u Rezoluciji napisano gde se kaže – policija i vojska. Tu piše – srpski personal. Druga stvar, piše – na poziv komandanta KFOR-a. Komandant KFOR-a nikada nije pozvao naš personal. Dakle, vi ste bili u poziciji vlasti kada su međunarodne snage došle na Kosovo i Metohiju, vi ste bili u poziciji vlasti kada se to potpisivalo a danas kritikujete ljude koji su u poziciji da spasavaju ono što ste vi tada učinili i govorite neistinu u ovom parlamentu. Nemam nikakav problem da ceo dan provedem ovde sa vama, u replikama, objašnjavajući koliku zabludu proizvodite ne samo među građanima Srbije, već i među vašim ljudima koji vas prate, misleći da je to što govorite istina. Verujte mi, to je daleko od istine. Hvala. [[Aplauz]]
Narodni poslanik Aleksandar Martinović, pravo na repliku.
Dame i gospodo narodni poslanici, prvo, gospodine ministre, ne znam gde ste u mojim rečima pronašli bilo kakvu mržnju? Niti ja bilo koga mrzim, niti SRS bilo koga mrzi, niti sam ovo rekao zato što mrzim vas, vašu političku stranku, pokojnog Zorana Đinđića ili bilo koga drugog. Problem je u tome što vi niste dobro slušali ono što smo mi rekli. Bio sam vrlo precizan. Rekao sam da ne postoji nijedan formalni zahtev bilo kog srpskog funkcionera od 2000. godine upućen UN da se omogući srpskoj vojsci i policiji da se vrate na Kosovo i Metohiju. To šta je Zoran Đinđić pričao na sastancima Demokratske stranke, ili na mitinzima, ili na tribinama, to nije zvanična politika. To je stranačka politika. Ja vas pitam – imate li jedan papir sa zvaničnim pečatom bilo kog srpskog državnog organa, Vlade Srbije, Narodne skupštine, Ministarstva odbrane, Ministarstva inostranih poslova, u kome se traži od UN da se omogući da se sprovede Rezolucija 1244 do kraja? Kažete da niste dobili poziv od komandanta KFOR-a. Pa, gospodine Šutanovac, da je KFOR mislio da ozbiljno poštuje teritorijalni integritet Srbije, zar mislite da bi bilo NATO intervencije, odnosno NATO agresije u proleće 1999. godine? Da li ste nekada došli na ideju da tražite od UN, koje formalno imaju primat na Kosovu i Metohiji i pod čijim mandatom se sprovodi Misija KFOR-a na Kosovu i Metohiji, da pitate ima li potrebe da se vrati srpska vojska i policija na Kosovo i Metohiju? Ono što mi, takođe, nije jasno jeste ono kad vi kažete da nigde ne piše vojska i policija nego srpski personalitet. Valjda ne mislite da se dole vraćaju kafe-kuvarice, portiri, vozači, balerine, fudbaleri itd. Dakle, to je nešto što jednostavno ne stoji. I, konačno, gospodine Šutanovac, mislim da ste vi potpuno prevideli jednu jako važnu stvar. Sve političke stranke u ovom parlamentu glasale su za to da se prihvati Sporazum Ahtisari-Černomirdin, izuzev SRS. Vi ste u koaliciji sa partijom čiji je predsednik tada zdušno podržao potpisivanje tog sporazuma. Vi ste u koaliciji sa SPS, sa SPO, a koliko se sećam, Vuk Drašković je bio ministar spoljnih poslova Savezne Republike Jugoslavije u vreme NATO bombardovanja. Pa, je l' moguće da niko živi u Srbiji nije više odgovoran ni za šta sem SRS? Da li je postojala SPS tih devedesetih godina? Da li je postojao SPO? Da li je, na kraju krajeva, postojala i DS? Postojala je! [[Aplauz]]
Tri minuta. Zahvaljujem. Reč ima ministar odbrane, Dragan Šutanovac.
Mislim da smo tu temu već zatvorili, ali, očigledno je da nismo. Gospodine Martinoviću, u Vladi Mirka Marjanovića većinu ministara iz svih partija, ponaosob, činio je ministarski tim SRS. Dakle, vaša odgovornost je bila veća od ostalih. Ono što izbegavate da kažete, Kumanovski sporazum je potpisan u junu 1999. godine. Jun 1999. godine! Narod vas je oterao 5. oktobra 2000. godine. Od juna 1999. godine do 5. oktobra 2000. godine ima godinu i po dana. Zbog čega tad niste bar deklarativno pokrenuli postupak vraćanja srpske vojske i policije na srpske svetinje?! Ono što ste samo izmenili, doskoro ste govorili: Karlovac –Karlobag – Virovitica, tamo treba da se vrati Vojska Srbije i policija, a danas govorite o Kosovu, ne znam samo šta će biti za pet godina. Šta ćete onda govoriti? Podsetiću vas da je po Kumanovskom sporazumu napravljena Kopnena zona bezbednosti. Dakle, jedan tampon između Vojske Srbije, odnosno Vojske Jugoslavije u to vreme i KFOR-a. U vreme dok ste vi bili na vlasti tu vojska nije mogla da priđe, kao ni policija. Zoran Đinđić, kao premijer, relaksirao je taj Kumanovski sporazum i omogućio da Vojska Srbije i policija danas budu prisutne u Kopnenoj zoni bezbednosti, gde su se organizovale najvećeparamilitarne snage u vremenu 2000 - 2001. godine. Ono što ste nam vi ostavili je bio prostor, ne samo da ne možemo da se vratimo na Kosovo i Metohiju, nego nismo mogli da se vratimo ni unutar ovog dela Srbije, jer ste potpisali da ne možemo ni tu. Da znate još nešto, ne može da se pokrene postupak u Ujedinjenim nacijama jer su Ujedinjene nacije dale da je komandant KFOR-a taj koji o tome odlučuje, a ne Ujedinjene nacije. Ukoliko znate neki način da se to učini, prvo mi kažite zašto to niste uradili u vreme dok ste bili na vlasti, taj period je bio godinu i po dana. Ova vlada je nešto malo više od toga. Godinu i po dana nakon najtežih operacija koje su se desile na Kosovu vama nije palo na pamet?! Inače, za javnost, za građane, da znate, zaista, kada neko potpiše da ćemo da se vratimo u broju od više stotina, ne više hiljada, šta da radimo? Da čuvamo granice. Sa kojim ljudima? Sa hiljadu. Da čuvamo srpske kulturne i crkvene svetinje i da vršimo deminiranje prostora. Deminiranje prostora! Da li uopšte taj koji je potpisivao ima svest o tome da ne postoji opasniji posao po pripadnike vojske nego deminiranje? Kada kažem srpski personal, moram da vam kažem da grešite, može da se vrati, recimo, carina. Uz policiju i vojsku postoji jedna institucija, to je carina, nisu to čistačice i nemojte da vređate čistačice, jer da se i one vrate i one su naš narod. [[Aplauz]]
Krug replika je zatvoren. Nemate pravo na repliku. Narodni poslanik Konstantin Samofalov ima reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi gospodine ministre, na početku želim da pozdravim ovu raspravu koja se prvi put vodi u istoriji našeg parlamentarizma u jednogodišnjem planu upotrebe Vojske Srbije i drugih snaga odbrane u multinacionalnim operacijama. To je važno zato što je mandat Narodne skupštine da sprovodi punu demokratsku i civilnu kontrolu sektora bezbednosti i naravno da tu vojska i policija zauzimaju veoma važno mesto. Zato je naša obaveza da građanima ovu problematiku približimo i pojasnimo zašto je za Srbiju značajno da daleko veći doprinos da mirovnim misijama, nego što je to činila do sada. Postoji mnogo razloga za to. Jedan od najvažnijih je da je Srbija članica UN i naravno pošto smo i odgovorna članica međunarodne zajednice to proizvodi i određene obaveze. Kao što sa punim pravom očekujemo pozitivnu ocenu Međunarodnog suda pravde po pitanju Kosova i Metohije, a za to smo se izborili upravo kroz Generalnu skupštinu UN, i kao što se pozivamo sa punim pravom na međunarodno pravo, tako imamo i određene obaveze. Tu, pre svega, mislim na doprinos izgradnji svetskog mira kroz mirovne misije, to je nešto na šta smo se obavezali u našim strateškim dokumentima, u Strategiji nacionalne bezbednosti i Strategiji odbrane, gde je upravo taj doprinos globalnoj bezbednosti kroz mirovne misije jedno od ključne dve misije Vojske Srbije. Ono što ohrabruje jeste da ova vlada pokazuje punu posvećenost jednoj novoj ulozi Srbije, a ta uloga govori da mi više nismo, kako je i kolega Senić govorio, zbog toga što bezbednost jeste nedeljiva, samo korisnik bezbednosti, već i izvoznik bezbednosti i naravno da više ne možemo govoriti o zaštiti bezbednosti jedne države isključivo u našim granicama, već to moramo činiti i van granica naše zemlje. Najbolji primer za to jeste saradnja o kojoj smo, i u mesecima iza nas, govorili po pitanju borbe protiv organizovanog kriminala. Ministar unutrašnjih poslova, gospodin Dačić, izjavio je u Urugvaju pre neki dan da su upravo državni organi Urugvaja pomogli da se zaplene te tri tone kokaina i da se pokrene priča o narko-kartelu Darka Šarića. Dakle, to je dokaz da ne možete bezbednost svoje države isključivo braniti iznutra i zato je ova nova politika veoma važna. Na taj način mi opravdavamo veliku tradiciju srpskog vojnika. Govorili smo o tome da su naši vojnici u okviru kontingenata JNA od pedesetih do kraja osamdesetih godina učestvovali u broju od hiljade ljudi na raznim mestima širom sveta. Siguran sam da će i mladići i devojke koji sada budu u ovim mirovnim operacijama, gde god da bude pobodena srpska zastava, na isti način tu tradiciju braniti i da će omogućiti da počnemo da stvaramo jednu novu sliku Srbije, a ta slika je potpuno drugačija od one koju smo imali devedesetih godina, upravo kada su ljudi iz SRS bili u vlasti i dobili protektorat na Kosovu i Metohiji, tada smo bili ukopani u sopstvene probleme, u nekakve regionalne konflikte iz kojih niko živ nije mogao da nas izvuče. Danas pokazujemo da smo spremni da pružimo ruku međunarodnoj zajednici i da smo spremni da podelimo teret odgovornosti za globalnu bezbednost. Izazovi sa kojima se danas suočava čitav svet su mnogobrojni. Govorim o terorizmu, o organizovanom kriminalu. Naravno, kolega Martinoviću, upravo Rusija i NATO danas predstavljaju najveće saveznike u borbi protiv trgovine narkoticima u Avganistanu, a to je i u interesu bezbednosti Srbije, zato što 80% tog heroina koji je namenjen tržištu Zapadne Evrope, i o tome smo puno puta pričali, ide balkanskom rutom i tu je Srbija. Naravno da onda mi, ako se to tiče bezbednosti Srbije, takvu saradnju moramo da podržimo, jer se ona tiče bezbednosti naših građana, pre svega. Misije koje su predviđene ovim godišnjim planom, pored postojećih, otvaramo i dve nove misije UN, Liban sa Špancima. To je važno zato što je Španija jedna od najznačajnijih država članica i EU i NATO, koja nam pomaže u odbrani našeg stava vezano za KiM. Na Kipru su tu Slovačka i Mađarska. Opet Slovačka koja, takođe, svojim principijelnim stavom pomaže Srbiji u odbrani njenog teritorijalnog integriteta. Važno je i napomenuti da sve navedene operacije imaju isključivo humanitarni karakter i imaju za cilj, osim da osiguraju mir u ovim područjima zahvaćenim konfliktima, i da obezbede sigurnost i normalan život za ljude koji žive na ovim područjima. Zbog toga lično, apsolutno, podržavam ovu tendenciju uvećanog angažmana naše vojske i policije, pre svega u mirovnim misijama UN, a sutra verovatno i EU, jer ukoliko želimo da postanemo punopravna članica evropske porodice naroda, moramo da preuzmemo i obavezu da doprinesemo izgradnji evropskog sistema zajedničke bezbednosne i odbrambene politike. Tu imamo nešto što za Srbiju može biti veoma značajno, a tu govorimo o civilnim i bezbednosnim sposobnostima. U to Srbija može i mora da se uključi. Dakle, govorim o kontroli granica, govorim o borbi protiv nedozvoljene trgovine, o borbi protiv ilegalnih migracija, o civilnoj zaštiti i mnogo toga drugog. Ohrabruje nedavna poseta ministra odbrane Šutanovca Briselu, gde je upravo sa evropskim parlamentarcima razgovarao po prvi put na temu reforme sistema odbrane u Srbiji u evropskom kontekstu i po prvi put o mogućnostima da naši vojnici učestvuju u misijama Evropske unije, jer je to definitivno budućnost za našu zemlju. Govorilo se i o nekim konkretnim operacijama i siguran sam da ćemo mesecima ispred nas o tome još više govoriti. Sve ovo jača međunarodni ugled Srbije i potvrđuje da Vojska i te kako, a to je nekada i bila, može biti značajno sredstvo spoljne politike Srbije i to bismo morali da iskoristimo. Kolega Rogović je govorio o određenim rizicima. Naravno da rizici od učešća u ovim misijama postoje, ali je važno podvući da naši vojnici i policajci tamo idu na osnovu principa dobrovoljnosti. To je prva stvar. Drugo, siguran sam da je sposobnost, obučenost i profesionalizam srpskih vojnika i policajaca na tako visokom nivou da je opasnost od tih nepoželjnih situacija zaista svedena na jedan minimum. Učešće u ovim operacijama važno je i sa aspekta sticanja dodatnih iskustava za naše oružane snage, jer će u tim rotacijama u ovim zemljama gde će učestvovati naši mirovnjaci proći veliki broj vojnika i policajaca iz Srbije i na taj način mi podižemo i operativne sposobnosti i naših oružanih snaga. Naglasio bih i potrebu da u budućim projekcijama budžeta, koliko god da nam to budžetska sredstva dozvoljavaju, maksimalno stvorimo mogućnosti u budućnosti za aktivnije angažovanje u ovim mirovnim operacijama. Ovo je samo još jedan u nizu pokazatelja značajnih međunarodnih aktivnosti i Ministarstva odbrane i Ministarstva unutrašnjih poslova. Podsetiću da upravo Ministarstvo odbrane predstavlja aktivnog učesnika svih relevantnih regionalnih bezbednosnih inicijativa. Dakle, da Vojska Srbije postaje i faktor regionalne stabilnosti i da smo potpisali prošle nedelje sa poslednjom državom u regionu, sa kojom to nismo imali, Sporazum o vojnoj saradnji, sa Hrvatskom. Na taj način zatvorili smo teško poglavlje u istoriji odnosa dve zemlje i verovatno okrenuli jednu potpuno novu stranicu u kojoj će i Srbija i Hrvatska zajedno doprineti da zapadni Balkan postane prostor istinske stabilnosti, koji doprinosi i stabilnosti Evrope, a ne očekuje od te Evrope da stalno rešava naše probleme i da time pokazujemo i neku svoju nesposobnost. Pozdravljam i činjenicu da smo prošle nedelje na Odboru za odbranu i bezbednost, koji je i zadužen da raspravlja o ovakvim odlukama, velikom većinom glasova članova našeg odbora podržali ovaj godišnji plan i siguran sam da bi poslanici stranaka koji nisu za to glasali kada bi sklonili sa stola dnevnopolitički aspekt razmišljanja isto tako ove odluke podržali, jer ovde se ne radi o nekom uskom partijskom interesu, već se radi o jednom vrhunskom nacionalnom interesu. I slušajući kolege, što iz SNS, što i neke samostalne poslanike, imam utisak da smo danas mnogo bliži konsenzusu po ovom pitanju i to zaista ohrabruje i to govori o tome da i naša politička scena polako sazreva, jer ovo je zaista pitanje od vrhunskog nacionalnog interesa i dobro je da što više poslanika iza toga stane. Zato pozivam u ime koalicije za Evropsku Srbiju i u ime DS sve kolege da ovaj plan podrže i iskazujem uverenje da ćemo u budućnosti, dakle, iz godine u godinu, davati samo veći doprinos izgradnje svetskog mira, jer je i to naša obaveza. Hvala. [[Aplauz]]
Narodni poslanik Aleksandar Martinović, pravo na repliku na izlaganje narodnog poslanika Konstantina Samofalova.
Dame i gospodo narodni poslanici, zaista ne razumem zašto predstavnici vladajuće koalicije kad god govore o nekim tačkama dnevnog reda koje obrazlaže gospodin Šutanovac imaju potrebu da se obračunavaju sa SRS? Dakle, gospodina Samofalova izuzetno cenim i uvažavam, ali uopšte ga nisam uzeo u usta, ali pošto je gospodin Samofalov već iskoristio pravo koje je dao sam sebi da mene prozove i SRS moram da kažem i njemu i gospodinu Šutanovcu da ja lično nikad nisam bio na vlasti, kao što mi se ovde spočitava, dakle, nikada u životu nisam bio ministar, ne znam da li ću biti, dobro gospodine Šutanovac, možda nikada neću biti ministar, ali, takođe, sam siguran da nikad neću biti u obezbeđenju Mirjane Marković, kao što ste vi bili, pa, možda vam je ona pričala detalje o tome kako je potpisan Sporazum Černomirdin - Ahtisari, ko je za šta glasao. Što se tiče vas, gospodine Samofalov, ne znam da li vam je poznata činjenica, kad već pričate o trgovini narkoticima kao bezbednosnom izazovu, a to zaista jeste bezbednosni izazov, da je američka DEA tražila od vlasti u Srbiji da počnu akciju protiv Darka Šarića, ali ne zato što mnogo vole srpsku decu i zato što žele da zaštite građane Srbije od te pošasti koja se zove droga, nego zato što ta američka tajna služba ima svoj interes u trgovini narkoticima i na Balkanu i u Avganistanu i mnogim drugim delovima sveta? Bio sam vrlo precizan, postoje izveštaji ruskih bezbednosnih službi, mogu i da vam ih pokažem, gde se taksativno navodi da je od 2001. godine pa do danas deset puta povećana proizvodnja opijata u Avganistanu otkako su tamo prisutni Amerikanci, Britanci, odnosno trupe NATO pakta. Zaista mi nije jasno, možda je potpuno u pravu gospodin Šutanovac, možda sam ja stvarno glup čovek, ali ne mogu da razumem da se zalažete za učlanjenje Srbije u jednu takvu organizaciju koja otvoreno podržava proizvodnju narkotika. Da li vam je poznato da NATO vojnici u Avganistanu, bukvalno, sa oružjem stražare ispred polja maka onih snaga koje su lojalne režimu u Kablu? Uništavaju se polja maka, ali samo Talibana, polja maka koja su zasejali ljudi koji podržavaju vladu u Kabulu čuvaju se, njih čuvaju vojnici NATO u Avganistanu. Kako sada da se borimo protiv narkotika, a NATO pakt čuva polja maka u Avganistanu? Gospodine Samofalov, kako to da ćemo sada učlanjenjem u NATO ili slanjem svojih vojnika u takozvane međunarodne mirovne misije da se borimo protiv organizovanog kriminala, a postoji organizovani kriminal u našoj sopstvenoj zemlji? Time nije potreban… [[Aplauz]]
Tri minuta. Zahvaljujem. Reč ima ministar odbrane Dragan Šutanovac. Samo vas molim da se prijavite.
