Spoštovane kolegice, kolegi poslanci, gospe in gospodje! Pričenjamo z nadaljevanje 25. seje Državnega zbora. Obveščen sem in vas obveščam, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednji poslanci in poslanka: mag. Franc Žnidaršič, Roberto Battelli, Miran Jerič, Ljubo Germič in Mojca Kucler Dolinar. Mi pa prehajamo na 4. TOČKO DNEVNEGA REDA - NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O PROSTORSKEM NAČRTOVANJU. Seznanjam vas, da imamo za to točko na razpolago 5 ur in 10 minut. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije, zato besedo dajem predstavniku Vlade, ministru za okolje in prostor, gospodu Janez Podobniku. Izvolite.
Dobro jutro! Spoštovane poslanke in poslanci, spoštovani gospod podpredsednik Državnega zbora. Dovolite mi, da v tem uvodu na kratko še enkrat povzamem nekatere poudarke predlaganega zakona, še posebej tiste, ki so bili v okviru zadnjih obravnav predloga zakona tako v strokovnih krogih pa tudi v okviru obravnav v postopku sprejemanja tega zakona v Državnem zboru in Državnem svetu še posebej izpostavljeni. Ob tem bi rad povedal, da so strokovnjaki z ministrstva, ki ga vodim, sodelovali pri pripravi amandmajev k posameznim členom predlaganega zakona, ki bodo obravnavani na tej seji Državnega zbora, in o tem sem prepričan, bodo prispevali tudi k boljšim rešitvam in večji jasnosti posameznih zakonskih določb. Na tem mestu bi se rad tudi zahvalil vsem, ki ste nam pri tem napornem delu pomagali, še posebej posameznim poslanskim skupinam, Zakonodajno-pravni službi Državnega zbora in še posebej strokovnim službam matičnega odbora za okolje in prostor. Poslanke in poslanci, prepričan sem, da je skupni cilj nas vseh, da bi Republika Slovenija z zakonom, ki ga obravnavamo, dobila sodoben, z evropskim pravom skladen zakon, ki bo omogočal, da bodo tako občine kot tudi država, pa tudi regije oziroma pokrajine, lahko v razumnem roku in v okviru sprejemljivih sredstev pripravile take prostorske dokumente, ki bodo zelo jasno in nedvoumno določali, kaj se na posameznem zemljišču sme in česa se ne sme graditi. Kajti le jasen prostorski načrt daje investitorju potrebno varnost pri načrtovanju njegove investicijske namere. Potem je potrebno poudariti, da sam zakon še ne zagotavlja dobrih prostorskih odločitev in kvalitetnih prostorskih dokumentov. Zato je potrebno tudi njegovo ustrezno izvajanje v praksi, ki je predvsem odvisno od pripravljavcev teh prostorskih aktov, to je pristojnih strokovnih služb, občin in države, v največji meri pa od izdelovalcev prostorskih dokumentov, to je strokovno usposobljenih prostorskih načrtovalcev. Pri tem je potrebno poudariti, da je prostorsko načrtovanje, kot je določeno v predlogu tega zakona, interdisciplinarna dejavnost, ki jo opravljajo strokovnjaki različnih profilov, arhitekti, krajinski arhitekti, geografi in podobno. Vsak od njih v delu, za katerega je strokovno usposobljen. Prav od njih je v največji meri odvisna tudi urejenost slovenskega prostora, še posebej naših mest in naselij. Pri tem bi se neposredno navezal še na nekatere pomisleke, ki so spremljali pripravo predlaganega zakona in so bili izpostavljeni tudi v razpravah v Državnem zboru, predvsem so bili intonirani oziroma poudarjeni s strani stroke krajinskih arhitektov. Njihove mnenje je namreč, da zakon ureja predvsem področje arhitekturno-urbanističnega načrtovanja in se osredotoča le na naselja in pozidan prostor, ne obravnava pa v zadostni meri tudi tako imenovanega odprtega prostora oziroma krajine, s čimer ne sledi smernicam, ki jih narekujejo mednarodne konvencije o krajini. Navedenemu mnenju moram nasprotovati, kajti zakon določa, da se ves prostor, s prostorskimi akti občin, celovito obravnava in da se na podlagi strokovnih analiz ter v skladu z identiteto in tipologijo prostora oblikuje v enote urejanja prostora, v okviru katerih se določajo prostorski režimi. Krajina je kot pomemben element prostora vključena v prostorsko načrtovanje v okviru teh enot urejanja, ki pokrivajo celotno območje občine. V strokovno delo pa se seveda v okviru tega dela, poleg drugih strok, vključujejo tudi strokovnjaki krajinsko-arhitekturne stroke. Posebej bi izpostavil tudi to, da je prostorsko načrtovanje v javnem interesu. Ker je bilo to velikokrat izpostavljeno tudi v razpravah pri Državnem zboru, je s predlaganimi amandmaji, ki jih bomo obravnavali na današnji seji, predlagana tudi dopolnitev enega izmed uvodnih členov zakona s takšno eksplicitno določbo. To dejstvo namreč, da je prostorsko načrtovanje v javnem interesu, sicer že sedaj izhaja iz več določb zakona, je pa prav, da se to v zakon še posebej izrecno zapiše, saj prostorski režimi, ki jih določajo prostorski akti, omejujejo lastnike pri razpolaganju z njihovimi nepremičninami ali pa zaradi izvedbe načrtovanih ureditev celo posegajo v sama lastninska razmerja. Vsebinske probleme veljavnega ZUREPA v predlogu zakona rešujemo tako, da prostorsko načrtovanje usmerjamo v celovito rešitev in enovitost prostorskih aktov. Parcialnost prostorskega načrtovanja v okviru prostorskih aktov po ZUREP-u 1 je na primer na državni ravni povzročala vodenje postopkov priprave državnih lokacijskih načrtov za vsako prostorsko ureditev posebej, to pa je pomenilo veliko število dolgotrajnih postopkov, ki so večkrat potekali tudi neusklajeno. Predlagani zakon pa bo določil, da bo v okviru državnih prostorskih načrtov mogoče načrtovati na določenem širšem območju več prostorskih ureditev državnega pomena hkrati, s čimer bo zagotovljena njihova celovita obravnava, pa tudi medsebojna usklajenost in javna obravnava v okviru enega samega postopka. Na državnem nivoju se bodo prostorske ureditve načrtovale do takšne natančnosti, da bodo ureditve ustrezno umeščene v prostor, podrobnejše načrtovanje pa bo prepuščeno investitorju v okviru priprave projektne dokumentacije. In tudi to je ena od bistvenih razlik od sedanjih državnih lokacijskih načrtov, ki imajo zaradi svoje podobnosti praktično že značaj projektov. Pri občinskem prostorskem načrtovanju, kot je določeno s predlaganim zakonom, pa smo želeli občine motivirati, da svoj prostor celovito načrtujejo in s tem načrtujejo tudi svoj dolgoročni razvoj. Le celovito načrtovanje pomeni prelom s prepogosto sedanjo prakso, ko urbanizem sledi lastništvu in ko uradnik diskrecijsko odloča o tem, kaj in kje se lahko gradi. Na občinski ravni nov zakon predvideva en sam obvezen prostorski akt, imenujemo ga Občinski prostorski načrt, ki se bo pripravljal in sprejemal kot enovit dokument, ki bo hkrati strateški in izvedbeni prostorski akt ter podlaga za pripravo projektov za pridobitev gradbenega dovoljenja. Podvajanja postopkov pri sprejemanju občinskih prostorskih aktov ni. Občine lahko v celoti podrobno uredijo svoj prostor v Občinskem prostorskem načrtu. Podrobni prostorski načrti pa so fakultativni in se pripravijo le, če se občina tako odloči. Če bo imela občina že ob prvem sprejemu občinskega prostorskega načrta jasne projekte, pa bo lahko vse to uredila v Občinskem prostorskem načrtu in potem priprava podrobnih prostorskih načrtov v takih primerih sploh ne bo potrebna. Določnost prostorskih aktov občin na izvedbenem nivoju pa želimo uvesti oziroma doseči z uvedbo novega instrumenta, urbanističnega načrta. Gre za načrt s tradicionalno vsebino, ki jo pozna večina primerljivih evropskih držav in smo jo v preteklosti že imeli tudi pri nas. Z urbanističnim načrtom bomo načrtovali prostorski razvoj oziroma celovito prenovo v mestih in naseljih mestnega značaja oziroma v tistih naseljih, kjer se predvideva večji razvoj. Najboljše prostorske rešitve bomo pridobivali s pomočjo več variantnih rešitev, lahko tudi z izvedbo javnih natečajev, ki so po našem mnenju dobra pot za pridobitev najboljših rešitev v naseljih. Glede pripomb, ki so se ob pripravi tega zakona nanašale na bodoče regionalno oziroma pokrajinsko načrtovanje, pa moram poudariti, da tega s predlaganim zakonom žal nismo mogli urediti, saj ne glede na to, da se zakonodaja s področja pokrajin že intenzivno pripravlja, takšna ureditev trenutno še ni mogoča. Pokrajinsko načrtovanje bomo lahko ustrezno uredili šele takrat, ko bodo pokrajine institucionalizirane in bodo določene tudi vse njihove pristojnosti na tem področju. Do tega pa smo, za lažjo realizacijo pomembnih razvojnih projektov, ki jih predvidevajo regionalni razvojni programi, predvideli pripravo posebnih regionalnih prostorskih načrtov. Postopke celovite presoje vplivov na okolje v tem zakonu posebej urejamo, in sicer tako, da jih vključujemo v postopek priprave prostorskih načrtov kot rešitev sui generis, pri tem pa v celoti prevzemamo rešitve, ki so predmet evropske direktive iz Zakona o varstvu okolja, jih pa racionaliziramo v delu, kjer je pač to mogoče. Na tem mestu želim posebej poudariti, da posebna revizija okoljskega poročila po tem predlogu zakona ni več predvidena, o čemer je bilo veliko razprav, še posebej v delovnih telesih Državnega zbora. Revizijo okoljskega poročila bo, zaradi racionalizacije dela ter znižanja stroškov občinam, zagotavljalo Ministrstvo za okolje in prostor samo, znotraj postopka celovite presoje vplivov na okolje. S tem smo si na ministrstvu naložili, to priznamo, veliko nalogo in odgovornost, prepričan pa sem, da jo bomo z dobro organizacijo tudi zmogli. Postopke priprave prostorskih aktov na vseh ravneh z novim zakonom bistveno skrajšujemo predvsem s tem, da pripravljavci teh aktov ne bodo več prepuščeni sami sebi, pač pa bo koordinator vseh postopkov naše ministrstvo, ki s tem prevzema tudi odgovornost za uspešnost izvedbe reforme na področju prostorskega načrtovanja. Skrajšali smo tudi roke, ki se nanašajo na smernice in mnenje nosilcev urejanja prostora, ki jih bo treba tudi dosledno upoštevati. Predlog zakona izključuje tudi veto posameznega ministrstva na predlog občinskega prostorskega načrta, saj določa, da lahko Vlada potrdi predlog občinskega načrta tudi, če ta ni skladen s smernicami ministrstev. Minister za prostor pa je prisiljen, da se v roku 75 dni izjasni o tem, ali načrt potrdi ali pa to predlaga v odločitev Vladi. Molk ministra pomeni potrditev načrta. V predlogu zakona je tudi na novo urejeno področje opremljanja stavbnih zemljišč in komunalnega prispevka. To je bilo sedaj v veliki meri prepuščeno podzakonskim aktom. O nekaterih rešitvah o tej temi pa v razpravi k posamezno vloženim amandmajem. Poslanke in poslance prosim, da po današnji razpravi ob glasovanju predlagane amandmaje tudi potrdijo. Hvala lepa.
