Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci. Gospe in gospodje. Pričenjam 36. sejo Državnega zbora Republike Slovenije, ki je bila sklicana na podlagi prvega odstavka 57. člena Poslovnika Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: Matjaž Han, Feri Horvat, dr. Matej Lahovnik, dr. Marko Pavliha - od 18. ure dalje, Marjetka Uhan, Alojz Sok in ob začetku seje poslanci Poslanske skupine LDS. Na sejo sem vabil: predsednika Vlade Republike Slovenije gospoda Janeza Janšo - k 1. točki, predstavnike Vlade Republike Slovenije - k vsem točkam dnevnega reda in predstavnika Sodnega sveta - k 24. točki dnevnega reda. Vse lepo pozdravljam. Prehajamo na določitev dnevnega reda 36. seje Državnega zbora Republike Slovenije. Predlog dnevnega reda ste prejeli s sklicem seje 15. februarja 2008. O predlogu dnevnega reda bomo odločali v skladu z drugim odstavkom 64. člena Poslovnika Državnega zbora. Prehajamo na obravnavo predloga za umik točke z dnevnega reda. Poslanski skupini SD in Zares predlagata, da se z dnevnega reda seje umakne predlog Zakona o pokrajinah, druga obravnava, in odločanje o amandmajih. Predlog za umik ste prejeli z dopisom 22. februarja 2008. Želi besedo predstavnik predlagateljev? Ja. Gospod Miran Potrč, izvolite.
Hvala lepa, spoštovani gospod podpredsednik. Kolegice in kolegi. V Državnem zboru, po koščkih in z različno intenziteto obravnavamo pokrajinsko zakonodajo. To je po prepričanju v Poslanski skupini Socialnih demokratov eden od razlogov, zaradi katerega se težje sporazumemo o vsebini in zaradi katerega težje najdemo tudi skupne rešitve, ki bi bile sprejemljive za vse. Govoriti namreč o tem, da je katerikoli od 5-ih zakonov, ki jih obravnavamo tako samostojen, da ga lahko sprejemamo sami, brez povezave z drugimi, ni točno, ni objektivno, je slabo. Nam je žal, da je Vlada pristala na tak odnos, predvsem pa nam je žal, da je vladajoča koalicija v Državnem zboru ignorirala dosedanje predloge opozicije, da naj se zakoni obravnavajo skupno, in da naj se skupno tudi oceni, katere bi bile možne rešitve, ki bi nas pripeljale do rezultata. Ne samo tako, da bomo dali zakone na glasovanje, ne samo tako, da bomo pričakovali kakšen bo slučajen rezultat. Sicer boste v koaliciji za to vedeli, ker boste vnaprej dogovorjeni, mi pa ne. Rezultat v pokrajinski zakonodaji je možno doseči samo, če bodo pripravljeni skupno dogovorjeni predlogi glede vseh bistvenih rešitev pokrajinske zakonodaje, in tudi, čeprav ne najpomembnejši, Zakon o pokrajinah je eden med njimi. Zato predlagamo, če imate željo, da nadaljujemo skupen razgovor, da danes Zakon o pokrajinah umaknemo z dnevnega reda. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Trofenik, imate na razpolago samo še čas treh minut.
V naši poslanski skupini se pridružujemo predlogu kolegov iz SD za umik predlaganega zakona z dnevnega reda. Če povem zelo na kratko, ker je malo časa na razpolago, strinjamo se, da to ne more biti samo projekt koalicije, ampak da je to širši projekt, da ne rečem vseslovenski projekt. Soliranje z nelogičnim vrstnim redom sprejemanja zakona in soliranje s sprejemanjem posameznih zakonov iz paketa, ki so soodvisni, pač ne more pripeljati do cilja, da bi bil to vseslovenski projekt, kvalitetno urejen. Zato seveda podpiramo, da se zakon umakne z dnevnega reda današnje seje. Hvala.
Hvala lepa. Besedo dajem predstavnikom poslanskih skupin. Odpiram postopek za prijavo. Besedo ima v imenu poslanske skupine gospod Martin Mikolič. Izvolite, prosim.
Hvala. V imenu Poslanske skupine Nove Slovenije moram povedati, da prav gotovo ni argument, kot je bil izrečen s strani predlagateljev, da če hočemo nadaljevati z materijo pokrajinske zakonodaje, potem ta zakon v drugi obravnavi, v kateri bi naj sprejemali amandmaje, umaknemo z dnevnega reda. Tudi mi smo mnenja, da so zakoni med sabo vsebinsko in tudi po drugi plati vsekakor povezani, vendar bo enkrat treba začeti. Če ste rekli, da bi naj nadaljevali, vsaj tako sem razumel, potem bi prav gotovo bilo prav, da damo amandmaje na glasovanje, da odločamo o amandmajih in potem na osnovi sprejetih amandmajev vidimo, kje smo prišli do nekih skupnih točk, do določenih izhodišč, prav s tem zakonom o pokrajinah. Veste, spoštovani predlagatelji, enkrat je treba v Državnem zboru priti do določenega odločanja. Mislim, da niste bili izvoljeni v Državni zbor zato, da bomo ali pa da boste zdaj že skoraj leto dni modrovali o tem, kaj je bilo prej, kura ali jajce. Treba je vsaj določene zakone začeti v točki dokončne odločitve. Mislim, da je sedaj skrajni čas, če hočemo nadaljevati s pokrajinsko zakonodajo, kar ste - vsaj tako sem sedaj razumel gospoda Potrča, da damo te amandmaje v drugi obravnavi na glasovanje in vsaj vidimo, kako daleč smo prišli z zakonom o pokrajinah. Zato v Poslanski skupini Nove Slovenije ne vidimo argumentiranih vzrokov, da bi točko umaknili iz dnevnega reda. Hvala.
Hvala lepa. Preden dam besedo naslednjemu, bi vas rad opozoril, da to ni razprava, ampak da je to odločitev o predlogu za umik in to je obrazložitev tega. Gospod Milan Petek, v imenu Poslanske skupine LDS. Prosim.
Hvala lepa podpredsednik. Kolegice, kolegi! V Liberalni demokraciji Slovenije bomo jasno podprli predlog za umik 13. točke dnevnega reda. Naša odločitev ni nova ali pa ne izhaja iz današnje presoje, ampak smo pravzaprav ves čas v razpravah, v vseh postopkih pri sprejemanju pokrajinske zakonodaje poudarjali, da je potrebno zakonodajo sprejemati v paketu. In izvzeti iz tega paketa en zakon in narediti en umetniški vtis kako pravzaprav ta parlament sprejema zakon in s tem odpira možnost, da se nadaljuje razprava, se nam zdi popolnoma nepotrebno in to je ena igra, ki jo hoče uprizoriti koalicija pred volivci. V tej igri Liberalna demokracija ne bo sodelovala. Menimo, da ni nikakršnih potreb, da sprejmemo danes enega izmed zakonov oziroma se ukvarjamo z amandmaji, ker je ta zakon neposredno povezan z vsemi ostalimi. In poglejte anomalijo, ki bi nastala. Srečevali se bomo z zakonom recimo o volilnih enotah v katerih bomo govorili o 14 volilnih enotah in razpravljali na osnovi zakona, ki nima nobene povezave s tistim zakonom. Zaradi tega v Liberalni demokraciji podpiramo predlog obeh poslanskih skupin, ki sta to napisali in predlagali Državnemu zboru, da ne opravi razprave, ker bi bila iracionalna, nepotrebna, nesmiselna in ne bi pripelje pri sprejemu pokrajinske zakonodaje niti koraka naprej. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Vili Trofenik, v imenu Poslanske skupine Zares. Prosim.
Hvala za besedo. Predlog zakona o pokrajinah je bil poslan v Državni zbor v prvem delnem paketu treh zakonov pokrajinske zakonodaje, kar je bila vsekakor napaka. Pokrajinska zakonodaja, vseh šest zakonov, ki so bili v parlamentarno obravnavo posredovani v dveh delih, predstavlja tesno povezan in soodvisen paket zakonodaj, ki ga ni možno obravnavati in sprejemati po posameznih delih. Tudi vrstni red obravnave in sprejema paketa pokrajinske zakonodaje je na nek način sam po sebi določen in zahteva najprej odločitev o številu oziroma velikosti regionalnih enot, saj so od te odločitve tesno odvisne nekatere temelje rešitve, ki so vsebovane v posameznih zakonih iz omenjenega paketa. Ker temeljni zakon ni dobil potrebne podpore v Državnem zboru in je paket pokrajinske zakonodaje v tem trenutku nepopoln, je nesmiselna obravnava Zakona o pokrajinah, vse dokler ne bodo ustvarjeni pogoji za prepotreben najširši konsenz o načinu in modelu regionalizacije v Sloveniji. Zaradi tega predlagamo oziroma bomo podprli predlog za umik Predloga zakona o pokrajinah z dnevnega reda 36. redne seje. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jelinčič Plemeniti, v imenu Poslanske skupine SNS.
Hvala lepa. V Poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke nasploh nasprotujemo takemu načinu regionalizacije, ki ga želi uvesti pravzaprav kar večja skupina ne le koalicije, ampak tudi iz opozicije. Prepričani smo, da takšna regionalizacija drobi Slovenijo, drobi moč Slovenije in edina posledica vsega skupaj bo, da bomo še lažji plen tujcu, ki že tako ali tako posega po slovenski zemlji. Štajerska je v veliki meri že pokupljena s strani Avstrijcev, Kras se odkupuje s strani Italijanov, zdaj bodo še Hrvatje v kratkem začeli in ne vem kaj bo od Slovenije še ostalo. Regionalizacija na splošno daje v roke gubernatorjem tistih majhnih, drobnih pokrajinic vso možnost za razpolaganje z vsem kar je znotraj teh majhnih enot in to pomeni, da v kratkem Slovenije ne bo več. Morda se bomo čez 100 ali 200 let potem zopet združevali v neko novo državo Slovenijo, medtem pa se bo marsikaj že zgodilo, izginilo in potonilo v pozabo. Na splošno smo proti regionalizaciji in zato bomo z veseljem podprli umik tega zakona. Mislim pa, da je na splošno nesmiselno razpravljati o regionalizaciji, še posebej, če primerjamo to z regijami v Evropi. Najmanjša regija v Evropi je večja od polovice Slovenije. Mi nameravamo iz Slovenije narediti 14 nekih, ne vem česa, krajevnih skupnosti občine München. Mislim, da je to smešno, če ne tragično. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Sašo Peče, v imenu Poslanske skupine nepovezanih poslancev. Izvolite, prosim.
Hvala lepa za besedo. V Poslanski skupini nepovezanih poslancev imenovani Lipa nismo proti pokrajinam. Ocenjujem, da so pokrajine eden izmed tistih elementov, ki bodo v prihodnosti omogočale uravnotežen razvoj celotne države. Ni prav, da se z odmikom od pokrajin zanemarja pa najsi bo kraško najsi bo področje Prekmurja, Koroške ali katerekoli druge regije. To ni rešitev. Danes vidimo kam nas je pripeljala ta nezainteresiranost do pokrajinskega paketa. Po drugi strani nekateri trdijo, da gre za nakup dela slovenskih nepremičnin, ozemlja, medtem pa nočejo sprememb. Poudariti pa je potrebno, da predlog, ki je zelo egoistično nastal s strani Vlade Republike Slovenije, egoistično v smislu, da k sodelovanju ni povabil večega dela stroke, najsi bo ta stroka zunaj parlamenta ali znotraj parlamenta, je prišlo do tega hibrida 14-ih pokrajin. V okviru Poslanske skupine nepovezanih poslancev bomo predlog za umik podprli, toda iz dveh razlogov. Prvič, vse poslanke in vsi poslanci ste ravno z naše strani v četrtek dobili predlog za ustavni zakon, ki bi določal, da imamo v Sloveniji šest pokrajin, kolikor nakazuje zgodovina in kolikor nakazujejo zaokrožene enote. Danes do 12. ure vas ponovno pozivam, imate čas, da pristopite k oblikovanju ustavnega zakona. Po drugi strani, pa bi s tega mesta rad v nadaljevanju rekel, da pokrajinski paket, kot nam ga je predlagala Vlada Republike Slovenije, sloni na preveliki razdrobljenosti posameznih zakonskih materij. In s tem, ko bi sprejeli na obravnavo dnevni, ki ga predvideva Vlada Republike Slovenije oziroma ki ga je predvidel kolegij, bi seveda pomenilo, da si zapiramo možnosti. Vsi vemo, da je prvi vladni zakon, Zakon o ustanovitvi pokrajin, Vlada Republike Slovenije predlagala s 14 pokrajinami. Tekom parlamentarne razprave se je odvilo negativno stališče do tako zelo razdrobljene Slovenije, zato je seveda prav, da smo upali izraziti svoj ne napram Vladi Republike Slovenije, ko predlaga 14 pokrajin. Zanimivo ob tem pa je, da Vlada Republike Slovenije tudi v drugem poskusu trdi, da bo skušala v parlament in skozi parlamentarno proceduro ponuditi 12 pokrajin. Iz tega naslova in iz naslova vsebine Zakona o pokrajinah, ki sta vezana, je seveda smiselno počakati z omenjenim paketom. Prvič, v okviru določitve števila pokrajin. S tega mesta jaz napovedujem, da bomo tudi v Poslanski skupini nepovezanih poslancev Lipa, v kolikor ne bomo dobili dovoljšnjega števila podpisov za določitev šestih pokrajin, v parlamentarno proceduro zelo kmalu vložili Zakon o ustanovitvi pokrajin. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Franc Pukšič, v imenu Poslanske skupine SDS.
Hvala lepa. Kolegice in kolegi, gospod minister! Slovenska demokratska stranka ne bo podprla umika Predloga zakona o pokrajinah. Podpiranje umika Predloga zakona o pokrajinah in nadaljevanje procedure v zvezi z ustanavljanjem pokrajin v naši državi je nesmiselno, je politično nemodro, predvsem pa je to dejanje zavrženo proti državljankam in državljanom. Že od leta 1995 čakamo tako rekoč na neko nadgradnjo lokalne samouprave in nič od tega se ni zgodilo v nobeni od prejšnjih vlad. Danes, ko je ta vlada pripravila zakonodajo, ko jo je prinesla v Državni zbor in ko jo je celo usklajevala z opozicijo, toliko kot noben minister prej nobenega zakona z opozicijo ni usklajeval. Seveda, zdaj opozicija temu nasprotuje iz enega preprostega razloga, ki se mu reče politična preračunljivost. Opozicija politično preračunava kaj se ji bolj izplača in želi ali želela bi, za kar sem pa prepričan, da ji tudi ne bo uspelo, smetano iz mleka, ki se jo bo dalo pobrati šele čez nekaj časa. Poglejte, ko je Vlada prišla s paketom, tako kot je tudi opozicija zahtevala, potem ko je opozicija zahtevala, da so trije premalo, da gremo s celotnim paketom 6-ih zakonov, je koalicija to razumela in počakala z odločanjem v drugi obravnavi. Zakonodajo smo tako rekoč obdelali, samo še odločati je potrebno. Ko je bilo vseh 6 zakonov, ni bila opozicija zadovoljna z določenimi zadevami, pa vendar ni imela niti enega samega boljšega predloga. Ne čudi pa me, da so tako Zares kot Liberalna demokracija in Združena lista postali toliko liberalni, tako odprti za državljanke in državljane, da zakonov ne bi pospremili niti na proceduralno pot, niti na pot odločanja. Pa vendar so iz opozicije vložili kar veliko amandmajev. Nekaj je celo takšnih, ki jih bomo podprli, ki so v dobrobit državljank in državljanov. Mi odločamo in želimo [[...]] [[Izklop mikrofona.]] [[...]]
Hvala lepa. Gospod Bojan Kontič, v imenu Poslanske skupine SD. Prosim.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Razloge, zakaj podpreti umik 13. točke dnevnega reda, je pred mano navedel kolega, ki je govoril. Skoraj ni kaj dodati k temu, kar je povedal. Naštel je vse kar utemeljuje naš predlog, da se ta zakon umakne z dnevnega reda. Vsekakor bomo Poslanska skupina Socialnih demokratov ta predlog podprli. Kajti, to je naš predlog za umik, ki je posledica vsega v preteklosti že povedanega. Na področju pokrajinske zakonodaje je nastala popolna zmešnjava. V prvem paketu smo obravnavali 3 zakone, kljub temu, da smo želeli obravnavo v paketu nam to ni uspelo. Dobili smo torej jeseni tri zakone, dva sta izginila iz procedure, ju ni, tretji ta iz tega paketa je danes na dnevnem redu. Res je, da je bil ta zakon najmanj sporen, ampak ne vem, zakaj je potrebno s tem zakonom zdaj hiteti, glede na to, da ostalih dveh zakonov še ni. Potem smo imeli drugi paket pokrajinske zakonodaje, ko je tudi zaradi nedomišljenosti določitve posameznih območij, doživel nepodporo v tem parlamentu, tako da tega zakona nismo izglasovali. Torej sta ostala še dva, ki se bosta obravnavala naslednji mesec. Tako vsaj predvideva plan oziroma terminski plan dela Državnega zbora. Hkrati predsednik Vlade napoveduje nov zakon o ustanovitvi pokrajin, ki bo določil nova območja in novo število pokrajin. Ne vemo, kako bo ta zakon izgledal, ko bo prišel do parlamentarne procedure. Nejasnosti je veliko in tisti osnovni pogoj, ki smo ga mi venomer zagovarjali, da obravnavamo zakone v paketu, nam je povsem jasno, da zakonov v paketu ni moč sprejemati. Tudi danes, žal še vedno ni izpolnjen. Seveda, pa nam ni moč očitati, da Poslanska skupina Socialnih demokratov ne podpira regionalizacije Slovenije. Ves čas, skozi vse mandate smo si prizadevali za pokrajine, seveda za pokrajine, ki bodo opravljale svojo funkcijo, ki bodo imele svojo vsebino, ne pa za pokrajine kar tako. In ko danes nekdo govori o tem, da smo poslanke in poslanci v parlamentu izvoljeni zato, da odločamo, seveda je to tudi resnica, to pa ne pomeni, da moramo sprejeti vse, kar nam predlaga Vlada. Uporaba razuma nas vodi tudi do takšnih predlogov, kot je ta današnji, da se ta predlog zakona umakne s te seje Državnega zbora. Hvala lepa.
Hvala lepa. Zaključujem razpravo o predlogu umika. Poslanke in poslance prosim, da preverijo delovanje svojih glasovalnih naprav. Odločamo o predlogu za umik navedene točke z dnevnega reda. Glasujemo. Glasovalo je 63 poslank in poslancev, za 22, proti 39. [[Za je glasovalo 22.]] [[Proti 39.]] Ugotavljam, da predlog za umik ni sprejet. V zvezi s širitvijo dnevnega reda je skupina poslancev s prvopodpisanim Vilijem Rezmanom dne 21. 2. 2008 predlagala razširitev dnevnega reda 36. seje z obravnavo kandidature za organizacijo zimske univerzijade leta 2013 v Mariboru. Navedeni predlog ne izpolnjuje pogojev iz drugega odstavka 58. člena Poslovnika, zato ga zbor ne bo obravnaval. Prehajamo na določitev dnevnega reda. Zboru predlagam, da za današnjo sejo določi dnevni red, ki ste ga prejeli s sklicem seje. Glasujemo. Glasovalo je 62 poslank in poslancev, za 47, proti 9. [[Za je glasovalo 47.]] [[Proti 9.]] Ugotavljam, da je dnevni red 36. seje Državnega zbora sprejet. Prehajamo na 4. TOČKO DNEVNEGA REDA - DRUGA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O ZAKLJUČKU POSTOPKOV VRAČANJA PODRŽAVLJENEGA PREMOŽENJA, v okviru rednega postopka. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije. Besedo dajem predstavniku Vlade za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Besedo ima gospod dr. Lovro Šturm, minister za pravosodje. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Spoštovani gospod podpredsednik Državnega zbora, spoštovane gospe poslanke in gospodje poslanci! Kateri so cilji in načela predloga zakona, ki je danes pred nami? Cilj zakona je zagotoviti čim hitrejše zaključevanje postopkov vračanja podržavljenega premoženja in odprava nekaterih pravih ovir za dokončanje teh postopkov ter uveljavitev ustavne pravice do odločanja v razumnem roku in pravice do učinkovitega pravnega varstva. Predlog zakona ne širi kroga upravičencev in glede na Zakon o denacionalizaciji ne omogoča uveljavljanja novih pravic. Ker predlog zakona glede na Zakon o denacionalizaciji ne določa novih upravičenj, ne bo imel novih proračunskih posledic. Katere so poglavitne rešitve zakona? Predlog zakona omogoča, da osebe, ki so bile rojene na območju Republike Slovenije, prav tako pa so bili na območju Republike Slovenije rojeni tudi njihovi starši, zaradi česar so te osebe praviloma slovenske narodnosti, kasneje pa so iz različnih razlogov spremenile prebivališče in se odselile na območje bivših republik nekdanje skupne države in imajo državljanstvo ene izmed teh držav, ki so nastale iz ene od federalnih enot bivše SFRJ, lahko uveljavijo pravico do denacionalizacije podržavljenega premoženja. Kadar teče postopek po Zakonu o izvrševanju kazenskih sankcij dopušča predlog zakona, da sodišče na predlog vlagatelja ustavi sodni postopek, ki še ni pravnomočno končan in zahtevek odstopi krajevno pristojnemu pravnemu organu, da o zadevi odloča na podlagi Zakona o denacionalizaciji. Mnogi, ki so hkrati vložili zahtevek za vračilo odvzetega premoženja na podlagi Zakona o denacionalizaciji in na podlagi Zakona o izvrševanju kazenskih sankcij, so umaknili zahtevek po Zakonu o denacionalizaciji, saj je bilo odločanje glede na upravno in sodno prakso na podlagi Zakona o izvrševanju kazenskih sankcij hitrejše, za dokazovanje pa je zadostovala sodba o razveljavitvi kazenske obsodilne sodbe, s katero jim je bilo odvzeto premoženje. Kasneje se je upravna, pa tudi sodna praksa spremenila. Zahtevki na podlagi Zakona o izvrševanju kazenskih sankcij, ki bi jim bilo običajno ugodeno, so bili zavrnjeni, zahtevka na podlagi Zakona o denacionalizaciji pa zaradi prekluzivnega roka ni bilo mogoče ponovno vložiti. Predlog zakona s predlagano rešitvijo zasleduje dosledno uresničitev načela pravne države, načela enakosti in načela zaupanja v pravo. Predlog zakona za pospešeno reševanje denacionalizacijskih postopkov določa roke za zaključevanje denacionalizacije v sodnih postopkih in predhodnih postopkih ugotavljanja državljanstva. Predlog predvideva trimesečni rok za odločitev sodišču I. in II. stopnje v denacionalizacijskih zahtevkih. Za odločitev Upravnega in Vrhovnega sodišča je predviden rok 30 dni, za Ustavno sodišče rok 60 dni, za odločanje Ministrstva za notranje zadeve o prehodnem vprašanju obstoja državljanstva, pa prav tako rok 60 dni. Predlog zakona ureja pravne možnosti za vpis vrnjenega premoženja oziroma za vpis lastniške pravice nad tem premoženjem v zemljiško knjigo, in sicer s pomočjo identifikacijskih potrdil ali elaboratov in z vpisom v etažne lastnine na stanovanju ali z odgovarjajočim vpisom solastninskega deleža na stanovanjski hiši. Predlog zakona omogoča vrnitev podržavljenega premoženja državljanu, katere izmed držav, ki so nastale na ozemlju bivše skupne države, pod pogojem materialne vzajemnosti, to je pod pogojem, da njegova država priznava pravico do vrnitve podržavljenega premoženja slovenskim državljanom. Predlog prinaša še nekatere tehnične rešitve, ki bodo olajšale odločanje v najbolj zapletenih primerih. Vse tehnične rešitve, ki so predvidene v predlogu zakona sledijo pravnemu okviru, ki je določen za vračanje odvzetega premoženja v Zakonu o denacionalizaciji, kar sledi izhodišču, da se s predlogom ne širi krog upravičencev in kroga upravičenj. Za pravnomočno končane postopke v katerih upravičenci iz katerih izmed razlogov, ki so jasno opredeljeni v predlogu zakona, niso uspeli, predlog predvideva v kratkem trimesečnem prekluzivnem roku možnost vložitve neprave obnove. To izredno pravno sredstvo omogoča dosledno uveljavitev načela pravne države in načela enakosti in načela enakega varstva pravic. Hvala lepa.
Predlog zakona je obravnaval Odbor za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje kot matično delovno telo. Besedo dajem predsedniku gospodu Korenu za predstavitev poročila odbora.
Lep dober dan poslankam, poslancem, ministru! Odbor za notranjo politiko javno upravo in pravosodje je Predlog zakona o zaključku postopka vračanja podržavljenega premoženja obravnaval na 39. in 41. seji odbora. Na 39. redni seji je obravnavo predloga zakona preložil, saj se je v razpravi izkazalo večinsko stališče, da bi bilo primerno, da se do predloga zakona opredelijo tudi občine. Na nadaljevanju obravnave na 41. seji je predstavnik Ministrstva za pravosodje v dopolnilni obrazložitvi poudaril, da je cilj predloga zakona predvsem zagotoviti čim hitrejše zaključevanje postopka vračanja podržavljenega premoženja in odpraviti nekatere pravne ovire za dokončanje teh postopkov ter uveljaviti ustavno pravico do odločanja v razumnem roku in pravico do učinkovitega pravnega sredstva. Predlog zakona uvaja roke za zaključevanje sodnih postopkov in predhodnih postopkov ugotavljanja državljanstva. Predstavnik Zakonodajno-pravne službe je poudaril, da je po njihovem mnenju naslov zakona preširok glede na samo vsebino predlaganih rešitev, ki dejansko ne pomenijo zaključka vseh denacionalizacijskih postopkov, ampak rešujejo samo nekatera sicer zelo pomembna vprašanja. Zato so v pisnem mnenju predlagali v razmislek, da bi bilo morda ustrezneje te rešitve doseči s spremembami Zakona o denacionalizaciji in ne s posebnim zakonom. Članice in člani odbora so v razpravi o rešitvah predloga zakona zavzeli različna stališča. Nekateri člani odbora so izrazili podporo vladnim rešitvam in ob tem poudarili, da je namen zakona dober, saj želi pospešiti reševanje denacionalizacijskih zadev ter odpraviti nekatere pravne ovire za dokončanje teh postopkov. Poudarili so nujnost, da se denacionalizacijske zadeve, ki trajajo že od leta 1991, čim hitreje zaključijo in da se to področje dokončno uredi. Nasprotno pa so drugi člani odbora menili, da namen predloga zakona ne bo dosežen, ampak bo povzročil nove zaplete in krivice. Predlagane rešitve po mnenju nekaterih širijo krog upravičencev, vzpostavljajo nove pravice, predvidevajo nova pravna sredstva in povzročajo dodatne finančne obremenitve za državo in občine. Posebej so bili izpostavljeni problemi, ki jih prinaša 7. člen Predloga zakona, ta člen je bil pozneje z amandmajem črtan. Predstavnik predlagatelja je odgovoril na nekatere pomisleke izražene v razpravi in pojasnil, da predlog zakona ne širi kroga upravičencev, ki je določen že s temeljnim Zakonom o denacionalizaciji. Ne gre za materialni zakon, ampak procesni zakon, katerega glavni cilj je rešiti in zaključiti tudi najtežje primere, ki so ostali nerešeni. Ustavno sodišče je namreč v številnih odločbah opozorilo na prepočasno postopanje vseh državnih organov v denacionalizacijskih zadevah in izreklo poziv za hitro reševanje teh zadev. V nadaljevanju je odbor sprejel amandmaje poslanskih skupin SDS, NSi, SLS k 4., 6., 8., 9., 10. in 12. členu. Ni pa sprejel amandmajev poslanskih skupin SD, LDS in poslanca Franca Žnidaršiča. Odbor je kot svojega sprejel amandma k 7. členu, to je, da se člen črta. Vsi sprejeti amandmaji so vključeni v dopolnjen predlog zakona, ki je sestavni del tega poročila. Hvala lepa.
Hvala lepa. Ker je zbor na 32. seji opravil prvo obravnavo predloga zakona predstavitev stališč poslanskih skupin ni možna. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 25. 2. 2008. V razpravo dajem 6. člen ter amandma Poslanske skupine SD. Gospod Miran Potrč, izvolite.
Hvala lepa. Glede na dodatno obrazložitev gospoda ministra dr. Šturma k predlogu zakona naj povem, da v Poslanski skupini Socialnih demokratov ne verjamemo ciljem, ki jih je zapisala Vlada v zakon in o katerih tudi danes poroča gospod Šturm. Za nas je temeljni cilj, ki ga Vlada želi doseči, da se s predlogi, ki jih pripravlja, na vsak način vsem upravičencem zagotovi in pospešeno zagotovi, mnogokrat tudi v nerazumno kratkih rokih, zahteve, ki so jih pred časom vložili. Mi priznavamo, da se denacionalizacija vleče nerazumno dolgo. Vendar ne sprejemamo argumentov, da je temeljni razlog za to samo nedelavnost ali pa nepripravljenost upravnih in pravosodnih delavcev, ampak slab zakon. Kakršen koli je bil sprejet, dejstvo je, da je zakon povzročil mnoga nepotrebna dejanja pri izbiranju dokumentacije, mnoge probleme tudi v krogu upravičencev in da ga enostavno na način, ki si ga je zakonodajalec zamislil, v tako kratkem času kot je prvotno predvideval, v nekaj letih, ni uspel rešiti. Ni tudi točno, da zakon ne bo prinesel novih materialnih obveznosti. Ni tudi točno, da posredno ne daje pravice na novo, ali pa ustvarja nova pravna razmerja. Temeljni cilj, pač je denacionalizacijo končati za kakršno koli ceno. Kakšna ta cena bo, pa ta Vlada noče povedati. Mi smo jo doslej spraševali tudi v predlogu razprave predlagali amandmaje, da bi po sprejemu zakona bilo potrebno neko dokončno poročilo, ki bi nam povedalo, kaj se je pa pravzaprav z denacionalizacijo dogajalo. Pa niti Vlada niti Državni zbor tega ni sprejel. Zato vsak od nas po koščkih zbira neke informacije in zato se potem drug na drugega jezimo, da so te informacije in ocene netočne. Zadnja ocena, ki jo je dal odškodninski sklad nam kaže, da je bilo preko 500 milijonov evrov porabljenih za različne oblike izplačil iz denacionalizacije. Kolikšna je vrednost premoženja, ki je bila vrnjena? Podatkov ni. Ministrstvo je v času nekih vprašanj, ki smo jih pred letom dni postavljali, celo rekel, da podatkov ni. Kar po mojem vedenju ni res. Ampak jih noče narediti, zaradi tega, ker je že pred nekaj leti bil sprejet sklep, da se zbirajo podatki. Mi pa ne želimo podatkov po osebah, ampak zbirno. Skratka, problemov na tej točki je zelo veliko. In eden od temeljnih problemov, ki ga pri zakonu vidimo je tudi ta, da Vlada želi nekritično pospešiti postopke vračanja. Ne priznava pa, da je bila, v dosedanjem teku reševanja problemov denacionalizacije skupina državljanov, ki je bila prizadeta. In v 6. členu mi vidimo takšno skupino. To so tisti, ki so vsa leta, ko so imeli pravico biti nosilci stanovanjske pravice v stanovanjih, ki so bila kasneje denacionalizirana, vlagali v ta stanovanja precejšnja, mnogi tudi velika sredstva. Mnogi tudi sredstva, ki so bistveno povečala vrednost stanovanj, ki so se vračala. Mnogi tudi sredstva, ki so pravzaprav omogočila in usposobila, da so to ostala ali postala stanovanja primerna za bivanje. Tem vlagateljem država ni priznala sredstev, niti možnosti vračila, ni jim priznala niti možnosti, da bi bili stranka v postopku denacionalizacije ker bi lahko uveljavljali svoje pravice in z enakim načinom deluje tudi pri tem zakonu. Amandma k 6. členu poskuša to odpravljati in vključevati v pravico reševanja denacionalizacijskih zahtev, tudi tiste, ki so vlagali sredstva v stanovanja, ki se vračajo denacionalizacijskim upravičencem, da bi se tudi njim zagotovila potrebna solastninska pravica do teh stanovanj in da bi bilo na ta način enakopravno do enih in drugih rešeno vprašanje denacionalizacije. Hvala.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Odpiram prijavno listo. Besedo ima gospod Boštjan Zagorac. Prosil bi vas nekaj, da se v razpravi omejimo na amandma k 6. členu. Prosim.
Hvala za besedo spoštovani predsedujoči. Ne bom razpravljal o ničemer drugem kot o amandmaju k 6. členu, vendar se bom, v kolikor boste tudi kasneje dopuščali kakršnokoli širšo razpravo, ponovno prijavil in si tudi sam vzel to pravico, v kolikor jo bodo imeli drugi. Kar se tiče amandmaja k 6. členu katerega predlagatelj je Poslanska skupina Socialnih demokratov moram reči, da ga bomo v Poslanski skupini nepovezanih poslancev, samoimenovani Lipa, tudi podprli. Podprli pa iz razlogov, ki so navedeni tudi v obrazložitvi amandmaja. Z Zakonom o denacionalizaciji se je marsikomu v tej državi povrnila določena pravica. Ali so resnično vsi, ki jim je to zakon omogočal, bom rekel bili tisti resnični upravičenci do te vrnitve, če vemo kdo je največji upravičenec v tej državi, je to drugo vprašanje. Kolegi me tukaj opozarjajo o tem, da gre za popravo krivice. Temu lahko rečete tudi tako, ampak verjemite mi in verjamem, da boste tudi sami doumeli, da boste nič krivega sluteč ljudem in družinam to krivico popravili tudi v primeru, da boste podprli amandma predlagatelja, kajti družine, ki so živele v teh stanovanjih, predvsem zadnji pohlep ali pa bom rekel poprava krivic v narekovajih, ki jo omenjate, se dogaja tudi na Štajerskem. Tam je teh družin vedno več, te družine so seveda v ta stanovanja, v katerih so živela, nič hudega sluteč vlagala ogromna sredstva, da so lahko živela, bom rekel v dostojnih prostorih. Vsaka bivša zakonodaja in tudi zakonodaja, ki jo je pripravila Vlada Republika Slovenije jim tega ne omogoča. Šele ta amandma, to dopolnilo, s tem bo mogoče zakon postal pogojno sprejemljiv, če bi to dopolnilo in vsa nadaljnja, ki se nanašajo na najemnike stanovanj, bili sprejemljivi. Tudi najemniki poslovnih prostorov nenazadnje, veliko število jih je bilo, recimo Kmetijski inštitut v Mariboru je že eden takšnih, ki je ogromno vlagal v stavbo. Zdaj so jih postavili pred dejstvo, da morajo iti ven iz te stavbe ne glede na to koliko so vložili in vseh tistih 40 zaposlenih ne bo šlo cesto, tudi nadomestnega prostora in zemljišča za opravljanje dejavnosti jim Vlada Republike Slovenije ni zagotovila. Če se bo enako zgodilo z družinami, ki živijo v tako imenovanih denacionaliziranih stanovanjih, potem se mi zdi, da to ni prava pot in ne pravi način za sprejemanje takšnega zakona. Po drugi strani bo treba tudi omejitvi najemnine, ko se bodo določena stanovanja in stanovanjski prostori vračali k denacionalizacijskim upravičencem. Se mi zdi, da bi se bilo potrebno že zdaj opredeliti, da ne bo šlo za neke oderuške zgodbe in pa za prodajo, da bomo imeli na koncu več brez stanovanj, na ulicah in na cestah ljudi kot jih imamo že sedaj. Tudi to so stvari, ki bi jih zakon moral urejati in ti amandmaji, ki jih imamo pred sabo v določeni meri vse te krivice ali poprave krivic nič hudega slutečim ljudem, ki so v teh stanovanjih do zdaj živeli, določajo. In zato se mi zdi, da je potrebno vse te amandmaje ne samo z vidika, bom rekel, požrešnosti nekoga, ki bi rad nekaj imel nazaj ali pa zaradi tega, ker se mu je nekoč obljubilo, da bo to dobil v teh štirih letih nazaj, kajti sam si drugače ne morem razlagati, kako je možno to narediti v treh mesecih, kar nekdo ni mogel narediti v 12-ih letih, je treba zagotoviti tako enim kot drugim pravice, ki jim gredo. Kot sem že dejal v Poslanski skupini nepovezanih poslancev Lipa bomo amandma k 6. členu podprli. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Zmago Jelinčič Plemeniti. Prosim.
Hvala lepa. Amandma k 6. členu, ki ga je vložila Poslanska skupina Socialnih demokratov, pravzaprav do neke mere poskuša popraviti tisto kar je bilo slabo narejenega v Zakonu o denacionalizaciji. Pravzaprav greh, ki so ga takrat naredili njihovi predniki, da so sploh omogočili sprejetje Zakona o denacionalizaciji poskušajo popraviti vsaj do neke mere. Mi bomo podprli ta amandma, ki je po naše zelo dober, čeprav je to gašenje požara z majhno kanglico namesto, da bi se zadeve urejale že v samem začetku. Dejstvo je, da so ljudje, ki so stanovali in ki so imeli stanovanjsko pravico v stanovanjih, ki so bila denacionalizirana in v katero so vlagali precejšnja sredstva za modernizacijo, popravilo, kaj jaz vem, streh, oken, vrat in vsega skupaj in inštalacij, so zdaj enostavno odrinjeni na stran in nimajo pravice, da dobijo za to kakršnokoli nadomestilo. Nesporno dejstvo je, da se je vrednost teh stanovanj s temi vložki tudi povečala. Ne smemo pozabiti tudi tega, da je večina slovenskega nepremičninskega fonda ob času druge svetovne vojne bila v lasti zavarovalnic. Zavarovalnica Slavija je imela približno 80% hipotek na vseh nepremičninah v Sloveniji. Po drugi svetovni vojni so se hipoteke brisale, do neke mere seveda, seveda so se pa kasneje popolnoma izbrisale. Tako, da se je po naši osamosvojitvi odločilo, da se bo tistim denacionalizirancem oziroma nacionalizirancem vračalo premoženje dolgov prosto. Že to je bila velika neumnost, že to je bila kapitalna napaka in, bi rekel, nekako darilo v prvi vrsti Rimskokatoliški cerkvi, ki je na ta način pridobila ogromno. Pridobili so ogromno tudi razni privatniki, katerih hiše so bile hipotekarno obremenjene in v mnogo primerih tudi pred razsutjem. Te hiše so se obnovile, stanovanja so se popravila, tisti, ki so bili v njih, so vlagali, investirali in zdaj so ostali pravzaprav brez tega. Mislim, da ta amandma k 6. členu to zadevo vsaj do neke mere popravlja in zato je smiselno, da se ga podpre. Mi ga bomo podprli. V principu pa lahko že kar zdaj povem, da bomo podprli tudi vse ostale amandmaje, ki jih je vložila Poslanska skupina Socialnih demokratov kot tudi Poslanska skupina Zares, ker sodimo, da popravljajo stvari, vsaj do neke mere. Mislim, da je bil sicer čas, da se te zadeve uredijo, že davno prej. Časa je bilo od leta 1992 pa do danes, pa se pravzaprav šele danes te zadeve urejajo. Bojim se sicer, da se zadeve ne bodo uredile, da koalicija ne bo izglasovala teh amandmajev in da bo šel zakon naprej v smeri, kot je bil pravzaprav pripravljen. Pisan je bil na roko Rimskokatoliški cerkvi, ki bo pridobila še več, oziroma ne bo dosežen cilj, da se z njegovim sprejemom čim hitreje zaključijo postopki pri majhnih lastnikih in pri tistih lastnikih, ki so bili oškodovani, ampak je cilj ta, da se potrdi in dokončno zakoliči lastnina Rimskokatoliške cerkve. Navkljub vsemu mislim, da bo treba v bodočih obdobjih zakon spremeniti do te mere, da se bodo takšne zadeve popravile. Konec koncev ne smemo pozabiti, da obstoja marsikakšen pravno veljaven dokument, ki ne dovoljuje kasnejših popravkov, in vendar je do tega prišlo. Pa če vzamemo v obzir samo dogovor med mariborsko občino in mariborsko škofijo, po katerem je že v času nekdanje Jugoslavije prišlo do menjalne pogodbe za določene nepremičnine, pa vendar so potem te nepremičnine po naši osamosvojitvi ponovno poklonili in podarili Rimskokatoliški cerkvi, ki je to zahtevala. Sem sodi seveda tudi Betnavski grad, sem sodijo tudi obsežna območja gozdov v Triglavskem narodnem parku in podobno in še kje, pa v Savinski dolini, v bližini Gornjega grada in tako naprej. Skratka, amandma je smiseln. Amandma je potreben, amandma je nujen. Vsaj do neke mere popravlja te krivice, ki bi morale biti izničene že v samem začetku, oziroma Zakon o denacionalizaciji sploh ne bi smel biti sprejet. Še enkrat. Krivda gre prednikom Socialnih demokratov, ki takrat niso odšli iz dvorane, na ta način ne bi bilo sklepčnosti, da bi lahko Zakon o denacionalizaciji podprli, vendar so takrat prevladali določeni privatni interesi. Ampak, o tem naj govori zgodovina in s tem naj se ukvarjajo tisti, ki se bodo s tem ukvarjali. Še enkrat. Ta amandma bomo seveda podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Dimitrij Kovačič. Prosim.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Če se ne motim, govorimo o amandmaju k 6. členu, čeprav je bila predhodna razprava namenjena neki drugi vsebini. Govora je bilo o Betnavi, govora je bilo o gozdovih, o Rimskokatoliški cerkvi, čeprav amandma govori o stanovanjih, o solastnini, o solastniškem in lastniškem deležu stanovanj. Tako da, bi res prosil, da razpravljamo o vsebini, ki je na dnevnem redu in amandmajih, ki so trenutno predmet obravnave. Kar pa se tiče tega amandmaja in kar se tiče dosedanje razprave, pa mislim, da gre za eno zelo veliko nerazumevanje vsebine. Poglejte, amandma, ki je vložen, ne predstavlja vsebine zakona, ki ga obravnavamo. Amandma, ki je vložen, govori o vsebini nekega drugega zakona, ali dveh drugih zakonov, in sicer Zakona o denacionalizaciji in Stanovanjskega zakona. Če bi predlagatelji želeli, da je vsebina tega amandmaja koristna in potrebna, potem bi bilo prav, da vložijo predlog za spremembo Zakona o denacionalizaciji ali predlog za spremembo Stanovanjskega zakona. Kajti v teh zakonih je zapisana vsebina o kateri z amandmajem govorijo. Sam osebno se z vsebino tega amandmaja ne strinjam. Mislim, da predlagatelji nimajo prav. Ampak, tudi če bi imeli prav, bi morali to vsebino sprožiti v nekem drugem postopku - za spremembo Zakona o denacionalizaciji ali za spremembo Stanovanjskega zakona. Kajti, zakon, ki ga danes obravnavamo, govori zgolj o zaključku postopkov vračanja podržavljenega premoženja. Torej, vsebina tega zakona izhaja iz vsebine Zakona o denacionalizaciji. Ta zakon ne more kakorkoli spreminjati ali dopolnjevati Zakona o denacionalizaciji. Govori samo o tem, da se vsebina Zakona o denacionalizaciji s tem zakonom čim prej oziroma v rokih in po postopku, ki je tukaj določen, zaključijo postopki denacionalizacije. In to je namen tega zakona. Ne pa, da se s tem zakonom spreminja vsebina Zakona o denacionalizaciji. Ob tem je eno veliko nerazumevanje tega, o čemer danes govorimo. Tako, da že iz tega formalnega razloga ni mogoče nikakor tega amandmaja podpreti. Trdno sem pa prepričan tudi, da z vsebino, ki jo predlagajo predlagatelji ne bi uspeli niti v postopku, kakršen bi moral biti vložen, če bi resno želeli, da bi dejansko predlagali spremembo Zakona o denacionalizaciji ali da bi dejansko predlagali spremembo Stanovanjskega zakona. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima še gospod mag. Sajovic. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Pozdrav tudi gospodu ministru s sodelavci. V Poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije bomo ta amandma podprli, ker je dober, popravlja slab, bom rekel v narekovajih predvolilni zakon, ki krivice, ki so bile storjene po letu 1945 popravlja v delu na ta način, da povzroča nove krivice, predvsem pa velike finančne posledice za lastnike teh stanovanj, ki so omenjeni v 6. členu, za naše državljane in državljanke, ki so si tisto, kar so s trudom prigarali, odtrgali od ust, vložili v dobri veri tudi v stanovanje, da je to stanovanje njihovo in zdaj jim skuša nekdo to pravico odvzeti. Podobno je tudi za občine, kakšen je bil osnovni namen tega zakona, ki ga tudi 6. člen popravlja. Bil je tak, da smo hoteli vračati, bom rekel, tudi tiste zadeve, ki so v širokem javnem interesu in jaz sem vesel, da nas je bilo kar nekaj takih tam, ki smo uspeli razsuti ta 7. člen, ki je hotel, da bi vodovode, ki napajajo nekaj tisoč ljudi, pa šole, ceste vračali v naravi. Enaka je zgodba tega 6. člena. Tu bodo nastale brez dvoma velike posledice za državljanke in predvsem v končni fazi tudi v delu te zgodbe za občine. Marsikje smo v ta stanovanja, občine, tudi veliko vlagali, v prekritje, v nove strehe, v popravo, v izboljševanje teh stanovanj, in zdaj bi hoteli vse to tudi vzeti. Nenazadnje je v teh osnovnih načelih, ki jih naj upošteva denacionalizacija in jih v 17-ih letih nismo uspeli rešiti, da boste zadevo zaključili po hitrem in kratkem postopku. To ste govorili tudi leta 2005, pa moram reči, da so nam danes v letu 2008 ostali najtrši, najbolj komplicirani orehi, ki jih skušamo z neko tako "ad hoc" rokohitrsko čarovniško rešitvijo pomesti pod preprogo, da bomo nekritično vsem vrnili vse in v treh mesecih zadevo zaključili ne glede na posledice. Reči nekomu, da bo to zaključil v treh mesecih je enostavno bogokletno, ker ne zdrži. Vsi tisti, kakor koli boste odločili, se bodo seveda pritoževali še naprej v vseh sodnih instancah. In iz tega mesta odgovorno trdim, da zgodba more denacionalizacije ne bo zaključena tudi v naslednjih petih letih ne. V Sloveniji se je s pomočjo sodstva in moram reči, da marsikje tudi pravosodnega sistema, zgradila klika kverulantov, ki so se pripravljeni tožariti do nezavesti, do konca, naj stane lokalno skupnost in kogar še, karkoli hoče. V občinah nam stojijo postopki gradnje cest, gradnje vodovodov ravno zaradi takih ljudi in tudi ta zakon v ničemer te zgodbe ne rešuje. Drugače pa, izgovarjali ste se, marsikateri pred mano, tudi na Ustavno sodišče. Ustavno sodišče je o teh zadevah, ki se tičejo ravno 6. člena, večkrat zapisalo marsikaj takega, kar bi bilo treba upoštevati. Recimo, odločba iz leta 1997. Takrat je sprejelo pravno stališče, da se osnovna načela vračanja premoženja, ki so določena z ZDen in se lahko spremenijo le, če se zadostijo kriteriju najstrožje presoje. Gre za tri bistvene kriterije, in sicer mora biti sprememba stvarno upravičena, biti mora neizogibna in biti mora tudi nujna v javnem interesu ter mora zadostiti načelu sorazmernosti. Predlagatelj verjetno tudi trdi, da gre zgolj za olajševanje izvedbe dosedanjega režima vračanja. Kar pa ne drži. Saj se ravno s tem 6. členom poseže v upravičenje drugih. To se pravi v upravičenje tistih, ki so v ta stanovanja vračali. Iz tega izhaja, da bi brez dvoma, če bodo take rešitve sprejete in če taki amandmaji, ki to popravljajo, ne bodo sprejeti, potem lahko podvomimo tudi v ustavnost takih rešitev. Potem, zanimiva odločba 52/6 iz 26. oktobra. Tam je Ustavno sodišče določilo tudi standard, da v denacionalizacijskih postopkih ne veljajo vsa splošna načela civilno odškodninskega prava. Na to bi se veljalo sklicevati v delu, ker zakon oziroma vloženi amandmaji priznavajo nove odškodnine in brez dvoma gre za to, da širimo krog upravičencev in priznavamo nove škode in odškodnine. Zanimiva je tudi pomembna odločba 72/93 z dne 20. 4. 1995, v kateri je Ustavno sodišče zavzelo pravno stališče, da za neuporabo nacionaliziranega premoženja do vložitve denacionalizacijskega zahtevka upravičencem ne pripada nobena odškodnina zaradi te nezmožnosti uporabe. In jaz razumem strah tistih, ki danes želijo, da razpravljamo samo o amandmajih, da resnica, kaj hočemo narediti, državljankam in državljanom ne pride na ušesa. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Prijava teče. Besedo ima gospod Dimitrij Kovačič. Prosim.
Hvala lepa še enkrat za besedo. Ne morem razumeti, kako se še vedno širijo enake diskusije kot že ves čas. Ne želi se resno z amandmajem, ampak je bil amandma povod za to, da se širi diskusija, ki nima zveze s tem, kar je bilo vloženo. Moj predgovornik je ravnokar ponovno govoril o tem, kako se širi vsebina tega zakona, kako se širi krog upravičencev in podobne izmišljene zadeve. Ravno obratno. Noben krog upravičencev se ne širi, nobena vsebina se ne širi, kajti vsebina je določena v zakonu o denacionalizaciji, ki je samo obseg upravičenj in zahtevkov, ki se jih sedaj s tem zakonom pospešuje do dokončne realizacije. In nič drugega. Kakšna širitev kroga upravičencev in kakšna širitev vsebine zahtevkov in tako naprej? Pa kje ste to prebrali?! Zakaj zavajate ljudi? In ko govori moj predgovornik o tem, da se po občinah širi krog kverulantov, ki tožijo občine za uveljavljanje svojih zahtevkov. Kako si upa župan svoje ljudi, svoje občane poimenovati s kverulanti? Jaz tega ne morem razumeti. Ko nekdo preko sodnih institucij, ki so zato, da razsojajo, želi uveljavljati svojo pravico, ga nekdo zmerja s kverulantom! To je nedopustno, nedopustno za župana neke občine, da svoje ljudi zmerja s kverulanti. Pa kam smo padli?! Predvsem pa govorimo o 6. členu, govorimo o tem, zakaj govorite o vsem drugem? Hvala.
Hvala lepa. Gospod mag. Sajovic, imate repliko.
Hvala lepa. Poglejte, če nekdo, ki mora dobiti, recimo, 2 milijona premoženja za nazaj in je že vložil 31 pritožb na sodne instance, ker jih hoče 5, in ne priznava polbratom in polsestram pravice do tega premoženja, potem je izraz, ki sem ga omenil, vsekakor na mestu, še posebej, ker je od 31 pritožb, ki jih je že vložil, jih je že 16 izgubil, ampak on bo nadaljeval še, še in še in s tem se ga vzpodbuja. Zaradi nekoga, ki ta trenutek živi od socialne pomoči, ki mu jo daje občina in ta država, nazaj ima pa za dobiti nekaj evrov vredno premoženje, ki mu je bilo vrnjeno že s pravnomočno odločbo, ampak on se pritožuje, on bi še, on bi več in več. On bi vzel vodovod, ki napaja 5 do 7 tisoč ljudi, on ne pusti graditi ceste, po kateri se bo vozilo 3 tisoč ljudi. In tem ljudem je treba povedati, da je zgodbe konec in naliti čistega vina, pa vam je, gospod Kovačič, všeč ali ne, ali ste jim to pred volitvam obljubili za to, da bodo za vas dvignili roko in pa vrgli glas v skrinjico. Gre za enostavno poštenje. Moja generacija za krivice iz 45. leta ni kriva in ni odgovorna, trpi pa posledice tega, kar delate še danes. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Drago Koren.
Spoštovane kolegice poslanke, kolegi poslanci! Smo v letu 2008, ne v letu 1991. V letu 1991 bi bilo smiselno vložiti takšen amandma, o katerem sedajle govorimo. Govorimo namreč, po domače rečeno, o zaključku denacionalizacije. Se pravi, vedeti moramo, da denacionalizacija, hočete ali nočete, gre h koncu in se bo končala. Če ne v letošnjem letu, pa prav gotovo v naslednjem letu. Sam sem se malo informiral, kako se zaključujejo dejansko na upravnih enotah ti postopki. In moram reči, da imam iz nekaj upravnih enot informacije, da dejansko gre stvar koncu, da imajo še pet, deset zadev. Ampak tudi od teh, recimo, petih zadev, so zadeve v 90% rešene, so samo še mali procenti teh zadev ki so še v teku, ki se še rešujejo. Obravnavani zakon je procesni zakon, ni materialni zakon. In zato jaz ne vidim tukaj možnosti v tem procesnem zakonu, da bi lahko sprejeli takšen amandma, kot ga predlagate v SD-ju. Sicer pa moram reči, glede na uvodno predstavitev amandmaja s strani predlagateljev, ko je bilo rečeno, ne verjamemo ciljem, ki so bili danes ponovno tukaj izrečeni s strani ministra. Postavlja se vprašanje: Čemu vlagati amandmaje k zakonu, za katerega sploh ne verjamete ciljem, sploh ne verjamete, da bo sam zakon dosegel kakršenkoli namen? Mislim, da je skrajni čas oziroma žalostno je, da se v 17-ih leth zadeva ni uspela pripeljati do konca. Prepričan pa sem, da bo tudi s pomočjo tega zakona prišlo do uspešnega zaključka te denacionalizacije. Kar se tiče konkretno tega amandma, moram reči samo eno primero. Tudi sam oziroma moja žena je bila najemnica stanovanja. Ko sva se izselila v hišo, nisva dobila nobene odškodnine, precej sva vlagala v to stanovanje, niti nama ni prišlo na misel, da bi zahtevala kakršno koli odškodnino, saj sva nekje jemala to kot dobrino, ki sva jo v tistem času imela v najemu. Vlagal sem pač zato, da sem imel boljše, prijetnejše bivanje v tem stanovanju. Ko pa sem to lastnino zapustil, ko sem šel iz stanovanja, pa nisem razmišljal o nobeni odškodnini. Še mogoče beseda glede pritoževanja. Res je, jaz pravim, imamo v Sloveniji ljudi, ki so bolni na to, dvakrat, trikrat bolni na to: pritožba na pritožbo. Jaz mislim, da imamo že vložene zakone, ki tudi temu želijo narediti konec. Hvala lepa.