Moram da odreagujem ne nešto što smatram nekorektnim. Razumem da ne znate i da niste bili ministar. Reći ću vam da verujem da ni nećete biti ministar. Ako pratite istraživanja javnog mnjenja i ove izbore koji su bili u poslednje vreme, vi praktično ne postojite. Ovde sede ljudi koji ne predstavljaju narod, ali to je sada manje važno. Za tu rečenicu koju ste izgovorili malopre svojevremeno sam optužio gospodina Budimirovića sudu, da sam bilo kome bio u obezbeđenju. Dobio sam oko 300 hiljada dinara. To sam kasnije uložio u humanitarne svrhe, odnosno kupio sam sportsku opremu deci u Svilajncu i svi smo bili zadovoljni i to je jedan način na koji pomažemo ljude kojima je neophodna pomoć. Ukoliko vi smatrate i imate hrabrosti da učestvujete u takvoj aktivnosti, pozivam vas da van ove sale izjavite to što ste rekli malopre, da se ne pozovete na imunitet i da spremite dve-tri plate koje primate ovde, nezasluženo, da odvojimo, videćemo za koju decu, da li iz mesta odakle ste vi, ili ćemo videti neku drugu decu u nekom drugom mestu. Svakako, nekome taj novac treba, a očigledno je da vi imate želju da iznesete neistinu koja se u svetu sankcioniše na taj način. Ono što je problematično u vašem govoru, a što je ozbiljno, što iz jedne NATO-fobije koju imate, i govora, koju unosite ovde, karakterišući sve zemlje NATO takvim kakvim ih vi vidite, zaboravljate da su tamo, izuzev Kipra koji je članica EU, sve ostale zemlje u EU, članice NATO koje zastupaju naše interese u našoj odbrani KiM. Španija, Grčka, Slovačka, Rumunija, učestvuju u mirovnim operacijama širom sveta, štite naš interes tamo gde je nama to važno, štite svetski interes tamo gde je to svetu važno. Ako govorite da oni čuvaju, kako ste rekli, polja kokaina, koliko znam, to je velika neistina i, opet, jedno veliko neznanje, ali kako, onda, da objasnimo našim prijateljima da vi kao jedan poslanik parlamentarne stranke, uticajne parlamentarne stranke, ne u narodu, ali u parlamentu, svakako, takve stvari iznosite u ubeđenju da je to istina? Sutra treba da razgovaramo sa Grčkom, Španijom, Rumunijom o podršci o Savetu bezbednosti i oko rezolucije, eventualno, nakon odluke Međunarodnog suda pravde i kako da izađemo pred njih i da kažemo – vidite, vi ste predstavnici one sile koja čuva narko-dilere u svetu, ali to je sada manje važno, da pomognete nama u odbrani našeg prava na KiM? To što vam je tužno lice to ne pomaže u našim razgovorima. To tamo u toj situaciji ne možete kao argument da koristite. Pogrešili ste, ne znate, niste bili ministar. Vi ste mladi intelektualac koji na ime jedne sile, intelektualne, sprovodi nešto što nije tačno. Imajte u vidu kada iznosite nešto ovde u parlamentu to se čita u svetu, to se prenosi. Neko će reći – to je ozbiljna stranka, srpska, radikalna. Pomisliće neko da ste ozbiljna skupina ljudi. I, onda, kako mislite tamo da se komunicira i kaže – ljudi, nije to, on to, baš, nije najbolje razumeo, kao poslanik on govori nešto što ne mislimo? Neprirodno je da govorimo da su nam Grci najveća braća, a u isto vreme da čuvaju narko-kartele u Avganistanu. Molim vas, samo, bez obzira što imate NATO fobiju, da se koncentrišemo na ove danas predloge. Nema tu od NATO ni slovo ''n'', ništa od NATO. To su UN. Ako je problem, mogu ponovo da pročitam ko sve tamo participira, svi prijatelji srpskog naroda širom sveta su tamo prisutni. Ovo je jedan univerzalni sistem vrednosti u 21. veku u kome živimo, već, jedanaest godina. [[Aplauz]]
Nemate pravo na repliku. Obaveštavam da su saglasno članu 93. stav 4… (Narodni poslanik Aleksandar Martinović, sa mesta: Replika.) Nemate pravo na repliku. Krug replika je zatvoren. Ako pogledate stenogram, videćete da su replike davane tako da onaj ko je na repliku izazvan bude poslednji i o tome vrlo vodim računa. Želite da govorite o povredi Poslovnika? Izvolite. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović. Molim vas da se prijavite.
Hvala, gospođo Čomić. Dame i gospodo narodni poslanici, mislim da je neprimereno da bilo koji ministar, bez obzira kojoj stranci pripada, bez obzira na sav antagonizam koji ima prema SRS, dođe u Narodnu skupštinu i kaže – evo, ovi ljudi koji ovde sede ne predstavljaju nikoga, oni nisu narod. Izvinite, koga onda predstavljamo? Mislim da se ovaj dom zove Narodna skupština Republike Srbije i da svih 250 ljudi koji ovde sede, predstavljaju narod. Mislim da ste vi, gospođo Čomić, morali na ovakvu uvredu, ne mene lično, i ne samo poslanika SRS, nego svih poslanika koji ovde sede, da reagujete i da zaštite dignitet, opet, kažem – ne, moj, nego dignitet Narodne skupštine Republike Srbije. Takođe, želim da istaknem, gospodine Šutanovac, da ne primam platu u Narodnoj skupštini, a mogu da dam para za siromašnu decu koliko god treba, imam troje dece, i što se mene tiče, spreman sam uvek da pomognem, kad god treba. Ali, za razliku od vas koji pomažete tuđim parama, spreman sam da pomognem svojim. [[Aplauz]] Takođe, gospodine Šutanovac, 'ajde da sad zanemarimo sve te velike priče, vi radikali ste ovakvi, onakvi, NATO pakt itd, 'ajde da se pozabavimo problemima koje imamo u našoj sopstvenoj kući. Treba da učestvujemo u međunarodnim misijama, navodno, da bi se borili protiv organizovanog kriminala, a imamo organizovani kriminal u našoj sopstvenoj otadžbini. Kako je moguće da jedna firma "Jugohemija" nabavlja sve, od vakcina protiv svinjskog gripa, pa do poslova kao što su remonti aviona, koji malo, malo, pa padaju? Hajde malo da se bavimo tim životnim pitanjima, pustite to što je bilo 1999, 2000, 2001. godine, znate vi to verovatno bolje od mene, jer ste tad bili aktivni upolitici, za razliku od mene... (Predsedavajuća: Dva minuta.) dakle, samo gospođo Čomić, zaista vas molim, vaš zadatak nije da branite ministra od mene ili od poslanika SRS, nego da omogućite svima da koriste svoje poslaničko pravo. ...
Narodni poslaniče, ukoliko smatrate da ne znam šta je zadatak i ukoliko smatrate da kršim Poslovnik, vi imate pravo na osnovu člana 100. da to javno saopštite, tokom sednice Narodne skupštine. Bili ste u obavezi da kažete koji član Poslovnika je povređen. (Narodni poslanik Aleksandar Martinović, sa mesta: Rekao sam član 104.) Ne sada, dobacivanjem sa mesta. Uvidom u stenogram, videćete da niste rekli koji je član Poslovnika povređen. Vrlo pažljivo slušam sve narodne poslanike. (Narodni poslanik Aleksandar Martinović, sa mesta: Kako da pogledam stenogram, kada stenogram još nije gotov?) Stenogram se vodi na svakoj sednici Skupštine. Ukoliko ne znate kako da dođete do stenograma, upućujem vas na sekretara Narodne skupštine, koji će vam pribaviti stenogram sa ove sednice i videćete da niste naveli koji je član Poslovnika povređen. Iz konteksta onoga što ste rekli, shvatila sam da ste smatrali da je razlog za posebnu uvredu činjenica da je ministar Dragan Šutanovac, kazao svoje procene o tome kolika je podrška na osnovu istraživanja u javnom mnjenju SRS, što je javni podatak koji može da se nađe u medijima, štampanim, elektronskim, u televizijskim emisijama i ne predstavlja razlog za uvredu. Drugo, smatrali ste da je razlog za uvredu da ministar smatra da nećete biti ministar, to nije uvreda, to je procena i svako od nas... (Dragan Šutanovac sa mesta: To je činjenica.) Molim ministra, takođe, da ne dobacuje. Dakle, nije bilo nikakvog razloga da se ministar upozori na poštovanje u skladu sa Poslovnikom, jer je on svoju izjavu dao u skladu sa Poslovnikom. Za sve vreme razmene replika izrečeno je niz neistina koje su bile na ivici toga da se omalovaži ovaj dom Narodne skupštine, od raznih poslanika, uključujući neistine koje se tiču sadržaja Rezolucije 1244, uključujući neistine koje se tiču intervencija kada je ta rezolucija u pitanju i, uključujući neistine koje se tiču propisane i od strane Saveta bezbednosti UN donete rezolucije kojom se definiše, odnosno NATO i UN kampanja u Avganistanu. Nije bilo razloga da se bilo ko upućuje na povrede Poslovnika i nastavljamo sa radom. Obaveštavam vas da su, saglasno članu 93. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja zajedničko načelnog pretresa, prijave za reč u pisanom obliku sa redosledom narodnih poslanika, podnele poslaničke grupe: Poslanička grupa Za evropsku Srbiju, Poslanička grupa Napred Srbijo, Poslanička grupa SRS i nijedna druga poslanička grupa. Prelazimo na tok sednice, a po redosledu narodnih poslanika. Narodna poslanica Marina Raguš je sada prijavljena pitala sam dva puta da li neko želi reč. S obzirom na to da niste ... (Narodni poslanik Aleksandar Martinović, sa mesta: Prijavila se pre ciklusa replika.) Narodni poslaniče....narodni poslanik Aleksandar Martinović tvrdi da se narodna poslanica Marina Raguš prijavila pre ciklusa replika. Uvidom u stenogram, videćete da sam pitala da li želi reč, a po redosledu poslaničkih grupa, pre nego što je data reč narodnom poslaniku Konstantinu Samofalovu i pre nego što je počeo ciklus replika. Narodna poslanica se nije prijavila u elektronski sistem niti je želela reč. S obzirom na to da je javnosti do istine, onda, saopštavam, u skladu sa članom 27. starajući se o redu i starajući se o tome da Poslovnik bude striktno primenjen i, saradnju sa potpredsednicom Natašom Jovanović, jer ste tražili repliku, u situaciji kada ste kao zamenik poslaničke grupe, pre toga dostavili obaveštenje, da je ovo ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe narodna poslanica Marina Raguš. Formalno gledano, samo je ona imala pravo na repliku. Želeći da održimo duh rasprave, želeći da razmenjujući i replike, koliko god oštre bile, zamolila sam potpredsednicu Natašu Jovanović, da vas upozori na tu činjenicu i da vas u duhu dobre prakse koju ovde imamo, zamoli da vi ostanete u sali, jer tada imam čisto poslovničko pravo da vam dam reč i pravo na repliku. I ponovo sam pitala, da li jedno od vas želi reč. Pošto to nije bio slučaj, onda ste dobili pravo na repliku. Narodna poslanica Marina Raguš se nije prijavila da govori kao ovlašćena predstavnica, u delu toka sednice, gde reč imaju predsednici ili ovlašćeni predstavnici poslaničkih grupa, moći će da koristi svoje pravo kada se završi rasprava po prijavama za reč u zajedničkom jedinstvenom pretresu, o predlozima odluka iz 7. i 8. tačke dnevnog reda. Narodni poslanik Tamaš Tot ima reč. Posle njega, narodni poslanik Mićo Rogović.
Hvala lepo. Poštovano predsedništvo, gospodine ministre, predstavnici Ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, danas na dnevnom redu je Odluka o učešću pripadnika vojske Srbije u multinacionalnim operacijama u 2010. godini i, Odluka o usvajanju Godišnjeg plana upotrebne vojske Srbije i drugih snaga odbrane u multinacionalnim operacijama u 2010. godini. Prihvatajući nasleđe SFRJ kao sopstveno, Srbija se može pohvaliti tradicijom mirovnih misija UN, od samih početaka mirovnih misija, kao oblika obustavljanja konflikata. Od pet misija u kojima je JNA učestvovala, u jednoj je činila najveći kontingent, dok je drugom misijom komandovao general JNA. A, šta konkretno predviđa ovaj plan? Do 134 pripadnika Ministarstva odbrane i unutrašnjih poslova i Vojske Srbije učestvovaće u 2010. godini ukupno u osam mirovnih misija. Pripadnici Ministarstva odbrane i Vojske Srbije učestvovaće u šest mirovnih misija, a MUP u dve. Predviđeno je da u mirovnim misijama UN učestvuje do 98 pripadnika Ministarstva odbrane i Vojske Srbije, i do 36 pripadnika MUP. Po tom planu, pripadnici sistema odbrane će učestvovati u mirovnim misijama UN u Kongu, Liberiji, Obali Slonovače, Čadu, Libanu i na Kipru, dok će policajci učestvovati u Liberiji, na Haitiju. Vojska Srbije ima kapacitete, znanje i mogućnosti, da sa prijateljima iz Španije, odnosno Italije, Mađarske i Slovačke participira u tim mirovnim misijama. Učestvovanje u izgradnji i očuvanju mira u regionu i u svetu jedna je od tri misije Vojske Srbije koja je definisana u Strategiji odbrane. Ovu misiju pominje i Zakon o Vojsci Srbije, posebno upućujući na Zakon o upotrebi Vojske Srbije i drugih snaga odbrane u multinacionalnim operacijama van granica Republike Srbije. Važno je reći da osim poštovanja ugleda koju je vojska ponovo zadobila među građanima, Vojska Srbije uživa i veliki ugled i van granica naše zemlje. To poverenje iskazano je i kroz želju da učestvujemo u mirovnim misijama. Podsetiću vas, da, recimo, u Čadu, naši mirovnjaci brinu o zdravlju celog kontingenta mirovne misije UN. Naša vojska je poštovana ne samo u vojničkom smislu, već i u vojno-medicinskom. To svakako predstavlja značajno priznanje. Vojska Srbije ima izuzetno kvalitetne odnose sa mnogobrojnim vojskama širom sveta. Imamo dobre odnose sa Kinom, Amerikom, Norveškom, Portugalom, Irakom, Alžirom i mnogim drugim državama. Ovakvi odnosi nisu samo za dobrobit sistema odbrane, već su za dobrobit svih građana Srbije, jer je u mnogim zemljama upravo sistem odbrane glavni pokretač privredne saradnje. Srbija je danas najveći proizvođač i izvoznik naoružanja i vojne opreme na Balkanu. Naši proizvodi ispunjavaju sve standarde, a najpoznatiji smo po municiji svih kalibara. Izvozimo na tržišta od Indonezije pa do Amerike. Ipak, najbolju saradnju imamo sa tradicionalnim kupcima, to su Irak i Alžir, a očekujemo ponovo uspostavljanje saradnje sa Libijom, Egiptom i Kuvajtom. Pored saradnje po pitanju izvoza oružja, odličnu saradnju imamo i u oblasti vojnog školstva. Učešće u mirovnim misijama svakako daje veliki doprinos promociji celokupnog sistema odbrane, pa i odbrambene industrije, jer gotovo sve fabrike ostvaruju prihode i sami se izdržavaju. Za realizaciju Godišnjeg plana upotrebe Vojske Srbije i drugih snaga odbrane potrebno je da se izdvoji dva i po miliona dolara, a sredstva će biti obezbeđena iz budžeta Srbije. U ovom mandatu Vlade sledi prva milijarda dolara zarađena od prodaje naoružanja i vojne opreme. U međunarodnoj politici samo one zemlje koje doprinose miru i stabilnosti imaju puni kredibilitet, a to podrazumeva i vojno prisustvo na onim žarištima gde je došlo do destabilizacije i ugrožavanja osnovnih principa na kojima savremeni svet počiva. Shodno tome i one zemlje koje doprinose ekonomskom razvoju drugih zemalja imaju povišen međunarodni kredibilitet. Na primer, građani Norveške, Japana, Švedske, Holandije izdvajaju znatna sredstva iz svog nacionalnog bruto društvenog proizvoda. Pomažu druge i to je za poštovanje. Voleo bih da i Srbija ima mogućnosti taj način da doprinese razvoju nerazvijenog sveta i želim da se što pre nađemo u grupi razvijenih zemalja. Zemlje koje doprinose miru u svetu i učestvuju u mirovnim operacijama podižu svoj kredibilitet, kao što je to činila bivša SFRJ. Sadašnjim učešćem u mirovnim misijama menjamo sliku o sebi i možemo mnogo više. Politička korist je viša nego očigledna i mislim da tu pojedini politički akteri prave veliku grešku i lošu uslugu našim građanima kada Srbe guraju u izolaciju i kada se protive učestvovanju naše vojske u mirovnim operacijama. Ovde se radi o aktivnosti profesionalnih vojnih lica, naglašava na dobrovoljnoj osnovi koji zbog profesionalnog izazova žele da idu u mirovne operacije. Učešćem pripadnika Vojske Srbije u mirovnim operacijama UN u mnogo većem obimu nego sada nije interes samo sistem odbrane, već je to državni interes usmeren ka jačanju našeg spoljnopolitičkog kapaciteta. Ako želite da brinemo o bezbednosti Srbije moramo da iskoračimo van granica naše zemlje, jer više niko u svetu ne može samo unutar sopstvenih granica da brine o bezbednosti svoje zemlje. Poslanici DS na dan glasanja podržaće ove odluke. Hvala. [[Aplauz]]
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je sedam minuta i 15 sekundi. Reč ima narodni poslanik Mićo Rogović, a posle njega narodni poslanik Dušan Marić.