Hvala vam, minister, za dopolnilno obrazložitev. Predlog zakona v okviru parlamentarne procedure pa je obravnaval Odbor za okolje in prostor kot matično delovno telo, prosim, predsednika odbora, gospoda Rudolfa Petana, da predstavi poročilo. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Gospod minister s sodelavci, spoštovane kolegice in kolegi. Odbor za okolje in prostor je opravil drugo obravnavo Predloga zakona o prostorskem načrtovanju, ki ga je predlagala Vlada Republike Slovenije. Naj spomnim, da ob predlogu zakona je bila opravljena tudi splošna razprava na 23. seji Državnega zbora. Na seji odbora so poleg predstavnikov Ministrstva za okolje in prostor sodelovali še predstavniki Komisije Državnega sveta Republike Slovenije za lokalno samoupravo in regionalni razvoj, Zbornice za arhitekture in prostor Slovenije in Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora. K predloženemu zakonu so pisna mnenja in pripombe posredovali Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora, Komisija Državnega sveta Republike Slovenije za lokalno samoupravo, Svet za varstvo okolja Republike Slovenije, Društvo krajinskih arhitektov Slovenije in Zbornica za arhitekturo in prostor Slovenije. Zakonodajno-pravna služba v svojem mnenju ugotavlja, da veljavni zakon to področje ureja po njihovem mnenju nepopolno ali neustrezno, zato naj bi bile te pomanjkljivosti delno sanirane s predloženim zakonom, delno pa še z najavljenimi novimi predlogi zakonov. Zakaj se je predlagatelj odločil za pristop, s katerim bo materija, ki je bila doslej celovito urejena v ZURP-u postala predmet ureditve več zakonov in ne morda z novelo navedenega zakona? Takšen pristop po njihovem mnenju, zaradi pomanjkljive obrazložitve je vprašljiv z vidika preglednosti zakonske ureditve področja. Kompleksno urejanje tako pomembnega področja kot je prostor bi bilo po mnenju službe prej prednost kot pomanjkljivost tako za pripravljavce kot tudi za uporabnike. Glede na že navedeno pa menim, da bi bilo ustrezno oziroma bolj pregledno, če bi bile hkrati s predloženim zakonom predložene v zakonodajni postopek tudi spremembe oziroma dopolnitve tistih zakonov kot na primer Zakona o graditvi projektov in Zakona o varstvu okolja, ki so neposredno povezani s predloženim zakonom. V zvezi z rešitvami, ki se nanašajo na sprejemanje medobčinskih prostorskih aktov je potrebno opozoriti na skorajšnjo pripravo zakona, ki bo urejal pokrajine. Določitev pokrajin, zlasti pa njihovih pristojnosti, bi nedvomno imela vpliv na področju prostorskega načrtovanja zlasti pa na pripravo medobčinskih aktov. Komisija Državnega sveta za lokalno samoupravo in razvoj je v svojem mnenju podprla vse tiste rešitve, ki bodo zagotovile krajše, racionalnejše in preglednejše postopke sprejemanje prostorskih aktov. V zvezi z usmerjanjem prostorskega razvoja naselij v 6. členu predloga zakona komisija meni, da ni bojazni, da bi se z nekontrolirano gradnjo zelene površine, ki so namenjene parkom, pozidale. S predlagano rešitvijo je po mnenju komisije občinam dana vloga, da bodo odgovorno in racionalno načrtovale prostorski razvoj. Svet za varstvo okolja Republike Slovenije meni, je menil, da je vprašljivo že osnovo izhodišče, da predlog zakona v celoti ne nadomesti ZUREP-a, temveč naj bi bile le prvi od zbirke zakonov v dokončnem zakoniku. Odbor za okolje je v skladu s Poslovnikom opravil razpravo in glasovanje o posameznih členih Predloga zakona, pri tem pa je sprejel tudi svoje amandmaje. V razpravi so člani odbora menili, da je cilj, ki naj bi ga predlog zakona zasledoval, poenostaviti postopke priprave in sprejemanja prostorskih aktov tako, da kvaliteta teh aktov ne bi bila ogrožena, hkrati pa naj bi bilo zagotovljeno hitrejše in enostavnejše pridobivanje vseh potrebnih dovoljenj za gradnjo. Menili so, da bo s sprejemom predloženega zakona in v pričakovanju novega zakona o graditvi objektov izpostavljen sistem za dosego tega cilja. Pomembno vlogo v tem pa imajo tudi pravočasno pripravljeni in sprejeti podzakonski akti, ki morajo vsebino zakona podrobneje razdelati. Člani odbora so menili, da je potrebno določbo 69. člena predloga zakona oblikovati tako, da bo parcelacija stavbnih zemljišč možna brez velikih birokratskih zapletov. Odbor za okolje in prostor je po končani razpravi o členih zakona ter razpravi in glasovanje o amandmajih Odbora v skladu s členom Poslovnika glasoval še o vseh členih predloga zakona in jih tudi sprejel. Ob upoštevanju sprejetih amandmajev je v skladu s Poslovnikom pripravljen dopolnjen Predlog zakona o prostorskem načrtovanju, ki je tudi sestavni del poročila. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Ker je zbor na 23. seji opravil prvo obravnavo predloga zakona, predstavitev stališč poslanskih skupin ni možno. Zato bomo prešli na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bom vodil na podlagi pregleda vloženih amandmajev, z dne 6.3. Tako v razpravo dajem 2. člen in amandma poslanskih skupin SDS, NSi ter SLS. Prosim za prijavo. Izvolite. K razpravi k omenjenemu členu in amandmaju sta se prijavila dva poslanca. Besedo ima poslanec Pavel Gantar. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Čisto uvodoma naj še enkrat poudarim, da v poslanski skupini Nepovezanih poslancev, tudi sam osebno menim, da je ta koncept urejanja prostora oziroma prostorskega načrtovanja slab, da je razdelil sedaj enotni sistem na posamezne področne zakone, ki jih naj bi povezali ponovno povezali in ustvarili, nekaj kar pravzaprav že obstaja; minister se je po mojem mnenju napačno odločil. Namesto več reda in učinkovitosti bo to pripeljalo do manj reda in manj učinkovitosti. Kakorkoli že, dejstvo je, da smo soočeni z drugim branjem, z amandmaji in s poročilom Odbora za okolje in prostor. In če gremo k temu drugemu amandmaju, bi me pravzaprav res zanimalo stališče predlagateljev, ki je po mojem, seveda, minister za okolje in prostor, da se razume, predlagatelji so posodili ime. Namreč v 24 odstavku, ki definira kaj je stavbno zemljišče in to je, definira dosti jasno, pove, da je stavbno zemljišče, parcela, niz parcel, ki so z državnim prostorskim načrtom in pa občinskim prostorskim načrtom namenjena za graditev objekta. Zdaj se črta besedilo "državni prostorski načrt". Ali kolegi župani in županje veste, kaj zdaj to pomeni? To pomeni samo to, da kot stavbna zemljišča ne bodo opredeljena vsa tista, v resnici, stavbna zemljišča, na katerih se bo gradila infrastruktura, objekti, karkoli že je, ki bo definirano z državnim prostorskim načrtom. Lahko se zgodi, da bo z državnim prostorskim načrtom, recimo, zgrajen tudi nek povsem tak objekt, ki je občinskega pomena, če hočete, navsezadnje ni nobene možnosti, da ne bi zgradili po tej logiki tudi stanovanjskega naselja, vendar to ne bo stavbno zemljišče in ker ne bo stavbno zemljišče, ne bodo iz tega izvirali tudi prihodki, ki izvirajo iz stavbnih zemljišč. Na ta način se je država, bi rekel, izločila iz možnosti, da jim občina zaračunava uporabo stavbnih zemljišč ali karkoli podobnega, kar pa je pri infrastrukturi že danes tako ali tako bilo slučaj. To pomeni še eno izjemo. Vsi ste dolžni plačati to, ono in tretje ali pa delati po takih in drugačnih pravilih, razen države. Zato moram reči, da pozivam poslanske skupine, ki so to podpisale, če res mislijo, da je to dobro, kar so jim sugerirali, da naj podpišejo pod amandmajem. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Besedo ima poslanka Cveta Zalokar Oražem. Izvolite.
Hvala lepa. Na začetku bi se vseeno ozrla na zakon v celoti in dala rahlo pripombo v zvezi s tem, predvsem z vidika občin in z vidika investitorjev. Moram reči, da je praksa takšna, da pravzaprav vedno, kadar nam govorite o poenostavitvah, kadar nam govorite o skrajšanju postopkov, o tem, kako bo zdaj vse lepo in prav, se tako investitorji kot občine teh obljub ustrašimo. In žal moram reči, da v procesu eksperimentiranja, ki se dogaja že kar nekaj časa na področju prostorskega načrtovanja, pa seveda tudi kasneje pri drugih zakonih, povezanih predvsem z gradnjo, je tu država vseskozi cokla v razvoju. In tudi ta zakon, žal, ne prinaša, po moji oceni, po moji praksi, predvsem z vidika občine, pa tudi tistega, kar sem doživljala kot županja v smislu želja po tem, da bi hitro pripravili zemljišča, zazidljivost in gradbena dovoljenja, prav nikakršnega napredka, ampak celo korak nazaj, žal. Meni je iskreno žal, da moram to reči. In, gospod minister, kakorkoli, mislim, da so bili že mnogi ministri pred vami žrtve predvsem strokovnih sodelavcev, ki so sodelovali pri pripravi teh zakonov. In vidim, da ste tokrat tudi vi padli v ta "zos". Gre za izrazito centralističen zakon in predvsem v prehodnem obdobju bo to pravzaprav popoln zastoj. Če se spomnite za nazaj, priznam, mislim, da je obstoječi zakon pomanjkljiv, slab, nedodelan, pravzaprav je imel eno samo dobro vizijo, to je, da bi občine po tem, ko so pravzaprav funkcionirale na prostorskih temeljih izpred, bom rekla desetletjih, vendarle na novo razmislile svoje prostorske strategije in prostorske plane, ampak žal, rezultat je bil v tem, da dve leti, pravzaprav, v Sloveniji ni bil sprejet niti en sam prostorski akt v novi obliki. Občine so predvsem študirale novo zakonodajo, začele s pripravo različnih strategij, različnih podlag, naročale dokumente in seveda mene skrbi, ker je v prihodnjih določbah napisano, da bo lahko zakon veljal oziroma šel po obstoječem postopku naprej samo pri tistih, ki so že imeli razgrnjene nove prostorske akte. Take občine je po moji oceni mogoče prešteti na prste ene roke. Večina občin je sredi postopkov. Dajali ste jim, sama sem si ogledovala dokumente, dajali ste jim nedvoumne oziroma dvoumne informacije in navodila. Nekaj časa, da naj delajo naprej pa ne bo težav, nekaj časa, da naj počakajo skratka, občine so delale naprej, zapravljale milijone in milijone in sedaj se bodo znašle, bom rekla, pred novim zakonom, sredi dela, po dve letnem vakumu, ki vlada v Sloveniji. Stroka nam je poslala kar nekaj razmislekov. Pravi, da smo pred dveletnim, novim vakumom. Kaj to pomeni iz vidika naših razvojnih in strateških možnosti, z vidika investitorjev, z vidika tistih, ki želijo vlagati? Jaz si ne znam odgovoriti. Ne gre v koncept tega, kar govori Vlada, kajti na operativni ravni bodo te težave predvsem deležne občine, ki bodo, bom rekla, pred hudimi težavami in pa investitorji, ki ne bodo našli možnosti za hitro investiranje. Seveda, zdi se mi, da bi bilo bolje, ko bi stari zakon samo v, bom rekla, tistih točkah, kjer je jasno, da so največji problemi, dopolnili, kot pa, da ste ga ponovno postavili na glavo. Vzeli ste si ogromno pristojnosti, ogromno koordinacije, ki je do zdaj, žal, strokovne službe tega ministrstva nikoli, to pa upam preči, povsem pošteno, nikoli niso znale opraviti, niti v rokih niti strokovno, niti korektno, ampak so bili to vedno tista najhujša točka in cokla, na katero pravzaprav so naletele predvsem lokalne skupnosti, čakale mesece in mesece na določene zadeve, še tiste, ki so, bom rekla, bile bližje odločanju so morda to spravile v kakšno leto. Katastrofa je bila pravzaprav velika in meni je iskreno žal, da greste po tej poti naprej. Hvala.
Hvala tudi vam. Besedo ima minister Podobnik. Izvolite.
Hvala lepa. Sicer govori amandma k 2. členu o drugih temah, o katerih je bilo pravkar rečeno. Jaz bom potem tudi na kratko povedal zakaj Vlada predlaga predlagani amandma, bi pa rad v tem svojem prvem nastopu, po predstavitvi zakona, vendarle povedal še nekaj načelnih stališč. Trdno sem prepričan, da grem kot minister po pravi poti. Rad bi se spomnil, spomnil bi, da smo imeli tik preden smo dali zakon v proceduro v Državni zbor srečanje z vsemi slovenskimi občinami. Vse mestne občine na tem srečanju so ga podprle, razen predstavnik Mestne občine Ljubljana, ki je pravzaprav nekatere podobne argumente tukaj naštel, ki smo jih pravkar slišali, ki so pač legitimni. Mislim pa, da ne zdržijo. Ravno razlogi o katerih je bilo govorjeno so tisti, ki so nas dokončno prepričali, da moramo iti v konceptualno spremembo zakona. Najprej bi seveda rad povedal, da je vsak minister žrtev svojih strokovnih sodelavcev. Jaz sem žrtev dobrih strokovnih sodelavcev. Minister lahko deluje samo, če ima dobro ekipo ob sebi in ji zaupa. Ekipa s katero sem delal in so tukaj pred menoj, je strokovna, kompetentna, delovna, marljiva ekipa in mi je pripravila dober zakon. Ogromno usklajevanj, ure in ure, s stroko, z občinami, z investitorji, s politiki, z evropskimi praksami, zato imamo dober zakon pred seboj. Gospa poslanka lahko vas povsem pomirim, z vidika občin je to velik korak naprej. To vam bodo povedali tudi poslanci - župani, ki so zelo dejavno sodelovali pri pripravi tega zakona med prvo in drugo obravnavo v Državnem zboru. Z vidika investitorjev in razvojnih projektov je ta zakon velik korak naprej, kajti omogoča nekatere bližnjice v postopkih, ki jih prejšnji zakon ni omogočal. Nenazadnje je to tudi zakon, ki bo omogočal, da bo lahko Republika Slovenija uspešno šla v koriščenje evropskih razvojnih sredstev. Rad bi vas tudi prepričal ali pa pomiril glede hitre priprave zemljišč, zazidljivosti in tako naprej. To je pomembno vprašanje za vsako slovensko občino. Ta zakon prinaša spremembe. Občine bodo prej prišle do teh dokumentov. Vaša ugotovitev, da je včasih država cokla pri razvoju, je točna. Saj to je bil en ključnih motivov, da smo šli v spremembo zakona in predlagamo rešitve, da bo ta cokla bistveno manjša, kot je bila do sedaj. Če bi detajlno prebrali vse člene, vse postopke, potem bi ugotovili, da smo v zakon vgradili nekatere rešitve, da bo v vsakem postopku, kjer je to mogoče, ali državni organ ali pa občinski organ, na minimum zmanjšali čas, ki je potreben za njihovo odločitev, seveda pa smo vedno poskušali ohraniti pravo mero, da to ne gre na škodo strokovnih odločitev. In to je bila najtežja naloga pripravljavcev zakonov, da te preveč ne zanese, ko režeš čas, da to rezanje ne pomeni tudi slabših strokovnih odločitev. Dovolite mi, da samo še na kratko utemeljim, morda tudi, da pojasnim poslancu, dr. Gantarju, zakaj Vlada ta predlagani amandma podpira. Podpira ga zato, ker s tem črtanjem črtamo možnost, da bi določeno zemljišče pridobilo status stavbnega zemljišča tudi z državnim prostorskim načrtom. S tem smo konsekventno, in zakon mora biti konsenkventen, če v nekem členu nekaj spremeniš, moraš to tudi v členu, ki govori o uporabnih izrazih, to zapisati, mi smo torej s tem dosledno črtali določbe, smo torej izpeljali odločitev, ki je bila sprejeta na Odboru za okolje in prostor, k amandmaju, k tistemu členu zakona, to je 28, ki govori o vsebini državnih prostorskih načrtov. V njem smo črtali določbe, da se z državnim prostorskim načrtom določa tudi območja stavbnih in drugih zemljišč, kajti v razpravi se je pokazalo, da so take določbe povzročile napačno razumevanje, predvsem v povezavi s tisto določbo, da se državni prostorski načrti praviloma pripravljajo za območje regij in pokrivajo celotno državo. In da bo namensko rabo vseh zemljišč po novem določala kar država. Zato smo s tem amandmajem, ki ga Vlada podpira, poslanskih skupin, našli rešitev, da se dosledno in do konca izpelje pravilo, da država nikakor ne določa namenske rabe zemljišč namesto občin ter ne določa niti za svoje prostorske ureditve. Argument za to je pa dvojen, je strokovno sistemski in je praktičen. Dovolite, da najprej prvega nekoliko podrobneje obrazložim. Nenazadnje, v tem se tudi vidi koncept našega zakona v katerega jaz kot minister dosledno verjamem. Na občinski ravni določanje namenske rabe pomeni najbolj temeljno, če hočete, splošno odločitev v prostoru, na podlagi oziroma v odvisnosti od katere se nato potem določajo vsa nadaljnja pravila in odločitve v občinah, prostorsko gledano. Na državni ravni pa gre za obraten proces, saj država z njim ne določa splošnih pravil v prostoru, ampak so ta pravila namenjena umestitvi določenega, v naprej znanega konkretnega posega v prostor. Torej ni potrebno strokovnega vidika, sistemskega, da bi država sama sebi v naprej določila status zemljišča in nato na njegovi podlagi določila tudi podobnejše režime. Namenska raba v primeru načrtovanja na državni ravni torej ni "in put", ampak je posledica dejstva, da je na določenem zemljišču zgrajen objekt, skladno z novo amandmirano definicijo. Smo torej za nastanek stavbnega zemljišča na podlagi dejanske, ne pa načrtovane rabe. To je sistemski. Sedaj mi pa dovolite, da predstavim še praktični pomen te rešitve. Z dosedanjim določanjem območja državnih prostorskih aktov, z dnem njihove uveljavitve, so lastniki zemljišč postali lastniki stavbnih zemljišč, z dosedanjim določanjem. Ne glede na dejstvo, da je šlo še vedno za praviloma kmetijska ali gozdna zemljišča, in da je njihova stavbnost, v navednicah, dejansko imela takšen pomen le za investitorje načrtovanih državnih ureditev, pa je v praksi - tu imamo veliko izkušenj - to povzročalo velike težave pri pridobivanju teh zemljišč za investitorja. In ravno to ste nas spraševali, ali bo ta zakon to spremenil. Lastniki zemljišč so namreč, na podlagi dejstva, da so lastniki stavbnih zemljišč, zahtevali, znano je, zelo visoko kupnino zanje in jih pogosto tudi niso bili pripravljeni prodajati po njihovi dejanski vrednosti. Pri tem pa bi še posebej izpostavil, da namen ureditve, kot jo prinaša predlagani zakon, ni v tem, da bi se z njo lastnikom takšnih zemljišč slabšala pogajalska izhodišča glede kupnine, ki se bo še vedno, kot velja v tržnem gospodarstvu, oblikovala tržno in to na podlagi cenitev, namen je predvsem in zgolj ta, da pričakovanja lastnikov zemljišč glede kupnin ne bi bila, kot so velikokrat, nerealna. Nerealna in neupravičena pričakovanja lastnikov pa, priznajmo, tisti, ki se ukvarjate z investicijami, pogosto močno podaljšujejo postopke pridobivanja zemljišč za gradnjo. In kako se potem celo konča - namesto s sporazumom se celo konča prisilno, z razlastitvijo. Zato ocenjujemo, da je predlagani amandma pravi, in Vlada predlaga, da ga Državni zbor potrdi. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Odpiram nov krog za prijave. Izvolite, prosim. K razpravi se je dodatno prijavilo pet poslancev. Besedo ima poslanec Srečko Prijatelj. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik. Spoštovani minister, kolegice in kolegi! Prihajam iz obmejne občine Sežane in bi rad povedal nekaj besed o tem, kar je danes praksa, in verjamem, da je dobronamernost tega zakona skrajšati upravno-pravne postopke, pa tudi poenostaviti postopek pri pridobivanju gradbene dokumentacije ter zadovoljiti to potrebo po pozidavi tako pri individualnih gradnjah kot tudi v industrijski pozidavi. Pa vendar, večja pristojnost občin, poudarjate, minister. Jaz se strinjam s tem. Kaj pa upravno-pravni postopek? Ali bo zaradi tega daljši ali bo zaradi tega krajši, to je seveda osnovno vprašanje, ki me zanima, kajti ti postopki se danes vlečejo več let. Več let je potrebnih, da pride do spremembe PUP-a, plansko-ureditvenega akta, ki določa pogoje pozidav. In pa seveda individualne gradnje, veste, vsakemu posamezniku, ki je pripravljen rešiti svoj stanovanjski problem z lastnim denarjem, bi morala država priskočiti na pomoč. Maksimalno skrajšati upravno-pravne postopke in takoj prisluhniti potrebam prostora, seveda dovoliti tudi območje širitve zazidalnega območja, v okviru mej, smiselnih mej pozidav. To se danes ne dogaja, spoštovani minister. Postopki so dolgi in po drugi strani se dovoljuje špekulativen namen tudi pri tako imenovani večji pristojnosti lastnikov stavbnih zemljišč. Občina ima res pravico zaračunati davek na nepozidano stavbno zemljišče, v kolikor to ni pozidano več kot toliko in toliko časa, vendar dogaja se to, da se nakupi vršijo tudi v špekulativne namene in tukaj država ni nič storila. Dogaja se to, da nekdo kupi zemljišče po ceni, ki je desetino vrednosti, potem se usede na njega in čaka, v sili, da občina naredi v bistvu dejansko občinski lokacijski načrt, ker je on lastnik tega zemljišča, kasneje pa izsiljuje s ceno, ki jo podeseteri oziroma tudi poveča za 20 krat. Kaj je država naredila na tem področju? Špekulativni momenti so prisotni v vsaki občini, vsak od županov to lahko potrdi. Proti temu v bistvu ima občina edini možni instrument, da izloči zemljišča iz zazidalnega območja ali pa določi davek, katerega je v bistvu država dala v pristojnosti občin in je dejansko v presoji občin, kakšen naj bo pri odmeri. To je dobro, vendar mene zanimajo predvsem individualne gradnje, kako bomo preprečili špekulativne momente pri snovanju prostorskih načrtov, ki so vsiljeni, dostikrat vsiljeni, lokalnemu urbanizmu. Zanima me tudi to, kako bomo rešili skrajšanje teh upravno-pravnih postopkov, ki so dolgi. Na tem država ni naredila nič?
Hvala. Besedo ima poslanec Martin Mikolič. Izvolite, prosim.
Hvala za besedo. Jaz se bom držal samo amandmaja. Poglejte, jaz ne vidim problemov, ki jih je nakazal kolega poslanec dr. Gantar. V 27. členu je tudi predlog za amandma, ki jasno opredeljuje, seveda, če ga bomo sprejeli, šteje se, da so s sprejemom državnega prostorskega načrta spremenjeni oziroma dopolnjeni občinski prostorski akti k delu in za območja posameznih prostorskih ureditev, ki jih določa državni prostorski načrt. Najbrž je bilo ta amandma potrebno napisati ravno, zaradi tega, da tako kot ste vi prej razlagali, ne bi država preveslala lokalne skupnosti v določenih primerih. Jaz nimam bojazni glede tega, ker je to sedaj tukaj napisano, če bomo mi ta amandma sprejeli, potem pomeni, da, če je državni prostorski načrt sprejet, ki pač bo opredeljeval tudi stavbna zemljišča oziroma imamo nezazidana in zazidana stavbna zemljišča in to potem velja oziroma avtomatsko bodo občinski prostorski načrti s tem tudi spremenjeni oziroma bo to veljalo za občinski prostorski načrt. Jaz se popolnoma strinjam, da je v 2. členu predlagan amandma, da se črta državni prostorski načrt glede opredeljevanja stavbnih zemljišč. Še enkrat pravim, ne vidim nobenih bojazni, da bi si tukaj država ali pa Ministrstvo za okolje in prostor s tem pridobilo kakšne prednosti glede določenih obveznosti, ki tudi nastanejo glede posega v prostor. Zato bom tudi ta amandma podprl. Hvala lepa.
Hvala vam. K besedi vabim poslanca Janka Vebra. Izvolite.
Hvala za besedo. Pri tem amandmaju se vendarle odpira cela vrsta vprašanj. Gre po mojem mnenju za sistemsko spremembo v zakonu. Tako da, v vsem tem obdobju, ko obravnavamo ta zakon, predvsem v Državnem zboru, seveda prihaja do upoštevanja določenih opozoril, ampak vsako tako opozorilo potegne za seboj celo vrsto aktivnosti. Že minister je v svoji obrazložitvi povedal, da, ko smo spremenili na odboru 28. člen, glede državnega prostorskega načrta, da zaradi tega popravljamo sedaj tudi ta drugi člen. Ampak to je pomembna sistemska sprememba, da v državnem prostorskem načrtu ne določate več, kot ste predlagali, namensko rabo zemljišč. S tem se je po mojem mnenju popolnoma spremenil koncept zakona. Postavlja se mi tudi nekaj praktičnih vprašanj. Tudi če pogledamo takoj naslednji amandma oziroma amandma k 27. členu, govori o tem, da ko sprejmemo državni prostorski načrt, ni potrebno več spreminjati občinskih prostorskih načrtov, ampak začne veljati kar v takšni obliki kot je bil državni prostorski načrt sprejet tudi lokalni prostorski načrt. Torej kakšen smisel ima sprejet državni prostorski načrt, če imaš samo v občinskem določeno tudi namensko rabo zemljišč? In če že govorimo o racionalizaciji, potem bi bilo bolje, da ima občina še več pristojnosti, in da ne mešamo teh državnih prostorskih načrtov v takšnem obsegu pa v takšni količini, ker z njimi pravzaprav ne rešimo nič, po tem zakonu. Je samo nek dodaten postopek, ki je predpisan, predviden, ampak ne pripelje pravzaprav do prav nobenega rezultata. Po mojem mnenju celo povzroči, potem v neki fazi, zmedo ter kot piše v zakonu, v tistem delu, kot bo državni prostorski načrt sprejet, bo avtomatično spremenjen tudi lokalni in pravzaprav ne bomo natančno eden za drugega niti vedeli kaj se v prostoru dogaja in načrtuje in katera zakonodaja je sprejeta. Tako da, ob tej spremembi, kot je v tem amandmaju zapisano, bi bilo bolje, da damo občinam res pristojnost, da načrtujejo rabo in tudi sicer posege v prostor. Za tiste državne investicije oziroma ukrepe, ki jih država potrebuje, seveda opredelimo en konkreten prostorski akt, ki ga je ta hip, sicer po mojem mnenju, dobro reševal lokacijski načrt, dalo bi se ga prilagoditi temu, če menite, da je preveč zahteven, preveč podroben ampak je pa bil jasen odgovor na to, če država načrtuje neko investicijo jo potem tudi v tem aktu opredeliš. Zdaj pa bomo za vso državo sprejemali neke akte, na koncu pa bomo ugotovili, da ta akt pravzaprav niti nima neke veljave, razen toliko, da še nekoliko spremeni občinski akt. Torej opozarjam na to, da gre za zelo resno sistemsko spremembo s tem, ko predlagate ta amandma in tudi pri nekaterih drugih amandmajih, še v nadaljevanju, bom opozarjal na te nesistemske rešitve, ki bodo, po mojem mnenju, pripeljale do tega, da bomo imeli več težav pri načrtovanju prostora, več težav pri tem, kako bomo sploh kakšen postopek pripeljali do konca, kot je to mogoče danes. In vidim, da je pravzaprav ena od edinih dobrih strani tega zakona, dejstvo, da bomo lahko še naprej spreminjali prostorske ureditvene pogoje, po stari, bivši zakonodaji, dokler ne uveljavimo teh novih, s čimer se bomo izognili mnogim zapletom, ki bodo po mojem mnenju, nastali ravno zaradi takšnih rešitev, ko se zakon poskuša izboljšati hkrati pa tudi, po mojem mnenju, še bolj izkriviti tisti svoj namen, da bi ga pripeljal do učinkovitejših rešitev. Tako, da jaz imam zelo velike pomisleke in sicer kaj je s tem zakonom početi, če je ta amandma sprejet. Mislim, da bi državne prostorske načrte lahko v celoti potem črtali, ohranili strateški del, ostalo potem prepustili občinam in je zadeva lahko enostavna, transparentna in lahko načrtujemo prostor tako kot, in mislim, da je in Evropsko in tudi v praksi zaželeno. Hvala.
Hvala tudi vam. Besedo ima poslanec Zvonko Černač. Izvolite.
Hvala lepa. Lep pozdrav vsem prisotnim, spoštovane kolegice in kolegi! Jaz mislim, da prevelik pomen pripisujete temu 2. členu in temu amandmaju. V 2. členu so opredeljeni pojmi oziroma njihov pomen in v tej štiriindvajseti točki govorimo o tem, kaj se šteje za stavbno zemljišče. Samo to, nič več. Mislim, da se nič katastrofalnega ne bo zgodilo, če ta amandma sprejmemo, kot ne bo ne vem kako velike koristi za nikogar, če ga ne sprejmemo. Pričakovanja, da se bodo zaradi tega znižale cene zemljišč na območjih kjer se bo sprejemal DPN mislim, da niso ravno utemeljena. Tega ne moremo preprečiti, vemo, da čim se v prostoru začne nekaj dogajati, čim se za to izve, je zadeva končana. Mi lahko 100-krat napišemo, da nekaj je stavbno ali pa ni stavbno, to nima nobenega pomena. Če bi želeli preprečiti takšne špekulativne namene imamo že sedaj v zakonodaji mehanizem, ki se ga ne poslužujemo ravno pogosto in to je, da tisti, ki pač določen akt sprejema, zaustavi promet na tistem območju, ki ga ta akt obravnava, dokler tak akt ni sprejet in potem uveljavlja predkupno pravico in v okviru tega uveljavljanja izhaja iz cen, ki so strokovno utemeljene in določene. Ker vemo, da so ti postopki dolgi se jih nihče ne poslužuje in težava je tukaj. Sedaj pa mi, spoštovani gospod predsedujoči, dovolite, da tudi jaz povem nekaj splošnih ugotovitev glede na to, da so to priložnost izkoristili tudi ostali razpravljavci. To je postala že nekako navada v tem Državnem zboru. Jaz mislim, da ni nič slabega, da v primerih, ko nimamo teh splošnih predstavitev, pri prvem amandmaju opravimo malo širšo razpravo. Gotovo je zakon zelo pomemben in škoda je, da prihaja malo pozno. Vemo, da je sedanji ZUREP stopil v veljavo 1. januarja 2003, nekateri, ki sedite v tej dvorani in ste razpravljali o tem, kako so te nove rešitve slabe ste takrat tudi tukaj sedeli in ste ta ZUREP sprejemali. Jaz ne morem reči, da je ravno najbolj slab ZUREP, očitno pa ni dober, ni najboljši. Verjetno je pa tisto, kar se je na njegovi podlagi zgodilo, še bistveno slabše. Se pravi, tisto, kar se je zgodilo v okviru podzakonskih aktov je tisto, kar je nekako zakompliciralo postopke in stvari in zaradi tega nekako prostor ne diha tako kot bi moral dihati v naši državi, predvsem iz vidika izvajanja razvojnih ciljev, s tem se je mogoče strinjati. Se pravi, če smo na ugotovitvi, da to, kar imamo sedaj ni dobro, potem ne moremo reči, da če se predlaga neka sprememba in če je poizkus v tem, če bomo podrobno brali, da se določene stvari poenostavijo, da je to slabo. Največja nevarnost po moje ni zakon, ki ga danes obravnavamo pač pa praksa. Praksa, ki je nekako ustavljena že skozi leta in desetletja in ki se je nekateri zelo, zelo čudno držijo in oprijemljejo. In, če bodo tisti, ki bedijo nad tem področjem dosledno uveljavljali to, kar imamo v tem zakonu napisano, po moje se bo zgodilo dvoje, "neminovno" je, da se bodo postopki zmanjšali in "neminovno" je, da se bodo postopki poenostavili. Je pa največji problem ravno v tistem delu, ki ga zakon ne more nikakor urediti, mislim da gre za usmeritve, ki jih je potem dolžno izvajati ministrstvo in nad tem področjem bedeti. Zelo težko je v zakonu o prostorskem načrtovanju ali pa urejanju prostora, kakorkoli ga že imenujemo, zadovoljiti vse interese, ki se na tem področju pojavljajo, tako interese investitorjev kot lokalnih skupnosti, države, tistih, ki so po službeni plati zadolženi, da bedijo nad tem, kar se v prostoru dogaja, zelo težko, zaradi tega je potrebno najti neko ravnovesje, neko ravnotežen pristop in mislim, da ambicija te spremembe govori v to smer, zaradi tega, ker iz vseh logov se nekako pojavljajo neka nasprotovanja, tako od investitorjev kot načrtovalcev kot občin in tako naprej, ampak nobena niso taka, ki bi govorila o tem, da področja ni treba na novo urediti, na novo zastaviti in nekaj spremeniti. To, da se omogoča urejanja prostora v enem aktu, recimo, če govorim zdaj za področje občin, v občinskem načrtu, to je dobro. To je dobro, in mislim, da se bodo občine, ki strateško gledajo na prostor in ki imajo jasne usmeritve, tega dosti posluževale. In bodo samo za območja, ki so specifična, prostor urejale s temi podrobnimi prostorskimi načrti, da bo tega relativno malo, in to, mislim, da ni nič slabega. To dopolnitev je na vsak način treba pozdraviti. Kakor je treba pozdraviti to, da se vsi postopki, ki so v veljavi, nadaljujejo. In tu ni res, kar je kolegica Cveta Zalokar Oražem dejala, da so tisti, ki niso imeli do sedaj razgrnitev, v negotovi situaciji, ker ne vedo, kako. Treba je prebrati vse člene zakona od 95. do 99. in amandmaje k njim, in če jih boste natančno prebrali, boste videli, da so vsi ti postopki, ki so v teku, urejeni. Urejeni na tak način, da tisti, ki so nekje v neki vmesni fazi, bodo zaključili postopek, ali po določbah ZUREP-a ali po določbah novega zakona, v vsakem primeru pa se jim bo na koncu štelo, da so sprejeli oziroma da imajo sprejeti akti težo in pomen ter tudi naziv aktov po novem zakonu, kar mislim, da je najbolj bistveno, zaradi tega, da ne prihajamo ponovno do nekih usklajevanj, do nekih rokov, v dveh, petih letih, ko je treba zadeve ponovno urejati. Tako da mislim, da je po tej plati zadeva dobra, dobro zastavljena. Osebno sem mogoče pričakoval malo večjo ambicioznost predlagatelja, predvsem v tem smislu, da bi se področje uredilo na bolj sistemski način, ker mislim, da je tu ena hiba, da ohranjamo v veljavi del ZUREP-a. Mislimo, da to je ena hiba in da bo vsaj v začetni fazi mogoče povzročala nekaj različnih stališč in mogoče tudi različnih pričakovanj. Na splošno gledano pa mislim, da se prostor za to spremembo na nek način sprošča in da bodo postopki, jih ta novela prinaša oziroma ta novi zakon, dejansko lahko bistveno hitrejši. Hvala lepa.