Hvala lepa, besedo ima gospod Miran Potrč, prosim.
Hvala. Hvala lepa vsem kolegicam in kolegom, ki v vloženih amandmajih vidijo nekaj racionalnih argumentov in dopolnjujejo naše obrazložitve, ki smo jih dali za amandma. Hkrati se ne čudim tistim, ki so proti, ne da bi navajali argumente. V zvezi s tem dovolite nekaj misli. Prvo. Prav je poudariti, da je moje videnje ali pa videnje v Poslanski skupini Socialnih demokratov, da so trditve, ki se mnogokrat pojavljajo, da je bol zakon o denacionalizaciji konsenz strank v letu 1991, neresnične. Sprejet je bil z Demosovo večino. In to je legalno sprejet, samo ni res, da bi bil to sporazum strank. Takrat smo mnoge stranke izrazito nasprotovale konceptu in vsebini zakona. Da ne bi našteval vseh predlogov, ki smo jih v tem času dajali, vam zagotavljam, kdor ima željo, bi jih lahko tudi na pamet s kakšno pozabo navedel, od spomladi leta 1992 naprej, pisne predloge, ki so bili dajani nekajkrat k zakonu o denacionalizaciji, nekajkrat k stanovanjskemu zakonu, vlagani samostojni predpisi. Ampak gospod Dimitrij Kovačič ima prav. Tudi če bi danes bili, bi bili zastonj, kot so bili takrat zastonj, ker jih ni sedanja koalicija v nobeni sestavi Državnega zbora bila pripravljena podpreti. Res pa je, da na žalost mnogo kdaj tudi nekatera druga vladajoča koalicija, ker je videla v tem veliko breme, ki bi ga morala prevzeti. Ampak mislim, da je pač to prav vedeti. Zakaj smo k zakonu vlagali amandmaje? Zato, da nesprejemljiv zakon poskušamo vsaj minimalno popraviti, če bi za to bila pripravljenost. In zdaj velike obtožbe, ki jih namenjate tistim, ki pravimo, da koncept zakona ni resnično predstavljen. Jaz verjamem, da bo gospod minister v svojem nastopu povedal kaj drugega, vendar poglejte. V obrazložitvi k 2. členu zakona se Vladi zapiše, da gre za novo pravico. Fizična oseba, ki je bila v času podržavljanja jugoslovanski državljan, sedaj pa je državljan druge države, ki je nastala iz katere od federalnih enot razpadle SFRJ, je po uveljavitvi sedaj veljavnega 9. člena ZDen upravičen do denacionalizacije le, če je taka pravica priznana tudi slovenskim državljanom, katere državljan je upravičenec. Skratka, bila je predvidena reciprociteta. Taka ureditev ni pravična za osebe, ki so bile rojene na območju Republike Slovenije. Jaz ne govorim o tem, ali je rešitev, ki zdaj tem osebam to pravico daje, slaba ali dobra. Trdim pa, da je nova in da je neresnica, da novih pravic ni. Ta pravica je nova. 11. člen, ki uvaja, predlaga obnovo postopka, pravnomočno končanega postopka. Vsak, ki z nekim postopkom doslej ne bo zadovoljen, ima možnost v roku treh mesecev vložiti obnovo že končanega postopka, če ni iz tega možno predvidevati novih pravic in novih materialnih obveznosti. Jaz tega ne razumem in berem samo zakon. Zato, dajte ga prebrati, pa imejte toliko vesti, da boste rekli, ja, nekatere nove pravice menimo, da je treba uvesti, da to zakon ni zgolj procesen, ampak uvaja tudi nekatere materialne pravice. Procesne predpostavke so za moj pogled in pogled v socialni demokraciji nerealne. Če ti zapoveš nekomu, da mora rešiti v nekem roku, potem mu naložiš, da to naredi, čeprav ni to imperativna norma, je pa usmerjajoča. Ampak večina uradnikov bo temu ustrezno ravnala. Na koncu bomo imeli nekvalitetne odločitve. Če je to želja, in jaz pač trdim, da je glede na usmeritev te Vlade in tega ministra to želja. Tudi ob nekvalitetnih rešitvah je treba postopke končati, ne glede na to, da vsi vemo, da so vsaj na stanovanjskih razmerjih, mislim, da gospod Peče ali kdo je govoril, je omenil tudi, ne, gospod Zagorac, tudi najemna razmerja, tudi pri najemnikih poslovnih prostorov in še marsikje je šlo za direktno krivico, ki jo je denacionalizacija na novo povzročila in toliko in toliko tisoč ljudi se s tem srečuje 15 let. Do njih ni nihče pripravljen biti toleranten in iskati rešitve. Vsak predlog, ki je v tej smeri pripravljen, je, gospod Kovačič, zavrnjen. Enkrat rečete, da spada v Zakon o denacionalizaciji, enkrat v Stanovanjski zakon, enkrat v posebno ureditev, vedno pa materialno in vsebinsko rečete ne. Ne sme se jim popraviti krivica, ki jim jo je ta nova država storila. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Kovačič, imate repliko.
Hvala lepa. Poglejte, gospod Potrč. Ne glede na to, ali se jaz osebno strinjam s tem, kar ste ravnokar rekli ali ne. Ampak vendarle to, kar ste rekli, bi morali uveljavljati s predlogom za spremembo Zakona o denacionalizaciji ali stanovanjskega zakona in ne s spremembo oziroma amandmajem k temu zakonu, ki je procesne narave. Ta zakon je zakon procesne narave. In ko govorite o tem, da bo sedaj s tem zakonom vsem vrnjeno vse, kar si bodo izmislili, je popolna neresnica in zavajanje javnosti. Nikakor ne. Vrnjeno bo samo tisto, kar je že določeno v zakonu o denacionalizaciji, ki je bil sprejet leta 1991 in nič drugega. Nič drugega ne more biti s tem zakonom rešeno. Ta zakon govori samo o postopku vračanja znotraj zakona, ki je bil že davno sprejet. In nič drugega. Okvir je postavljen. Že pred 17-imi leti je bil ta okvir postavljen. Upravičenci so bili postavljeni že takrat in ne širi se krog upravičencev, ne širi se krog vsebine. In ko govorite o obnovi postopka. Ja. Ampak obnova postopka je izredno pravno sredstvo, na podlagi katerega se lahko ugotovi, da je bila zaradi kršenja postopka nekomu storjena krivica in bo z obnovo to pravico lahko popravil. Ne nekaj novega, ampak samo tisto, kar mu pripada po Zakonu o denacionalizaciji, ki je bil že davno sprejet in še danes velja. In nič drugega. Hvala.
Besedo ima gospod Rudi Veršnik.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem prisotnim. Jaz bom za razliko od mojih predhodnikov govoril o 6. členu, ki je tema trenutne razprave. Poglejte, amandma po tem, ko je gospod Kovačič razložil situacijo, tudi po mojem prepričanju ne sodi v ta zakon. Če pa že smatrate da sodi, bi pa rekel, da je bil ta amandma vložen populistično ali pa še tretja varianta, da je bil vložen pomanjkljiv. Zavedati se moramo, da je vlaganje bilo pred sprejetjem Zakona o denacionalizaciji možno, da so nekateri vlagali v stanovanja, ki sicer niso bila njihova ali pa so bili najemniki neke skupnosti oziroma česarkoli. In da so vlagali, ampak to pomeni, da takrat dejansko niso vedeli, kako in kaj. S tem se jaz popolnoma strinjam. Vendar to vlaganje je bilo pred letom 1991, ko je bil sprejet zakon o denacionalizaciji, v letu 1992 so pa že vse te stvari bile več ali manj jasne, kdo je lastnik ali vsaj vloge so bile dane. Vsa vlaganja po tem datumu pa, mislim, da so bila za moje pojme neodgovorna, ker so morali vedeti, da je nekje nekdo lastnik in da se je treba z lastnikom ali bodočim lastnikom dogovoriti. Mislim, da je osnovno, kar je, da bi morali oni to sami vedeti, da vlagajo v neko tujo imovino, in biti toliko previdni. To je povsem logično. Pri tem pa so te stvari bile, spet bom rekel, nekoliko neodgovorne, nenačrtno narejene in potem izvedene. Še vedno pa imajo možnost, da se z lastnikom dogovorijo o tem popolnoma svobodno ali pa preko odvetnikov. Tu dejansko ne vidim nobenega razloga, da to dajemo v ta zakon o dokončanju, poudarjam, o dokončanju denacionalizacije. Bi pa odgovoril še na trditev spoštovanega kolega, ki ga sicer tu ni, gospoda Jelinčiča, ki je trdil, da se vrača bremena prosto. Iz primera, ki ga osebno poznam, odgovorno trdim, da to ni res. Če je bilo breme, se je to breme vedno upoštevalo in se odštelo od vrnjenega zneska oziroma vrnjene odškodnine. Ta trditev ni resnična, v tem primeru, ki ga poznam. Zdaj, če so drugi primeri pač takšni bili, potem je zadeva lahko zaradi mene tudi drugačna. Vendar v primeru, ki ga sam poznam, pa je ta zadeva bila eksaktno izvedena in ni pošteno, da se kar pavšalno govori, da te stvari niso bile v skladu s predpisi, zakoni in moralnimi obveznostmi. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Kristijan Janc.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Tudi moje mnenje je, da ta amandma ne sodi v procesni zakon, ampak bolj v materialni zakon, pri čemer upam, da ga danes ne odpiramo, saj potem še 17 let ne bomo končali tega zakona. Definitivno. Mislim, da predolgo to že traja, od leta 1991 do danes, da še vedno nekateri primeri niso končani, čeravno sodim, da v zadnjem času se je kar nekaj tega zaključilo. Res pa je, da so ostali tisti najtežji primeri. In prav tem je ta predlog zakona namenjen. Tri mesece je zelo optimistično, na 17 let podlage. Pa vendarle upam, da bo do konca tega mandata te vlade se ta zgodba počasi vendarle zaključila, da se ta pospešek postopka zaključevanja uredi tudi s to pravno podlago, da nekako pridejo upravičenci od tistega danega leta 1991, ko so ga sprejeli v parlamentu, da ta zakon dobi končni epilog. Mislim pa, da vsi ti amandmaji res, ne sodijo sem. Prav je, da se to ustavno pravico odloči v razumnem roku, kar je slovenski problem, ne samo v tem primeru, ampak na sploh v takšnih in drugačnih primerih se predolgo čaka in se vlečejo zadeve tako dolgo. Mislim, da namen je dober, jaz ga pozdravljam, pozitiven, da pa danes ni predmet razprave iz leta 1945 in 1991. To je za nami, to so že opravili prednamci in danes je predmet tega predloga, kako čim prej zaključiti 17 letno zgodbo o nelegalnem odvzemu premoženja takratnih upravičencev. Ta amandma, kot je že povedano, ne sodi v ta kontekst po mojem mnenju. Če pa sodi, pa naj to pravniki, strokovnjaki povedo. Če vsebinsko sodijo sem, pa bi verjetno lahko bilo že pred tem na seji odbora matičnega delovnega telesa lahko kaj več o tem povedanega. Podpiram zakon, ne podpiram pa amandmaja. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Janko Veber.
Hvala za besedo. Nobenega dvoma ni, da je Predlog zakona o zaključku postopkov vračanja podržavljenega premoženja zakon, ki je posledica Zakona o denacionalizaciji. Tudi gospod Kovačič, ko želi predočiti argumente proti našemu amandmaju k 6. členu, nima prav. Če pa razume tako ta zakon, da ni povezan z denacionalizacijo, potem ne vem, zakaj je predlagatelj vključil odločbo Ustavnega sodišča, ki se nanaša na zemljišča, po katerih potekajo javne ceste. To rešuje tudi ta zakon. Po njegovi logiki bi moral Zakon o denacionalizaciji reševati tudi to vprašanje, pa ga ne. Rešuje ga zakon o postopku vračanja podržavljenega premoženja. Zato je naš amandma k 6. členu popolnoma korekten, pa ne samo korekten, predvsem življenjski. Gre za dejstvo, da se ni rešilo problemov niti novih lastnikov oziroma tistih, ki so postali lastniki na podlagi Zakona o denacionalizaciji ponovno, niti se niso rešile težae, ki jih imajo najemniki v takšnih stanovanjih. Gre pa za vsakdanja in eksistenčna vprašanja. Pa še eno veliko nerodnost je Zakon o denacionalizaciji prinesel. Nekdo, ki je stanoval v stanovanju, ki ni bilo predmet denacionalizacije, je lahko to odkupil, res da po stanovanjskem zakonu po zelo nizki ceni. Dejstvo je, da je s tem bil postavljen najemnik v denacionalizacijskem stanovanju v neenakopraven položaj. In s tem amandmajem želimo pravzaprav to neenakopravnost, ki jo je povzročil zakon o denacionalizaciji, odpraviti. In če je kaj namen, če se že pogovarjamo o zaključku postopkov vračanja tega premoženja, je zagotovo odnos do teh krivic, ki so nastale, treba rešiti. Pravzaprav rešujemo odnos do obojih, tako do lastnikov denacionalizacijskih stanovanj kot do najemnikov. Obojim želimo priznati ustrezno odškodnino, če se tega problema ne da rešiti na nek sporazumen način oziroma da ni eden ali drugi oškodovan. In se mi zdi, da je to eden tistih konkretnih predlogov, ki so daleč najbolj pravični od vse ostale vsebine v tem zakonu. Vendar to zavračate, ne vem, zakaj, zagotovo pa ne iz življenjskih razlogov tistih, ki živijo v takšnih stanovanjih in so v zelo težkem položaju v primerjavi z drugimi, ki so, recimo, imeli možnost stanovanje odkupiti po stanovanjskem zakonu. Zato je ta amandma resnično še kako potreben, če želimo vsaj nekaj dobrega doseči s tem zakonom, da odpravimo krivice, ki so nastale. Upam, da bo pri večini ta podpora takšna, da te pomanjkljivosti oziroma krivice odpravimo, ne pa da jih ponovno odpiramo, kajti ta zakon bo zagotovo odprl nove možnosti, širi pravice do vračanja premoženja in širi se možnost tudi tistih najemnikov, ki bodo zapadli pod takšne nove pravice. Torej, širimo krog in širimo pravice tudi tistim obstoječim, ampak zagotovo se bo prijavil na to tudi nekdo, ki mogoče sploh ni razmišljal, da bi uveljavljal zahtevek za denacionalizacijo, pa po tem zakonu bo. Ob tem se moramo zavedati, da če vračamo v naravi, zagotovo povzročamo tudi krivice. In če bi že želeli zaključiti denacionalizacijo, potem je to po mojem mnenju edina možnost na način, da se ne vrača več v naravi, kar ni bilo vrnjeno zaradi takšnih ali drugačnih razlogov, temveč da se izplača odškodnina. Ne ponovno vračati v naravi, saj je to najbolj zahtevno vračanje in povzroča največ problemov prav vsem, tako občinam, državi, sosedom in ne vem komu še. Te rešitve so po mojem mnenju preslabo proučene, nepremišljene. Vračanje v naravi, sem prepričan, bo postopke samo podaljšalo, ne pa skrajšalo. Hvala.
Gospod Kovačič, imate repliko.
Hvala lepa za besedo. Gospod Veber očitno ni seznanjen z dejstvom, da je 7. člen, ki govori o primerih, ko so bili zgrajeni ali rekonstruirani objekti v javni koristi, kot na primer javne ceste in tako naprej, da se v teh primerih ravno tako uvede način vračanja teh nepremičnin, da je bilo to na Odboru za notranjo politiko črtano. Tako ta argument, ki ga je navedel, da gre tudi tukaj za zakon, ki ureja vsebinsko novo področje, ne drži. Če je to bilo v času, ko je bil zakon pripravljen in podan v proceduro, če je to takrat še držalo, pa prav gotovo danes ne drži več. Ta člen oziroma to določilo, ki je za gospoda Vebra veljao kot dokaz o tem, da nimam prav, danes ta argument ne drži več. To je črtano. Danes tega člena ni več, zato nimate prav, ko navajate to kot argument za vašo trditev, da gre za vsebinsko novo ureditev področja, ki je sicer urejeno v Zakonu o denacionalizaciji. Hvala.
Replike na repliko ni. Gospod Potrč.
Hvala lepa. Gospod predsednik, če boste rekli, da je razprava, tudi sprejmem, ker vem, da nisem bil imenovan.
Res bi dal rajši pod razpravo. Je še kdo za razpravljanje? Trije, štirje. Izvolite, gospod Potrč, pa se prijavite. Besedo ima gospod Srečko Prijatelj. Prosim.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik. Resnica je, spoštovane in spoštovani, da je ta zakon škandalozen, če ga takšnega sprejmemo. Zakaj? Preprosto trdite, da je zakon procesne narave. Dejstvo je, da zakon uvaja nove pravice, to so že predhodniki pred mano povedali. In to je nesporno dejstvo. In koga pri tem privilegira ta zakon? Za to pa je potrebno pogledati malo bolj sistematično v ta zakon. Rimskokatoliška cerkev je dobila vrnjeno tudi tisto premoženje v nacionalizaciji oziroma denacionalizaciji, ki je bilo nacionalizirano, ko je bilo že plačano v gotovini. In tisti, ki so bili kreditno sposobni takrat, za časa Jazbinška, so kupili tudi po 5 stanovanj. Tisti, ki pa niso bili, pa niti enega. So bili pa tudi primeri družin, ko so živeli v stanovanjih, na katerih je bila tako imenovana plomba, ki jih niso mogli kupiti. In so kljub temu vlagali v ta stanovanja. In danes ne upoštevate niti tega, da je med tem časom neka razlika časa delta t. Danes ne boste dali pravice tem ljudem, ki so si odrekali od normalnega življenja, da dobijo povrnjene stroške. Vlagali so v ta stanovanja. Komu zopet dajete pravice? Tistim, na katere računate, da vas bodo seveda podprli na prižnici. Tem dajete pravice. Ta zakon je demagoški, škandalozen in poglejte ga malo boljše, pa boste videli, da v bistvu širite krog upravičencev zgolj na tiste, ki ste jim že dali predpisane pravice v preteklosti. Nas v Slovenski nacionalni stranki boli, ko gledamo, kdo je vse dobil vrnjeno v naravi premoženje. Če upoštevamo, pa dejstvo, kako ga je pridobil, je pa to dosti bolj boleče, v imenu prodajanja odpustkov v preteklosti. Kot že rečeno, gre za uvajanje novih krivic, predvsem za tisto populacijo, ki je socialno bila prizadeta tudi v času osamosvajanja in demokratičnih postopkov. V Sloveniji samoupravljana nismo poznali več takrat in tudi socialne pomoči, smo kar pozabili na njo. In dejstvo, da je ti ljudje niso mogli kupiti stanovanja. In danes jim niti te pravice ne boste dali, da dobijo tisto pravico do vložka, ki so ga v bistvu dali v najemniško stanovanje. Niti tega jim ne boste dali. Povzročate nove krivice. V Slovenski nacionalni stranki na splošno nasprotujemo temu zakonu, podpiramo pa ta amandma, ker mislimo, da delno vsaj blaži vse tisto, kar štrli iz tega zakona in naravnost smešno je, da to danes sploh sprejemamo. Hvala.
Besedo ima gospod Janko Veber.
Zagotovo je odbor naredil veliko dela, ko je črtal 7. člen. Vendar želim še enkrat opozoriti na dejstvo, da je procedura v Državnem zboru tista, ki resnično lahko izboljša vsebino tega zakona. To, da predlagatelj ni natančno vedel, ali vlaga zakon o denacionalizaciji ali nov zakon, ki se imenuje zakon o zaključku postopkov vračanja premoženja je tisto, o čemer govorim in trdim, da pravzaprav predlagatelj nima izčiščenih pojmov, kaj želi oziroma mu je težko zaupati, kaj želi s tem zakonom doseči. In tudi odbor je to s svojo odločitev še kako natančno utemeljil. Danes smo na seji Državnega zbora, kjer želimo pravzaprav rešiti še eno od teh težav, ki jih je povzročil zakon o denacionalizaciji in jih bo generiral tudi ta zakon o zaključku vračanja premoženja. Gre za nove upravičence, za nove možnosti in tudi nove primere nepravilnosti, ki se bodo dogajale pri najemnih razmerjih. In ta amandma ta problem rešuje. In ga je potrebno rešiti v tem zakonu, ne pa čakati katerikoli drugi zakon. Hvala.
Hvala. Gospod Miran Potrč, prosim.
Hvala lepa. Meni je žal, ker bom najprej kolegu Vebru rekel, da kar mene zadeve, se bojim, da ima predlagatelj zelo razčiščene pojme. Njegov edini cilj je zagotoviti, da se po veljavnem zakonu z nekaj dodatnimi pravicami, ni jih veliko, ampak so - ker prej gospoda ministra ni bilo - naj naveden 2. in 11. člen, ki so nove pravice, zagotovi, da bi se v čim krajšem času denacionalizacija izvedla, ne glede na ceno in stroške za državo. Drugič. Upoštevanje vlaganj sodi v ta zakon in bi lahko bila vsebina tega zakona, ker ne rešuje stanovanjske pravice ali pa pravice do uporabe stanovanja, to je res reševal stanovanjski zakon. In, gospod Janc, zelo bom hvaležen, če boste tudi vi pogledali, kakšen je bil vaš odnos, ko smo za ozek segment poskušali reševati ta problem, to je za hišnike, in kakšno je bilo takrat mnenje Državnega zbora - velike diskusije, kako to ne gre. Pa ni bilo nič o tem, ali je "pasalo" ali ni "pasalo". Bila je konkretna vsebina, ki bi jo bilo mogoče posebej urediti. Celo minister je nekaj obljubljal, pa se danes ve, da je predvsem obljubljal in ne bo ničesar naredil. Čez dva meseca - obljube so pa, da bi bilo to eno leto prej - bo prišel nov stanovanjski zakon. Garantiram vam, Poslanska skupina Socialnih demokratov bo vložila amandmaje, in bomo videli, ali boste takrat vsebinsko razpravljali ali boste vse šteli samo kot izgovor, samo kot izgovor, gospod Janc, da vam ni treba biti za. Ker, poslušajte, poslanec lahko naredi, kar hoče, vendar ne mi zameriti, gospod Veršnik, če govorite o vlaganjih, in govorite o vlaganjih po letu 1991, ko je bil zakon sprejet, potem pač, ne mi zameriti, govorite neumnosti. In s tem kažete, kako pojma nimate o zakonu o denacionalizaciji. Tisti, ki so vlagali po letu 1991, gotovo nimajo nobene pravice, in tu imate prav. Vendar zdaj gre za upravičena, dokumentirana, dovoljena vlaganja do denacionalizacije. In zato prosim, ne takih stvari klatiti, ker vam bo res kdo verjel. Enako je glede bremen. Preberite si knjigo oziroma knjižico gospoda dr. Aleksandra Bajca, akademika, ki jo je napisal v zvezi z denacionalizacijo. Povedal je točno to, kar je govoril gospod Jelinčič - da denacionalizacija ni upoštevala velikih bremen, ki so jih imela premoženja, zemljišča, hiše, podjetja in podobno. In po njegovem mnenju bi dejanski upravičenci denacionalizacije morali biti lastniki oziroma tisti, ki so imeli hranilne vloge v takratnih bankah in zavarovalnicah, ki niso dobile nobene pravice, njim so bile pa te vloge tudi anulirane. Dejansko so pa dobili vrnjeno v naravi, brez upoštevanja hipoteke, ki so v mnogih konkretnih primerih bile. Rešitev tega vprašanja bi bila možna, če bi jo želeli urediti. In pomeni samo to, da se tudi tem, ki so dokumentirano, z dovoljenjem, z realno vrednostjo do sprejetja zakona v letu 1991 vlagali, upošteva tudi pravica teh vlaganj, ki jim je bila zdaj vedno znova zavrnjena. Hvala.
Gospod Veršnik, prosim.
Hvala za besedo. Samo toliko v odgovor gospodu Potrču, pravica do povračila vlaganj obstaja že namreč po obstoječem zakonu. Da smo si potem na jasnem. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Boštjan Zagorac. Prosim.
Hvala za besedo, spoštovani predsedujoči. Jaz mislim, da ta inštitucija Državnega zbora ima toliko razvito pravno službo, Zakonodajno-pravno službo in vse ostalo, da bi poslanci bili pravočasno obveščeni, če določen amandma ni primeren oziroma ne spada v določen zakon. Saj če mnenje gospoda Kovačiča smatramo kot mnenje velikega strokovnjaka in mu gospod Veršnik verjame, to ni moja težava. Sam nisem bil obveščen, da je z amandmajem, ki so ga vložili kolegi iz socialne demokracije, karkoli narobe, zato je prav, da o njem razpravljamo. Če kdorkoli misli, da ta amandma ne spada v to proceduro, ima vedno možnost proceduralnega predloga, da se nam obrazloži drugače, vsi ostali, ki pa slepo verjamete nekomu drugemu pa, kaj naj vam rečem, pač verjemite. V svojem prvem izvajanju sem bil ničkolikokrat opozorjen, da gre pri denacionalizaciji za popravo krivic. Ampak ne biti enostranski. Popravo krivic, ko se je vlagal Zakon o denacionalizaciji, ste razumeli samo za denacionalizacijske upravičence. Jaz ne morem pomagati, da ti prihajajo iz krogov, ki vam ustrezajo. Ampak bodimo fer. Če je Zakon o denacionalizaciji povzročil komurkoli drugemu tudi kakšno krivico, kar jo je, dajmo tudi tukaj biti razumni in se gremo tudi tukaj popravo krivic. Ne samo tam, kjer vam ustreza, ne samo tam, od koder prihajajo viri sredstev, tudi navadnim ljudem, ki vam ne morejo pomagati v vaših političnih karierah. Nekdo pred menoj je dejal, da je amandma populističen. Ali je res populistično, če neka družina, ki se ji sanjalo ni o denacionalizaciji, ker ji je puščala streha, je to streho popravila? Ker so zamakale stene, je te stene prebarvala. Ali je to res populistično? Ali je to fer? Dajte mi povedati, je to populistično ali je fer. Njim se ni sanjalo. Ali bi vi, ki ste govorili o populizmu, dejansko dovolili, da bi vašemu otroku, ženi ali pa vam ponoči tekla voda po glavi, ne da bi vedeli, da živite takrat v stanovanju nekoga drugega, ki se mu bo povrnila neka pravica in celo to vlaganje imenujete za neodgovorno? Ne, to ni neodgovorno, to je nujno potrebno vlaganje, spoštovani gospodje. In ko govorite o tem, da ni bilo do takrat nič jasno, po letu 1991 pa vse jasno, in so bili vsi neodgovorni, ki so karkoli vlagali po letu 1991. Prva stvar, amandma ne govori o ljudeh po letu 1991, ki so vlagali. Dajte ga prebrati, šele potem pritiskajte tipko, ker tratimo čas. Druga zadeva. Tudi če so vlagali po letu 1991, je bilo to nujno vlaganje, za katerega po mojem prepričanju imajo pravico, da se jim povrnejo sredstva, ker bodo jutri izgubili oziroma v roku treh mesecev, če se ne motim, svojo stanovanjsko pravico. Dejali ste, naj se dogovorijo z lastnikom. Dajte mi povedati, kako naj se ljudje na Svetozarevski v Mariboru dogovorijo z lastnikom? 18 prošenj za dogovor so poslali, pa niti enega odgovora niso dobili. Je to dogovor z lastnikom? Lastnik je rekel: "To je moje. Zakon iz leta 1991 je rekel, da je to moje. Vi pa vlagajte ali pa "bejžte". Tudi če ste družina z otroci, "bejžte" ven, ne vlagat, naj vam teče po glavi." Je to dogovor z lastnikom? In ta lastnik je večinski upravičenec v denacionalizacijskih postopkih. Dajte mi povedati, kako naj se z njim ljudje dogovorijo. Kako naj se Kmetijski inštitut v Mariboru dogovori z večinskim lastnikom, če se pa ne da?! Vi pa jim svetujete dogovor. Lahko pa s svojo močjo, svojo avtoriteto poslanstva vplivate na sam vrh RKC-ja, da naj začne spoštovati dogovore in naj se z ljudmi dogovarja. Če to moč imate, vam bom jaz, verjemite mi, in številne družine in ljudje v Sloveniji še kako hvaležen. Sam bom z veseljem podprl ta amandma, ker popravlja krivice, ki so se zgodile. Nihče iz Državnega zbora me ni obvestil ali iz Zakonodajno-pravne službe, da je karkoli narobe s tem amandmajem. Gospod Kovačič, vam pa na besedo, žal tokrat ne morem verjeti. Če bi pa radi podkrepili svoje besede, pa prosim prosite Zakonodajno-pravno službo, da naj to napiše tudi vsem poslancem, da bomo vsi tako veleumni. Hvala.
Gospod Veršnik, ja prosim. Replika.
Jaz bi rad gospodu pojasnil, da [[...]] [[Oglašanje v ozadju.]] [[...]]Lepo vas prosim! Bilo je tako izrazito, da sem vedel, da je to name letelo. Želim samo pojasniti to, da poznamo dve vrsti vzdrževanja. Eno je investicijsko vzdrževanje, drugo je navadno vzdrževanje, tekoče. In mislim, da je to dvoje treba strogo ločiti. In tekoče vzdrževanje pa mislim, da je več ali manj vsakemu jasno, da bo zadevo popravil, da mu ne bo streha puščala, če je kolikor toliko odgovoren do imovine in tudi do sebe. Hvala.
Hvala lepa. Izvolite. Kaj želite? [[...]] [[Oglašanje iz dvorane.]] [[...]]To bom jaz odločil, če dovolite. Vem, ampak ne mi tako delati. Želi še kdo razpravljati, prosim? Ja. Prijava teče. Pardon, oprostite, takoj boste dobili besedo. Izkoristimo ta čas. Besedo ima gospod mag. Štebe. Prosim. Kaj želite gospod Zagorac?
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik.
En moment. Prosim oprostite. Proceduralno, prosim.
Hvala za besedo, spoštovani predsedujoči. Mislim, da Poslovnik Državnega zbora jasno govori o tem, da je replika dovoljena poslancem, ki so bili omenjeni ali kakorkoli [[...]] [[Oglašanje v ozadju.]] [[...]]Hvala, gospod Štebe, vi ste brali v Lipici vse pravice, ki ste jih imeli, pa je šla Lipica veste kam [[...]]
Hvala lepa, gospod Zagorac [[..]]
Lahko oblikujem proceduralni predlog?
Ja.
Ampak takoj, ko me bo nehal gospod Štebe motiti. Pardon, Štebe. Černač, se opravičujem, ampak sta si pa malo podobna, morate priznati. Gospod Černač, se opravičujem, oziroma opravičujem se gospodu Štebetu, sta si pa malo podobna. To je pa res. [[...]] [[Oglašanje v ozadju.]] [[...]] Gospoda Veršnika jaz nisem omenil v svoji razpravi niti enkrat, pa je dobil to repliko. Prosim, če enako v proceduri naprej upoštevate tudi takrat, ko se bo kdo, ki bo napačno razumljen, pa ne omenjen, se prijavil k repliki in mu boste tudi to repliko dali.
Hvala lepa. Poslovnik razlagam jaz in tako sem odločil. Besedo ima gospod mag. Štebe.
Hvala lepa še enkrat. Oproščam gospodu Zagorcu, ker se je zmotil in naju je zamenjal, kljub temu, da si še zdaleč nisva podobna. Morda po razpravah. Poglejte, to je tipičen procesni zakon. Po mojem osebnem mnenju na nek način poskuša, in upam, da bo tudi uspešen, v razreševanju blokad, ki se pojavljajo zaradi famoznega 19. člena Zakona o denacionalizaciji. Ta člen namreč omogoča zavezancem, dosedanjim posestnikom nacionaliziranega premoženja, da v nedogled onemogočajo vračanje premoženja v naravi z nenormalno visokimi zahtevami odškodnin ali pa celo imajo argumente za to, da se premoženje ne vrača v naravi, ki so seveda sproducirani z namenom, da se čim bolj odloži čas vračanja ali premoženja v naravi ali pa izplačila odškodnine preko slovenske odškodninske družbe. Problemi, ki jih vi z amandmaji skušate reševati, sodijo v drugo sfero zakonov, po mojem mnenju in po mojih izkušnjah kot župana pa predvsem v odnos med dosedanjim lastnikom tega družbenega premoženja in tistim posestnikom, ki je to premoženje posredoval: ali je to stanovanje ali pa je to poslovni prostor. Ampak po mojem mnenju se mora zadeva reševati v odnosu med tema dvema subjektoma, če drugače ne, tudi na sodišču, in to samo za tiste primere, če je nekdo resnično vlagal v povečano investicijsko vrednost objekta. Investicijska vrednost objekta pa pomeni, da je to premoženje bistveno večje, pa še to bi se moralo potem kompenzirati z nenormalno, ali socialno ali pravzaprav nenormalno nizko najemnino, ki so jo ti upravičenci odplačevali. Te najemnine so bile na nek način socialna kategorija, tudi lažna socialna kategorija, ker se ti objekti v resnici v smislu dobrega gospodarjenja s temi objekti niso vzdrževali, obnavljali in na nek način ohranjali na način, da ne bi prišlo zaradi slabega vzdrževanja do večje škode in propada teh objektov. Večina objektov, če pogledate Ljubljano pred desetimi leti, ali pa Maribor, Celje ali Domžale, so pravzaprav izjemno propadali in so bili zanemarjeni, fasade, strehe in tako naprej. Vlaganja po 20, 30 letih uporabe teh nacionaliziranih objektov, taka vlaganja, kot je prekrivanje strehe ali nujna vzdrževalna dela, niso nič drugega kot redno, da ne rečem, investicijsko vzdrževanje, kot velika izjema. Ampak po mojem mnenju so izjemoma morda bili v Sloveniji primeri, ko so pa ljudje dejansko vložili v objekt na način, da se je ta objekt pravzaprav v osnovi spremenil, v strukturi. Na nek način bi morali to delati že z gradbenim dovoljenjem. Mislim, da so to bile velike izjeme. In take izjeme je treba reševati izven zakona. Bil sem v stiku tudi z društvom lastnikov denacionaliziranih poslovnih prostorov in moram reči, da je prejšnja vlada, prejšnji minister za okolje in prostor, tak zakon, ki bi na nek način urejal vlaganja v te poslovne prostore, ki imajo značaj povečanja investicijske vrednosti objekta, je bil tak zakon umaknjen, morebiti celo z razlogom. Kajti težko je z zakonom urejati tovrstne primere, ki so pravzaprav primeri, ki jih je treba reševati posebej. Če se jih ne da reševati med obema partnerjema, potem naj pač v taki zadevi odloči sodišče. Vse amandmaje, ki jih predlagate in podpirate v opoziciji, zavračam, na koncu koncev iz preprostega razloga, ker amandmaji s tako vsebino ne sodijo v procesni zakon, ki ima osnovni namen, da se zgodba o denacionalizaciji po skoraj 15 letih konča. In je sramota za Slovenijo, da ne zna enega zakona v desetletju in pol pripeljati do konca. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Drago Koren.
Hvala. Še enkrat lep pozdrav! Še enkrat bom povedal, da na srečo denacionalizacija gre h koncu in bo slej ko prej zaključena. Zato poslušati danes tule o škandaloznosti tega zakona, veste, to je pa že malo prehudo. Škandalozno je, da moramo danes tukaj obravnavati tak zakon. Da ni bila zadeva rešena vsaj pred 10-imi leti, ne pa da se s to denacionalizacijo še danes ubadamo. Gre za popravo krivic, za popravo krivic, ki so jo ljudje trpeli 50 in več let. In sedaj primerjati te najemnike v denacionalizacijskih stanovanjih s tistimi, ki so lahko po Stanovanjskem zakonu kupili stanovanja, ne vem, če je prav primerno. Če osebno povem, tudi sam smatram, da je bila ta možnost nakupa po Stanovanjskem zakonu krivična. Krivičen, pa ne samo do teh, ki živijo v denacionalizacijskih stanovanjih, ampak do vseh ostalih, ki niso bili najemniki, pa bi si tudi želeli kupiti stanovanje, pa te možnosti nikdar, nikoli niso imeli. Zato jaz mislim, da sedaj primerjati to s temi, ki so kupili, lahko rečem res na pol zastonj, po Stanovanjskem zakonu po moje ni primerno. Tudi ostala osemdesetina Slovencev ni nič dobila. Pa še enkrat se bom vrnil na to, ko sem rekel: marsikdo je zapustil družbeno stanovanje, pa zato ni dobil nobene odškodnine. Ali bomo danes povzročali nove razlike? Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Dimitrij Kovačič.
Hvala lepa za besedo. V prejšnji razpravi je predstavnik samoimenovane poslanske skupine se nekako predstavil kot samoimenovani zastopnik družin najemniških stanovanj, čeprav po mojih informacijah, ker sem večkrat imel več stikov z nekaterimi najemniki, nisem imel občutka, da imajo ti svojega zastopnika, ki je hkrati tudi poslanec Državnega zbora. Tako se mi zdi, da si je to preprosto izmisli. Ampak vendarle je potrebno povedati naslednje, kar je bilo mimogrede že nekajkrat rečeno, da ko govorimo o vlaganjih, ne smemo mešati investicijskih vlaganj in navadnega vzdrževanja. In tudi za vzdrževanje smatrati, da bi tudi v tem primeru morali upoštevati in vračati vse tisto, kar je bilo vloženo v vzdrževanje in tako naprej. Eno je investicija, drugo je vzdrževanje za to, da sploh lahko normalno bivaš v stanovanju. Kar se tiče investicij in vlaganja v investicije, je treba tudi zelo jasno povedati, da Zakon o denacionalizaciji tako ali tako to upošteva, in se stroški investicij tistemu, ki je v to investicijo vložil, tako ali tako vrnejo. Tako ne vem, zakaj sploh o tem problemu govorimo, ker tega problema ni. Stroški investicije se po Zakonu o denacionalizaciji vrnjeno tistemu, ki je v investicijo vložil. Kar pa se tiče amandmajev, je pa to tako, da lahko po postopku, ki je za to na voljo, vložiš karkoli in rečeš: "Vlagam amandma." Tudi nekaj, ker je vsebinsko popolnoma nesmiselno z zakonom, v katerega vlagaš amandma. Takšna je procedura. Ampak ko govorimo o amandmaju in o tem razpravljamo, presojamo vsebino tega amandma. In kot sem že večkrat povedal, ta amandma po vsebini ne sodi v ta zakon. To pa vendarle vsi, ki beremo, lahko to ugotovimo. Ni potrebno, da nas o tem neka uradna služba seznani. Uradna služba ne more nobenega amandmaja zavrniti in reči: "Ta amandma je brezpredmeten." To lahko ugotovimo vsi, ki znamo brati in to presodimo tako. In če je vložen amandma, ki se nanaša na nek drug zakon, mislim, da to ni tako pretežko ugotoviti. Zakon o zaključku postopkov vračanja podržavljenega premoženja se nanaša samo na to, kako bomo zaključili vračanje podržavljenega premoženja, ki izhaja iz Zakona o denacionalizaciji. In nič drugega. Vse, kar ureja Zakon o denacionalizaciji, vse pravice in obveznosti iz tega zakona so okvir tega zakona, ki ga danes obravnavamo, in sicer zato, da se ti postopki čim prej zaključijo, da ne trajajo 18 let. Že po osnovnem zakonu bi moralo trajati bistveno krajši čas. In ker je zaradi tega časa nekaj narobe, da se to ni naredilo prej, se vlaga ta interventni procesni zakon, da to uredi. In verjetno bi morali biti vsi, ki tukaj sedimo, zainteresirani, da se dejansko to čim prej zgodi. Kajti zakoni se sprejemajo zato, da se izvajajo. In če se en zakon ne izvaja oziroma se izvaja nenormalno dolgo, potem je prav, da z nekim interventnim zakonom to pospešimo, da naredimo to, zaradi česar smo pred 17-imi leti ta zakon o denacionalizaciji sprejeli. In to bi moral biti verjetno interes vseh nas. Ko pa je bilo govora v današnji razpravi tudi o nekih primerjavah, tudi z Jazbinškovim zakonom. Nekdo je rekel, da je v tistem času, ko je Jazbinškov zakon stopil v veljavo, da je lahko nekdo, ki je imel veliko pod palcem, kupil tudi pet takih stanovanj, je pa treba tudi zelo jasno povedati - da ne glede na to, da sam osebno smatram ta Jazbinškov zakon za neustrezen in celo škodljiv za državo, ampak vendarle nihče ni mogel kupiti pet takšnih stanovanj po tem zakonu. Samo enega. Samo tistega, kjer je imel stanovanjsko pravico, kajti nakup stanovanja je bil vezan na stanovanjsko pravico. In vsak človek je imel lahko, pač tisti, ki so živeli v teh stanovanjih, samo eno stanovanjsko pravico. Tako je to spet eno veliko govorjenje na pamet in na ta način vplivati na neka čustva in pod vplivom teh čustev potem odločati. Tako pa ne gre. Hvala.
Hvala lepa. Gospod mag. Sajovic. Prosim.
Hvala lepa za besedo. Ta amandma še kako sodi v ta zakon. Danes je bilo večkrat slišati, da gre za procesni zakon, ki bo zadevo samo pospešil, pa dajmo to že hitro z dnevnega reda, da bo enkrat konec. Tista denacionalizacija, ki bo potem na koncu povzročila še dodatno krivico, je slaba denacionalizacija. In tisti, ki bo povzročala nove stroške in nove krivice, je bolje, da nikoli ne pridemo do konca ali pa tako pozno, da bomo prej lahko razčistili vsa dejstva. Tistim, ki so jim bila stanovanja vzeta po vojni, nekaterim je bilo vzeto tudi več sto stanovanj, tisti niso primerljivi s tistim socialno ogroženim, enim samim, ki je v to stanovanje, da je v njem lahko bival, tudi investicijsko vlagal. In on leta 1990, ko je vlagal, v dobri veri ni mogel vedeti, kakšne zadeve bodo sprejeli poslanci tistega sklica ali pa kakšne neumnosti načrtuje, da bi zadostili delu neke manjšine v politični opciji, ima intenco današnji Državni zbor. Jaz vam povem, tukaj se dogajajo res krivice. Prej je nekdo od kolegov opozoril na hipoteke. Res je, nekaterim, ki so imeli premoženje pod hipoteko, pri bankah, posojilnicah in hranilnicah v Sloveniji ali pa v tujini, ker so se, recimo, bali in so vedeli, kaj pomeni prihod Hitlerja na oblast, je bilo premoženje vrnjeno dvakrat. Dvakrat; enkrat so ga prodali banki, za to dobili denar, ker so se papirji in dokumenti izgubili ali pa bili izgubljeni, smo jim zdaj vrnili še enkrat. Ali pa drugi primer, vam ga bom povedal iz prakse. Nekateri, ki so bili večkratni državljani, jugoslovanski, francoski ali pa angleški, ti so imeli recimo možnost dobiti odškodnino od Nemčije kot angleški državljani. Nekateri te možnosti niso izkoristili, nekateri so jo in so dobili to odškodnino, pa zdaj ponovno zahtevajo premoženje še v naravi od Republike Slovenije, kljub temu da so ta denar dobili. Da vam povem en primer. Vprašali smo kot občina za nekega gospoda v znanem balkanskem arhivu, ali je že dobil odškodnino. Dobili smo usten odgovor, da so ta gospod in še dva njegova solastnika, z imenom in priimkom, dobili 400 tisoč funtov. Ko smo ta dokument zahtevali po uradni poti, ga ni, ga ni nikjer več, ker naj bi bili na straneh tega istega spiska tudi Karađorđevići in še nekateri drugi pomembni veljaki. In ta država Slovenija - pa tak zakon, trikrat procesen, na koncu bo še vedno vsebinski - bi morala sebe zavezati, da postopkov ne zaključi, dokler se iz vseh arhivov ne pridobijo vsi papirji in dokumenti. Za tiste, ki smo jim nekoč vrnili, bodo pa rekli, "kar je dano, je v črno jamo zakopano". Od tistih, ki so dobili po krivici vrnjeno, nihče ne bo vračal. In zato se vam tako mudi, ker veste za te nesmisle, veste za te krivice, da vračamo tudi tisto, kar ni pošteno in ni potrebno. Za tiste, ki jim je bila narejena škoda in krivica, za tiste sem vedno za. Vendar da bomo pa nekaterim vračali dvakrat - poslušajte, preveč ljudi v tej državi živi pretežko, da bi si lahko to privoščili. In ministrstvo je v imenu države dolžno pred zaključkom denacionalizacije preveriti vse arhive, pridobiti dokumente in potem odločiti. Gospod minister, najbrž vas bo zanimal en sam primer. Poglejte si zgodbo o denacionalizaciji vile Bistrica v Tržiču, kjer gre tudi za stanovanja. Kaj vse je bilo v tej zgodbi za objekt, vreden kakšen dober milijon evrov - polovica ga je bila že zapravljenega - na sodišču. Vmes je sodišče naredilo celo napako. Sodnica je napako priznala in jo skušala popraviti, pa ji sistem, ki mu gre samo za procesno, tega ne dopušča. Priznala je napako, pa se je ne popravi in slovensko premoženje, tržiško, občinsko, bo šlo nekam v Francijo ali pa, kot se reče, v last kakšnega od novodobnih slovenskih tajkunov.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Barbara Žgajner Tavš. Prosim.
Hvala lepa. No, saj poanta tega amandmaja je bila, verjamem, dodobra predstavljena in tistim, ki znamo trezno razmišljati, dodobra razumljiva. Gre za enostavno, res enostavno pravico najemnikov, pa bom zelo poenostavljeno povedala, da lahko sodelujejo v postopku, da postanejo upravičenci do povračila odškodnine, ker so v obdobju, ko so bili najemniki hiše, stanovanja, vlagali v nepremičnino. Kratko in jedrnato. Če ste vsi skupaj danes ugotavljali, da je bil stanovanjski zakon iz leta 1991, da je bil zakon o denacionalizaciji iz leta 1991, da sta bila oba zakona krivična, ker sta povzročala nove krivice, zakaj danes, leta 2008, niste pripravljeni odpravljati ali popravljati krivic, ki so bile storjene v preteklosti? Imamo možnost. Govorimo o področnem zakonu, novem zakonu, najsibo procesne narave ali vsebinske narave. V ta zakon, ki nedvomno sodi v tematiko denacionalizacije, kajti Zakon o denacionalizaciji je sploh pogoj, da je prišlo do tega zakona danes - zakaj v okviru te tematike ne zaščitimo ljudi? Zakaj se zopet postavljamo na stran imetnikov kapitala, lastnikov kapitala? Zakaj se nam mudi? Kolega pred menoj je zelo enostavno ali zelo jasno nakazal, zakaj ne gre hiteti z reševanjem odprtih vprašanj v okviru denacionalizacijskih postopkov. Ker so nekatere zadeve prezapletene, da bi bilo mogoče rešiti v treh mesecih. Ta zakon je prioriteta Ministrstva za pravosodje. Ali ni to sramota, spoštovane kolegice in kolegi! Ta zakon je prioriteta Ministrstva za pravosodje: v treh mesecih morajo biti vsi postopki zaključeni! Na drugi strani imamo odprte postopke pred sodišči, na sodiščih, ki se vlečejo po pet, šest let, po pet, šest let! Pa govorijo o življenjskih situacijah ljudi, o tistih ljudeh, ki so ogroženi, katerih status, socialni status je lahko zaradi nerešenih postopkov na sodišču ogrožen. O žrtvah kaznivih dejanj pred sodišči - se opravičujem, ker govorim - ampak hočem pokazati, kakšen nesmisel je početje te vlade. Ta zakon je prioriteta, tisti zakoni, ljudje, življenje ljudi pa pač ni prioriteta te vlade. Zakaj? Ker je očitno interes nekoga tukaj zadaj premočen. Interes tistih, ki so v postopku denacionalizacije, pokasirali mastne vsote denarja. Če je bila denacionalizacija poštena, potem mi povejte, zakaj je po vaši razlagi prišlo do oškodovanja ljudi na drugi strani. Do oškodovanja, ne samo ljudi posameznikov, tudi države, tudi občin. Samo en primer vam bom dala, kako zelo pošteno igra ta vlada ali pa tisti, ki so, rekla sem, pokasirali mastne vsote denarja v postopku denacionalizacije. Spomnili se boste zgodbe iz Maribora. Šola na Verbanski, kmetijska šola, šla je v roke RKC-ja. Vse lepo in prav! Kljub zavezi, da država ne bo dolžna poravnavati odškodnine! 8 milijonov evrov je šlo iz postavke Ministrstva za šolstvo! To je več kot polovica vseh sredstev, ki jih država v enem letu v proračunu namenja za vse javne šole v naši državi. 8 milijonov samo za odškodnino. Zopet vas sprašujem, spoštovane kolegice in kolegi, kje je odgovornost, vaša odgovornost, odgovornost vlade? Kje je odgovornost Vlade do državljank in državljanov, vseh? Imamo možnost, da odpravimo, popravimo krivice. Amandma popravlja, odpravlja krivice v okviru osnovnega zakona ali pa tega zakona, Zakona o zaključku postopkov vračanja podržavljenega premoženja - pa temu nočete prisluhniti! Jaz nisem slišala enega konkretnega argumenta, zakaj. Zakaj nočete sprejeti amandmaja? Povejte, ker se bodo v državnem proračunu, ne vem, povečali finančni stroški. Povejte! Ker pač ni v interesu določenih oseb, določenih pravnih oseb, določenih d.o.o.-jev v naši državi, karikirano govorim. Povejte preprosto, zakaj nočete zaščititi ljudi, ki so vlagali v tuja stanovanja svoj denar.
Hvala lepa. Prijava teče. Besedo ima gospod Dimitrij Kovačič.
Hvala lepa za besedo. Poglejte, Zakon o denacionalizaciji je predstavljal enega od zakonov, s katerim se naj bi določene krivice popravile. To je bilo leta 1991. In seveda v celoti krivic ni mogoče popraviti. Tudi s tem, ko je nekdo, ki je bil upravičen, dobil nazaj svoje premoženje, mu v celoti krivica mu ni bila popravljena. Vendarle je potrebno vedeti, da je toliko in toliko let, da ne rečem desetletij, bil prikrajšan, ker ni mogel upravljati in razpolagati s svojim premoženjem. Dobil je premoženje nazaj, ampak še vedno daleč od tega, bi mu bila krivica v celoti odpravljena. Torej, še vedno je bil tudi s tem vedno oškodovan. In ko primerjamo ta primer in primerjamo trditev, da so bile s tem zakonom storjene še druge krivice, nove krivice - mislim, da ni najbolj pošteno in korektno. Jasno je, da vsak zakon prinese določene probleme, ki jih je potrebno reševati. Ko govorimo o stanovanjih in govorimo o najemnikih in o tem, da so bili s tem zakonom prizadeti in da so jim bile storjene krivice, je potrebno tudi zelo pošteno povedati, da so ti najemniki bili ob sprejemu Zakona o denacionalizaciji še vedno zaščiteni. Nihče od lastnikov oziroma od tistih, ki jim je premoženje vrnjeno, tudi ta stanovanja, ni mogel teh ljudi spraviti ven in jih vreči na cesto, po domače povedano. Ampak so bili zaščiteni, imeli so še naprej pravico, da kot najemniki v teh stanovanjih živijo. Država jim je hkrati tudi omogočila, da lahko na zelo ugoden način rešijo svoje stanovanjsko vprašanje. To vse je bilo zapisano v zakonu, samo prebrati je potrebno in videti, na kakšen način. Torej, z zelo ugodnimi krediti, s tem da so imeli možnost odkupa tega stanovanja, če pa tega ne, so pa imeli pravico še naprej živeti v teh stanovanjih kot najemniki. In lastnik teh najemnikov ni nikakor mogel spraviti ven. To so dejstva. Ko pa govorimo o vlaganjih, sem že prej povedal, da Zakon o denacionalizaciji omogoča vsem tistim, ki so vložili v neko nepremičnino, torej so investirali, imajo pravico, da dobijo svoj vložek vrnjen po tem istem zakonu. Tako, da govoriti o tem je brezpredmetno. Seveda pa niso vsa vlaganja investicije. Nekatera vlaganja so redno vzdrževanja. In je potrebno ločiti med tem in onim. In kar vse vreči v en koš, zdaj je pa potrebno vse vračati, verjetno ni na mestu. Verjetno se boste vsi s tem strinjali. Ni vsako vlaganje investicija, ki je podvržena temu, so neki kriteriji, ki obstajajo, ampak vse, kar je bilo vloženo kot investicija v nek objekt, neko nepremičnino, se pa po Zakonu o denacionalizaciji vrne v postopku. To je zapisano v enem členu, ne vem zdaj konkretno, katera številka, ampak v členu, v zakonu je to določeno. Ko se govori, kar tako na pamet, da vsi upravičenci izhajajo iz krogov, ki nekaterim "paše". Ne vem, na kakšen način to nekateri govorite. Ne glede na to, ali komu "paše" ali ne, vsi imajo pod enakimi pogoji enake pravice. In na enak način lahko uveljavljajo svoje pravice: iz Zakona o denacionalizaciji, na podlagi tega zakona pa lahko zahtevajo, da se pravice iz Zakona o denacionalizaciji po pospešenem postopku čim prej uresničijo. In to je namen tega zakona in nič drugega.
Hvala lepa. Gospod Černač, izvolite.
Spoštovane kolegice in kolegi in ostali prisotni! V nekaterih teh razpravah govorite na tak način, da je problem to, da je problem tisti, ki želi ukradeno stvar nekomu vrniti, ne pa tisti, ki jo je ukradel. Danes govorimo o zaključku nekih postopkov, nekega zakona, ki je bil sprejet pred 17 leti v Državnem zboru, in ne govorimo o vsebini tega zakona. Govorimo samo, da je treba te procese zaključiti in to je bistvo. Pri tem se je treba vprašati, ali je problem denacionalizacija ali je bil problem nacionalizacija, ki jo je izvedla takratna revolucionarna oblast. Kaj je bil temeljni problem? Verjetno ne to slednje. Verjetno je bil temeljni problem prvo. Kajti, če ne bi bilo tega prvega, tudi krivic ne bi bilo. Vsaka poprava krivic prinese nove krivice, to je dejstvo. Zaradi tega se moramo izogibati, da krivic ne naredimo. Žal, tudi v sedanjem včasih nismo ravno na vseh sferah priča temu. Pravosodje, tožilstvo, policija - to so sistemi, ki lahko s svojim neustreznim delovanjem kreirajo nove krivice. Pa ne govorim glede na te zadnje zadeve, ampak govorim na splošno. Govorim o tem, da je treba ta temeljni občutek imeti in v skladu z njim delovati. In v kolikor pred davnimi, toliko in toliko leti ne bi bilo tega akta, ki je bil brutalen in radikalen in ki je povzročal ogromne krivice, se tudi danes o tem ne bi bilo treba pogovarjati. Govoriti pa o tem, da bomo sedaj zadevo še nekaj časa zavlekli, o čemur govori ta amandma, in da bomo s tem, ko bomo to sprejeli naredili še nove krivice, to pa tudi ni v redu. Mislim, da je treba zadevo zaključiti. Smo leta 2008 in se posvetiti tistim stvarem, ki se jim v tem obdobju moramo posvečati. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Gospod Zagorac.