Zahvaljujem predsedavajuća. Kratko ću u ovom delu vremena koje je preostalo, jer u prethodnom izlaganju nisam uspeo da završim svoju diskusiju, a ona se završava sa finansijskom konstrukcijom vezano za učešće naših snaga u mirovnim operacijama UN za 2010. godinu. Dakle, radi se o iznosu od, nešto, preko 201 milion dinara, a pomenuli ste, gospodine ministre, i nedostajuća sredstva koja su u iznosu od, otprilike, 130 miliona dinara, pri tome, moramo imati u vidu činjenicu da mi za recipročan broj vojnika koji u toku 2010. godine učestvuju u mirovnim operacijama UN od strane UN dobijamo 260.000 evra, tako da je taj nedostatak koji treba da se prekombinuje iz drugih stavki, oko, 100 miliona dinara. Zašto ovo pričam? Mislim da pripremajući budžet za ovu i svaku narednu godinu te stavke mogu lepo da se planiraju i konstantno da budu u nekim okvirima koji su bili 2009. sa, nekim, plus-minus za 2010. godinu, tako i za narednu, i da ne budu potrebni nikakvi rebalansi budžeta za ovo, barem ne veliki, a u ovom slučaju radi se o rebalansu budžeta u cifri od preko 60% potrebnih sredstava u odnosu na planirane stavke iz razdela Ministarstva odbrane i Ministarstva unutrašnjih poslova. To treba imati u vidu za naredne zakone o budžetu, takođe, trebalo bi da se urade i ovi izveštaji i godišnji planovi, s obzirom na situaciju i na planiranje, u godini koja treba da bude ispred nas a ne u tekućoj godini, kao i za 2011. godinu, u toku ove kalendarske godine ili, eventualno, početkom ove godine. Navodio sam primere iz zakona i situaciju kao što je gospodin Šormaz rekao iz raznoraznih anketa, ne definitivno kao stav, samo sam navodio primere šta su zakoni, šta je mišljenje anketiranih ljudi, nije anketiran niti ceo narod niti pripadnici vojske nego građani i to jedan mali uzorak, ali su to mišljenja vezana za zakon i mišljenja vezana za ankete. Ovom prilikom ću se baviti citatom i izneću stav jednog našeg lekara u Demokratskoj Republici Kongo, a on, otprilike, glasi ovako. "Paćeničke zemlje, kao što su Urugvaj, Bolivija, Indija, Pakistan", u koje bi trebalo da se svrstamo i mi, to su njegove reči, "ovde imaju po nekoliko hiljada vojnika. UN svakoj državi učesnici u odnosu na brojno stanje u misiji uplaćuju 1.100 dolara, tako da su u većini prisutnih vojnih kontingenata i rezervisti, koji su, inače, u matičnim zemljama, po principu, nezaposleni ljudi. Za svaku mašinu, oružje, oruđe, letilicu, UN državi plaća mnogo više novaca i to po danu boravka iste u misiji, tako da pametne države dovezu svoje "krševe" od vozila i za godinu dana korišćenja kupuju nova." To je mišljenje jednog našeg učesnika pripadnika mirovne misije u Demokratskoj Republici Kongo. ''Mi'', misli na naše pripadnike ove misije, ''koristimo svu opremu UN'', to je iz 2009. godine jedan komentar pomenutog lekara, '' koja, po njihovoj računici, za nas šest'', kolik ih je tada bilo, ''iznosi 700.000 dolara na godišnjem nivou''. Da je eventualno angažovana oprema, i vozila, uz sve naše ljude, evo, vidite, koliko je to i veći iznos i kao i sredstva. Zbog toga govorim da jepotrebno planiranje, s obzirom na to da je bio prekid u kontinuitetu i na sve ostale posledice, kao i na situaciju u našim snagama odbrane koja je takva kakva jeste, ali u narednom periodu treba planirati učešće sa određenim većim kvantitetom ljudi, sa našom opremom i medicinskom, raznim oružjima i oruđima, a cela finansijska konstrukcija bila bi mnogo lakša i na stavci Ministarstva odbrane i Ministarstva unutrašnjih poslova, konkretno Vlade, odnosno Republike Srbije. Čovek, na kraju, kaže: ''I ko je ovde pametan, da li mi koji nemamo oruđe i oružje na terenu sa sobom, iz razloga što smo prisutni u takvim ekipama ili vojske pomenutih zemalja?'' Još jedan komentar vezano za učešće naših pripadnika u mirovnim misijama, a to je, da prisustvo vojnih snaga u okviru misije UN u određenom regionu otvara i našim preduzetnicima vrata. I navodeći ovaj slučaj iz Demokratske Republike Kongo u vreme od šest meseci učešća ovog pripadnika misije napravljene su tri mešovite srpsko-kongoanske firme raznih delatnosti, tako da i taj način učestvovanja u mirovnim misijama koje isključivo, podvlačim, organizuju UN za zemlje, a i našu zemlju u ovom slučaju, može biti koristan. Moram, još jednom, na kraju da kažem da je stav i Srpske napredne stranke na ovu temu, da učešće u mirovnim operacijama od strane naših pripadnika oružanih snaga, odnosno snaga odbrane, Ministarstva odbrane i Ministarstva unutrašnjih poslova, može i treba da bude isključivo, kako je tako po Ustavu trenutno, pod okriljem mirovnih operacija UN, ali, samo, kada su u pitanju neke druge operacije, tipa Avganistana, u kojima su uključeni neki drugi politički, vojnopolitički savezi, tipa NATO, sa time ne treba da se igra. U krajnjem slučaju, pred građane može da se stavi i ova tema, pa, ako je raspoloženje građana da naši pripadnici treba da učestvuju u takvim operacijama, mi ćemo uvek biti za to da se stav većine građana Srbije mora poštovati. Ali, još jednom apelujem na poštovanje Ustava, i nevezano za to kakav je naš stav, nego vezano za stav većine građana Srbije, smatramo da je prisustvo naših snaga dozvoljeno isključivo u sastavu mirovnih operacija pri UN. Zahvaljujem.
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je sedam minuta. Reč ima ministar odbrane, Dragan Šutanovac.
Žao mi je što niste bili u sali sve vreme, ali ne znam gde je u Ustavu definisano da naše snage moraju da idu pod okriljem ili pod zastavom UN? Ako mi kažete u kom članu, možda mistifikujemo tu stvar, pošto mi planiramo da učestvujemo u mirovnim operacija i sa EU, kao konačnim odredištem naše zemlje, odnosno konačnim odredištem u našem članstvu. Ono što ste čitali malopre da je govorio, ako sam razumeo, pukovnik Vojske Srbije, samo pokazuje da naše ministarstvo nema više onu stegu koju je imalo ranije i da je otvoreno za komunikaciju sa javnošću. Inače, to što je on rekao, to je negde čak možda i zabranjeno, jer on se bavi politikom, a njima je zabranjeno da se bave politikom. Da li ćemo slati naše pripadnike u staroj opremi, pa naplaćivati tu opremu, ili ćemo slati u opremi koju imamo, ili ćemo iznajmiti opremu, to nije posao pripadnika Vojske, sa jedne strane. Zanima me, ako podržavate tu kritiku kada on pita ko je pametan, kako biste vi, ako nemamo novac da kupimo novu opremu – vi mislite da ih pošaljemo u staroj? Znate kako, moja odgovornost je kako će oni otići u mirovnu misiju i ne mogu da dozvolim sebi da uputim našu vojsku bez odgovarajuće opreme, zaštite, balističkih sistema ili ne znam već čega, pa makar to morali da platimo i više nego što bismo mogli ako bismo kupovali. Činjenica je da ove godine budžet koji je izglasan jeste niži, recimo za stotinak miliona, a prošle godine za 150 miliona nego pretprošle godine, da je 80% novca otišlo na personalne troškove, a samo 20% novca se koristi za nabavke i za operativne troškove i da mi imamo u zakonu definisanu prvu misiju, a to je odbrana zemlje. Ukoliko bismo mi novac koji imamo potrošili na kupovinu sredstava za mirovne operacije bojim se da bismo imali problem, da biste vi u parlamentu osporili način trošenja budžeta od strane Ministarstva. Dakle, potpuno se slažem da bi bilo sasvim logično, oportuno, politički normalno, kako god hoćete, pozitivno, da se konačno u Srbiji definiše koliko parče kolača, koji se zove bruto domaći proizvod sleduje Ministarstvu odbrane. Mi smo pokrenuli aktivnost da to bude 2,4% kada su tu i penzioneri, a u 2,4% ima sredstava i za opremanje, i za prvu i za drugu i za treću misiju. Međutim, mi smo ove godine dobili 2,12%, što je dramatično manje, što je gotovo sto miliona evra manje nego što je po odluci Vlade i po Memorandumu 2,4%. Verujte mi, najsrećniji bi bio kad bismo mogli da kupimo novu opremu i sa novom opremom da uputimo naše vojnike u mirovne misije. Kao što ste rekli, da tu opremu praktično, naplatimo kroz UN, ali nikad neću podržati, nikad, da pošaljemo našu vojsku sa starom opremamo i da, onda, na njima zaradimo. Jer možete misliti – šta ako se desi nešto loše, ko bi za to bio odgovoran? Jedno ja. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, a posle njega narodni poslanik Nikola Savić.
Moglo bi se za današnju diskusiju reći, ista meta – isto rastojanje. Da ne ispravljam ove greške koje je napravio gospodin Šutanovac, da se svedem na ove dve odluke, na dva Predloga odluke. Vidite, naciju Sunce je ogrejalo pre nekoliko godina, pa smo dobili za ministra odbrane čoveka koji je bio podsekretar u UN, pobeže mi Šutanovac. Stvarno nemam, gospođo Čomić, sreće sa ministrima Vlade ovog gospodina Cvetkovića. Svi ministri beže. Što me toliko omalovažavaju? To je neverovatno. (Predsedavajuća: To će biti dobro ako oni nemaju sreće sa vama.) Vidite, svi beže. Kome ja da pričam? Dušanu Spasojeviću ovde, šta njemu da pričam ovde? (Predsedavajuća: Predstavnik vlade ima prava na kratku pauzu..) Nije on predstavnik Vlade, nego Ministarstva, ali dobro… (Predsedavajuća: Predstavnik Vlade….) Dule, prenesi Šuletu ovo što ću da kažem. Dakle, nismo imali sreće sa Prvoslavom Davinićem, a on je bio podsekretar, peti, šesti čovek u UN zadužen za razoružanje u svetu. Je l' tako Spasojeviću? Tako je. On je penzioner UN, najveća penzija u Srbiji što se prima. Tako je. Izabran za ministra odbrane, i evo, dobio optužnicu u Srbiji. Prema tome, u UN treba da sede najmoralniji ljudi, ljudi koji mrze oružje, koji uništavaju na svakom mestu da bi se uspostavio planetarni mir. Vidite, on je ovde kapitulirao i dobio optužnicu. To me nagoni na mišljenje da kada se kaže – UN, mirovne misije, treba da se pozovemo na nešto što se zove iskustvo. U našem narodu se kaže, ''koga zmija peči i guštera se plaši''. To je odraz najdubljeg promišljanja jednog naroda i jednog pojedinca. Humano je pričati o učešću u mirovnim misijama gde treba da se uspostavi mir, održi mir, obezbedi neka sigurnost. Zašto? Svaki oružani sukob i onaj koji se naziva rat jeste odraz nesposobnosti politike da se reši odgovarajući društveni konflikt. Kada ne može društveni konflikt da se reši onda se pribegava sili. Na toj sili danas ljudi zarađuju strašno mnogo para. Jedan od najvećih problema i NATO pakta jeste kako sprečiti proliferaciju nuklearnog naoružanja. To je sistem francuske radio televizije. Amerikanci kažu, ovako, mi imamo nuklearno naoružanje i ne sme više niko da ga ima, svi koji žele da koriste nuklearnu energiju moraju da budu pod našom kontrolom. Tako kaže gazda. Sada postavljam pitanje, gde je tu nama mesto? Šta mi dokazujemo sa ovim našim ljudima koji su u rangu posmatrača, u našim uniformama sa stranim zastavama ili su članovi medicinskog osoblja, da budem precizniji – vidari. Šta to dokazuje Srbija? Šta ona to prikazuje? Koju silu prikazuje u međunarodnim okvirima? Ništa.NATO pakt, preciznije SAD, imaju velikih problema kako da obezbede vojne snage za sva mesta na kugli zemaljskoj, oni imaju nameru da ratuju zbog svojih strateških interesa i oni žestoko kritikuju svoje partnere iz Engleske, Francuske itd. Tamo se javno mnjenje diže, ne žele da vide mrtvačke sanduke svojih vojnika. Ne žele. Ja ne idem toliko daleko, odmah da vam kažem. Ali i ovo simbolično prisustvo o kome vi pričate jeste strašno za nas, ni mi nismo izvidali rane od 1999. godine. Ne postoji na kugli zemaljskoj intelektualac koji nije osudio bombardovanje 1999. godine, ne postoji. Kako osuđuju? Kažu – niti postoji odluka Saveta bezbednosti, ne postoji legalno, legitimno, ništa, ništa! Nasilničko! Zbog čega? Zato što u Rambujeu nije uspela operacija zavrtanja ruku. Da li znate šta o toj operaciji kaže Bil Klinton – da sam bio na mestu Slobodana Miloševića i ja nikad ne bih prihvatio uslove koji su nuđeni u Rambujeu. I, gde mi to idemo? Jedna dimenzija je naša međunarodna obaveza. Niko ovde ne spori ono što piše u Ustavu i našim zakonima. Ali niko ni nama ne zabranjuje da nađemo i da se orijentišemo gde smo. Za mene deluje vrlo poražavajuće kada se ministar odbrane pojavi u Trgovištu i kaže – vojska će svim silama da pomogne građanima Trgovišta da se saniraju posledice poplave, te bujice koja je izašla. Onda ja očekujem 25.000 vojnika, vreće, srediće, ono, 15 vojnika. Gde vam je vojska, ljudi? Izgubiste vojsku. Pade i ovaj poslednji avion. Čime da letite sad? Gde idete to? Gde idemo to?! Možemo lepo da zahvalimo – hvala na pozivu što nas uvažavate, mi, trenutno nismo u mogućnosti. Zašto? Imamo deficit u budžetu 201 milion dinara. Za nas je ogroman trošak, ogroman trošak. Da li ćemo nešto da naučimo od tih mirovnih operacija? Možda će ti ljudi da nauče engleski jezik. Da li će neko da omasti brk pored njih? Mogu da sumnjam. Zašto? Evo, učim na bazi Prvoslava Davinića. Vi ste mi dali materijala da sumnjam. To je sada posao, prodaja naoružanja, prodaja vojnika, ona nelegalna prodaja vojnika, to je još jači posao. Ovo je legalno. Mi nismo u toj poziciji, to treba realno da kažemo. Ne treba da se pozivamo na ove ankete, jer ove ankete može da tumači ko kako želi. Da li su se anketirali ljudi u uniformi, da li građani, da li majke, da li očevi, da li ovo, da li ono, da li postoji još revolt i bes prema NATO paktu? Naravno da postoji. Odbojnost postoji, kao i svojevremeno posle Drugog svetskog rata. Pričao sam vam prošli put o nemačkom ambasadoru. Kaže – mnogo mi je lepo u Beogradu, ali samo se deca igraju – partizani i Nemci. Znači, generacijama se reprodukovala ta mržnja, nepodnošljivost prema Nemcima, iako su naši ljudi išli u Nemačku da rade, na privremeni rad. Ali, to je bio odraz patriotizma. Zar smo zaboravili te žrtve? Zar smo sve to zaboravili? Zar smo zaboravili taj NATO pakt koji nam otima KiM, otima? Ko finansira ove njihove oružane snage? Ko ih obučava? NATO pakt. Kada kažem NATO pakt, to su i mirovne misije, da ne ulazim sada i licitiram koja država posebno. To je taj gnev koji postoji kod nas. Prerano je za te stvari. Slažem se, pre 40-50 godina mirovne operacije su bile sasvim nešto drugo, ali je i svet bio drugačiji, bio je bipolaran, pa se i poštovala Povelja UN. Hajde da vidimo kako se poštuje Povelja UN kada smo u pitanju mi. Molim vas, mirovna misija je bila u UNPA zonama, je li tako, u Republici Srpskoj Krajini? Ko je bombardovao radarske položaje? NATO pakt. Svrstao se na jednu stranu u jednom oružanom sukobu. Kako se uvek to svrstavaju protiv nas? Svi kažu – to što su uradili nije zakonito. Prerano je za ovakve stvari. Mi nismo u ekonomskom stanju da možemo da pariramo na ovaj način. Mi ne znamo šta znači međunarodna reputacija i ugled, ukoliko bismo učestvovali u ovakvim operacijama, bez obzira što su one stvarno skromne, na prstima jedne ruke možete da prebrojite koliko naših pripadnika vojske ili policije učestvuje. Mi, kao država, ne raspolažemo tim potencijalima da možemo drugima da pomognemo. Pa, vidite da grcamo sami, sami sebi ne znamo kako da pomognemo. To je taj problem. Naravno, mi imamo jedan drugi problem, to je ta upravljačka struktura kod nas. Dakle, ako Bosi Nenadić daju otpremninu samo da ne radi u državnoj službi, pa je neko izabere za sudiju Ustavnog suda, onda nije ni čudo kakva je odluka Ustavnog suda. Mi imamo i neke druge ljude koji su plaćeni da ne budu u državnoj službi, a sada su ministri. Mogu opravdano da sumnjam u neki privatni interes u ovoj matematici, šta je prikazano, koliko košta državu, šta nije prikazano, šta može da bude, šta ne može da bude, jer prosto sumnjam kada vidim sa kojom se upornošću iz petnih žila nešto gura. Pazite, mi smo država, ova vlast se hvali sada vojnom industrijom, kako izvozimo naoružanje, a ceo svet gleda da o tome ne priča. Jedino kod nas deca bivših trgovaca oružja postaju bankari. Je li tako, gospodine Spasojeviću? Ovaj Čupić, ''Hipo Alpe-Adrija banka'', šta mu je tata radio? Prodavao naoružanje. Znate li koliko mi imamo na svetskom tržištu bivših generala i pukovnika koji su vodeći trgovci oružja, poslovni partneri Majkla iz Kuvajta? Ali, sve se zna na tom tržištu, 90% su Amerikanci, u onih 10% su Englezi i svi oni drugi koji se svrstaju tu. Šta će nama takvo društvo? Nismo mi za to društvo. Zato mi nećemo da glasamo za ove odluke. [[Aplauz]]
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je deset minuta i 40 sekundi. Reč ima narodni poslanik Dušan Marić, a posle njega narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo, kao što je rekao kolega Krasić, stav SRS jeste da srpski vojnici, policajci ne treba da učestvuju u mirovnim misijama u drugim državama. Osnovni razlog jeste taj što se tim mirovnim misijama, čak i kada se one sprovode pod okriljem UN, ostvaruju osvajački interesi SAD i NATO pakta. Najbolji primer i potvrda ove tvrdnje jeste takozvana mirovna misija koju UN, NATO pak i SAD od 1999. godine sprovode na prostoru Srbije, na prostoru Kosova i Metohije. Koji su rezultati te misije, koju su zločinci krstili kao "milosrdni anđeo"? Dvadeset hiljada tona bombi bačenih na srpske gradove i sela, 3.000 poginulih, a među njima 77 dece, oko 14.000 ranjenih, više od 150 porušenih srpskih manastira i crkava, više od 200.000 prognanih, više od 500 porušenih ili oskrnavljenih srpskih grobalja i crkvišta i, kao krajnji rezultat, okupirano KiM. Mirovna misija UN i NATO pakt praktično drže pod okupacijom deo teritorije Republike Srbije, a Srbija šalje svoje vojnike da za račun NATO pakta i SAD okupiraju neke druge države i narode. Mi na taj način rasterećujemo NATO pakt i posredno doprinosimo okupaciji teritorije sopstvene države. Izgleda potpuno nemoralno, a pomalo i nenormalno. Pazite, okupirana država daje sopstvene vojnike da učestvuju u okupaciji nekih drugih država. Podsećam vas da je Srbija već imala jedno takvo iskustvo, pre 600 godina, u vreme despota Stefana Lazarevića, Srbija je dala vojnike da ratuju za račun sultana Bajazita. Međutim, od tada je prošlo 600 godina, a Srbija bar formalno nije vazal NATO pakta, kao što je postkosovska Srbija bila vazal turske carevine. SAD, NATO i UN, preko svog kvazisuda u Hagu, tvrde da je odbrana Srbije od agresije NATO bila ratni zločin. Vlast u Beogradu, pri tome, ne mislim samo na ovu sadašnju, nego na sve od 2000. godine do danas, donekle, posredno prihvata taj stav. Zahvaljujući tome, kompletno vojno i političko vođstvo, policijski komandanti Srbije izručeni su Haškom tribunalu, uključujući vrhovnog komandanta odbrane od agresije NATO pakta Slobodana Miloševića, koji je izručen Haškom tribunalu i tamo ubijen. Sve ovo sam rekao da bih postavio jedno ključno pitanje – kako je moguće da je odbrana sopstvene zemlje, sopstvene teritorije, zločin, da nije državni i nacionalni interes, a da je učešće u okupaciji neke druge države mirovna misija?! Iskoristiću ovu priliku da se osvrnem i na Sporazum o vojnoj saradnji između Srbije i Hrvatske, koji je potpisan u prošli utorak. Ministar Šutanovac je izjavio da je u pitanju istorijski sporazum. U potpunosti se slažem sa gospodinom ministrom. Takav sporazum nije potpisan u istoriji međunarodnih odnosa. Srbija je postala prva zemlja u istoriji koja je potpisala Sporazum o vojnoj saradnji sa državom koja je protiv nje pred Međunarodnim sudom pravde u Hagu pokrenula sudski postupak, optužujući je da je počinila genocid i agresiju. Pazite sada jednu situaciju, dve države vode spor pred Međunarodnim sudom pravde, optužuju jedna drugu za najteže moguće zločine, za ubistvo desetine hiljada ljudi, za progon nekoliko stotina hiljada ljudi, za razaranje više od hiljadu gradova i sela, a potpisuju Sporazum o vojnoj saradnji. Zvuči kao jedna neslana šala. Razumem zašto je Sporazum potpisala Vlada u Zagrebu. Oni znaju da Srbija tim sporazumom posredno amnestira Hrvatsku za sve ono što se dogodilo od 1991. godine do danas.