Hvala vam. Besedo ima poslanec Boštjan Zagorac.
Hvala za besedo, spoštovani predsedujoči. Dovolite tudi meni mogoče najprej par splošnih besed. V svoji predstavitvi, spoštovani gospod minister, sem slišal, da gre za dober zakon, ki ga je pripravljala strokovna ekipa, kljub temu, da je zakon v 113 členihje kar 83 členov amandmiranih, in to s strani vladnih strank, več ali manj s strani vladnih strank. Zdaj ne vem, ali niste sodelovali, ko ste zakon pripravljali, ali pa tu z zakonom nekaj ni v redu. Ne morem verjeti, da lahko rečete, da je dober zakon, če je doživel kar v 83 členih spremembe s strani poslancev, ki pripadajo vladni koaliciji. In čisto za razjasnitev, meni, da se bom lažje odločal o tem, kako bom o tem amandmaju glasoval, bi resnično prosil predlagatelje tega amandmaja, pa naj to ne bo Vlada, ker vemo, da ni, da nam v dveh stavkih povedo, kakšen je namen tega amandmaja, samo v dveh stavkih. Jaz verjamem, da ste ga vi pripravljali v poslanskih skupinah in ne Vlada, verjamem tudi da tisti, ki ste ga pripravljali tu sedite. V dveh stavkih nam povejte, samo namen, da se bomo lažje odločili ali tak amandma resnično pomeni nekaj dobrega ali pomeni nekaj slabega. Samo v dveh stavkih. Res bom "željčno" pričakoval odgovor s strani predlagateljev, vidim, da iz vseh treh strank, ki ste predlagali nekdo sedi tukaj in mislim, da bo to zelo hitro lahko izvedljivo. Hvala.
Hvala vam. K besedi vabim ministra. Izvolite.
Hvala lepa. Dovolite, da se oglasim po tem drugem krogu razprav k amandmaju k 2. členu. Želel bi biti tudi zelo konkreten. V dveh stavkih je vsebino tega amandmaja v svojih prvih besedah obrazložil kolega Černač, poslanec Černač v dveh stavkih. Zelo jasno je povedal, da gre na nek način smo za amandma, ki bolj jasno določa rešitev v zakonu. To je bistvo tega amandmaja in točno je tudi, kot je gospod Mikolič povedal, povezan je tudi z amandmajem k 28. in 27. členu. Nazadnje je vendarle potrebno povedati, da gre samo za pojme, ki se dotikajo tega zakona. Ampak, moram povedati, veste na koncu je pomembno, da Državni zbor sprejme dober zakon, ne koliko amandmajev je na njega vloženo. Jaz si nisem delal nobenih iluzij, da je mogoče tako zapleteno zakonsko materijo pripraviti na ta način, da bi šel skozi proceduro brez večjega števila amandmajev. Nasprotno, pot, ki smo jo ubrali je dobra. Državni zbor je skupaj s strokovnimi sodelavci zakon izboljšal. Na koncu je pomembno, da bo zakon dobro živel in da bo praksa dobra, o kateri je govoril gospod Černač, ni pomembno število amandmajev. Pritrdil bi tudi misli gospoda Černača, da bi bilo dobro, če bi sistemsko šli povsem do konca, ampak če bi šli do konca, potem je to tako velik strokovnih sicerjšnji zalogaj, že tako ste rekli, da smo pozno prišli s to spremembo zakona, s tem novim zakonom, da bi morda v teh časovnih dimenzijah morda prišli še kasneje. Mi smo se odločili, v nekem smislu za kompromisno rešitev in da ne bo nesporazuma, veljavni ZUREP ima marsikatero dobro rešitev, res pa je, da se je marsikatera dobra rešitev, napisana v zakonskem tekstu veljavnega zakona, v praksi ponesrečila in tudi zato smo šli v predlagane sprememb. Jaz bi rad tudi odgovoril gospodu Prijatelju, ko sprašuje o upravno-pravnih postopkih in njihove racionalizacije, da je v medresorskem usklajevanju sprememba Zakona o graditvi objektov, ta bo manjše narave in se prav teh vprašanj dotika. In upam, da ga bo Državni zbor v kratkem dobil na mizo. Prav tako so pomembni tudi podzakonski, torej uredbe, predpisi, ki jih minister sprejme na podlagi tega zakona. Prav vse so v osnutku že napisane in moja zveza je da ko bo Državni zbor sprejemal zakon, boste tudi poslanske skupine seznanjene z vsebino teh uredb, to je nova praska, zelo naporna za mojo ekipo, ampak jo je izpeljala in vse uredbe so sedaj pripravljene. Glede špekulacij z zazidljivimi zemljišči, tukaj je potrebno povedati, mislim, da je gospod Černač omenil instrument, ki ga ima država, to je prepoved prometa kot začasni ukrep na podlagi veljavnega ZUREP-a in to v nekaterih primerih naredimo. Na primer za traso nekega avtocestnega odseka ali pa nekega drugega velikega infrastrukturnega objekta, to naredimo, to uporabljamo. Drugi instrument ima občina, reče se ji "predkupna pravica občine". Nekatere občine to strateško in odgovorno uveljavljajo, nekatere pa ne. In še en instrument je, ki je delno lahko oblika soočenja, čeprav se s špekulacijami lahko vedno sooči samo z orodji, ki imajo podlago v zakonu in podzakonskih aktih. Tudi instrument nadomestila za uporabo stavbnega zemljišča je, v določenem segmentu, tudi lahko orodje občinske uprave, občinskega sveta, da se sooči s tem vprašanje. Ne nazadnje pa sem v svoji prejšnji obrazložitvi zakaj Vlada ta amandma podpira, vendarle omenil prav to vprašanje, ki je vezano na visoko kupnino pri teh stavbnih zemljiščih, da bo v bolj jasni določbi tudi en majhen prispevek tudi ta amandma dosegel. Zelo pomembno vprašanje je bilo vezano v enem samem stavku, da so včasih sprejeti vsiljeni prostorski akti. V postopku prostorskega načrtovanja z vidika države in občine smo v celoti dosledni, da upoštevamo Aarhuško konvencijo, temu pa se reče vključitev javnosti. To je evropska norma, ki je sedaj norma tudi slovenskega pravnega reda in ker smo demokratična država, na občinski državni ravni potem ni več nobene formalne poti, da je sprejet nek akt, ki bi bil vsiljen. Če deluje občinski svet na javnih sejah ali pa če je v vladni proceduri vedno nek dokument, ki visi na spletnih straneh oziroma na oglasni deski, ki se ji reče internetni portal vladnih predlogov. Tako, da je tudi, ta rešitev, je sedaj, mislim, konsekventno izpeljana. In še odgovor gospodu Vebru. Ta amandma v ničemer ne spreminja koncepta zakona. V ničemer ne spreminja koncepta zakona, ampak samo, ker se je v razpravi pojavilo vprašanje, v Državnem zboru, na odboru in ker je potem odbor tudi predlagal, tudi strokovne službe so to vprašanje odprle, da bi lahko šlo za napačno razumevanje glede državnega prostorskega načrta, zakaj se ga pripravlja, smo potem, je bil predlagan amandma k členu, mislim, da 27. ali 28. in ker je bil tam sprejet je to samo tehnični amandma, ki je vezan na amandma k 2. členu in seveda, mi smo od vsega začetka tako razumeli zakon, kot je sedaj s tem amandmajem. Amandma nima nobene velike konceptualne teže ampak bo bolj jasno določil zakonsko materijo. Hvala lepa.
Hvala. Odpiram nov krog za prijavo. Izvolite prosim. Imamo dodatno pet prijavljenih poslancev. K besedi vabim poslanca Pavleta Gantarja. Izvolite. [[...]] [[oglašanje iz klopi]] [[...]]
Hvala lepa gospod podpredsednik.
Dovolite, gospod Pavle Gantar, samo sekundo. Nisem vas razumel, kaj pravite? Bom še en krog odprl, posebej za vas. Nadaljujte prosim.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Zelo na kratko, ker so se vsi sklicevali na kolega Černača, se bom še jaz in bom rekel zelo enostavno. Z 90% tega, kar je povedal gospod Černač o ZUREP-u, o njegovih mehanizmih, se strinjam. Razlikujejo se o tem, da menim, da bi morali ali prenoviti ZUREP ali napisati novega, ne glede na zahtevnost, ne pa razbiti zadevo, ki jo bo potem potrebno ponovno sestaviti na težji in bolj konflikten način. Druga zadeva, absolutno se strinjam glede s stavbnimih zemljišč in problemi špekulacij. Tukaj ni kaj dodati k temu, kar je bilo rečeno. So že danes instrumenti, ki lahko delno omejijo špekulacije, vendar jih nikoli povsem, dajmo si biti odkriti, ne bo možno v celoti omejiti. Edino šele potem skozi plačilo dohodnine, in davkov in dobičkov bo to možno narediti. Tako je tudi povsod po svetu. Tisto, kar je problem in ki ga je načel kolega Mikolič, je seveda v tem, da če pogledamo vsebino, 27. člen, tretji odstavek, Državni prostorski načrti, podlaga za pripravo objektov za pridobitev gradbenega dovoljenja po predpisih o graditvi objektov, in 28. člen, ki določa vsebino, pa pove, da se območja posameznih prostorskih ureditev določijo tako natančno, da je njihove meje možno določiti v naravi in prikazati v zemljiškem katastru. Torej, to je nujno, določitev stavbnega zemljišča, drugače ne more biti. Razlika je samo v tem, da je država rekla, jaz sem izjema, za vse druge velja, da se opredelijo stavbna zemljišča z njihovimi pravnimi in finančnimi posledicami, takšnimi in drugačnimi, razen za mene, državo. In to ni dobro. In naprej. Točno ta člen, o njem potem ne bom več govoril, dodatek, amandma k 27. členu pa pomeni, da se s tem spremenijo tudi občinski prostorski plani z državnim prostorskim načrtom in torej, ali občina ponovno določa ravno to, kar je minister rekel, da ne bi določala, stavbna zemljišča, seveda ne za sebe, za državo, ampak za občino na novo, ali pa sploh nič ne določa. Ne določa stavbnih zemljišč niti za sebe niti za občino, kajti v tej definiciji državni prostorski načrt ni več pravni akt, s katerim se določajo stavbna zemljišča. Torej se ne more, tudi za občine se sploh nič ne dovoli - ali pač; za občino da in državo ne. Najmanj kar je, je nejasnost, in da ne bom zapravljal časa, je dejansko to vprašanje, ki je za mene nerazrešeno ali pa jaz preprosto res zelo malo ali nič ne razumem.
Hvala. K besedi vabim poslanca Draga Korena. Izvolite.