Hvala. Zelo kratko pojasnilo kolegu Kovačiču, ki je dejal. Veste, kako je potekalo to? Viden član SDS-a, ki je naključno odvetnik v Mariboru, je hodil po pokopališčih in obveščal, kdo so denacionalizacijski upravičenci. Če to ni morbidno, potem ne vem, kaj je. On je pošiljal ljudem, da morajo iti ven, ker je našel denacionalizacijske upravičence v tujini. To so bili postopki. [[...]] [[Oglašanje iz klopi.]]
Vam dam besedo, gospod Kovačič, replike ne.
Hvala lepa. Omenil me je. Poglejte, čisto na kratko, mislim, da se moramo pogovarjati o vsebini zakona in o vsebini amandmaja, ne pa kar po domače in kar tako, kot da bi bili na "placu". To, kar je ravnokar gospod Zagorac govoril in argumentiral zoper moje navedbe v razpravi, je, kot da bi bili na "placu" in trgovali! Kar nekaj na pamet, kar nima zveze ne z zakonom ne z vsebino. Ves čas sem poskušal govoriti o vsebini in da razprave, ki ne zajemajo, ki ne posegajo v to vsebino, so neprimerne. Hvala.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Odpiram prijavo. Gospod Mitja Ljubeljšek, prosim.
Hvala lepa. Bom kratek, glede na to, da moramo še nekaj časa prihraniti za naslednji amandma. Ne želim niti polemizirati in politizirati ta problem, ker mislim, da je bilo tega že veliko v predhodni, prejšnji splošni razpravi. Jaz se poskušam dejansko osredotočiti na vsebino amandmaja. Razumem tudi namen predlagatelja amandmaja, poskušam se vživeti tudi v ljudi, ki živijo v teh stanovanjih, vendar ko pogledam predlagani zakon in berem 6. člen, vidim, da je dejansko, bi rekel, procesne narave, saj v prvem odstavku nalaga organu, da po uradni dolžnosti s pomočjo tega in tega in tako naprej, da v drugem odstavku ravno tako nalaga spet upravnemu organu. Enako tudi v tretjem odstavku. In vse to, o čemer kar so kolegi in kolegica govorili in polemizirali, je dejansko navedeno v 25. členu Zakona o denacionalizaciji, kjer zadeve zelo jasno pišejo. Naj jih samo nekaj preberem: "Nepremičnina, katere vrednost se po podržavljenju ni bistveno povečala, se pod pogoji, določenimi v tem poglavju, vrne brez poračunavanja razlike v vrednosti. Nepremičnina, katere vrednost se je zaradi novih investicij bistveno povečala, se po izbiri upravičenca, bodisi ne vrne, se na njej vzpostavi lastninski delež do višine prvotne vrednosti nepremičnine, vrne pod pogojem, da se za razliko v vrednosti plača odškodnina." Tukaj v tem zakonu, v tem členu so te zadeve točno opredeljene. Lahko naprej berem, ampak treba je oba zakona vzeti v roke in brati. In mislim, da če se že kaj skuša popraviti, potem je treba pri tem členu Zakona o denacionalizaciji vložiti amandma in ga dopolniti. To je moje, bi rekel, razmišljanje v tej smeri, tako da mislim, da je vsa ta politizacija, polemiziranje, komu vse bo zdaj naredila krivica, kaj se bo vrnilo, časa se ne bo vrnilo - zakaj se ni v sedemnajstih letih to rešilo, to vprašam! Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod mag. Sajovic, prosim.
Hvala lepa, predsedujoči. Tema je pomembna in jaz vidim glede na razpravo, ki so jo naše volivke in pa volivci že slišali, prihajajo tudi zanimivi e-maili, enega takšnega imam pred sabo in ravno za to gre, da si zdaj na račun večine hoče manjšina vzeti več, kot ji pripada. In samo to je tisto, kar mene pri tej zgodbi skrbi in pa boli. Za zgodbe iz leta 1945 do 1950 nisem v ničemer sokriv in pa v ničemer soodgovoren, zelo bom pa soodgovoren, če bomo danes sprejeli slab zakon, ki bo eno krivico nadomestil z drugo. V postopku denacionalizacije so ostali za razrešiti samo še najtrši razlogi. Gre za tam nekje tri, štiri, mogoče še manj odstotkov. In namesto da bi se, recimo, za rešitev teh posluževali tudi procesov mediacije, pogajalskih skupin in še česar, kar je zdaj v tej državi moderno in se upošteva kot modni trend, gremo pri denacionalizaciji ravno v drugo zgodbo. Seveda pogledi tistih, recimo, ki bodo dobili nazaj vrnjenih nekaj milijonov premoženja in pa zato prizadeli in pa trčili ob interese lokalnih skupnosti in tistih ljudi, ki, recimo, zaslužijo na mesec samo 500 ali 600 evrov, so zelo drugačni. In za to gre. Poslanci smo v tem Državnem zboru, župani pa predvsem, ki smo v dvojnih funkcijah, da ščitimo in pa branimo javni interes in ne zasebni interes. In če se 6. člen tiče nekaj sto stanovanj ali pa nekaj tisoč stanovanj v slovenskih občinah, potem je seveda razmislek o javnem interesu še kako pomemben. Nikdar in nikoli se ni noben oglasil. Recimo, dobili smo mnenja nekaj slovenskih občin, vendar tudi tistih največjih, tudi največje, in na te argumente, ki jih oni navajajo in ki jih je strah, ni nihče odgovoril. Kaj menijo v Mestni občini Ljubljana? Predlagani zakon posega že v uzakonjena načela in razširja, na primer krog potencialnih upravičencev, kar seveda ni v skladu z dosedanjo prakso in zakoni. Dosedanji procesni zakon nalaga obveznosti upravni enoti, ki rešuje zadeve s tem, da zakon opredeljuje, katere podatke in listine morajo še dodatno pridobiti. Tiste ključne listine morata pridobivati oba: sodišče, država in pa upravičenec, ki zahteva nekaj nazaj. Ni povsem jasno ali bodo stranke v določenih primerih imele možnosti vložiti zahtevo za obnovo zahtevka. Na primer primeri, ko je bilo državljanstvo po zdaj veljavnem zakonu zavrnjeno. Po predlaganih spremembah pa se drugače presojajo nevezane točke, s katerimi dajemo tujemu državljanu pravico zahtevati podržavljeno premoženje. Spreminja se tudi načelo, kdaj se šteje parcela za pozidano stavbno zemljišče. Tu je problem črnih gradenj in pa tudi grajenje infrastrukture. To so predvsem novi primeri, na podlagi katerih se bo sodna praksa šele izoblikovala. In pa predlog zakona povzroča tudi dodatne zmede in pa zaplete. Če je že končano toliko postopkov, se bodo brez dvoma v dveh ali treh letih v Sloveniji končali vsi. Če jih res hočemo dokončati hitro, potem bi morali samo na obstoječi veljavni zakon o denacionalizaciji določati končne roke in pa pospešiti delo na vseh možnih ravneh pritožbe, od upravnih, višjih, vrhovnih in pa še drugih sodišč. Potem so seveda te zadeve v nekem doglednem času rešljive, drugače se nam pa slabo piše, predvsem pa drago za generacijo, ki prihaja.
Hvala lepa. Zaključujem razpravo o 6. členu in v razpravo dajem amandma poslanske skupine SD za novi 6.a in 6.b člen. Kdo želi razpravljati? Gospod Potrč, izvolite.
Hvala lepa. Jaz sem vesel, da smo se v Poslanski skupini Socialnih demokratov odločili, da vložimo amandmaje, ker je razprava o teh amandmajih pokazala, kako na šibkih argumentih je pripravljeni predlog zakona in kakšen je njegov dejanski namen. Pokazala je tudi, kako si poskuša koalicija, bi rekel, oprati svojo vest s polresničnimi trditvami, da se nova vprašanja ne dajo urediti v tem zakonu, ker bi jih sicer morali urediti drugje, prej, drugače, bolj pametno in podobno - sama prazna govoričenja. Gospe in gospodje, jaz trdim, da sem že na konkretnih primerih dokazal, da zakon uvaja nove pravice. Trdim, da bodo skrajšani postopki in hitrejše reševanje, predvsem pa način reševanja, pomenili tudi nove materialne obveznosti. Vem, da trdi Vlada drugače. Zdaj bom povedal še to, zakaj sam mislim, da vaše govoričenje o tem, da je to izključno samo procesni zakon, ni točno. V 2. členu, kjer je govora, kdo pridobi pravico do denacionalizacije, ne glede na pogoje vzajemnosti iz tretjega odstavka 9. člena ZDEN, gre za novo materialno določbo in novo pravico. To ni procesna določba. V 3. členu se v primerih, kadar teče postopek po ZIKS, sodišče na predlog vlagatelja zahteve, ki še ni pravnomočno končan odloči, da zadevo odstopi krajevno pristojnemu upravnemu organu in o tem odloči po ZDEN. To je materialna nepostopkovna določba, ker daje novo vsebino in novo pristojnost odločanja drugemu organu. Potem imate v zakonu določbo v 8. členu. Kadar je predmet zakona zemljišče na katerem je po uveljavitvi ZDEN zgrajen objekt, ki ni bil legaliziran, se to zemljišče ne šteje za zazidano v smislu določbe 32. člena ZDEN. To je nova vsebinska, materialna določba, ki na drugačen način kot doslej opredeljuje problem zazidanosti ali nezazidanosti stavbnega zemljišča. V 9. členu, kadar se upravičenec in zavezanec ne morete dogovoriti o nadomestnih zemljiščih, se o tem odloči upravni organ ali sodišče v roku 60 dni - nova materialna določba. Povem vam, skratka, da govorite stvari na pamet samo zato, da bi opravičili svojo vest. In sedaj glede 6.a in b člena. Prvič. 6.b člen, da grem najprej k njemu, je izrazito samo procesna določba. Zanima me, kaj boste v zvezi s to procesno določbo govorili, ali "paše" v zakon ali ne. Predvideva namreč, da kadar državni organ odloča o vračilu, mora v naslednjih 60-ih dneh odločati tudi o vlaganjih, če to zahteva tisti, ki je vlagal. Kaj je tukaj neprocesnega in zakaj bi morali v kratkih rokih, ki jih predvideva zakon, državni organi, upravni organi, sodišča, celo Ustavno sodišče odločati v korist upravičenca do denacionalizacije, v korist tistega, ki je vlagal pa ni treba odločiti? Povejte in razložite, ali je to enakopravnost vseh pred zakonom. Povejte! In ali je to materialna ali je procesna določba. Prav zanima me, kako zelo vehementno boste to trdili! 6.a člen pa rešuje enega od možnih načinov urejanja problema najemnikov v bivših nacionaliziranih stanovanjih. Teh je okoli 7 tisoč. Ti so dosegli krivico ne samo zato, ker so v stanovanjih ostali, ampak ker so bili predani novemu lastniku skupaj s stanovanjem in brez lastne krivde, ker so se znašli v tem stanovanju, niso bili upravičenci po Jazbinškovem zakonu. Predlog, ki ga dajemo v 6.a členu, je, kadar se ali najemnik odloči, da bi rad imel tudi fizično posest nad stanovanjem in z njim prosto razpolagal, ali kadar se najemnik odloči, da bi želel iz stanovanja, ima najemnik pravico zahtevati izselitev in pravico zahtevati od Odškodninske družbe, da lastniku v realni vrednosti, nič zmanjšani, v reali vrednosti plača to stanovanje. Reši problem najemnik in reši problem lastnik. Ni nikomur v škodo, le Odškodninska družba v obliki obveznic izplača to odškodnino. Kaj je tukaj nesprejemljivega, pa bi bila ena od možnih rešitev, ker, gospod Kovačič, z velikim veseljem bom ali pa bodo gotovo v društvu najemnikov stanovanj spremljali vašo razpravo in povedali, da so vsi problemi rešeni. In gospod Černač, tudi vašo, ko ste rekli, da so [[...]]tisti, ki sedaj zahtevajo vlaganje nazaj, tisti tatovi, ki jih je treba obtožiti in ki jim nobene pravice po zakonu ni mogoče dati.
Hvala lepa. Izvolite, gospod Černač.
Da bo enkrat za zmeraj jasno, gospod Potrč, ne sprevračati mojih besed v tem visokem zboru. Rekel sem, da so tatovi predhodniki vaše stranke, revolucionarna oblast, ki je premoženje podržavila, ne tisti, ki zahteva upravičenja. In posebej sem poudaril, da je zelo težko krivice popravljati, ko so enkrat storjene. Zaradi tega se morajo vsi, tudi mi, zavedati, da z odločitvami, ki jih tu sprejemamo, ne povzročamo novih krivic. Ker sem že ravno pri besedi, pa to, kar vi predlagate v amandmaju, [[...]]
Ne, ne, replika!
[[...]]pa je povzročanje novih krivic, gospod Potrč. Preberite si ga dobro; jaz nimam časa, da bi vam ga razložil, vam ga bom potem zunaj. Hvala lepa.
Zaključujem razpravo. V razpravo dajem 7. člen in amandma Poslanske skupine SD. Gospod Miran Potrč, imate besedo.
Hvala lepa. Dva načina vračanja pozna denacionalizacija, eno je vračilo v naravi, drugo je vračilo preko Odškodninske družbe v obveznicah in povračilu škode. V primeru plačila v obveznicah obstoja tudi odplačevanje obresti, v enem in drugem primeru od dneva vložitve zahtevka za denacionalizacijo tudi za nezmožnost uporabe. Zakon o denacionalizaciji je doslej dajal prioriteto vračanju v naravi. Ali je bilo to vedno upravičeno ali ne, težko trdim. Mislim, da vedno upravičeno ni bilo. Zdaj poskuša zakonodajalec storiti vse, tudi preko političnih stališč, ki jih je sprejela Vlada, da bi se na vsak način zagotovilo vračanje v naravi, ne pa v obliki odškodnine. Odškodninska družba nas je v teh primerih opozorila, da se kdaj pa kdaj dogodi, da vračilo v naravi pomeni skupaj z odškodnino za neuporabo zemljišča bistveno večjo vrednost in večjo obveznost za državo. In naš predlog je, da kadar organ, ki odloča v postopkih vračanja, ne upošteva ugovora zavezanca za nezmožnost vračila v naravi, da pred odločitvijo o zavrnitvi ugovora oceni skupne materialne obveznosti države za vračilo v obveznicah z obrestmi in za vračilo v naravi, upoštevaje materialna vlaganja zavezanca in odškodnino za neuporabo. In če ugotovi, da bi bila obveznost višja, ne sme zavrniti ugovora zavezanca za nezmožnost vračanja v naravi. Vse je v skladu z Zakonom o denacionalizaciji, gre pa za izrecno varovanje premoženja države, ker doslej se je ta vlada odločila, da v škodo varovanja premoženja države daje privilegije in prednost denacionalizacijskim upravičencem. Mislim, da je to narobe in da je treba to v tem zakonu urediti. In drugo, kar predvideva zakon - predpostavka je, da so - vlade namreč - zavlačevali s postopkom samo zavezanci, ne pa tudi upravičenci. Pa je bilo obratno. Kdaj pa kdaj so postopek zavlačevali tudi upravičenci, ker je bil njihov interes na ta način uveljaviti večjo odškodnino za čas, ko ni bilo možno s premoženjem razpolagati. In naš amandma pač predvideva, da v primeru zavestnega zavlačevanja s strani upravičenca čas, v katerem je takšno zavlačevanje bilo, ne more biti podlaga za to, da bi si v tem času pridobil upravičenec do denacionalizacije pravico do odškodnine. To je določba, ki "paše" v ta zakon, ker ureja ta vprašanja in mislim, da pomeni tudi varovanje našega javnega premoženja, ne pa delovanje Vlade v korist nekaj denacionalizacijskih upravičencev. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Kovačič, izvolite.
Hvala lepa. Čisto na kratko bi samo vprašal, ali je amandma na 7. člen, ki je tako ali tako črtan, ki ga ni več, ali je to morda napaka, da je amandma na 8. člen?
Gospod Kovačič zna brati, jaz verjamem. Ker mnogokrat tudi kaj prebere, pa citira. Tako kot je napisan, tako je vložen in jaz sem njegovo vsebino obrazložil.
Hvala lepa. Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. V razpravo dajem 8. člen ter amandma Poslanske skupine Zares. Gospod Černač in gospod Potrč sta prijavljena. Izvolite, gospod Černač.
Hvala lepa. Jaz bi rad še enkrat poudaril, da govorimo o tem, da je potrebno te postopke dokončati, zaradi tega, ker je Ustavno sodišče v eni izmed svojih odločitev pred 11-imi leti, leta 1996 - torej po petih letih, odkar se je začel zakon uporabljati - ugotovilo, da je v javnem interesu, da se ti postopki zaključijo čim prej, ker se dela škoda državi in vsem ostalim. Od takrat je minilo 11 let. Prej je bilo govora o tem, da sodni postopki trajajo 5 do 6 let in da je to problem, in da naj Vlada vendarle že nekaj naredi, da bo ta problem odpravljen. Jaz mislim, da vsi, ki sedimo v Državnem zboru, ločimo med zakonodajno, izvršilno in sodno vejo oblasti. In jaz tudi ocenjujem, da je prav, da se pravosodni sistem organizira drugače in da postopki tečejo drugače, ne vem pa ali smo mi sposobni narediti še eno reformo pravosodnega sistema, ki je bila izvedena pred 11-imi leti očitno neuspešno. Ampak, tukaj na tem področju kjer pa lahko nekaj storimo, pa mislim, da je prav, da to zadevo sprejmemo in da te postopke v najbolj racionalnem času zaključimo. Zaradi tega menim, da predlogi, ki to zadevo odmikajo in ki govorijo o tem, da se bodo postopki še podaljševali so slabi primeri. Recimo ta predlog okrog izplačila odškodnine za stanovanja v katerih živijo najemniki, ki govori približno na ta način, da se lastniku, ki mu je bilo to premoženje 1948. leta ali malo kasneje dobesedno ukradeno, odvzeto, da se mu zdaj izplača tržna vrednost tega premoženja, ki jo izplača država, najemnik pa dobi pravico do odkupa po Jazbinškovem zakonu, smo v letu 2008, Jazbinškov zakon se je zaključil leta 1993. In kje so vsi tisti, ki niso imeli možnosti stanovati v stanovanjih, da bi jih kupili po Jazbinškovem zakonu? Kar nekaj nas je takšnih. Zakaj mi nimamo potem te podobne pravice tem, ki naj bi jih tukaj na ta način rešili? Zaradi tega pravim, ne delati novih krivic! Nekaj podobnega ste želeli narediti s Slovensko industrijo jekla, kjer ste ljudem obljubljali 100.000 tolarjev, vedeli ste, da ni vredno niti 10.000 tolarjev takrat, zdaj pa ste hoteli z neko kvazi nadomestno privatizacijo to razliko pokriti. Tako se to ne da delati, tega več ne moremo na tak način početi! To se je mogoče dalo delati pred letom 1990, ampak je bilo slabo in posledice takratnih napačnih odločitev plačujemo mi in očitno jih bo še nekdo za nami. Vendar, dajmo se nekaj navaditi na teh napakah in dajmo vendar postopke, ki so bili nekoč začeti, zaključiti brez nepotrebne politizacije, ker mi ni jasno, kako da nekatere moti, da premoženje, ki je bilo skozi stoletja ustvarjano, se potem na nek kolikor toliko pameten način vrne tistim, ki so ga ustvarjali, da pa istočasno vas ne motijo različni novodobni kapitalisti, med katerimi jih je kar nekaj, ki so po teži finančni bistveno močnejši od največjega denacionalizacijskega upravičenca, ki pa so premoženje dobili v nekaj letih - po letu 1990 namreč. Tega ne razumem. Zaradi tega menim, da tudi ta amandma ni primeren in ga ne bom podprl, ker samo še zavlačuje postopke, ki naj bi se v čim krajšem času zaključili. Hvala lepa.
Gospod Potrč, izvolite.
Hvala lepa, gospod predsedujoči, vprašanje. Pri katerem členu smo?
8. člen, amandma k 8. členu govorimo.
Ne, ker jaz sem poslušal gospoda Černača, pa sem ugotovil, da je malo zaspal in da je še vedno govoril o 6.a in 6.b členu. Potem mi naj bo dovoljeno, da mu povem, da je govoril o stvareh, ki niso ta moment aktualne, da pa ni, kljub temu da je to bila tema, spregovoril nič o tem, ali je naš drugi amandma oziroma amandma k 6.b členu res tudi materialne, ne pa proceduralne narave, in ga iz tega razloga ni mogel še sprejeti. Nobenega argumenta za to nimate in tokrat vam je zmanjkalo glasu in praznega govoričenja. Enako velja za 7. člen. Kar zadeva 8. člen, o katerem doslej nihče ni spregovoril, pa naj jaz povem, da ga je vložila Poslanska skupina Zares in v Poslanski skupini Socialnih demokratov ga podpiramo. Zakaj? Ker bi sicer prišlo po našem prepričanju do protipravne premoženjske koristi. Poglejte, namreč: kadar je predmet vračanja zemljišče, na katerem je postavljen, po uveljavitvi ZDEN, objekt brez gradbenega dovoljenja, ki ni bil legaliziran, tega zemljišča ni mogoče šteti za zazidano zemljišče v smislu določbe drugega odstavka 32. člena ZDEN. To pomeni, da se vrača zemljišče z objektom in da objekta, čeprav je nezakonito zgrajen, tisti ki ga je zgradil, ne more uveljavljati, niti legalizirati, niti zahtevati odškodnino - nič. Tisti, ki pa je bil lastnik zemljišča, pa pridobi zemljišče skupaj z gradbenim objektom, ki je lahko tudi nesorazmerno velike vrednosti. In predlog, ki ga vlagajo v Zares in izhaja iz izkušenj urejanja zemljiških vprašanj, je korekten in pravi, da tisti, ki pridobi takšno zemljišče z objektom, mora objekt v določenem roku legalizirati. Če objekt legalizira, je dolžan poravnati razliko med ceno nezazidanega in zazidanega zemljišča, kar je logično, ker je pridobil zemljišče z legaliziranim objektom, ki ga bo lahko v bodoče koristil. Razliko v ceni ugotovi sodni cenilec, če objekta ni mogoče legalizirati, pa ga je treba porušiti. In v tem primeru dobi nezazidano zemljišče, in se tudi ne okoristi. Mislim, da je to problem, ki ga je treba v zakonu urediti, ker sicer bo tudi na tem primeru dokaz, da se je Vlada odločila delati v korist nekomu, da pa dela danes, s tem zakonom nove krivice, pa nikogar nič ne briga, čeprav so vas - kolegice in kolegi iz koalicije - polna usta, kako ste proti novim krivicam. Hvala.
Hvala lepa. Prosim, kaj želite? Prijavo? Izvolite, repliko.
Hvala lepa. No jaz, gospod Potrč, nisem opozarjal na to, da ste govorili tudi o členih, ki niso odprti pri 6.a in 6.b členu. Tako, da ne vidim kakšne posebne potrebe, da me opozarjate, če v enem členu govorim o stvareh, ki so z amandmajem v tistem členu povezane. Povedal sem pač v širšem kontekstu stvari. Glede 6.b člena, [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]ki ga omenjate, je pa ta določba, ki jo predlagate, ravno toliko procesne narave oziroma materialne, kot ste jo očitale določbi, ki je v zakonu in ki govori o tem, da če se dva ne moreta zmeniti, da o tem odloči sodišče v 60-ih dneh. Takrat ste rekli [[...]] [[Izklop mikrofona.]] [[...]]
Hvala lepa. Gospod mag. Sajovic, izvolite.
Hvala lepa. 6.a in 6.b člen sta seveda še kako odprta, kljub temu, da kakšnemu to mogoče "ne paše" in sta v pregledu vloženih amandmajev k dopolnjenemu predlogu zakona o zaključku postopkov denacionalizacije. Takšnega je seveda pripravilo tajništvo Državnega zbora in tako je tudi prav. Kar se pa tiče amandmaja k 8. členu, natanko za to gre, da smo skrbni, pozorni in pošteni do porabe davkoplačevalskega denarja in da ne vračamo več, kot bi bilo potrebno. Zato tista mnenja, ki jih je bilo kar nekajkrat slišati danes dopoldne v tej dvorani, da je treba denacionalizacijo na hitro zaključiti, pa naj to stane, kolikor hoče - ravno obratno! Krivice, ki jih je povzročil nekdo drug, bodo plačevali še moji otroci in vnuki, in zato je treba biti do vračila v takih zgodbah, kot jih omenja 8. člen, še posebej pozoren in previden. Recimo, da je neka vaška skupnost, občina ali pa komunalno podjetje na nekem zemljišču v stiski zaradi suše, zaradi žeje prebivalstva, zgradilo vodovodno zajetje in vodovodni rezervoar. Ker je bilo to zgrajeno na črno, tako kot v tej državi še marsikaj, pa je bilo to brez dvoma javno potrebno in v javno korist, bomo zdaj nekomu vrnili kmetijsko zemljišče skupaj z vodovodnim zajetjem ali vodovodnim rezervoarjem, on se bo pa potem pogajal z lokalno skupnostjo, s komunalo ali vodovodnim odborom, kako za to vodo ali za ta objekt iztržiti čim več. Prav je, če se to vrne v naravi, je treba ubrati čisto vse poti, da se ti, na črno zgrajeni objekti, legalizirajo, ne rušijo, kajti v njih je vloženo kar precej zasebnega ali pa javnega denarja, nič potrebnega, vendar če je nekdo dobil več, boljše, kot mu je bilo odvzeto, naj v takih primerih tisto razliko skupnosti, državi ali pa ljudem tudi doplača. Palica mora biti tako kot v primeru denacionalizacije kot tudi v primeru vračanja za vse enako trda in enako dolga. Amandma z veseljem podpiramo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Zaključujem razpravo. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 19. točki dnevnega reda oziroma najkasneje ob 22.00 uri. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 5. TOČKO DNEVNEGA REDA - DRUGA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O BREZPLAČNI PRAVNI POMOČI, v okviru rednega postopka. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada Republike Slovenije. Besedo dajem predstavniku Vlade za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Gospod Robert Marolt, državni sekretar. Oprostite, ste si premislili. Gospod dr. Lovro Šturm, minister za pravosodje.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Spoštovani gospod podpredsednik Državnega zbora, spoštovane poslanke in poslanci Državnega zbora. Zakon o brezplačni pravni pomoči je bil sprejet leta 2001 in leta 2004 prvič noveliran z namenom uskladitve s pravnim redom Evropske unije. Leta 2006 je Računsko sodišče v svojem revizijskem poročilu ugotovilo, da je izvajanje sistema brezplačne pravne pomoči precej zapleteno in pomanjkljivo, ter da bi bilo zakon potrebno novelirati. Ponovno bi bilo potrebno določiti, komu naj bo brezplačna pravna pomoč namenjena, potrebno bi bilo določiti kriterije za dodelitev prvega pravnega nasveta in ukiniti nudenje slednjega na sodiščih. Računsko sodišče je dalje predlagalo, da naj se brezplačna pravna pomoč financira iz proračuna posameznih sodišč in da naj se vzpostavi enotna evidenca. Hkrati pa je izpostavilo tudi zaskrbljujočo rast zadev, za katere se dodeljuje brezplačna pravna pomoč. od 557 leta 2001 do 11.862 leta 2006. Statistika pa kaže še višjo rast. Ministrstvo za pravosodje je upoštevaje revizijsko poročilo Računskega sodišča pripravilo novo novelo Zakona o brezplačni pravni pomoči, ki prinaša nekatere bistvene novosti. Te so predvsem naslednje: poenotenje pogojev za brezplačno pravno pomoč s socialnimi transferji, določitev novega cenzusa in dopolnitev določb po ugotavljanju dohodkovnega in premoženjskega stanja prosilcev. Ker je brezplačna pravna pomoč namenjena socialno šibkejšim, je pogoj za njeno dodelitev potrebno poenotiti s pogoji za druge socialne transfere, ki jih te osebe dobivajo. S tem namenom je novela poenotila določbe o ugotavljanju dohodka z določbami zakona o socialnem varstvu. Cenzus za pridobitev brezplačne pravne pomoči, sedaj ni več vezan na minimalno plačo, to je 379 evrov neto, ampak na 2-kratnik minimalnega dohodka. Minimalen dohodek je 205 evrov in 57 centov, dvakratnik pa znaša po tem izračunu 411 evrov. Podatki so za lansko leto. Cenzus se torej poveča za 32 evrov. Določitev novega cenzusa tako ne samo širi krog upravičencev, ampak tudi odpravlja neenako obravnavanje prosilcev, saj se je minimalna plača ponekod smatrala kot bruto in ponekod kot neto plača. Zakon, prvič določa, da je potrebno za prvi pravni nasvet izpolnjevati pogoje, ker se je v preteklosti dogajalo, da je bil ta institut pogosto zlorabljen, saj so se ga posluževali tudi državljani, ki sicer imajo zadostna sredstva. Z novelo se ukinja tudi nudenje prvega pravnega nasveta v službah za brezplačno pravno pomoč na sodiščih, ker je bila kakovost nudenja takšnega nasveta tam vprašljiva, saj so ga v praksi pogosto nudili pripravniki, ki so brez pravih izkušenj in katerih služba je na sodiščih predvsem pomoč sodnikom. Brezplačna pravna pomoč se po noveli zakona financira enako kot druge naloge sodišča. Ta način financiranja, je bil uveden z namenom razbremenitve Vrhovnega sodišča, doseganja večje odgovornosti za gospodarjenje s sredstvi in odprave nepotrebnega administrativnega dela. Medtem ko bodo okrožna sodišča vodila vsako svojo evidenco o vrstah in oblikah porabljenih sredstev, bo centralno evidenco o tem vodilo Vrhovno sodišče. S tem je zakon to področje poenotil, saj je prej centralno evidenco za domače spore vodilo Vrhovno sodišče, centralno evidenco domačih čezmejnih in tujih čezmejnih sporov pa je vodilo Ministrstvo za pravosodje. Ta pa ni bila v elektronski obliki, zato ne dosegajo namenov, zaradi katerih je vodeno. Zdaj uvajamo elektronsko vodenje evidence brezplačne pravne pomoči. [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]Prosilec si tudi sam izbere izvajalca brezplačne pravne pomoči in postopek izterjave neupravičeno pridobljene pravne pomoči poteka tako preko novih izvršnih organov. Naj omenim še odpravo [[...]]
Hvala lepa, gospod minister.
Hvala.
Predlog zakona je obravnaval Odbor za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje kot matično delovno telo. Besedo dajem predsedniku gospodu Dragu Korenu za predstavitev poročila odbora.
Hvala za besedo. Lep pozdrav ministru s sodelavci, poslankam in poslancem. Odbor za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje je na 41. redni seji obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o brezplačni pravni pomoči. Najprej je predstavnik Ministrstva za pravosodje k predlogu zakona podal dodatno obrazložitev, v kateri je povedal, da se je med dosedanjim izvajanjem zakona izkazalo, da je postopek dodeljevanja brezplačne pravne pomoči zapleten, pomanjkljiv in obremenjuje delo sodišč, kar je ugotovilo tudi Računsko sodišče. Računsko sodišče je v revizijskem poročilu iz leta 2006 opozorilo na naraščajoče število zadev brezplačne pravne pomoči. Zato je predlagalo, naj se v zakonu določijo kriteriji za dodelitev prvega pravnega nasveta, ukinitev nudenja prvega pravnega nasveta na sodiščih, financiranje iz proračuna posameznih sodišč, ki brezplačno pravno pomoč izvajajo, torej iz proračuna okrožnih sodišč in ne iz proračuna Vrhovnega sodišča, kot je to urejeno v veljavni ureditvi, ter vzpostavitev enotne evidence prosilcev, ki so upravičeni do brezplačne pravne pomoči. V nadaljevanju je pojasnil vse bistvene spremembe, ki jih novela zakona prinaša. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je poudarila, da je večina njihovih pripomb k posameznim členom upoštevanih z amandmaji štirih poslanskih skupin in dodatnimi predlogi za amandmaje odbora. V nadaljevanju je opozorila na nekaj odprtih vprašanj pravnosistemske narave. V razpravi so člani odbora opozorili na problem neskladnosti obrazložitve z vsebino členov predloga zakona, na kar je opozorila tudi Zakonodajno-pravna služba. Predlagatelju je bilo zastavljeno vprašanje, ali je predlog zakona usklajen z Direktivo 2002/8, ki določa minimalna skupna pravila o nudenju brezplačne pravne pomoči v primerih, ko ima ena od strank v sporu prebivališče v eni izmed držav članic, sodni postopek pa vodi sodišče druge države članice. V razpravi o posameznih amandmajih so bili posebej predstavljeni amandmaji Poslanske skupine Socialnih demokratov. Predstavnik predlagatelja je v teku razprave odgovarjal na pomisleke in predloge članov odbora. Pojasnil je razloge, zaradi katerih je prišlo do neskladnosti med obrazložitvijo in vsebino členov predloga zakona. Zagotovil je tudi, da je zakon z Direktivo 2002/8 že usklajen. S tem v zvezi je tudi Računsko sodišče ugotovilo, da zakon določa celo višje standarde, kot jih zahteva ta direktiva. V zvezi s pripombami Zakonodajno-pravne službe, ki so se nanašale na odpravo sistema sodne izvršbe, je bilo pojasnjeno, da so se za davčno izvršbo odločili na podlagi opozoril Računskega sodišča in Vrhovnega sodišča o neučinkovitosti sedanjega načina izvršbe. V zvezi s pripombami glede vprašanja vsebinskih pogojev pri dodelitvi brezplačne pravne pomoči v primeru, ko prosilec uveljavlja kršitev pravice do sojenja brez nepotrebnega odlašanja, je bilo pojasnjeno, da novela precizira vsebinske pogoje ter jih določa kumulativno in ne več alternativno. V nadaljevanju je odbor sprejel amandmaje poslanskih skupin SDS, NSi, SLS in DeSUS, ni pa sprejel amandmajev Poslanske skupine SD. Odbor je kot svojega sprejel amandma k 8. členu, ki je bil amandma na amandma poslanskih skupin SDS, NSi, SLS in DeSUS, in amandmaje k 10., 20. in 39. členu. Vsi sprejeti amandmaji so vključeni v dopolnjeni predlog zakona, ki je sestavni del tega poročila. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Mi pa prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Stališče Poslanske skupine DeSUS naj bi predstavil kolega Vili Rezman.
Hvala lepa. Gospod minister je v uvodu predstavil del zgodovine. Predstavil je razloge, ki so navedli ministrstvo k temu, da je predlagalo spremembe in dopolnitve tega zakona, in predstavil je tudi nekatere rešitve, za katere v Poslanski skupini DeSUS sodimo, da so lahko deležne naše podpore. Torej, stališče Poslanske skupine DeSUS je stališče podpore tistemu pretežnemu delu rešitev, ki so predlagane. Ostaja pa, kasneje bom povedal tudi nekaj pomislekov v zvezi z nekaterimi na odboru že izraženimi dvomi, ali so stvari najbolje urejene ali ne. Da je takšen zakon pri nas potreben, najbrž ni nobenega dvoma, saj je konstitutiven v tem smislu, da zagotavlja večjo prisotnost pravne države in zagotavlja tudi tisto, čemur običajno rečemo socialna država. Vsaj za tiste, ki sicer ne bi imeli zagotovljenega pravnega varstva, ker so stroški zanje lahko preveliki, je to lahko zelo pomembno, videli pa smo iz statističnih podatkov, da je tudi veliko tistih, ki sicer niso v tem smislu ogroženi, da si takšnega pravnega varstva ne bi moglo zagotoviti, znalo izrabiti pravne luknje v tem zakonu in tudi zlorabljati zakon sam. Mi ocenjujemo, da je statistika takšna, da se postavljajo nekatera vprašanja. Vprašanje, recimo, je, kako je pravzaprav sploh mogoče, da je tako enormno naraslo število teh zahtevkov in tudi opravljenih brezplačnih pravnih pomoči, kajti gre za mnogokratnike, tu ne gre za nekaj odstotkov v posamičnem letu. Še bolj pa je zanimivo ali vprašljivo, kako to, da so stroški naraščali pa še z mnogokratnikom tega mnogokratnika. Ni pojasnil, kako to, da se tako zelo eksponentno dviga, sicer se je v zadnjem letu nekolikaj to umirilo - potreba po brezplačni pravni pomoči - in ni ustreznih analitičnih poročil o tem, zakaj je ta pravna pomoč bila za državo v zadnjem obdobju tako zelo draga. Statistika govori tudi o tem, da je država neučinkovita pri tem, ko terja vračilo upravičenih stroškov. Namreč, upravičenih z njene strani, ne pa s tistih, ki so jih povzročali. In ni jasno, kako je dopustno to, da je lahko več kot 10% primerov brezplačne pravne pomoči opravljenih, ne da bi za to bilo možno najti opravičila. Sicer pa menimo, da so goli podatki tisti, ki govorijo o tem, da je potrebno nekaj spremeniti in da morebiti nekaj drži na tem, da je bila pravzaprav spremljava brezplačne pravne pomoči izvajanja - torej, tega instituta - preslabo spremljanja, da je bil relativno slab nadzor s strani ministrstva za pravosodje in sodišč in da je na tem področju verjetno treba tudi v tem smislu kaj popraviti. Mi ne polemiziramo z nekaterimi rešitvami, ki jih ocenjujemo kot dobre, smatramo pa, da se je vendarle vredno še enkrat na kratko ozreti na tiste pripombe, ki jih je izrekla Zakonodajno-pravna služba. Zakonodajno-pravna služba je imela zelo veliko pripomb. Zopet več kot je dobro za pripravo takšnih zakonov, ki so v pretežni meri pa vendarle bile upoštevane. Mi ocenjujemo, da je prav, da je ponovno opozorila Zakonodajna-pravno služba na nekaj, kar je v Državnem zboru bilo v preteklosti običaj, da se namreč marginalizira obrazložitev posamičnega člena, kot da je to nek nepotreben privesek, nek nepotreben apendiks, ki nič ne govori ne o postopku in ne o materialni vsebini zakona. Opozarjajo nas, da ni tako, [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]da je to zelo pomembno in jaz upam, da se bo to v bodočnosti bolj upoštevalo, kot se je doslej. Sicer sodimo, da je bilo premišljeno opozorilo v zvezi z obvezno mediacijo in da ni prav, da se ponovno sklicujemo na odpravo slabosti v nekem zakonu, ki je šele v postopku in za katerega se ne ve, ali bo točno takšen sprejet, kot je bil predlagan, ali ne. Sicer pa, ker predlog zakona odpravlja nekatere ugotovljene slabosti in zagotavlja pravno varnost tudi tistim, ki so socialno ogroženi in ki si te varnosti sami ne bi mogli zagotoviti, ker ne dopušča nesmiselnih pritožb oziroma tožarjenja, po čemer smo Slovenci relativno znani, podpiramo ta predlog sprememb in dopolnitev in želimo, da bi ministrstvo in sodišča [[...]]
Kolega Rezman [[...]]
[[...]]bolj tankočutno spremljala izvajanja.
Hvala lepa. Kolega Srečko Prijatelj bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani predsedujoči. Spoštovane kolegice in kolegi! Malo nas je v tej dvorani danes, ne vem, ali je kosilo tako dobro zopet. S spremembami zakona o brezplačni pravni pomoči naj bi namreč sistem sodne izvršbe nadomestili s sistemom davčne izvršbe, kar je po mnenju Slovenske nacionalne stranke dobro. Zakon naj bi spremenili tako, da bo financiranje pravne pomoči zagotovljeno preko proračunov pristojnih sodišč. Res je tudi, da če upoštevamo ugotovitve Računskega sodišča, je to nekako kar nuja, ker postopek dodeljevanja pravne pomoči je bil včasih kar preveč pomanjkljiv in dejstvo je, da na to opozarja tudi Računsko sodišče v svojem poročilu iz leta 2006. Centralno elektronsko evidenco za celo Slovenijo naj bi vodilo Vrhovno sodišče, mene sicer osebno moti, da nadzor nad opravljanjem brezplačne pravne pomoči v bistvu opravlja komisija, ki jo imenuje kar v veliki večini minister sam. Komisijo sestavlja 5 članov, predsednika komisije imenuje minister, tako da tudi v bistvu ostale člane lahko nekje v manjšini imenuje Vrhovno sodišče. In to je mogoče nekje pomanjkljivo, ker minister je zgolj oseba, ki je na opravljanju trenutne dolžnosti, ni pa oseba, ki bi imela v rokah celotno vejo, samostojno vejo oblasti. To je sodstvo. Prav gotovo je treba pozdraviti načela in cilje, ki jih zasleduje zakon. To so načela racionalnosti, učinkovitosti in enakopravnosti. Vendar pa pri tem, ko govorimo o teh zadevah ne morem mimo dejstva, da je država že do sedaj poskrbela odlično za to, da takrat, kadar so državljani dolžni pobere tisto, kar je za pobrati. Nič nismo naredili za to, da bi imeli zagotovljeno finančno disciplino in takrat, kadar so podjetja v bistvu ali pa posamezniki v veliki meri tudi posamezniki dolžni državi, pa za to sami niso nič krivi, ker iz preprostega razloga niso dobili plačila, država to z izvršbo že stori. Se pravi nekoliko zakasnela reakcija tudi pri brezplačni pravni pomoči, ki je sicer dobra in jo je treba pozdraviti, vendar mnogo pravnih oseb, mnogo podjetij je šlo v stečaj tudi zaradi tega, ker so sicer dobro delali, ampak ker ni bilo ustrezne finančne discipline in ustrezne pravne regulative pri zagotavljanju njihovih pravic, so morali zapreti svoje programe, svoje delavnice in delavce tudi odpustiti. Še toliko bolj smo v Slovenski nacionalni stranki veseli, ker tenkočutno gledate tudi na najnižji sloj, to je socialno ogroženi sloj, tako da je pogoj za pridobitev brezplačne pravne pomoči vezan na minimalno plačo oziroma dvokratnik te plače. To je pozitivno, to je dobro, zlasti če upoštevamo dejstvo, da je vedno več državljank in državljanov, ki ne dosegajo niti minimalne plače oziroma jim delodajalci v ogromno primerih ne izplačujejo na žiro račune, ker so tudi drugi odtegljaji na plačilnih listah. Mogoče smo s tem zakonom nekoliko bliže pravni državi, ki je tudi zelo mačehovska in popravlja svoje proračunske bilance, popravlja svojo sliko za Evropo in svet na račun revežev. Mogoče bomo na račun tega deležni tudi več sodnih postopkov, vendar verjamem, da bo na nek način tudi manj mednarodnih obravnav, kajti kar preveč je državljank in državljanov, ki ne verjamejo več v našo sodno vejo in iščejo pravno pomoč tudi na mednarodnih sodiščih. S strani Slovenske nacionalne stranke bo ta zakon podprt soglasno. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Kolega Boštjan Zagorac bo predstavil stališče Poslanske skupine nepovezanih poslancev. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani predsedujoči. Spoštovani prisotni! Pred nami ni nepomemben zakon. Zakon je treba dobro prebrati, pregledati tudi amandmaje, ki so vloženi, preden se lahko o njem kakorkoli odločamo. V Poslanski skupini nepovezanih poslancev, imenovani Lipa, je vprašanje, ki si ga zastavljamo, ko prebereš obrazložitev zakona, komu je namenjena brezplačna pravna pomoč ali pa komu je bila do sedaj namenjena brezplačna pravna pomoč. Brezplačna pravna pomoč je bila namenjena ljudem, pa bom zelo odkrito povedal, tistim, ki si niso mogli privoščiti dobrega odvetnika, da bi jih zastopal na sodišču. In ko se nekateri sprašujete, zakaj narašča število ljudi, ki koristijo brezplačno pravno pomoč, se vprašajte tudi, kaj še narašča v tej državi. Narašča revščina, naraščajo ljudje, ki si dobrega odvetnika več ne morejo privoščiti, in zato narašča uporaba inštituta brezplačne pravne pomoči. Govoriti o tem, da jo nekateri izkoriščajo, je zelo dobronamerno. Sam se strinjam, prenekateri ljudje izkoriščajo inštitut brezplačne pravne pomoči in se izkazujejo za ljudi, ki si tega ne morejo privoščiti, kljub temu, da imajo dovolj sredstev. Ampak enako se nam dogaja pri vrtcih. Tam se nam dogaja enaka zgodba, pa nismo startali z nobenim takim zakonom. In te zlorabe se bodo pojavljale ne glede na to, kakršenkoli zakon bomo mi sprejeli. Glede na to, da je Računsko sodišče opozorilo, da se ti zahtevki povečujejo, sem že povedal, zakaj se povečujejo. Ne samo na podlagi zlorab. Bodimo tudi malo, pa zakon obrnimo na drugo stran, ker ljudje ta inštitut vedno bolj koristijo zaradi tega, ker si sami ne morejo privoščiti nekega dobrega odvetnika. In kaj bi morali zagotoviti? Minister je v uvodu dejal, da to delo opravljajo več ali manj pripravniki. Zakaj, če je Slovenija pravna država, ne zagotovimo tudi ljudem dostojnega odvetnika tudi v okviru brezplačne pravne pomoči? Sam ne sprejemam očitka, da se je povečalo delo sodišč, ker je nekdo zlorabljal ta inštitut. Kaj pa je sodišče? Sodišče je inštitucija, delovna organizacija. Kolikor je tožb, toliko je dela. In se izgovarjati, da je nekdo preobremenjen [[....]]Tudi drugi ljudje, ki so zaposleni v tej državi, morajo svoje delo korektno opraviti. In enako velja za sodišča. Ne govoriti: "Mi imamo preveč dela, ker je brezplačna pravna pomoč v naši državi urejena tako, kot je urejena." To je pač eden od razlogov, ki ga v Poslanski skupini nepovezanih poslancev, imenovani Lipa, ne moremo sprejeti. Vsak naj naredi toliko dela, kolikor ga mora narediti. Govoriti o tem, da smo Slovenci znani po tem, da se radi tožarimo. Ja, mogoče je to ena naša lastnost. Ampak tudi če bi radi igrali nogomet, ne bi zaradi tega povečali števila nogometnih stadionov. Sodišča so inštitucija, kjer je treba delo opraviti. Stvar, ki me moti. Po ugotovitvah Računskega sodišča je bilo izterjanih iz naslova neupravičeno pridobljene pravne pomoči samo 20% sredstev. Kje škripa? Škripa v službah, ki naj bi to izterjavo izvedle. Nič kolikokrat smo v tem mandatu sprejemali zakon o izvršbi in zavarovanju. Ampak kljub temu ugotavljamo, da nobena od sprememb še ni obrodila sadov in smo izterjali samo 20% neupravičeno pridobljene brezplačne pravne pomoči. Ampak vseeno si upamo napisati ali pa si Vlada upa napisati, da je tega ogromno. Če je tega ogromno, mora biti rezultat izterjave drugačen. Na podlagi ljudi, ki izkoriščajo inštitut brezplačne pravne pomoči, in strinjamo se v Poslanski skupini nepovezanih poslancev, da jih je kar nekaj, na podlagi enih grešnikov ne more trpeti celotna socialna struktura oziroma celotna struktura uporabnikov brezplačne pravne pomoči. To ni prav. In moram reči, da kar se tiče podpore ali nepodpore zakona, bomo vsekakor razvili še kar konkretno in korektno debato, ko bomo govorili o amandmajih in šele po sprejetju amandmajev se bomo odločili v Poslanski skupini nepovezanih poslancev, ali zakon podpreti ali ne. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Kolega Srečko Hvauc pa bo predstavil stališče poslanske skupine SDS.
Najlepša hvala za besedo. Spoštovani! Dosedanja praksa v času veljavnosti tega zakona od leta 2001 je pri nas, pa tudi v mnogih drugih, bolj razvitih, bolj bogatih državah, pokazala, da je ta brezplačna pravna pomoč potrebna in umestna. Kljub mnogim socialnim ukrepom in vsem ekonomskim in gospodarskim dosežkom, ki vplivajo na blaginjo državljank in državljanov, se v družbi še vedno najdejo socialno šibki, taki, ki so v res slabem socialnem položaju. Nekateri še vedno imajo nizke prihodke, nekateri imajo premoženje, ki jim zgolj zadostuje za preživetje ali pa za neko dostojno življenje ali pa še to ne. Po našem prepričanju je zaradi takega položaja, ne smejo biti ogroženi, kar se tiče njihove pravne varnosti. Ne smejo biti nikakor v slabšem položaju, če niso sami neki pravni strokovnjaki, če sami ne poznajo tega področja in sami ne morejo poskrbeti za sebe, še manj pa, če njihov finančni oziroma materialni položaj ne dopušča, da bi tako pomoč poiskali pri tistih, ki so za to usposobljeni, ker taka pomoč običajno tudi ni poceni. Zato v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke podpiramo koncept brezplačne pravne pomoči. Med dosedanjim izvajanjem veljavnega zakona se je pokazalo, da so bili postopki zelo zapleteni pa tudi pomanjkljivi. Pomemben pa je tudi podatek o naraščanju števila teh brezplačnih pravnih pomoči. V zadnjih petih letih se je število teh pomoči povečalo za več kot 20-krat. In v letu 2006 smo bili že blizu številke 12 tisoč. V tej množici uporabnikov teh pomoči so prav gotovo tudi taki, ki po svojem namenu niso bili upravičeno deležni take pomoči, ker niso v tem slabem materialnem oziroma socialnem položaju. Da pa je potrebno nekaj spremeniti pri obstoječi zakonodaji, pa je opozorilo tudi Računsko sodišče, ki je predlagalo nekaj sprememb in izboljšav tega veljavnega zakona. Zakon oziroma spremembe, ki ga obravnavamo, sledijo napotkom Računskega sodišča. V zakonu se natančno določajo kriteriji za dodelitev prvega pravnega nasveta, kar je pomembno, upravičenec si bo lahko sam izbral to osebo, se pravi, da bo izbral tistega, ki mu zaupa, ki mu verjame. Zagotavlja se enotno obravnavanje vseh prosilcev, zagotavlja se tudi, da bodo pomoči deležni res tisti, ki so socialno šibki, tisti, ki jim je ta pomoč v bistvu tudi namenjena. Sam zakon prinaša še nekatere druge rešitve, ki po našem mnenju predstavljajo izboljšavo sedanje ureditve in zmanjšujejo možnost zlorab, zato ga bomo v Poslanski skupini Slovenski demokratski stranki podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Kolega Miran Potrč pa bo predstavil stališče poslanske skupine SD.
Hvala lepa. Spoštovane kolegice in kolegi, gospod podpredsednik! Kot razumemo, zakon zasleduje dva temeljna cilja: urejanje oziroma uvajanje preverjanja premoženjskega stanja tudi pri prvem, doslej brezplačnem, pravnem nasvetu in, drugo, postopek, tudi elektronsko zbiranje podatkov o premoženjskem stanju prosilcev na enem mestu pri organih za brezplačno pravno pomoč na sodišču, ki bi naj poenostavil postopek ugotavljanja dejstev, tudi poenostavil postopek dela sodišč in tudi manjše obveznosti, ki jih imajo pri tem prosilci za pravno pomoč. Bistveni razlog za spremembe so po mnenju predlagatelja predvsem možne zlorabe, ki so bile doslej tudi v praksi glede na različno premoženjsko stanje, vedno večji obseg pomoči, ki je ob brezplačnem prvem pravnem nasvetu bil prisoten, povečani stroški države za ta namen in zapleteni postopek, ki je organom za brezplačno pravno pomoč nalagal veliko dela. S predlogom zakona oziroma s temi cilji želi država, predlagatelj zmanjšati stroške in obseg dela sodišč za zagotavljanje brezplačne pravne pomoči. V načelu je takšnim ciljem težko ugovarjati. Toda naše mnenje je, da ti cilji v vsebini zakona niso dosledno uveljavljeni. Ne bomo ocenjevali upravičenosti vseh predlaganih rešitev, posebej tudi ne novega strožjega cenzusa, ki ga je omenil tudi gospod minister, ki bo mnogim prosilcem onemogočil brezplačno pravno pomoč in predvsem tudi že prvi brezplačni pravni nasvet, s tem pa lahko tudi bistveno poslabšal možnosti širokega kroga ljudi za uspešno uveljavljanje pravic in njihovo pravno varnost. Socialni demokrati pri zagotavljanju pravne varnosti in pravic za vsakega nepomembno razbremenitev stroškov države ne bi postavljali na prvo mesto. Vlada namreč govori o tem, da bo predlog zakona prinesel okoli 40.000 evrov letnega prihranka. To se nam zdi nesorazmerno z dejstvom, da bi morda širok krog ljudi ostal brez prvega pravnega nasveta na brezplačni podlagi. To se nam zdi, da tudi temeljni cilj zakona, zmanjšanje obremenitev in stroškov, za nas ni dovolj sprejemljiva in opravičljiva podlaga za spremembe. Sploh ne zato, ker se cilji zapletenosti postopka in njegove poenostavitve kasneje dodatno zapletejo z dejstvom, da bodo organi za brezplačno pravno pomoč v bodoče morali tudi za prvi pravni nasvet ugotavljati premoženjsko stanje, kar bo, glede na dosedanji obseg, ko je skupaj bilo približno 15.000 takih postopkov, pomenilo, da bodo morali imeti 15.000 postopkov za ugotavljanje premoženja in izdati 15.000 odločb. Zelo dvomimo, da bo ena odločba in delo v zvezi z njo stalo samo cca. 3 evre, tako da bo dejansko odločitev, ki naj bi pomenila razbremenitev, za državo dražja, za prosilce brezplačne pravne pomoči pa slabša. Menimo, da to niso dobra izhodišča za zakon. Rešitve v zakonu torej ne bodo imele učinkov, ki jih napoveduje. Razbremenitve dela organov za brezplačno pravno pomoč ne bo, saj bodo na novo obremenjeni z ugotavljanjem premoženjskega stanja. Novo delo za ugotavljanje izpolnjevanja dohodkovnih pogojev za prvi brezplačni pravni nasvet bo, po naši oceni stalo več, kot bodo znašali prihranki, ki jih napoveduje Vlada. Edini dejanski učinek predlagane novele bo zato, prvič, povečano delo sodišč, in drugič, zožitev kroga upravičencev do brezplačne pravne pomoči, kar je še večja neenakost državljank in državljanov pred zakonom in težji dostop do ustreznega pravnega varstva. Zaradi tega brez sprejema naših amandmajev, ki take posledice zakona vsaj delno nevtralizirajo, predlagani zakon za poslanke in poslance Socialnih demokratov ni sprejemljiv, zato ga ne bomo podprli.