Narodni poslaniče, molim vas da kontekst onoga što sad izlažete dovedete u vezu sa dnevnim redom i da zajedno poštujemo član 103. Poslovnika Narodne skupštine.
Gospođo Čomić, hvala vam. Vodiću računa o vašoj sugestiji. Jednostavno, radi se o upućivanju naših vojnika u mirovne misije širom sveta i smatram da je deo te politike u svakom slučaju i ovaj vojni sporazum o vojnoj saradnji koji je potpisan sa Hrvatskom. Suština onoga što sam hteo da kažem jeste da ne razumem koji je državni nacionalni interes Republike Srbije da potpisuje taj sporazum, da potpisuje slične sporazume i da upućuje svoje vojnike u mirovne misije na teritorije drugih država. Ministar Šutanovac je tom prilikom rekao – ovo potpisivanje sporazuma predstavlja kraj rata. Samo postavljam pitanje – da li je kraj rata i za 2.000 srpskih porodica koje uzalud tragaju za posmrtnim ostacima svojih najmilijih? Da se vratim na ovu temu upućivanja mirovnih misija u inostranstvo i naoružavanje Vojske Srbije. Pošto je tema vojska, tu je tema i oružje. Imam predlog za ministra i jedno pitanje. O čemu se radi? U utorak, 4. maja, ove godine, protiv Vladana Ilića, vojnog obveznika iz Velike Plane, vlasnika radnje za prodaju pogrebne opreme…
Narodni poslaniče, sada vas upozoravam da smo u obavezi da poštujemo član 103. i da govorimo o dnevnom redu. Tačke. 7. i 8. ne mogu se dovesti u vezu sa proizvodnjom oružja i govoriti o oružju samo zato što je u pitanju vojska, a lični primer i lične sudbine koje imate nameru da uvedete kao argumentaciju, molim vas, da budu u direktnoj vezi sa temom dnevnog reda.
Ako mi dopustite pet rečenica, dva minuta vremena, dovešću u kontekst. Dakle, protiv navedenog gospodina je podneta krivična prijava zbog nasilja u porodici. Prilikom intervencije kod ovog vojnog obveznika policija je pronašla 12 komada vatrenog oružja. Dovoljno da se naoruža jedna manja vojna jedinica. Ono što je zaprepašćujuće jeste da je čovek za svih 12 cevi imao dozvolu za držanje oružja. Zbog čega ovo govorim? Govorim iz razloga što pretpostavljam da zbog ekonomske situacije u kojoj se nalazimo Srbija ima problema da naoruža ove jedinice koje šaljemo u mirovne misije, pa sam mislio da predložim ministru Šutanovcu da iskoristi ovih 12 oduzetih komada oružja za naoružavanje jedne od ovih vojnih jedinica koje upućujemo u mirovne misije. Završiću jednim pitanjem, konstatacijom. Kuća ovog gospodina koji je vojni obveznik, proverio sam, Vojske Srbije, nalazi se bukvalno uz Dom omladine u Velikoj Plani, u kome se svakodnevno okupljaju na desetine dece. Takođe, ukazujem na činjenicu da je policija u Plani protiv Ilića podnela više prijava za porodično nasilje nad sopstvenim detetom. Završavam pitanjem – kako je moguće da neko u jednoj civilizovanoj evropskoj državi, koja prihvatajući evropske i svetske standarde upućuje svoje vojne jedinice da uspostave mir širom sveta, dobije 12 dozvola za držanje oružja, odnosno kako je moguće da neko u Ministarstvu odbrane, Ministarstvu policije nije posle petog, sedmog, desetog ili dvanaest zahteva za izdavanje oružja postavio pitanje zašto će jednom čoveku 12 komada oružja? Da li je u pitanju strast, bolest, pripremanje uslova za stvaranje sopstvene vojske ili nešto slično? Završavam pitanjem i tražim odgovor od ministra Šutanovca – da li je vojni obveznik Vladan Ilić iz Velike Plane, kod koga je pronađeno 12 komada oružja, ratni dezerter i da li je učestvovao na ijednoj vojnoj vežbi? Hvala. Završio sam.
Narodni poslaniče, upućujem vas na institut poslaničkih pitanja ako želite da dobijete posebna obaveštenja ili objašnjenja. Smatram potpuno neprimerenim da se oglušite o dva upozorenja da ste obavezni da poštujete član 103. i da govorite o dnevnom redu. Sadržaj vašeg izlaganja skoro, pa, da nijednom rečenicom nije bio u vezi sa dnevnim redom, što smatram omalovažavanjem Narodne skupštine i ugrožavanjem ugleda Narodne skupštine. Molim vas da to ne činite, sebe radi ako već nećete da slušate upozorenja predsedavajuće. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, da ne bi bilo nikakve dileme, iako gospodin Šutanovac očigledno nema nameru da sluša ovu raspravu, ali zbog građana Srbije i drugih narodnih poslanika, imam obavezu da razjasnim jedan nesporazum koji je izbio između gospodina Šutanovca, gospodina Vlajka Senića i mene. Dakle, evo šta piše u toj famoznoj Rezoluciji 1244 Saveta bezbednosti UN od 10. juna 1999. godine: "Savet bezbednosti"…pa da ne citiram sve, "potvrđuje da će posle povlačenja dogovorenom broju jugoslovenskog i srpskog vojnog i policijskog osoblja biti dozvoljen povratak na Kosovo, radi obavljanja dužnosti u skladu sa Aneksom 2". Dakle, gospodin Šutanovac je spočitavao poslanicima SRS da ne znaju šta piše u Rezoluciji 1244. Međutim, iz ovoga što sam pročitao može da se izvuče sasvim suprotan zaključak, da nažalost ministar odbrane Republike Srbije…
Narodni poslaniče, i vas molim da govorite u skladu sa članom 103. i da ne zloupotrebljavate pravo na prijave za reč u vremenu i toku sednice kada se govori o tačkama dnevnog reda na teme koje su već bile u prethodnom toku sednice.
Hvala, gospođo Čomić, na intervenciji, ali, nadam se da ćete se složiti sa mnom da je ovo jako važna stvar. Gospodin ministar je tvrdio da u Rezoluciji 1244 nigde ne piše – srpska vojska i policija. Evo, sada sam vam pročitao da piše. Ono na čemu je SRS insistirala i ono na čemu danas insistira jeste da aktuelni režim u Srbiji zatraži od UN, inače, u Rezoluciji 1244 nigde ne piše, i to mogu da citiram ako mi gospođa Čomić dozvoli, nigde se ne traži da komandant KFOR nas pozove da mi sa vojskom i policijom dođemo na KiM…
Narodni poslaniče, sada vas upozoravam da svoje izlaganje samerite sa obavezama iz člana 103. Poslovnika Narodne skupštine. Ovaj deo toka sednice podrazumeva obavezu da se govori o tački dnevnog reda. Sadržaj vašeg izlaganja nije ni u kakvoj vezi sa temom iz tačaka 7. i 8. našeg dnevnog reda.
Uz rizik da možda i dobijem neku opomenu ili neku drugu sankciju, gospođo Čomić, dozvolite, ovo je izuzetno važna stvar, kada se govori o upotrebi Vojske Srbije u međunarodnim multinacionalnim operacijama, dakle, ne može a da se ne kaže da jedan deo teritorije Republike Srbije, naše države, nije pokriven sa srpskim vojnim i policijskim osobljem, kako stoji u Rezoluciji 1244, i da je bespredmetno, Srbija bi bila presedan u međunarodnoj zajednici da ima svoje vojnike u Kongu, Avganistanu, na Haitiju ili bilo gde, a da srpskog vojnika ili policajca nema u mestima, u gradovima, i selima na KiM. Ako mi nađete ijednu državu na svetu koja učestvuje ili pod zastavom UN ili pod zastavom NATO u nekoj međunarodnoj mirovnoj ili kvazimirovnoj operaciji a da njena vojska ili policija nije prisutna na celokupnoj državnoj teritoriji, biću vam duboko zahvalan. Nažalost ili na sreću, takve države sem Republike Srbije nema. Sada postavljam jedno pitanje, pitanje koje je postavio i moj uvaženi kolega gospodin Krasić – koja je svrha toga da imamo nekoliko lekara ili nekoliko vojnih posmatrača na Haitiju, Libanu ili bilo gde u svetu, a da srpski narod na KiM živi u uslovima koncentracionog logora, a da pri tom nijedan državni organ, uključujući Narodnu skupštinu Republike Srbije, Vladu, nikada ni na koji način nisu zahtevali od UN da omogući da se do kraja sprovede Rezolucija 1244? Gospodin Vlajko Senić je rekao da postoje samo dva puta kada je reč o povratku srpske vojske i policije na KiM, a imajući pri tom u vidu i širi kontekst učešća Srbije u međunarodnim multinacionalnim operacijama, pa je onda rekao – ili rat ili da budemo deo NATO. SRS je rekla da postoji i treći put, to ponavljamo i ovom prilikom, dakle, postoji i treći put. Treći put je poštovanje Povelje UN, poštovanje međunarodnog prava i poštovanje jedne inicijative koja je došla sa Istoka, jedne bratske i prijateljske zemlje, a to je inicijativa ruskog predsednika iz 2009. godine, da se potpiše ugovor o evropskoj bezbednosti. Dakle, ta inicijativa je potekla prošle godine i ona je stavljena na sto praktično svih evropskih država, uključujući tu i države koje su članice NATO. U čemu je suština te inicijative? Ruska Federacija u liku svog predsednika nudi svim državama u Evropi, ponavljam, i državama članicama NATO, da se potpiše ''ugovor o evropskoj bezbednosti'', koji će da počiva na principima Povelje UN. To znači – poštovanje suvereniteta i teritorijalnog integriteta svih država potpisnica tog novog ''ugovora o evropskoj bezbednosti''. To je miroljubiva politika. To su mehanizmi da se sporovi među državama reše na miran način, konferencijama, konsultacijama, svim mogućim sredstvima, samo ne oružjem. Nedavno je ova inicijativa došla i u Narodnu skupštinu Republike Srbije i sa ovom inicijativom upoznate su sve poslaničke grupe u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Nedavno je održan i jedan okrugli sto, 24. aprila ove godine, koji se bavio svim onim pitanjima koja su vezana za inicijativu Ruske Federacije, a to je da se uspostavi novi sistem kolektivne bezbednosti u Evropi koji će apsolutno da bude u skladu sa principima, sa načelima, sa normama iz Povelje UN. Pitanje koje postavlja SRS jeste sledeće – zašto predsednik Republike Srbije o tome ćuti? Zašto o tome ćuti Vlada Srbije? Zašto o tome ćuti Ministarstvo odbrane? Zašto ćute poslanici vladajuće koalicije? Zašto ne kažu da postoji i neki drugi put da se očuva bezbednost Republike Srbije u vrlo nestabilnim međunarodnim političkim prilikama, a koji ne podrazumeva direktno ili indirektno uključivanje Srbije…
Narodni poslaniče, sadržaj vašeg izlaganja i dalje nije u skladu sa članom 103. Poslovnika Narodne skupštine. Sadržaj vašeg izlaganja je tema za poslanička pitanja, za sednicu sa aktuelnom temom, ali, ja vas molim da poštujete Poslovnik Narodne skupštine i da govorimo o temi koja je na dnevnom redu.
Gospođo Čomić, koliko mi moja skromna pamet dopušta, zaista se trudim da govorim o tačkama koje su na dnevnom redu. Ali, pošto vi, očigledno, insistirate na tome da se ovde ne sme govoriti o takozvanim zabranjenim temama, postoje tabu teme i jedna tabu tema je – nemojte slučajno da neko kaže da postoji zahtev, odnosno inicijativa Rusije za uspostavljanje…
Narodni poslaniče, upozoravam vas da postoji član 103. Poslovnika Narodne skupštine koji mene obavezuje da podsetim poslanika da mora da govori o tački dnevnog reda. Sa obavezom da se staram o dnevnom redu, podsetila sam vas da o inicijativi Medvedev – Sarkozi, koja je prošla nekoliko instanci, možete da govorite u obliku sednice na aktuelnoj temi ili postavljanjem poslaničkog pitanja. Sa vašim nedoumicama o tome da li postoji još neka zemlja koja učestvuje u vojnim operacijama, a nije suverena na celoj teritoriji, takođe, možete na drugim mestima. Član 103. vas obavezuje da govorite o temi dnevnog reda. To nema nikakve veze ni sa tabu temama, nema nikakve veze ni sa dozvoljenim temama, ima veze sa našom zajedničkom samodisciplinom i sa našim zajedničkim poštovanjem ovog doma. Zaista vas molim da pričate o temi dnevnog reda.