Hvala za besedo. Res imamo danes pred seboj zelo zahteven zakon, celo upal bi trditi, eden izmed najzahtevnejših zakonov v tem obdobju. Zakon, ki ima tudi zelo velike posledice za državo, za občino, pa do čisto posameznega prebivalca Slovenije, ki živi na tem slovenskem prostoru. Da je zakon težko razumeti, še posebej človeku, ki ni na tem področju doma, se popolnoma strinjam. Kajti tudi sam moram reči, ker te zadeve kolikor toliko poznam že od prej, se mi zdi, da se je treba v sam zakon res dobro poglobiti, da lahko dojameš, kaj v bistvu ta zakon prinaša. Ob sprejemanju ZUREP-a se je razpravljalo zelo podobno, kako je nujno na področju urejanja prostora narediti določene spremembe, kako je potrebno stvari poenostaviti, skrajšati postopke, itd. Dobili smo zakon, dobili smo podzakonske akte, imamo sedaj že kar nekajletno, štiriletno prakso, ampak na žalost je pač ta praksa pokazala, da tiste rešitve pač niso prinesle tistega, kar se je od zakona pričakovalo. Jaz moram povedati, da sem tudi danes ob sprejemanju tega zakona zaskrbljen, da se ne bi ponovilo to, kar se je zgodilo z ZUREP-om, se pravi, da rešitve, ki jih bomo prinesli, sprejeli, ne bi v praksi zaživele. Da pa nisem pretirano zaskrbljen, moram povedati, je vzrok to, ker je pri pripravi zakona sodelovalo res veliko ljudi - stroka, občine, zainteresirana javnost in jaz sem vesel, da vsaj s strani občin je zakon doživel tako rekoč 100% podporo. Kar se tiče stroke, je pač na žalost stroka je sestavljena tudi iz različnih vej, iz različnih področij, različna stroka je pač za različne rešitve drugače zagreta. Jaz mislim, da tudi tukaj želi vsaka stroka uveljaviti tudi neke svoje interese, mislim pa, da je koncept, ki ga prinaša ta novi zakon, dober in da bo pripeljal do tega, kar želimo, se pravi, do poenostavitve postopkov, do skrajšanja postopkov in pa ne nazadnje ali pa predvsem tudi do pocenitve postopkov. Jaz mislim, da ravno župani zelo dobro veste, koliko sredstev občina namenja za sprejemanje planskih aktov, ki jih potrebuje, in če bomo tukaj prišli do racionalnejših rešitev, se pravi do pocenitve, in kar je za mene zelo pomembno, do skrajšanja postopkov, kar pomeni tudi po drugi strani pocenitve, bomo dosegli zelo veliko. Ne morem ob tej razpravi mimo tega, kar sem spraševal tudi ministra Podobnika v ponedeljek, ko smo govorili o tretji razvojni osi. Jaz mislim, da si tudi enega hitrejšega državnega razvoja ne moremo zamisliti, če ne bomo spremenili tudi oziroma sprejeli tega Zakona o prostorskem načrtovanju. Sam minister mi je v odgovoru tudi zatrdil, da se ta hitra cesta od Arje vasi proti Velenju in Koroški ne bo odmaknila za tako dolgo časovno obdobje, kot so že začeli napovedovati, tudi na podlagi tega, če bomo sprejeli ta ZUREP. Nameraval sem reči še dve, tri besede glede upravnih postopkov, ki sledijo oziroma ki jih posamezniki za svoje gradnje uporabljajo. Tu pa moram povedati, da že po sedaj veljavni zakonodaji, če je stranka imela vse potrebne podatke, se pravi, če je bil sprejet občinski akt, ki je omogočal neko gradnjo, in če je stranka prišla na upravno enoto z vsemi potrebnimi dokumenti, je upravni postopek lahko stekel zelo hitro in bil tudi v mesecu dni zaključen. Vendar pa je časovni problem pri tem, kakšne akte imamo, ali akti omogočajo to, kar želimo, ali ne, in potem tudi izdelava samih projektov. Tako da kar se tiče upravnih postopkov, jaz pravim, je že druga zadeva, je že nadgradnja tega, o čemer danes govorimo. Hotel sem reči samo še to, tudi sam moram reči, da se zavzemam za to in upam, da ta zakon ne bo šel v nasprotno smer; se pravi, da temeljna pravica občine, da razpolaga s svojim prostorom, tudi po tem zakonu ostaja in da občina v bistvu ureja res le tiste, bom rekel, zadeve državnega pomena. In da bodo občine tiste, ki bodo na svojem območju gospodarji svojega prostora. In tudi prav je tako, da so občine tiste, ki o tem odločajo. Glede tega amandmaja k 2. členu, pa jaz temu ne pripisujem nobene teže. Res ni pomemben, čeprav sam 2. člen je pomemben, ker namreč gre za terminologijo, da razumemo drug drugega, da vemo, o čem govorimo.
Hvala. K besedi vabim poslanca Kristijana Janca. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Gospod minister s sodelavci, kolegice in kolegi! Tisti, ki ta obstoječi zakon poznamo in se z njim srečujemo v življenju, v praksi, predvsem na občinah, zagotovo vemo, da ima mnoge pomanjkljivosti in povzroča težave pri načrtovanju, ovire, pa tudi roke in vse ostalo. Mislim, da je zadnji čas, da imamo pred sabo predlog sprememb tega zakona, ki je izjemno pomemben za vsako občino, izjemno je pomemben za Slovenijo kot celoto in v veliki meri verjamem, da je bilo vse to usklajevanje med številnimi akterji, strokovnjaki, nestrokovnjaki, javnostjo, tako in drugačno. Pa tudi ne nazadnje številni amandmaji, ki so plod nekega dela tudi v Državnem zboru, saj smo tudi poslanci tisti, ki na koncu koncev poskušamo izboljšati stanje, ki ga dobimo v Državni zbor. In ti amandmaji so samo korak k tistemu, k čemur stremimo vsi in želimo čim boljši zakon. Ali gre za 20 ali 50 amandmajev, sploh ni pomembno. Pomembno je, da bo na koncu izdelek takšen, da bo služil, da bo učinkoval v tistih zadevah, kar slovenske občine rabijo za njihov razvoj. In da dobijo večjo težko, večjo pristojnost tisti, ki poznajo svoj prostor, ki poznajo svoje prednosti, svoje razvojne možnosti, svoje cilje in to so zagotovo lokalne skupnosti, absolutno, v sodelovanju z državo, ki ima tudi svoje načrte v vsakem prostoru, v vsaki regiji. Mislim, da ta zakon ima to težo, ima to razmejitev pristojnosti med državo, med občinami in da vendarle zaradi tega, kar smo vam prečekirali tudi na strokovni ravni, lokalni skupnosti, da ljudje, ki se s tem ukvarjajo, načrtovalci, pravijo, da je to korak naprej. Ali bo tudi v praski pokazal korak naprej, težko sodim, to bo pokazal čas, ali smo zadeli tisto, kar potrebujemo, kar rabimo, ali ne - jaz upam, da smo in da takšne indice tudi dobim s strani tistih, ki se s tem zakonom strokovno, profesionalno ukvarjajo, ki je izjemnega pomena. Seveda interesov pa je vedno veliko, so državni, lokalni, kapitalni, posamezni lastniki zemljišč, to vse skupaj sestaviti v dobro zgodbo je nemogoče. Nemogoče, ker veste, kakšne so tudi špekulacije, takšne in drugačne v prostoru, ki se dogajajo. Ampak vendarle vse to je bilo upoštevano in verjamem, da ta materija, ki pa je zame tudi zelo zahtevna - jaz po pravici povem, iz tega "foha" nisem in mi je ta stvar zelo težka, vem pa, da smo šli večkrat skozi njega in pogledali z ljudmi, ki se na to bolj spoznajo. Moram reči, da s temi amandmaji, ki jih je tudi koalicija sprejela in bodo dali popravek, bo ta zakon, po moji oceni, primeren, užiten in da bo dal svoje pomembne korake predvsem razvoju občin na tem prostorskem načrtovanju, ki je, kot sem že rekel, izjemnega pomena za hitrejši in boljši razvoj vsake občine. Vem pa tudi, da današnja razprava lahko samo še kaj izboljša. Ne nazadnje, tudi amandmaji, ki so v teku, lahko s to razpravo, ki je bolj ali manj, se opravičujem predsedujoči, tudi malo splošna, pa vendar to ni nič narobe v tem primeru, da to dopuščaš, mislim, da je prav, da vsem dopuščaš in to je čisto korektno. Kar se pa tiče tega amandmaja, k 2. členu, pa tudi jaz sam ne vidim tukaj nobene grozovite spremembe, da se to črta "v državnem prostorskem načrtu" in s tem se koncept zakona in tudi tega člena, ki je pomemben, kot so že vsi ostali pred mano povedali, ne spreminjamo dosti, ampak gre samo za nek popravek, ki je lahko samo še boljši od tega, ki je predlagan. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. K besedi vabim poslanca Bogdana Baroviča. Izvolite.
Hvala. Glede na čas bom kratek. Ali mi lahko, prosim, še enkrat poveste, ne razumem, zakaj, poudarjam zakaj naj bi črtali besede "z državnim prostorskim načrtom"? Zakaj? Kaj to pomeni, kaj to spremeni? Hvala.
Hvala. Odpiramo nov krog za prijavo. Izvolite, prosim. K besedi vabim poslanca Milana Cvikla. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Mislim, da v današnji razpravi bi bilo vendarle potrebno slišati dejanske razloge za spreminjanje tega zakona, predvsem iz razloga, ki se bodo potem morali po mojem še resneje predstaviti pri amandmaju k 2. členu. Zato bi želel slišati od predstavnikov Vlade zelo natančno pojasnilo, kakšne bodo zaradi ali pa v povezavi s sprejetimi amandmaji še zmeraj jasne pristojnosti posameznih institucij. Tukaj predvsem kot nestrokovnjak za to področje na nek način, pritegujem temu, kar je rekel gospod poslanec iz Šaleške doline, gospod Koren, ki je poznavalec tega področja. In če on sam izraža dvome v nekatera tukaj predstavljene, bodisi rešitve bodisi predloge, se bolj tudi meni kot nestrokovnjaku, postavlja veliko dvomov. Na hitro spreminjamo nek zakon, ki po mojem občutku predvsem pomeni zelo veliko centralizacijo. Nekaj mesecev nazaj smo pa sprejeli spremembe ustave, ki pravzaprav govorijo o decentralizaciji, ali pa vsaj naj bi govorile o decentralizaciji. Torej, gospodje, predstavniki Ministrstva za okolje in prostor, ali res mislite, da če boste k sebi potegnili in boste vi na enem mestu po poenostavljenih procedurah odločali, kako bo kaj v prostoru v Sloveniji stalo, da boste s tem seveda rešili probleme. Jaz se bojim, da boste predvsem ustvarili velike probleme. Za koga? Seveda za ljudi, ki živimo ne na ministrstvu, ampak živimo vedno v posamezni občini. In zato napovedujem že sedaj v povezavi z razpravo k 27. členu, da potrebujemo tukaj jasno predstavitev s strani Vlade - žal mi je, da je minister za okolje in prostor odšel. Moram reči, da me zelo čudi, da minister za okolje in prostor odide pri zakonu, o katerem je v ponedeljek ob poslanskem vprašanju odgovoril, da je pa ta zakon pravi odgovor na vse probleme, ki se pojavljajo v Sloveniji s prostorskim načrtovanjem, ni pa tega zakona več pripravljen, sposoben ali voljan braniti v nadaljevanju razprave. Torej predstavniki Vlade, oglasil sem se zato, da slišim jasno sporočilo z vaše strani o razlogih za ta amandma in pa potem v povezavi s tem, zakaj velika centralizacija. Hvala.
Hvala lepa. K besedi vabim poslanko [[...]]Replika, oprostite, nisem videl. Izvolite, poslanec Drago Koren.
Hvala za besedo. Mogoče sem bil res narobe razumljen. Jaz v sam zakon ne dvomim, ampak rekel sem pa, da upam, da se ne bo zgodilo tako, kot se je zgodilo z ZUREP-om. Se pravi, ko ste vsi, ki ste ga sprejemali, bili prepričani, da bo rešil vse zadeve, ampak v praksi se je izkazalo, da zadeve se niso rešile tako, kot ste si želeli. Še vedno lahko rečem, da upam, da se to ne bo zgodilo. Po sedanjih vedenjih sem prepričan, da je zakon boljši in da rešuje te težave, ki jih želimo rešiti.
Hvala lepa. Sedaj pa k besedi vabim Cvetko Zalokar Oražem. Izvolite.
Hvala lepa. Mi smo dobili v tem splošnem delu v maniri ministra Janeza Podobnika, zaklinjanje predvsem verbalno in besedno, kako je ta zakon dober oziroma kako bo boljši kot prejšnji. Razlika je le v tem, da koalicijski poslanci temu, bi rekla, verjamete, mi pa izražamo pomisleke, ker vemo, da nobeden zakon ni idealen in samo dober. Tisto, kar mene muči - sedaj ministra ni - je analiza. Govoril je oziroma govorili ste o tem, jaz te analize o slovenskem prostorskem načrtovanju nisem videla do sedaj - resne ne; niti ni bilo po prejšnjem zakonu še sprejetega nobenega prostorskega akta, ampak analize resne, ki bi šla v globino problema, ni; kljub temu da to predvideva tudi strategija Slovenije, da se bo taka analiza o vseh prostorskih načrtovanjih oziroma normativnih dokumentih s tega področja naredila. Tega ni. Povejte mi, na osnovi česa ste potem to naredili pri tej primerjavi. Kajti, jaz moram povedati, da opozorila gospoda Jožeta Kavčiča, jaz upam, da ste jih prebrali, so zelo resna, da gre pač za kombinacijo, slabo kombinacijo starega in novega. V tem smislu me zanima, da ne gre samo za preimenovanje, žal, jaz sem samo to v tem zakonu videla, da se eni pojmi malo obrnejo pa spremenijo. Tukaj pač rešitve ne vidim. Ker se ne bom pri naslednjih amandmajih več oglasila, pa še to. Mene čudi in to mi daje slab občutek ne glede na to, koliko členov je amandmiranih, da ste celo na odboru ene vsebine dali ven, recimo, urbanistični načrt ste na odboru črtali, sedaj ga z novim amandmajem ponovno vlečeta nazaj. Meni takšne poteze dajejo samo znak, bom rekla, konfuznosti.
Hvala. K besedi vabim poslanca Janka Vebra. Izvolite.
Hvala za besedo. Pravzaprav me preseneča, kako predlagatelj oziroma minister ne občuti sistemske spremembe v zakonu, če iz državnega prostorskega načrta črtamo določbe, ki govorijo o tem, da se v državno prostorskem načrtu določajo stavbna zemljišča. Poleg tega se je črtalo tudi, da se v območju državnega prostorskega načrta določajo tudi kmetijska, gozdna in druga zemljišča ter prikažejo vodna zemljišča v skladu z zakonom. Tukaj gre za sistemsko spremembo. Trdim, da je zaradi tega državni prostorski načrt, tako kot je predviden v tem zakonu, v ostalih členih povsem nepotreben, ga ne potrebujemo več. Vse to, kar ste zapisali v obrazložitvi k amandmaju k 2. členu, da državni prostorski načrt določa le območje posameznih prostorskih ureditev, lahko naredimo v državnem strateškem prostorskem načrtu in se res lahko pogovarjamo o racionalizaciji. Da pa podkrepim, bom rekel, to sistemskost, bi pa postavil konkretno vprašanje. Državni prostorski načrt je po hierarhiji višji prostorski akt kot občinski prostorski načrt. Na podlagi državnega prostorskega načrta lahko izdate tudi gradbeno dovoljenje. Zdaj bom pa vprašal. Kako boste izdali gradbeno dovoljenje, če v državnem prostorskem načrtu ne določate stavbnega zemljišča? Kako? Ali gre za sistemsko rešitev ali ne gre?
Hvala lepa. K besedi se je prijavil predstavnik Vlade, mag. Starman, izvolite.