Hvala lepa. Kolega Aleš Gulič pa bo predstavil stališče Poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije.
Spoštovane kolegice in kolegi! Gospod predsedujoči! V Liberalni demokraciji Slovenije zakona, kakršen je predlagan, če seveda ne bodo sprejeti amandmaji, ne bomo podprli. Zavedamo se dobro, da zakon o brezplačni pravni pomoči, kakršen je, prav gotovo ima svoje pomanjkljivosti, in bi bilo dobro, da se prilagodi trenutni situaciji, tudi, recimo, temu navalu zahtev po brezplačni pravni pomoči. Ampak ta zadeva govori tudi o tem, da vendarle prihaja do nekega razkroja pravne države, da ljudje tako na veliko rabijo in zahtevajo pravno pomoč, tudi brezplačno pravno pomoč. To govori o tem, da se je v teh letih zakonodaja začela tako spreminjati, da postaja na nek način ne zaščitnica pravic državljanov, ampak jih opominja na to, da živijo v krivičnem svetu. In da ne bi bilo občutka, da je teh krivic premalo, potem se dodajajo še nove. Prej ste razpravljali o enem takšnih zakonov, ki bo spet sprožil celo vrsto domin, ki bodo padale, in bodo ljudje zahtevali pravno pomoč, pa tudi brezplačno pravno pomoč. Če pogledamo tako na hitro zakon, kakršen je v tem trenutku predlagan, se pravi, zakon o spremembah in dopolnitvah zakona o brezplačni pravni pomoči, potem vidimo, da bo moral tisti, ki bo potreboval pravni nasvet, najprej vložiti pisno prošnjo pri strokovni službi, pri pristojnem sodišču, priložiti zahtevane priloge, izjave, dokazila, ki jih bo moralo potem sodišče pridobiti iz uradnih evidenc. Potem bo moralo sodišče oziroma strokovna služba v nekaj dneh, povprečno sedmih, kot se navaja, presoditi o upravičenosti do prvega pravnega nasveta na podlagi vseh dokazil, priloženih in pridobljenih iz uradnih evidenc. Sodišče bo potem na podlagi in na predlog strokovne službe izdalo odločbo in napotnico, da je oseba upravičena do pravnega nasveta. In potem bo oseba s to izdano napotnico šla do izvajalca prvega pravnega nasveta, ki ji bo nudil prvo pravno pomoč. Doslej tega ni bilo treba, in tudi, če bi sprejeli amandmaje SD, tega ne bi bilo treba. Zato je o poenostavitvi postopkov seveda v tem primeru zelo, zelo težko govoriti. Zelo težko je govoriti in je v bistvu vse skupaj neko zavajanje. Ampak tega smo pri predlogih, ki prihajajo z Ministrstva za pravosodje, tako ali tako navajeni. Vse, kar od tam pride, pravzaprav zapleta življenje v tej državi, in to zelo zapleta, in predstavlja veliko nevarnost za to, da bo zapletalo še naprej. Gre za neke vrste rušenje pred koncem. Se pravi, ko ne moreš ničesar več, pa začneš rušiti in uničevati vse, kar obstaja ali pa postavljati minsko polje, da tudi tisti, ki bodo prišli za tabo, ne bodo mogli svobodno uporabljati prostora. To je eden od pomembnih razlogov, zaradi česar bomo tudi proti temu zakonu, ki prihaja na predlog Ministrstva za pravosodje. Jih je pa še nekaj. Tudi to, da smo opozarjali na neskladja med obrazložitvijo in vsebino členov, govori o tem, s kakšno ihto in kakšno hitrostjo in površnostjo se pripravljajo zakoni. Jaz mislim, da sta danes spet dva vložena iz istega ministrstva. Se pravi, kar naprej nek stampedo, vse po hitrem postopku, vse je nujno, vse je tako, kot da bi se svet postavljal na novo. Pa se ne. Kar pojdite ven, pa boste videli, da je še vedno čisto v redu. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Stališče Poslanske skupine Nova Slovenija pa bo predstavil poslanec Drago Koren. Izvolite.
V Poslanski skupini Nove Slovenije imamo malo drugačno mišljenje, kot sta ga izrazili dve predhodni poslanski skupini. Pa gremo po vrsti. Osnovni zakon o brezplačni pravni pomoči je bil sprejet leta 2001, in to v paketu zakonov, ki so bili pogoj za vstop v Evropsko unijo. Zakon opredeljuje pojem in pomen brezplačne pravne pomoči, določa upravičence, postopek dodelitve pomoči in organe, ki to pomoč izvajajo. V letih izvajanja zakona se je pokazalo, da je sam sistem podeljevanja brezplačne pravne pomoči precej zapleten in nepregleden. Na to je v svojem poročilu opozorilo tudi Računsko sodišče, ki je predlagalo, da bi zakon novelirali. Opozorili so predvsem, naj se prouči, kdo naj bi bil upravičen, kdo naj izvaja brezplačno pravno pomoč ter v kakšni obliki in obsegu. Število zahtev namreč iz leta v leto narašča. V zadnjih letih se je izredno povečala višina sredstev. Povem kar primer, v primerjavi z letom 2005 so se porabljena sredstva v lanskem letu povečala kar za 48%. Še bolj zgovoren pa je primer o številu brezplačne pomoči, ko je bilo na začetku, pred šestimi leti, 557 takšnih primerov, medtem, ko pa v lanskem letu kar 11862, se pravi 11300 več zadev, kot pred šestimi leti. V Novi Sloveniji podpiramo spremembe, saj je samo novela zakona naravnana tako, da transparentno in jasno določa pogoje za prvi pravni nasvet in nadaljnjo pravno pomoč. Poenostavili se bodo pogoji, ki jih morajo izpolnjevati prejemniki socialnih transferjev. Jaz mislim, da je prav, da se ti pogoji nekje poenotijo. Predvsem zaradi tega, ker se je v preteklosti dogajalo, da je bil inštitut brezplačne pravne pomoči pogosto zlorabljen. Strinjamo se, da so se tudi na drugih področjih zlorabe. Kot je bilo že prej omenjeno, so primer vrtci. Z vidika učinkovitosti in skrbne rabe proračunskih sredstev je zelo pomembna tudi določba, s katero se bodo prenesle izterjave neupravičeno pridobljene pravne pomoči na davčno upravo. Po dosedanji ureditvi je bilo izterjanih samo okoli 20% sredstev, zato bo davčna izterjava s svojo hitrostjo in dokazano učinkovitostjo gotovo boljša rešitev. V poslanski skupini Nove Slovenije bi radi poudarili, da se cenzus za pridobitev brezplačne pravne pomoči ne zvišuje in bo pomoč še vedno dostopna socialno šibkejšemu sloju državljanov. Novela odpravlja tudi nejasnosti glede ugotavljanja lastnega dohodka prosilca, njegove družine, kjer se upoštevajo dohodki v neto višini, vendar pa se sem ne štejejo drugi odtegljaji, kot na primer kredit. Glavna novost je gotovo tudi ukinitev prvega pravnega nasveta v službah za brezplačno pravno pomoč na sodiščih. Prosilci bodo na sodiščih dobili napotnico, potem pa bodo lahko sami izbirali odvetnika, notarja ali drugo osebo, ki bo kvalitetno izpeljala pravno svetovanje. Sedaj to delo opravljajo sodniški pripravniki ali mlajši uslužbenci sodišča, ki včasih nimajo dovolj izkušenj, da bi znali primerno oceniti situacijo in pravilno svetovati. Kakovost je pri prvem svetovanju ključnega pomena. In prav je, da se stranke samostojno odločajo [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]kdo jim bo najbolj kompetentno svetoval in komu lahko najbolj zaupajo. V poslanski skupini Nove Slovenije menimo, da so predlagane rešitve ustrezne, zato bomo predlagano novelo zakona podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Kolega Marjan Drofenik bo predstavil stališče poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik! Predstavniki ministrstva, poslanke, poslanci! V poslanski skupini Slovenske ljudske stranke menimo, da je institut brezplačne pravne pomoči pomemben in potreben, predvsem zaradi uresničevanja pravice do sodnega varstva po načelu enakopravnosti. Institut je seveda namenjen tistim, ki so v takšnem socialnem položaju, da si sicer te pravice ne bi mogli zagotoviti. Sama statistika pa kaže, da je takšnih državljanov vedno več. Povpraševanje po brezplačni pravni moči je torej vedno večje, vendar če želimo ljudem res pomagati oziroma zagotoviti sodno varstvo, moramo odpraviti še marsikatero pomanjkljivost na področju brezplačne pravne pomoči. Ljudje tarnajo, da je postopek za dodelitev brezplačne pravne pomoči zapleten, da je nadzor nad upravičenostjo do pomoči neučinkovit, da se prosilci ne obravnavajo enako, da se dogajajo zlorabe tega instituta in podobno. Zato v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke ocenjujemo, da je pametno sprejeti ta predlog zakona, saj uvaja tudi vsebinske dopolnitve sedanjega sistema ureditve brezplačne pravne pomoči. Predlog bo torej odpravil tiste nepravilnosti in nejasnosti, ki so se v praksi dogajale na področju nudenja brezplačne pravne pomoči. Strinjamo se, da se pogoje za dodelitev brezplačne pravne pomoči poenoti s pogoji za dodelitev drugih socialnih transferjev. Potrebno je preprečiti nesmiselne situacije, ki se dogajajo v praksi ravno zaradi nepoenotenih kriterijev različnih socialnih transferjev. Znano je tudi, da so do sedaj nekateri organi odločali o dodelitvi brezplačne pravne pomoči na podlagi bruto dohodka, drugi pa na podlagi neto dohodka. To je nesprejemljivo in potrebno je jasno določiti, kaj je prav. Novela jasno določa, da se dohodki upoštevajo v neto višini. Tudi nov cenzus naj bi bil določen v netu znesku. Poleg tega naj bi se s spremembo cenzusa uvedla skladnost med dodeljevanjem denarne socialne pomoči in brezplačne pravne pomoči. V Poslanski skupini SLS se nam zdi smiselno, da oseba, ki je prejemnik denarne socialne pomoči, prejme avtomatično tudi brezplačno pravno pomoč, seveda če za njo zaprosi. Namen brezplačne pravne pomoči je seveda nuditi pravno oziroma sodno varstvo tistim, ki si sami tega ne morejo zagotoviti. Vemo pa, da so brezplačni pravni nasvet koristili tudi tisti, ki nikakor niso izpolnjevali pogojev za to oziroma bi si lahko ta nasvet zagotovili sami. To pa z namenom oziroma smislom nudenja brezplačne pravne pomoči ni skladno. Gre za neupravičeno obremenjevanje izvajalcev brezplačne pravne pomoči in proračunskih sredstev, zato v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke podpiramo novost, da se daje prvi pravni nasvet v okviru brezplačne pravne pomoči le tedaj, ko prosilec izpolnjuje pogoje iz tretjega poglavja zakona in da nihče nima pravice do pravnega nasveta brezplačno, če ne izpolnjuje pogojev za uveljavitev takšne pomoči. Grobe ocene kažejo, da naj bi bilo do sedaj neupravičeno nudenih vsaj 12% prvih pravnih nasvetov. Statistika pa kaže, da je iz naslova neupravičeno prejete brezplačne pravne pomoči izterjanih le okoli 20% sredstev. V Poslanski skupini SLS s tega vidika podpiramo predlog, da se uvede sistem prisilne izterjave teh sredstev s strani davčnega organa po zakonu, ki ureja prisilno izterjavo davkov. Menimo tudi, da je pravično, da si prosilci za brezpravno pravno pomoč lahko sami izberejo izvajalca te pomoči, za katerega sami menijo, da bo storitev opravil kakovostno. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke menimo, da brezplačna pravna pomoč ne sme biti le institut na papirju ali nekaj, kar bo zgolj z obstojem zadostilo mednarodnim standardom, ampak naj bo učinkovit in uspešen institut, ki bo dosegel svoj pravi namen. Novela bo odpravila še tiste pomanjkljivosti, ki so do sedaj ovirale učinkovitost sistema brezplačne pravne pomoči, zato jo bomo Poslanci Slovenske ljudske stranke podprli. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Končali smo s predstavitvami stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo vodili na podlagi pregleda amandmajev, z dne 26. februarja. Seznanjam vas, da bomo razpravo o sorodnih amandmajih, in sicer k 6., 10. in 22. členu, ki so vsebinsko povezani, opravili istočasno. Prosim pa vse govornike, da pred svojo razpravo povedo, h kateremu členu gre njihova razprava. Prosim za prijavo k amandmajem k omenjenim členom. Bomo ponovili postopek za prijavo. Ponavljam postopek za prijavo. Izvolite. Besedo ima poslanec Miran Potrč. Izvolite.
Izvolite. Hvala lepa. Naj še enkrat ponovim, da smo razumeli predlog ministrstva predvsem v želji, da se uvede cenzus pri brezplačni pravni pomoči tudi, ko gre za prvi pravni nasvet, kar sprejemamo. Ne bom rekel z navdušenjem, ampak kot neko realno možnost. In drugo. Da se želi zagotoviti, da bi bila obremenitev dela službe za brezplačno pravno pomoč manjša, kot je bila doslej. Tudi to sprejmemo, vendar menimo in trdimo, da tega zakon ne zagotavlja. Ne zagotavlja namreč zaradi tega, ker predpostavlja, da bo zdaj treba z nekoliko poenostavljenim postopkom, kjer bodo sicer podatki na voljo preko avtomatske obdelave, preko dostopa do različnih evidenc, kar je vprašanje, ki vedno odpira tudi dileme, ali in do katere mere je upravičeno, ampak kljub temu bodo morale službe za brezplačno pravno pomoč na sodiščih za vsakega ugotavljati stanje in mu izdati odločbo, ali izpolnjuje pogoje ali ne. In takšnih odločb bo po naši evidenci iz obrazložitve ministrstva toliko, kolikor je zdaj ugotavljalo, da je bilo takšnih brezplačnih pravnih nasvetov lahko tudi problematičnih, se pravi, cca 15 tisoč. Izračunali smo, da če je res prihranek 40 tisoč evrov, kot je navedeno, da bo za eno odločbo ministrstvo delalo za 3 evre. Jaz tega pač ne verjamem. To je ena ugotovitev. Doslej so brezplačno pravno pomoč lahko opravljali tudi koncesionarji. To so bile nevladne organizacije, organizirane v Ljubljani in Mariboru, ki so imele diplomirane univerzitetne pravnike s pravosodnim, lahko tudi kakšnim drugim, ampak najmanj pravosodnim ali odvetniškim izpitom, in ki so dobile pooblastilo ministrstva, da lahko brezplačno pravno pomoč opravljajo. Od zdaj naprej sicer to tudi še lahko delajo, vendar ne morejo ugotavljati, ali oseba, ki pride k njim po prvo brezplačno pravno pomoč, izpolnjuje materialni cenzus, dohodkovni cenzus, in morajo zato to osebo najprej poslati na organ na sodišče, sodišče mora izdati odločbo, da so pogoji izpolnjeni ali ne. Če niso, je zoper tako odločbo možna tudi pritožba in ustrezen postopek. Ti koncesionarji, ki so doslej to delo opravljali, pa pridejo v možnost opravljanja brezplačne pravne pomoči v drugi etapi. Nam se to ne zdi posebej racionalno. Naš predlog, pripravljen v sodelovanju s temi koncesionarji, je, da se prva ocena o izpolnjevanju finančnih, dohodkovnih, materialnih pogojev prosilca za brezplačno pravno pomoč lahko opravi tudi pri koncesionarjih. Če koncesionarji, ti centri za informacijsko pravno pomoč, ugotovijo, da so materialni pogoji izpolnjeni, lahko prvo brezplačno pravno pomoč dajo. Ko jo dajo, pošljejo ustrezno ugotovitev in evidenco s posebnim zapisnikom službi za brezplačno pravno pomoč na sodiščih, ki lahko opravi preverke in kontrole, ali je bil brezplačni pravni nasvet upravičeno dan, ker so materialni pogoji izpolnjeni. Če tega ni, se lahko izda odločba in zahteva vračilo zneska od tistega, ki je prvo brezplačno pravno pomoč sprejel. To so amandmaji, ki so povezani s 6., 10. in 22. členom zakona. Morda so napisani komplicirano, zato sem jih jaz tudi zelo poenostavljeno povedal. Po našem mnenju bi vsaj v dveh petinah primerov brezplačne pravne pomoči naši amandmaji razbremenili delo sodišč za ugotavljanje premoženjskega cenzusa in to delo dali koncesionarjem, ki bi jim Ministrstvo za pravosodje dodelilo pravico, da kot nevladne organizacije, ki delujejo na neprofitni podlagi in morajo izpolnjevati strokovne pogoje za pravno svetovanje, to brezplačno pravno pomoč lahko opravljajo in lahko podajo prvi pravni nasvet in ugotavljanje cenzusa zanj. Hkrati bi se s tem, ko bi te nevladne organizacije morale narediti ustrezno poročilo o tem, kako so ugotovile izpolnjevanje cenzusa, zagotovil tudi ustrezni nadzor in uveljavil cilj, ki ga zasleduje predlagatelj, to je, da prve pravne pomoči ne bi dobile osebe, ki si to, glede na svoje premoženjske sposobnosti, ne zaslužijo ali pa ne potrebujejo. Predlagamo, da te tri amandmaje k členom 6, 10 in 22 podprete, saj so po našem prepričanju naravnani v cilju, ki ga zasleduje Vlada: to je poenostavitev postopka in uvedba cenzusa. Prav nobenega razloga ne vidimo, da bi temu nasprotovali. Obratno. Mnenja smo, če to ne bo doseženo, da dejansko temeljni cilj, ki ga Vlada zasleduje s tem zakonom, ne bo mogel biti uveljavljen, saj bo dejanska želja po poenostavitvah imela za posledico več dela in tudi več stroškov. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Besedo pa ima poslanec Srečko Hvauc.
Najlepša hvala. Kot je bilo danes že večkrat slišano, je osnovni namen instituta te brezplačne pravne pomoči ravno to, da se tistim najšibkejšim, socialno manj premožnim zagotovi pravna varnost, ker si pač sami zaradi svojega stanja ne morejo tega zagotoviti. Zato tudi je na mestu to, da se ugotavlja kdo je res upravičen do tega. Prav je, da se ugotovi, kdo je dejansko upravičen, kdo spada med tisti ogroženi sloj državljanov, državljank, ki zaradi slabega stanja enostavno niso v enakovrednem položaju kot ostali državljani. Da se pa to ne bi zlorabljalo, je pa seveda potrebno pridobiti ustrezne podatke o finančnem in premoženjskem stanju tega prosilca. Tu pa seveda že trčimo na en kup nekih podatkov, ki so čisto osebne narave. Predlagatelj govori o podatke iz uradnih in iz državnih organov, organov lokalne skupnosti in nosilcev javnih pooblastil in drugih oseb javnega prava, iz evidence bank, pri katerem ima stranka odprte svoje račune ter iz računov imetnikov, ki jih vodi klirinško depotna družba. Se pravi, tu gre za en kup nekih podatkov, ki se pa res nanašajo na točno določeno osebo. Takoj se postavlja vprašanje, ali so res vsi v Sloveniji tisti, ki takšne podatke lahko pridobivajo, ki lahko zagotovijo, da ti podatki ne bodo tako ali drugače odtekali kam drugam. In tu trčimo ravno na ta problem varstva osebnih podatkov, kar pa pri nekaterih drugih zakonih, primerih, pa tako poudarjamo. Mislim, da gre v mnogih primerih za manjšo verjetnost, za manjše število osebnih podatkov, pa imamo dosti večje pomisleke. Zato v naši poslanski skupini po neki kar poglobljeni razpravi, glede tudi na ostale probleme, na ostale dileme, ki se pojavljajo v naši družbi, v naši državi, menimo, da takšna širitev teh pooblastil za zbiranje, za primerjanje teh podatkov tudi na neka privatna podjetja, ki imajo koncesijo, ni primerna. Res je, da izračuni pokažejo, da bi mogoče na ta način vsaj v prvi fazi lahko nekaj prihranili, nekaj evrov. Ampak moramo se pa vprašati, koliko pa stane varstvo osebnih podatkov, koliko stane pravna država, tudi na mnogih drugih področjih bi se lahko izračunalo, koliko bi lahko prihranili. Še več kot, ne vem, deset tisoč, sto tisoč evrov, mnogo več. Ampak neko določeno varstvo ima tudi svojo ceno, in to je potrebno vzeti v zakup, zato mi kljub dobrim nameram tega predloga, teh amandmajev ne bomo podprli.
Hvala lepa. Glede na to, da vidim, da je še želja za razpravo, bom najprej besedo dal državnemu sekretarju. Gospod Robert Marolt, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Jaz bi samo pojasnil, da mi tem amandmajem nasprotujemo iz več razlogov, kot smo jim že tudi nasprotovali na seji Odbora za notranjo politiko. Bi na kratko pojasnil. Dejstvo je, da je Računsko sodišče ugotovilo, da je treba jasno določiti kriterije tudi za prvi pravni nasvet. Zato smo tudi za prvi pravni nasvet določili socialne kriterije, vendar pa bi želel razjasniti, kar je bilo očitano, češ, da se kriteriji krčijo, ožijo. Nasprotno, cenzus se dejansko zvišuje, ampak zvišuje v tem delu, da se bo krog potencialnih upravičencev povečal. Do sedaj je bil cenzus 379 evrov, se pravi tisti limit, do kod so upravičenci upravičeni do brezplačne pravne pomoči, sedaj se pa dviguje po trenutnih podatkih na 411 evrov. Torej moramo natančno pojasniti, da se krog potencialnih upravičencev širi, povečuje. Vendar pa po drugi strani je pa res, kot je bilo ugotovljeno, da se tudi za prvi pravni nasvet sedaj določajo jasno kriteriji. Po veljavnem zakonu pa za prvi pravni nasvet ni bilo določenih kriterijev in je šel vsak lahko na pristojni organ za brezplačno pravno pomoč oziroma za prvi pravni nasvet ali na sodišče tudi po prvi pravni nasvet, ne glede na socialni status. Torej lahko, če malo karikiram, tudi celo slovenski tajkuni. Zato smo z novelo zakona tukaj jasno določili, da je namen brezplačne pravne pomoči zagotoviti pravno pomoč socialno šibkejšemu sloju, torej socialno šibkim državljankam in državljanom. Kar se tiče očitka, češ, da bo več postopkov, da bo 15.000 postopkov pred sodišči. To je neka ocena na podlagi trenutno veljavnih podatkov o dejanskih vlagateljih zahtevkov za prvi pravni nasvet in za brezplačno pravno pomoč. Še enkrat poudarjam, krog upravičencev za prvi pravni nasvet se bo sedaj zagotovo zmanjšal, kajti sedaj bodo jasno določeni kriteriji in bo vsak izmed potencialnih upravičencev že v naprej vedel, ali je po socialnem kriteriju upravičen ali ne. Kar se tiče postopkov. Tudi na podlagi ugotovitev Računskega sodišča, mi smo sledili ugotovitvam Računskega sodišča, sledimo temu, da se opravlja tudi nadzor, opravlja tudi preverjanje izpolnjevanja kriterijev. Mi smo ocenili, da je edino smiselno, logično in tudi pričakovano, da o tem odločajo pristojna sodišča. Gre za enajst okrožnih sodišč. Enajst okrožnih sodišč bo imelo tudi na zakonski podlagi, in kar je zelo pomembno, v skladu z zakonom o varstvu osebnih podatkov, dostop do teh zelo občutljivih osebnih podatkov o premoženjskem cenzusu. Ampak zakaj? Izključno z namenom preverjanja izpolnjevanja pogojev. Če vam na kratko predstavim. Potencialni upravičenec bo šel najprej na pristojno okrožno sodišče, bo zaprosil za brezplačno pravno pomoč ali za prvo pravno svetovanje, bo izpolnil zelo poenostavljen obrazec. Vendar pa ga bo izpolnil pod kazensko in materialno odgovornost, da so podatki, ki jih bo navedel v tem obrazcu, se pravi podatki o premoženjskem stanju, o sredstvih na bančnih računih, o sredstvih oziroma o delnicah, obveznicah in drugih vrednostih papirjih, o premičninah, o nepremičnem premoženju in tako naprej, resnični in verodostojni. In to lahko nadzoruje in preverja izključno pristojno okrožno sodišče. Ta obrazec se bo izpolnil, pristojna služba bo preverila izpolnjevanje podatkov in bo lahko takoj izdala odločbo, ali je nekdo upravičen ali ni upravičen. Se pravi, na enem mestu se bo preverilo izpolnjevanje pogojev, izdala odločba in se izdala upravičencu napotnica. Tukaj moram poudariti, da mi z novelo širimo krog izvajalcev. Sedaj ravno odpiramo trg, da bodo brezplačno pravno pomoč nudili lahko vsi odvetniki. Se pravi, da bo stranka, potencialni upravičenec, imela pravico izbrati katerega koli izmed tisoč slovenskih odvetnikov za nudenje pravne pomoči. Se pravi, širimo krog izvajalcev in ohranjamo to možnost, da pooblaščeni koncesionarji ministrstva nudijo prvi pravni nasvet, če se bo potencialni upravičenec oziroma tisti, ki je upravičen, odločil, da bo šel k izvajalcu za prvi pravni nasvet. Zato moram tukaj jasno poudariti, da bo postopek enostaven, pregleden, transparenten in v skladu z namenom: nudenje prve pravne pomoči oziroma nudenje brezplačne pravne pomoči tistim, ki si zaradi šibkega socialnega stanja, zaradi šibkega socialnega statusa ne morejo privoščiti odvetnika. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Jaz pa odpiram nov postopek za prijavo. Izvolite, prosim. Besedo ima poslanec Miran Potrč. Izvolite.
Hvala lepa. Najprej gospodu državnemu sekretarju hvala. To obvestilo o višini cenzusa je bilo koristno. Jaz sem namreč svojo ugotovitev brez številk razumel iz teksta, v katerem na strani, mislim, da 4 ali 5 vladnega predloga, piše, da s takšno spremembo se bo po pričakovanjih krog upravičencev do brezplačne pravne pomoči nekoliko zožil in iz tega sem razumel, da bo tudi cenzus strožji. To sprejmem na znanje, kakšen bo cenzus, in se lahko tukaj pri tem kaj doseže. V vsem ostalem, gospod državni sekretar, ste, morda ne vsem, ampak meni povedal, tisto, kar že vem. Je bilo pa kljub temu koristno, ker najbrž jih je veliko, predvsem vaših koalicijskih strank, ki tega ne vedo in tekstov ne berejo, kar velja tudi za gospoda Hvauca. Ker namreč, če bi tekst prebral, potem bi razumel, da mi v obrazložitvi zelo jasno povemo, da menimo, da bi moral priti h koncesionarju posameznik, ki bi točno to, kar ste vi rekli, z materialno in kazensko odgovornostjo dal izjavo in v njej navedel osnovne podatke, iz katerih bi se dalo ugotoviti, ali so materialni cenzusi izpolnjeni ali ne. Ne pričakujemo in ne predlagamo, da bi imeli koncensionarji dostop do baz podatkov, ki bi lahko pomenili poseg v osebne podatke in možne zlorabe. Ne predlagamo tega. Kdor je to našel, ni prebral našega teksta. Ali bi pa ocena, da se pod materialno in kazensko odgovornostjo zagotavlja, da je cenzus izpolnjen, bila zadostna ali ne, jaz dovolim, da se to tehta in vrednoti. Samo mislim, da ni mogoče reči, da se osebam, ki so dobile koncesijo ministrstva, da se tem osebam ne bi zaupalo, da bodo pošteno dobile podatke in da bodo na podlagi poštenih podatkov tudi ugotovile, ali se materialni cenzus izpolnjuje ali ne. Od tukaj naprej polna kontrola ministrstva obstoja. In naša želja je olajšati delo. Če ni zaupanja ministrstva v tej inštituciji oziroma tej organizaciji, ki na neprofitni podlagi delujejo, da bi korektno ugotovili podatke, potem jaz to sprejmem na znanje. Mislim pa, da to ni dobro, ker ne vem, na kakšni podlagi je koncesija bila podeljena. Menim, da bi predlog bilo mogoče sprejeti, ne glede na to, da se zdaj morda razširja krog odvetnikov, čeprav pravim morda, ker krog odvetnikov je bil zdaj že relativno širok, pri katerih so lahko interesenti za prvo brezplačno pravno pomoč dobili mnenje. Razen tega je za vse druge oblike pravne pomoči, razen za prvi brezplačen pravni nasvet, tako ali tako bil odvetnik in deloma notar za nekatere posle edini, ki je smel to delo opravljati. Nihče drug ne. Tako da mislim, da problem obstoja, če ste se in se boste na Vladi odločili z argumenti, ki po mojem ne držijo, razen velike besede, ki jih uporablja gospod sekretar, da je to pametno, koristno, pošteno in tako naprej, v redu, različen pogled, upam, da bomo čez kakšen čas ugotovili, ali to koristi uresničevanju temeljne funkcije brezplačne pravne pomoči ali ne, ali je s tem prišlo do razbremenitve dela služb za brezplačno pravno pomoč ali ne. Kolikor jaz vem, so se odišča nad veliko obremenitvijo s to dejavnostjo pritoževala in predlagala, da se določene rešitve, ki bi jim zmanjšale obseg dela, iščejo. Jaz zelo skromno, ker ne bom uporabljal tako velikih besed, trdim, da te rešitve, ki jih Vlada predlaga, bistveno ne bodo razbremenile služb za brezplačno pravno pomoč. Ker bodo morali zdaj, ne glede na to, koliko bo upravičenih ali ne, gospod državni sekretar, vsakega, tudi tajkuna, kot ste rekli, kar je smešno, ampak tudi tajkuna bo morala služba za pravno pomoč preveriti in mu izdati odločbo, da ni upravičen do prve pravne pomoči in ostalih nasvetov. In tudi tajkun bo imel pravico, ker smo pravna država, da se bo pa tožil in sprožil postopke. Število, ki smo ga mi navedli, in smo ga navedli iz vašega predloga zakona, 15.000, zaokrožili smo ga navzdol ne navzgor, je številka, koliko se je zdaj ljudi obrnilo na organe za prvo pravno pomoč, ki je bila brezplačna. Morda se bo zdaj pod grožnjo plačila obračalo manj, potem bo teh nalog nekaj manj. Če mi pa vi garantirate, da ne glede, kdaj boste imeli dostop do podatkov, to ne bo državo stalo več kot 3 evre po eni odločbi, potem moram reči, da je naša pravosodna uprava res grozno poceni. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Besedo pa ima poslanka Darja Lavtižar Bebler. Izvolite.
Hvala, gospod podpredsednik za besedo. Večino tega, kar sem nameravala reči, je povedal že kolega Miran Potrč, zlasti kar zadeva komentar prejšnje razprave oziroma obrazložitve državnega sekretarja gospoda Marolta. Res je čutiti, da se tukaj tudi Ministrstvo za pravosodje, kot predlagatelj teh zakonov, ki jih danes obravnavamo, nahaja v nekakšni shizofreni situaciji. Po eni strani predlaga in se zavzema za razbremenitev sodišč, po drugi strani pa sodi, da ta brezplačni prvi nasvet ne bi bilo primerno, da ga daje koncesionar, ki ima koncesijo za to dejavnost, ampak da je spet treba iti na sodišče. Mi pa vemo, da je prav prvi pravni nasvet, če je strokoven, če je korekten, pravzaprav lahko v končni fazi tudi povzroči zmanjšanje pripada zadev na sodiščih, torej tudi prispeva k razbremenitvi sodišč. Na vas je, da se odločite, za kaj se pravzaprav zares in dejansko zavzemate. V zvezi s tem zakonom ste se tudi na Odboru za notranjo politiko in pravosodje sklicevali na pozive Računskega sodišča in na stališča Računskega sodišča, kako bi kazalo ukrepati. To je zelo lepo, da se zavzemate za realizacijo teh pozivov Računskega sodišča, iz česar pričakujemo, da ta Vlada tudi sicer zelo resno jemlje pozive Računskega sodišča v zadevah, ki ji pa morda ne ustrezajo tako, kot na tem mestu. In pa, seveda, tudi vaš odnos do varstva osebnih podatkov. Tukaj pravite, bi ne kazalo zaupati koncesionarjem za dajanje brezplačne pravne pomoči, ker gre za zelo občutljive podatke, osebne podatke, pa vemo, da tisti, ki se sklicuje na to, da je upravičen do brezplačne pravne pomoči, mora tudi računati na to, da bo moral tudi skozi predočitvijo svojih osebnih podatkov, nekaterih osebnih podatkov, moral tudi utemeljiti svojo upravičenost do takšne brezplačne pravne pomoči. In je torej zadeva povsem drugačna kot v drugih primerih, kjer pa ste zelo širokogrudni pri tem da omogočate poseganje v osebne podatke, recimo, tudi v zvezi z zakonom, ki ga bomo pod naslednjo točko dnevnega reda obravnavali, se pravi, Zakona o sodiščih. Tako so se te vaše obrazložitve, gospod državni sekretar, zelo si nasprotujoče. Je pač očitno odvisno, kakšen cilj v konkretnem zakonu zasledujete, komu želite morda omogočiti kakšen privilegij, koga morda želite na nek način prikrajšati, in to so pač očitno tudi zelo pomembni razlogi pri predlaganju nekaterih sprememb zakona. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Besedo pa ima poslanec Dimitrij Kovačič. Izvolite.
Hvala lepa. Jaz nisem smatral razprave državnega sekretarja kot nasprotujoče, ampak se mi je zdela zelo tehtna, transparentna, in iz tega, kar je bilo rečeno v tej razpravi, se mi zdi, da so sledili odgovori na vsa vprašanja, ki so bila zastavljena. Če pa že govorimo o privilegijih, ki bi eventualno lahko nastali, jih pa ta amandma, ki ste ga, spoštovani kolegi Socialni demokrati, vložili, kvečjemu uvaja. Mislim, da je jasno, da pravice iz naslova brezplačne pravne pomoči uživajo tisti, ki so socialno ogroženi, s tem se bomo verjetno vsi strinjali, in to od začetne faze do konca, tako za prvi pravni nasvet kot za vse ostalo. In če je temu tako, potem je tudi prav, da o tem, ali nekdo uživa to pravico, odloči sodišče, ne pa morda sam izvajalec te brezplačne pravne pomoči. In če bi to odločitev širili še na koga drugega ali pa konkretno na samega izvajalca brezplačne pravne pomoči, potem bi on sam zaradi svojega interesa, da bi čim več tovrstnih storitev opravljal sam, lahko odločal sebi v prid, kar pa verjetno ne sme biti namen naše zakonodaje. Pač pa mora biti z našo zakonodajo omogočeno, da se tudi na tem področju ustvari konkurenca oziroma bolje rečeno, da si vsak, ki to želi in ki je upravičen do te brezplačne pravne pomoči, izbere tisto pomoč, kot jo sam želi. Torej, da za njega obstaja najširši krog tistih izvajalcev tovrstnih storitev, ki ga on izbere izmed vseh možnih, ne pa, da je to samo eden, in to tisti, ki je odločil o tej pravici sam. Potem je z vidika varstva osebnih podatkov tudi jasno, da širitev vpogleda v osebne podatke, tako na državnih institucijah kot na bankah in tako naprej, o premoženjskem stanju, da se te pristojnosti ne širi. Že tako ali tako se mi zdi, da je v naši državi ta pravica dostopna preveč subjektom. Tu se pa želi to še razširiti. Mislim, da to ni prav, da je sodišče tisto, ki naj ima edino na tem področju vpogled v tovrstne osebne podatke. Zato se mi amandmaji, ki so usmerjeni v to smer, ne zdijo ustrezni in jih ne morem podpreti. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. K besedi vabim poslanca Mitjo Slavinca. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Lep pozdrav vsem prisotnim. Meni se zdi brezplačna pravna pomoč zelo pomembna kategorija v sodstvu, kajti, ključno in pomembno je, da pravica ne sme biti odvisna od materialnega statusa posameznikov in mora biti vsaj na osnovni ravni, vsaj načelno, enaka za vse. Brezplačna pravna pomoč ravno pri socialno šibkih na nek način to zagotavlja. Moje stališče je, da je treba brezplačno pravno pomoč zastaviti tako, da bo čim bolj učinkovita, čim manj zbirokratizirana in seveda tudi čim bolj dostopna tistim, ki jo želijo. Poudarjam: želijo. Kajti prepričan sem, da tisti, ki si lahko privoščijo drugo pravno pomoč, si jo bodo, prav gotovo. Pa s tem ne mislim omalovaževati ali pa kakorkoli biti skeptičen do strokovnosti tistih, ki delajo v inštitucijah, ki nudijo brezplačno pravno pomoč. Daleč od tega. Ampak, druge poti, objektivno, imajo tudi boljše pogoje in so zaradi tega lahko učinkovitejše. Jaz sem prepričan, da nekateri, o katerih je bilo prej govora, prav gotovo ne bodo posegali po brezplačni pravni pomoči. Če drugo ne, imajo tudi učinkovitejše poti in enostavnejše in ne nazadnje, v kolikor si to lahko privoščijo, v kolikor so toliko uspešni, da so si socialni status do te mere dvignili, da tudi nimajo časa iskati drugih poti. S tega stališča, izhajajoč iz tega, se mi zdi pomembno, da pustimo zadevo na razpolago tistim, ki želijo tovrstno pravno pomoč, se ne ukvarjamo z morebitnimi zlorabami, kajti to enostavno ni racionalno. Poglejte, prva pravna pomoč. Prva pravna pomoč traja v povprečju, po mojih informacijah, 30 minut in to stane 11 pa pol evrov. Sedaj bomo to prvo pravno pomoč samo na stroškovni ravni, samo na tej konkretni stroškovni ravni, kot smo slišali, zakomplicirali in podražili za 3 evre. Torej za okroglih 26% vsega denarja, torej 26% vsega tega denarja, ki je sedaj bil namenjen res tej pravni pomoči, bo šlo v birokracijo. Da tukaj ne prištevam še stroškov, ki jih bo dotična oseba imela: priti z ene lokacije do druge in potem spet nazaj. In kar je še pomembnejše, da ne upoštevamo morebitne škode, ki nastopi zaradi tega, da se bo zadeva zavlekla in bo nekdo, ki tako ali tako že lovi tiste pritožbene roke in kakršne koli druge, na sodišču enostavno izgubil zaradi tega, ker bodo potekli določeni roki, v katerih bi nekaj moralo biti vloženo in sedaj je verjetnost, da se to zgodi veliko, veliko manjša. Če nekdo dobi pravno pomoč takoj, ko pride, je to enostavneje, ceneje in učinkoviteje. In če želimo na osnovi tega nekaj privarčevati, če želimo s to dodatno birokratizacijo nekaj privarčevati, ker vidimo, da smo že v štartu 26% dražji, se moramo postaviti na stališče, da je vsaj 50% goljufov, da bomo potem imeli eno četrtino izplena. In to se mi ne zdi racionalno, to se mi prav gotovo ne zdi racionalno ob vsej birokratizaciji, ki sem jo že prej omenil. Razen če je mogoče namen odpirati nova delavna mesta za pravnike, ampak jaz ne vem, če je to to. Lahko jih zaposlimo drugače in naj delajo tisto, kar so že do sedaj - torej pravno svetovali - in na ta način pogosto, tudi ko bodo odvrnjeni od sodnega postopka, po eni strani na ta način zmanjševali zamudo pri sodstvu, kajti pravica je odvisna tudi od tega ali te sploh doseže ali ne, in po drugi strani, še enkrat poudarjam, ne bi želel, da zaradi morebitnih zlorab potem trpijo vsi ostali in bo nivo brezplačne pravne pomoči nižji in je ne bodo imeli priložnosti doseči tisti, ki jo zares želijo. In jo ne nazadnje velika večina tudi potrebuje. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Besedo pa ima poslanec Boštjan Zagorac, izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani predsedujoči. Dobri nameni nas vodijo v Poslanski skupini nepovezanih poslancev k temu, da bomo podprli amandma predlagateljev. Spoštovani gospod državni sekretar, ko ste omenili tajkune, smo se vsi skupaj nasmejali. Menda ja ne mislite, da bi kdor koli takšen uporabil brezplačno pravno pomoč! Realno po zakonu je to sicer dovoljeno, ampak vam bom povedal, tudi v vaši vladni akciji o čisti lopati, ki v gradbeništvu zelo malo pomeni, ker čista lopata pomeni nedelo, pa moram povedati, da nisem zasledil nobenega, ki bi uporabil brezplačno pravno pomoč. Tako vi kot jaz imava podatke, kdo in v katerih primerih uporablja brezplačno pravno pomoč: največkrat gre za družinska pravna razmerja, za razne izterjave in pa za odškodninske zahtevke. Ne gre za nelojalne prevzeme, ne gre za velike gospodarske odškodnine, gre za primere, kjer si ljudje enostavno zaradi svojega, bom rekel, socialnega položaja ne morejo zagotoviti plačane pravne pomoči. In ko govorimo o prvem pravnem nasvetu, prvi pravni nasvet je lahko velikokrat najpomembnejši nasvet. To je nasvet, ki da, bom rekel, smernice temu, kako se boš obnašal naprej oziroma kaj te lahko vse čaka v procesu sodne obravnave. In določati kriterije o tem, predvsem pa organ, ki bo odločal o tem, kdo je upravičen do te brezplačne pravne pomoči, se mi zdi v nekem trenutku zelo neresno. Sploh, če postavimo cenzus, in vi ste se pohvalili, preden ste omenili tajkune, za katere verjetno samo vi veste, kdo so, 379 evrov in 411 evrov. Tu ne vidim ne tajkunov ne tajfunov, nobenega, ki jim rada ta vlada oponaša. To so pač ljudje, ki toliko zaslužijo, in niso sami krivi, da toliko zaslužijo. Mogoče je del krivice tudi na tej vladi, da imajo take dohodke. Mogoče, ne vem, zgolj ugotavljam. Ampak glede na zakonodajo, ki jo Vlada sprejema, sigurno imamo koga tukaj, ki je noter po krivici. Nekdo je rekel, da gre za osebne podatke osebne narave. Ampak če mi ugotavljamo finančno premoženje posameznika, ki zaprosi za brezplačno pravno pomoč, gre v vsakem primeru za podatke osebne narave, ne glede na to, ali gledam vladni predlog ali gledam amandma. Vendar je pa ena stvar resnična - odvetniku, h kateremu se bom, ne jaz, ampak nekdo, ki je potreben brezplačne pravne pomoči, zatekel, bom zaupal celo svojo zgodovino, razloge, bodisi sem krivec ali nisem krivec. Zaupal mu bom vse, ne bom mu pa smel v tem trenutku zaupati, ker bo to ugotavljal nek organ, ki ga bo določil minister, preverjal bo pa nekdo drug podatke o mojem premoženjskem stanju. Ampak, veste, v tem trenutku vam pa moram povedati, da bolj zaupam svojemu odvetniku kot vašemu ministru. To je pa zelo pošteno povedano. Jaz verjamem, da moj odvetnik teh podatkov ne bo zlorabil, za vašega ministra pa ne dam roke v ogenj, jih bo ali pa ne. In v tem primeru, ko govorite, da gre za organ, ki bo neodvisen, se mi zdi, da malo pretiravate. Ne bo neodvisen, ampak bo odvisen organ, imenuje ga minister. Minister je odvisen človek; vsaj v tej vladi se je izkazalo, da so vsi ministri odvisni od mandatarja. In če bo odvisen človek imenoval neodvisen organ, to zelo težko verjamem. Imenoval bo odvisne ljudi, ki bodo odvisni od njega. In komu naj zdaj jaz zaupam svoje osebne podatke, na podlagi katerih boste vi ugotavljali, da sem upravičen ali pa neupravičen do brezplačne pravne pomoči? Vse te stvari, ki se jih trudijo poslanci vladajoče koalicije, pa tudi vi, kar je vaša dolžnost, nasprotovati temu amandmaju, se mi zdijo zelo, zelo odvisne, ne pa neodvisne. Zato še enkrat, v imenu neodvisnosti, zdi se mi, da amandma, kot ga predlagajo kolegi iz Socialnih demokratov, ni v nobenem primeru sporen, kvečjemu dobrodošel in bi ta institut brezplačne pravne pomoči samo še nadgradil. In v primeru kontrole, se mi zdi, da če bi sprejeli ta amandma, bi teh 20% sredstev, ki so bila neupravičeno pridobljena na podlagi brezplačne pravne pomoči, lahko samo še dvignili. Raziskanost bi mogoče prišla z 20 na 30, ampak to je korak naprej, tu mi boste pritrdili. Do sedaj je bila ta raziskanost, kot sem že povedal v stališču Poslanske skupine nepovezanih poslancev Lipa, samo 20%, kljub vsej zakonodaji, ki se jo trudite predstaviti v Državnem zboru. Enkrat sprejmite neke amandmaje kot zdravo dejstvo, kot dobrodošlo dejstvo in pa brezplačno pravno pomoč kot neko nujo v tej državi, ker se pač dogaja, da ljudje enostavno več nimajo, ali določen odstotek ljudi, ki se iz dneva v dan viša, nima več sredstev, da bi si lahko privoščil kaj drugega kot, kot ste napisali v obrazložitvi, BPP. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima poslanka Majda Zupan.
Hvala lepa za besedo. Lepo pozdravljeni! Sama razumem novelo zakona o brezplačni pravni pomoči kot na eni strani odgovor na ugotovitve Računskega sodišča, ko je v reviziji 2006 ugotovilo, da je zakon pomanjkljiv, in na drugi strani zaradi čedalje večjega števila zahtev po brezplačni pravni pomoči. Pri tem pa se postavlja vprašanje, ali je prav, da dobijo brezplačno pravno pomoč tudi tisti prebivalci, ki so premoženjsko dobro stoječi. Mislim, da je to vprašanje, ki ga je vredno postaviti. Brezplačna pravna pomoč je inštitut, ki je na eni strani zagotovljen s strani države in se plačuje iz proračuna okrožnih sodišč, na drugi strani pa je zagotovljena pravica do sodnega varstva prav po tej noveli tistemu delu prebivalstva, ki je finančno in socialno šibkejši. In to se mi zdi zelo pomembno, da je tukaj definirano v tem smislu. Novela prinaša dohodkovni cenzus, ki je višji, kot je bil do sedaj, in razširja krog upravičencev, postavlja tudi postopke. Pomembno se mi zdi, da ima prosilec možnost, da izbira v krog oseb, ki nudijo pravno pomoč, iz imenika advokatov in notarjev, ki je široka paleta in res velika izbira, po drugi strani pa to zagotavlja tudi določeno stopnjo varnosti, ker morajo te osebe, ne da imajo samo univerzitetno izobrazbo in državni pravniški izpit, ampak morajo izpolnjevati tudi določene zakonske pogoje. In zato se mi ne zdi smiselno širiti krog tistih, ki bi nudili brezplačno pravno pomoč, zaradi tega tudi predloženih amandmajev ne podpiram. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Besed ima poslanec Drago Koren. Se opravičujem kolega Koren, nisem videl, za vami je replika. Kolega Zagorac. [[...]] [[Oglašanje iz klopi.]] Bomo odprli še en krog.
Jaz moram še enkrat poudariti, da sem prepričan, da zakon o brezplačni pravni pomoči je zelo pomemben zakon in da moramo pri obravnavi sprememb tega zakona biti zelo tankočutni in dovzetni za to, da dejansko zadeve izboljšamo, poenostavimo, pocenimo, pa vendar, da tudi preprečimo zlorabe. Nekaj razpravljavcev je že govorilo o tem, da vemo za zlorabe, da pa nič ne naredimo za to, da bi te zlorabe preprečili. In jaz sem prepričan, da s to novelo zakona bomo preprečili tudi določene zlorabe oziroma bomo že v štartu preprečili, da bi do teh zlorab sploh prihajalo. Če sem jaz prav razumel ta amandmaja k 6 in 10. členu, prinašata to, da bi o upravičenosti do brezplačne pravne pomoči lahko odločala kar oseba, ki to pomoč bi tudi nudila. Jaz osebno mislim, da ni potrebe, da bi to vsi upravičenci, predvsem res iz ozira na to, da bi imela vsa ta široka paleta možnost dostopa do teh osebnih podatkov, ki bi jih naj nudili ti, ki nudijo prvo pomoč. Jaz bom rekel, to je podobno, kot bi dali klobaso čuvati psu, pa ne mislim, to je bolj v šali kot zares rečeno, ampak zakaj bi izvajalce postavljali tudi v neko skušnjavo, da bi jih "namigovali" tudi k biznisu, k poslu, da bi čim več te pravne pomoči nudili. Kar se tiče obremenjevanja sodišč, jaz tukaj predvsem po razlagi državnega sekretarja ne vidim nobene možnosti. Se pravi, stranka bo sama dala podatke, na sodiščih bodo samo preverili iz teh uradnih evidenc, do katerih bodo imeli dostop, in izdali napotnico. Stranka si bo potem sama izbrala tistega, ki si ga želi, tistega, kateremu zaupa, da ji bo nudil to prvo pravno pomoč. Bojazni, da bi tukaj bilo treba izdajati na tisoče in tisoče odločb, jaz tukaj ne vidim. Ker sem prepričan, da bo ta novela zakona odvrnila ljudi od tega, da bi zlorabljali, se pravi, da bi neupravičeni prihajali po napotnico za pravno pomoč. Pa tudi če bi, glede na to, da so zadeve informatizirane, izdaja take odločbe, bom rekel, je formalnost elektronske tehnike - saj pravim, nisem nobenih izračunov delal - ne bo sodišča stalo niti 3 evre. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. K besedi pa se je prijavil državni sekretar. Izvolite, prosim.
Hvala lepa, gospod podpredsednik, za besedo. Dovolite mi, da takoj na začetku ovržem trditve poslanca, spoštovanega poslanca gospoda Zagorca. Dejstvo je, da po naši, po vladni noveli zakona o brezplačni pravni pomoči, minister ne bo določal nobenega organa, ki bi odločal o premoženjskem stanju, kot ste prej omenili. Dejstvo je, da bo po noveli zakona o premoženjskem stanju, se pravi, o upravičenosti do brezplačne pravne pomoči, se pravi, preverjanje izpolnjevanja pogojev, odločala pristojna služba za brezplačno pravno pomoč pri okrožnem sodišču. In minister za pravosodje ne zaposluje niti sodnega osebja niti ne zaposluje sodnikov na sodiščih. Dovolite, no, toliko, da vam to pojasnim, da je ta dvom oziroma ta očitek neutemeljen. Dejstvo pa je, da minister za pravosodje pa lahko da dovoljenje za opravljanje, se pravi, za izvajanje dejavnosti brezplačne pravne pomoči, pristojnim koncesionarjem, torej za opravljanje prvega pravnega nasveta. Za to pa je pristojen minister za pravosodje. Tako da tu moramo biti, prosim, res natančni in jasni. Prej je bilo omenjeno, češ da bodo sodišča več in bolj obremenjena. Na nek način bodo res sodišča obremenjena s tem, ko bodo morala tudi preverjati izpolnjevanje pogojev za prvi pravni nasvet, to je res. Vendar po drugi strani bodo pa pristojna sodišča, pristojne službe za brezplačno pravno pomoč razbremenjene, kajti po noveli zakona prvega pravnega nasveta sodišča ne bodo več nudila. Prvi pravni nasvet bodo po predlagani noveli nudili torej izvajalci brezplačne pravne pomoči, koncesionarji, in vsi slovenski odvetniki. Tako da tu moramo biti natančni. Kar se tiče nekih očitkov, da jemljemo pristojnost izvajalcem za prvi pravni nasvet. Nobene pristojnosti izvajanja prvega pravnega nasveta jim ne jemljemo. Vendar bo moral potencialni upravičenec najprej ugotoviti, ali izpolnjuje pogoje za prvi pravni nasvet oziroma za brezplačno pravno svetovanje v skladu s socialnimi kriteriji. Kar se tiče stališč Računskega sodišča, smo pač sledili stališčem Računskega sodišča. Glede varstva osebnih podatkov pa prav to opozarjamo, z vidika varstva osebnih podatkov naj imajo dostop do teh občutljivih podatkov samo pooblaščene službe za brezplačno pravno pomoč na pristojnih sodiščih. Ponovno poudarjam, zaposlovanje, imenovanje teh oseb, organiziranje teh služb ni v popolnoma nobeni pristojnosti ministra za pravosodje. Kar se tiče nujnih prvih pravnih nasvetov, kot je omenil spoštovani gospod poslanec dr. Slavinec, pa bi poudaril, da je v noveli zakona jasno določeno, da v nujnih primerih, se pravi, ko se zelo mudi, ko so kratki roki za bodisi za vložitev tožbe, bodisi za svetovanje, bodisi za pritožbe ali kakšnega drugega pravnega sredstva, pa gre lahko upravičenec oziroma potencialni upravičenec do brezplačne pravne pomoči brez predložitve napotnice do pristojnega izvajalca, če oceni, da je to nujno potrebno in seveda v treh dneh je potrebno pri pristojnem organu vložiti prošnjo. Mi ocenjujemo, še enkrat poudarjam, da je tukaj smiselno, jasno in razumljivo, da tisti, ki želi, ko je res upravičen in v socialnem šibkem stanju in je upravičen do brezplačne pravne pomoči, gre najprej na pristojno službo, ki mu lahko nemudoma, takoj izda ustrezno odločbo, ustrezno napotnico in gre takoj po prvi pravni nasvet na pristojnega izvajalca. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Jaz pa odpiram ponovni postopek za prijavo. Izvolite, prosim. Besedo ima poslanec Miran Potrč. Izvolite.