Dragi građani Republike Srbije, držaću se teme dnevnog reda na način kako to podržava gospođa Čomić. Evo, dragi građani Republike Srbije šta piše u odluci o učešću pripadnika Vojske Srbije u multinacionalnim operacijama u 2010. godini: ''Odobrava se učešće pripadnika Vojske Srbije u multinacionalnim operacijama tokom 2010. godine i to: – u Mirovnoj operaciji Ujedinjenih nacija u Demokratskoj Republici Kongo (MONUC); – u Mirovnoj operaciji Ujedinjenih nacija u Republici Liberiji (UNMIL); – u Mirovnoj operaciji Ujedinjenih nacija u Republici Obala Slonovače (UNOCI); – u Mirovnoj operaciji Ujedinjenih nacija u Republici Čad i Centralno Afričkoj Republici (MINUCRAT); – u Mirovnoj operaciji Ujedinjenih nacija u Republici Liban (UNIFIL); u Mirovnoj operaciji Ujedinjenih nacija u Republici Kipar (UNFICYP). Kao što vidite, u tački 1. Predloga odluke isključivo se spominju mirovne operacije UN. Poštovani građani Republike Srbije, preći ću sada na obrazloženje, pa ćete videti da priča o NATO i te kako ima smisla u kontekstu rasprave ove dve tačke dnevnog reda. Evo šta je napisala Vlada Srbije u obrazloženju zašto treba izglasati ove dve odluke. Kaže ovako – ''članstvo Republike Srbije u Partnerstvu za mir otvara dodatne mogućnosti za njeno aktivnije uključivanje u multinacionalne operacije pod okriljem Ujedinjenih nacija i Evropske unije.'' Sada ja vas pitam, gospođo Čomić, nađite mi vezu između teksta Predloga odluke i obrazloženja? Opet ponavljam, koliko mi moja skromna neministarska pamet dozvoljava, ovde se spominju samo UN. Kako to da se u tekstu Predloga odluke spominju UN, a u obrazloženju zašto odluku treba usvojiti odjedanput isplivava Partnerstvo za mir? Koliko znam, Partnerstvo za mir je vojnopolitički program NATO pakta, nije vojnopolitički program UN, pa, ako su ovo mirovne operacije pod zastavom UN i sa mandatom UN, možda ja ne razumem, ali onda molim predstavnike Vlade ili predstavnike vladajuće koalicije da nam objasne kakve veze imaju UN i njihove misije u svim nabrojanim zemljama sa Partnerstvom za mir i kakve veze imaju te mirovne operacije pod kontrolom i pod mandatom UN sa EU? Koliko znam, EU je prevashodno ekonomska organizacija evropskih država. Kako sad, odjedanput, mirovna misija na Kipru i u Libanu ima neke veze sa Partnerstvom za mir i sa EU? Kada Vlada Srbije napravi vezu između UN i Partnerstva za mir, onda je to legitimno. Kada poslanici SRS kažu da se pod firmom UN u stvari krije direktno ili indirektno učešće Vojske Srbije pod komandom NATO u operacijama po svetu, koje su sve, samo ne mirovne, onda – gospodine poslaniče, ne možete to da kažete. Onda Vlada Srbije treba da povuče ovaj predlog odluke i isključivo treba da se govori o UN. Nema govora o Partnerstvu za mir, nema govora o EU, nema govora o NATO. Ispada da samo Vlada Srbije ima pravo na neke teme. Kada te teme otvore poslanici SRS ili neke druge političke stranke koja nije deo vladajuće koalicije, onda o tome ne možete da govorite. Dakle, sve je ovo, dragi građani, i te kako povezano. Vama je to vrlo dobro jasno, ma koliko, da oni koji vode sednicu Narodne skupštine imaju zadatak ili su sebi sami nametnuli obavezu da zabrane da se o nekim temama govori. Inicijativa Ruske Federacije je nešto što zaista doprinosi miroljubivoj politici u Evropi. Ma koliko da se predstavnici Vlade ili pojedini predstavnici vladajuće koalicije trude da nas uvere da je NATO pakt humanitarna, miroljubiva, čovekoljubiva organizacija, mi u to ne verujemo i nismo mi ti koji smo napali NATO pakt, nego je NATO pakt taj koji je napao srpski narod, ne samo u SRJ, nego i u Republici Srpskoj Krajini i u Republici Srpskoj. Takođe, nešto što se podmeće SRS jeste to da mi kad govorimo o tome da je NATO pakt jedna ofanzivna, agresivna, međunarodna vojna organizacija, koja nikakve suštinske veze nema sa duhom Povelje UN, onda nam se kaže– onda, vi napadate našu braću Grke, naše prijatelje Špance i sve ostale zemlje članice NATO, a koje nisu priznale nezavisnost KiM. Izvinite, ali to nije tačno. Pa, nisu Grci došli na ideju da bombarduju SRJ, niti su došli na ideju da bombarduju Republiku Srpsku ili Republiku Srpsku Krajinu. Sumnjam da je, baš, Špancima palo na pamet da 2001. godine izvrše okupaciju Avganistana. Sumnjam da, baš, Slovaci nemaju šta drugo da rade u svom životu, nego da čuvaju polja maka u Avganistanu, ali to su sve činjenice. Bio sam vrlo precizan i svi poslanici SRS su bili vrlo precizni kada su govorili o tome koja je uloga NATO u kriznim situacijama u svetu i na kriznim mestima. Pa, naravno, svima je jasno, maloj deci je jasno, da u jednom savezu kao što je NATO, SAD i Rumunija, recimo, apsolutno nisu ravnopravne i da se za sve pitaju Amerikanci. Idite u Grčku, nadam se da ste tamo letovali, pitajte bilo kog grčkog oficira sme li da ode u toalet da opere ruke, a da prethodno ne pita američkog oficira za vezu, da li to sme da učini ili ne. Onda nam se dođe ovde u Narodnu skupštinu i kaže – da, sada napadate Grke, napadate Rumune, Špance itd. Ne napadamo te zemlje, samo kažemo da su oni koji su kreirali agresiju na SRJ, na Republike Srpsku Krajinu, na Republike Srpsku, na Irak, na Avganistan, koji sada planiraju neko novo žarište, da su to pre svega SAD i Velika Britanija, pri tom uopšte nismo želeli ni na koji način da kažemo da nam je neprijatelj ceo američki narod ili da su nam neprijatelji svi građani Velike Britanije. Naravno da nisu, ali da rukovodstvo tih država tokom devedesetih godina, pa i sada, vodi jednu politiku koja je sve samo ne miroljubiva, koja je sve samo ne usklađena sa međunarodnim pravom, to je činjenica. Na kraju krajeva, ako su nam i SAD i Velika Britanija tako veliki prijatelji, kao što nam se ovde maločas reklo, kako to da od 200. godine ne naprave, ama, baš, nijedan potez koji je u interesu Srbije i srpskog naroda, tako veliki prijatelji, a ništa da učine za Srbiju? Kako to odjedanput da suHašim Tači, Haradinaj narko-dileri, ubice, siledžije, odjedanput, za te iste SAD i Veliku Britaniju borci za ljudska prava, za demokratiju, za slobodu? Njih primaju u zvanične posete, daju im se neka odlikovanja, politički legitimitet. Ceo srpski, državni, politički vojni i policijski vrh je isporučen Haškom tribunalu i onda se kaže – to su naši prijatelji, oni nam žele dobro. Izvinite, oni koju omogućuju trgovinu narkoticima iz Avganistana, do Srbije, do Južne Amerike, nisu prijatelji nikome, ni američkim građanima, ni britanskim, a pogotovo ne srpskim građanima. I, neka nas niko ne ubeđuje da stotine tona heroina i drugih opijata koji dolaze iz Avganistana mogu da dođu u Srbiju ili mogu da dođu u bilo koju drugu državu na svetu, a da za to znaju NATO trupe i NATO komanda u Avganistanu. Dakle, ovde je potpuno jasno, završiću da bi moje kolege mogle da kažu nešto o ovim tačkama dnevnog reda, apsolutno je jasno, kad god Vlada Srbije kaže – treba da učestvujemo u međunarodnim mirovnim operacijama pod UN, građani Republike Srbije, shvatite to kao jedan implicitni poziv da Srbija mora, zato što je to navodno imperativ vremena, da uđe u NATO. Ko pročita Rezoluciju 1244, ko se upozna sa inicijativom Ruske Federacije o potpisivanju ugovora o evropskoj bezbednosti, videće da to nije, jednostavno, tačno. [[Aplauz]]
Iskorišćeno je osamnaest minuta. Reč ima narodni poslanik Nikola Savić, a posle njega narodni poslanik Petar Jojić.
Dame i gospodo narodni poslanici, danas razmatramo Predlog odluke o učešću pripadnika Vojske Srbije i pripadnika Ministarstva unutrašnjih poslova u multinacionalnim operacijama u 2010. godini. Prilikom predlaganja ove odluke vi ste se pozvali na član 140. Ustava, kako biste dali određeni legitimitet ovoj oblasti, uz to se još pozivate i na Zakon o odbrani, odnosno na odredbe ovog zakona, u kojima se kaže da se odbrana zemlje ostvaruje i učešćem u multinacionalnim operacijama. U ovim uvodnim obrazloženjima još govorite i to da je obaveza svake države članice UN da svoje trupe šalje u misije koje se formiraju u okviru UN. I sada, ako formalno ovo gledamo ono što bismo mi ovde rekli u Skupštini ove odluke su formalno-pravno moguće, ali se sada postavlja jedno važno i jedno krucijalno pitanje – da li država Srbija i građani Srbije imaju koristi od jedne ovakve odluke? Mi u SRS smo duboko ubeđeni da država Srbija nema, ama baš, nikakve koristi od ovoga, naprotiv, da od ovoga trpimo samo određene štete, zato i nećemo podržati ovako nešto i suprotstavljamo se slanju naših trupa u misije koje se formiraju u 2010. godini. Ovaj parlament treba da donese odluku o slanju predstavnika Ministarstva odbrane u šest različitih misija i napomenuo sam već predstavnike Ministarstva unutrašnjih poslova u dve mirovne misije. Iz Predloga zakona se vidi da su za ove misije neophodna određena finansijska sredstva. I kada se pogledaju predlozi tih odluka, kada se uporede i saberu svi iznosi, ispada da se iz budžeta Republike Srbije mora izdvojiti nešto više od 300 miliona dinara, a s obzirom na to da znamo kakve su ekonomske prilike u Srbiji, velika ekonomska kriza, ova sredstva nisu baš ni tako mala. Lično smatram da su se ova sredstva mogla upotrebiti na mnogo bolji i korisniji način. Samo ću vas podsetiti da je pre nekoliko dana u jednom gradu na jugu Srbije, u Leskovcu, jedna žena umrla od gladi zato što je socijalna pomoć, koja je trebalo da joj stigne, zakasnila. Nažalost, voleo bih da je to jedini slučaj, ali se plašim da će takvih slučajeva biti još ili da ih već ima, samo što javnost ne zna za njih. Ove operacije u koje šaljemo svoje predstavnike počele su u različitom vremenskom periodu, pa je, recimo, prva operacija o kojoj je ovde reč počela još davne 1964. godine, kada je Rezolucijom Saveta bezbednosti UN doneta odluka da se uspostavi mir na liniji razdvajanja na Kipru između Grka i Turaka. Imamo, uslovno rečeno, i najmlađu operaciju, a odluka je doneta 2007. godine o slanju snaga u Republiku Čad i Centralnoafričku Republiku. Kada se u predlozima odluka govori o razlozima za donošenje ovakvih odluka, onda se kaže da misija daje, slušajte pažljivo – aktivan doprinos izgradnji povoljnog bezbednosnog okruženja. Koliko znam geografiju, nijedna od ovih zemalja ne predstavlja ni bliže, čak, ni šire okruženje Republike Srbije, tako da je po meni ovo obrazloženje apsolutno nelogično i kontradiktorno. Bezbednosno okruženje o kome ovde govorite doživljavam i cenim na jedan drugi način, pre svega po tome koliko je naša vojska sposobna i koliko predstavlja jedan respektabilni faktor u odnosu na naše stvarno okruženje, na naše susede, i u odnosu na one koji su nam zauzeli i zaposeli deo teritorije, naravno, radi se o teritoriji Kosova. Nažalost, svi dobro znamo, to znaju i građani Srbije, kakva nam je danas vojska i sa vojskom koju danas imamo niko nas niti ceni, niti uvažava. Znamo ko je glavni krivac za to što nam je vojska ovakva. To je ova aktuelna vlast, doduše, moram da budem iskren, i sve vlasti od 2000. godine naovamo radile su na tome da se uruši i uništi naša vojska, da se sistem odbrane sroza na najniže moguće grane i, nažalost, u tome ste i uspeli. Naravno, koncepcija ove Dosovske vlade i Dosovske većine jeste – mi ćemo diplomatijom, diplomatskim sredstvima rešavati stari, jednom diplomatskom ofanzivom sve ćemo rešiti, dosta je bilo sukoba itd. A, tu vašu diplomatsku ofanzivu, te vaše diplomatske napore i te vaše diplomatske uspehe imali smo prilike da vidimo juče u Briselu, kada je jedan od ministara u Vladi bio prisutan, vezano za neke odluke koje se tiču našeg pristupanja EU. Sve ove misije o kojima govorimo ovde, u suštini, imaju isti cilj, samo su im zadaci različiti i sa različitim zadacima nastupaju. Pa, tako, recimo, imamo u jednom slučaju, da misija ima zadatak uspostavljanje vladavine prava i to, recimo, u Libanu. U drugom slučaju je to sprečavanje ilegalne trgovine i implementacija mirovnog sporazuma. U trećem slučaju je to vazdušna evakuacija povređenih i obolelih pripadnika misije. U četvrtom slučaju je to kontrola popisa stanovništva i priprema za predstojeće izbore. To se odnosi na Obalu Slonovače i tako dalje, da ne nabrajam sve više. Sada, kad smo ovde kod priprema za predstojeće izbore u Obali slonovače, ne vidim zbog čega se ovde šalju pripadnici i predstavnici naših oružanih snaga. Imamo mi ''Cesid'', imamo i ''Otpor'', oni su odlučno obučeni i za izbore koji su se obavljali u našoj zemlji i za izbore u nekim drugim zemljama. Ne vidim ovde gospodina Milivojevića, on to najbolje zna. Izvinjavam se, Srđan Milivojević to najbolje zna i, naravno, za ovu misiju, pomoć oko izbora, dakle, tu bi mnogo bolje posao odradio ''Cesid'' i ''Otpor'' pogotovo. To nas ne bi ništa koštalo, jer znamo ko finansira te organizacije. Onda se dalje u odlukama navodi i ocena i procena stanja bezbednosne situacije po određenim zemljama i uglavnom se kaže da je situacija stabilna, osim situacije na Haitiju, gde se, iz razumljivih razloga, zbog razornog zemljotresa, ne može govoriti o stabilnoj situaciji. Postavljam onda jedno pitanje, ako je situacija zaista tako stabilna, onda čemu slanje trupa u te misije? Recimo, situacija na Kipru stabilna, tako je ocenjujete, a već više od 46 godina međunarodne trupe se nalaze tamo. Da je ta situacija toliko stabilna, pa, za tih 46 godina i nešto više, valjda bi prestala potreba za slanjem tih trupa. Ono što hoću da kažem i da podvučem jeste, da su naši ljudi koji se šalju u ove misije u sastavu kontingenata drugih zemalja, kao što su Norveška, Italija, Poljska, Španija, Mađarska i t ako dalje. Postavljam pitanje, evo, ovde prisutnom ministru, ako ste već namerni i ako imate nameru da šaljete naše ljude u mirovne misije, mislim da bi bilo mnogo bolje da umesto ovih šest, odnosno osam misija, gde su naši ljudi, po nekolicina njih rascepkani u određenim kontingentima, formirate jedan srpski kontingent sa našim pripadnicima i pošaljete ga u jednu od ovih zemalja ili u neku zemlju gde za tim ima takve potrebe. Ili, recimo, da naše ljude ili našu misiju šaljete u okviru Centra za vanredne situacije koji je u fazi formiranja u Nišu. Znate, taj centar se formira i već se radi o tome na osnovu odluke koju su potpisali predstavnici srpske i ruske strane i, kada vam treba za neke izbore i za neke političke poene, vi taj centar pominjete, a evo idealne prilike da ovaj centar promovišete na taj način i da šaljete ljude iz tog centra u te misije. A ovako, nekolicina ljudi u sastavu jednog kontingenta, nekolicina ljudi u sastavu drugog kontingenta, to su sve tuđi kontingenti i, bukvalno, na taj način, niko ozbiljan to ne shvata na pravi način, a praktično, idemo tamo kao neke prišipetlje ili ne znam kako. Jednostavno, po meni, ovakvo slanje je samo omalovažavanje, pre svega, i pripadnika naše vojske koja ima slavnu tradiciju i, naravno, naše države. Da završim, pitam gospodina Šutanovca – da li ima i koliko ima predstavnika oružanih snaga, dakle, Ministarstva odbrane, pa i policije, u ovim misijama iz redova onih ljudi koji su direktno učestvovali na Kosovu u suprotstavljanju NATO agresoru? Hvala. [[Aplauz]]
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je jedanaest minuta i 20 sekundi. Reč ima ministar odbrane Dragan Šutanovac.
Uvaženi poslaniče Saviću, odavno nisam čuo ovakvu sadržajnu diskusiju u parlamentu Srbije. To što ste vi ovde izgovorili za sedam godina koliko sam bio poslanik, nisam imao prilike da čujem, zaista. Rekli ste za naše vojnike da su prišipetlje, do toga da ste rekli da grčki vojnik ne može da ode u toalet ako ne pita američkog oficira. Ali, nije to ništa, rekli ste još jednu goru stvar, a to je, da nas niko ne ceni, niti uvažava. Moguće da je tako, ako ste mislili na vas. Ali, ako ste mislili na Vojsku Srbije, na Ministarstvo odbrane Republike Srbije, reći ću vam da smo u protekle tri godine potpisali 17 sporazuma o saradnji u oblasti odbrane. U Srbiji je po prvi put u istoriji bio ministar odbrane Kine. Za koji mesec dolazi načelnik Generalštaba Ruske federacije, bio je po prvi put načelnik Generalštaba američke vojske. Koliko u ponedeljak, putujem u Libiju sa delegacijom. Takođe, u avgustu mesecu, putujemo u Kinu. Posle 25 godina, imao sam priliku da predvodim delegaciju Ministarstva odbrane u poseti SAD. A prilikom posete Kini, u kojoj sam bio sa delegacijom 2008. godine, primio nas je potpredsednik Kine, gospodin Ši Đinpeng. Teško da vi možete da razumete naš međunarodni položaj, jer način na koji govorite o našoj vojsci kao ''prišipetljama'', govori da niste svesni same težine reči koja se govori u parlamentu ili želite da nanesete zlo, što je još gore, ljudi koji imaju hrabrosti, želje i volje, znanja, koji su obučeni da idu u mirovne misije, oni su u potpunom ubeđenju da idu u mirovnu misiju da štite i vaše interese, interese vaše dece, interese naše dece, interese budućnosti ove cele zemlje. Ne znam, zaista, da li je tolika moralna hipokrizija ovde da možemo one koji su spremni da svoj život žrtvuju za odbranu zemlje nazivamo ''prišipetljama'', ali još manje mogu da shvatim da se nipodaštava to prema onima kojima u 21. veku nije neophodna pomoć. Malopre ste govorili nadahnuto, za mene iznenađujuće, ali nijednog momenta ne kažete da su u tim mirovnim misijama gotovo sve zemlje normalnog razvijenog sveta. Govorite o aktivnostima NATO, govorite o heroinu, kokainu, govorite o svemu i svačemu, a ne kažete da su tamo u mirovnim misijama i Kinezi i Rusi. Da li su i oni isto ti koji žele da se učlane u NATO, kao što kažete da mi želimo? Da li i oni imaju neke skrivene namere koje ćete vi ovde da nam razotkrijete govoreći da imate podatke ruske tajne službe, koje ćete nama staviti na uvid? Zamislite, podaci ruske tajne službe koje ćete vi nama staviti na uvid?! I građani Srbije pomisle da toga ima u parlamentu koji treba da bude najviše zakonodavno telo i gde treba da sede ozbiljni ljudi koji razgovaraju o ozbiljnim stvarima. Mirovne misije prevazilaze samo vojni karakter. Mirovne misije imaju jednu specifičnu političku težinu koja je na međunarodnom planu takva, da kažem, da sve zemlje sveta učestvuju u njima. Mirovne misije imaju jednu veoma izraženu ličnu i emotivnu stvar. Pripadnici mirovnih misija se na dobrovoljnoj bazi opredeljuju da štite interes naše zemlje van granice svoje zemlje. Verujem da je to teško koliko, kada neko koji ima posao u Srbiji i mora da ostavi porodicu u Srbiji, pa makar otišao kao gastarbajter na šest meseci u inostranstvo, a zamislite kako je to kada odete u neki Čad, gde je temperatura od 50 stepeni, a onda vam, neki, poslanik Savić kaže da ste vi ''prišipetlja''. U najmanju ruku, to je uvredljivo. Nemam razumevanja zbog čega se ovde na ovaj način vodi diskusija, ali vam kažem da niko neće otići u mirovnu misiju ko nije obučen, ko nije pripremljen, ko nema sertifikovan odnos prema mirovnim misijama, ko ne poznaje jezike, ko nije utreniran, uvežban i ko se ne javi dobrovoljno. Izražavam duboko poštovanja prema svima njima i veoma sam srećan i zadovoljan što postoje ljudi koji su svesni da za interese cele države treba da štite naše interese van granica naše zemlje, ali, takođe, morate znati svakog momenta da su sve te mirovne misije izuzetno teške i naporne, i da oni svoj život rizikuju samim prisustvom na terenu. Molim vas, ako imate problem sa političkom opcijom koju ja predvodim i sa Vladom da usmerite tu nervozu i te negativne energije ka nama, a ne da vređate ljude koji nose uniformu časno i koji su se zakleli ovoj otadžbini da će da je brane. [[Aplauz]]
Pravo na repliku, narodni poslanik Nikola Savić.