Najlepša hvala, predsedujoči, za besedo. Poglejte, jaz bi se dotaknil dveh vprašanj. Najprej čisto konkretno glede državnega prostorskega načrta, njegova izvedba in koncept stavbnega in drugih zemljišč, ki jih v stroki doslej poimenujemo z namensko rabo. Osnovno izhodišče je, da kot glavni načrtovalec, ki mora pokriti celotno območje države, je občina. Občina je tista, ki skrbi za določitev teh kategorij namenskih rab po teritoriju, država pa je tista, ki umešča konkretne objekte v prostor. Kategorija, jaz se bojim, da je tukaj resnično prišlo do nominalistične napake, ne napake v razumevanju tega, ne v pravnih konsekvencah te spremembe. Osnovno izhodišče je določnost; določnost tako občinskih prostorskih načrtov kot državnega prostorskega načrta. Določnost v pravnem smislu pomeni, da mora imeti tak načrt jasno opredeljene pogoje, kaj se sme na območju tega načrta početi. Ko gre za državni načrt, je to jasno razvidno iz 27. in 28. člena, kaj vse se opredeli kot pogoj, kako bo država kot investitor na tem območju gradila. Če govorimo o stavbnem zemljišču v tem tradicionalnem smislu, je pa to tisto, kar določa občina na svojem teritoriju, na katerem je lahko tudi kdo drug investitor. Ko gre za državne ureditve, je vedno država investitor, za občinske ureditve pa so investitorju tudi zasebniki in tam je pomembno, da ta kategorija obstaja kot stavbno zemljišče. Ker nobenih drugih pravnih posledic, razen tistih, ki jih določa 27. in 28. člen, ko gre za državne načrte, dodatnih posledic tega, da je nekaj stavbno ali ni stavbno, pri državnih ni. Poglejte, združili smo tradicijo, ki govori o teh namenskih rabah kot štirih večjih kategorijah, ravno zato, da sledimo običajem in utečeni praksi, ki se je razvila predvsem pri občinskem načrtovanju. In tukaj bi rad še povedal, in prav zato, ker je ta določitev kategorije stavbnega zemljišča v tem nominalnem smislu pristojnosti občine, tudi to je odraz tega, da daleč od tega, da bi centralizirali sistem. Nasprotno, država lahko izključno in samo načrtuje to, in določno načrtuje, tako kot je predvideno v 27. in nadaljnjih členih, občina pa ima tu splošno pristojnost. Tako da se s tem amandmajem v ničemer ne spreminja, daleč od tega, da bi se spreminjal koncept zakona. Gre samo za poimenovalno operacijo, ki pravno nima posledic na državnem nivoju, na občinskem nivoju je pa zadeva narejena tako in zato, da smo v tradicionalnim pojmovanjih, ki v vsej tradiciji občinskega načrtovanja obstaja. Glede analize bi pa dodal samo to. Mnogo analiz je bilo narejenih pred pripravo sedaj veljavnega ZUREP-a. Mnogo državnih lokacijskih načrtov je bilo sprejetih po sedaj veljavnem ZUREP-u in tudi mnogo priprav oziroma dela na področju priprave občinskih aktov je že teklo in teče na podlagi ZUREP-a. In že iz tega na tak način je bilo razvidno, da so neke korenite, resne napake, ki smo jih s tem predpisom, za katerega, še enkrat poudarjam, da zahteva predvsem določnost, želeli odpraviti. Je pa res, da se bo ta duh predpisa odražal v podzakonskih aktih, predvsem pa se mora odražati v praksi vseh akterjev v tej proceduri. Zato bi želel poudariti, da ta amandma, ta sprememba nima vsebinskih pravnih posledic na delitev pristojnosti med državo in občino, nima vsebinskih pravnih posledic na določnost tega, kar mora pisati v državnem načrtu, in nima nobenih posledic na pravice lastnikov zemljišč, ki bodo vključeni v državni prostorski načrt. Hvala.
K besedi vabim poslanca Janka Vebra. Izvolite.
Hvala za besedo. Gospod Starman, niste mi odgovorili na vprašanje, pa bo potem lažje odgovoriti tudi na to, ali ima kakšne pravne posledice ali nima ta amandma. Saj jaz vem, da je ta amandma posledica sprejetja amandmaja k 28. členu, in vsi vemo, da je to bila sistemska sprememba. Vsaj jaz upam, da je sistemska sprememba, če iz državnega prostorskega načrta črtaš določbe, da tam določaš gradbena, kmetijska, gozdna in vodna zemljišča. To je za mene popolnoma spremenjen koncept državnega prostorskega načrta in tudi tega zakona. In trdim, da državni prostorski načrt kot tak ni več potreben v tem zakonu, sploh ne v tako natančni vsebini, kot je ta hip predvideno. Namreč, v 44. členu je predvideno, kaj naj bi ta državni prostorski načrt vseboval. In to, tako precizno določanje v državnem prostorskem načrtu, v tej spremembi, ko ne določa več stavbnih, kmetijskih in vodnih zemljišč, je povsem nepotrebno. In vas še enkrat sprašujem. Kako boste na podlagi državnega prostorskega načrta izdali gradbeno dovoljenje? Po tem zakonu piše, da lahko na podlagi državnega prostorskega načrta izdate gradbeno dovoljenje. Če nimate stavbnega zemljišča, kako boste izdali gradbeno dovoljenje na podlagi državnega prostorskega načrta? Ali so to pravne posledice ali niso pravne posledice? Za mene so. Menim, da na podlagi tako spremenjenega zakona in tudi na podlagi tega amandmaja k 2. členu ni mogoče izdati gradbenega dovoljenja. V 27. členu pa pravite, da ga lahko izdate. Ja pa, po mojem mnenju ga ne morete, če nimate določenega stavbnega zemljišča. Samo pod pogojem, da ga občina določi. Ampak če ga pa občina določi, potem pa se vračam k tisti moji trditvi, da ne potrebujemo državnega prostorskega načrta v takšni vsebini, kot je trenutno predviden v tem zakonu.
Hvala lepa. K besedi vabim državnega sekretarja. Izvolite.
Poglejte, gradbeno dovoljenje se izda za objekt, ne za stavbno zemljišče. In določitev, pod kakšnimi pogoji lahko gradiš, je jasno napisanA in je v 28. členu. Na podlagi pogojev iz 44. člena tega zakona se lahko izda gradbeno dovoljenje. Tako je stavbno zemljišče posledica tega, da določiš na njemu pogoje, pod katerimi lahko gradiš, in je zato tudi zelo jasno potem v 25. točki prvega oziroma 2. člena. Ko bo pa objekt zgrajen pod pogoji, ki so določeni v državnem načrtu, je pa to stavbno zemljišče, samo po sebi. Imate dvojno definicijo: občina določa stavbna zemljišča, medtem ko država določa način, kako se objekte gradi in ko so objekti postavljeni, je to stavbno zemljišče. Poanta je zelo preprosta. Država ni tista, ki bi vse obsegajoče - in to je bil eden od ugovorov na odboru, zakaj sedaj, ko načrtujemo na območjih razvojnih regij z vsemi državnimi ureditvami hkrati, ali to pomeni, da bomo pokrili celotno območje regije z državno določeno namensko rabo. To je bilo vprašanje na odboru. Mi smo prav zato, da ne bi morda prišlo do tega razumevanja, ta amandma predlagali. In sedaj, ko se je to zgodilo, da je popolnoma jasno, da država na celotnem območju razvojne regije ne bo določala namenske rabe, ampak jih bo občina, država bo pa za tisto, kar bo kot objekt postavila, izključno in samo, in bo stavbno zemljišče po državnem aktu šele takrat, ko bo zgrajen objekt. Sedaj je pa problem, da ne rabimo več državnega načrta. Skratka, cilj je bil najti ravno razjasnjevalni moment in smo ga s to metodo naredili. Najlepša hvala.
Želi še kdo razpravljati? Potem bomo odprli nov krog. Prosim za prijavo. K besedi vabim poslanko Bredo Pečan.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Moram reči, da mi enostavno ne gre iz glave, da s črtanjem ene same besede enostavno onemogočimo občinam, da bi lahko objekte, ki so državnega pomena, katerih gradnja se določi z državnim prostorskim načrtom po tem novem predlogu zakona o urejanju prostora, onemogočimo občinam, na katerih območjih se ti objekti gradijo. Pa bi jih kar nekaj naštela: recimo, drugi blok jedrske centrale, odlagališče jedrskih odpadkov, potem zemeljski objekti, objekti na kopnem ob hidroelektrarnah, na primer nova plinska elektrarna, ki se bo zagotovo pojavila. Potem pa zelo obsežna območja počivališč z objekti na počivališčih, z vso komunalno opremo, ki sodi zraven, ob avtocestah. To so vse objekti, o katerih ne moremo govoriti, da so objekti prometne, energetske, komunalne infrastrukture. To so objekti, ki so čisto navadne zgradbe, ki uporabljajo komunalno infrastrukturo, vendar za njih občine ne bodo mogle, dokler bo zakon še veljal in ne bo novega zakona o davku na premoženje, pobirati nadomestila za uporabo stavbnega zemljišča, ker zaradi črtanje ene same besede v drugem členu ni zakonske podlage za obračunavanje nadomestila. Nihče ne govori, da je upravičena zahteva občin, da bi zaračunavali nadomestilo, recimo, tako kot se je dogajalo za akumulacijske jezera, za plinovode in podobne stvari. To je logično in to je tudi v zakon napisano, da se za take namene nadomestila ne uporablja. Govoriti o tem, da se s tem, da neko stavbo zgradiš na zemljišču, ki ni stavbno zemljišče, to zemljišče spremeni v stavbno zemljišče - fizično da, vendar pa po zakonu ne. In zaradi tega menim, da je tukaj še ena igrica, ki je povezana posredno tudi s 84. členom, ker gre za to, da država želi po eni strani onemogočiti, po njenem mnenju, nepotrebne odhodke, po drugi strani pa prevzeti nadzor nad popolnoma vsemi finančnimi tokovi; v tem zakonu pač enem delu finančnih tokov, ki potekajo v javni sferi, tudi nad finančnimi tokovi, ki potekajo skozi občinske proračunske blagajne. Zaradi tega menim, da ne moremo govoriti o tem, da gre tu za neko lepotno napako ali pa popravek, ampak gre za dejansko sistemsko spremembo, ki za mene pomeni zlasti škodovanje občinam. Koristi seveda državnemu proračunu, vendar mislim, da ne more država razmišljati na način, da v svojem sistemu javnega interesa daje enemu delu javnega interesa večji pomen kot pa drugemu, enemu nivoju večji pomen kot nižjemu nivoju. Mislim, da tu nihče, ki misli dobronamerno, ne more stvari v zvezi s tem popravkom 2. člena šteti, da gre za neko enostavno popravilo besedila, ne pa za zelo jasen namen, da si prihranimo določene izdatke, ki konec koncev niti niso tako majhni.
Hvala. Besedo ima poslanec Veber. Izvolite.
Samo na kratko bom poskušal, ker bo časa zmanjkalo. Če je to resnično mišljeno na tak način, kot je državni sekretar povedal, da lahko izdaš gradbeno dovoljenje kjerkoli in potem ta objekt postaviš, in potem, ko ga postaviš, rečeš, to je pa zdaj stavbno zemljišče, to pa ni več prostorsko načrtovanje, ampak popolna anarhija. To pa mislim, da presega dejansko vse pravne okvire. In če je intenca tega zakona v tem smislu, potem sploh ne potrebujemo ničesar drugega, potrebujemo državni prostorski načrt, na podlagi katerega lahko kjerkoli dobiš gradbeno dovoljenje, zgradiš objekt in potem rečeš, to bo zdaj pa stavbno zemljišče. S tem se žal res ne morem strinjati. Tu pa ne gre več samo za sistemsko spremembo, ampak po mojem mnenju res za popolno anarhijo na področju pozidave.
Hvala. Besedo ima poslanec Zvonko Černač.
Hvala lepa še enkrat. Zdaj pa res ne vem več, ali nekateri resnično tega, kar je bilo povedano danes večkrat, ne razumete ali se sprenevedate. Mislim, da tako jasno, kot so bile stvari povedane v povezavi s tem 2. členom, osvetljene večplastno, z več strani, se jih praktično ne da povedati. In ne gre za nobeno sistemsko, nesistemsko ali ne vem kakšno anarhijo, nekoncept in tako naprej. Gre preprosto za to, da nekateri smatrajo - in to je tudi eden izmed pomembnih argumentov, zakaj se ta amandma predlaga -, da bodo s to definicijo, ki je tu navedena, razblinili pričakovanja o visokih cenah posameznih zemljišč, ki so pomembna za državo zaradi infrastrukturnih objektov. To je en moment, in to ni nič nesistemskega. Razlikujemo se lahko samo v tem, ali je to utemeljeno razmišljanje ali ne. Večkrat sem pa že povedal, da nič ne škodi, če to napišemo, in da nobene nesistemskosti v tem ne vidim. Gre preprosto za to, da se omogoči določene poenostavitve ali pa pocenitve postopkov, ki bodo v prihodnje tekli. In tukaj ni nič nesistemskega, če potem to grajeno javno dobro dobi status, tako kot je povedal državni sekretar. Tukaj ne vidim nič nesistemskega, to je z zakonom mogoče urediti in ni nič spornega. Ko govorite v tej povezavi z zaračunavanjem nadomestila za uporabo stavbnega zemljišča in domnevnim in prikrajšanim občin na tej osnovi. Prvič, tisti, ki to govorite, bi morali vedeti, da se za komunalne infrastrukturne objekte že zdaj po sedanji zakonodaji ne zaračunava nadomestil za uporabo stavbnega zemljišča, pa tudi če bi se ga in tudi če se v bodoče bo, ko bo NSZ odpravljen in ko bo uveden lokalni davek, bo to še vedno mogoče zaračunavati, ko bo zadeva zgrajena. Saj je državni sekretar lepo povedal kakšen status bo takrat dobila! Tako je zadeva popolnoma enostavna, jasna, transparentna, nič nesistemska in nič katastrofalnega, povem še enkrat, se ne bo zgodilo, to je pa moje osebno gledanje, če to sprejmemo ali pa ne. Nekateri, in teh je večina, pa mislijo, da bomo s tem pripomogli tudi k temu, da bomo zbili previsoka pričakovanja o cenah na območjih, ki se bodo v bodoče urejala, če poenostavim, za avtoceste in še kaj podobnega. To je to. Mislim, da je to zelo jasno povedano in pošteno in glede tega ni nič za skrivati. Potem te navedbe v tej povezavi, da državni načrt povozi občinskega. Ja, kako je pa to zdaj urejeno? Lepo vas prosim, a zdaj pa to ni tako urejeno? Saj je že zdaj tako urejeno, državni načrt povozi občinskega, ja, to je vendar jasno; pa saj tu ni nič spornega; če z državnim načrtom načrtuje država avtocesto, je jasno, da na tistem delu občine povozi občinski akt. Govorim poenostavljeno. Ampak, tako je. In zakaj bi bilo v bodoče drugače? Ali vi menite, da bi v bodoče za objekte državnega pomena bilo potrebno najprej spreminjati paleto občinskih aktov in šele potem - ne vem, ne razumem tega! Ni mi jasno, kaj je poanta tega razmišljanja. Tako moram reči, da nekatere občutki varajo. Zdaj, zakaj jih varajo: ali niso prebrali zakona, je to njihov problem. Tako ne gre za nikakršno slabo kombinacijo starega in novega, kot je bilo rečeno, ker ohranjamo del ZUREP-a, delamo nek "gemišt", iz katerega ne vemo, kaj bo ven prišlo. Tudi jaz sem rekel, da bi bilo dobro, da bi se naredil malo večji napor pa zadevo sistemsko uredilo. Minister je pojasnil, kaj so bili razlogi. Že pri tem delu urejanja, ko gre za prostorsko načrtovanje, je bil vložen velik napor, velikanska usklajevanja in bi verjetno časovna komponenta trajala še nekaj časa, preden bi do tega prišli, ampak vsebinsko gledano pa sta področji ločeni, mi iz ZUREP-a izvzemamo prostorsko načrtovanje in to je tu, drugo ostaja v ZUREP-u, ni dileme v tem, kaj velja. Lahko se pogovarjamo samo o tem ali je zadeva dovolj transparentna za uporabnika ali pa ne. Tako mislim, da ti pomisleki pa resnično niso utemeljeni, in obžalujem, da smo se zdaj ustavili pri 2. členu, ker mislim, da imamo nekatere amandmaje v nadaljevanju, ki pa so res bistveno bolj pomembni, o katerih bi veljalo kakšno reči. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. K besedi vabim poslanca Milana Cvikla. Izvolite.