Hvala lepa. Jaz se sprašujem, ali je pozornost, ki jo dajemo temu vprašanju, vredna problema. Vredna je pa po mojem trdnem prepričanju zato, da na zelo banalnem primeru pokažemo, kako nepripravljena za najbolj dobronameren nasvet je ta vlada in ta koalicija. Ker tukaj gre res samo za to. Ne gre za nobene privilegije. Kdor to govori, govori neumnosti. Ne gre za nobeno širitev pravic in jaz sem razočaran, da je to rekla gospa Zupan, ki jo silno cenim. Nobenemu ne bomo razširili pravice, takšen cenzus bo, kot je. Govoriti o tem, da se daje klobasa čuvati psu, je pač žaljivo. Ko je tekla razprava v vašem matičnem delovnem odboru, ki ga vi vodite, so meni ti koncesionarji rekli, da so si priskrbeli magnetogram, ker ga dobijo, in da so brali razpravo in bili nad njo razočarani. Ne vem, kaj bodo rekli danes, ko je predsednik matičnega delovnega telesa, ki obravnava ta zakon, tako okvalificiral njih, ki bi bili eni od predlagateljev te rešitve. In osnovno vprašaje, ki ga želite razumeti ali pa ne, je samo to, da se ne spreminja, gospod državni sekretar, nič drugega kot v primeru, če slučajno nekdo po pomoti ali pa namenoma, ker je že dobil pred tem nasvet ali pa pravno uslugo, ne zaide naprej na Okrožno sodišče k uradu za brezplačno pravno pomoč, ampak h koncesionarju, sme posel preverjanja svojega premoženjskega stanja na podlagi izjave ne pa vpogleda v podatke, dobiti tudi prvi pravni nasvet in mu ni treba, da mu ta koncesionar reče, oprostite, jaz vašega cenzusa ne smem ugotavljati, prosim, pojdite najprej na okrožno sodišče in se potem od tam z odločbo ali pa napotnico vrnite, da smem to narediti. To je vse, kar je. In v nekaj primerih, ki bi se dogodili, jaz ne vem, koliko jih bo, ampak prav gotovo ne tako zelo masovni, iz tega, da bi razširili krog, delamo takšne grozovite probleme. Ne razumem, je izven moje pameti, razen če mora ta pamet pač dojeti, da, kolegice in kolegi iz koalicije, ne berete in govorite, zato kar pač po službeni dolžnosti morate razlagati to, kar mislite, da Vlada misli ali pa, ker je Vladi res do tega, da se to ne omogoči. Gospod Marolt, če je to nezaupanje do koncesionarjev, povejte, da koncesionarjem ne zaupamo, da bi lahko tudi to delali. V redu, bom sprejel na znanje. Koncesionarji, ki ta posel opravljajo, bodo sedaj to ugotavljali. Ampak iskati neke velike sofisticirane odgovore na tako zelo enostavno vprašanje, pa moram reči, da res ne razumem. Zato bom nekaj časa prihranil še za drugi predlog, ki ga imamo in kjer pa že vidim, kako vam bodo lasje stopili po konci. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. K besedi pa vabim poslanca Boštjana Zagorca. Izvolite.
Hvala za besedo, še enkrat. Spoštovani predsedujoči, spoštovani gospod državni sekretar! Ko ste mi razlagali, za kaj je pristojen minister pa zakaj ni in na kaj ima vpliv pa na kaj nima vpliva, sva se oba, ko sva se spogledala, malo nasmejala. Tako, da veva, po zakonu sicer ni pristojnosti, vemo pa, kako zgodba izgleda v praksi. Tako dajva, prosim, biti ker gre za življenjski zakon. Ne gre za to, kar pravijo določila, gre za življenjski zakon in bodiva življenjska in oba veva v tej situaciji, za kaj minister ima pristojnost in za kaj nima. Ena izmed, pa bom začel takole: žal je ta država prišla pod to vlado tako daleč, da bo te brezplačne pravne pomoči potrebnih vedno več ljudi. Zato nas z zgodbo o tem, kar je ena izmed mojih predgovornic dejala, da sledi napotkom Računskega sodišča, ker se je iz leta 2001 do 2006 povečalo število uporabnikov - pa saj to je logično, da se je. Saj sistem, saj ta država, saj v zadnjih treh letih, je ne nazadnje ta država prišla tako daleč, da je teh uporabnikov čim več in tudi dosegajo ta cenzus. S tem ko bi razširili kraj tistih, ki so pristojni za to, da ugotavljajo ta cenzus, ne bi naredili nič slabega. Naredili bi kvečjemu to, kar ste sami dejali, da bi izsledili tiste oziroma izločili tiste iz tega okvirja, ki presegajo ta cenzus, pa kljub temu dobijo brezplačno pravno pomoč. In še: Slovenija je po ustavi socialna država. Ali ni interes te države, da bi se vsem državljanom, kolikor bi bila - hipotetično govorim, zelo hipotetično - država tako bogata, imela takšen BDP, kot nam ga predstavljate tukaj, nudila, bom rekel, brezplačno prvo pravno pomoč za prvi pravni nasvet. Takrat bi se lahko hvalili! Danes pa v bistvu sprejemamo zakon, ker iščemo tiste, ki ta institut zlorabljajo. Ampak enaka zloraba se dogaja v vrtcih, kjer Mercedezi pripeljejo tri otroke, pa ne plačujejo nič. Tam pa take zakonodaje ta Vlada ni pripravila. Tam pa je to drugače! Tam pa to se lahko tolerira! Tu smo pa našli, pač bom rekel, na podlagi, še enkrat bom poudaril, na podlagi nekoga, ki izkorišča sistem, trpi večinski del uporabnikov brezplačne pravne pomoči. In to ni prav. To ni prav. S tem amandmajem bi samo, bom rekel, zaostrili v nekaterih trenutkih oziroma omogočili še nekomu, da odkriva tiste, zoper katerih se Vlada in pa koalicija bori. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Želi še kdo razpravljati v povezavi s 6., 10. in 22. členom? Ne. Potem zaključujem razpravo. Odpiram pa razpravo v povezavi s 13. in 14. členom, ki sta prav tako vsebinsko povezana. Prosim za prijavo. Besedo ima poslanec Miran Potrč. Izvolite.
Hvala lepa. V členih 13., 14. in 25. predlagamo, da se koncesionarjem, ne glede na to kako kdo na njih gleda, ampak koncesijo jim je dalo ministrstvo, omogoči, ker gre za univerzitetne diplomirane pravnike s pravosodnim izpitom, ki jih morajo imeti zaposlene, da lahko to pravno pomoč opravljajo omogoči, da lahko poleg prvega pravnega nasveta opravljajo, tudi druge oblike brezplačne pravne pomoči. Da kar konkretno rečem, zavedajoč se, da je to tudi zastopanje na sodišču. Zakon določa mnogo ali pa več oblik poleg brezplačnega pravnega prvega nasveta pravne pomoči in če bi se Vlada odločila, so seveda lahko te oblike tudi omejene za koncesionarje. Samo predlog je, da so vse, ki jih zakon omogoča. To je razširitev vsebine in v zvezi s tem je razprava za nas sprejemljiva in mogoča in lahko rečem, menimo, da koncesionarji takšnih pristojnosti ne morejo pridobiti. Ali bo znala Vlada to obrazložiti ali ne, ker zakon dopušča možnost takšnega svetovanja, je druga stvar, ampak lahko to reče in mi se zavedamo dobro, da gre za širitev pravic. Trdimo pa, da je v okviru te širitve pristojnosti vse, kar predlagamo, skladno z vladnimi cilji. Razbremenilo bi se del organov za brezplačno pravno pomoč na sodiščih v povezavi s prvimi amandmaji, razširil bi se krog oseb, ki imajo koncesijo za vse oblike pravne pomoči, torej tudi za zastopanje. Izbiro pooblaščenega koncesionarja bi še vedno imel prosilec, ki bi se lahko odločil, da je to notar ali odvetnik s seznama ali da je to koncesionar, ki mu je koncesijo podelila vlada kot nevladni organizaciji, ki dela na neprofitni podlagi, in po našem prepričanju, kar je za stranko lahko zelo pomembno, eliminira se dvojno delo. Mene nihče ne bo prepričal, da je pametno, da ena oseba mora nuditi prvi plačan sedaj pravni nasvet, ki tudi nekoga napoti na kasnejše ravnanja v pravnih postopkih, in da mora nekdo drug se na novo seznaniti z osebo, s predmetom, z možnimi pravnimi potmi, dočim bi tisti, ki je to kot brezplačni prvi ali pa kot prvi pravni nasvet opravil, lahko dalje opravljal tudi zastopanje. V primeru odvetnika, če se bo stranka, prosilec, za njega odločila, bo to mogoče. V okviru koncesioniranih nevladnih organizacij pa to po mnenju vade ni mogoče. Jaz ne bom trdil, kar je bil sicer poskus, da se reče, kdo bo bolj kvalitetno ali manj kvalitetno opravljal delo, ne vem, to bo odvisno od posameznika, enkrat bo advokat, enkrat bo ta diplomirani pravnik s pravosodnim izpitom. Ampak prav gotovo ni mogoče vnaprej reči, da bo eden delal boljše, drugi slabše, in to po mojem ne sme biti in ne more biti razlog, da se jim onemogoči. Če bodo dobili koncesijo, bodo morali izpolnjevati potrebne pogoje. Nadzor nad delom je mogoč, nadzor nad finančnimi pogoji je mogoč. In končno, po dosedanjih rešitvah je takšen posel za državo cenejši. Ker veste za rešitev, po kateri koncesionarji dobivajo polovici odvetniške tarife za svoje delo. Če zmagajo v pravdi, ni nobenega razloga, da tisti, ki pravdo izgubi, ne bi plačal kompletnih stroškov. In če plača kompletne stroške, gre pol njihovih stroškov, ki jih je plačal, državi, pol pa temu koncesionarju. In tistega pol, ki gre državi, bi se lahko uporabil za druge stroške, ki so povezani z brezplačno pravno pomočjo. Se pravi, dodatno bi to bila razbremenitev za državo, ob vsem drugem, kar izpolnjuje po našem prepričanju pogoje, razen če ministrstvo samo ne zaupa sebi, da bo korektno opravljalo finančno in vsebinsko kontrolo nad koncesionarji. Torej, bolj enostavno predlogov, ki jih dajemo, ne znam razložiti. Rad bi zagotovil, da so ne samo dobronamerni, ampak da pomagajo ciljem, ki jih predlaga Vlada. Kaj drugega, kar razumem ali ne, bom pa prihranil za konec. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Želi še kdo razpravljati? Državni sekretar, beseda je vaša, izvolite.
Najlepša hvala, gospod podpredsednik. Če dovolite, bi se na kratko odzval. Dejstvo je, da tega amandmaja ne sprejemamo. Gre pač analogno za enak amandma, ki je bil vložen tudi na Odboru za notranjo politiko, in sem že takrat pojasnil, zakaj po našem mnenju ni sprejemljiv. Če dovolite, no, omenili ste kvaliteto dela. Jaz pač tega na tem mestu ne bi komentiral, kvaliteto dela slovenskih odvetnikov in odvetnic oziroma izvajalcev brezplačne pravne pomoči. Mi ocenjujemo, da je predlagana širitev, se pravi, da bi koncesionarji, razne, kot ste omenili, nevladne organizacije oziroma razni pravni centri tudi zastopali pred sodiščem v sodnih postopkih, po našem mnenju neprimerna iz več razlogov. Bi pa omenil samo dva razloga. Dejstvo je, da zastopanje strank v sodnih postopkih in odgovornost za zastopanje v sodnih in izvensodnih postopkih jasno določa tako Zakon o odvetništvu kot tudi Zakon o notariatu, kjer so jasno določene odgovornosti odvetnikov, tako disciplinske kot tudi odškodninske. Dejstvo je, da so odvetniki in odvetnice po Zakonu o odvetništvu dolžni odvetniški poklic opravljati vestno in odgovorno in so za kršitve, nepravilnosti tudi disciplinsko odgovorni. V primeru hujše kršitve lahko le-ta pripelje celo do prenehanja opravljanja odvetniškega poklica ali suspenz opravljanja odvetniškega poklica oziroma celo do izbrisa iz imenika odvetnikov. Enako je urejeno tudi pri notarjih. Torej, gre za to, da je na zakonski ravni za odvetnike in notarje urejena odgovornost za njihovo delo, za strokovnost. Moramo se pa zavedati, da delovanje univerzitetnih diplomiranih pravnikov z opravljenim pravniškim državnim izpitom ni na nobeni zakonski ravni urejeno v smislu disciplinske in odškodninske odgovornosti. Tukaj si moramo tudi naliti čistega vina, da pri teh koncesionarjih opravljajo, torej za prvi pravni nasvet in pravno svetovanje, delo za njih ne samo univerzitetni diplomirani pravniki, ampak tudi študentje pravne fakultete ali absolventi pravne fakultete kar je mogoče zaslediti celo v njihovih prospektih, v njihovih publikacijah ali pa na druge načine. Zato pač ocenjujemo in da je potrebno v tem primeru, ko se brezplačna pravna pomoč, torej pomoč, ki je namenjena socialno šibkim, nudi pri zastopanju na sodiščih, da resnično zastopajo v sodnih postopkih te socialno šibke stranke, se pravi osebe, ki si ne morejo na lastne stroške zagotoviti pooblaščenca oziroma odvetnika, ampak jim ga je dolžna zagotoviti država, da je zagotovljeno resnično strokovno in pa odgovorno in pa kvalitetno zastopanje s strani odvetnikov. Po Zakonu o odvetništvu so pa odvetniki v skladu s svojo zakonodajo tudi disciplinsko in odškodninsko odgovorni za svoje delo. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Besedo pa ima poslanec Potrč. Izvolite.
Hvala lepa. Vaš argument je tehten in če bi želeli ga odpraviti, ga je seveda mogoče rešiti. Mogoče je zahtevati zavarovanje. Tako kot so zavarovani odvetniki in je mogoče zavarovati tudi opravljanje tega dela. Sicer obstoja problem tudi pri prvem pravnem nasvetu, ker midva oba veva, da je včasih prvi pravni nasvet lahko usoden. Ker če je zamujen prvi korak, naslednjega ni. V tem primeru je ta vaš argument opravičljiv, samo je polovičen. Ker pravite da nič hudega, pri prvem pravnem nasvetu gre lahko tudi za pomoto ali pa za manj strokovno in odgovorno ravnanje. Niste vi tega rekli, ampak povezava obstoja. V primeru zastopanja pa tega ni. Jaz se strinjam. Odvetništvo je prav gotovo dejavnost, katere eminenten cilj, namen, vsebina je zastopanje pred sodišči in v drugih pravnih zadevah, ker so vsa. Ampak čim smo omogočili, da delujejo v okviru brezplačne pravne pomoči tudi koncesionarji, bi jim bilo mogoče takšno nalogo prepustiti. Mislim, da bi bila koristna. Nadzor bi bil mogoč. Če bi bilo pa po našem skupnem mnenju potrebno zavarovati odgovornost, ne njihovega dela ampak njihovo odgovornost napram strank in eventualnim posledicam, bi se to preko zavarovanja, kakor ga po zakonu obvezno imajo odvetniki, lahko uredilo. Lahko bi se uredilo tudi eventualno v nižji višini ker konec koncev, vemo, da je stranka, ki pride po brezplačno pravno pomoč, tista, ki izbira. In lahko izbere odvetnika, pripravljenega, da pride na seznam ali ne - in vemo, da diskusije o tem, ali bi vsi odvetniki želeli biti na seznamu ali ne, obstajajo tudi v odvetniških krogih in da mnogi med njimi tudi ne bi želeli biti na tem seznamu, ker želijo opravljati posle samo odplačno vizavi strank. Tako da vprašanj je precej in na ta problem, ki ste ga opozorili, ga jaz sprejmem na znanje kot na enega od vprašanj, ki bi ga, če bi to želeli urediti, lahko tudi uredili. Hvala.
Hvala lepa. Državni sekretar, čas imate na razpolago. Boste? Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Ja, z gospodom spoštovanim poslancem Potrčem se strinjam glede odškodninske odgovornosti, to bi bilo mogoče dvigniti, vendar je pa problem, ker ni urejene disciplinske odgovornosti. Odvetniki imajo v okviru veljavnega zakona o odvetništvu urejeno disciplinsko odgovornost, tukaj pa pri izvjalacih za brezplačno pravno pomoč oziroma teh koncesionarjih tega ni urejeno. Bi pa samo še nekaj dodatno pojasnil. Dejstvo je, da kot sem že omenil prej, se krog izvajalcev širi, kajti sedaj si bo stranka lahko sama izbrala katerega koli izmed odvetnikov za zastopanje pred sodišči. Se pravi, imam več kot tisoč odvetnikov. Kar se pa tiče, če gledamo sistemsko, celovito, pa mi tudi upamo in pričakujemo, da se bo poskušalo čim več zadev rešiti tudi v okviru prvega pravnega nasveta, pravnega svetovanja in pa tudi čim več izvensodno v okviru mediacije in drugih alternativnih načinov izvensodnega reševanja sporov. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Želi še kdo razpravljati? Kolega Barovič, beseda je vaša.
Najlepša hvala. Nisem imel namena se oglašati, ampak ob poslušanju vseh teh zgodb o zakonu, kjer želimo govoriti o brezplačni pravni pomoči, ves čas govorimo o pravicah, dolžnostih, možnostih odvetnikov, advokatov - in bla, bla, bla. Kje pa je tu zdaj tisti človek in revež, ki rabi brezplačno pravno pomoč? In ravno amandma k 13. členu in k 14. členu, o katerem govorimo ta trenutek, kolikor pozorno poslušam in vem, da je temu tako, govori: "V prvem stavku drugega odstavka 29. člena se beseda 'svetovanje' nadomesti z besedo 'pomoč'." In tu je poanta - mi govorimo o brezplačni pravni pomoči, ne pa o tem, kateri advokat, kateri odvetnik, kdo bo h komu koga poslal, kdo bo kaj zaslužil, kdo ne bo zaslužil. Ja, jaz res ne razumem več. Nisem najbolj "brihten", nisem doktor, ampak mi danes govorimo samo o pravicah odvetnikov, o pravicah Ministrstva za pravosodje, za notranje zadeve, ne vem za kaj še, o brezplačni pravni pomoči pa nisem slišal pravzaprav ničesar. In če govorimo o amandmaju k 13. členu, recimo: ali bomo govorili o svetovanju ali o pomoči; ali govorimo o brezplačnosti ali govorimo o plačevanju. Ker ne nazadnje, ko bom jaz, ko boste vi, kolegice in kolegi, mogoče nekdaj iskalci pomoči, po vseh teh debatah, ki sem jih zdaj slišal - ja, hudiča, saj ne vem, kam naj grem! Kam naj grem po pomoč? Jaz rabim pomoč, če imam denar, jo bom plačal, če ga nimam - kam naj grem? Naj grem k enemu advokatu, da me bo poslal k drugemu advokatu, ki me bo poslal na upravno enoto, ki me bo poslala k tretjemu advokatu, da me bo poslal nazaj k prvemu advokatu? Mislim, oprostite, res ne razumem teh zgodb nič več! Če govorimo o brezplačni pravni pomoči, govorimo o tem, govorimo o amandmaju k 13. in 14. členu. Povejte, kaj to pomeni, ali bomo govorili o pomoči ali bomo govorili o svetovanju, kdo to plača, ali je to sploh brezplačno ali ni več - in končajmo to zgodbo in končajmo tratenje davkoplačevalskega denarja z razlagami o advokatih, odvetnikih, pravicah, možnostih, pripravnikih, ne pripravnikih, pa ne vem, kaj vse sem še slišal danes. Mene zanima, kje je brezplačna pravna pomoč - je ali ni, kakšna je, kam naj človek gre, kaj naj človek, ki jo potrebuje, vpraša. Res ne razumem več tega. Vemo, kdo potrebuje brezplačno pravno pomoč. Barovič je pač ne, ker je ta trenutek še zaposlen v Državnem zboru za tisto plačo, ki jo ima, in toliko zasluži, da si bo pač odvetnika moral plačati. Vemo pa, kdo jo potrebuje. Ampak, kam naj gre ta človek? Če nas danes ta človek posluša, ne ve več, kaj naj naredi. In lepo vas prosim, kolegice in kolegi, dnevi so naporni in dolgi, ne izkoriščajmo sej Državnega zbora za začetek volilne kampanje, saj narod se je odločil tako ali tako. Povejmo ljudem, kam naj se obrnejo za brezplačno pravno pomoč. In povejmo, ali je amandma dober ali ni. Ali govorimo, še enkrat vprašam, o svetovanju ali pomoči, ker to je velika razlika. Če je pa kdo ne razume, pa tudi jaz ne morem pomagati. In povejmo vendarle ljudem, še enkrat pravim, kam naj se obrne za brezplačno pravno pomoč, ne pa, da išče najprej podatke, da je upravičen za brezplačno pravno pomoč. In če že ni upravičen, da se izračunava, ne vem kaj še vse - tako kot smo slišali, jaz zgodbe poznam še iz prejšnjega mandata, ko se gospodje z audiji vozijo, vrtec pa plača občina. Dajmo enkrat red narediti na tem področju! Prosim vas, kolegi in kolegice, držimo se amandmajev k temu zakonu. Ti amandmaji so po našem mnenju upravičeni, razložimo jih zelo natančno in ponudimo ljudem vendarle brezplačno pravno pomoč, ne pa razlagati, kateri odvetnik, kateri advokat, kateri pripravnik, kateri pravosodni izpit je potreben pa ne. Ali imamo debato o sodnikih in njihovih pravicah in njihovih možnosti ali imamo debato o brezplačni pravni pomoči? Hvala lepa.
Kot rečeno, smo pri več amandmajih, ki so vsebinsko povezani. Na to sem tudi opozoril tekom obeh razprav. Prosim, če ste pozorni. K besedi se je prijavil državni sekretar. Beseda je vaša, izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Odgovoril bi na vprašanje spoštovanega poslanca gospoda Baroviča. Zadeva je sedaj popolnoma jasna. Za brezplačno pravno pomoč in za prvo pravno svetovanje se bo stranka obrnila najprej neposredno na eno izmed okrožnih sodišč - imamo 11 okrožnih sodišč v Republiki Sloveniji -in tudi na specializirana sodišča prve stopnje, torej na pristojna delovna sodišča in delovno in socialno sodišče. 11 okrožnih sodišč, delovno in socialno sodišče in še delovna sodišča v Sloveniji. Hvala.
Hvala lepa. Lahko zaključimo razpravo? Ker nihče več ne želi razpravljati, razpravo tudi zaključujem. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 19. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 16. TOČKO DNEVNEGA REDA, to je na PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O SODIŠČIH V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Seznanjam vas, da imamo za to točko na razpolago tri ure in 50 minut časa za razpravo. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 10 poslank in poslancev s prvopodpisanim gospodom Jožefom Školčem zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Besedo dajem predstavniku Vlade za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Gospod Robert Marolt, državni sekretar na Ministrstvu za pravosodje, beseda je vaša.
hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o sodiščih prinaša naslednje spremembe in dopolnitve oziroma sledi naslednjim ciljem. Prvič, sodiščem se omogoča, da pridobijo podatke, ki so jim potrebni za ugotovitev dejstev v zvezi z vodenjem postopkov, in to iz uradnih evidenc, registrov in javnih knjig, ki se vodijo v informatizirani obliki. Na ta način se sodiščem omogoča učinkovitejše poslovanje, hitrejše postopanje v posameznih zadevah, hkrati pa se stranke razbremenjuje predlaganja dokazil in dokazov¸, podatkov, ki se nahajajo v uradnih evidencah, na primer zemljiški knjigi ali sodnemu registru in seveda tudi v drugih ustreznih uradnih evidencah. Drugič. Podobno kot velja za sodišča, se s predlaganimi spremembami omogoča sodnim izvedencem, da neposredno tudi dobivajo podatke, ki jih potrebujejo za izdelavo izvedeniškega mnenja v zvezi s konkretnim sodnim postopkom. Podatke lahko pridobijo iz uradnih evidenc in tudi od zasebnega sektorja, na primer od zavarovalnic v primeru, da je sodni spor, na primer o neki prometni nesreči, in je imenovan sodni izvedenec za pomoč pri razrešitvi konkretnega sodnega spora. S tem se bo zagotovila večja hitrost sodnega postopka, ne nazadnje tudi manjša obremenjenost posameznega sodnika glede pridobivanja podatkov, hkrati - kar pa je zelo pomembno - tudi hitrejša izdelava izvedeniških mnenj v sodnih postopkih. Takšne podatke pa bodo lahko sodni izvedenci, sodni cenilci dobili le na podlagi priložene odredbe ali sklepa sodišča za izdelavo konkretnega izvedeniškega mnenja. Nadalje se omogoča strankam postopka, da z namenom lažjega uresničevanja njihovih pravic sodišča po uradni dolžnosti pridobivajo za sodni postopek potrebne sodbe drugega sodišča ali istega sodišča v drugih sodnih postopkih in pa tudi odločbe upravnih organov, katere stranke navajajo in se nanašajo nanje oziroma na njihovo zadevo. Četrtič. Novela poenostavlja postopek imenovanja novega člana Sodnega sveta iz vrst sodnikov, če članu Sodnega sveta iz vrst sodnikov predčasno preneha mandat. Petič. Z namenom večje učinkovitosti večjih sodišč, se pravi sodišč, ki imajo več kot 50 oziroma več kot 100 sodnikov - torej, največja slovenska sodišča, ki imajo žal tudi največje sodne zaostanke - , se omogoča, da imajo ta sodišča bodisi dva ali celo tri podpredsednike sodišča, izključno z namenom učinkovitega, kvalitetnega menedžiranja, vodenja in upravljanja teh sodišč. Naslednja določba se nanaša na to, da se Sodnemu svetu in Ministrstvu za pravosodje omogoča neposredni in brezplačni elektronski dostop do vsebine informatiziranih vpisnikov sodišč, vendar zgolj za statistične, raziskovalne in analitične namene, izključno samo za tiste namene tudi, kar je v skladu z Zakonom o sodiščih. In nadaljnja določba na novo določa tudi območje sodišč in usklajujejo se s katastrskimi občinami. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Mi pa prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Stališče Poslanske skupine SNS bo predstavil poslanec Zmago Jelinčič Plemeniti.
Hvala lepa in pozdravljeni! Zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o sodiščih ima kar nekaj dobrih rešitev, zagotovo pa ne vseh. Marsikaj je tega, kar bi bilo potrebno storiti, pa se še ni zgodilo. Temeljni cilj naj bi bil odprava sodnih zaostankov. Mislim, da najbolj enostavno se odpravi sodne zaostanke na ta način, da se več dela, da se bolj kontrolira to delo, in seveda, da se tudi sodnikom nalaga več. Konec koncev, če pogledamo nekatera slovenska sodišča, vidimo, da ob devetih ni še nikogar na sodišču, ob 12. razne gospe sodnice gredo na trg, da si naberejo solato in pa repincelj, in ob dveh zopet ni več nikogar na sodišču. Takšen način dela zagotovo ne bo pomagal pri odpravi sodnih izostankov, seveda pa ne zaradi tega, ker ni pravzaprav nobene kontrole. Sigurno je tukaj zadaj še ena druga zadeva. Dejstvo je, da gre za trajni mandat sodnikov in sodnic ter tožilcev, kar je popolnoma skregano z eno logiko. Dejstvo je, da kadar potem nekdo sede na svoj stolček, nič ga ne more več odmakniti s tistega stola in zagotovo dela, kakor mu "paše". Po političnih preferencah, po osebnih preferencah, po spolnih preferencah, kakorkoli že, vendar pa zelo malo v skladu s pozitivno zakonodajo in s tistim, za kar so pravzaprav izbrani: da sodijo in presojajo v okviru in v skladu z zakoni in pravico in s svojim prepričanjem, ki pa mora biti drugačno, kot je pravzaprav sedaj. Seveda, jim pri tem pomaga tudi absolutna imuniteta, kajti če ima kdo v Sloveniji absolutno imuniteto, jo imajo sodniki. Poslanci nimamo absolutne imunitete. Mi imamo imuniteto pred kazenskimi postopki, nikakor pa ne pred civilnimi postopki. Čeprav govoriš resnico v Državnem zboru, te mirno lahko nekdo toži s civilno tožbo, zaradi tega ker si ga užalil, in tožbo dobi, kot poznamo iz kar nekaj primerov iz tega Državnega zbora. Tudi to je ena napaka, ki je ta zakon o spremembi dela sodišč - Zakona o sodiščih ni prinesel. Zagotovo je tukaj ena zelo pomembna zadeva: upoštevanje učinkovitosti pri delu sodnikov in tožilcev. Slovensko sodstvo determinirata dve konstanti. To je naraščanje sodnih zaostankov in pa nepriznavanje lastne krivde. Slovenija je dobila na sodišču v Evropi 200-krat že približno po glavi - zakaj? Zaradi nesposobnosti naših sodnikov, ki ali niso v pravem času presojali, ali so presojali narobe, ali kaj drugega. Ko se bodo enkrat odprle tožbe za napačno sojenje - kdo bo kriv? Nihče. Davkoplačevalci bomo iz svojega žepa plačevali sodne napake, ki jih je vedno več in ki so dostikrat tudi posledica, bi rekel, nonšalantnega obnašanja sodne veje oblasti ali pa specifične uporabe sodnih postopkov in pa kazenskega prava. Dostikrat se dogaja to, da je to naše kazensko pravo zlorabljeno do te mere, kar pa seveda dokazuje samo nekaj, da ima pravzaprav zakonodajna oblast nedotakljivo oblast; nadzora nad sodnikom ni in njihove napake nikoli niso sankcionirane. Konec koncev vsakdo presoja po svoje in ko sem nekoč vprašal neko državno tožilko, pa ne sedanje, ampak prejšnjo, kako je mogoče, da se dogajajo take zadeve, je rekla: "Motiti se je človeško." Mislim, da to ni odgovor in skrajni čas je, da bi se tukaj ene zadeve že vendarle enkrat uredile. Prej je bilo rečeno tudi nekaj o sodnih izvedencih. Vprašanje sodnih izvedencev ni rešeno, rešeno je funkcionalno, nikakor pa ne vsebinsko. Kajti pri sodnih izvedencih še vedno velja - v glavnem so tako še iz starega režima - to, da mora biti človek politično neoperečen, kakšno pa ima znanje, pa ni pomembno. Cela vrsta primerov je, ki bi jih naštel, pa se lahko potem kdaj usedemo z gospodi iz ministrstva, pa detajlno predelamo te zadeve. Cela vrsta primerov je, ko nesposobneži in ignoranti presojajo zadeve, ki jih sploh ne poznajo. Imajo pa žig in v žigu so sodni izvedenci za vse mogoče. Za vse mogoče, znanja pa približno kot kakšen slab osnovnošolec. Ampak premakniti so do sedaj ni dalo še nič. Predlog zakona pravi, da se lahko dodeljuje sodnikom določene zadeve tudi preko sodnega reda. Pa saj to je že bilo, samo v zakon smo spravili tisto, kar se je že dogajalo. Določeni gospodje politiki iz prejšnjega mandata, to vem tudi v nekih določenih zadevah iz svoje izkušnje, so pri raznih sodnikih dosegli, da se je kakšen spis vtaknil čisto spodaj, da se je kakšen spis vtaknil v eno omaro, ki se ni odprla naslednjih pet let, kakor smo videli tudi pri gospodu Železniku, tožilcu, ki je imel tam skoraj 400 raznih spisov, naloženih enega vrh drugega. In kakšna je bila sankcija? Nikakršna! Gospod je oproščen vseh obtožb in danes lepo uraduje kot odvetnik. Prekrasno! To je slovenska sodna oblast in tukaj bi moralo ministrstvo narediti red. Nekaj zadev, nekaj malega reda se dela s tem zakonom, vendar je to bistveno premalo. Pravi tukaj notri tudi, da se poenostavlja, razen postopek za imenovanje novega člana v Sodnem svetu. Pravilno in skrajni čas in ta postopek mora biti po mojem mnenju bolj v rokah ministra kot pa v rokah sodne veje oblasti. Vedeti je treba, da vrana vrani ne izkljuje oči. In sodna veja oblasti drži - drug z drugim, "štango" si držijo in konec, nihče ne more priti zraven. Edino, kjer so dotakljivi, so dotakljivi pri plačah. Tam jih zmrazi, strese in so pripravljeni štrajkati, delati še večje zaostanek na sodiščih in čisto nič jih ne briga. Da bi ugotavljali resnico in pravico na sodiščih, to lahko beremo v kakšnih romanih, na slovenskih sodiščih je tega hudičevo malo. Če delam krivico kakšnemu sodniku ali sodnici, se mu vnaprej opravičujem, vendar moje izkušnje so zelo slabe s slovenskimi sodišči, zelo, zelo slabe. Skratka, lahko bi rekel celo, da v zadnjih letih po osamosvojitvi je vse skupaj nekam zbezljalo in se ne ve več, kdo pije in kdo plača. Kar se tiče več podpredsednikov sodišč, tukaj se pa strinjam s Sodnim svetom. Mislim, da ni potrebno, da imamo več podpredsednikov večjih sodišč, kajti mislim, da tukaj ne gre za drugo zadevo, kot da bodo nekateri sodniki, ki že zdaj lepo zaslužijo, zaslužili še več, ne glede na to, koliko bodo delali, koliko bodo naredili, ampak glede na to, kakšno funkcijo bodo imeli. In funkcija podpredsednika sodišča prinese precej evrov k osnovni plači. Strinjam pa se s tem, da se ustanavljajo zunanji oddelki ali pa oddelki nekaterih sodišč, kajti tukaj bo zagotovo prišlo do večje racionalizacije postopka in pa do hitrejših postopkov pri sodnih zadevah. V Slovenski nacionalni stranki smo o sodni veji oblasti imeli precej pikrih že ves čas in še vedno jih imamo. Zagotovo je tista, ki najbolj bode v oči - ne samo nas, ampak cel slovenski narod in vse državljane Republike Slovenije - ta, da imajo gospe in gospodje trajni mandat. Ko se enkrat skobacajo na sodniški stolček, "ga ni boga", ki bi jih zvlekel dol. Ostajajo tam, sodijo, kot se jim zdi, najbolj z veseljem po tisti maksimi iz bivše Jugoslavije, "kadija sudi, kadija tuži" oziroma obratno, kar pomeni, da sodnik najprej presodi, potem pa odloči, in dostikrat je marsikdo kaznovan že s tem, ko pride tja. Dostikrat se dogaja, da se ne upošteva dokumentacije. Dostikrat se ne zna brati niti sodnih spisov, se ne razumejo zakoni, členi posameznih zakonov, in to je grozljivo. Zato je pa nujno potrebno, da se ukine trajni mandat sodnikom! Dejstvo je, da je bilo nekoč že dobro urejeno. Po osmih letih je Sodni svet pretehtal delo nekega sodnika oziroma sodnice, ugotovil, kakšno je bilo, valuiral to delo - in potem je šlo naprej ali pa ni šlo naprej. Pri nas, ko se nekdo, ki pride, recimo, s fakultete, usede na sodniški stol, brez kakršnihkoli življenjskih izkušenj, sodi ljudem v življenjskih zadevah. In dostikrat, v veliko primerih sodi narobe. Ali bomo morali državljani Slovenije po pravico hoditi v Evropo? Jaz nisem za to, da na tak način rešujemo svoje domače zadeve. Nisem pa tudi za to, da se enostavno te zadeve urejajo tako slabo, kot so urejene zdaj. Zakon bomo seveda podprli, kajti prinaša nekaj novega, prinaša nekaj dobrega, vendar pa zagotovo premalo. In pričakovali smo, da bo ta zakon o spremembah in dopolnitvah zakona o sodiščih zajetnejši, da bo več sprememb, da bodo bolj rigorozne spremembe. In da bodo s spremembami stopili na prste tistim, ki so najbolj krivi za to godljo v sodnem sistemu, to se pravi, ravno sodnikom, pa tudi tožilcem. Nekateri imajo pomisleke tudi glede dostopanja do podatkov v sodnih spisih oziroma iz sodnih spisov. Pa saj to se že dogaja! Zanimivo je, da slovenski novinarji dobijo sodbo prej kot obsojenec. Zanimivo je, da slovenski novinarji dobijo obtožnico v roke prej kot obsojenec oziroma obtoženec. In to objavijo v časopisih, seveda z inicialkami ali pa tudi ne, vendar tako indikativno, da tistega že vnaprej obsodijo. Tako je ponavadi. Seveda pa potem pride vse skupaj v sodne mline in se zgodi to, kar se je zgodilo zdaj pri Orionu - da tožilec ugotovi, saj je res, da so nekateri gospodje "nategnili" celo množico Slovenk in Slovencev, ampak zaprimo zadevo in pospravimo. Ne vem, kako je to mogoče. Ne vem, kako je to mogoče v neki, baje, urejeni demokratični državi, ki se ji reče Slovenije. To je prekleto žalostno! Ne vem, kaj bomo storili na tem področju. Nekateri pravijo, da gre v tem primeru za temeljit poseg v sodno vejo oblasti. Jaz pa mislim, da gre za premajhen poseg v sodno vejo oblasti. Sodniki so edini, ki lahko počnejo karkoli se jim zljubi, lahko nekoga zaprejo za 10 let in tudi če čez čas ugotovijo, da so ga polomili, zaradi nemarnosti, zaradi neumnosti ali pa zanalašč, v tem primeru niso ne dolžni ne krivi. Če gre za odškodninsko tožbo, gre to na račun davkoplačevalcev, sodnik je nedotakljiv. Kajti, edini v tej vesoljni Sloveniji ima absolutno imuniteto. Skratka, res je nedotakljiv. Ne poslanci. Poslanci nismo nič, poslanci sedimo tukaj noter, poskušamo kaj narediti, "sklofuta" pa nas lahko kdorkoli hoče. In posledica vsega skupaj - nizek rating poslanca, nizek rating Državnega zbora in še vsak, kaj jaz vem, poddirektor ali pa podpredsednik nekega sodišča, ne vem kje, v Zgornji Kungoti, ima dvakrat večjo plačo kot poslanec. Skorajda. Mogoče mala parafraziram, ampak tukaj nekje pa smo. Ampak seveda, poslanec mora poslušati, mora delati, mora garati in predvsem mora nastavljati levo lice, ko te enkrat užgejo po desnem. Jaz mislim, da je skrajni čas, da tukaj na področju sodstva nekaj naredimo. Pričakoval sem, da bo minister za pravosodje te spremembe vložil prej. Vlaga jih zdaj, kar je vseeno bolje, po principu "bolje pozno, kot nikoli", pa vendar bi človek rekel, da bi morale biti te spremembe bolj, bolj rigorozne. Predlog zakona tudi določa, da bi se volitve polovice članov Sodnega sveta opravile vsaka tri leta. Smiselno in pametno, zato da se naenkrat ne zamenja kompleten Sodni svet. Kajti smiselno je, da pridejo vsake toliko časa v Sodni svet novi ljudje, pa jim recimo neomadeževani ljudje ali neokuženi ljudje, kot je ta termin dostikrat uporabljen na sodiščih. Kajti vprašljivo je, kako nekatere skupine ali pa skupki sodnikov delujejo na sodiščih. So določena sodišča, ki so pravzaprav "familiarno" povezana. Ne samo sodišča med sabo in sodni organi, ampak celo sodni organi s tožilskimi organi in z odvetniškimi organi: mož, žena, brat, sestra, oče, teta, stric in ne vem kaj vse. Kar celi klani oziroma dinastije vodijo določene segmente slovenskega sodstva. Temu je treba narediti, konec. Konec pa se ne bo naredil vse dokler bomo imeli v Ustavi zapisan trajni sodniški mandat. Tukaj je tista glavna napaka in tukaj je tista zadeva, na kateri temelji čisto vse, na kateri temelji politična preferenca sodnikov ali kakršnakoli druga preferenca sodnikov in na tem temelji tudi možnost, da nestrokovni kadri sodijo in odločajo v Republiki Sloveniji. Skratka, zakon bomo podprli, vendar pa sem pričakoval, da bodo spremembe bistveno večje. Hvala lepa.
Stališče Poslanske skupine nepovezanih poslancev bo predstavil poslanec Boštjan Zagorac. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani predsedujoči. V Poslanski skupini nepovezanih poslancev, imenovanih Lipa, ne bomo podprli predloga zakona o sodiščih. Razlogov za to imamo več kot dovolj. Prva stvar, na katero bi želel opozoriti, je, da ne bom govoril iz lastnih izkušenj, sam nimam izkušenj ne s sodiščem, ne s sodnimi izvedenci, ne s temi družinskimi člani na sodiščih in vsem ostalim. Govoril bom izključno o zakonu, o vsebini zakona, brez zamere do kogarkoli, ki opravlja funkcijo sodne veje oblasti v tej državi, ampak izključno o vsebini zakona. Zakon kot je predlagan, bi nekako naj, bom rekel, nadomestil, nadgradil oziroma pospešil delovanje največjega projekta, ki si ga je ta vlada omislila pri reševanju sodnih zaostankov, torej izvajanje projekta Lukenda. Lukenda je nekako v narekovajih postala "zgodba" prejšnje vlade, ko je govorila o projektu Herkules. Obe zgodbi lahko že počasi primerjamo, ne ena in ne druga ne dajeta učinkov, tako ena kot druga jemljeta ogromno denarja, davkoplačevalskega denarja, rezultatov pa ni. Enostavno ne verjamem oziroma ne verjamemo v Poslanski skupini nepovezanih poslanec, imenovani Lipa, da bi kakršenkoli zakon lahko pospešil zmanjšanje sodnih zaostankov v tej državi. Zanimivo pa je, da dve točki nazaj smo poslušali po mnenju strokovnjakov iz te hiše v enem procesnem zakonu, ki je določeval: v treh mesecih se mora denacionalizacija zaključiti. Zakaj Vlada, strokovnjaki iz te hiše ne določijo enakega procesnega zakona, ki bo rekel: v treh mesecih moramo sodne zaostanke ne zmanjšati, ampak ukiniti. Enako iluzorno je oboje. Dajmo biti realni! Zapleti se pojavljajo in pri denacionalizaciji in pri sodnih zaostankih, oboje je iluzorno. Ampak dve točki nazaj smo tak zakon lahko sprejeli, ker je bil procesen, tukaj si pa Vlada tega ne upa narediti. Če se vrnem nazaj v zakon, ampak ne morem mimo tega, da bi primerjal med seboj zakonodajo. Tudi pri prejšnjem zakonu ste govorili, komu vse pravica do tega, da posega v zasebne podatke. Tukaj dajemo pravico do posega v zasebne podatke sodiščem, izvedencem in še komu. Zakaj? To so moji osebni podatki. V kolikor jih bodo želeli, jih bodo slišali, v kolikor bodo želeli, bodo poizvedovali, ne po elektronski obliki, da bo to na spletu tako in drugače objavljeno. Ne nazadnje plače o javnih uslužbencih, lahko jih primerjamo s tem zakonom. Imeli smo grožnjo sodnikov, celo stavko, zmanjšali smo jim sredstva za opravljanje obveznosti, ampak vseeno, bom rekel, smo ohranili poplačilo po uravnilovki, ki pravi, da pridni sodniki - se pravi, delavni sodniki, ne moremo enačiti vseh sodnikov, to je treba poudariti - dobijo enako plačo kot tisti, ki ne opravljajo svoje funkcije. Ali je to pravično? Ali imamo ustrezno vzpostavljen nadzor nad posamezno učinkovitostjo posameznega sodnika? Se mi zdi, da ne. Oziroma v Poslanski skupini nepovezanih poslancev, imenovani Lipa, smo prepričani, da ne. In tukaj bi bilo potrebno nekaj storiti. Ta nadzor nad sodniki, in tistimi delavnimi, ne glede na to, ali gre za velika ali za majhna sodišča, bi bilo potrebno zaostriti. Trajni mandat, tako opevan trajni mandat s strani, saj je vseeno koga. Trajni mandat je dejstvo, ki bi ga bilo potrebno ukiniti. Se strinjamo. Ampak prvopodpisani pod zakonodajo, ki je to predlagala - in po našem prepričanju bi to še vedno bil edini pravi učinek, ki bi sodnike spodbudil k dobremu delu, kajti na podlagi dobrega dela bi dobili svoj nadaljnji mandat - je bil moj poslanski kolega gospod Sašo Peče. Zakon, kot je pred nami, pomeni tudi še hujši poseg v pravosodje in ogrožanje neodvisnega sodstva od samega trajnega mandata. Tukaj si je ta vlada s tem zakonom želela pridobiti, čeprav bo minister in pa zagovorniki zakona trdili drugače oziroma bodo trdili, da je takšen predlog prišel iz samih sodnih vrst, pomeni poseg v neodvisno sodstvo. Minister za pravosodje ne bi smel presojati usposobljenosti kandidatov za opravljanje funkcije predsednika sodišča z vidikov, ki so v izključni pristojnosti Sodnega sveta. Še manj pa bi smel presojati njihovo, pod narekovaji, "politično primernost". Vse to ta zakon prinaša. V Poslanski skupini nepovezanih poslancev, imenovani Lipa, ne vidimo ničesar, kar bi ta zakon urejal. Popolnoma ničesar ne ureja, dela še večjo zmedo. Kar se tiče samih sodnih zaostankov ali pa, da se vrnem na izhodišče, zakaj je ta zakon bil predlagan. Predlagan je bil zato, da bi zmanjšali število sodnih zaostankov v naši državi, da bi sledili projektu Lukenda. Samo v mesecu februarju je Slovenija do danes prejela tri tožbe, odškodninske zahtevke, s strani sodišča v Strasbourgu zaradi sodnih zaostankov. In vprašanje, kako dolgo že imamo Lukendo. Prej smo imeli Herkulesa, zdaj imamo Lukendo. Kako dolgo že nadgrajujemo to Lukendo? Ali ne bi bil počasi čas, da bi dala neke rezultate, rezultate na podlagi tega, ker te rezultate, ki bi naj prišli, ko smo Lukendo uvajali, plačujemo vsi davkoplačevalci. Sam se ne drznem spuščati na področje, ali so sodni izvedenci dobri ljudje, ali so pod vplivom starega sistema, s tem imajo pač nekateri izkušnje, jaz jih nimam. Sodni izvedenci so počasi že ljudje iz moje generacije, ki s prejšnjim sistemom nimajo popolnoma ničesar, v to sem prepričan. Sam ne morem trditi, da so to zlorabljeni ljudje prejšnjega sistema, ki imajo gorje nad enim človekom, ki ima z njimi največ izkušenj v tej hiši. Sam si tega ne upam trditi. Vendar pa trdim, to si pa upam, v imenu Poslanske skupine nepovezanih poslancev, Lipa, da ta zakon, kot je predlagan, ne prinaša ničesar in ne omogoča najboljšega dela in ne zmanjševanja sodnih zaostankov in ne zmanjševanja njihovih kompetenc ali bolje delo na tem področju. Glede na to, da lahko minister po tem zakonu ustanovi nek zunanji oddelek, glede na organiziranost okrajnih in okrožnih sodišč, se mi zdi oziroma se nam zdi v Poslanski skupini nepovezanih poslancev, Lipa, popolnoma neprimerno. Nekateri to celo podpirajo. Ampak dajte mi povedati, kdaj se bo ta minister odločil, da bo uvedel tako imenovana družinska sodišča. Bila bi bolj smotrna, prinesla bi več, vplivala bi tudi na zmanjšanje sodnih zaostankov, kot pa neki zunanji oddelki, ki si jih bo oblikoval minister. Zakon enostavno, glede na to, kako je formiran in na kakšni podlagi je narejen, ne prinaša nobenih, ampak res nobenih učinkov. Sprejemamo ga zato, ker se je pač enostavno treba v določeni meri pogovarjati o sodnikih, sodnih zaostankih, in zato, ker je ta tema vedno bolj popularna, glede na poteze ali glede na "bume", ki si jih Vlada želi narediti oziroma jih želi prikazati v tej naši državi. Takšnega zakona v Poslanski skupini nepovezanih poslancev Lipa, ne moremo podpreti. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Kolega Dimitrij Kovačič pa bo predstavil stališče Poslanske skupine SDS. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Kolegice, kolegi. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke podpiramo predlagani zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o sodiščih, čeprav lahko hkrati povem, da to področje s tem zakonom še vedno ne bo idealno urejeno. Marsikaj bo treba v prihodnje še dodelati, še dopolniti in še urediti, tudi v zvezi z nekaterimi navedbami, ki so bile danes že izrečene v tej predstavitvi mnenj. Gre za še eno od sprememb zakonodaje, ki prispeva k večji učinkovitosti sodišč, in prav je, da vedno, ko se pojavi in zazna potreba in možnost za izboljšanje učinkovitosti sodišč, to tudi čim prej naredimo. Zato ni dobro čakati z zakonodajnim postopkom, da se še kaj novega pojavi in potem vse naenkrat sprejme. In tudi vse tisto, kar je bilo rečeno, dajmo tudi za ureditev tistega času čas. Zato je bolje, da se spremembe izvedejo čim prej, pa četudi se to zgodi večkrat in postopoma, in tudi če še kaj ostane za prihodnost. Sodni zaostanki na slovenskih sodiščih so namreč velik problem in vse, kar lahko pripomore k odpravljanju in zmanjševanju le-teh, je dobrodošlo in ne opravičuje kakršnegakoli odlašanja. Z uveljavitvijo predlaganega zakona bodo sodišča lahko hitreje reševala zadeve, ker bodo imela neposreden dostop do podatkov iz uradnih evidenc, pa tudi iz različnih registrov in javnih knjig, kar bo dosegljivo tudi sodnim izvedencem. Tudi pridobivanje potrebnih sodnih in upravnih odločb po uradni dolžnosti za potrebe strank postopka, bo prispevek k hitrejšemu postopanju. Tukaj bi rad omenil tudi to, da po mojem mnenju ali po našem mnenju, Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke, ne gre za osebne podatke, ki bi se na tak način neposredno pridobivali, ampak gre za tiste podatke, ki izhajajo iz sodnih odločb, upravnih odločb ali javnih registrov, ki so potrebni za postopek, ki se konkretno vodi. Torej, po našem mnenju ne gre za osebne podatke, da bi tukaj bila kakršnakoli nevarnost za to, da bi nekdo, tudi izvedenci, na ta način s takšnimi osebnimi podatki razpolagali. Torej, z enakim namenom se uvaja tudi sprememba, ki omogoča fleksibilnejše dodeljevanje zadev posameznim sodnikom. S poenostavitvijo postopka imenovanja nadomestnega člana Sodnega sveta v primeru predčasnega prenehanja mandata se v ničemer ne krni demokratičnost participiranja sodnikov v Sodnem svetu. Z delno zamenjavo članov Sodnega sveta vsake tri leta pa novela omogoča, da Sodni svet v nasprotju s sedanjo ureditvijo, ko se Svet v celoti zamenja vsakih 5 let, torej sedaj bo s to spremembo zagotovljena kontinuiteta strokovnosti odločanja. Poslanci Slovenske demokratske stranke smo tudi mnenja, da bo možnost imenovanja dveh ali treh podpredsednikov na večjih sodiščih izboljšalo upravljanje teh sodišč in se ne strinjamo s tistimi, ki menijo, da gre tukaj predvsem za to, da se bodo s tem povečevali stroški, efekta pa ne bo. Mi menimo, da bo na ta način upravljanje sodišč, predvsem velja to za tista večja sodišča, na ta način boljše in učinkovitejše. Skratka, zaradi predlaganih sprememb, ki pomenijo izboljšave na področju hitrosti in učinkovitosti sodnih postopkov, na drugi strani pa novela omogoča tudi organizacijske ukrepe, ki bodo izboljšali samoupravljanje sodišč; torej, zaradi tega bo Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke obravnavani zakon podprla. Hvala.
Hvala tudi vam. Stališče Poslanske skupine SD bo predstavila poslanka Darja Lavtižar Bebler.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani! Danes se v Državnem zboru srečujemo že četrtič v tem mandatu s predlogom novele Zakona o sodiščih. Nazadnje smo odločali o noveli tega zakona pred dobrega pol leta. Takrat zaradi uskladitve z Zakonom o sodniški službi, danes predvsem, tako predlagatelj, zaradi odprave zaostankov, torej zaradi projekta Lukenda, in zagotovitve ustavne in konvencijske pravice do sojenja brez nepotrebnega odlašanja. Mimogrede, že julija lani je bil že sprejet projekt Lukenda in že julija lani je veljala pravica do sojenja v razumnem roku. Izkušnje tega mandata nas učijo, da ministrstvo za pravosodje zelo pogosto predlaga neke spremembe zakonov z utemeljitvijo, da gre za formalnopravne razloge, ki narekujejo spremembe in uskladitve zakona, nato pa v predlagane novele vključi tudi posamezne določbe, ki zelo pomembno ali celo v temelju spreminjajo koncept zakona. Še posebej to velja za primere, ko se korak za korakom krepi vloga Ministrstva za pravosodje oziroma ministra za pravosodje napram pravosodju, torej izvršilne veje oblasti napram sodni veji oblasti. Tudi danes smo priča nekakšnim takšnim nameram. Nekateri predlogi pa so takšni, da zanje ni prepričljive utemeljitve. Takšni so predlogi v zvezi s pridobitvijo osebnih in drugih varovanih podatkov, čeprav je po eni strani logično, da so takšni podatki na voljo sodiščem v najkrajšem možnem času, manjkajo pa ustrezne varovalke, ki bi preprečile neupravičen dostop do takšnih podatkov. Gre, denimo, za predlog, ki bi, podobno kot to velja za sodišča, omogočil tudi sodnim izvedencem, da neposredno pridobivajo podatke, ki jih potrebujejo za izdelavo izvedeniškega mnenja. Sedaj zakon, denimo, določa, da se na sodiščih, na posameznem pravnem področju zadeve dodeljujejo posameznim sodnikom po dnevnem zaporedju vložitve začetnega procesnega akta, upoštevaje abecedni red začetnic priimkov sodnikov. Predlagatelj sedaj predlaga, da bi bilo mogoče dodeljevanje zadev tudi s časovnim zamikom. S kakšnim zamikom, v katerih primerih? Glede na ohlapne formulacije in še bolj ohlapne obrazložitve, ni mogoče zatrjevati, da ne bi bile možne kakršnekoli manipulacije v zvezi z dodeljevanjem zadev. Naša ustava in vsi ustrezni mednarodni akti močno poudarjajo zahtevo, da o konkretni zadevi lahko sodi le sodnik, ki je izbran po pravilih, vnaprej določenih z zakonom in s sodnim redom. Le tako je mogoče zagotoviti neodvisno in nepristransko sojenje. Zelo sporni so predlogi, da bi bilo mogoče na podlagi ocene ogroženosti sodišč in sodnikov uvesti zelo rigorozne ukrepe poseganja v zasebnost s snemanjem in shranjevanjem elektronskih komunikacij, videonadzora ter vzpostavitev dodatnih pristopnih kontrol na sodišču. Ne zatrjujemo, da takšni ukrepi v nobenem primeru ne bi bilo potrebni, vendar bi moralo biti vzpostavljeno ravnovesje med stopnjo ogroženosti varnosti in med visoko stopnjo dopustnosti poseganja v zasebnost. Povsem nesprejemljivi so predlogu iz 12. člena tega zakonskega predloga, v zvezi z neposredno dostopnostjo Sodnemu svetu in Ministrstvu za pravosodje do vsebine informatiziranih vpisnikov sodišč za statistične, raziskovalne in analitične namene. Že iz nedavno sprejetega Zakona o popravi krivic nam je jasno, kako široko Ministrstvo za pravosodje razlaga statistične, raziskovalne in analitične namene. Predlagatelj nas zaenkrat tudi ni prepričal o smotrnosti uvedbe dveh ali treh podpredsednikov sodišča na večjih sodiščih. Prav tako zaradi že danes zelo razvejane mreže okrajnih in okrožnih sodišč ne vidimo razloga za predlagano določbo, da bi lahko minister za pravosodje po predhodnem mnenju predsednika okrožnega sodišča ustanavljal zunanji oddelek ali oddelke tega okrožnega sodišča. Soglašamo tudi z mnenjem oziroma s posameznimi opozorili Sodnega sveta, zato v Poslanski skupini Socialnih demokratov menimo, da bi lahko bil ta zakon sprejemljiv samo ob pogoju, da se v nadaljevanju zakonodajnega postopka odpravijo njegove bistvene slabosti. Torej, edino v tem primeru smo Socialni demokrati pripravljeni podpreti novelo tega zakona. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Kolega Aleš Gulič pa bo predstavil stališče Poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije. Izvolite.
Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi, cenjeni predsedujoči! Meni je že kar zoprno, da moram z inflacijo besed odgovarjati na inflacijo teh zakonskih predlogov, ki prihajajo iz pravosodnega ministrstva. Po vrsti so vsi malomarno pripravljeni; kar poglejte si, kakšna so besedila in kakšni so potem tudi odzivi Zakonodajno-pravne službe, pa najsi gre za vladno ali pa najsi gre za parlamentarno. V Liberalni demokraciji Slovenije tudi pri tem zakonu menimo, da so predlagane spremembe zakona nesprejemljive, to pa zato, ker ogrožajo neodvisnost sodstva. Ugotavljamo tudi to, da ministra očitno ne zanimajo toliko problemi državljanov, pa ne zanimajo ga niti sodni zaostanki, temveč predvsem to, kako bo izvajal svoj politični vpliv na delo sodnikov, se pravi, tukaj gre za kar direkten poseg iz ene veje oblasti v drugo in pri tem prav gotovo v Liberalni demokraciji Slovenije ne mislimo sodelovati in ne podpirati takšnih teženj. Če drugega ne, je dokaz za to ta, da se ta zakon o sodiščih, če se ne motim zdaj, spreminja v tem mandatu že četrtič. Se pravi, na vsak način se poskuša navrtati to debelo in mu škoditi, ga na nek način onemogočati. V Liberalni demokraciji Slovenije menimo, da minister za pravosodje ne sme presojati usposobljenosti kandidatov za opravljanje funkcije predsednika sodišča z vidikov, ki so v izključni pristojnosti Sodnega sveta, še manj seveda sme presojati njihovo politično primernost, ne samo presojati, določati, katera je. Za ppravljanje te funkcije veljajo prav gotovo kakšni drugi kriteriji, zato v Liberalni demokraciji Slovenije menimo, da predsednike sodišč imenuje Sodni svet po predhodnem mnenju ministra za pravosodje. Še na to bi opozorili v tem trenutku, da takšno rešitev sta namreč predlagala pred leti Sodni svet in pa Vrhovno sodišče. In verjemite ali ne, takšno rešitev je takrat zagovarjal tudi minister Šturm, ko je bil še ustavni sodnik, seveda, takrat prav gotovo z drugega položaja. V Liberalni demokraciji Slovenije se bomo potrudili, da bo tveganje za državljane čim manjše in da ne bo prišlo do tega, da bi bila na nek način okrnjena pravica vsakogar, da mu sodi zakoniti sodnik, izbran z vnaprej določenimi pravili. Namreč, če bi se na novo pripadle zadeve ne dodeljevale sodnikom tako kot doslej, se pravi, po nekem avtomatičnem vrstnem redu, na katerega se ne da vplivati, bi seveda prišlo do tega, da se pravica krni, omejuje, pači. Minister želi namreč postaviti nov sistem, in sicer tako, da bi se po novem dodeljevale zadeve na podlagi subjektivne ocene predsednika sodišča ali pa vodje oddelka. Eden od razlogov, zaradi katerega se zdaj spet spreminja Zakon o sodiščih in ga seveda navaja predlagatelj, je to, da bi se odpravili sodni zaostanki do leta 2010 v okviru, tako imenovanega projekta Lukenda, s katerim se nas straši tukaj že tri leta in pol. Ampak, sodna statistika za leto 2007 odkriva, da se je dinamika zmanjševanja sodnih zaostankov ni bistveno spremenila in da cilji tega projekta prav gotovo ne bodo doseženi. Torej, kaj je zdaj potem razlog za te spremembe? Razlog je seveda zelo preprost, da se s "friziranjem" sodne statistike dokaže, da se sodni zaostanki zmanjšujejo. To smo videli tudi že pri, recimo, zdravstveni problematiki, ko se je, s tem da se ne da prijavljati več za specialista, za zdravstvene posege, na nek način skrajševalo vrsto. Se pravi, bile so vrste za vrste, tukaj bo pa, seveda kakšen drug trik. V glavnem, vrsta zadev je, ki nas navajajo k temu, da tega zakona ne podpremo, in naš premislek o tem je, da Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o sodiščih spet ne bo prinesel nič novega, kot ga že dosedanji posegi, "copy paste", se pravi, trojni, četverni, niso prinesli. So pa seveda posledice tega najbrž tudi kakšni večji sodni zaostanki ali pa sodni zaostanki tam, kjer jih doslej ni bilo. Takšno migotanje znotraj teh predlogov, ki jih predlaga Ministrstvo za pravosodje, prav gotovo ne prispevajo k temu, da bi Slovenija bila jasna, nedvoumna pravna država in da bi ljudje vedeli s čim imajo opravka. Preden se kaj zgodi, že prihaja do novih sprememb in seveda vse, pravzaprav, ne samo da onemogoča zadeve v tem trenutku, ampak jih piše tudi slabo za prihodnost. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Kolega Drago Koren pa bo predstavil stališče Poslanske skupine Nova Slovenija. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Še enkrat lep pozdrav poslankam, poslancem in predstavnikom Ministrstva za pravosodje. Naše mnenje bo tudi tokrat drugačno od mnenj dveh predhodnikov. V Novi Sloveniji namreč ravno nasprotno ocenjujemo, da je ministrstvo, na čelu z ministrom dr. Šturmom, v tem mandatu veliko prispevalo, da bi se na tem pomembnem in občutljivem področju, kot je sodstvo, zadeve spremenile, in to spremenile na bolje. Prepričani smo, da je ministrstvo dokaj uspešno tudi pri urejanju teh zadev. Še posebej, če pogledamo zadnja leta na materialno področje dela sodišč, potem na prostorskem delu so sodišča doživela veliko napredka. Tudi v letošnjem letu se bodo odpirali novi prostori, kar bo prav gotovo olajšalo delo sodišč. Če so razmere takšne, kot jih prikazujejo s strani sodišč, potem sem prepričan, da tudi ti ukrepi doprinašajo k temu, da bo njihovo delo lažje, boljše in tudi bolj učinkovito. Tudi v Državnem zboru smo obravnavali in vložili precej truda v izboljšavo pravosodne zakonodaje. Spremembe v ureditvi dela sodišč in drugih pravosodnih organov ter izboljšave materialne in procesne zakonodaje so že obrodile določene sadove. Sodniki se usmerjajo v delo reševanja starejših in zahtevnejših zadev, kar pomeni opazen napredek na marsikaterem sodišču. Nekatera sodišča so v lanskem letu že dosegla 50% realizacijo tako imenovanega projekta Lukenda in s tem realizirali cilj tekočega reševanja problemov, kar pomeni, da je število nerešenih zadev za polovico manjše kot število prejetih zadev. Seveda pa poleg količine rešenih zadev je pomembna tudi kvaliteta sodniškega dela. Novela zakona, ki jo danes obravnavamo, pa po naše ne prinaša tako velikih sprememb, da bi narekovale splošno razpravo, ki jo danes obravnavamo. Ta novela zakona o sodiščih dopolnjuje lansko novelo, ki smo jo sprejeli po nujnem postopku. Tokratne spremembe se osredotočajo na področje informatizacije, razporejanja dela sodnikom, imenovanja članov Sodnega sveta in podpredsednikov sodišč. V Poslanski skupini Nove Slovenije se nam zdijo še posebej pomembne spremembe, ki se nanašajo na učinkovitejše in hitrejše poslovanje v posamičnih primerih. Sodišča bodo lahko neposredno pridobivala podatke iz evidenc, registrov in javnih knjig, ki se vodijo v informatizirani obliki. S tem bodo sodniki gotovo manj obremenjeni pri iskanju posamičnih podatkov. Podobno se omogoča izvedencem, ki bodo lahko neposredno pridobivali podatke, ki jih potrebujejo za izdelavo izvedeniških mnenj v povezavi s konkretnim sodnim postopkom. Odpravlja se tudi nepotrebno podvajanje dela za stranke. Sodišča bodo morala sama po uradni dolžnosti pridobivati za sodni postopek potrebne sodbe sodišč in odločbe upravnih organov, ki so pomembne za odločitev v konkretni zadevi. Novela v nadaljevanju poenostavlja imenovanje člana sodnega sveta, če članu predčasno preneha mandat zaradi odstopa ali prenehanja sodniške funkcije ali z imenovanjem na drugo sodišče. Nadomestni član po novem predlogu postane tisti kandidat, ki bi bil izvoljen, če ne bi bil izvoljen član Sodnega sveta, ki mu je prenehal mandat. Po novem predlogu se zaradi boljšega funkcioniranja Sodnega sveta podaljšuje mandat na 6 let, volitve pa bi se zaradi zagotavljanja kontinuitete opravljale vsaka tri leta. S tem bi se zagotovila kontinuiteta delovanja in pa strokovnost dela sodnega sveta. Za zagotavljanje boljšega funkcioniranja največjih sodišč v državi se razširja sestavo vodstva sodišč še z dodatnimi podpredsedniki. Največja sodišča, ki so tudi najbolj obremenjena, potrebujejo boljši notranji nadzor za zagotavljanje kvalitetnega vodenja delovnih procesov. Novela zakona se dotika tudi ureditve naravnega sodnika. Ustava v drugem odstavku 23. člena določa, da lahko sodijo samo sodniki, ki so izbrani po pravilih, vnaprej določenih z zakonom in sodnim redom. Zakonska izpeljava neposredno ne omogoča dodeljevanja zadev s časovnim zamikom, kar bi preprečevalo prednostno obravnavanje zadev. Iz tega razloga se spreminjajo določbe zakona, ki predvidevajo dodeljevanje zadev tudi na drug, s sodnim redom določen način. Določajo se tudi območja sodišč, ki se usklajujejo z območji katastrskih občin. Območja posameznega sodnega okraja so namreč vezana na območje občin, ker pa se območja občin pogosto spreminjajo, je zaradi pravne varnosti primerneje, da se območja sodišč vežejo na območja katastrskih občin, za katere pa vemo, da se ne spreminjajo tako pogosto. V Poslanski skupini Nove Slovenije menimo, da Predlog zakona o sodiščih na primeren način nadaljuje premike na področju pravosodja, ki smo jih sprožili v tem mandatu in jih bomo tudi tokrat podprli. Zavedamo pa se tudi dejstva, da bo potrebno še kar nekaj sprememb, da bi se zadeve na področju sodstva še izboljšale. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Marjan Drofenik bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Prosim.
Spoštovani predsednik, spoštovani državni sekretar, sodelavci poslanke, poslanci. Ko pomislimo na slovenska sodišča in na pravosodni sistem, pomislimo tudi na sodne zaostanke. Ustavna pravica vsakogar, da se o njegovih pravicah in dolžnostih ter o obtožbah proti njemu odloča brez nepotrebnega odlašanja in neodvisno, nepristransko, je prevečkrat kršena. Ko ljudje iščejo pravico na sodiščih, na odločitve čakajo predlogo. Večletno čakanje na prvi narok za glavno obravnavo v pravnih zadevah, zlasti pred okrajnim sodišči, je bilo dolgo skoraj pravilo. Stvari se sicer premikajo na bolje, pa vendar ne moremo biti s takšno pravno državo. Tudi zato ali predvsem zaradi tega bomo v Poslanski skupini podprli Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o sodiščih, ker verjamemo, da so predlagane spremembe namenjene prav izboljšanju učinkovitosti slovenskih sodišč. Ministrstvo za pravosodje je skupaj z Vrhovnim sodiščem in Vrhovnim državnim tožilstvom že leta 2005 pripravilo operativni delovni načrt za odpravo sodnih zaostankov. Glavni ukrepi, določeni v projektu Lukenda, govorijo o zagotovitvi prostorskih pogojev in o organiziranju človeških virov v pravosodju. Med drugimi ukrepi so omenjeni poenostavitev zakonodaje, informatizacija sodišč, dodatno usposabljanje sodnikov in tožilcev zlasti na področju gospodarskega kriminala, korupcije in organiziranega kriminala, sprememba odvetniške tarife v smeri pospešitve postopkov, vzpostavitev sistema, ki bo pospešil in poenostavil reševanje bagatelnih zadev, reorganizacija in boljše opravljanje sodišč in med drugim tudi zagotovitev večje varnosti na sodiščih. Veliko od naštetih rešitev je vnesenih prav v ta predlog sprememb in dopolnitev Zakona o sodiščih. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke se nam zdi smiselno podpreti spremembe, ki bodo pozitivno vplivale na sodne zaostanke, da bo teh vedno manj in manj in da bo naše sodstvo zares učinkovito. Poudariti pa moramo, da pravica do poštenega sojenja, poleg hitrega in učinkovitega sodnega sistema vsebuje tudi pravico do kakovostnega sodnega odločanja. Cilj sodnega ravnanja ni zgolj hitrost, temveč predvsem izdaja pravilne in zakonite sodne odločbe. Stranka, ki vloži zahtevo za sodno varstvo, utemeljeno pričakuje vestno in skrbno ugotavljanje dejanskega stanja ter strokovno in pravno pravilno odločitev o zadevi. Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o sodiščih omogoča sodiščem, da brezplačno pridobijo podatke iz tistih uradnih evidenc, registrov in javnih knjig, ki so sodišču potrebni za ugotovitev dejstev v zvezi z vodenjem postopkov in se vodijo v informatizirani obliki. V poslanski skupini menimo, da se s tem sodiščem omogoča učinkovitejše in hitrejše postopanje v zadevah, državne organe pa razbremeni določenih postopkov posredovanja podatkov. Tudi strankam postopka bo olajšano uresničevanje njihovih pravic, saj jim v postopku ne bo potrebno prilagati tistih sodb sodišč in odločb upravnih organov, ki se nanašajo nanje oziroma na njihovo zadevo, temveč si jih bo moralo sodišče pridobiti po uradni dolžnosti. Pomembne so tudi spremembe, ki zagotavljajo kontinuiteto dela Sodnega sveta. Verjetno bo res bolj praktično in učinkovito, da v primeru predčasnega prenehanja mandata članov Sodnega sveta iz vrst sodnikov, postane član iz vrst sodnikov tisti kandidat, ki je bil naslednji na listi kandidatov. Do sedaj je delo Sodnega sveta oteževalo tudi dejstvo, da se je vsakih pet let v celoti zamenjalo članstvo in s tem prišlo do diskontinuitete. Zato se nam zdi smiselno, da se mandat članov Sodnega sveta podaljša na šest let in da bi se volitve polovice članov opravile vsaka tri leta. Tako se bo zagotovila kontinuiteta strokovnosti odločanja. Čeprav Sodni svet meni, da gre v primeru povečanja števila podpredsednikov sodišč zgolj za množenje funkcij, pa v poslanski skupini SLS upamo, da bo ta sprememba vendarle prispevala k boljšemu upravljanju največjih sodišč v državi. Prav tako upamo, da bodo uvedene sejnine za člane personalnega sveta res pripomogle k temu, da bo posledično kvalitetno rešenih 10% več spisov. Po novem naj bi se torej seje personalnih svetov sklicevale izven delovnega časa, sodniki člani personalnih svetov pa bodo morali kljub delu v personalnem svetu ohraniti nezmanjšan obseg sodniškega dela. V poslanski skupini se zavedamo, da je bila Republika Slovenija zaradi kršitve pravice do sojenja v razumnem roku pred Evropskim sodiščem za človekove pravice že obsojena na skupno preko 700 tisoč evrov in da je zato lahko 10% večji obseg dela članov personalnih svetov pomemben prispevek k zmanjšanju sodnih zaostankov. Podpiramo tudi dopolnitve določb Zakona o sodiščih, ki se nanašajo na nadgradnjo varnostnih ukrepov na sodiščih. Ti ukrepi naj bi zagotavljali vzpostavitev enotnega, sodobnega in kompatibilnega varnostnega sistema, ki bo zagotavljal zadostno stopnjo varnosti za sodnike, sodno osebje in ostalo osebje na sodiščih. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke se strinjamo tudi s predlogom, ki določa pravno podlago za ustanovitev zunanjega oddelka posameznega okrožnega sodišča, seveda če za to obstajajo utemeljeni razlogi, kot so preobremenjenost posameznega sodišča in potrebe prebivalstva. Tako se bo strankam olajšala dostopnost do sodišča in zagotovila večjo učinkovitost ustavne pravice do sodnega varstva. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke se torej nadejamo pozitivnih učinkov predlaganega zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o sodiščih v smislu zmanjšanja sodnih zaostankov in bolj kakovostnega dela sodnikov. Zato bomo predlog zakona podprli. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Ivan Jelen bo predstavil stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Poslanke in poslanci, predstavniki Vlade, državni sekretar! Namen ministrstva je zmanjšanje zaostankov, vendar so se dosedanji poizkusi slabo obnesli. Samo besedilo predloga zakona pa lahko ocenjujemo kot podlago za izboljšanje zakona ob upoštevanju pripomb. Podpiramo pridobitev podatkov, ki se vodijo v informatiziranih zbirkah organov na podlagi neposrednega elektronskega dostopa. Takšna ureditev bo po naši oceni nedvomno vodila k hitrejšemu postopanju sodnih organov ter tako hitrejšemu razreševanju takih zadev. Imamo pa eno, sicer manjšo pripombo, to je, da se točno določi rok posredovanja zahtevanih podatkov, saj ocenjujemo predlagani termin v najkrajšem možnem roku kot preohlapen. Zato menimo, da bi moral biti tak rok določen podobno, kot ga določa v teh primerih Zakon o upravnem postopku glede upravnih zadev, in sicer 30 dni od prejema zaprosila. Določa se, da se posamezne zadeve dodelijo sodnikom na že določen način ali na drug, s sodnim redom v naprej določen, način. Glede takšne ureditve pa imamo poslanci DeSUS-a velike pomisleke. Že ustava namreč določa načelo neodvisnosti sodnikov ter vsekakor do sodnega varstva pravico, da o njegovih pravicah in dolžnostih ter o obtožbah proti njemu odloča neodvisno, nepristransko zgolj sodnik, ki je izbran po pravilih v naprej določenim z zakonom. Predlog zakona poenostavlja volitve članov Sodnega sveta. Poslanci DeSUS-a ne razmišljamo kritično, saj bodo po naši oceni te pripombe doprinesle h konstituiranju dela Sodnega sveta. Imamo pa pomisleke glede kopičenja sodnih funkcij, kateri nasprotuje tudi Sodni svet, in sicer je predlagano, naj bi nekatera večja sodišča imela dva podpredsednika, največja, več kot 100 sodnikov, pa celo tri podpredsednike. Menimo, da je že sedaj to primerno urejeno, tako da ne prihaja do neposrednih zapletov in zaostankov na tem področju. Nasprotujemo tudi uvedbi neposrednega in brezplačnega dostopa do vsebine informatiziranih pisnih sodišč s strani Ministrstva za pravosodje, predsednika Sodnega sveta ter pooblaščenih oseb Sodnega sveta ali ministrstva. Menimo, da bi takšno določilo omogočalo neposredni nadzor izvršne veje oblasti nad sodno, kar vsekakor ni v skladu z načelom delitve oblasti ter načelom neodvisnosti sodstva, predvsem pa bi omogočil neposreden dostop do osebnih podatkov, vsebovanih v sodnih spisih, kar je izredno vprašljivo, mogoče celo ustavno sporno, glede varstva osebnih podatkov. Poraja se vprašanje, ali ima pravica do varovanja osebnih podatkov kot ustavna pravica večjo težo in tako prednost pred pravico do vstopanja in uporabe takšnih podatkov. Po naši oceni vsekakor zato takšni ureditvi nasprotujemo. Glede sodnih izvedencev predlog zakona vsekakor bistveno znižuje standarde, kar nikakor ni sprejemljivo. Sedaj veljavna zakonodaja določa pogoje za sodne izvedence, med drugim tudi pogoje 6 let delovnih izkušenj. Le v izjemnih primerih je možen spregled tega pogoja, zgolj ob pogoju priznanja specialističnega magistrskega ali doktorskega naslova. Predlagana novela pa ukinja pridobljen naslov ter določa zgolj pogoj strokovnjaka z določenega področja, kar pa dejansko pomeni, če ni sodnih izvedencev z določenega področja je lahko za slednjega imenovan vsak strokovnjak z univerzitetno izobrazbo, ne glede na leta pridobljenih izkušenj. Takšno zniževanje pogojev pa bo po našem prepričanju vsekakor imelo dolgoročne posledice za kakovostno oblikovanje sodne odločbe ter za morebitne nadaljnje pritožbene postopke. Prav tako se ne moremo kar na vrat in nos strinjati s predlaganim neomejenim dostopom sodnih izvedencev do osebnih podatkov uradnih evidenc. Podrobnejši pregled predlaganih določil vsekakor nakazuje na poizkus podreditve sodne veje oblasti izvršnemu delu oblasti. Poslanska skupina DeSUS bo predlog zakona sicer podprla, vendar ob pogoju, da bodo glavne pomanjkljivosti v teku obravnave odpravljene. Hvala.
Hvala. Končali smo s stališči poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev. Besedo ima gospod Sašo Peče.
Hvala lepa za besedo. Vedno znova sem presenečen, pa verjetno zaradi moje naivnosti ali pa vizije o dojemanju politike, ko slišim stališča poslanskih skupin ali pa posameznikov, ki pravijo, zakon je slab, zakon bi morali dodelati tu in tu, ampak sprejeli ga bomo pa vseeno. Ampak očitno se moram tovrstnih vsebin razprav in kasnejših odločitev tovrstnih poslanskih skupin v prvi vrsti naučiti sam. Izpostavil bi, da je Ministrstvo za pravosodje eno izmed tistih, ki jih lahko v okviru slovenske vlade označimo za hiperaktivno. Hiperaktivno tako na področju posameznih projektov kot zakonskih novel, ki jih pošiljajo ali ponujajo v parlamentu v sprejem. Med današnjo razpravo smo slišali, in vsi tisti, ki tu sedimo ponavadi vse seje, vemo, da ravno na področju Ministrstva za pravosodje je bilo dopolnitev zakonov s področja sodnikov, sodišč, tožilcev, notariatov malo morje. Hiperaktivnost pa ni nujno, da je tista pozitivna vrlina, kadar gre v okviru tako resne zadeve, kot je sodni sistem v okviru naše države. Po analizi, ki smo jo naredili v okviru Poslanske skupine nepovezanih poslancev, Lipa, lahko z gotovostjo rečemo, da ravno iz naslova te hiperaktivnosti mnogo elementov, ki sodelujejo v samem sodnem procesu, ne dojema niti sprememb, ki jih zakonodajalec uvaja v tako kratkem času, da bi se na podlagi teh sprememb lahko orientirali v okviru svojega dela. Kot potrditev tem besedam lahko prav tako z gotovostjo rečemo, da število sodnih zaostankov v izračunu koeficienta povečanja sodnikov, ob upoštevanju izboljšanja sodnih prostorov oziroma postopkov in ne nazadnje tudi ob spremembi organiziranosti in teritorialnosti, k čemur vse so sledile prejšnje novele omenjene zakonske materije, se ni zmanjšalo. Iz tega naslova lahko prav tako z gotovostjo zagotovimo ali trdimo, da Vlada Republike Slovenije oziroma bolje rečeno ministrstvo za pravosodje še zmeraj ni vzpostavilo formule za učinkovito, predvsem pa kvalitetno sodstvo v okviru naše države Republike Slovenije. Kot je moj predhodnik Boštjan Zagorac v imenu poslanske skupine zagotovil in zatrdil, vidimo, da doživljenjski ali trajni sodniški mandat ne sme biti garant za neučinkovito opravljanje sodniške funkcije. Trdno smo prepričani, če bi Vlada Republike Slovenije res težila k kvalitetnemu zmanjševanju sodnih zaostankov, ne zgolj k statistični noveli pristopa prikazovanja zmanjševanja v posameznih "per partes" sodnih zaostankov, bi potem Vlada Republike Slovenije pripravila rešitev, ki ne bi prihajala v okvir Državnega zbora vsak mesec ali enkrat na pol leta v času določenega aktualnega mandata, ampak bi seveda pripravila spremembo, ki bi bila po meri ljudi. Ali drugače rečeno, ki bi bila po meri državljank in državljanov. Po mojem trdnem prepričanju vse prepogosto zanemarjamo ali celo ignoriramo dejstvo, da tako politiki v okviru Državnega zbora, kot politiki v okviru kreatorjev dogodkov na posameznih ministrstvih so v prvi vrsti in edini vrsti zavezani državljankam in državljanom. Šele mnogo kasneje, če sploh, potem tako imenovanim lastnim lobije. Iz tega naslova tudi če nadaljujem v aktualnem predlogu sprememb, torej zakonu, ki je danes v obravnavi, mislim, da imamo marsikatero nevarno kategorijo oziroma kategorijo, ki posega v že ustavno zajamčene osnovne pravice države ali državno ureditev, to je ločenosti vej oblasti. Zakaj je ustavodajalec, ki je v Sloveniji istočasno tudi zakonodajalec, zapisal in opredelil ločenost izvršilne zakonodajne in sodne veje oblasti? Zaradi kolizije interesov. Ker se je ustavodajalec že 10 in nekaj let nazaj zavedal tiste največje nevarnosti, ki preti demokraciji, ki preti zadovoljnemu posamezniku in s tem zadovoljni družbi. To je seveda korupcija v okviru povezanosti soodvisnosti ali v najhujši obliki vplivanja ene veje oblasti na drugo vejo oblasti. In če lahko toleriramo v okviru elastičnega pogleda parlamentarnega razvoja ali parlamentarne demokracije vpliv izvršilne veje oblasti na zakonodajno vejo oblasti skozi izoblikovano parlamentarno večino, ki podpira Vlado Republike Slovenije, potem ne smemo tolerirati vpliva izvršilne veje oblasti ali nenazadnje tudi zakonodajne veje oblasti, torej Vlade in parlamenta na sodno vejo oblasti. Z zadnjim aktom, ki ste ga posredovali v parlamentarno proceduro in ki je ob obravnavi zdaj in tu, pa gospodje predlagatelji, torej Ministrstvo za pravosodje, po mojem trdnem prepričanju posegate v to ustavno zajamčeno neodvisnost vsake izmed vej oblasti v okviru naše države. Mislim, da je to milo rečeno zelo nevarna igra, v katero ste se spustili, predvsem pa gledano tudi z zornega kota učinkovitosti predlaganih sprememb, tudi ta predlagana sprememba, kot nam jo ponujate v sprejem in ki bo žal sprejeta, ne nazadnje večino vam omogočajo vladajoče stranke in pa neka manjša stranka, ne bo pripeljala do rezultata, katerega polna usta so tudi vašega ministra, torej ministra za pravosodje, ob različnih slovesnostih in potrditvah, to je do učinka zmanjšanja sodnih zaostankov ob kvalitetnejšem sojenju. S tega naslova lahko s tega mesta samo še ponovno zagotovim, prav je imel kolega Boštjan Zagorac, ki je podajal stališče Poslanske skupine nepovezanih poslancev, Lipa. Izpostavil je tiste pomanjkljivosti, sam pa sem se čutil med to razpravo dolžnega izpostaviti tudi nevarnost negiranja osnovne oziroma ene izmed uvodnih ustavnih določb ločenosti vej oblasti. Nevaren je projekt uzurpacije oblasti v okviru tako imenovane izvršne veje oblasti. In še enkrat ponovim, lahko na eno oko zamižimo in sprejmemo realnost ali pa dejstvo vsakega aktualnega mandata, da ločenosti med izvršilno in zakonodajno vejo ni v obliki ravne črte. Ampak ravna črta ali bolje rečeno meja pa bi morala biti med izvršilno in sodno vejo oblasti. Še nikoli v zgodovini se ni pozitivno odražalo dejstvo, kjer je izvršna veja oblasti, torej Vlada Republike Slovenije oziroma katerakoli vlada posegala v avtonomnost sodstva. Potem smo si izgubili tisti namen, ki ga vsakodnevno 10 in nekaj let obljubljamo našim državljankam in državljanom. Tudi sam predloga sprememb novele zakona ne bom podprl iz vseh tistih argumentov, ali pa s strani ne nazadnje tudi vsebin, ki so jih vsi tisti, ki so predlog zakona v njegovi vsebini pogledali in tudi javno napovedovali nasprotovanje tovrstnemu, po moji oceni, kvazi spreminjanju in volilnem zasledovanju zmanjševanja sodnih zaostankov. Hvala.
Hvala. Gospod Janc. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovani sekretar s sodelavci, kolegice in kolegi! V razpravi, ki je danes splošna, je en osnovni temeljni cilj, kako še izboljšati delo slovenskih sodišč, sodne veje oblasti, kar je v interesu zagotovo vseh poslancev Državnega zbora, prav tako pa zagotovo državljanov, ki si želijo, da bi ti postopki bili krajši, hitrejši in učinkoviti. Temu namenu sledi tudi popravek tega zakona o sodišču, ki stremi k določenim ciljem zakona, kako in na kakšen način izboljšati, povečati hitrost tega sodišča, dajati pogoje, ki bi lahko poenostavili določene postopke, kako bi lahko hitreje prišli do končnega cilja. Nameni so zagotovo pozitivni in dobronamerni in jih je težko oporekati. Čas bo pokazal, ali so vsi t popravki pravi in bodo dali rezultat, ki si ga želi zagotovo tudi Vlada, predlagatelj, ministrstvo in verjamem, da tudi naša sodišča. Ne nazadnje vsi si želimo, da imajo čim bolj optimalne pogoje, delo sodišč, kar mislim, da temu tudi sledijo. Da pa te iniciativne in druge ovire poskušamo odpraviti v tem zakonu, pa mislim, da je podpora široka v Državnem zboru in s prvo obravnavo, s popravki, verjetno lahko še kaj izboljšamo, da dobimo čim bolj dober zakon, ki bo lahko dajal odprte možnosti za delo sodišč, da bodo naši državljani, ki še vedno nekateri predolgo čakajo, žal pa to predvsem na večjih sodiščih, na velikih sodiščih. Kakor mi je poznano, manjša sodišča so zelo uspešna, zelo učinkovita v teh delih in jih je samo za pozdraviti. Pri velikih sodiščih pa je to nekoliko težje. Daljše vrste so in daljši postopki. Jaz mislim, da je to dobra popotnica temu zakonu, tem spremembam, da si skupaj želimo in verjamem, da bo ta veja oblasti, ki je izjemnega pomena, je avtonomna, ima čim boljše pogoje in s tem zakonom še popravljamo nekatere ovire, ki so na poti še boljšega uspeha. Vse dobro na tej poti naprej.
Hvala. Gospa Majda Zupan. Prosim.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani gospod predsednik, predstavniki Vlade, kolegice in kolegi. Zakon o sodiščih je bil sprejet 1994 leta. Do danes je doživel kar nekaj novel. Mislim, da sedem. Zadnja je bila lansko leto. Prepričana pa sem, da so šle vse novele v tej smeri, da bi izboljšali delo na sodiščih oziroma bi bilo delo na sodiščih učinkovitejše in da bi zmanjšali sodne zaostanke. Tudi prejšnje vlade so si za to prizadevale. Vendar menim, da so imele manj uspeha pri tem. Vlada v tem mandatu pa se je še posebej zavzela prav za zmanjšanje sodnih zaostankov, kar kaže tudi skupni državni projekt Lukenda za zmanjšanje sodnih zaostankov na sodiščih do leta 2010 in pa zagotovitev pravice do sojenja brez nepotrebnega odlašanja. Želela bi si, da bi bile te spremembe in dopolnitve, ki so pred nami, resnično dodelane v taki meri, da ne bi prišlo do najmanjšega dvoma ali pa do občutka prevlade med sodno in izvršilno vejo oblasti. Menim, da novi inštituti, ki se vnašajo v veljavno zakonsko ureditev lahko prispevajo k učinkovitejšemu delu na sodiščih. Če jih kar nekaj naštejem. Danes je bilo o tem že govora. Stranke bi razbremenili na ta način, da bi lahko s sodišča pa tudi sodni izvedenci pridobivali podatke iz uradnih evidenc, iz registrov in javnih knjig, vodenih v informatizirani obliki. Da bi preprečili prednostno obravnavanje zadev, naj bi se na sodiščih dodeljevanje zadev sodnikom izvajalo s časovnim zamikom. Pri tem je bila danes izražena določena bojazen, ali se bo to resnično lahko zgodilo, če so pri tem dodelani vsi postopki, da ne bi prišlo do kakršnih koli nepravilnosti. Pomembno se mi zdi, da tudi v primeru predčasnega prenehanja mandata sodnikov v vrstah Sodnega sveta, da se poenostavi postopek imenovanja novega člana Sodnega sveta, da se zagotovi kontinuiranje dela Sodnega sveta s tem, da bi se zamenjal le del članstva vsake tri leta. Pomembna se mi zdi tudi novost, da bi se na večjih sodiščih v Sloveniji, kjer je veliko zadev, da bi se imenovali tudi podpredsedniki, eden ali več. Upam, da bo šlo to na račun boljšega upravljanja sodišč, ne pa za kaj drugega. Pomembno se mi zdi pa tudi, da se določijo območja sodišč s katastrskimi občinami in da se to poskuša urediti tako, da bi se meje ujemale v čim večjih primerih. Kot sem že rekla, menim, da te rešitve lahko prinašajo boljše delo na sodiščih, mislim pa, da bo potrebno še marsikaj postoriti, da bo še praksa pokazala, kakšne spremembe je potrebno uveljaviti in pričakujem, da bo pristojno ministrstvo registriralo takšne predloge in jih potem tudi reševalo naprej. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Barovič, izvolite.
Hvala lepa, spoštovani gospod predsednik. Kolegice in kolegi! Spoštovani gospod državni sekretar ve, da smo se veliko pogovarjali o vsebini, ki je delno opredeljena v tem zakonu, torej zakonu o spremembah in dopolnitvah zakona o sodiščih, ki ga bom podprl iz dveh razlogov, zelo jasnih. V Trbovljah je bilo okrožno sodišče, z odločitvijo neke druge politične oblasti se je okrožno sodišče ukinilo in prestavilo v center Slovenije. Ta center Slovenije je bil nenadoma obremenjen s sodnimi zaostanki. Posledica obremenjenosti so bili Herkules, Lukenda, pa mogoče še kaj. V osmih letih se spomnim veliko nekih ukrepov za zmanjšanje zaostankov. In z gospodom državnim sekretarjem sva imela nič koliko neposrednih pogovorov, da ne bi obremenjevali Državni zbor o tem, da bi vendarle določene zadeve vrnili nazaj na okrožna sodišča. Jaz razumem, da ta zakon omogoča ustanovitev zunanjih oddelkov okrožnih sodišč, kar razbremenjuje in zato podpiram. In druga stvar, ki me je prepričala, da bom zakon podprl, je ta, da sta tako Herkules kot Lukenda prinesla neko dejstvo, da naj bi sodniki ali sodni delavci, jaz se opravičujem, ne poznam pravnega izrazoslovja, odhajali od tam, kjer imajo osnovno delo, še nekam drugam in pomagali zmanjšati sodne zaostanke. Kolikor sem jaz razumel, je bilo takrat določeno, da z lastnim pristankom. Kolikor zdaj razumem ta zakon, kolikor ga razumem, ker nisem več v Odboru za notranjo politiko in pravosodje, pomeni to, da ti sodniki bodo morali iti, ne glede na lastno mnenje, ukrepati in zmanjševati sodne zaostanke tudi drugam. To sta dva bistvena razloga pozitivna, zaradi katerih bom, Bogdan Barovič, Slovenska nacionalna stranka, ta predlog zakona tudi podprl. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Horvat. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi, spoštovani državni sekretar s sodelavci! Sodni sistem je gotovo izredno kompleksen sistem in na tej točki se strinjam z enim izmed mojih predgovornikov, ko razmišljamo o izboljšavah sodnega sistema, žal vedno se naša misel poveže s težkim bremenom, to so sodni zaostanki, ki jih poskušamo reševati. In gotovo je to naloga Vlade in Državnega zbora. In na tem mestu vidim, če se že Ministrstvu za pravosodje očita hiperaktivnost, da je to pozitivna hiperaktivnost, ki gre ravno v smeri razreševanja sodnih zaostankov. Kar zadeva novele zakona o sodiščih, moram reči, da ga bom podprl, saj novela zakona o sodiščih med drugim sodiščem omogoča, da pridobijo podatke, ki so jim potrebni za ugotovitev dejstev v zvezi z vodenjem postopkov, in to iz uradnih evidenc, uradnih registrov in javnih knjig, ki se vodijo v elektronski obliki. Gre torej za to, da zakonsko dovolimo dostop do ustreznih javnih baz podatkov. Gotovo je prav na tem področju še veliko rezerv v sodnem sistemu. Premalo, pa ne samo v sodni veji oblasti, trdim, da tudi v drugih segmentih, premalo namreč izkoriščamo informacijsko tehnologijo. Na ta način se sodiščem omogoča učinkovitejše poslovanje in hitrejše postopanje v posameznih zadevah. Podobno kot velja za sodišča, se s predlaganimi spremembami omogoča sodnim izvedencem, da neposredno pridobivajo podatke, ki jih potrebujejo za izdelavo izvedenskega mnenja v zvezi s konkretnim sodnim postopkom. Podatke lahko pridobijo iz uradnih evidenc in tudi od zasebnega sektorja. S tem se zagotavlja večja hitrost sodnega postopka in nenazadnje tudi manjša obremenjenost posameznega sodnika glede pridobivanja podatkov. Takšne podatke pa bodo lahko dobili le na podlagi priložene odredbe ali sklepa sodišča za izdelavo izvedeniškega mnenja. S spremembami in dopolnitvami Zakona o sodiščih se strankam postopka omogoča, da z namenom lažjega uresničevanja njihovih pravic sodišča po uradni dolžnosti pridobivajo za sodni postopek potrebne sodbe sodišč in odločbe upravnih organov, katere stranke navajajo in se nanašajo nanje oziroma na njihovo zadevo. Ena od pozitivnih stvari je tudi ta, da se želi z novelo sodnemu svetu in Ministrstvu za pravosodje omogočiti neposredni in brezplačni elektronski dostop do vsebine informatiziranih vpisnikov sodišč, a zgolj za statistične, raziskovalne in analitične namene. Zakon o sodiščih gre podpreti, prepričan pa sem, da bomo v nadaljnji parlamentarni proceduri dobili v obliki dopolnil še kakšne izboljšave. Dovolite pa morda nekaj besed o projektu Lukenda. Prej je nekdo govoril, da je projekt star že tri leta in pol in tako dalje. Tu bi pa le opozoril, da je ob analizi dosežkov, ki jih je projekt Lukenda že pokazal, da je le treba biti precizen in da je treba povedati, da je projekt Lukenda šele konec lanskega leta praznoval svoj 2. rojstni dan. Dosežke je treba spremljati natančno. Morda nekaj številk. Projekt Lukenda je zelo uspešen na višjih sodiščih in na nekaterih okrajnih sodiščih. Ta sodišča so namreč že dosegla 50% realizacijo Lukende in s tem realizirala cilj Lukende, cilj tekočega reševanja pripada zadev, kar pomeni, da je število nerešenih zadev konec obdobja za polovico manjše kot število vseh prejetih zadev. Nasprotno je kar nekaj okrajnih in okrožnih sodišč še daleč od zastavljenega cilja. To je treba povedati. Ob tem pa je pomemben tudi pregled reševanja sodnega zaostanka po 50. členu sodnega reda. Nekatera sodišča tako na primer cilja tekočega reševanja pripada zadev še ne dosegajo, so se pa intenzivno lotila reševanja realnih sodnih zaostankov. Mednje sodijo na primer Okrožno sodišče v Murski Soboti, ki ima skoraj 94% realizacijo Lukende. To z veseljem tukaj poudarjam. V obdobju od 31.12.2006 do 30.6.2007 pa se je za 40% zmanjšalo število sodnih zaostankov. Okrajno sodišče v Celju ima skoraj 84% realizacijo Lukende. V obdobju od 31.12.2006 do 30.6.2007 pa je za slabih 13% zmanjšalo število sodnih zaostankov. Okrajno sodišče v Ajdovščini ima 109% realizacijo Lukende. V obdobju od 31.12.2006 do 30.6.2007 pa je za slabih 15% zmanjšalo število sodnih zaostankov. To so številke, na osnovi katerih je treba priznati, da je ministrstvo za pravosodje imelo srečno roko, ko se je lotilo, ko je vzpostavilo projekt Lukenda. In seveda je zakonodaja oziroma relativno veliko število zakonov, ki jih v Državnem zboru sprejemamo, prav gotovo ima ta namen, da sodne zaostanke v zadanem časovnem intervalu tudi zmanjšamo. Te številke, ki sem jih naštel - to je le del dejstev, ki ustvarjajo pogoje za nemoteno izvajanje projekta Lukenda in za odpravljanje sodnih zaostankov, tako v letu 2008 kot tudi v naslednjih letih. Hvala lepa.
Hvala. Gospa Jeraj, izvolite.
Lep pozdrav vsem. V Sloveniji se že od reorganizacije sodstva, pred dobrim desetletjem, soočamo s sodnimi zaostanki, ki so se večinoma takrat zgostili v nekem določenem obdobju. Poleg tega so sodniki že mnogo let opozarjali na to, da delajo v slabih pogojih, v slabih razmerah, ki onemogoča hitro in učinkovito sojenje, torej čim hitrejše sodne postopke, ki tudi čim hitreje doživijo svoj epilog. Zato je bilo sprejetih kar nekaj ukrepov v tej smeri, da se ti pogoji izboljšajo. Tudi v tem sklicu smo med drugim imenovali kar nekaj sodnikov. Če primerjamo to z mandati od leta 1996 do 2000 ali 2000 do 2004, smo jih največ imenovali, pa še ni konec mandata. Kar nekaj sprememb zakonov je bilo sprejetih, ki so določene postopke poenostavile. In ko moj kolega govori o hiperaktivnosti Ministrstva za pravosodje; sama sem bila članica Odbora za notranjo politiko; in res smo veliko zakonov s tega področja sprejemali, vendar ravno zato, da se ustvarijo boljši pogoji za boljše delo sodnikov. Strinjam se, da na sodno vejo oblasti politika ne sme imeti vpliva, in ga tudi nima, vendar pa je prva naloga Ministrstva za pravosodje, da zagotovi pogoje oziroma so prvi poklicani, da ustvarijo pogoje, da bo lahko sodna veja oblasti delala tako, kot mora delati. Zakon prinaša mnoge novosti, ki bodo olajšale delo sodnikov in omogočili večjo učinkovitost. Določa se oziroma sodišče lahko dostopa do informatiziranih zbirk podatkov, kar je za ljudi zagotovo pozitivno. Kar naprej jih pošiljamo po razne dokaze in potrdila, ki jih lahko inštitucije pridobijo same, zato je prav, da imajo to možnost in s tem ne obremenjujemo strank. Uvaja se fleksibilnejše dodeljevanje zadev. Tudi tu je bilo kar nekaj pripomb, da se zadeve dodeljujejo posameznim sodnikom po dnevnem zaporedju glede na abecedni red. Sedaj se to spreminja oziroma se bo lahko dodeljevalo tudi na drugi način, ki bo določen s sodnim redom. Poenostavlja se postopek imenovanja novega člana Sodnega sveta in še kar nekaj drugih stvari. Zato bom sama podprla novelo zakona o sodiščih, ker sem prepričana, da prinaša kar nekaj novosti, ki bodo omogočile in olajšale delo sodnikov in izboljšale pogoje za njihovo delo, ki si vsi želimo, da je učinkovito in pa hitro. Novela zakona ima moj glas.
Hvala. Gospod Petek, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Vsem prisotnim, vsem ostalim lep pozdrav! Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o sodiščih prinaša vrsto koristnih sprememb, ki sledijo intenci projekta Lukenda. V zadnjih letih smo res priča na vseh ravneh revoluciji v informatizaciji in je logični korak tudi ta, da ima sodišče brezplačen dostop do evidenc, ki so pomembne pri vodenju nekega sodnega postopka. To je pomembno z dveh vidikov. Prvič, sodišče lahko hitreje dela in tako posledično zmanjšuje zaostanke. In drugič, kar je mogoče še toliko bolj pomembno, strankam v postopku se na sodišču olajša delo, da jim pač ni potrebno tekati od enega uradnika, od ene institucije do druge. Sam pa se bi ustavil pri 20. členu tega predloga zakona o spremembah, in sicer k 20. členu, ki spreminja 114. člen in določa 44 okrajnih sodišč v Sloveniji. Po mojem mnenju bi bilo potrebno v ta člen v prihodnje nekoliko bolj poseči in zagotoviti ustrezno geografsko in prebivalstveno razdelitev teh območij. Ali na eni strani določena okrajna sodišča združiti ali pa denimo na drugi strani omogočiti Koroški, da sodna oblast ni samo na enem mestu, na enem centru. Poglejte, celjska regija ima poleg Okrajnega sodišča v Celju še sodišče v Šentjurju, Šmarju, Velenju, Žalcu in Slovenskih Konjicah. Posavje, ki ima 71 tisoč prebivalcev, kar je manj, kot je v koroški regiji, ima okrajna sodišča poleg Krškega še v Brežicah in v Sevnici. Gorenjska ima poleg okrajnega sodišča v Kranju še sodišča v Škofji Loki, Radovljici in na Jesenicah. Pomurje - okrajno sodišče ni samo v Murski Soboti, temveč tudi v Lendavi, Gornji Radgoni in tudi Prleki imajo svoje okrajno sodišče v Ljutomeru. Država je pred leti nadgradila sodno palačo v Slovenj Gradcu. Na Ravnah pa ima država 600 kvadratnih metrov nevseljenih površin v državni lasti. Ali ne bi kazalo razmišljati tudi o določeni decentralizaciji na tem področju? To je približati sodno varstvo tudi v tej koroški regiji. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Koren, izvolite.
Še enkrat se moram oglasiti pri tem zakonu o spremembah in dopolnitvah zakona o sodiščih, kajti mislim, da je potrebno še enkrat poudariti, da so predlagane rešitve dobre in da je poglavitni in glavni cilj, da se ti sodni zaostanki, ki jih imamo danes na sodiščih, rešijo. Prav in pošteno pa je, da ob tem povem to, da ni dobro, da bi vse vprek obsojali sodišča in jih jemali kot edine krivce za te sodne zaostanke. Še daleč ne. S tem se absolutno ne morem strinjati. Prepričan sem, da imamo na slovenskih sodiščih veliko dobrih delovnih in pridnih sodnikov, ki si prizadevajo in delajo po svojih najboljših močeh. Prav gotovo je velik krivec za te velike zaostanke tudi vsa obstoječa zakonodaja, ki jo v Sloveniji imamo. In zato govoriti danes in krivi Ministrstvo za pravosodje, kako je delovno in kako preveč hiti s spremembami zakonodaje, jaz mislim, da je to res popolnoma neupravičena obtožba. Prepričan sem, da bodo vse te spremembe zakonov, ki se tičejo pravosodja in sodišč obrodila dobre in pozitivne sadove. Tudi teh kar nekaj zakonov, ki jih še planiramo sprejeti v tem mandatu, sem prepričan, da bodo pripomogli k temu. Res je to, da se prvi rezultati pri odpravljanju sodnih zaostankov že danes kažejo. Prepričan sem, da do konca letošnjega leta in v prihodnjem letu bodo ti rezultati še bistveno, bistveno večji. Tako bom zaključil, da bom z veseljem podprl spremembe tega zakona kot tudi vse tiste zakone, ki bodo še prišli v Državni zbor in bodo imeli podoben ali enak namen pripomoči k hitrejšemu delu na sodiščih in hitrejšemu odpravljanju teh sodnih zaostankov. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospa Lavtižar Bebler.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Rada bi poudarila, da sem prepričana, da je bila zahteva za splošno razpravo o tem zakonskem predlogu upravičena, vsekakor upravičena. Pred 6-imi meseci je bil ta zakon nazadnje spremenjen, o tem sem že govorila. Ali res že takrat predlagatelj ni vedel, da so nekatere spremembe, ki jih predlaga danes, smotrne? Če tega ni vedel takrat, potem mu lahko danes to zamerimo. Denimo, gospod državni sekretar je posebej v uvodu obrazložil, da se bomo s to novelo lotili tudi uskladitve meja območja sodišč s katastrskimi občinami. In zdaj bi rada pojasnilo, ali pa jaz narobe razumem stvari: Kako je v primerih, ko meje katastrskih občin niti niso usklajene z mejami med državami? Kako je recimo v primeru Hotize, kako je v primeru meje katastrskih občin na obali? Morda sem pač te stvari narobe razumela. Če sem, me veseli, pa vas prosim za pojasnilo. Potem predlagate zamenjavo polovice članov Sodnega sveta na vsake tri leta. To je morda smotrno, pri tem se sklicujete na ureditev nekaterih sodišč v evropskem prostoru. Jaz poznam takšno ureditev zlasti v Evropskem sodišču za človekove pravice, ampak me pa tukaj skrbi, da ima pripombe na takšno rešitev Sodni svet, ki se ga te spremembe najbolj tičejo. Zanima me: Zakaj niste mogli uskladiti takšne predlagane rešitve s Sodnim svetom? Najbrž bi to bilo zelo smotrno. Najbolj pa me seveda skrbi ta predlog o dodeljevanju konkretnih zadev, konkretnim sodnikom. Naša ustava je v drugem odstavku 23. člena povsem jasna, da gre za pravila, ki so vnaprej določena z zakonom in sodnim redom. Predlagatelj pa tukaj govori tudi o podzakonskih aktih. Tega pooblastila pa ustava konkretno ne daje. Saj vemo, kako se posamezni podzakonski akti sprejemajo in smo bili tudi že v tem mandatu priča kakšnim zelo na hitro sprejetim podzakonskim aktom, ki so se pozneje izkazali za sporne. Sporne tudi z vidika usklajenosti z ustavo in pravnim redom Republike Slovenije. In preden bi lahko Ustavno sodišče na pobudo tistih, ki imajo pravni interes, ugotovilo, da je to v nasprotju z ustavo, bi v tem konkretnem primeru dodeljevanja konkretnih zadev konkretnim sodnikov že lahko prišlo do resne škode. Seveda pa bi tudi tukaj prosila za dodatno pojasnilo državnega sekretarja, ker je tako formulacija v členu kakor seveda tudi formulacija v obrazložitvi na nek način sama s seboj v nasprotju, zato bi prosila, ker ali jaz ne znam brati ali pa je dejansko ta formulacija zelo slabo zapisana. Zelo me skrbi tudi ta vehemenca pri uveljavitvi dodatnih ukrepov v primeru ocene o ogroženosti sodišč in sodnikov. Čeprav se razumemo, da vsi stremimo k temu, da bi bila zagotovljena ustrezna varnost - tako sodišč kot sodnikov. Ampak gre za zelo resne ukrepe snemanja in shranjevanja posnetkov in elektronskih komunikacij. Gre za resen poseg v zasebnost. Zelo mi je žal, ampak koalicijski poslanci s tem praviloma nimate problemov. In tudi danes sem slišala, ste že nekateri izjavili, da boste takšne rešitve podprli z veseljem. Jaz mislim, da ni nobeno posebno veselje potrebno, glede na to, da dejansko lahko pride do nesorazmerja med cilji, ki jih želimo doseči, in med ukrepi, ki jih želite uvesti. Tukaj je bilo izpostavljeno tekaj tehtnih, resnih, sistemskih vprašanj danes v tej splošni razpravi, zato je zagotovo tudi ta razprava bila koristna, čeprav je nekdo pred tem dejal, da je v bistvu izgubljanje časa. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Kovačič.