Gospodine Šutanovac, nisam ''neki'' poslanik Savić, nego, poslanik koji je, makar formalno ravan sa svih 250 poslanika u ovoj Skupštini. Prema vama se barem kao ličnosti nisam obraćao u negativnom kontekstu. Očigledno, niste razumeli ono o čemu sam govorio: rekao sam –bolje bi bilo, kada već imate nameru i kada ste poslali kontingente, da ste umesto ovih šest misija formirali jedan kontingent pod srpskim imenom, pod srpskom zastavom, pod zastavom države Srbije i da se na taj način promoviše naša zemlja, a vi ste, praktično, u ovih šest ili osam misija u timove, podtimove, pročitajte tamo predloge odluke, biće deo podtima, ne čak deo tima, nego podtima i kada sam to rekao mislio sam na to ali sam pre toga ogradio i rekao da srpska vojska ima stalne tradicije. Kada sam rekao da nas niko ne ceni nisam mislio tu na Kinu, Kina je naš istorijski prijatelj, nisam mislio ni na Rusiju, to je naš tradicionalni prijatelj, ali, evo, danas ili juče, ne znam tačno, gost predsednika Srbije je Sulejman Tihić oficijelni predstavnik politike BiH, a sećate se samo pre godinu ili pre godinu i po dana šta je govorio o Srbiji, o Vojsci Srbije, Vlado Komšić član predstavništva BiH. Na to sam mislio. Hvala.
Reč ima ministar odbrane Dragan Šutanovac.
Mogu da prihvatim zaista kao smisleno mišljenje da li je pitanje da treba da odemo u jednu mirovnu misiju sa šest puta više ljudi ili u šest sa manje, međutim to je nešto što mi ne definišemo. Znači, nama se iskažu potrebe i, konkretno, za kiparsku misiju mi smo spremni da participiramo u većem broju, ali, naprosto, nama kažu da je potreba tolika i da u toj meri treba da participiramo. Krenuli smo pre osam godina. Kasnimo za svetom, ali pokušavamo da se prilagodimo i da stignemo. Ono što vi sada pokušavate da mi objasnite ovde, a to je, da treba da se vežemo za neke izjave od pre dve godine, četiri godine, šest godina – sama činjenica da je gospodin Tihić danas došao u Beograd i da razgovara sa predsednikom Srbije jeste pozitivna. Razumem da politička platforma može da bude na sukobima, na negacijama, na promociji jednog pesimizma, na antievropeizmu, na antinatou, ali ne mogu da razumem da politika može da bude protiv sporazuma. Sporazum o saradnji, da li postoji nešto blagotvornije što neko može da potpiše u ime porodice, države, svojih prijatelja, Vlade? Gospodine Saviću, niste vi ''neki'' poslanik. Ali taj čovek u mirovnoj misiji kada sluša radio i kaže – ko je taj tamo, taj Savić koji to kaže? ''Neki'' poslanik. Verujte mi, za njega niste ni više ni manje, kao što je on za vas ''prišipetlja'', vi za njega niste ''ni više ni manje''. Međutim, mislim da imamo veliki napredak. Razgovaramo tako da participiramo u misijama UN. U vremenu kada ste vi odlučivali o sudbini ove zemlje mi smo bili izbačeni iz UN. Zaboravili ste to? Danas imate komentar da li je to NATO, nije NATO. Ali, mi smo politički evoluirali u vremenu od kako niste na vlasti. Članica smo UN. Raspravljamo ozbiljno oko našeg učešća i participaciji u globalnom miru. Shvatam ja da je to za vas bilo nezamislivo, zato što ste bili prokuženi iz celog sveta, a iz UN nisu mogli da vas izbace samo neprijatelji. Svi su rekli – vi niste za UN. Samim tim što smo došli u situaciju da danas razgovaramo kao partner, ne kao korisnik, kao kontributor bezbednosti u svetu, to je ogroman iskorak. Verujte mi, to je dobro i za vas, ma koliko se vama činilo da nije dobro. To je dobro i blagotvorno i za vas i za vašu decu. [[Aplauz]]
Narodni poslanik Aleksandar Martinović, pravo na repliku.
Dame i gospodo narodni poslanici, zaista ne razumem zašto vi, gospođo Čomić, dozvoljavate ovakav ton u Narodnoj skupštini i zašto dozvoljavate da se vređaju narodni poslanici koji imaju suprotan stav od gospodina ministra?
Narodni poslaniče, nije izrečena nijedna uvreda. Molim vas da pokušamo zajedno da sasvim nepristrasno slušamo šta se govori. Mogu da vam ponovim, ako hoćete da vam obrazložim i molim vas da se uzdržite od optuživanja da se ovde dozvoljava vređanje narodnih poslanika. Narodni poslanik Nikola Savić je izrekao kvalifikacije o pripadnicima Vojske Jugoslavije. Narodni poslanik Nikola Savić je izrekao kvalifikacije o zemljama i državama koje učestvuju u mirovnim misijama i narodni poslanik nije prekidan nijednom dok je izricao svoje kvalifikacije. Ministar odbrane Dragan Šutanovac odgovorio je narodnom poslaniku da je izvređao pripadnike Vojske Jugoslavije, što nije uvreda narodnog poslanika, nego komentar sadržaja onoga što je narodni poslanik govorio. Naveo je kao predlagač Vlade koje sve zemlje učestvuju u mirovnim misijama i podsetio na značaj mirovnih misija onako kako ih vidi kao predlagač. Nakon toga je narodni poslanik Nikola Savić dobio pravo na repliku i to je bio jedini deo međusobne razmene mišljenja kada je narodni poslanik Nikola Savić bio na ivici da prekrši Poslovnik Narodne skupštine ida se na neprimeren način izrazi o susedima Srbije. Pa vas molim da budete pažljivi kada merite težinu javne reči ili optužbe koju upućujete meni ili bilo kom drugom ko je učesnik na sednici. Izvolite, nastavite.
Dragi građani Srbije, ministar odbrane je rekao – šta će sada da pomisli tamo ''neki'' naš vojnik u Čadu kada čuje preko radija da tamo ''neki'' poslanik Savić kaže ovo ili ono. Zamislite, građani Srbije, šta će da kaže taj isti vojnik u Čadu kada čuje da tamo ''neki'' ministar odbrane njega šalje u Čad, a malo, malo, padaju mu avioni u Srbiji. Dvoje ljudi se udavilo u Trgovištu i niko nije reagovao ... [[isključen mikrofon]]
Narodni poslaniče, podsećam vas šta znači pravo na repliku. Pravo na repliku znači da imate pravo po Poslovniku da pojasnite stav koji je izrekao drugi učesnik na sednici ili da ste uvređeni, pa imate pravo na odbranu. Ovo što sada činite je zloupotreba prava na repliku. Upozoravam vas da to ne činite pošto je to po članovima Poslovnika koji nas obavezuje na međusobno ophođenje zabranjeno. Imate pravo na repliku u odnosu na ono što je ministar koji je izlagao izazvao kod vas kao zahtev za pravo na repliku.
Dobro, gospođo Čomić, pošto je bilo reči o gospodinu Sulejmanu Tihiću u BiH, ako dozvolite, gospodin Šutanovac je ministar u Vladi koja je pre nekoliko dana uputila podnesak sudu u Londonu u postupku izručenja Ejupa Ganića Republici Srbiji, u kome se priznaje da je u BiH pre 19. maja ... [[isključen mikrofon.]]
Narodni poslaniče, ni sadržaj trenutnog vašeg izlaganja nema veze sa ... Molim vas da ne dobacujete. Ako mislite da je pravo na slobodnu reč istovremeno i pravo na zloupotrebu slobodne reči, onda, imamo problem u razumevanju šta je čije pravo i dokle dopire čija sloboda u zloupotrebi Poslovnika Narodne skupštine. Zahvaljujem, narodni poslaniče. Reč ima narodni poslanik Petar Jojić, posle njega narodni poslanik Ljubiša Petković, on poslednji prijavljeni govornik. Ukupno vreme na raspolaganju je 16 minuta i 20 sekundi.
Koliko ima vremena, molim vas?
Narodni poslaniče, upravo sam kazala!
Ponovite, nisam čuo, molim vas!
Imate još 16 minuta i 20 sekundi.
Gospođo predsedniče, gospodine ministre, nijedan ministar iz Vlade Republike Srbije otkako sam poslanik nije se ovako poneo prema narodnim poslanicima. Ovo je vaša tema. Bili ste narodni poslanik, ali nikada niste ovako nastupali dok niste došli na vlast kao ministar. Molim vas, poznajem bezbroj ministara iz vaše stranke ali se nikad nijedan ministar ovako nije odnosio prema narodnim poslanicima, da ih je ponižavao, vređao i šikanirao.
Narodni poslaniče, u obavezi ste da slušate ako predsedavajući ima obavezu da se stara o dnevnom redu. Narodni poslaniče, da je bilo koji učesnik sednice vređao, omalovažavao kršio članove Poslovnika Narodne skupštine bio bi upozoren, bilo bi mu objašnjeno zašto je upozoren i bio bi kažnjen opomenom. Pošto se to nije dogodilo, molim vas da ne dovodite u zabludu javnost i da ne obmanjujete narodne poslanike koji su prisutni u sali, sve vreme, da ne omalovažavate ovu sednicu i Narodnu skupštinu izricanjem neistina. Takođe, molim vas da ne dobacujete. Nijedan poslanik koji je bio podsećan na odredbe Poslovnika nije bio bez ukupnog vremena koje mu je na raspolaganju. Tako, da, ne morate da me podsećate, vi se prijavite i dobijete reč i nikad vam neće biti umanjeno ukupno vreme koje je po Poslovniku namenjeno za izlaganje. Izvolite.
Dakle, građani Srbije, kao što vidite, iz Predloga odluke, koju je Vlada Republike Srbije dostavila ovoj uvaženoj skupštini, koja se odnosi na učešće pripadnika vojske u multinacionalnim operacijama u 2010. godini vidim da tu ima dosta problema. Kao narodni poslanik, a verujem da veliki broj poslanika može da oceni ovakav način dijaloga u Narodnoj skupštini i da svoj sud da – da li je ovo potrebno ili nije potrebno Srbiji. Prema tome, mi treba da idemo u Kongo, u Liberiju, Obalu Slonovače, Čad Centralnoafričku Republiku, Republiku Liban i Kipar. Postavljam pitanje gospodinu ministru – zašto mi ne dajemo kompletnu jedinicu, koja će biti pod našom komandom, u mirovne snage, pa, makar ona bila i jačine voda? Vaše obrazloženje koje ste malopre dali u odgovoru na diskusiju gospodina Savića mislim da nije uverljivo. Za određenu zemlju treba poslati jednu jedinicu, rekao sam, makar ona bila u jačini jednog voda. Čak i Crna Gora, gospodine ministre, verovatno znate, ima izdvojenu spremnu jedinicu, ranga čete, kao celina, koju će po vodovima slati u Avganistan, ali sa svojim ljudstvom i svojom komandom, pa, nije važno, makar komandovao vod jedan. Postavlja se pitanje – da li će naš pripadnik, koji tamo učestvuje, smeti da istakne srpsku zastavu i da ponese srpski simbol, da li neće za to biti kažnjen? Nemojte me ubeđivati, i vi ćete verovatno posle ovog da dajete replike u nedogled koje su po meni bespotrebne. Zašto degradiramo činove srpske vojske, te pojedinačno šaljemo pojedince ili grupe oficira u sastav drugih jedinica drugih država, neće se tu u stvari poštovati naš čin kapetana ili majora, već će on morati da poštuje zvanje i znanje nekog instruktora iz te zemlje. To će se desiti i našoj policiji, ona je vrlo sposobna policija, ali, u ovoj državi policija ima pune ruke posla. Ovako nešto je nedopustivo usled naše nepromišljenosti, kako neke zemlje primenjuju neke standarde, a u našoj bližoj prošlosti vi znate da smo imali instruktore koji su čak šamarali pukovnike i generale, a da ih sada ne bih nabrajao, to je verovatno poznato. Gospodine ministre, dajte odgovor na pitanje građanima Srbije i oficirima i podoficirima, i rezervistima i aktivnim licima, kako se vrši obuka pripadnika Vojske koji učestvuju i koji će učestvovati u mirovnim operacijama. Postavljam pitanje, koja će to biti obuka ovog ljudstva? Šta da čuvaju? Kako da se bore protiv šverca, nedozvoljene trgovine u pojedinim zemljama u koje treba da idu? Po kom će nastavnom planu i programu, ovo je pitanje broj jedan, na koje izbegavate da odgovorite, ova obuka biti obavljena? Dajte narodnim poslanicima program, evo, gospodine ministre dajte taj jedan program pred narodne poslanike, da se narodni poslanici uvere, po kom programu sada treba ti naši pripadnici da se obučavaju. Koje sadašnje znanje ovih ljudi možemo da primenimo u mirovnim misijama u zemlje gde idu? Šta treba tamo da rade? Da štite režim i vlast u nekim zemljama, ali, negde i na brutalan način. Da umiruju domoroce, starosedeoce, da se bore protiv verskih fanatika, da čuvaju prirodna bogatstva, izvorišta nafte, da čuvaju polja narkotika, da se bore protiv šverca i nedozvoljene trgovine, da štite telom, tamo, gde idu. Pitam, jesu li ti naši vojnici spremni na to? Jesmo li za to obučeni? Ministar odbrane je nedavno rekao, a ovo je jako važno da znate, gospodo poslanici, građani Srbije – sa njihovim prisustvom u mirovnim misijama mi povisujemo borbenu gotovost naše vojske i oružanih snaga. E, ako je to tako, kažem vam, od srpske vojske nema ništa! Zna se u istoriji kako se srpska vojska pripremala i obučavala, da ne ponavljam. Malo pročitajte istoriju i videćete šta je srpska vojska u istoriji radila, kako je sačuvala državu, kako se branila 1912, 1914, 1918., pa, i 1941-1945. godine, pa i u ovom poslednjem ratu koji je bio na ovim prostorima. Vi znate da su kod nas nikle brojne agencije koje se bave raznim obezbeđenjima, raznim praćenjima, raznim špekulacijama, ali, ko radi u tim agencijama, o tome bi trebalo povesti računa. Postavljam pitanje i tražim odgovor, da li je neki naš visoki funkcioner, gospodine ministre, a posebno vi, kao ministar odbrane, ili šef države, posetio naše civilne mirovne snage i u kojoj zemlji?! A, ja tvrdim niko i nigde! Ali, pogledajte, gospodine ministre, na Kosovu i Metohiji, pa, videćete da nema šefa države i najvišeg državnog činovnika da nije posetio vojnike na Kosovu i Metohiji, od Sarkozija pa nadalje. Ovo govorim kako su naši vojnici cenjeni u mirovnim misijama, to je jedna, da kažem, neprihvatljiva politika. Takođe, postavio bih pitanje, da se ministar izjasni o boravku naših vojnika u mirovnim snagama, kao i gde se nalaze izveštaji od 1945. godine do današnjih dana? Da li se još uvek nalaze, a svi ti izveštaji su dolazili kod državnih sekretar za narodnu odbranu, a kasnije potonjih ministara odbrane, kao i da li su lagerovani u depou u ministarstvima ili u Šupljoj Steni, tamo gde se čuva ova arhiva? Dame i gospodo, što se tiče finansijske podrške oružanim snagama ona je nedovoljna. Gospodine ministre, vi ne možete da podignete borbenu gotovost sa sredstvima koja ste dobili na raspolaganje, kad su u pitanju vojne snage. Zašto bismo mi 201 milion bacili sada da nam ide nekoliko pripadnika u mirovne snage i da potrošimo tih 201 milion, kada su ta sredstva i te kako potrebna za potrebe vojske u Srbiji. Gospodine ministre, preko 500 značajnih objekata veoma važnih u Srbiji postoji, a što se ti vojni objekti ne prodaju, pa da se obezbede stanovi i plate vojnim licima, da se izvrši reforma vojske i da se na taj način znatno podigne borbena gotovost naše vojske? Prema tome, dajmo mi da pogledamo ono šta se radi u ovoj državi i da mi u našoj državi obučimo našu vojsku za naše potrebe. Naša vojska treba da se izvuče iz ovih gubitničkih mentaliteta. Vi to dobro znate šta je bilo u poslednjim decenijama, kako nam je vojska, je l' te prošla. Gospodine ministre, to su pitanja na koja bi trebalo da date odgovor, a sa druge strane, ne da mi držite sada predavanja. Izvinjavam se, nisam na to mislio, ali, kratka i jasna pitanja, da vidimo: kako nam vojska živi i radi, kako je ona danas obezbeđena materijalno-finansijski i kako je borbeno osposobljena? Jer, na primer, i sami ste rekli, kako je došlo do pada onog aviona u jezero, nedaleko od Kragujevca i Knića, videli ste kako se taj avion vadio, a videli ste da nam vojska nema ni gumeni čamac da u Zaječaru pruži pomoć onim građanima, koja im je bila potrebna. I sami ste rekli da nam borbena gotovost u vazduhoplovstvu nije na odgovarajućem nivou, ali, videli ste šta rade Rumuni, koje avione kupuju i obezbeđuju za borbenu gotovost. Izvinjavam se ako sam mome kolegi uzeo koji minut više. Hvala vam. Ovo su moja zapažanja. Žao mi je što nema više vremena, mogli bismo o ovoj temi malo više da govorimo. Sa druge strane, gospodine ministre, nemojte nas više ovako omalovažavati. Osećao sam se vrlo neugodno dok ste vi davali vaše odgovore. I nemojte poslanike toliko da potcenjujete jer ni jedan ministar iz Vlade, pa i vaše partije, nikad nije došao da ovako omalovažava narodne poslanike. Hvala vam.
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je deset minuta i 40 sekundi. Na raspolaganju je šest minuta. Reč ima narodni poslanik Ljubiša Petković. Izvolite. On je poslednji prijavljeni govornik.