Najprej seveda to, kar je rekel gospod Koren. Res je; upanje umre zadnje. In vse to, kar je ravnokar povedal kolega pred mano: državni prostorski plan povozi občinskega. Res je, ampak v dolgotrajnem usklajevanju. V usklajevanju, ki seveda skuša upoštevati interese občanov, interese volivcev in volivk. Zdaj bom pa pokazal na primeru tretje razvojne osi, kako bo po novem zakonu izgledalo in kje je problem predloga tako amandmaja k 2. členu in kasneje. Poglejte, tretja razvojna os naj bi tekla od avstrijsko-slovenske meje proti hrvaško-slovenski meji, od Koroške, mimo Velenja in potem seveda bodisi levo proti Celju ali, če hočete, čez Trbovlje. In potem na Trebnje in tako naprej, vse do priključka, kjerkoli se bomo priključevali na dalmatino. In velika diskusija v Savinjsko-šaleški pokrajini med volivci in volivkami teče, ali bo tretja razvojna os tekle zahodno od Velenja ali bo tekla vzhodno od Velenja. Vzhodno od Velenja imajo nekateri s političnimi strankami povezanimi lokalni politiki lastnino, zahodno od Velenja pa je interes gospodarstva. Gorenje, Termoelektrarna, rudnik so zahodno od Velenja. Cela Zgornja Savinjska dolina se povezuje na to avtocesto, hitro cesto lažje, če bo tekla zahodno od Velenja. In seveda velika diskusija, ki poteka v Savinjsko-šaleški pokrajini, zaradi česar so povedali prejšnji teden predstavniki Ministrstva za okolje in prostor, da v kolikor ne bo uveljavljen državni dekret, bo do leta 2010, 2011 šele možno umestiti to hitro cesto v prostor. In tukaj je minister za okolje in prostor rekel: "Ni problem, besede gospoda Janeza Janša se bodo udejanjile, cesto bomo postavili v prostor že leta 2008, če boste sprejeli Zakon o prostorskem načrtovanju." In kako bo to izgledalo? Izgledalo bo tako, da bo seveda pripravljen državni prostorski načrt, ki bo upošteval politično voljo lokalnega veljaka, da bo šla cesta vzhodno od Velenja, potem boste mimo usklajevanje z občinami, to sprejeli in rekli: "To je nova hitra cesta, vzemi ali pusti". To, gospodje, pa ni demokracija, to je čisto navadno dirigiranje in podrejanje parcialnim interesom, celo gospodarskih interesov ne upoštevate tukaj. Vsa industrija je zahodno od Velenja. Vzhodno od Velenja je pa, če hočete nekaj gradbenih parcel enega gradbenega podjetja pa nekaj zasebnih parcel. Pa dva tunela je treba delati. To je vprašanje novega Zakona o prostorskem načrtovanju amandmaja k temu členu in na prejšnji člen. Drugi primer, otok, famozni otok. Sprejeli boste državno lokacijski načrt, naredili otok in ga umestili med občini, se opravičujem, na obalo med Koprom in Izolo in rekli, to je pa sedaj novo stavbno zemljišče, itd. Na ta način usklajevati 34 velikih projektov in dokončno spremeniti brez usklajevanja z občinami Slovenijo, kot jo poznamo - to ni razvoj, to je čisto navadno dirigiranje iz kabinetov. In za to gre pri tem zakonu! Ne gre za to, kar je nekdo rekel, da državni prostorski plani tudi niso do sedaj povozili občinskih - seveda so, ampak po usklajevanju! In interes, če se vrnem na trejo razvojno os, gospodarstva, interes občanov je, da se pač po hitri cesti s Koroške, iz šaleške, savinske regije čim prej pripeljemo do osi Ljubljana-Celje. Zato, seveda, je interes vseh tam zahodna varianta. Ampak ne! Tukaj odpirate prostor za vzhodno varianto. Povejte, to odkrito. Še na koncu. Gospod Starman je prej povedal, nismo našli rešitve za popravek amandmaja. Samo to povejte, poslanci vladajoče koalicije, da se vam amandma potem, ko ste pač neki člen neumno ali drugače popravili, pač napisali na Ministrstvu za okolje in prostor. Vsaj to povejte. Jaz takšnega dirigiranja razvoja ne morem sprejeti, ker to ni razvoj. Razvoj je več kot investicije. Razvoj je najti v prostoru za občane sprejemljivo rešitev, ki jo sprejema tudi gospodarstvo. Ne mi sedaj, zelo z zanimanjem poskušal vaše odgovore, povedati, da tega ne veste! Zelo natančno veste! Samo tisti politiki, ki so to javno obljubili, so se že skrili in danes jih bodisi ni ali pa so že v Bruslju. Gospod Žiga Turk, ki smo ga včeraj imenovali za ministra za razvoj, bo delal točno to: sprejemal državne lokacijske načrte za 34 projektov in jih umeščal v prostor ne glede na voljo občanov in občank. To ni demokracija.
Hvala. Izvolite, prosim.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Na začetku ste me omenili, kolega Cvikl, prav na začetku. Bilo je sicer zelo dolgo, zato ste verjetno že pozabili, rekli ste: "Kolega pred menoj". Ampak tudi, če me ne bi omenili, mislim, da je bilo v vašem izvajanju toliko posrednih navedb in toliko stvari, ki pa niso prav v ničemer povezane z 2. členom in amandmajem k 2. členu, celo stvari, ki sploh niso povezane s tem zakonom. Tako da v takih primerih bi bilo pa le dobro razpravljavce opomniti na poslovnik tega državnega zbora, ker mislim, da bomo drugače začeli tukaj razpravljati kot na kakšni tržnici. Zakon si najprej preberite, potem pa o njem razpravljajte. To, o čemer vi govorite, piše v zakonu. Zelo jasno je vključena javnost, zelo jasno so vključene občine. V 33. členu zakona, naslov poglavja je Sodelovanje občin, zelo jasno piše, da v času razgrnitve državnega lokacijskega načrta pridobi pripravljavec stališče občin, ne lokalnih veljakov, občin, in seveda javnosti, ker so vsi načrti, tako kot do zdaj, javno razgrnjeni. Saj se ne dogaja nekaj v nekih zaprtih prostorih ali pa kabinetih, tako kot želite vi to zgodbo predstavljati. Tako kot pa vi zadeve predstavljate in tako kot vi stvari polagate, če bi vaša stališča upoštevali, bi se pa dejansko razvoj v tej državi ustavil. Mislim, da bi potem pa samo še papirje prekladali z ene mize na drugo in se ne bi zgodilo popolnoma nič. Hvala.
Hvala lepa. Odpiram postopek za prijave. Izvolite, prosim. Besedo ima poslanec Rudolf Petan.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Do zdaj se nisem javljal, ker se mi ta člen sploh ne zdi pomemben. Pa vendar, toliko umotvorov, kot jih je natrosil gospod v prvi vrsti, na moji levi, je pa res malo prehudo. Dejstvo je, da če on pravi, da so zemljišča pripravljena, da je treba vrniti usluge, ker v zakonu piše o občinah, ne o posameznikih, potem pomeni, da vemo, kdo so predstavniki občin, župani, občinski svetniki pa še zaposleni na občini, to se pravi, da imajo tisti tam parcele. Vendar jaz nisem slišal nobene konkretne omembe in bi bilo prav, če bi ta gospod pač imenoval, kateri predstavniki občin imajo tam svoje parcele in želijo imeti tam traso. Po drugi strani je pa nekaj drugega, kar hočem tu povedati. Prav je, da je vsebina taka. Če do zdaj ne bi bil prepričan, da je ta vsebina prava, bi me pa zdaj ta gospod prepričal, da pa res mora tako biti. Ker če bi delali tako, kot ta gospod razmišlja, potem sem prepričan, da bi se v Sloveniji ustavilo vse, kar je že rekel kolega pred menoj, pa še drugo. Po njegovem ne bi zgradili niti navadne škarpe na tretjerazredni kurji farmi. Niti tega ne bi mogli, zato ker bi vse preprečil, ker v vsem vidi strahove. In njegov namen je tako ali tako samo zavirati razvoj. In se ne čudim, da je sedaj v zadnjih dveh letih gospodarska rast tako velika, kot je, če so prej vsi mogoče iz njegove opcije imeli takšne pomisleke o razvoju, pa v sebi zavirali in jih sedaj vse moti, če bi se kje karkoli lahko zgradilo. Spoštovani gospod Cvikl, vem, da ste čakali na to, zato sem vam tudi dal to možnost, da boste lahko replicirali. Po vašem videnju razvoja res ne bi mogli zgraditi niti ene škarpe pri kakšni kurji farmi, tako kot vi na to gledate, pa z vsem dolžnim spoštovanjem, gospod Cvikl. Na tak način se res ne bi dalo nič narediti in enostavno ne razumem, zakaj bi se radi vrnili v srednji vek, zakaj vam je tam tako lepo, če nasprotujete vsemu, kar diši po neki možnosti razvoja, po neki normalni poti in da so tu imenovane občine, ne posamezniki, občine. Ker občine verjetno na terenu najbolj poznajo zadeve in verjetno lahko pripomorejo v sodelovanju tudi z državnimi organi, če je potrebno. Hvala lepa.
Hvala vam. Ne glede na omembo vašega imena bi dobili repliko. Boste izkoristili možnost replike? Izvolite, kolega Cvikl.
Jasno, da repliciram najprej gospodu Petanu, potem bom pa tudi razpravljal. Poglejte, gospod Petan, visoka gospodarska rast je ob veljavnem zakonu. Visoka gospodarska rast je zaradi tega, kar se je ob veljavnem zakonu umestilo v prostor. Je pa res, da se je to umestilo v prostor na demokratičen način. Repliciram tudi glede vrnjenih uslug, parcel, jaz nisem o tem govoril. Govoril sem, da obstaja zahodna varianta in vzhodna varianta. In da se ena politična opcija zavzema za vzhodna varianto, gospodarstvo in tako naprej pa za zahodno varianto. In da je to celo stališče občin. In problem je v naslednjem, da seveda 33. člen in 32. člen govorita o sodelovanju občin. Veste, kako bo izgledalo sodelovanje občin? Tako, da bo občina poslala pripombe in predloge, ministrstvo jih bo proučilo in objavilo na spletni strani. To ni sodelovanje. To je čisto navadno informiranja in voz gre dalje. Sprejeta bo varianta, ki bo pač politično sprejeta, in ne v dialogu, ampak v podrejeni vlogi občin pri umeščanju hitre ceste v prostor. S tem je replika končana.
Hvala. Kolega Cvikl, sedaj pa vas vabim še k razpravi. Izvolite.
Moja razprava bo predvsem postavila vprašanja Vladi Republike Slovenije. Želim, da Vlada tukaj odgovori na omenjene zadeve, ali ne bo res ravno zaradi prej opisanega načina umeščanja nekih investicij v prostor vendar prišlo do pomembnega zmanjšanja dosedanje kvalitete umeščanja in iskanja ustreznih soglasij vseh, ki seveda so zainteresirani, da je cesta umeščena v prostor na najbolj sprejemljiv način. Ali ne bo prišlo do zmanjšanja te kvalitete in kateri so tisti argumenti, razen izpolniti obljubo predsednika Vlade, da leta 2008 pa bo v Velenju oziroma v Savinjsko-šaleški regiji jasno, kje bo ta hitra cesta, ampak - seveda v narekovaju - to ne bo odločeno v "demokratičnem procesu", ampak v procesu, ki se mu reče "popolna državna prisila". Tako bi prosil, če nam predstavniki Vlade lahko na to odgovorijo. To, da so se pa nekateri poslanci oglasili, to je pač tisti stari rek: ko mački stopiš na rep, zacvili.
Hvala. In k besedi vabim poslanca Martina Mikoliča.
Hvala še enkrat za besedo. Glede na to, da ste spoštovani predsedujoči dovolili, kljub temu da je amandma sedaj trenutno na dnevnem redu, da lahko splošno razpravljamo, bi še jaz nekaj besed, upam, da me ne boste prekinili.
Poglejte, nobenega nisem pred vami, tudi vas ne bom.