Hvala lepa. Ne, razprava prav gotovo ni izguba časa. Tudi sam menim, da je bila tehtna in tudi marsikaj, kar je bilo povedano, je vredno razmisleka in bo mogoče te stvari v nadaljnjem teku postopka tudi oceniti in morebiti tudi kakšno stvar dodelati, spremeniti, popraviti, dopolniti. Kar se tiče pomislekov, da bi glede varnosti na sodiščih preveč posegali v samo zasebnost. Morda je to tudi tema, o kateri se je vredno pogovoriti in tudi formulirati oziroma v nadaljevanju pripraviti kakšno spremembo, kakšen popravek, ki bi tudi to občutljivost posega v zasebnost upošteval. Bi pa rad opozoril še na nekaj. Poglejte, v četrtek bomo ne praznovali, ampak beležili sedmo obletnico napada na našega kolega novinarja Petka. Epilog, ki se je v tem primeru zgodil, je vsem nam dobro poznan. Zadeva je bila končana, ne da bi kdorkoli za ta dogodek odgovarjal. Čeprav je bil storjen zločin, o tem ni nobenega dvoma, je ta zločin ostal nekaznovan. In besede enega od predavateljev na mariborski pravni fakulteti, češ, da je ta odločitev sodišča triumf pravne države, je v posmeh vsem, ki poskušamo narediti nekaj na večji učinkovitosti prav sodnega sistema. Jaz ne rečem, da je vse, kar je v zvezi s tem narobe, stvar organiziranja in sistemske ureditve sodišč. Daleč od tega. Kajti vemo, da v sklopu kazenskih postopkov imamo tudi organe pregona, policijo, tožilstvo in tako naprej in je potrebno to zadevo zelo celovito obravnavati in narediti na celotnem kompleksnem področju čim več, ustvariti pogoje, da dejansko ne bo prihajalo do tega, da bo zločin ostal nekaznovan. Ampak vendarle se mi zdi primerno, da tudi na področju zakona o sodiščih opozorimo na ta problem. In tudi na tem področju tudi pripravimo še spremembe, ki bodo še bolj omogočile učinkovito delo, kvalitetno delo in tako naprej. Nekaj od tega je bilo tudi v današnji razpravi povedano. Ni prav, da čakamo z neko spremembo zakona, da čakamo na to, da se bo nabralo še več stvari. Sproti, ko nekaj zaznamo, dajmo pripraviti novelo in dajmo novelo sprejeti. V prihodnjih mesecih mislim, da bo potrebno še kakšno novelo v tej luči razprav, ki so bile tudi danes povedane. Na koncu, še enkrat, razprava nikakor ni bila izguba časa, bila je dobrodošla. Mislim, da je tudi ta razprava pripomogla k temu, da bomo še bolj razmišljali o tem, da pripravimo tudi v prihodnje še dodatne predloge izboljšav za boljše, kvalitetnejše, učinkovitejše delo. Pa ne samo sodišč, ampak tudi vseh drugih inštitucij, ki delajo na tem, da se pravni red čim bolj spoštuje in se zakoni tudi čim bolj striktno ne samo sprejemajo, ampak tudi izvajajo. Hvala.
Hvala. Želi gospod Marolt kot državni sekretar v imenu predlagatelja besedo? Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Dovolite mi, če na kratko še določene stvari pojasnim. Poskušal sem si zabeležiti vaša razmišljanja, tudi nekatera vprašanja, tudi nekatere očitke, češ, da je Ministrstvo za pravosodje hiperaktivno. Jaz to štejem kot kompliment, kot pozitivno vsem zaposlenim sodelavkam in sodelavcem Ministrstva za pravosodje, ki se intenzivno trudijo in trudimo, da bi resnično zagotovili čim boljše pogoje za delo slovenskega pravosodja v okviru svojih pristojnosti, torej v okviru zakonodajnih pristojnosti, priprave predpisov, zagotavljanja prostorskih in tehničnih pogojev in pa tudi še drugih pristojnosti v skladu z zakonom. Kar se tiče novele zakona, ki je pred vami in o katerem je tekla razprava, bi resnično poudaril, da gre za spremembo, ki na eni strani olajšuje delo sodišč, zaposlenih na sodiščih, sodnikov, predsednikov sodišč, sodnih cenilcev, sodnih izvedencev, ki sodelujejo v sodnih postopkih, po drugi strani pa je zelo pomembno tudi to, da gre za spremembo po, če bom citiral, "spremembo po meri ljudi", kot je bilo omenjeno, torej spremembo, ki poenostavlja sodne postopke, stranke v sodnih postopkih, se pravi državljanke, državljane, gospodarske družbe razbremenjuje s tem, da bi predlagali dokazila, ki se vodijo v uradnih evidencah. Novela gre tudi v celotnem duhu zagotavljanja pravice do sojenja v razumnem roku, se pravi v interesu strank v sodnih postopkih, da bi se sodni postopki čim prej zaključili, če zadeve stranke ne uspejo rešiti izvensodno. Pri tem moram odločno zavrniti očitek, češ, da izvršilna veja oblasti, se pravi, da Vlada s tem zakonskim predlogom posega v sodno vejo oblasti. S tem zakonskim predlogom Ministrstvo za pravosodje popolnoma nič ne posega v samostojnost, neodvisnost in delo pravosodnih organov. Mi s tem zakonom samo, še enkrat poudarjam, olajšujemo delo pravosodnih organov. Kar se tiče tudi sodnih zaostankov, projekt Lukenda, naj na tem mestu poudarim, da statistika jasno kaže na to, da se število nerešenih zadev zmanjšuje in da se tudi zmanjšujejo sodni zaostanki, ki so po veljavnem sodnem redu definirani, kaj se šteje za sodni zaostanek. To jasno dokazuje statistika, podatke pa Ministrstvo za pravosodje pridobiva izključno in samo od sodišč. Tukaj Ministrstvo za pravosodje ne more nič spreminjati podatkov, ki jih pridobiva od sodišč, kot je bil nek očitek vmes omenjen. Zdaj, kar se tiče vprašanja katastrskih občin spoštovane gospe poslanke, bi poudaril, da meje sodnih okrožij nič ne spreminjamo, meje sodnih okrožij ostajajo enake kot so sedaj. Vemo pa, kot je bilo tudi že poudarjeno, da se spreminjajo občine, kajti po veljavnem zakonu so meje območij določene na občine, se spreminjajo občine, se občine delijo, nastajajo nove občine, zato je resnično bolj smiselno, logično, razumljivo in pa tudi transparentno, da so sodna okrožja določena v skladu s katastrom, ki je nepremakljiv in se ne spreminja. Glede dodeljevanja zadev sodnikov je bil očitek, da se bodo pa sedaj kar, ne vem, na podlagi česa dodeljevale zadeve sodnikom. Zadeve se bodo tudi po predlagani noveli zakona o sodiščih dodeljevale v skladu s sodnim redom, torej v skladu z ustavo. Drugi odstavek 23. člena Ustave Republike Slovenije določa, da lahko sodi samo sodnik, ki je izbran po pravilih, v naprej določenih z zakonom in sodnim redom. Prvi odstavek predloga pa še naprej določa, da se pristojnost za določitev podrobnejših pravil o dodeljevanju zadev posameznim sodnikom lahko določijo le s sodnim redom, ki se sprejema po drugačnem postopku kot bodisi pravilnik ali neko navodilo. Torej tukaj ne gre za noben poseg za drugačen način dodeljevanja zadev, kot bo določen ali je določen v sodnem redu. Kar se tiče usklajevanja zakona, bi poudaril to, da smo mi novelo zakona kot tudi druge predpise s področja pravosodja poslali v usklajevanje in v mnenje in pripombe tudi vsem pravosodnim organom. Ne samo Sodnemu svetu, ampak tudi vsem sodiščem, kar je praksa, ki smo jo uvedli na Ministrstvu za pravosodje, da se tudi sodišča, sodniki seznanijo s predvidenimi novelami vseh predpisov. Omenjeno je bilo, češ, da se bo z novelo krepila vloga ministra za pravosodje pri imenovanju predsednikov sodišč. Popolnoma nič. Novela zakona, ki je pred vami, ne posega v določbe zakona o sodiščih o imenovanju predsednikov sodišč, podpredsednikov sodišč ali o povečanju pristojnosti ministra za pravosodje. V tej noveli, ki je pred vami, teh določb zakon ne določa. Kar se tiče sodnih izvedencev, sodnih tolmačev in pa dostopa do podatkov sodnih izvedencev, sodnih tolmačev. Poglejte, to so opozorila tako združenja sodnih izvedencev kot pa tudi sodišča, da so postopki pridobivanja podatkov v konkretnih sodnih postopkih dolgotrajni. Po drugi strani pa obremenjujejo sodnike, ki sodijo v konkretnih zadevah, da morajo oni pridobivati za sodnega izvedenca, ki so ga imenovali s konkretno sodno odločbo, ali odredbo, ali sklepom za izdelavo izvedeniškega mnenja. Tukaj pač razbremenjujemo sodnike, da bo tiste podatke, ki bi mu jih praktično iskal sodnik, pa sodnik izročil sodnemu izvedencu, bo na podlagi te odredbe sodnika lahko pridobil sodni izvedenec. Tukaj ni popolnoma nič kršeno pravilo glede varstva osebnih podatkov, ampak je jasno dana določba o tem načinu in pa seveda analogno tudi pridobivanje potrebnih podatkov. Kar se tiče dostopov do informatiziranih vpisnikov, ponovno poudarjam, za statistično, analitično in raziskovalne namene, ki se omogoča Sodnemu svetu in pa tudi Ministrstvu za pravosodje. Jaz bi tukaj omenil, sodno statistiko. Sedaj pridobiva Ministrstvo za pravosodje od sodišč podatke o sodni statistiki na nekem obrazcu, ki ga sodišča, predsedniki sodišč in drugi uslužbenci izpolnijo ročno, ožigosajo, podpišejo in pošljejo na Ministrstvo za pravosodje v delu, kjer pač še ni informatiziranih vpisnikov. Tukaj se poenostavlja, da v primeru, če so informatizirane baze, se lahko statistični podatki tudi enostavnejše, hitrejše in brez potrebnega obremenjevanja sodišč in sodnikov pridobivajo s tem vpogledom. Tukaj ne smemo pozabiti tudi pristojnosti Ministrstva za pravosodje, ki jo je ugotovila tudi analiza, ki je bila ugotovljena v okviru twinning projekta, odprava sodnih zaostankov, ko je bil na Ministrstvu za pravosodje v prejšnjem mandatu tudi znani nemški sodnik gospod Doukoff, je bilo v okviru te analize, ki je tudi zbrana v okviru tega zbornika, ki je vsem na razpolago, ugotovljeno, da ima sodna statistika zelo pomembno funkcijo tudi za oblikovanje politike sodstva. Gre za sprejemanje pobud iz prakse za nove zakonodajne iniciative ter s tem nujno povezano skrb za gladko uresničevanje zakonov. Zato je mogoče bilo zaključiti, da je področje sodne statistike tudi po mnenju te omenjene analize ključnega pomena za pravilno oblikovanje pravilne politike v pravosodju. Predpogoj kvalitetne sodne statistike pa je tudi točnost konkretnih podatkov. Tako, da tukaj je vsak dvom, vsak strah popolnoma odveč. Glede na to, da ima za predlagano novelo tudi sodni svet pravico dostopa do teh informatiziranih vpisnikov; seveda, tudi to je potrebno, kajti sodni svet tudi odloča o imenovanju sodnika bodisi v višji naziv oziroma na drugo sodniško mesto in ne vidimo razloga, zakaj ne bi sodni svet avtomatsko, enostavno in brez potrebnega obremenjevanja sodišč dobil vpogled v podatke o nekem sodniku, ki poskuša priti na višjo sodniško funkcijo ali pa želi napredovati v višji oziroma sodniški naziv. Tako, da tukaj ne gre za noben poseg, ne izvršilne veje oblasti ne sodnega sveta v delu sodišč. Glede ustanavljanja zunanjih oddelkov. Res je, da je bilo tukaj že veliko pobud, da bi ustanovili tudi določene zunanje oddelke na določenih območjih, se pravi zunanje oddelke Okrožnih sodišč na določenih območjih, kjer okrožnega sodišča nimajo. Vendar moram posebno podariti, da zunanje oddelke Okrožnih sodišč ne bo mogel samoiniciativno oblikovati minister za pravosodje, ampak se bo lahko ustanovil s strani ministra za pravosodje zgolj po predhodnem mnenju predsednika Okrožnega sodišča, katerega zunanji oddelek ali oddelki se ustanavljajo. Torej tukaj ne gre za neko posebno izključno primarno pristojnost ministra, ampak bo pri tem sodeloval pristojni predsednik Okrožnega sodišča. Na zunanji oddelek pa bo lahko potem predsednik sodišča, ki je pristojen za določanje letnega razporeda sodnikov in sodnic, iz sedeža sodišča lahko razporedil posameznega sodnika, da bo omogočeno tudi izvajanje sodne oblasti na tem območju, kar pa je tudi že sedaj možnost, če se pokažejo potrebe, da se odpravijo določeni zaostanki, se lahko prerazporedi sodnik v skladu z zakonskimi pristojnostmi, ki so že bile sprejete v tem Državnem zboru, iz enega sodišča na drugo za pomoč, pri reševanju sodnih zaostankov.
Hvala. Ker so vsi prijavljeni razpravljavci, ki so to želeli dobili besedo, pa je čas za razpravo še na voljo, sprašujem: Ali želi še kdo razpravljati? Ne. Potem [[...]]Je še. Potem odpiram prijavo in kdor želi naj se prijavi. Gospod Jerovšek, izvolite. Po 5 minut.
Hvala lepa. Lep pozdrav vsem prisotnim. Moram reči, da podpiram novelo zakona o sodiščih, kajti verjamem, da ministrstvo pod sedanjim vodstvom skozi cel mandat, ne samo da verjamem, opažam pozitivno energijo ministrstva in spremembe, in zato ne razumem tistih, ki se obregnejo ob takšno ravnanje ministrstva in spremembe zakona, ki naj omogočijo hitrejše pravice, mislim, boljše doseganje pravice za sodenje v razumnem roku. Jaz razumem tu Socialne demokrate in tudi nekatere druge iz opozicije, da jih skrbi hitrejše in učinkovitejše delovanje sodišč, še posebej sedaj, ko so se tudi v kriminalistični službi in tožilstvu ekipirali za preganjanje gospodarskega kriminala. Seveda pa je na takšno stanje in takšno razmišljanje nekaterih opozicijskih strank potrebno opozoriti slovensko javnost. In v ta sklop zaviranja pregona, tudi gospodarskega kriminala spada tudi novela, zakon, ki ga je vložila Socialna demokracija, gospa Beblerjeva, ki naj bi nasprotoval znižanju odvetniških tarif. To je zelo jasen projekt, na kakšen način se boriti proti efektivnemu sojenju, proti realnim cenam za, pravzaprav da bi se povprečen državljan lahko učinkovito branil na sodišču in seveda jih razumem. Skoraj verjamem temu, kar se je izvedelo pozneje, da so to vložili tudi zaradi tega, ker bi drugače bilo ogroženo financiranje njihove volilne kampanje, ker gre za odvetnike, ki imajo močan vpliv na podjetja, ki v glavnem financirajo njihove volilne kampanje. Zelo morajo biti naši državljani pozorni na takšne negativne težnje na področju pravosodja, kajti potem, če bi recimo nasedli takšnim njihovim težnjam, se lahko vrnemo v obdobje izpred 12-ih let, ko se je zavestno uničil gospodarski oddelek na kriminalistični policiji, da ni bil sposoben preganjati gospodarskega kriminala, ko se je ukinila posebna skupin tožilcev za preganjanje tega najbolj nevarnega kriminala, tako organiziranega kot tudi gospodarskega. In te težnje so izjemno prozorne in zaradi tega tudi pomisleki in nasprotovanje tej noveli zakona. Jaz računam na slovensko javnost, da podpira prizadevanja, ki so se pokazala v efektivni obliki v zadnjem času in zaradi tega si pravzaprav želim glasnega nasprotovanja opozicije noveli tega zakona. Hvala lepa.
Hvala. Gospa Bebler, želeli ste repliko. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Jaz bi želela samo to povedati, da pač kolegi, gospodu Jerovšku ne morem nič pomagati pri teh njegovih blodnjah. Ampak, česar pa res niste razumeli, niste razumeli predloga zakona o odvetništvu, ki sem ga vložila. Kajti s tem predlogom se v ničemer ne dotikam sistema določanja tarif. V ničemer ni besede o tem. Torej [[...]] [[Oglašanje iz klopi.]] [[...]] [[Kako?]] Nič ni blokirano, samo [[...]]
Samo gospa Bebler ima besedo [[...]]
[[...]]pravica vsakega. [[Saj sem navajena na tako nekulturno komuniciranje z gospodom Jerovškom, zaradi tega me to nič ne prizadeva.]] Ampak, če on sodi, da je pravica poslanca, da vloži nek zakon blokiranje zakonodajnega postopka, potem je pač skregan z elementarnimi postulati in principi delovanja parlamentarne demokracije. Samo to. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Gulič.
Spoštovani gospod predsednik. Cenjene kolegice in kolegi! Kot sem že napovedal v uvodnem delu, v Liberalni demokraciji Slovenije predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o sodiščih, se z njim ne strinjamo, zaradi vrste razlogov. Ampak zdaj bi se pa dotaknil še ene zadeve, ki je bila tako lepo poetično popisana po državnem sekretarju, kot da gre za nekaj popolnoma nedolžnega, namreč gre za neposredno dostopanje do podatkov v sodnih spisih, ki so zajeti v informatiziranih vpisnikih. Namreč, gre za možnost, da gre za dostop do podatkov v posamični zadevi, ki vključuje marsikaj osebnega, ne samo osebne podatke strank, ampak tudi vrsto spora. Predvsem gre za tiste spore, pri katerih je javnost izključena, pa naj si gre za, recimo, spore o razvezi zakonske zveze ali pa za kakšne prikrite preiskovalne ukrepe in prisluškovanja po Zakonu o slovenski obveščevalni varnostni agenciji. Gre očitno za prekoračitev neke pristojnosti, ki jo ima lahko politična oblast v razmerju do neodvisne sodne oblasti. To je načenjanje, to je tisti lubadar, ki ga spuščate kar naprej v ta gozd in poskušate na nek način dobiti podatke, ki bi vam služili za kakšen drug primer. Tukaj ne gre samo za oblast, za državo, ampak gre tudi čisto za možnosti, ki jih imajo potem stranke. Se pravi, vzpostavljate sistem mnogih tesnil, ki potem puščajo. Sedaj pušča recimo v krimi službi ali pa v tožilstvu. In če se že ne da ljudi obsoditi in omogočiti normalne procedure, se jih pa lahko umaže. To omogočajo takšni zapleteni sistemi, izjemice, dovoljenja. Tukaj ne gre samo za ministra, tukaj gre za vrsto ljudi, ki potem lahko dostopa do takšnih podatkov več ljudi, ko jih vidi, več je možnosti, da kje kaj pricurlja, kar seveda škodi tistemu, kar zagovarja gospod Jerovšek, ko pravi, da bi bile zadeve čim bolj urejene, jasne, da bi čim prej prišlo do dokončanja postopkov, za kar se tako ali tako vendarle vsi borimo. Ampak sistem, ki je načet že sam po sebi, ki je nalašč postavljen tako, da omogoča svinjarjenje po ljudeh, in konec koncev potem niti ni pomembno, kako se nek proces konča. Ali se konča pozitivno, ali negativno, ali se ga pa kar na nek način razveljavi zaradi postopkov, potem je tako ali tako vseeno. Glavno, da so ljudje umazani in oblateni. To omogočajo takšne spremembe. In zato ni čudno, da iz Ministrstva za pravosodje permanentno, pospešeno prihajajo kar naprej neke novosti, novele novel, spremembe sprememb, se pravi neka hiper produkcija, to vam prav gotovo ne sme biti v čast gospod državni sekretar. To govori ali o nerazsodnosti, ali pa o potezah velikega šahista in igralca Goja. Hvala lepa.
Hvala. K repliki se je javil gospod Marolt.
Hvala lepa gospod predsednik za besedo. Mislim, se opravičujem, ampak gospod poslanec Gulič govori o sodnih spisih. Naša novela zakona pa ne govori o tem, da bi imelo ministrstvo za pravosodje ali sodni svet s to novelo zakona dostop do konkretnega sodnega spisa. Ampak novela zakona jasno določa, da gre za neposreden elektronski dostop do informatiziranega vpisnika na sodišču oziroma do informatiziranih vpisnikov na sodišču. Vpisniki pa niso konkretni sodni spisi. In še enkrat bi poudaril, izrecno je v zakonu jasno, v predlogu novele zakona jasno določeno, da gre le za statistične, analitične in raziskovalne namene, neposredni in brezplačni elektronski dostop zgolj do informatiziranih vpisnikov. Bistveni namen dostopa je elektronsko zbiranje statističnih podatkov, ki sedaj preko ročnih vpisnikov nepotrebno dodatno obremenjujejo delo. Čeprav gre le za dostop do zbirnih statističnih podatkov, ima predlog spremembe zakona tudi jasno določene varovalke glede sledljivosti posredovanja podatkov ter glede pooblastila za dostop do teh podatkov. Če dovolite, bi pa samo še odgovoril glede, v razpravi je bil tudi omenjen očitek glede zagotavljanja varnosti na sodiščih. Zagotavljanje varnosti na slovenskih sodiščih je izjemno pomembnega za delovanje pravosodnih organov. Tukaj moram poudariti, da smo se v tem mandatu izjemno intenzivno, proaktivno lotili zagotavljanja tudi varnostnih pogojev na slovenskih sodiščih, v slovenskih pravosodnih organih. Menimo pa, da so predvideni ukrepi v primeru ocenjene ogroženosti, se pravi ko bo predsednik sodišča ugotovil, da je konkretno sodišče ogroženo, potrebni in so tudi v sorazmerju z zagotavljanjem pravice do zasebnosti. Hvala.
Hvala. In še druga replika gospoda Jerovška. Prosim.
Hvala lepa. Izjemno sem vesel nestrinjanja s strani opozicijskih poslancev z mojim izvajanjem, kajti to me ravno potrjuje, ampak tudi širše informacije, ki smo jih dobili, potrjujejo to, da te stranke izjemno skrbi efektivnost sodišč. In je prav tako jasno, da je bil tisti zakon v zvezi z odvetništvom vložen zato, da se blokira znižanje odvetniških tarif. Jaz vas sicer razumem ob teh informacijah, da je to zelo povezano s financiranjem vaše stranke, ker ti najbolj razvpiti odvetniki, ki imajo vpliv v nekaterih tranzicijskih podjetjih, grozijo, da če ne boste delali tako, da vas bodo priškrnili pri financiranju volilne kampanje. Vse boste naredili, da bi financiranje dobro potekalo, ampak bomo pa mi tudi javno povedali, kaj se za stvarmi, ki gredo proti navadnemu občanu, ki gredo proti temu, da je nek normalen dostop do sodnega varstva omogočen, tako ste bili nasprotniki tudi znižanja notarskih tarif, to je treba javno ponovno povedati, vedno ste na nasprotni strani od normalnega občana, povprečnega občana. In želim, da to zelo glasno poudarjate, sedaj smo v pravnem času za tako vaše poudarjanje. Občani bodo prav zagotovo to doumeli in dojeli in bom jaz tisti, ki bom to tudi javno povedal. Hvala lepa.
Gospod Jerovšek, to ni tema točke, o kateri govorimo. Proceduralni predlog. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik. Načel ste zdaj to kar sem želel sam povedati. Ampak, jaz mislim, da je potrebno gospoda Jerovška opozoriti, opozoriti na to, da govori neumnosti v Državnem zboru, te pa ne sodijo v to hišo in prav bi bilo, da ga ustavite medtem ko govori, ne da mu kasneje pojasnite, da to ni točka dnevnega reda. Kako gospod Jerovšek loči normalne od nenormalnih občanov je sicer njegova stvar. Kako se njihova stranka ali pa vaša stranka financira in na podlagi tega ocenjujete tudi druge, je zopet vaša stvar. Ni pa umestno, da govorite o opozicijski stranki na način kot si vi vedno znova privoščite in zato bi ga moral predsednik opozoriti in predlagam, da to možnost, ki vam jo Poslovnik daje v prihodnje izkoristite.
Gospod Jerovšek ni bil žaljiv. Tako govoriti o strankah, vi delate tako, vi ste storili to, vi hočete tako, govorite pa vsi, ne samo člani ene poslanske skupine in če bi moral prekinjati razpravo tudi na tem nivoju, potem verjetno razprave več ne bi bilo tu v Državnem zboru. Mislim pa, da ni bilo nič pretresljivega ob tej razpravi in teh replikah in proceduralnih zadevah. No, s tem zaključujem razpravo in o predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 19. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 11. TOČKO DNEVNEGA REDA, to je na obravnavo PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O ZDRAVSTVENI DEJAVNOSTI. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije. Predstavnik Vlade, dr. Darko Žiberna, državni sekretar na Ministrstvu za zdravje, prihaja v dvorano in bo takoj dobil besedo za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Gospod Žiberna, izvolite, imate besedo.
Lepo pozdravljeni, gospod predsednik. Spoštovane poslanke in poslanci, prav lepo pozdravljeni tudi vi in gospe in gospodje enako. Torej, zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o zdravstveni dejavnosti ureja zadeve, ki so v bistvu nanašajo na usklajevanje slovenskega pravnega reda na tem področju z ustrezno direktivo Evropske unije. Nova direktiva o priznanju poklicnih kvalifikacij, je področje opravljanja občasnih in priložnostnih zdravstvenih storitev opredelila obširneje, rok za njeno implementacijo je sicer že potekel oktobra 2007. V času postopka priprave predloga zakona še nobena od držav članic Evropske unije ni implementirala navedene direktive, vendar so jo dolžne vsebinsko povzeti, kar pomeni, da gre za identično urejanje tega področja v različnih pravnih sistemih. Občasno in priložnostno opravljanje zdravstvenih storitev se bo ocenjevalo za vsak primer posebej: glede na trajanje, pogostnost, rednost in stalnost storitev. Ponudnik storitev bo moral pred prvim opravljanjem storitev v Republiki Sloveniji dati pisno prijavo na Ministrstvo za zdravje. Takšno prijavo bo mogoče oddati na pisni ali elektronski način ter jo podaljšati ob prvem občasnem opravljanju zdravstvenih storitev v Republiki Sloveniji v posameznem koledarskem letu. Če je ponudnik storitev že opravljal te storitve v Republiki Sloveniji, bo ponudnik storitev za svoje delo etično, strokovno, kazensko, materialno odgovarjal na enak način, kot to velja za zdravstvene delavce in zdravstvene sodelavce v Republiki Sloveniji. S predlagano dopolnitvijo zakona se razširja zdravstvena dejavnost tudi na terciarni ravni, ker se želi omogočiti opravljanje teh zdravstvenih storitev na vseh ravneh zdravstvene dejavnosti. Daje se možnost pridobiti naslov: klinika, klinični inštitut ali klinični oddelek tudi posameznim oddelkom visokošolskih zavodov, ki izvajajo zdravstvene storitve. Predlog zakona vsebuje tudi uskladitvene določbe z Zakonom o prekrških, glede določitve glob. Hkrati se dopolnjuje z novimi prekrški glede opravljanja občasnih oziroma priložnostnih zdravstvenih storitev. Torej, sama novela ima v bistvu tri vsebinske sklope: implementacijo tovrstnega pravnega reda Evropske unije v slovenski pravni red za področje občasnih in priložnostnih del zdravstvenih poklicev pri nas. Drugič: razširja to dejavnost tudi na tista področja, ki so bila dosedaj izpuščena iz zakonske materije. To je dejavnost terciarnih zdravstvenih ustanov. In usklajuje globe iz tolarjev v evre. Hvala lepa.
Hvala. Predlog zakona je obravnaval Odbor za zdravstvo kot matično delovno telo. Besedo dajem predsedniku odbora gospodu Ljubu Germiču za predstavitev poročila.
Hvala lepa, gospod predsednik. Gospod državni sekretar, spoštovane kolegice in kolegi! Odbor za zdravstvo je na svoji 28. redni seji kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o zdravstveni dejavnosti, ki ga je Državnemu zboru Republike Slovenije v obravnavo in sprejem posredovala Vlada Republike Slovenije s predlogom, da se predloženi zakon obravnava po skrajšanem postopku, kar je potrdil kolegij Državnega zbora na svoji 121. redni seji. Člani odbora so poleg besedila predloga zakona prejeli še mnenje Zakonodajno-pravne službe, dopis iz Fakultete za zdravstvene vede Univerze v Mariboru in mnenje Državnega sveta Republike Slovenije. Uvodno obrazložitev k predlogu zakona je podal državni sekretar na ministrstvu za zdravje gospod Darko Žiberna. Poudaril je, da želi predlagatelj z navedenim predlogom zakona uskladiti s pravnim redom EU in implementirati direktive na vsa področja zdravstvene dejavnosti. Poleg tega se s predlagano dopolnitvijo zakona razširja zdravstveno dejavnost na terciarni ravni. V skladu z Zakonom o prekrških pa se urejajo tudi kazenske sankcije. Zakonodajno-pravna služba je navedeni predlog zakona proučila ter oblikovala pripombe k 2., 3. in 5. členu predloga zakona. Komisija Državnega sveta Republike Slovenije za socialno varstvo, delo, zdravstvo in invalide v svojem mnenju predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o zdravstveni dejavnosti podpira. Meni, da se s predlagano dopolnitvijo zakona razširja zdravstvena dejavnost na terciarni ravni, in s tem omogoča opravljanje zdravstvenih storitev na vseh ravneh zdravstvene dejavnosti. Predlog zakona vsebuje tudi uskladitev določbe Zakona o prekrških. Novela zakona naj bi pripomogla k ureditvi problematike zaposlovanja v zdravstvu, ki se sooča z velikim pomanjkanjem delavcev in sodelavcev. V roku, ki ga določa poslovnik, so bili k predlogu zakona vloženi amandmaji Poslanskega kluba LDS k 1. členu in poslanskih skupin SDS, NSi, SLS, DeSUS k 1., 2., 3., 4. in k 5. členu. Člani odbora so podprli amandmaje štirih poslanskih skupin koalicije k 1., 2., 3. in 5. členu, niso pa podprli ostalih amandmajev, ki so bili predlagani. Odbor je v skladu s Poslovnikom Državnega zbora glasoval nato o vseh členih predloga zakona skupaj in jih sprejel. Na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika je glede na sprejete amandmaje na seji odbora pripravljen dopolnjen predloga zakona. V dopolnjen predlog zakona, ki je sestavni del tudi tega poročila, so vključeni tudi vsi sprejeti amandmaji. Hvala lepa.
Hvala. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospa Barbara Žgajner Tavš bo predstavila stališče Poslanske skupine nepovezanih poslancev.
Hvala za besedo. Spoštovane kolegice in kolegi, spoštovani predstavniki oziroma predstavnika Ministrstva za zdravje. Pred časom smo v Državnem zboru sprejeli Zakon o priznanju poklicnih kvalifikacij. Hočeš, nočeš, gre za povezana zakona med seboj. Gre za prenos evropskih direktiv v slovenski pravi red, kar smo danes slišali tudi iz besed gospoda državnega sekretarja. Pri tem osnovnem tehničnem zakonu, ki smo ga sprejeli v okviru matičnega telesa, dela, družine in socialne zadeve, je Zakonodajno-pravna služba opozorila, da je zakon katastrofalno pripravljen. Da gre za neprimerne obrazložitve zakonskih določb, da gre za nerazumljive rešitve, ki v določenih panogah lahko pomenijo celo škodo za javno zdravje ali varnost ljudi. To je bilo zapisano v tehničnem zakonu, ki je pravzaprav podlaga za sprejem današnjega zakona, ki sodi v resor drugega ministrstva. Takrat ni bilo pomembno ali bomo v matični krovni zakon vgradili varovalo, ki bo v določenih poklicih, pa bom izpostavila zdravstvene delavce, narekoval obvezno preverjanje usposobljenosti kandidatov, gre za tujce, se pravi tujo delovno silo, na delovnem mestu v naši državi. Edino kar je bilo takrat pomembno pri sprejemanju zakona je, da gre za racionalizacijo dela državne uprave in načelo ekonomičnosti. Ti dve načeli dejansko pomenita, spoštovane kolegice in kolegi, da se tujci oziroma tuji državljani lahko zaposlujejo po zelo poenostavljenem postopku v naši državi. Brez predhodnega preverjanja, zgolj na podlagi nekih nejasno formiranih kompetenc, zapisanih na listu papirja. In ko sem omenila kompetence. Takrat se je pojavilo tudi vprašanje, kaj pravzaprav pomeni potrdilo o kompetenci, konkretno za medicinsko sestro. Državni sekretar Ministrstva za delo, družino in socialne zadeve, ki je takrat prisostvoval seji, ni imel pojma kaj bi odgovoril na to vprašanje. Jaz še danes ne vem in verjamem, da tudi tisti ljudje, ki se bodo v praksi srečevali s tem zakonom ne vedo kaj pomeni potrdilo o kompetenci za medicinsko sestro. Tovrstnih potrdil naš pravni red ne pozna. Kakšna so merila, na podlagi česa nek uradnik na resornem ministrstvu, v primeru tega zakona velja seveda Ministrstvo za zdravje, določa, da je neka oseba zaradi svojega osebnostnega razvoja kompetentna za opravljanje določene funkcije? Kako je z obvezno uporabo slovenskega jezika se sprašujem. Tisti krovni zakon, ki smo ga že sprejeli v Državnem zboru ne določa obvezne uporabe slovenskega jezika pri komuniciranju z ljudmi, uporabniki storitev. Tudi ta zakon o tem ne govori posebej. Tuji zdravstveni delavci bodo zaradi načela ekonomičnosti, kar Vlada poudarja v sami obrazložitvi, že na podlagi popolne prijave zgolj prijave, poudarjam, začeli opravljati občasne ali priložnostne zdravstvene storitve brez dodatnih preverjanj, spoštovane kolegice in kolegi. Niti se ne bo preverjalo, če podatki, navedeni v prijavi, držijo, lahko gre za lažne kvalifikacije, lažne podatke v prijavi, ampak to na podlagi zakona zadošča, da se nek tuj delavec zaposli v naši državi, tudi na področju zdravstva. V zakonu je zapisano, da bomo na ta način reševali problematiko zaposlovanja v zdravstvu kjer se trenutno soočamo s pomanjkanjem zdravstvenih delavcev, izpostavljeni so posebej medicinske sestre in radiološki delavci. Ampak veste spoštovane kolegice in kolegi, na takšen način se ne rešuje problematike zdravstva, drugje je potrebno začeti reševati ta problem. Izobraženih medicinskih sester je, roko na srce, dovolj ampak ne v javnem zdravstvu, zakaj? Zaradi dobrih delavnih pogojev, zaradi previsokih plač, tam je treba začeti reševati problem. In za konec, ker me čas preganja, Ministrstvo za zdravje se bo odločilo pa zato sprašujem, ali je poklic medicinska sestra poklic, ki vpliva na javno zdravje in varnost? Odgovor na to vprašanje, povezano je seveda s 3. členom zakona o katerem danes govorimo, je ključno v tistem trenutku spoštovane kolegice in kolegi, ko boste pritiskali na glasove za ali proti.
Hvala. Mag. Andrej Bručan bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Prosim.
Spoštovani gospod predsednik, predstavniki ministrstva. Poglavitni cilj predlaganega zakona je uskladitev s pravni redom Evropske unije in pa implementacije direktiv na vsa področja zdravstvene dejavnosti. S temi predlaganimi spremembami in dopolnitvami Zakona o zdravstveni javnosti se dopolnjuje odločba 24.a člena, ki ureja občasno in priložnostno opravljanje zdravstvenih storitev, ki je bila v Zakon o zdravstveni javnosti vključena zaradi usklajevanja z direktivami, ki urejajo priznavanje poklicnih kvalifikacij, kar je bilo danes že večkrat omenjeno. Zakon se torej usklajuje z novo direktivo priznavanja poklicnih kvalifikacij z dnem 7. septembra 2005, kjer se področje opravljanja občasnih in priložnostnih zdravstvenih storitev ureja obširneje. Občasno in priložnostno opravljanje zdravstvenih storitev se bo ocenjevalo kot je bilo rečeno za vsak primer posebej glede na trajanje in pogostost. To se mi zdi zelo pomembna novost v tem zakonu ob uskladitvi z zakonodajo Evropske unije in seveda posebej pomembno je, da bo ponudnik storitev moral pred prvim opravljanjem storitev v Republiki Sloveniji dati pisno prijavo Ministrstvo za zdravje. To bistveno bolj ureja situacijo na tem področju kot do sedaj saj bo takšno prijavo mogoče oddati tako na pisni kot na elektronski način in jo lahko enkrat letno tudi podaljšati. Ta prijava, ki je zelo pomembna, bo morala poleg do sedaj navedenih podatkov za občasno opravljanje zdravstvenih storitev, vsebovati tudi podatek o zavarovalnem kritju ali drugih načinih osebnega ali kolektivnega zavarovanja v zvezi s poklicno odgovornostjo. Tudi to je izrednega pomena za normalno delovanje. Za opravljanje zdravstvenih storitev, ponudniku storitev ne bo treba opraviti postopka priznavanja poklicnih klasifikacij, ampak bo za opravljanje storitev zadostovala že popolna prijava. Izjema od tega poklica pa bo veljala za poklice, ki vplivajo na javno zdravje ali varnosti, za katere ne velja avtomatično priznavanje skladno z zakonom, ki urejajo postopek priznavanja kvalifikacij. Te poklice pa določi minister oziroma ministrica pristojna za zdravje. In tisto kar je še posebej važno v tem zakonu in se je s to novelo zakona dala možnost, da se uredi, pa je spreminjanje tudi 18. člena veljavnega zakona, to je, da se razširja zdravstvena dejavnost na terciarni ravni, in da se omogoča tudi delovanje ali pa pridobitev naziv klinika, klinični institut itn., tudi nekaterim ali pa posameznim oddelkom visokošolskih zavodov, to kar sedaj ni bilo mogoče. Načrt v ministrstvu je bil že dolgo časa, da se te stvari uredijo. Sedaj se je ponudila s to novelo zakona ta prilika in jo z veseljem v Poslanski skupini SDS pozdravljamo. Ta sprememba predstavlja kar vsebinsko spremembo zakonske ureditve v zvezi z izvajanjem zdravstvene dejavnosti na terciarni ravni in do neke mere tudi urejuje že trenutno stanje, ki obvlada, in ki ni bilo uzakonjeno in istočasno omogoča, da se te storitve, ki se na tem nivoju uporabljajo, tudi financirajo s strani zdravstvene zavarovalnice. V Poslanski skupini bomo na podlagi navedenega podprli predlog sprememb in dopolnitev Zakona o zdravstveni dejavnosti, ki se usklajuje z vsebino pravnega reda Evropske unije na področju izvajanja zdravstvene dejavnosti in širitev zdravstvene dejavnosti na terciarni ravni. Pri vsem navedenem v zvezi z izvajanjem zdravstvene dejavnosti moramo imeti v ospredju cilj izboljšanja zdravja ljudi. Seveda je ob tem treba posebej poudariti tudi nekatere druge možnosti, ki so odprte še za nadaljnje spremembe na področju Zakona o zdravstveni dejavnosti, ki sedaj niso imele prilike za spremembe, mislim pa, da jih bo treba v prihodnje tudi pripraviti. Hvala.
Hvala. Gospod Bojan Kontič bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. Prosim.
Hvala lepa gospod predsednik. Spoštovani gospod državni sekretar s sodelavko! Kot je zapisano v Predlogu zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o zdravstveni dejavnosti, je osnovni razlog za sprejem sprememb in dopolnitev zakona v prvi vrsti sprejem nove direktive na področju poklicnega priznanja kvalifikacij, ki na drugačen način ureja občasno in priložnostno opravljanje zdravstvenih storitev in jo je potrebno implementirati do konca meseca oktobra 2007, kot je bilo zapisano in glede na ta uvod že nekoliko zamujamo. V obrazložitvi je podano, kaj se spreminja v tem zakonu, poleg tega osnovnega namena, ki sem ga omenil, razširja se zdravstveno dejavnost na terciarni ravni in podobno kot je že bilo povedano, sprejet je bil tudi amandma Poslanskega kluba LDS, ki dodatno urejuje položaj visokošolskega zavoda na področju terciarne ravni in ker je bil ta amandma na odboru sprejet, je ta zakon nam še nekoliko bližji. Poleg ostalega, seveda govori o urejanju občasnega in priložnostnega opravljanja zdravstvenih storitev in potem zakon usklajuje z Zakonom o prekrških. Predlagana določba se usklajuje torej z Zakonom o prekrških in ta 18. člen, o katerem sem že ravnokar spregovoril, je sedaj dopolnjen tako, da je sprejemljiv tudi za Poslansko skupino Socialnih demokratov, ki ne bo nasprotovala predlaganemu predlogu zakona.
Hvala. Gospod Ljubo Germič bo predstavil stališče Poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije. Prosim.
Hvala lepa za besedo gospod predsednik, še enkrat. Spoštovane kolegice in kolegi. Tudi v Poslanskem klubu LDS ne bomo nasprotovali Noveli zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o zdravstveni dejavnosti. Ker vsebinsko, kot je bilo že danes tukaj večkrat omenjeno, pomeni predvsem uskladitev s pravnim redom Evropske unije. Omogoča širjenje zdravstvene dejavnosti na terciarni ravni ter pomeni uskladitev kazenskih sankcij z Zakonom o prekrških. Slovenija se je z vstopom v Evropsko unijo zavezala, da bo seveda spoštovala njen pravni red, ki med drugim določa tudi vzpostavitev notranjega trga, za katerega je značilna tudi odprava ovir za prosti pretok blaga, oseb, storitev in kapitala na območju Evropske unije. S sprejemom nove direktive na področju priznavanja poklicnih kvalifikacij v letu 2005 se na drugačen način ureja občasno in priložnostno upravljanje zdravstvenih storitev. Z implementacijo direktive se v Sloveniji državljanu članice EU, evropskega gospodarskega prostora in švicarske konfederacije z dovoljenjem za delo v matični državi omogoča, da po opravljenem postopku v Sloveniji pridobi občasno ali začasno delo tudi pri nas. Pri obravnavi tega zakona pa bi v Poslanskem klubu LDS ponovno radi opozorili na že velikokrat opaženo prakso Ministrstva za zdravstvo o slabi pripravi zakonskih predlogov. Čeprav je na prvi pogled kazalo, da gre za enostavno urejanje zakonskih določil in pravne ureditve Evropske unije v slovenski pravni red in da gre za več ali manj čisto tehnični zakon, ki na koncu koncev vključuje tudi le devet členov, je njegova obravnava na matičnem delovnem telesu, predvsem pa tudi na podlagi mnenja Zakonodajno-pravne službe pokazala na dokajšnjo nestrokovnost, pomanjkanja poznavanja sistemskega zakona, ki ureja to področje in včasih je bilo možno opaziti tudi znake, če tako lahko rečemo, "šlamparije", saj je bilo sklicevanje besedila enega člena na vsebine v drugih členih prav nenatančno. Tako je bilo potrebno besedilo Predloga sprememb in dopolnitev zakona o zdravstveni dejavnosti dopolniti oziroma popraviti z amandmaji, ki so dobeseden prepis iz direktive, zapisane na način, ki je primeren za zdravstvene delavce. Določeni popravki pa so bili potrebni zaradi neusklajenosti med direktivo in sistemskim zakonom. To je z Zakonom o postopku priznavanja poklicnih kvalifikacij državljanov držav članic Evropske unije, evropskega gospodarskega prostora in Švicarske konfederacije za opravljanje reguliranih poklicev oziroma dejavnosti v Republiki Sloveniji. Nenatančnost tukaj seveda zbuja skrb, tudi na podlagi obravnave sistemskega zakona v odboru za delo, družino in socialne zadeve, kjer smo že takrat predvsem poslanci in poslanke opozicije na predlagatelja naslavljali vrsto vprašanj o nedorečenosti, in tukaj bi ponovno želel opozoriti na dejstvo, da lahko nedorečenost zakonskih besedil na tako pomembnem področju kot je zagotavljanje zdravstvenega varstva, seveda prinese tudi neprijetne učinke na zdravstveno varstvo prebivalk in prebivalcev Republike Slovenije. Ob tem bi želeli tudi opozoriti na dejstvo, da je predlog zakona med zavodi, torej visokošolskimi zavodi na področju zdravstva opredelil medicinsko fakulteto, opredelil Fakulteto za farmacijo in visoke šole za zdravstvo, pri čemer je pozabil na Fakulteto za zdravstvene vede, kar je po eni strani glede na slabo pripravljeno besedilo zakona pokazalo tudi na to, da je mogoče Ministrstvu za zdravje ušlo, da je Državni zbor v letu 2007, torej v marcu leta 2007 z odlokom ustanovil to fakulteto in da je ta fakulteta v Mariboru. Hvala lepa.
Hvala. Gospa Majda Zupan bo predstavila stališče Poslanske skupine Nove Slovenije.
Hvala za besedo, spoštovani gospod predsednik. Predstavniki vlade, spoštovana gospa poslanka, poslanci! V Poslanski skupini Nova Slovenija novelo podpiramo, saj pomeni predvsem uskladitev z direktivo EU, ki ureja priznavanje poklicnih kvalifikacij in posledično enostavnejše opravljanje občasnih zdravstvenih storitev. Glede na to, da se v Sloveniji soočamo s pomanjkanjem zdravstvenih delavcev, bo enostavnejši način registriranja oziroma pridobivanja dovoljenj za opravljanje občasnih zdravstvenih storitev zdravstvenih delavcev iz držav članic EU, evropskega gospodarskega prostora in Švice prijaznejši in dostopnejši, hkrati pa bomo imeli tako v Sloveniji možnost pridobiti tudi strokovnjake iz drugih držav, ki bodo lahko kvalitetno pripomogli k razvoju zdravstvenih storitev v Sloveniji. Seveda pa se postavlja vprašanje in dilema o tem ali je popolna prijava zadostna podlaga za to, da lahko posameznim zdravstvenim delavcem iz drugih držav dopustimo opravljanje občasnih zdravstvenih storitev. Ob tem seveda pomislimo na možnost zlorab in ponarejanje dokumentov oziroma spričeval, pridobljenih v tujini, vendar pa menimo, da se je potrebno zanesti na strokovno obravnavo vloženih prijav na Ministrstvu za zdravje, ki prosilca na podlagi popolne prijave začasno vpiše v register evidentiranih izvajalcev zdravstvenih storitev. Pri tem pa ne gre pozabiti tudi na nujno priložen podatek o zavarovalnem kritju v zvezi s poklicno odgovornostjo in navedbo podatkov, ki se nanašajo na status posameznika v državi članici, iz katere prihaja. Spremembe in dopolnitve zakona so torej potrebne, ne zaradi uskladitve z evropsko direktivo, ampak predstavljajo za Slovenijo tudi možnost novega zaposlovanja strokovnega kadra s področja Evrope. Pri tem pa vsi pričakujemo, da bodo občasni zdravstveni delavci svoje delo opravljali po načelih zdravniške etike in sledili Hipokratovi zaprisegi, ki jo morajo uresničevati prav vsi zdravniki, ne glede na to, v kateri državi so pridobili diplomo zdravniškega poklica. Podpiramo tudi spremembo, ki daje možnost pridobitve naslova, klinika, klinični institut ali klinični oddelek, tudi posameznim oddelkom visokošolskih zavodov, ki izvajajo zdravstvene storitve. Kot rečeno, v Poslanski skupini Nova Slovenija bomo glasovali za novelo. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Josip Bajc bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Prosim.
Gospod predsednik, hvala lepa. Spoštovani gospod državni sekretar, tokrat s sodelavkama, kolegi in kolegice! V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o zdravstveni dejavnosti podpiramo. Menimo namreč, da je potrebno določena vprašanja ustrezno dopolniti in ne samo zaradi uskladitve z direktivo Evropske unije, temveč tudi zaradi čisto preprostega dejstva, saj po mnenju poslanske skupine Slovenske ljudske stranke izboljšujemo stanje v zdravstvu na nekaterih področjih, ki ste jih kolegi in kolegice, ko ste predstavljali stališča, že omenjali. Govorimo predvsem o strokovnem zdravstvenem osebju, ki ga pri nas ni, kot vemo vsi in je pomanjkljivo. Menimo, da bi sprememba Zakona o zdravstveni dejavnosti, kot je predvidena, lahko bistveno pripomogla k ureditvi problematike zaposlovanja v zdravstvu, saj bi bilo v naših bolnišnicah in zdravstvenih ustanovah na voljo več strokovnega osebja, tako medicinskih sredstev, zdravnikov kot tudi drugih zdravstvenih delavcev. S tem bi se tudi za paciente izboljšali osnovni pogoji zdravljenja, saj bi zdravstveni delavci iz drugih držav že na podlagi popolne prijave na Ministrstvu za zdravje lahko začeli opravljati občasne in priložnostne zdravstvene storitve. Izjema od postopka priznanja poklicnih kvalifikacij, so poklici, ki imajo vpliv na zdravje ali pa varnost ljudi, kar je samo po sebi umevno. Zato se tudi s to in takšno rešitvijo v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke strinjamo. Predlog zakona tudi razširja zdravstveno dejavnost na terciarni ravni, saj bo po uveljavitvi sprememb zakona mogoče pridobiti različne nazive tudi posameznim oddelkom visokošolskih zavodov, ki izvajajo te storitve. Menimo, da je ta rešitev ustrezna, saj so ravno visokošolski zavodi tisti, ki opravljajo pomembne raziskovalne dejavnosti in pomembno prispevajo k učinkovitosti zdravstvene dejavnosti. Tako se omogoča opravljanje zdravstvenih storitev na vseh ravneh zdravstvene dejavnosti. Nekatere ostale rešitve, ki jih prinaša zakon so bolj tehnične narave. Na primer: uskladitev predloga zakona z Zakonom o prekrških. Kot sem že rekel, se poslanci Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke strinjamo z omenjenim predlogom zakona, saj po našem mnenju zagotavlja enostavnejše in bolj ekonomične postopke ter preglednost glede prijave zdravstvene dejavnosti ter s tem tudi nedvoumno koristijo našemu delovnemu trgu na področju zdravstva, ki se že dolgo časa spopada s pomanjkanjem ustrezne delovne sile na marsikaterem področju. V končni fazi so pacienti tisti, ki to pomanjkanje najbolj občutijo. Menimo, da je s predlaganimi amandmaji predlog zakona še izboljšan in da bodo pripomogli k ustreznejši in boljši rešitvi določene problematike, s katero se srečuje naše zdravstvo. Kot rečeno, poslanci Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke, bomo predlog zakona podprli. Hvala.
Hvala. Mag. Vasja Klavora bo predstavil stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev. Prosim.
Spoštovani gospod predsednik. Spoštovani državni sekretar. Poslanke in poslanci. Podpiramo novelo zakona o zdravstveni dejavnosti v njeni celotni vsebinski tematiki. Predvsem pa se bom omejil na dvoje in sicer na dvoje novosti, o katerih bi rekel par besed. Prva je sprememba, ki se nanaša na širitev opravljanja določenih zdravstvenih storitev, tudi na terciarno raven, in sicer, kar pomeni, da mi imamo možnost podeljevanja statusnih nazivov: klinika, klinični inštitut, klinični oddelki tudi nekaterim visokošolskim zavodom oziroma inštitutom na področju zdravstva in farmacije. Predlagana ureditev gre v smer koristi in večjih možnosti napredka medicine in farmacije, razreševanja problematike zaposlovanja o zdravstvu in tudi lahko razbremeni preobsežno delo na nekaterih področjih v teh inštitutih oziroma inštitucijah. Torej, to podpiramo. Drugo je pa tisto, o čemer sem do sedaj pravzaprav poslušal in bi vam rad povedal na začetku popolnoma en praktični primer, da bi bolje razumeli. Prvič ne vem, če ste dobro videli, da piše, da gre za "občasno in priložnostno opravljanje zdravstvenih storitev, zdravstvenih delavcev iz držav Evropske unije, Švice in evropskega gospodarskega prostora". Z gospodom sekretarjem sva delala na istem oddelku in 200 metrov stran, čez mejo je italijanska bolnišnica. Če bi hotela iti tja in karkoli opraviti, če bi nas povabili, smo rekli z veseljem in to večkrat tudi storili. Toda, vedno je bilo pri nas vprašanje, kakšne so pa zdaj pravne norme, kaj če se recimo nekaj zgodi, kakšna je naša profesionalna, materialna in kazenska odgovornost v primeru posega na tujem državljanu, na oni strani meje? Jaz mislim, da v zvezi s to novelo oziroma tudi s padcem meje oziroma s skupnim evropskim prostorom, ko tega ni, in ko sedaj s to novelo zakona usklajujemo evropske pravne norme tudi na področju medicine oziroma na področju zdravstva, teh zadev več ne bo. Vendar se bodo lahko uredile na ta način, da tisti, ki bo hotel občasno, tisti zdravstveni delavec, naj bo to zdravnik, naj bo tudi višja medicinska sestra, ki bi hotel občasno ali priložnostno opravljati zdravstvene storitve, v skladu z direktivami EU, bo moral imeti tudi določene poti, če bo prišel v našo državo. Ministrstvo za zdravstvo, pristojna zbornica in seveda vse tiste podatke, ki jih bo moral dati o svojem poklicu in o svojem dosedanjem delu. Če rečemo Ministrstvo za zdravstvo, potem jaz to smatram, da ne bo to samo prijava in morda tudi prijava brez slike ali brez kakršnihkoli podatkov, ampak da bo to prijava, ki bo tudi preverjena in resna. Jaz mislim, da Ministrstvo za zdravje je tako tudi menilo. Drugo kar je, je vprašanje zbornice. Tudi zbornica ima svoje obveze, svoje dolžnosti in mora tudi preveriti, kako je s tem, recimo, ko je bilo veliko govora o medicinskih sestrah. In tretje, konec koncev v urejeni zdravstveni službi obstoja tudi določena hierarhija. Težko bi bilo reči, da dobim zdravnika na svoj oddelek ali medicinsko sestro in da je drugi dan ali tretji dan ne odkrijem, da ni medicinska sestra in da svojega dela ne odpravlja. Vprašanje jezika me morda malo moti. To velja samo za EU, res je, tudi v drugih državah, če gre naša medicinska sestra, recimo, v Francijo ali v Nemčijo, to ne velja v skladu z normami, ki smo jih tudi mi sprejeli. Rekel bi takole, če ima nekdo voljo, se hitro nauči in brez znanja jezika medicinska sestra ne bo mogla opravljati svojega poklica. Poznam zdravnico iz tujine, ki je prišla ravno tako v našo bolnišnico, bila je diplomirana zdravnica, končana medicinska fakulteta, se je zaradi jezika zaposlila v ekipi za sprejem bolnika, kopala paciente, se naučila v nekaj mesecih slovenski jezik in nadaljevala specializacijo. Hvala.
Hvala. Gospod Bogdan Barovič bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke.