Dame i gospodo narodni poslanici, građani Srbije, SRS se oštro protivi upućivanju Vojske Srbije u bilo koje mirovne misije u kojima učestvuju, u kojima dominiraju i u kojima komanduju SAD i snage NATO pakta. Bilo bi više nego korisno kada bi nam gospodin ministar preveo šta znači reč "mirovna misija" u sadašnjim okolnostima. Da li bi Vojska Srbije u sastavu mirovnih snaga trebalo da učestvuje u razgraničenju sukobljenih strana i da na taj način spreči oružani sukob ili bi joj prevashodni cilj bio da učestvuje u agresiji na neke nama prijateljske zemlje, pod komandom NATO pakta i Amerike? Koliko je meni poznato, SFRJ, kao vojno neutralna zemlja, svojevremeno je učestvovala u nekim mirovnim misija, ali te misije su bile u nadležnosti UN. Danas to više nije slučaj. Da bih vam dokazao tvrdnje koje idu u prilog ovoj tezi, navešću vam primer KiM. Na dan potpisivanja vojnotehničkog sporazuma u Kumanovu, kao jedan od potpisnika, britanski general Džekson izjavio je da Sporazum stvara uslove za prekid bombardovanje i raspoređivanje mirovnih snaga na Kosovu. Ove godine, 21. maja, generalni sekretar NATO Rasmunsen izjavio je u Skupštini da NATO smanjuje snage na Kosovu. Mene sada interesuje – da li su na Kosovu i Metohiji bile mirovne snage ili NATO, prvo kao agresor nad srpskim narodom, a posle vojnotehničkog Sporazuma u Kumanovu NATO kao spasilac srpskog naroda? O kakvim mirovnim misijama i učešću Vojske Srbije u tim misijama govorimo ako su SAD i NATO izvršili agresiju nad SRJ, bez odluke Saveta bezbednosti UN? Čini li vam se da su ovim činom SAD i NATO potvrdili da ne poštuju odluke UN, ali kada njima nešto ide u prilog, veoma vešto se kriju iza nekih odluka, a posebno odluke o upućivanju mirovnih snaga na prostore gde su izazvali rat, gde su ostavili stravične posledice, sa nekoliko hiljada žrtava, razorene gradove i infrastrukturu, gde bi da opet budu dominantni u navodnim mirovnim misijama, kao, tobožnji, spasioci? SRS smatra da NATO nikada nije bio u funkciji smirivanja stanja i razdvajanja sukobljenih strana, već, naprotiv, gotovo svi ratovi posle Drugog svetskog rata izazvali su i vodili SAD i NATO pakt. Uz opštepoznatu činjenicu da su SAD od kraja Drugog svetskog rata do današnjeg dana vodile ukupno 13 ratova, s pravom se postavlja pitanje da li SAD i NATO treba da učestvuju u mirovnim misijama. Osim toga, u ne tako davna vremena mirovne misije gotovo i da nisu bile naoružane i predstavljale su tampon zonu između sukobljenih strana, kako bi sprečile da dođe do oružanog sukoba. Danas stvari stoje sasvim drugačije. SAD i NATO prvo izvrše agresiju na neku državu i započnu rat, uglavnom sa plaćenicima iz drugih država, a onda se isti pojavljuju u navodnim mirovnim misijama, naoružani do zuba, uključujući čak i upotrebljavajući tenkove i borbenu avijaciju. To nisu mirovne misije, gospodine ministre! SRS ne može da zamisli da srpski vojnik bude rame uz rame sa okupatorskim britanskim i američkim vojnikom, a pogotovo da mu komanduje Amerikanac. SRS nema ništa protiv učešća Srbije u mirovnim misijama u sastavu nama prijateljskih država, na primer u Južnoj Osetiji, gde bi SRS, čak, bila spremna da na zahtev Ruske Federacije uputi i dobrovoljce. Ali, upućivanje srpske vojske da gine i ratuje zarad tuđih interesa, a pogotovo Amerike koja je najčešći krivac za raspad Jugoslavije; američko učešće u operaciji "Oluja", u napadu na Srbe u Republici Srpskoj Krajini, bombardovanje srpskih položaja u Republici Srpskoj, doturanje oružja muslimanima u vreme embarga, bombardovanje Srbije i okupiranje delova njene teritorije čije se trupe i dan-danas nalaze na KiM, pravi je cinizam jedne države, njene vojske i direktno priznavanje nezavisnosti KiM. Dame i gospodo, nadam se da vam je poznata činjenica šta su sve Amerika i NATO u poslednjih deset godina činili kako bi smanjili vojni potencijal i sposobnost Vojske Srbije u odbrani teritorijalnog integriteta. Oni danas traže da ta osakaćena vojska bude topovsko meso i glineni golubovi za… [[Aplauz]]
Narodni poslaniče, vreme koje je na raspolaganju vašoj poslaničkoj grupi je iskorišćeno. Zahvaljujem. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, a pre zaključivanja zajedničkog jedinstvenog pretresa, pitam, da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa? (Da) Reč ima narodna poslanica Marina Raguš, ovlašćena predstavnica Poslaničke grupe SRS.
Gospođo Čomić, gospodine Šutanovac, dame i gospodo, čini mi se da smo danas imali prilike da čujemo, zaista nervozno izlaganje ministra vojnog i mislim da za to očigledno postoje opravdani razlozi, za koje, najverovatnije, samo on zna. Ukoliko govorimo o parlamentarnoj kulturi, gospodine Šutanovac, od skore prošlosti, znate, možda bismo mi, tu ste u pravu, tu se slažem sa vama, trebalo da raspustimo ovaj parlament i da pustimo vama da nesmetano vladate. Dakle, meni, iskreno da vam kažem, uopšte nije jasno odakle vama takva vrsta smelosti da na taj način, koristeći stilske figure prepoznatljive za određene beogradske krugove, omalovažavate nekoga ko trenutno, prema majskim izborima, predstavlja određenu grupu naroda.
Narodna poslanice, podsećam vas da je predsedavajući u obavezi da u slučaju omalovažavanja, vređanja ili kršenja pravila ophođenja, na osnovu članova Poslovnika Narodne skupštine, izrekne upozorenje, odnosno da izrekne kaznenu meru. Tako, da, ako nemate u vidu kršenje Poslovnika, molim vas da ne iznosite neistine za vreme svog izlaganja. Da je bilo ko od učesnika na sednici imao izlaganje kakvo vi sad opisujete moja bi dužnost bila da ga ili upozorim ili opomenem, što nije bio slučaj. Onda vas molim da ne dovodite u zabludu javnost u Srbiji, izmišljajući izlaganja koja se nisu dogodila.
Meni je u potpunosti jasno, gospođo Čomić, zašto ovakav stil danas. Meni je, zaista jasno. Samo hoću da ostane zabeleženo za neke druge parlamentarne sastave kakvo je vreme u kojem mi svi radimo. Ukoliko vi komentarišete moj politički stav i moj stil koji vama ne može da …
Narodna poslanice ne radi se o političkom stavu.
Mogu i kući da idem.
Molim vas da me saslušate. Ne komentarišem političke stavove poslanika, nijednog! Radi se o tome da izričete tvrdnje da je Poslovnik prekršen i da nije vođeno računa o redu na sednici. Pogledajte stenogram. Razumem da sve nas kada imamo izlaganje ponese želja da kažemo nešto što ne mislimo, samo da bi zvučalo dobro. Dakle, intervenišem i podsećam samo kada se krši Poslovnik. Vi ste izneli tvrdnje koje su neistinite i zamolila sam vas da to ne činite. Ništa više i ništa manje. Pravo na politički stav ima svako. Samo se prijavite i dobićete reč.
Hvala najlepše. Recite mi kada je SNS učestvovala na izborima? Tu možemo da završimo svaku parlamentarnu debatu. Kada? U maju 2008. godine? Gospođo Čomić …
Narodna poslanice, sada vas upozoravam …
Ne znate šta hoću da kažem.
Upozoravam vas na vašu obavezu poštovanja odredbi Poslovnika Narodne skupštine. Svejedno, kao što je obaveza i meni i vama. Molim vas da se kao ovlašćena predstavnica Poslaničke grupe SRS svojim izlaganjem osvrnete na temu dnevnog reda. To smo u obavezi svi.
Ukoliko mi dopustite, to i hoću. Upravo sada komentarišete nešto što je moj osećaj i nešto što je moj stil. Na to imam pravo, a verujte, biću u temi, ukoliko mi dozvolite. Dakle, ono što bi možda trebalo da bude vrlo velika zamerka mom ličnom stilu je, i sledeća činjenica, da ovaj parlament prikazuje stanje koje se nije desilo u maju 2008. godine i to može da bude razlog za isključenje iz dalje rasprave. Dopustite, to je moj stil. Sada ću da uvežem to i sa temom. Kada govorimo o vojnim misijama u ovom parlamentu, koji reflektuje potpuno pravno političko nasilje, jer odslikava situaciju koja se nije desila na parlamentarnim izborima maja 2008. godine, svaka diskusija i tu se sa gospodinom Šutanovcem potpuno slažem, biva besmislena. Sada zamislite situaciju kada poslanik sebi daje pravo da vrši ono što po Ustavu ima pravo, a to je nadzor rada izvršne vlasti. Za uzvrat dobije određene kvalifikacije koje, čini mi se, ne postoje. Možemo određene stavove da branimo sa manje ili više uspeha, ali vi, kao ministar, nemate pravo da na takav način bez ličnih uvreda, ličnih omalovažavanja komentarišete nečije političke stavove. Nemam nameru da vama delim lekcije iz političke kulture. Ali, ukoliko se mi svi ovde, ili makar većina, trudimo da seargumentovano pripremimo za svaku raspravu, pri tom, odbijajući sebi mogućnost, a kamere beleže sve, pa će biti prilike da to pogledamo, čak i gestikulacije, podsmehe, namigivanja, jer pokušavamo da budemo ravnopravni sagovornici na ovu temu i dozvolite, ministre, ovo je jedino mesto gde se vlast i opozicija sastaju, jedino mesto gde, zapravo, možemo da učinimo bolji život i svakodnevno bitisanje ljudima na ovim prostorima. Verujem da imate animozitet prema pripadnicima SRS. Možda imate i lični animozitet prema nekima od ovde prisutnih ljudi. Lično vas ne znam. Poštujem poziciju izvršne vlasti sve dok ona radi u korist i interes građana Srbije. To nije razlog da mi tokom ove rasprave ne iznesemo svoje političke stavove i ne pokrenemo određene teme. Znate, možda su neki od nas bili u prilici da prave određene marketinške poteze, skoro, u nekim emisijama, pa su to sebi oduzeli za pravo zato što svi ovde koji su u ovom parlamentu jednog momenta, svidelo se to vama ili ne, pretenduju da budu vlast. Vi niste vidoviti. Ne možete da znate šta će se desiti za pet ili deset godina, ili godinu dana. Možda će konačno Amerikanci da pronađu to oružje za masovno uništenje, koje je bilo povod one strašne akcije u Iraku. Koliko se sećam, gospodine ministre, a opet je u temi misija koje se nalaze u svetu, do dana današnjeg oružje za masovno uništenje nije pronađeno. Do dana današnjeg, mnogi koji su pričali da oružje za masovno uništenje nije bilo izgubili su svoje glave, na volšeban način. Kada govorimo o mirovnim misijama, ono što je najčešća zamka za poslanike SRS jeste pozivanje na prošlost, kvalifikacija da bismo mi samo da ratujemo, da smo mi pesimisti, da smo za agresivne kampanje. Dajte jedan argument. Da li smo imali ministra odbrane u bilo kojoj vlasti? A, verujte da mi je drago kada vidim vas i gospodina Dačića da sarađujete na ovakvim projektima. Ili, recite mi, kada je Savet bezbednosti odobrio NATO agresiju, kada govorimo o poštovanju međunarodnog pravnog kišobrana, međunarodnih institucija, kada govorimo o kredibilitetu misije? Navedite mi jednu situaciju kada je NATO uspostavio mir, a ne permanentno prisutne krize. Ako mislite da smo van ovoga duha vremena, varate se, takođe. Ako mislite da SAD nisu vojna sila broj jedan u svetu, mi to znamo, to je činjenica i to nije sporno. Ako mislite da nismo za sporazume i tu se varate. Jesmo! Ali, na koji način? Na način da se pre toga razreše sva sporna pitanja. Na isti taj način smo i za mirovne misije. Imamo samo loše iskustvo. U Iraku se desilo da je "Blek Voter" napravio masakr nad nedužnim civilima i to ne zato što je to rekao poslanik SRS, Marina Raguš, nego zato što je, čak i sada, jedna žena koja je bila u okviru te misije govorila vrlo javno o tome i sada joj je opet glava u torbi, a jeste bila pripadnica "Blek Votera". To su naša iskustva koja mi gledamo. Vi ćete sada nas da ubedite da naš kredibilitet, kredibilitet naše vojske, koji je izgubljen ovde, ne kažem da je bilo dobro nasleđe, ali nemojte ga vaditi iz istorijskog konteksta, nemoguće je da narodi na ovoj teritoriji, teritoriji bivše Jugoslavije 50 godina žive u miru i odjednom, jednoga momenta, odluče da ratuju. Ovde su ratovi uvezeni. To je naš politički stav sa kojim vi ne morate da se složite. Ono što mi pokušavamo ovde da uradimo jeste da prvo raščistimo situaciju u zemlji. Zaista je vredno pažnje dobiti konačno odgovor na pitanje – zašto, svako malo, vojni avioni padaju? Ono što imamo prilike da slušamo kao Poslanička grupa SRS, a verujte da imamo insajdere iz vašeg ministarstva, jesu najrazličitije informacije. Do sada sa tim još nismo izašli u javnost, ali, recimo, najskorija informacija je bila da su nabavljena creva za vojne sisteme koja su potpuno neispravna i van upotrebe. Javno vas pitam, to nisam htela da iznesem u javnost bez vašeg prisustva, gospodine ministre, da li je to tačno? Ko uvozi rezerve delove i na koji način se vrše inspekcije rada aviona? Objasnite mi. Žensko sam, nisam vojni stručnjak, ali mogu da imam određeni politički stav tako što pričam sa ljudima koji su stručni ili rade na sistemima. Kažu ovako – remont se uradi pre svakoga naleta. Zaista se napravi inspekcija. Postoji karton i sve se pribeleži, vojni avion, potpisao je neko, ispravan je i kreće u nalet, i on pada. Da li ćemo konačno, a imamo pravo na to zbog javnosti u Srbiji, zbog onoga što je naša ustavna nadležnost, da dobijemo pravi izveštaj komisije koja će utvrditi kakvo je stanje našeg naoružanja? Mislimo da je na prvom mestu to jako važno, pre nego što ćemo otići u mirovne misije, radeći na svom kredibilitetu. Šta je sa kredibilitetom ovde? Ili, možda, odgovor na pitanje – zašto je "Lazar" procenjen na 650.000 dolara, ako ne grešim, a uglavnom se procenjuju na 1,2 miliona dolara? I, šta, zapravo, znači ''Lazar''? Ili, postoji još jedna informacija, koju mi, takođe, imamo, a imamo i mi, takođe, svoje kanale, i znam da ste to očekivali, a to, recimo, na koji način određene firme dobijaju posao u Ministarstvu odbrane. Ukoliko budete želeli, ja ću ovo pismo da vam dostavim. Jer, ovo pismo, koje je SRS dobila, govori o tome da Ministarstvo odbrane treba pre nego što pošalje bilo kojeg pripadnika u međunarodnu misiju da se pozabavi načinom na koji se radi ovde u zemlji. Ono što je nama privuklo pažnju, a ja ću zbog vremena pokušati da navedem samo neke firme koje su ovde pomenute, recimo, američka kompanija "Senčuri", koja je formirala of šor kompaniju na Kipru "Kep lok", koji je osnivač kompanije "Bulit", a ona je, opet, predstavnik američke kompanije "Senčeriz" za ove prostore, njen direktor je izvesni gospodin Vujaničić, "Bulit" i njen direktor su određeni i angažovani na nadgledanju i rukovođenju pripreme municije u vojnim skladištima: Zabela, Bogovađa i Bubanj Potok, Toplički ustanak, Ralja i Kremna. Da vas podsetim, a pretpostavljam da to već znate, reč je o komisionom ugovoru broj 173095-8. Dostaviću vam ovu informaciju pa ćete imati prilike detaljno da pročitate. Jer, ovo je nama dostavio neko ko je očigledno jako dobro upućen u poslove vašeg ministarstva. Zbog javnosti, a očekujem vaš dobar odgovor na ovo pitanje, nećete, naravno, zameriti zato što nas, zaista, interesuje kakav je kredibilitet Ministarstva odbrane, možda je ova informacija potpuno pogrešna, ali, eto, prilike da to demantujete. Možda smo mi u potpunoj zabludi sa ovim, ali, eto prilike da demantujete i valjda je to način da, recimo, vi i ja razmenimo političke stavove. Dana 20. juna 2007. godine po konkursnoj dokumentaciji broj 1853-114 od 8. juna 2007. godine u Upravi za snabdevanje održano je pismeno nadmetanje za prodaju ubojnih sredstava suvišnih u Vojsci Srbije, a dana 5. jula 2007. godine održana je neposredna pogodba. U ovom slučaju posao je već bio dogovoren i namenjen kompaniji "Evako", koja uopšte nije učestvovala na napred pomenutom pismenom nadmetanju i neposrednoj pogodbi, niti je otkupila konkursnu dokumentaciju. Dana 19. februara 2008. godine, na volšeban način, po komisionom ugovoru broj 1730958 kompaniji "Evako" se dodeljuje prodaja municije izvoza. Kompanija "Evako" je inače društvo sa ograničenom odgovornošću. Vlasnik kompanije je strani državljanin, gospodin Konrad Čenčić, koji je svojevremeno radio sa gospodinom Ilijom Filipović i gospođom Mirom Milojković. Pretpostavljam da znate ove osobe. Treće, kompanija "Evako" nije imala kupca, poznatog kupca. Robu je nudila mnogobrojnim kompanijama, kako stranim, tako i domaćim. Iako nije imala kupca, kompanija "Evako" sa dozvolom Ministarstva za ekonomiju i regionalni razvoj Republike Srbije broj 408, od 08. oktobra 2008. godine, daje saglasnost za izvoz municije kupcu "Master Kanada" i navedena dozvola usledila je po formalnoj porudžbini imenovanog kupca broj "Evako" 001/08, od 28. jula 2008. godine. Kako je "Evako" dobio izvoznu dozvolu bez sklopljenog ugovora sa "Masterom", verovatno ćete vi sada da objasnite. Ono što je, takođe, hronologija koja je vrlo važna, jeste da 12. marta 2009. godine "Evako" i "Master" iz Kanade potpisuju ugovor broj 01/2009 o kupovini municije u iznosu od skoro sedam miliona američkih dolara i rade na otvaranju akreditiva usaglašavajući uslove. Idemo dalje. Dana 25. marta 2007. godine, dva dana pred sastanak, koji je održan 27. marta 2003. godine, u prostorijama Ministarstva odbrane, sektora za materijalne resurse, prisustvovali su predstavnici Ministarstva odbrane, na čelu sa gospodinom Filipovićem, predstavnici komisionara, kompanija "Evako" i predstavnici američke kompanije "Senčeri Arms Internešenal Inkorporejtid". Na pomenutom sastanku, koji se odigrao u petak popodne, napred navedeni predstavnici dogovaraju produženje komisionog ugovora sa kompanijom "Evako" pod sledećim uslovima: da "Evako" proda municiju pomenutoj američkoj kompaniji po nižim cenama nego što je prodao "Masteru" iz Kanade, da se za nadgledanje i pripremu municije angažuje kompanija "Bulit" i gospodin Nebojša Lojančić, da se uplate vrše prema dogovorenoj dinamici odmah po dobijanju srpske izvozne dozvole do 15. maja, a ostatak do kraja oktobra 2009. godine. Za uzvrat, Ministarstvo odbrane kompaniji "Evako" neće naplaćivati kaznu u iznosu od 5% na ugovoreni posao zbog neizvršenja ugovora. Mi koristimo ovu priliku da razjasnimo ove sporne poslove zato što skoro imamo i aferu "Satelit". Pretpostavljam da će i ovako nešto biti jedna od tema…
Narodna poslanice, molim vas, da sadržaj vašeg izlaganja dovedete u vezu sa tačkom dnevnog reda.
Upravo to i radim. Ako me pažljivo slušate…
Vrlo vas pažljivo slušam 14 minuta, te vas molim da sve to što ste naveli dovedete u vezu sa temom dnevnog reda.
Upravo hoću, ako mi dozvolite.
Kako da ne, samo izvolite.
Dakle, kompanija "Evako" neće naplaćivati skladištenje i čuvanje municije zbog neizvršenja ugovora. Pomoćnik ministra odbrane, gospodin…
Molim vas da u vezu dovedete pre kraja 20 minuta.
Upravo to radim. Ovo je petnaesti minut. Mene ne možete da dekoncentrišete, s obzirom na to da ja važim kao osoba koja ima, upravo, taj hladan i racionalan stav.
Nemam nameru vas da dekocentrišem. Narodna poslanice, ja imam jedinu obavezu da vas podsetim da morate da svoje izlaganje samerite sa obavezama iz člana 103. Poslovnika Narodne skupštine. To je moja jedina obaveza i ništa više. Vaša koncentracija i vaš politički stav nije tema moga rada. Tema moga rada jeste obaveza da ne dopustim omalovažavanje Narodne skupštine, da narodni poslanik smatra da mu se može da ne poštuje član 103. i da mu se može da govori o čemu god hoće. Ne može, jer nas obe obavezuje. Dakle, imate još pet minuta, te vas molim da se prijavite i da dovedete u vezu dosadašnje izlaganje sa tačkama 7. i 8. dnevnog reda. Izvolite.
Zaista vam hvala što ste mi vratili vreme. Ja to i pokušavam, samo ako mi dozvolite. Verujte da uvek dovodim sve u vezu, pa, tako dovodim i ovo u vezu sa kredibilitetom koji je pomenut s početka. Uostalom, gospodin Šutanovac je tu, može sebe sam da plasira na način koji je prepoznatljiv, ne morate meni da skrećete pažnju da odgovorim temi i svom poslu.
Narodna poslanice, sad vas upozoravam, ja sam u obavezi da vama skrenem pažnju jer za 15 minuta vašeg izlaganja ni jednom jedinom rečju niste se dotakli tačaka. 7. i 8. dnevnog reda.
Kako nisam? To nije istina.
Narodna poslanice, uvidom u stenogram, pažljivim slušanjem, ja tvrdim da sam u 14. minutu bila prinuđena da vas podsetim da vas obavezuje član 103. Molim vas, dovedite u vezu sa temom dnevnog reda, član 103.
Hvala puno, ali moram da vas podsetim. Prvo, ja vam obećavam, naravno, ne mogu da upozorim, ali obećavam vam da ću ovo dovesti u vezu sa temom. Verujte da kriminal, nepoštovanje zakona, takođe, jeste jedan bezbednosni problem. Ako mi govorimo o kredibilitetu vojske, poslanička grupa ima određene nedoumice, nije to uradila na nekorektan politički način tako što je izašla na neki medijum i o tome pričala, ne, sačekala je jedinu kvalifikovanu osobu da odgovori, možda, na potpuno netačne informacije i da nas razuveri u ovome, ali, svakako, je u obavezi da govori o kredibilitetu Ministarstva koje šalje neke pripadnike u mirovne misije. A priča o mirovnim misijama je bila i početak moje tematske priče.
Narodna poslanice, ne šalje Ministarstvo nikoga u mirovne misije. O tome odlučuje Narodna skupština Republike Srbije. Molim vas, i upućujem vas na odredbe Poslovnika Narodne skupštine koje zabranjuju bilo kome od nas da omalovažavamo instituciju u kojoj sedimo.
Sada ste pokušali da obesmislite ovo što sam rekla do sada i to je bio vaš očigledan umišljaj, zato što mi niste dopustili da konačno dovedem u vezu sve ovo o čemu pričam sa temom, a to su tačke 7. i 8. dnevnog reda, ovog vanrednog zasedanja. Nadam se da vam je to jasno i da to javnost u Srbiji vidi. Zaista, nije bilo potrebe da me opominjete, jer nisam sklona takvom iskakanju iz teme, ali, dobro, imate pravo na to. Tamo gde sam stala, samo da nastavim. Ono što je jako važno da učesnici ovog sastanka, a kao što vidimo šta je bila tema sastanka, 27. marta 2009. godine, zamislite, nisu sačinili nikakvu službenu zabelešku, niti zapisnik. Sve je to sačinjeno mnogo, mnogo kasnije. Ono što jeste bojazan našeg insajdera, čiji identitet neću otkriti, to je moje pravo, zato što čovek i dalje mora da ostvaruje svoja radna prava u vašem ministarstvu, jeste da će ''Master'' iz Kanade pokrenuti međunarodnu arbitražu i da će država Srbija, opet, biti u situaciji da plaća izvesne penale pred međunarodnom arbitražom. Šta je ovde poenta? Šta je poenta moje diskusije, s obzirom na to da sada treba da privedem kraju? Mi ne znamo, mi smo možda za vas pripadnici retrogradnih snaga, koji pokušavaju da razmišljaju o uspostavljanju i održavanju mira, u situacijama permanentno prisutnih kriza. Da vas podsetim, gospodine ministre, posle okončanja ''hladnog rata'' NATO je sproveo i mirovne misije su bile mnogobrojnije nego do tada, toliko o uspostavljanju i nametanju mira, jeste jedna prosta činjenica, kako mislite da kredibilitet Ministarstva odbrane i pripadnika naše vojske bude potpuno transparentan i jasan, kada u zemlji imamo ovakvu vrstu problema? Ili, zar ne mislite da bi prioritet bio, pre nego što ćemo misliti ili pre nego što ste pomislili da predložite određene pripadnike kao članove određenih misija negde u svetu, da prvo razrešite ogromne probleme ovde u zemlji, a na prvom mestu njihovmaterijalno, pa i tehnički položaj. I, konačno, ono što javnost u Srbiji izuzetno zanima jeste – zašto avioni, vojni avioni u Srbiji, svako malo, padaju. Hvala. [[Aplauz]]
Reč ima ministar odbrane Dragan Šutanovac.
Uvažena poslanice Raguš, da se prezivate Šojić imao bih više razumevanja za vaš nastup. Izmislite aferu, a onda pričate o tome kako sam vas napao. (Narodni poslanik, Aleksandar Martinović, sa mesta: Intervenišite, koji je ovo način.)
Molim vas da ne dobacujete, da slušamo svi jedni druge. Molim vas da slušamo svi jedni druge i da ne dobacujete. Nastavite, ministre.
Moram da kažem uz potpuno razumevanje da ste došli do nekih tajni i da ste na jedan mističan način, što ste pročitali ovde, da niste obratili pažnju da su vaše kolege rekle da sam bio telohranitelj Miri Marković, što je notorna laž i neistina. Kao otac dva sina moram da branim svoj integritet. Znam da je vama neobično kada vam neko odgovori, jer pozicija sa kojom ste nastupali uvek u ovom parlamentu, čupajući mikrofone, prskajući ljude vodom itd, nije pozicija u kojoj više možete da budete. Takođe, kako je rekao ''prišipetlje'', iz vojske, ali dobro. Činjenica da ste došli do nekih dokumenata putem insajdera, za koga vas ne pitam kako se zove, da mi ne biste slučajno rekli, i da imate podatke koji ukazuju da postoji zloupotreba ili kršenje zakona ili korupcije, kriminal ili tome slično, a vi to čuvate kod sebe, dovodi vas u vezu, reći će vam kolega iz policije, da štitite kriminalce koji su to učinili, verovali ili ne, to je tako. Niste meni rekli, rekli ste na televiziji pre sedam dana kako ste došli do određenih podataka koji će biti prezentovani. Samo vas pitam – što se ne prezentuju onima koji su nadležni za to? Postoji policija, vojna policija, VBA, civilna policija, inspektorat, BIA. Znate li koliko ljudi ima koji kontrolišu rad Ministarstva odbrane? Mislim da nijedno ministarstvo u državi Srbiji nije kontrolisano u meri i količini u kojoj se kontroliše Ministarstvo odbrane. Zahvaljujući toj kontroli, između ostalog, mogu da kažem da se vratio ugled pripadnicima Vojske Srbije, da nemamo problem sa profesionalizacijom, zapošljavanjem pripadnika vojske, upisom na Vojnu akademiju, u Vojnu gimnaziju, da se traži, što se kaže, mesto na svaki način da se uđe u našu vojsku i da se ne radi više o prišipetljama, kao što kaže poslanik Savić u svom izlaganju, pre nekoliko minuta. Znajući da ćete pričati malo o avionima, pošto i mi imamo neke insajdere, ali ne mogu da vam kažem koji su, spremio sam nešto da vam pročitam, da vas informišem, da znate, nešto što ni ja nisam znao. Dešava se da i ministar neke stvari ne zna. Avion tipa "Orao", za koga ste rekli da malo, malo pa padne u neko jezero, pao je jedan u jezero, ne može tako da se kaže, ali razumem vas, u periodu od 1974. godine kada je poleteo prvi, odnosno 1975. godine, imao je 25 udesa, od čega: 11 udesa od 1981. do 1990. godine, i to, šest zbog otkaza tehnike, pet zbog ljudskog faktora, odnosno od 1981. do 1990. godine je imao, dakle,11 udesa. Od 1991. do 2000. godine 12 udesa: šest zbog otkaza tehnike i pet zbog ljudskog faktora, i jedan slučaj nije utvrđen zbog čega je nastao. Od 2000. godine do 2010. godine dva udesa, prema tome, šest puta manje nego deceniju pre i pet i po puta manje nego dve decenije pre, od čega: jedan zbog otkaza tehnike i jedan za koji je u toku utvrđivanje. Ono što je, takođe, interesantno, sticajem okolnosti (samo jedan sekund, znam da vas interesuje sve, pa ne bih želeo da nešto propustim da vam kažem, ne radi se o vojnim tajnama, radi se o stvarima koje su poznate) od 1983. do 1994. godine bilo je šest udesa zbog stajnog trapa, 16 godina nakon toga nismo imali udes zbog tog kvara, jer je izvršena određena prepravka i sada nakon 16 godina desio se još jedan udes zbog kvara na stajnom trapu. Dakle, ako govorite o tome da svako malo padnu avioni, način na koji to govorite, prvo, omalovažavate ljude koji lete na tim avionima, dva pilota su poginula u tim padovima. Ako govorite o kvarovima, reći ću vam da od četiri aviona koja su se srušila u poslednjim godinama samo za jedan je utvrđeno, još uvek nije konačno, ali koliko imam informaciju biće konačno, da je imao tehnički kvar. To se dešava, gospođo Raguš, svuda u svetu i taj insajder bi trebalo da vam kaže da je to prirodno i normalna stvar, kao što se desi saobraćajna nesreća, tako se desi i avionska nesreća. Imali ste priliku da vidite da se nedavno helikopter srušio, da je poginulo tri vojnika ruske vojske na vežbama, da su se prošle godine sudarili avioni u kojima je poginuo najbolji pilot ruske avijacije, komandant akro grupe, da su se dva aviona sudarila iznad Mediterana, gde su se srušila dva rafala francuske vojske. Ta stvar, za razliku od vremena o kojima sam čitao, danas dođe u javnost, danas se to sazna. Pretpostavljam da uopšte niste imali predstavu koliko se aviona srušilo u tim godinama koje su za nama, a niste imali zato što u vremenu dok ste vi vršili vlast to se krilo kao tajna. Pitate – da li ste vi militantna politička grupa? Pa, vidite, pokušavamo danas ovde da objasnimo građanima Srbije zbog čega je dobro da Vojska Srbije, državna institucija učestvuje u mirovnim misijama. A vaš predstavnik Vojislav Šešelj je išao u Američku ambasadu da nudi dobrovoljce za učešće u ratu u Iraku. Koliko ste energije potrošili danas na priču o Iraku, a niste nam rekli a šta biste vi tamo tražili u prvom Zalivskom ratu i ko vas je tada zvao, za čije zdravlje i za čiju korist, državnu, partijsku, ličnu, interesnu? Mnogo toga ste nam danas rekli ovde, ali niste dali ni vi nijedan odgovor, apsolutno, ni na šta, a koristite jednu veoma lošu karakteristiku, mislim, iz prošlosti, u kojoj se proglasite napadnutim, pa onda kažete – ministar nas je napao. Nikada se tako nešto nije desilo. Moj kolega, uvaženi gospodin Jojić, ne znam koliki je pritisak, čovek, malopre imao da nas ubedi kako sam ja ne znam kakvo zlo vama ovde naneo, time što sam vam odgovorio na svako pitanje koje ste postavili. Brojevi koje ste malopre nabrajali, ljude koje ste pominjali, nikoga od njih ne poznajemo. Ako ste mislili na Iliju Pilipovića – njega znam, Iliju Filipovića – ne znam. Nemate čak ni adekvatna imena. Dakle, insajder, negde vam šalje verovatno onom Morzeovom azbukom, negde pogreši neko slovo, pa dođe do greške. Molim vas, pošto ovde razgovaramo o interesima države, o državnim pitanjima, da to dostavite nadležnim državnim organima. Ne postoji niko drugi ko to može da reši, čak ni ja. Ukoliko je bilo ko učinio nešto nažao sistemu odbrane, učestvovao u bilo kakvoj aferi, biće mi zadovoljstvo da bude kažnjen po najgorim mogućim sankcijama koje imam ja pravo da dam, a ubeđen sam, ako je krivično delo, naravno, da će i sud da sudi. Ali, niste vi pozvani, na način da mi kažete, vi ste sad to izneli, a ja treba da pojasnim. Šta da vam pojasnim? Da vam pojasnim da to nije tačno? To znate mnogo bolje nego ja. Vaš insajder je to doneo tako, da vam kaže, vidite, uzmete malo odavde, malo odande, sklopite ovde i napravite priču koja se čita u tabloidu svakih sedam dana. To što vi sad pričate, samo je, naprosto, informacije su vam nekako zastarele. Zastarele su i, ako ne budete menjali dinamiku, uz sav taj fin glasić i tu umiljatost koju imate, koju podržavam… Da ste vi danas prvi govorili, siguran sam da danas ne bismo došli u sukob, koji smo imali, jer bi svi ostali bili pristojni na način koji ovaj dom zahteva. Danas nikoga nisam uvredio. Rekao sam samo, možda je to i suviše jako reći Šojić, ali to je paradigma jedne politike u kojoj ste vi napadnuti, pa se onda vi branite od nekoga ko uopšte ne učestvuje u tom napadu, razumete? Nije to ništa lično. To je, naprosto, jedna paradigma za ono što se dešava u srpskoj političkoj javnosti. Nažalost, česta je stvar i pogotovo je česta kada ste vi u pitanju. Kažem, malopre, žao mi je što gospodin Jojić nije tu, bilo mi je mnogo žao da ga gledam koliko se čovek uzrujao na to da ga je neko uvredio, a nijednom rečju ga nisam pomenuo, niti sam mu bilo šta rekao loše. Toliko. Hvala. [[Aplauz]]
U elektronskom sistemu su prijavljeni narodni poslanici. Pretpostavljam da se traži pravo na repliku. Niko od prijavljenih nema pravo na repliku. Dakle, ni Aleksandar Martinović, ni Marina Raguš, ni Nikola Savić. Zaključujem zajednički jedinstveni pretres o predlozima odluka i za danas završavamo rad, a rad nastavljamo sutra, 16. juna u 11.00 časova. Na osnovu člana 85. stav 5, dajem objašnjenje zašto u 11.00 časova. Sutra se istovremeno sa našom sednicom održava, u maloj sali Doma Narodne skupštine sastanak, samit Ministarske konferencije ministara jugoistočne Evrope koji se bave telekomunikacijama i razvojem digitalne tehnike. Ministarka Jasna Matić, koja je u obavezi da bude na početku otvaranja sednice, odnosno prisutna za vreme rasprave u pojedinostima, ima ranije preuzetu obavezu na ovoj konferenciji. To je razlog zašto, starajući se o redu, kažem da ćemo Početi u 11.00 časova, smatrajući da je potrebno i obavezno da predstavnik Vlade bude prisutan u sali za sednice. Hvala vam. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Drugog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2010. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 105 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim da ubacite svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali 87 narodnih poslanika, odnosno da postoje uslovi Poslovnikom utvrđeni za rad. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Miroslav Petković, Rade Obradović, Esad Džudžević, Milisav Petronijević i Aleksandar Čotrić. Obaveštavam vas da je, saglasno članu 88. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, predsednica Narodne skupštine gospođa Slavica Đukić-Dejanović pozvala da, pored predstavnika predlagača Jasne Matić, ministarke za telekomunikacije i informaciono društvo, sednici prisustvuju i Irina Reljin, pomoćnica ministra za telekomunikacije i informaciono društvo, Slobodan Marković, posebni savetnik u Ministarstvu za telekomunikacije i informaciono društvo, Stefan Lazarević, savetnik u Ministarstvu za telekomunikacije i informaciono društvo. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O ELEKTRONSKIM KOMUNIKACIJAMA (pojedinosti) Primili ste amandmane koji su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Vladan Batić, zajedno narodni poslanici Tomislav Nikolić, Jorgovanka Tabaković, Zoran Antić, Veroljub Arsić, Zoran Babić, Igor Bečić, Jelena Budimirović, Božidar Delić, Stefan Zankov, Oto Kišmarton, Milan Knežević, Saša Maksimović, Zoran Mašić, Predrag Mijatović, Ljiljana Miladinović, Borislav Pelević, Mileta Poskurica, Gojko Radić, Mićo Rogović, Vučeta Tošković i Dragan Čolić, zatim, zajedno narodni poslanici Donka Banović i Milan Dimitrijević, zajedno narodni poslanici Milica Vojić Marković i Nikola Lazić, zatim, narodni poslanik Milan Avramović, narodna poslanica Aleksandra Jerkov, narodni poslanik Ivan Andrić, Dejan Radenković, zajedno narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić Marković i Nikola Lazić, zajedno narodni poslanici Milan Lapčević i Aleksandar Pejčić, zatim, narodni poslanik Vladan Jeremić, Dragan Stevanović, Milan Lapčević, Lidija Dimitrijević, Sreto Perić, zajedno narodni poslanici Milica Vojić Marković, Donka Banović i Nikola Lazić, narodni poslanik Mirko Munjić, Nemanja Šarović, Aleksandar Martinović, Radiša Ilić, Bojan Mladenović i Dobrislav Prelić, kao i amandman koji je podneo Odbor za saobraćaj i veze. Primili ste izveštaj Odbora za saobraćaj i veze i Zakonodavnog odbora, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Na osnovu člana 148. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, Zakonodavni odbor je odbacio kao nepotpune amandmane koje je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo na čl. 21. i 27. zbog čega navedeni amandmani, saglasno članu 148. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, ne mogu biti predmet rasprave i o njima se ne glasa. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 142. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Podsećam narodne poslanike da ovlašćenje kojim su poslaničke grupe ovlastile narodne poslanike da ih predstavljaju važi i za pretres zakona u pojedinostima, a ovlašćeni predstavnik za Poslaničku grupu SPS je narodni poslanik Dejan Radenković, za Poslaničku grupu DSS je Milan Lapčević i za Poslaničku grupu SRS je Vladan Jeremić. Za sve druge izmene molim da vas da dostavite informacije u toku pretresa u pojedinostima. Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Batić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović i Milan Dimitrijević. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Narodna poslanica Donka Banović je prijavljena. Možete da koristite vreme poslaničke grupe, pošto je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Izvolite.