Hvala, gospod predsednik. Kolegice in kolegi! Veliko resnic je bilo izrečenih o Predlogu zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o zdravstveni dejavnosti, še največ resničnih je povedal moj spoštovani kolega gospod Klavora. Kako lahko zdravnik, naj si bo iz EU ali pa naj si bo iz držav, ki niso v EU razume bolečine, trpljenje, težave nekega bolnika? Meni je sicer to nerazumljivo, ampak to je osnovni pogoj. Drugo bistveno vprašanje, ki se nam zastavlja v Slovenski nacionalni stranki je, ali je res takšna razlika med zdravnikom iz Slovaške, Češke, Madžarske ali pa zdravstvenimi delavci, da ne bom govoril o zdravnikih iz Srbije. Vprašanje je komu več zaupaš, kdo te bolje razume. Ljudje, ki bodo prišli iz Beograda morajo narediti nostrifikacijo, ljudje, ki bodo prišli iz držav EU bodo po postopkih, ki so opredeljeni pač postali zdravniki. Težka vprašanja, ki zahtevajo natančne odgovore s strani ministrstev. A po drugi strani smo, konkretno v naši lokalni skupnosti razpisali dve koncesiji za splošno zdravstveno dejavnost, na katero, verjeli ali ne, se ni prijavil noben zdravnik. Rad bi, da bi se prijavili zdravniki, ki delajo v zdravstvenem domu, ki so naredili, končali fakulteto v Ljubljani ali Mariboru, ki so slovenskega rodu in z veseljem bi jim podelili koncesijo, ampak niso zainteresirani. Ljudje pa čakajo od štirih zjutraj naprej v vrstah. In so na vrsti pri zdravniku, pa res bolni, tam okoli 12-ih, 13-ih ali pa 14-ih. To pa je drugi problem. In mi zdravnikov nimamo. Ta zakon, kakršenkoli že, daje možnost in omogoča, da se nekdo iz Evropske unije po hitrejšem, enostavnejšem postopku zaposli. Če bomo rekli, prav pa naj se, ker manjka zdravnikov, bodo nekateri rekli, ja poglejte, kaj počnete, pride s Slovaške, ne zna govoriti slovensko, pa je zdravnik, saj sploh ne posluša, kaj je bolniku ali pa sestra, pustimo, karkoli že. Če bomo rekli, da smo proti temu predlogu zakona, ki omogoča, da se bo javno zdravstvo hitreje odvijalo, da bodo ljudje prišli do zdravnika takrat, ko rabijo pomoč, ne pa, da bodo čakajo tri dni, bo spet vse narobe. Kaj iz tega vsega povedanega in izrečenega lahko potegnemo samo to - da, ne govorim za ta mandat ali pa za prejšnji ali pa predprejšnji, vse delamo na "ad hoc", na pamet, kar tako počez in po dolgem in samo da bo. Jaz se spomnim v prejšnjem mandatu, koliko smo se borili za mariborsko fakulteto. Jaz mislim, da je zdaj že čas, da bi te rezultate te fakultete počasi začeli tudi prištevati in videti, ampak nihče se ne briga, kaj se tam dogaja. Nikogar ne zanima, kako hitro gremo naprej. Zelo težka je odločitev, še posebej, če preberete natančno 24.a člen. In še posebej, če preberete določila o razširjanju zdravstvenih dejavnosti na terciarni ravni ali sploh, kdo med nami ve, iskreno vprašam, kaj to je? Kdo opravlja terciarno dejavnost v zdravstvu v državi Republiki Sloveniji? Tri bolnice: Klinični center, Maribor, pa mislim, da na Golniku. Gre za izobraževalno dejavnost, gre za raziskovalno dejavnost, gre za najtežji in najbolj zahtevni medicinski del in preberimo si 1. člen, 24.a člen. Ni enostavno odločati o tem zakonu. Jaz razumem in Slovenska nacionalna stranka razume željo, hotenje Ministrstva za zdravje za reševanje problematike, ki je zelo pereča v slovenskem prostoru. Ampak, veste, tako enostavno stvari pa pač ne morejo iti. Še enkrat pravim. V dilemi smo. Spoštujemo prizadevanje, da se nekaj spremeni, ampak da se spreminja kar tako, po dolgem in po čez in na pamet, in da ločujemo - mene to najbolj moti - odlične zdravnike, ki prihajajo iz držav izven Evropske unije v primerjavi z zdravniki iz Evropske unije, eni imajo neke prednosti, drugi nimajo. In ne nazadnje se bodo naši obrnili proti nam vsem zaradi tega, ker sami nočejo delati takrat, ko jih prosimo. Tako bomo v Slovenski nacionalni stranki pozorno prisluhnili še kakšnemu tolmačenju s te strani oziroma jaz osebno se bom odločil po lastni vesti, kako, tako kot tudi moja dva kolega v Slovenski nacionalni stranki. Hvala.
Hvala. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona ni bilo vloženih amandmajev, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Odločanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje Državnega zbora opravili danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 19. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 19. TOČKO DNEVNEGA REDA - NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZA RAZPIS POSVETOVALNEGA REFERENDUMA O VSTOPU REPUBLIKE HRVAŠKE V EVROPSKO UNIJO. Predlog za razpis posvetovalnega referenduma je Državnemu zboru predložil poslanec Zmago Jelinčič Plemeniti. Besedo dajem predlagatelju za dopolnilno obrazložitev predloga. Prosim.
Hala lepa, gospod predsednik. Pred nami je Predlog za razpis posvetovalnega referenduma o vstopu Republike Hrvaške v Evropsko unijo. Dejstvo je, da je to edini instrument, ki se ga sosednja Hrvaška boji. Žal ima Hrvaška podpornike tudi na naši strani. Namesto da bi naši državljani skrbeli za svojo državo, za integriteto Republike Slovenije, za njeno suverenost, nedotakljivost in pa za njene koristi, je veliki večini politike in pa poslancev v Državnem zboru več do tega, da se pokažemo lepi napram Hrvatom in ponižni napram Evropski uniji. Financial Times je 21. februarja letos objavil velik članek, ko je gospa Angela Merkl, šefica ene od najmočnejših oziroma najmočnejše države Evropske unije izjavila, da bo zahtevala prepoved vstopa v schengensko območje majhni državici Liechtenstein zaradi tega, ker Liechtenstein ni hotel dati podatkov o bančnih računih v svoji državi. Nemčija je postavila ultimat Liechtensteinu samo zaradi tega. Slovenija si ne upa postaviti ultimata Hrvaški, pa ne ultimata, Slovenija se ne upa povprašati svojih državljanov o tem, ali so za vstop Hrvaške v Evropsko unijo, pa nas Hrvatje dan za dnem pravzaprav vsak dan tolčejo po glavi - rušijo nam vikende, zaplenili so nam celo vrsto raznih domov slovenskih podjetij, zaplenili in ukradli so nam pivovarno, dolgov, ki so grozljivo visoki, nam nočejo poplačati, odpadkov iz atomske centrale nočejo prevzeti, niti na kraj pameti jim ne pride, jemljejo samo elektriko in zahtevajo polovico atomske centrale, da bi vlagali v kakšen fond za razgradnjo atomske centrale, jim niti na kraj pameti ne pride. Dokumenti, ki so podpisani tako z njihove kot z naše strani, pri njih ne veljajo nič. Veljajo tisto uro, ko so bili podpisani, naslednji dan že ne veljajo nič, kajti naslednji politik reče: "Tega nisem jaz podpisal in me ne briga, dogovori pa še toliko manj." S Hrvaško se ne da dogovarjati in, žal, spoštovani kolegi in kolegice tukaj notri, ne poznate zgodovine. Ne poznate, da je glavni greh tega, da je Hrvaška taka pravzaprav to, da ni prišlo do denacifikacije te države. Po drugi svetovni vojni, ker je bila Hrvaška veren "supporter2 in zaveznik nacistične Nemčije, da je svoje klavce pošiljala širom po Evropi, da so opravljali zločinska dejanja, je bila po drugi vojni nagrajena tudi s tem, da se nihče ni vtaknil v njihove notranje zadeve in poskušal razčistiti te stvari. Danes Evropa zaradi lastnega interesa noče ničesar narediti. V glavnem podpirata Hrvaško Nemčija in Avstrija, s katero so bili skupaj zavezniki že v času druge svetovne vojne. In še iz tistih časov velja tisto nemško reklo: "Drang nach Adria.", ki ga nameravajo uresničiti sedaj, ko bi radi Hrvaško čim prej, "a la carte", spravili v Evropsko unijo. Slovenija ima enkratno priliko, da vpraša državljane, kaj mislijo o tem, ne politike. Politikov nas je malo, ki smo dovolj korajžni, da rečemo, da Hrvaška ni vredna vstopa v Evropsko unijo in da ni zrela, da vstopi in da njen razvoj ni na popolnoma nič višjem nivoju kot razvoj v Srbiji, v Bosni in Hercegovini, Makedoniji, Črni gori ali Albaniji. Zato tudi vprašanje, ki smo ga postavili - pričakujemo, da bo sprejeto, vendar pa dvomim, žal, ampak sedaj je na nas zgodovinska prilika. Verjetno jo bomo zamudili.
Hvala. Predlog za razpis posvetovalnega referenduma je obravnaval Odbor za zunanjo politiko kot matično delovno telo. Besedo dajem predsedniku gospodu Jožefu Jerovšku za predstavitev poročila odbora.
Hvala lepa. Spoštovani! Odbor za zunanjo politiko je na svoji 34. seji 21. februarja na podlagi 184. člena Poslovnika Državnega zbora obravnaval Predlog za razpis posvetovalnega referenduma o vstopu Republike Hrvaške v Evropsko unijo, ki ga je v obravnavo predložila Poslanska skupina Slovenske nacionalne stranke. Predstavnik predlagatelja Zmago Jelinčič Plemeniti je obrazložil, da Republika Hrvaška s svojimi enostranskimi političnimi potezami, agresivno politiko do Slovenije in poseganjem v suverenost Slovenije dokazuje, da ne spoštuje in ne namerava spoštovati načel mednarodnega delovanja. Slovenija bi morala vztrajati, da Hrvaška pred njenim pristopom v EU razreši vsa odprta vprašanja s Slovenijo. Poslanska skupina Slovenske nacionalne stranke zagovarja stališče, da naj Hrvaška stopi k Evropski uniji skupaj z ostalimi državami Zahodnega Balkana, torej skupaj s Srbijo, Bosno in Hercegovino, Črno Goro, Makedonijo in Albanijo, da bodo le-te pripravljene na sprejem evropskega pravnega reda. Poslanska skupina SNS iz navedenih razlogov v skladu s 26. členom Zakona o referendumu in ljudski iniciativi predlaga razpis posvetovalnega referenduma, na podlagi katerega bi lahko tudi slovenske državljanke in državljani lahko izrekli strinjanje oziroma nestrinjanje s pristopom Republike Hrvaške k Evropski uniji. Mnenje Zakonodajno-pravne službe, ki je proučila navedeni predlog na podlagi 184. člena Poslovnika Državnega zbora, je predstavil mag. Samo Kutoš. Rekel je, da bi bilo potrebno besedno zvezo "vstop Hrvaške v Evropsko unijo" nadomestiti za besedno zvezo "pristop k Evropski uniji", kar je ustaljena terminologija pri posvetovalnem referendumu, se mora vprašanje nanašati na Državni zbor in ne na Republiko Slovenijo kot takšno. Referendumsko vprašanje bi moralo zato spraševati po tem, ali naj Državni zbor Vladi naloži, da v okviru svoje zunanje politike oziroma politike delovanja znotraj Evropske unije pristop Hrvaške pogojuje z določenimi jasno navedenimi okoliščinami. Predstavnik Zakonodajno-pravne službe je tudi poudaril, da uporaba besede "samostojno" v predlaganem na referendumskem vprašanju ni dovolj določna, zaradi česar bi bilo potrebno vprašanje dopolniti. Mnenje Vlade Republike Slovenije o Predlogu za razpis posvetovalnega referenduma je predstavil Andrej Šter, državni sekretar. Dejal je, da je Republika Hrvaška trenutno v fazi pogajanj z Evropsko unijo za prevzem in uveljavitev pravnega reda Evropske unije. Do zdaj je Hrvaška začasno zaprla dve od petintridesetih pogajalskih poglavij. Hrvaška še ne izpolnjuje formalnih pogojev za članstvo v Evropski uniji in je zato vprašanje o njenem samostojnem pristopu k Evropski uniji preuranjeno. Državni sekretar je povedal, da se bo to vprašanje pojavilo takrat, ko bo Hrvaška pogoje za članstvo izpolnila in bo na vrsti obdobje usklajevanje in podpisa vstopne pogodbe. Dodal je, da si Vlada Republike Slovenije prizadeva vsa odprta vprašanja s Hrvaško reševati z dialogom v skladu, kot rečeno, dobrih sosedskih odnosov in sodelovanja. Perspektiva članstva Evropski uniji za Republiko Hrvaško pa predstavlja pozitivno spodbudo za reševanje odprtih vprašanj s sosednjimi državami. V razpravi, ki je sledila, so poslanci predstavili svoja stališča, Zmago Jelinčič Plemeniti je izrazil svoje nestrinjanje z mnenjem Zakonodajno-pravne službe, poslanec Aurelio Juri iz Socialni demokratov je predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov, ki ne podpira predloga posvetovalnega referenduma, saj je v nasprotju z interesi Slovenije in v nasprotju z evropsko prakso. Predsednik Odbora za zunanjo politiko, Jožef Jerovšek je predstavil stališče Slovenske demokratske stranke, ki se pridružuje mnenju Vlade in mnenju Zakonodajne-pravne službe, in ob tem poudaril, da bo proces približevanja Hrvaške k Evropski uniji še dolgotrajen in da bi zadevni referendum v tem trenutku prej kot ne Sloveniji vzel pomemben vzvod pri reševanju odprtih vprašanj med Slovenijo in Hrvaško. Odbor za zunanjo politiko meni, da predlog - moram reči, da smo glasovali o mnenju, ki se je glasilo: Odbor za zunanjo politiko meni, da Predlog za razpis posvetovalnega referenduma ni primeren. Za predlagano mnenje je glasovala večina članov odbora, proti eden. Torej takšno mnenje posredujemo temu zboru. Hvala.
Gospod Jožef Jerovšek, se opravičujem, ampak obenem vas tudi vabim, da kar ostanete pred govornico in predstavite stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Hvala lepa še enkrat. Spoštovani gospod predsednik, opravičilo niti ni bilo potrebno. Če je majhen lapsus pri imenu, ni problem. Spoštovane kolegice in kolegi. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke predloga Slovenske nacionalne stranke za razpis posvetovalnega referenduma o vstopu Republike Hrvaške v Evropsko unijo ne bomo podprli. Referendum s tako oblikovanim vprašanjem, kot ga je predlagala Slovenska nacionalna stranka, po našem mnenju v tem trenutku ne samo da ni primeren in ni potreben, ampak bi kot tak lahko imel tudi resne škodljive posledice, ker bi rušil verodostojnost Republike Slovenije. Slovenija se strinja s širitvijo na države nekdanje Jugoslavije, kar je v strateškem interesu Slovenije, seveda ob upoštevanju kriterijev za vstop in ob nadzoru spoštovanja teh kriterijev. Strinjamo se z mnenjem Zakonodajno-pravne službe, da referendumsko vprašanje, kot je zastavljeno, ni jasno in primerno oblikovano, saj ne ustreza zahtevi po natančni določitvi vsebine vprašanja, ki bi volivcem omogočila jasno izražanje njihove svobodne volje, temveč gre za sugestibilno postavljeno vprašanje s hipotetičnimi podtoni, kar je s procesnega in poslovniškega vidika nesprejemljivo. Hrvaška še ne izpolnjuje formalnih pogojev za članstvo v EU in je zato vprašanje o njenem samostojnem pristopu k EU preuranjeno. To vprašanje se bo pojavilo takrat, ko bo Hrvaška pogoje za članstvo izpolnila in bo na vrsti obdobje usklajevanja in podpisa vstopne pogodbe. Proces približevanja Republike Hrvaške bo nedvomno še dolgotrajen in če bo Hrvaška zaigrala prednost, ki jo ima v tem trenutku pred drugimi državami, bo to njena odgovornost. Dogajanje se z zaščitno ekološko ribolovno cono odlašanjem sprejetja odločitve, da ta cona ne velja za države Evropske unije, kot se je Republika Hrvaška nekoč že zavezala, kažejo, da v zadnjem obdobju Republika Hrvaška ne kaže velikega interesa za hitro napredovanje pri pogajanjih z Evropsko unijo. Moram reči, da je najboljšo formulacijo v zvezi z ekološko ribolovno cono, ki je problem pri napredovanju Republike Hrvaške, izrekel italijanski veleposlanik, ki je dejal: "Začetna točka za pogovore o ekološki ribolovni coni je njen suspenz." S predlogom za razpis posvetovalnega referenduma, kot je danes pred nami, bi Hrvaški praktično odvzeli možnost, da popravi svoje ravnanje v odnosu do Evropske unije in tudi do Republike Slovenije. Kljub vsemu lahko v zadnjem času opažamo, da se tudi na visokih mestih znotraj hrvaške politike vse bolj zavedajo, da ima Evropska unija določena načela, vrednote, standarde, ki jih je potrebno spoštovati. Slovenija si prizadeva vsa odprta dvostranska vprašanja s Hrvaško reševati z dialogom, pri čemer je potrebno povedati, da vprašanje ekološke ribolovne cone ni dvostransko vprašanje, ampak je to vprašanje na relaciji Evropska unija - Republika Hrvaška. Perspektiva članstva v Evropski uniji za Republiko Hrvaško pa naj predstavlja pozitivno spodbudo za reševanje odprtih vprašanj s sosednjo državo. Zato, kot sem že povedal, predloga za razpis referenduma naša poslanska skupina ne bo podprla. Hvala lepa.
Hvala. Gospa Darja Lavtižar Bebler bo predstavila stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani kolegice in kolegi. V Poslanski skupini Socialnih demokratov nasprotujemo predlogu Slovenske nacionalne stranke za razpis posvetovalnega referenduma o vstopu Republike Hrvaške v Evropsko unijo. Ob tem sicer tudi soglašamo z mnenjem Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora, ki je predlog Slovenske nacionalne stranke preučila, zlasti z vidika njegove skladnosti z Ustavo in Zakonom o referendumu in ljudski iniciativi, in je utemeljeno odklonilno. V Poslanski skupini Socialnih demokratov smo prepričani, da bi bil takšen referendum tudi sicer nesprejemljiv in neprimeren, tudi z vidika širših interesov Republike Slovenije. Zagotovo pa je predlog močno preuranjen in populistične ter namenjen nekim drugim ciljem. Skoraj zagotovo Hrvaška še več let ne bo postala polnopravna članica Evropske unije. Doslej je uspela začasno zapreti zgolj dve pogajalski poglavji od 35-ih. Zaenkrat ima zgolj status kandidatke, torej enak status kot Turčija, denimo. Status kandidatke tudi ne pomeni že samo po sebi, da bo država sprejeta v članstvo v doglednem času ali da bo sploh postala članica. Norveška je na primer že imela status kandidatke, pa ni vstopila v Evropsko unijo, ker so to njeni državljani zavrnili na referendumu. Doslej tudi v nobeni državi članici ni bilo referenduma, ki bi se nanašal na soglasje te države k pristopu v Evropsko unijo neke tretje države kandidatke. S takšnim referendumom bi se utegnili odnosi med Slovenijo in Hrvaško poslabšati in še odložiti rešitev drugih spornih vprašanj, za katerih rešitev pa je Slovenija močno zainteresirana. V našem interesu je, da Hrvaška izpolni številne zahtevne pogoje glede prevzema in uveljavitve pravnega reda Evropske unije. Naj samo omenim reforme javne uprave, pravosodja, notranjih zadev in policije, ki so bistvenega pomena za vzpostavitev in učinkovitost pravne države. Vidno nagajanje in oviranje Hrvaške, da se približa standardom Evropske unije, ni v našem interesu in bo zastrupljajo odnose s sosednjo državo, okrepilo protislovensko vzdušje in propagando na Hrvaškem in bo za dalj časa odložilo ureditev vseh preostalih še neurejenih zadev, ki se nanašajo na pravno nasledstvo po bivši SFRJ. Naj samo omenim meddržavno mejo na morju in na kopnem, nadaljnjo usodo nuklearke in podobno. Takšno nagajanje pa bi škodilo tudi interesom slovenskega gospodarstva, pa tudi interesom številnih slovenskih lastnikov nepremičnin na Hrvaškem. Zagotovo bi tak referendum pomenil pomemben precedens in slab zgled tudi drugim. Slovenijo pa bi postavil na laž glede na njena predhodna zavzemanja za nadaljevanje procesa širitve Evropske unije in zavzemanje za postopno prestavljanje zunanjih meja oziroma tako imenovane schengenske meje proti jugovzhodu Evrope. Zato je predlog Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke za referendum za Poslansko skupino Socialnih demokratov nesprejemljiv, tako z vidika našega pravnega reda kot tudi z vidika širših interesov Republike Slovenije kot polnopravne članice Evropske unije. Hvala.
Hvala. Gospod Jožef Školč bo predstavil stališče Poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi! Pot Hrvaške v Evropsko unijo zagotovo ne pelje preko referenduma, ampak preko pristopnih pogajanj, ki jih mora Hrvaška z Evropsko unijo še opraviti. S tega vidika je potrebno povedati, da ima v tem trenutku, če imam pred seboj pravo evidenco, zaprtih začasno dve poglavji, 16 je odprtih od 35-ih in s tega vidika je ta pot do eventualne odločitve za vstop Hrvaške v Unijo še sorazmerno dolga in negotova, zagotovo pa gre čez čas mandata tega državnega zbora. Že s tega vidika se mi zdi nekorektno, da tu delamo vtis, kot da mora ta državni zbor že v tem trenutku o teh stvareh odločiti, kajti to vprašanje bo realno na dnevnem redu bistveno kasneje. Če pustimo tukaj vnemar, da ni bilo nikoli sporno, da je v interesu Slovenije širitev Evropske unije tudi na Hrvaško in na druge države, da rečem tudi našim ljudem bolj razumljivo, države bivše Jugoslavije, se mi zdi na nek način neprimerno žugati s prstom, češ, na tej poti v Unijo vas čaka referendum, s tem referendumom pa se povezujejo praktično tista vprašanja, ki bi jih morala slovenska država večinoma rešiti v bilateralnih sporazumih s Hrvaško in praktično jih ni mogoče in ni spodobno povezovati s temi pristopnimi pogajanji. Mi smo danes tukaj slišali, da je predlog SNS namenjen preverjanju korajže med slovenskimi politiki. To je, bom rekel, skrajno nenavadna trditev. Kaj ima, bom rekel, tukaj korajža opraviti z odločitvami, ki se tičejo racionalne presoje o tem, v kakšni skupnosti držav želimo živeti. Predvidevam in sklepam, da je pravzaprav za vse tukaj povsem normalno, da se odločajo po svoji vesti in ne v nikakršnem strahu pred komerkoli. S tega vidika je to vprašanje korajže nekaj, kar govori o tem, da se pravzaprav noče govoriti o tem, da gre tukaj bolj za test razumevanja mehanizma pogajanj. In ta test predpostavlja, da je potrebno vedeti, da ta mehanizem pristopnih pogajanjih zahteva izpolnjevanje kriterijev, najrazličnejših, in šele na koncu postopek sprejema. Zato me mika, da bi pravzaprav kolegom iz Nacionalne stranke rekel, da bi se opredelil tudi do njihove naslednje pobude za referendum, ki jo lahko pričakujemo v kratkem glede tega, kjer bomo slišali dve, tri spremenjene besede. Do teh preuranjenih referendumov se je po moje potrebno odločiti odklonilno, kajti tudi referendum mora na koncu biti kljub vsemu orodje, o katerem velja tehtno premisliti. Govoriti v tem trenutku, da nikoli ni primeren, se mi zdi neumestno,izkoristiti ga v tem trenutku pa, bom rekel, ne pametno.
Hvala. Mag. Janez Drobnič bo predstavil stališče Poslanske skupine Nove Slovenije.
Lepo pozdravljeni! Spoštovane kolegice in kolegi! Predlagatelj navaja, da Republika Hrvaška z enostranskimi političnimi potezami, agresivno politiko do naše države in poseganjem v našo suverenost nenehno dokazuje, da ne spoštuje načel mednarodnega delovanja. S tem se je mogoče strinjati. Ravno tako se lahko strinjamo, da bi Slovenija morala vztrajati, da nečlanica Republika Hrvaška pred njenim polnopravnim članstvom razreši odprta vprašanja z Republiko Slovenijo oziroma z našo državo. Slovenska država pa bi morala vztrajati pri izpolnjevanju pogojev, ki nikakor ne smejo biti v škodo naše države. In kaj bo k temu reševanju, kot navajam, prispeval posvetovalni referendum? Nič. Pravzaprav bo samo oslabil pogajalske pozicije naše države. Poglejmo dva možna izida referenduma, kaj bosta pomenila za naše pogajalce. Če državljani Republike Slovenije zavrnejo predlog, da Republika Slovenija da soglasje k samostojnemu vstopu Republike Hrvaške v EU, potem država Slovenija in torej Vlada ne bo mogla v nobenem primeru dati soglasja k vstopu v EU, prvi pristojni pravzaprav Državni zbor, tudi če bi Hrvaška izpolnila vse pogoje in še kakšnega več za vključitev v Unijo. S tem bi si Slovenija nakopala veliko težav, zvezane roke in neresnost v mednarodnih krogih. Referendumske odločitve pa bi se morali predstavniki države in tisti, ko odločajo o tem, držati v absolutnem smislu brez možnosti alternative. Če pa se državljani odločijo, da Republika Slovenija da soglasje k samostojnemu vstopu Hrvaške v Evropsko unijo, pa bodo imeli pogajalci spet zvezane roke, ker bodo morali dati soglasje ob vstopu, ne glede na to, kaj bo Hrvaška naredila, kako bo izpolnjevala pogoje in še marsikaj drugega. Kot vidite, kakršnakoli referendumska odločitev slabi pogajalske pozicije naše države, zato je referendum nepotreben in ni koristen za našo državo. Ne nazadnje pa obstaja utemeljena domneva, da Hrvaški pravzaprav sploh ni do vključitve v Evropsko unijo. In zakaj bi podpirali predloge, ki slabijo pogajalske pozicije Slovenije? Državljani Republike Slovenije predvsem pričakujejo od pogajalcev, od politikov trdno in odločno besedo, ne pa servilnosti in ne, da prelagamo tiste odločitve, ki jih mora politika opraviti, na državljane. Zato Poslanska skupina Nove Slovenije ne bo podprla Predloga za razpis posvetovalnega referenduma o vključitvi Hrvaške v Evropsko unijo.
Hvala. Gospod Marjan Drofenik bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke.
Predsednik. Spoštovane poslanke, poslanci. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke podpiramo vstop Republike Hrvaške v Evropsko unijo in ne nasprotujemo njeni individualni obravnavi, hkrati pa poudarjamo, da mora Hrvaška pred tem rešiti vsa odprta vprašanja s sosedami, tudi s Slovenijo. Strinjamo se, da morajo biti stališča naše države čvrsta in morajo temeljiti na dejstvih, hkrati pa poudarjamo, da je potrebno vložiti vso energijo v to, da spore rešimo dogovorno in po diplomatskih poti, to je prav gotovo v interesu obeh strani. V Slovenski ljudski strani ne nasprotujemo individualni obravnavi Republike Hrvaške pri vstopu v Evropsko unijo, a pri tem poudarjamo, da pod pogojem, da rešimo odprta vprašanja. V stališču Vlade Republike Slovenije do predlaganega posvetovalnega referenduma ob vstopu Republike Hrvaške v Evropsko unijo lahko preberemo, da je Hrvaška od oktobra 2005, ko je začela s pogajanji za vstop v Evropsko unijo, do sedaj odprla 16 pogajalskih poglavij od skupaj 35-ih, dve pa sta začasno zaprti. Da bi lahko vstopila v EU, mora tako zapreti še preostala poglavja. Ker torej Hrvaška še ne izpolnjuje pogojev za vstop v Evropsko unijo in je še vedno v fazi pogajanj, menimo, da je referendum na to tematiko prezgodnja poteza; poteza, ki bi oslabila naše medsosedske odnose. Prav tako se strinjamo z ugotovitvami Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora, ki pravi, da je izvajanje zunanje politike Slovenije in delovanje v EU primarno v pristojnosti Vlade. Posvetovalni referendum se zato ne more neposredno nanašati na delovanje in odločanje Republike Slovenije v zunanjih zadevah ali okviru EU. Nanaša se lahko le na odločitev, ki jo sprejme Državni zbor. Prav tako se nam ne zdi primerno, da bi Hrvaška vstopila v Evropsko unijo skupaj z ostalimi državami Zahodnega Balkana. Kljub sporom moramo ohraniti trezno glavo in priznati, da so med temi državami velike razlike in da bi bilo namerno zaustavljanje Hrvaške pri vstopu v Evropsko unijo slabo tudi za nas. Poudarjamo, da si želimo mirnih in razčiščenih odnosov s svojimi sosedi. Predhodni referendum takšne vrste se nam zdi preuranjen in prilivanje olja na ogenj. Hrvaška je v fazi pogajanj in še ne izpolnjuje pogojev za vstop v Evropsko unijo. Spomnimo se, da mora pred vstopom vsaka bodoča država članica zapreti vsa pogajalska poglavja. Zato po našem mnenju referendum ni prava rešitev in bi le podžigal občutljive odnose, ki jih ne gre zanikati. Vendarle pa moramo pustiti Vladi in Evropski uniji, da na miren in diplomatski način izvaja pristopna pogajanja z Republiko Hrvaško. Smo del Evropske unije in vemo, da so bila tudi naša pogajanja za vstop težak in dolgotrajen proces in smo morali marsikdaj tudi sprejemati kompromise. Želimo si, da se hrvaška pogajanja za vstop v EU končajo čim hitreje, saj se bo s tem premaknilo tudi reševanje naših nerešenih problemov z Republiko Hrvaško. Poslanci Poslanske skupine Slovenske Ljudske stranke smo mnenja, da posvetovalni referendum o vstopu Hrvaške v EU ni primeren in pomeni preuranjeno in ne dovolj premišljeno potezo. S tem bi le še bolj skalili naše sosedske odnose in povzročili nepotrebna trenja med obema državama. Zato smo se odločili, da tega predloga ne bomo podprli. Podpirali bomo Vlado v prizadevanjih za rešitev spornih problemov med obema državama, seveda ob upoštevanju slovenskih nacionalnih interesov, in še enkrat poudarjamo, da je škoda, da nismo tu v parlamentu sprejeli resolucije o reševanju odprtih vprašanj z Republiko Hrvaško, ki bi bila dobra osnova za enakopravna pogajanja. Hvala lepa.
Hvala. Gospa Majda Širca bo predstavila stališče Poslanske skupine Zares. Prosim.
Spoštovani. Težko je pravzaprav racionalno govoriti o tako iracionalnem predlogu ali provokativnem predlogu. Predlog je sam sebi namen oziroma Slovenski nacionalni stranki v namen. Ampak ne moremo ostati brez besed, kajti v Zares menimo, da se je treba globoko distancirati od sporočila, ki ga ta predlog Slovenske nacionalne stranke prinaša. Prinaša predlog pa nedopustno reagiranje Slovenije v tem, da naj bi se poslužili posvetovalnega referenduma o tem, kaj naj naši sosedi se pripisuje in kaj naj se zgodi ali ne. Sporočilo, ki ga prinašate, je to, da Hrvaška, kot smo slišali, ni zrela, da vstopi v Evropsko unijo, da nima v Evropski uniji kaj iskati, da nima kaj iskati med razvitimi in da ni pravzaprav, spodobna soseda. To je vaše sporočilo: zato ker ni spodobna soseda, ker ni razvita in tako naprej in moramo to mi Slovenci preprečiti mimo pravil in mimo postopkov in mimo pogojev, ki veljajo za vstop v evropsko združbo kateri koli državi. Kot pravim, gre za provokativen, da ne rečem, nesramen predlog, ki seveda nima nič plemenitega v sebi in ga mi seveda ne bomo podprli. Lahko vzbuja nestrpnost, lahko vzbuja napetost, lahko vzbuja nelagodje in konec koncev lahko vzbuja sovraštvo, ki ga ne potrebujemo, ne rabimo in ne želimo. Bi gospod Jelinčič spotikali tudi vašega soseda, če vam ne bi bil prav oziroma samo zaradi tega, ker je vaš sosed in mu pri njemu nekaj ni všeč vam? Skratka, že danes se je slišalo v dosedanji razpravi, da taka diskusija lahko odpre vprašanja o servilnosti, o trdih besedah, o neplemenitih medsosedskih odnosih in zadnje, kar je, je to, da si Slovenija lahko privošči. Če ne drugega, gospod Jelinčič, v imenu tistega, ki smo ga danes pokopali, ki nikoli ni uporabljal take terminologije in ki konec koncev ste mu tudi vi priznali plemenitost tega početja. Hvala.
Hvala. Gospod Franc Žnidaršič bo predstavil stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev. Prosim.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovane kolegice in kolegi! Naša poslanska skupina posvetovalnega referenduma za priključitev Hrvaške k Evropski uniji ne bo podprla. Razlogi so naslednji. Glede na to, kako se naša soseda do evropskih norm obnaša, menimo, da je njen pristop vprašanje, ki bo ne glede na stališča Republike Slovenije rešeno v neki srednje oddaljeni prihodnosti. Pristopna pogajanja gredo počasi, morda celo namenoma, kajti posamezna dejanja naše sosede silijo v razmišljanje, da si ta država vsaj hitro ne želi v Evropsko unijo. Prezgodnja odločitev o eventualnem referendumu na to temo pa bi na drugi strani lahko povzročila za Republiko Slovenijo resne dodatne težave v odnosu do sosede, kar ni dobro. Vključitev Republike Hrvaške v EU bi na drugi strani odpravila nerešena vprašanja meje, ki je ne bo več, hkrati pa zavezala sosednjo državo k spoštovanju evropskih norm in primernega obnašanja. Ne nazadnje predlogu nasprotuje Odbor za zunanjo politiko, zavračajo ga vse poslanske skupine, razen predlagateljske, in končno, kot zelo zanesljiva koalicijska stranka ob tem, da nobena koalicijska stranka ne podpira tega referenduma, ga tudi naša ne bo. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Zmago Jelinčič Plemeniti bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. V Slovenski nacionalni stranki bomo zagotovo podprli ta referendum, kar je logično. Moti pa nas takšna velika nonšalanca ostalih poslanskih skupin do tega, da nam Hrvatje kradejo morje. Dejstvo je, da Hrvaška nikoli ni imela celotnega Jadranskega morja, ampak ga je enostavno uzurpirala in okupirala po naši osamosvojitveni vojni. Goljufiva in lažniva Evropa, ki je obljubljala mednarodno mirovno konferenco o nekdanji Jugoslaviji, tega ni izpolnila. Evropa laže, Evropska unija laže sebi v prid. To je pokazala tudi s priznanjem Kosova. Dejstvo je, da jih interesira samo lastna korist, lasten zaslužek in čisto nič drugega. Zato me pravzaprav po eni strani šokirajo izjave nekaterih kolegic, ko se govori o globoki distanciranosti od sporočil in podobnih zadev. To me spominja na tisti čas v času naše osamosvojitvene vojne, ko so nekateri iz iste stranke podpisovali neko belo listino, s katero naj bi metali tankom Jugoslovanske ljudske armade rožice, in so šivali bele cunje skupaj, tako da bi bile čim večje, da bi mahali in da jih potem tisti vojaki ne bi posili prvi hip ali pa morda celo posili prvi hip. Seveda pa me veseli nekaj. V mnenju Vlade je sekretar, gospod Šter, rekel, da vprašanje, kot ga predlaga predlog za razpis referenduma po našem mnenju, v tem trenutku, da je preuranjeno. Zelo dobro. To se pravi, ni napačno vprašanje referenduma, ampak je mogoče "timing" malo zgrešen. Ravno tako mi je všeč mnenje Socialdemokratske stranke, ki je to mnenje ponovilo. To se pravi, ta trenutek morda referendum ni pravi, da bi ga izpostavili, zagotovo pa bo pravi kasneje. Bistvo je, da moramo te zadeve čistiti, odpirati in videti, kakšne so. Skrivanje za nekakšne bivše sisteme bratstva in enotnosti, ki sta ju polni predvsem dve poslanski skupini, Zares in Socialnih demokratov, nas ne bo pripeljalo kam daleč. Namreč, časi tistega skupnega bivanja v okviru in pod okriljem Komunistične partije Jugoslavije so minili. Tega ni več. To je šlo in tega tudi ne bo več, pa naj si nekateri še tako želijo. Dejstvo je, da smo, baje, samostojna in suverena država, ki pa zagotovo ne bi bili, če bi že v tistem času imeli nekateri, ki danes tako zelo zagovarjajo Hrvate, več moči. Prepričan sem, da v tem primeru bi se izpeljal tisti načrt o konfederaciji med Slovenijo in Hrvaško. Hvala bogu, tega danes ni in zato moramo skrbeti za svoje interese. Če ne bomo skrbeli za svoje interese bodite prepričani, da nam Hrvatje ne bodo pomagali. In ne samo Hrvatje, od severa nam Haider posega po domovini, z zahoda nam Lahi posegajo po domovini, Hrvatje so nam že pokradli velik del Slovenije, mi bomo pa v Ljubljani verjetno v kakšni mini pokrajini z velikostjo, kaj jaz vem, 42.000 ljudi, kajti vse ostalo bo druga pokrajina, bomo kraljevali in bomo srečni, da imamo vsaj to. Nekoč so se ljudje borili za svojo domovino, dajali so življenja, dajali so marsikaj. Danes vam je večini čisto vseeno. Mene je sram za vas.
Hvala. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. O predlogu sklepa bomo v skladu s časovnim potekom seje Državnega zbora odločali danes, v okviru glasovanj, čez pol ure, to je ob 18.25. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prekinjam tudi sejo zbora, ki jo bomo nadaljevali ob 18.25.
Spoštovane poslanke in poslanci! Nadaljujemo s sejo. Prehajamo na glasovanje Državnega zbora o predlogih odločitev. Poslanke in poslance prosim, da preverite delovanje svoje glasovalne naprave. Nadaljujemo s prekinjeno 4. točko dnevnega reda - to je z drugo obravnavo Predloga zakona o zaključku postopkov vračanja podržavljenega premoženja, v okviru rednega postopka. Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine SD k 6. členu. Obrazložitev glasu v imenu poslanske skupine, gospod Potrč.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Kolegice in kolegi! Oglasil se bom samo enkrat, ker se mi zdi škoda, ne vas, ampak sebe, da bi ponavljal stvari, ki sem jih cel dopoldan razlagal. In ker sem trdno prepričan, da ne bo pomagalo nič, ker je vaša zaslepljenost popolna. Sramota je, da bomo sprejeli zakon, ki bo še bolj kot doslej razlikoval ljudi na prave in neprave, ki bo povzročal dodatne krivice, ki bo omogočil, da se bo s politično, bi rekel, sugestijo ali pa s politično voljo prisiljevalo upravne in pravosodne delavce, da v nekih kratkih rokih sprejemajo rešitve, ki jih niso mogli doslej sprejete komplicirane zakonodaje urediti, in da ni nobene pripravljenosti, da bi se ob tem reševalo probleme tudi koga drugega, ki so se mu z zakonodajo zgodile krivice. In potem, ko smo, jaz upam, trditev ovrgli in dokazali takšne trditve, se gospodu ministru, ki nas je poslušal nekaj časa, ni zdelo niti z eno besedo vredno poskušati ovreči naše trditve. Ta državni zbor, ta opozicija ni vredna ene besede ob tako pomembnem, jaz trdim ideološkem zakonu, ki ga je ponovno pripravila ta vlada. Zamislite si, ne trdim in ne upam, da boste spremenili svoje stališče, vendar mislim, da delamo škodo Državnemu zboru in Sloveniji. Jaz bom te in podobne amandmaje podprl in na koncu bomo v poslanski skupini glasovali proti zakonu.
Hvala lepa. Besedo ima gospod mag. Sajovic v imenu Poslanske skupine LDS.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. V Poslanskem klubu Liberalne demokracije bomo podprli vse amandmaje, ki poskušajo izboljšati sicer slab, kratkoročen in pa nedodelan zakon. 17 let agonije denacionalizacija bo seveda s tem zakonom dobila še nekaj let nadaljevanja. Gre, kot so kolegi opominjali, za procesni zakon, ki bo imel na koncu brez dvoma konkretne, vsebinske posledice za proračun te države, za proračune lokalnih skupnosti in krivice naših dedov bodo plačevali tudi naši vnuki in naši otroci. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Zmago Jelinčič Plemeniti v imenu Poslanske skupine SNS.
Hvala lepa. Mi bomo v Slovenski nacionalni stranki podprli vse predložene amandmaje. V kolikor bodo sprejeti, bomo zakon podprli. Dvomimo pa, da bodo amandmaji sprejeti in zato bomo zakonu nasprotovali. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod mag. Žnidaršič v imenu Poslanske skupine DeSUS.
Lepa hvala. Poslanska skupina bo podprla vse amandmaje, ki skušajo popraviti zakon, katerega edini namen je, da bi po hitrem postopku in na enostaven način prišli do premoženja tisti, ki do tega niso upravičeni. Namreč, prepričani smo, da so vsi postopki, ki se vlečejo tako dolgo po sprejemu Zakona o denacionalizaciji, takšni, da postavljajo pod velik vprašaj upravičenost tistih, ki zahtevajo "vrnitev premoženja", v navednicah, in v tem smislu je ta zakon tisti, ki naj bi z nasiljem nad pravno stroko, ki to dolgo časa ne more rešiti zaradi zapletenosti, terja od sodišč, da na primer v rekordnem roku rešijo zadeve. Ta zahteva, da bi sodišča po hitrem postopku reševala te stvari, bodo še dodatno zavlekle reševanje tistih zadev v sodnih zaostankih, ki morda trajajo tudi toliko časa kot ti zahtevki pred sodišči. Zaradi tega mislimo, da je takšna rešitev skrajno slaba, amandmaji poskušajo do neke mere ublažiti namero zakona, ki je tendeciozen in krivičen do stvari same, in zaradi tega mi podpiramo amandmaje, ne bomo pa podprli zakona, če amandmaji ne bodo sprejeti. In mislimo, da je tako prav. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Boštjan Zagorac v imenu Poslanske skupine nepovezanih poslancev. Prosim.
Hvala za besedo, spoštovani predsedujoči. V Poslanski skupini nepovezanih poslancev, imenovani Lipa, bomo amandmaje podprli. V kolikor amandmaji ne bodo podprli, ne bomo podprli Zakona o zaključku postopkov vračanja podržavljenega premoženja. Zakon sam po sebi, takšen kot je, je krivičen; krivičen do ljudi, ki so vlagali v dobrem prepričanju v svoje nepremičnine. Sam ne ločim med investicijskim vlaganjem in pa nujnim vzdrževanjem, vsaj ko gre za tiste nujne popravke, kajti po našem prepričanju vsako nujno investicijsko vzdrževanje hkrati povzroči tudi povečano vrednost posamezne nepremičnine. Se pravi, če pušča streha, jo popravimo, je nova streha, zato je nepremičnina več vredna. In ti amandmaji, te krivice, ki si jih je ta vlada zamislila do teh ljudi, enostavno popravljajo. Krivičnih zakonov, pač, ne bomo podpirali. Hvala.
Hvala lepa. Glasujemo. Ugotavljam, da je glasovalo 72 poslank in poslancev, za 32, proti 40. [[Za je glasovalo 32.]] [[Proti 40.]] Amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine SD za nova 6.a in 6.b člen. Glasujemo. Ugotavljam, da je glasovalo 72 poslank in poslancev, za 32, proti 40. [[Za je glasovalo 32.]] [[Proti 40.]] S tem ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine SD k 7. členu. Glasujemo. Glasovalo 72 poslank in poslancev, za 32, proti 40. [[Za je glasovalo 32.]] [[Proti 40.]] Amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine Zares k 8. členu. Besedo ima gospod dr. Gantar v imenu Poslanske skupine Zares, prosim.
Hvala lepa, gospod podpredsednik, spoštovane kolegice in kolegi. Mi smo sicer podprli vse te amandmaje, podobno v upanju, v praznem upanju, da bodo seveda podprti - niso bili. Tu je še en amandma, ki ga je vložila Poslanska skupina Zares; ne bom ga podrobneje obrazlagal, morate ga razumeti, je enostaven, jasen in je povsem logično nadaljevanje oziroma dopolnitev tega 8. člena in če ga ne boste sprejeli, boste z 8. členom, takšnim kot je, kratko malo, enostavno in jedrnato omogočili dodatno neupravičeno premoženjsko korist, in to korist, ki ni nastala iz samega procesa denacionalizacije oziroma nacionalizacije ampak dogajanj z zemljiščem po nacionalizaciji. Zato je seveda takšen amandma nujen in seveda preprečuje, bi rekel, dodatno premoženjsko izkoriščanje, zoper katerega ste bojda vsi, na takšen ali drugačen način. Hvala lepa.
Hvala lepa. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 32, proti 40. [[Za je glasovalo 32.]] [[Proti 40.]] Amandma ni sprejet. Zaključili smo z odločanjem o amandmajih. S tem zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ker amandmaji k dopolnjenem predlogu zakona v drugi obravnavi niso bili sprejeti, amandmajev v tretji obravnavi ni možno vlagati, zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za 41, proti 31. [[Za je glasovalo 41.]] [[Proti 31.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 5. točko dnevnega reda, to je z drugo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o brezplačni pravni pomoči v okviru rednega postopka. Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih, ki so med seboj vsebinsko povezani. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine SD k 6. členu. Amandma je vsebinsko povezan z amandmajema k 10. in 22. členu. Če ta amandma ne bo sprejet, postaneta amandmaja k 10. in 22. členu brezpredmetna. Gospod Miran Potrč, v imenu Poslanske skupine SDS.
S predlaganimi [[...]]
Oprostite, se opravičujem, sem narobe rekel. Rekel sem SDS - SD.
Hvala lepa. Saj bi se tudi sicer po vsebini opazilo. S predlaganimi amandmaji smo želeli v skladu z izhodišči Vlade, da zagotovi manjše stroške za delovanje brezplačne pravne pomoči in da omogoči določitev kriterijev, po katerih ne bodo do brezplačne pravne pomoči upravičeni ljudje, ki imajo določen premoženjski cenzus, zagotoviti, da bi pri tem sodelovale tudi civilnodružbene organizacije, ki jim je Vada podelila koncesijo, da lahko opravljajo doslej brezplačno prvo pravno pomoč, po novem prvo pravno pomoč za plačilo. Jaz mislim, da so predlogi upravičeni, da bi olajšali delo sodiščem, da bi pocenili delovanje države v ta namen,in upam trditi, da bi zagotavljali tudi potrebno strokovnost in ažurnost v delovanju. Če so kakšni problemi in na enega edinega smo v teku razprave naleteli, to je na vprašanje, ali bi bili prosilci za pravno pomoč na ustrezen način zavarovani proti odškodnini v primeru slabega dela. Ugotovili smo, da bi to lahko uredili, če bi le želja za to bila, vendar Vlada takšne želje ni pokazala in je koalicija glasovala tudi proti takšnemu predlogu. Mi predlagamo še enkraten razmislek. Ker gre izključno za predlog, ki dograjuje ali nadgrajuje cilje in želje, ki jih je opredelila Vlada. To ni nasprotovanju predlogu, ampak njegova dopolnitev. Res pa je, da smo trdno prepričani, če te dopolnitve ne bodo sprejete, da potem cilji, ki jih je zastavila Vlada, ne bodo mogli biti uresničeni. Ne bo prišlo do poenostavitve, ne bo prišlo do manj dela in ne bi prišlo tudi do pocenitve delovanja in potem zakon izgubi svoj smisel. Hvala.
Hvala lepa. Glasujemo. Glasovalo je 71 poslank in poslancev, za je glasovalo 30, proti 41. [[Za je glasovalo 30.]] [[Proti 41.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. S tem sta amandmaja k 10. in 22. členu brezpredmetna. Odločamo o amandmaju poslanske skupine SD k 13. členu. Ta je vsebinsko povezan z amandmajema k 14. členu. Če ta amandma ne bo sprejet, postane amandma k 14. členu brezpredmeten. Glasujemo. Glasovalo je 71 poslank in poslancev, za je glasovalo 30, proti 40. [[Za je glasovalo 30.]] [[Proti 40.]] Ugotavljam da amandma ni sprejet. To se pravi, amandma k 14. členu je brezpredmeten. Izvolite gospod državni sekretar Marolt.
Hvala lepa. Spoštovani gospod predsedujoči, za besedo! Amandma k 13. členu je bil sprejet v drugi obravnavi na matičnem delovnem telesu, torej na Odboru za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje, je razširil pristojnosti oseb, ki brez namena pridobivanja dobička opravljajo dejavnost brezplačne pravne pomoči v soglasju ministra, pristojnega za pravosodje, s prvega pravnega nasveta iz 25. člena še na pravno svetovanje 26. člena. Vendar pa poleg pravnega svetovanja, ki je urejeno v prvi alineji prvega odstavka 26. člena, 26. člen vsebuje še pravno zastopanje. Pri tem se je ustvarilo neskladje med 26. in 29. členom Zakona o brezplačni pravni pomoči, saj ni jasno, za katero obliko brezplačne pravne pomoči so pooblaščene osebe, ki brez namena pridobivanja dobička opravljajo dejavnost brezplačne pravne pomoči s soglasjem ministra, pristojnega za pravosodje. Predlagani uskladitveni amandma to neskladje med 26. in 29. členom odpravlja, tako da jasno določa, za katero obliko brezplačne pravne pomoči so te osebe pooblaščene. Zato je Vlada, ker je bilo pričakovati to povzročeno neusklajenost, pripravila ta predlog uskladitvenega amandmaja, ki se glasi, če dovolite, bi kar citiral. Amandma k 13. členu, in sicer tako, da v prvem stavku drugega odstavka 29. člena se za besedno zvezo "svetovanje iz" doda besedilo "prve alineje prvega odstavka". Hvala.
Hvala lepa. Zaključili smo z odločanjem o amandmajih in s tem zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ker amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona o drugi obravnavi niso bili sprejeti, amandmajev k tretji obravnavi ni možno vlagati. Ker je predlog zakona zaradi sprejetih amandmajev na seji matičnega delovnega telesa neusklajen, je Vlada pripravila uskladitveni amandma k 13. členu, ki ga ravno sedaj prejemate na klop. Da bo teklo delo naprej, boste imeli toliko časa, da si ta uskladitveni amandma pogledate. Predstavnik Vlade je tudi že povedal svoje in predstavitev tega. Sedaj sprašujem, če želijo besedo še poslanke in poslanci? [[Ne.]] S tem zaključujem razpravo. Bom še eno minuto, dve ali tri počakal, da si ogledate ta amandma, da ne bo prehitro. Potem bomo prešli na odločanje o uskladitvenem amandmaju. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za je glasovalo 48, proti 12. [[Za je glasovalo 48.]] [[Proti 12.]] Prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 48, proti 20. [[Za je glasovalo 48.]] [[Proti 20.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 16. točko dnevnega reda, to je s prvo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o sodiščih, in sicer v okviru rednega postopka. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o sodiščih je primeren za nadaljnjo obravnavo. Gospa Beblerjeva, imate besedo v imenu Poslanske skupine SD.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Poslanska skupina Socialnih demokratov tega sklepa ne bo podprla, ker gre po našem mnenju za nedomišljene spremembe. Nekatere med njimi so celo škodljive, ker gre za poseg in neupravičeno krepitev izvršilne veje oblasti, napram sodni veji oblasti. Gre za neupravičeno krepitev vloge Ministrstva za pravosodje oziroma ministra, gre za ignorantski odnos do varovanja zasebnosti in varstva osebnih podatkov in gre za poizkus manipuliranja s sodnim redom glede dodelitve konkretne zadeve konkretnemu sodniku. V tem smislu se predlog novele oddaljuje od standardov, ki veljajo v demokratični Evropi na tem področju. Hvala lepa.
Hvala lepa. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 47, proti 23. [[Za je glasovalo 47.]] [[Proti 23.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Ker je zbor predlagani sklep sprejel, bo predlog zakona dodeljen v drugo obravnavo Odboru za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje, kot matičnemu delovnemu telesu. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 11. točko dnevnega reda, to je obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o zdravstveni dejavnosti, po skrajšanem postopku. Ker amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Glasovalo je 71 poslank in poslancev, za je glasovalo 58, proti 3. [[Za je glasovalo 58.]] [[Proti3.]] Še enkrat bom prebral, prosim. Glasovalo je 71 poslank in poslancev, za je glasovalo 56, proti 3. [[Za je glasovalo 56.]] [[Proti 3.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 19. točko dnevnega reda - to je z obravnavo predloga za razpis posvetovalnega referenduma o vstopu Republike Hrvaške v Evropsko unijo. Prehajamo na odločanje. Odločamo o naslednjem predlogu sklepa: Razpiše se posvetovalni referendum o vstopu Republike Hrvaške v Evropsko unijo. Gospod Zmago Jelinčič Plemeniti, imate besedo v imenu poslanske skupine SNS.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Marsikaj je bilo že povedanega o tem referendumu in mislim, da je bilo tudi dovolj sprenevedanja s strani nekaterih strank, ki so se pred leti kobalile po Dragonji in padale v vodo, danes pa so proti temu, da bi se karkoli naredilo na tem področju. Navkljub vsemu, volitve bodo v kratkem in lahko pričakujemo še kakšno kobaljenje po bregu navzdol. Morda takrat ne bodo več splavali v parlamentarne vode, ampak pustimo. Morda jim bo novi predsednik Šrot pomagal pri tem. Želim jim vse najboljše. Zadeva, o kateri danes odločamo, sploh ni tako nedolžna. Zadeva je zelo pomembna. Pomembna je predvsem zato, da se odprejo določeni resursi razmišljanja in se sprejmejo določeni sklepi, da se ugotovijo določene zadeve. Predvsem pa, da se začne razmišljati o tem, da je Slovenija do zdaj vedno klečala pred Hrvaško in pred Evropsko unijo. Da je zdaj že enkrat potrebno narediti temu konec in se zavzeti za lastne interese. Še enkrat, mi bomo glasovali za, od vas pa vem, kaj lahko pričakujem.
Hvala lepa. Glasujemo. Prekinjam glasovanje.
Hvala lepa. Postopkovno vprašanje: Ali lahko, spoštovani gospod predsedujoči, ponovno ponovite, o čem odločamo? Ali odločamo o negativnem sklepu? Prosim, da ponovno ponovite. Hvala lepa.
Mislim, da sem bil popolnoma jasen in da sem bral zbrano, ampak bom prebral še enkrat. Prehajamo na odločanje. Odločamo o naslednjem predlogu sklepa: Razpiše se posvetovalni referendum o vstopu Republike Hrvaške v Evropsko unijo. Jasno? [[...]] [[Oglašanje iz klopi.]] Bomo primerjali magnetogram. Glasujemo. Navzočih je 69 poslank in poslancev, za je glasovalo 5, proti 62. [[Za je glasovalo 5.]] [[Proti 62.]] Ugotavljam, da zbor predlaganega sklepa ni sprejel. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prekinjam 36. sejo Državnega zbora Republike Slovenije, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 9. uri. Lahko noč!