Poglejte, za mene je ta zakon oziroma bo ta zakon dober, če bo pomenil, govorim zdaj kot župan ene od občin, da bo lokalne skupnosti, ki bodo določene akte sprejemale v prihodnje oziroma občinske prostorske načrte, da bo potrebno izvajalcu teh del dati vsaj polovico finančnih sredstev, kot so ti postopki oziroma največ polovico, kot so ostali do sedaj. Obstoječi ZUREP je bil ravno nasprotno glede tega, kar sem zdaj povedal, ki je glede na še predhodni zakon pomenil veliko finančno obremenitev za lokalne skupnosti. To vsi vemo. In jaz sem trdno prepričan, da ta zakon poenostavlja določene stvari. To je iz zakona kar razvidno. Na drugi strani pa pomeni, da bodo pri sprejemanju oziroma pri izdelavi teh planskih aktov sodelovali tisti, ki so potrebni, ki so nujno potrebni in ne tisti, ki niso potrebni. In s tega vidika pozdravljam ta zakon, ki ga pripravlja Ministrstvo za okolje in prostor. Bom ponovil tisto, kar sem povedal že v splošni razpravi. Lokalne skupnosti, kjer pravzaprav lokalna samouprava deluje že 12 let, niso na tem segmentu nič naredile, potem je to žalostno, potem je res pred njimi velika in še pomembna naloga. Drugo sem vprašal, ali niso imeli nobenih investitorjev v občini ali potencialnih, ker bi bilo na osnovi tega potrebno spreminjati plane. Vemo pa, da zaradi določenega interesa za drugačno rabo prostora se to vedno dogaja v lokalni skupnosti in nekatere lokalne skupnosti smo kar dvakrat, trikrat, štirikrat dopolnjevali prostorske plane. In bom sedaj zelo razočaran, če bo, ko bomo ta zakon sprejeli, potrebno vse spet na novo izvajati v lokalni skupnosti. Ampak to ne bo potrebno, to mi garantira ta zakon. Se pravi, da v tistih občinah, kjer je raba prostora že definirana in vsi potencialni uporabniki teh prostorov imajo zagarantiran določen prostor v občini, bo to pomenilo, da se ta zadeva samo na osnovi tega zakona še uredi in se sprejme na občinskem svetu. Ne bom se spuščal zdaj v ta državni prostorskih načrt, ker mislim, da ste nekateri pretiravali. Mislim, da sploh to ni tema današnje [[...]] [[oglašanje iz klopi.]] . Dobro, pa tudi o stavbnih zemljiščih. Malo me preseneča, ko je kolega Cvikl v začetku rekel, da je laik na tem področju, zdaj že vse ve. Ko bomo prišli do konca, bo najbrž imel predavanje tukaj v tem Državnem zboru. Samo še enkrat pravim, tisto, kar sem prej rekel glede 2. člena, ravno zaradi določenih špekulacij vedno bolj ugotavljam, da je zelo dobro, da damo to v državni prostorski načrt, da tega ni v 2. členu. Če bomo še nekaj časa razpravljali, se boste najbrž tudi drugi strinjali z mano, predvsem kolega Gantar, ko je prej omenil oziroma nekako končal ali ne razume. Mislim, da bomo na koncu vsi prišli do spoznanja, da je potrebno, da gre iz 2. člena. Veste, občine ravno z 27. členom in amandmajem, ki je predlagan, nič ne izgubljajo. Res je to manjkalo v opredelitvi tega zakona, kar je zdaj v amandmaju napisano, kar bomo upam, da bomo tudi sprejeli. Pa da zaključim. Mislim, da določena razprava, ki je tekla do sedaj tukaj, se predvsem tiče zakona o graditvi objektov. Od tega zakona pa tudi sam osebno veliko pričakujem. Glede racionalnosti časovno skrajšanih postopkov in tako dalje. Jaz mislim, da je to, kar se tiče Zakona o urejanju prostorov, tu rešeno, pa mislim, da to niti ni najbolj bistveno. Bistven pa je Zakon o graditvi objektov, kjer je pa res glede časa, do kdaj prideš do dovoljenj pa vseh postopkov, ki so potrebni in nepotrebni, res dokaj za današnje čase neprimeren. Upam, da se bo Ministrstvo za okolje in prostor predvsem potrudilo pri zakonu, da bodo vsi investitorji lažje in čim hitreje prišli do primernega ali potrebnega dovoljenja in da bo posledično to tudi pomenilo manjše stroške za investitorje v fazi pridobitve, če sedaj govorim, gradbenega dovoljenja. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Replika, kolega Cvikl, izvolite.
Jaz sem seveda dolžan replicirati gospodu poslancu, ker je napačno razumel mojo izjavo. Jaz sem rekel: "Ja, jaz sem laik za prostorsko načrtovanje." Postanem pa zelo občutljiv, in to je iz amandmajev razvidno, ko želite s prostorskim načrtovanje kratiti pravice lokalni samoupravi, predvsem pa ljudem. Takrat postanem pa zelo občutljiv! In moja razprava je seveda predvsem želela pokazati, saj bomo imeli še naprej priliko pri 84. in še nekaterih drugih členih, kako kršite nekatera osnovna načela evropske listine, ustave o tem, da so občine tiste, ki morajo imeti enako pravico, enak obseg pravic, kot država, ko se išče kompromisna rešitev. Vi pa seveda besede "konsenz", pa besede "kompromis" pri umeščanju prostora v tem zakonu, ne poznate in jo pravzaprav spreminjate v dirigiranje. In to seveda ni več demokracija, to je dirigizem.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Proceduralni predlog. Izvolite prosim.
Spoštovani predsedujoči, kolegice in kolegi! Mislim, da bi bilo primerno in higiensko, da se počasi iz 2. člena premaknemo naprej, kajti mislim, da imamo še kar dosti do konca in smo v bistvu splošno razpravo o 2. členu opravili in predlagam, da gremo po amandmajih naprej. Kolega Cvikl, saj bo še dovolj možne razprave skozi ostale amandmaje, ki so v proceduri Državnega zbora. Hvala.
Hvala za vaš predlog. Tudi sam se vam pridružujem, ampak seveda je to pravica vsakega poslanca. In glede na to, da smo prvemu govorniku danes pustili pravico, jo bom tudi zadnjemu, da mi ne bo kdo očital, da selekcioniram posamezne poslance. Ponovno sprašujem, kdo želi besedo in s tem odpiram tudi postopek. Tokrat nimamo prijavljenih, zato k besedi vabim predstavnika Vlade. Izvolite prosim.
Najlepša hvala za besedo. Jaz bi glede sodelovanja javnosti, usklajevanja z občinami in nasploh vloge strokovne javnosti. Dva elementa bi želel poudariti, ki se razlikujeta od sedanje ureditve. Način sodelovanja javnosti je v tem zakonu urejen tako, kot je v dosedanjem. Sodelovanje z občinami je natančneje opredeljeno, kot je v sedanjem zakonu. Kar pa je še kvalitativni prispevek k sodelovanju občine in javnosti, je to, da je v zakonu vgrajena zahteva, ki izhaja iz direktive o celoviti presoji, kot jo mi imenujemo, varstvu okolja, kjer se jasno zahtevajo variantne rešitve. Če to povežemo z zahtevo, da se državni prostorski načrti načrtujejo za celotna območja razvojnih regij, celovito vse državne ureditve hkrati, je prav to tisto, kar je večja garancija za transparentni postopek, celovitejša variantna rešitev in postopek sodelovanja javnosti in občin. Skratka, od sedanjega zakona smo okrepili ta element predvsem zato, da uskladimo zakonodajo z Aarhuško konvencijo in da hkrati vgradimo sistem celovite presoje v sam postopek prostorskega načrtovanja, ki je eden najpomembnejših delov tega vrednotenja. Postopek iskanja kompromisa, soglasja je oblikovan, izhajajoč iz dosedanje dobre prakse in izhajajoč iz novih mednarodnih obveznosti, ki jih ima Republika Slovenija. Hvala.
Hvala tudi vam. Želi še kdo razpravljati? Odpiramo postopek. Izvolite, prosim. Besedo ima poslanec Milan Cvikl. Izvolite.
Poglejte, ustavili smo se pri 2. členu, ker je pač ta 2. člen spremenjen z amandmajem. Vlada ni predlagala amandmaja k 2. členu v predlogu zakona. Vlada je lepo povedala v predlogu zakona, kaj je stavbno zemljišče. To je "parcela, ki je z državnim prostorskim načrtom ali občinskim prostorskim načrtom" in tako naprej. Tako da to ni lepotni popravek. In zato smo se, gospod Janc, zadržali pri 2. členu, ker tu nekatere konceptualne stvari rešujemo. 2. člen, veste, je člen definicij. Govorimo o abecedi, ki jo uporabljamo v nadaljevanju zakona, zato je 2. člen pomemben člen. In ta definicija je z amandmajem bistveno spremenjena in omogoča to, kar sem prej povedal. Brez sodelovanja z občinami nekaj narediti kot stavbno zemljišče, samo z "bla, bla", voljo Vlade. Za to tu gre, z vsem dolžnim spoštovanjem. Bomo pa seveda še o nekaterih drugih, še bolj s splošno zakonodajo spornimi določbami v nadaljevanju.
Hvala lepa. K besedi vabim poslanca Boruta Sajovica. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči, za besedo. Spoštovani gospod minister s sodelavci! Seveda kot županu in nestrokovnjaku s tega področja mi je enostavno zelo veliko do tega, da sprejmemo dober in kvaliteten zakon, še posebej zato, ker prihajam iz sredine, kjer prostorskih aktov nismo spreminjali od leta 1999 in se je v neki zaprašeni omari ta trenutek nabralo 500 vlog in prošenj za spremembo na tem področju. Ko sem se včeraj pogovarjal s strokovnjaki in sodelavci, sem rekel, pa saj zakon bo pa ja boljši, hitrejši in uspešnejši. Pa moram reči, da večina strokovnih sodelavcev, s katerimi sem se imel priložnost pogovarjati, enostavno tega ni podprla. Pravijo, to je zadeva, ki jo vi stalno kot politiki poudarjate, govorite, ampak, so rekli, povejte nam pa konkretna dejstva, po katerih bo zakon boljši in uspešnejši, predvsem pa, da bomo ta postopek naredili hitreje in ceneje. Vesel sem tistih pooblastil, da ta postopek lahko začnem sam kot župan, da mi ni treba biti odvisen od volje in časa na občinskem svetu, toda naslednji koraki so mi pa bistveno manj jasni. Če se, recimo, dotaknemo tega podrobnega prostorskega načrta, ali to praktično pomeni, da ko bomo enkrat sprejeli ta prostorski načrt v občini, potem bomo tega v naslednjih korakih lahko, bom rekel, neskončno velikokrat dopolnjevali s podrobnim občinskim načrtom. Je mogoče to tudi je tista prednost, ki jo bomo imele občine ali pa če je mogoče kakšna ocena na kakšnih časovnih razmakih se pa predvideva, da se bo zdaj ta prostorski načrt v primerih z ZUREP-m obnavljal in dopolnjeval? Toliko za začetek. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Želi še kdo razpravljati? [[Ne.]] Potem zaključujem razpravo k 2. členu in amandmaju prej omenjenih poslanskih skupin. V razpravo pa dajem 3. člen in amandma poslanskih skupin SDS, NSi ter SLS. Želi kdo razpravljati? Odpiram postopek za prijavo. Besedo ima poslanec Vili Rezman, izvolite prosim.
Hvala lepa. Jaz bom začel to razpravo, upam, da bo krajša, kot je bila k 2. členu, kjer je bilo veliko zadihanih, pa nobenega pravega uspeha po tem maratonskem teku. Rad bi poudaril, da tako zakon kot ta amandma jaz sicer podpiram. Tudi to določilo, ki govori o tem, da je prostorsko načrtovanje v javnem interesu, se mi zdi zelo pomembno. Prav je, da je vnešeno, kajti vemo, da imamo v praksi zelo velikokrat probleme s tem in te probleme marsikje tudi drago plačujemo. Njihovo razreševanje namreč, kadar se privatni interes tako trdo usidra, da mu noben javni interes ni več kos. Hvala bogu je tako, da je tudi v 7. členu zapisano načelo prevlade javnega interesa nad privatnim interesom. Ampak to je na načelni ravni. Ko se pa spustimo na operativno raven, pa ta zakon več ne pomaga. Potem pa moramo iti v drugo zakonodajo in morebiti je to ena izmed hib tega zakona, da bomo morali brskati po različnih zakonih, da bomo lahko spletli celovito sliko. Še bolj napak se mi pa zdi, da so si v nekaterih drugih zakonih že pridobili pravico prostorskega načrtovanja. Morebiti vsi niso bili dovolj pazljivi takrat, ko smo sprejemali Zakon o verski svobodi, ampak Zakon o verski svobodi določa v 26. členu, kako se planira v prostoru. In naroča, torej zapoveduje načrtovalcem, da morajo poskrbeti takrat, kadar gre za načrtovanje zlasti naselij, kjer se bo prebivalo, da mora poskrbeti za to, da ugotovi, kakšen je interes cerkva, kakšne so njihove potrebe in da v skladu s tem potem tudi planira. To se mi zdi prvič nepotrebno, ker tudi za bolnišnice ne zapisujemo, tako tudi za otroške vrtce ne zapisujemo tako. To se v prostorskem planiranju tisti, ki imajo interes in potrebo takrat, kadar je razgrnitev, kadar je javna razprava, oglase in se njihove ambicije preverijo. Še bolj smešno je to, da se v glavnem odloča o tem, in tako bomo morali delati, ker zakon tako predpisuje, koliko pripadnikov ima kakšna cerkev ali verska skupnost. Torej slabost tega zakona je v tem, da nima vseh zakonov zbranih tako rekoč na dlani, in da se nekatere možnosti planiranja izmikajo oziroma so si že vzele to pravico v drugi zakonodaji, ki nima s prostorskim planiranjem po moje prav nobene zveze. Tudi to je bil eden izmed razlogov, da smo jaz in moji kolegi sprejemu tistega zakona nasprotovali.
Hvala lepa. K besedi vabim poslanca Pavla Gantarja. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Jaz bom ta amandma podprl. Na odboru, če boste pogledali magnetogram, sem ob kritiki zakona posebej izpostavil dejstvo, da zakon ne vsebuje eksplicitne opredelitve, da je prostorsko planiranje in načrtovanje v javnem interesu in v javni domeni. Veseli me, da so koalicijski poslanci to popravili z amandmajem. Če bi to jaz delal, verjetno ne bi bil sprejet ali pa bi bil zavrnjen. Upam, da bo to na simbolni ravni pomenilo nek premik v zakonu. Na praktični ravni pa te inovativnosti zmanjka. Res je, da je tudi ni v sedanjem zakonu o urejanju prostora, nek mehanizem: tehtanje prevlade javnega interesa, kar sodobni moderni zakoni že imajo. Med njimi tudi recimo Zakon o dostopu do informacij javnega značaja ima prve takšne nastavke. Žal toliko daleč pripravljavci niso šli, ampak ko bomo spreminjali ta zakon, bomo to storili. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. K besedi pa vabim ministra Podobnika. Izvolite.
Hvala lepa. Dovolite mi, da na kratko povem, zakaj Vlada meni, da je ta amandma dober. Najprej me tudi veseli podpora poslanca dr. Gantarja, kot eminentnega strokovnjaka s področja socioloških vidikov prostorskega načrtovanja. Lahko bova skupaj ugotovila, da je taka rešitev na nek način sama po sebi umevna. Ampak ker smo videli in ko so poslanske skupine in se je v razpravi čutilo, da bi lahko bili neki drugi nameni pri predlagateljih zakona, smo rekli, pa se naj poišče varianta, da se torej preprosto to, kar je res samo po sebi umevno, ker drugače ne more biti, saj država sprejema zakon, da še napišemo, da prostorsko načrtovanje je v javnem interesu. To je klasična deklaratorna rešitev, ki ima pa kljub vsemu tudi uporabno in razlagalno vrednost na različnih postopkih, kajti ob številnih priložnostih je vendarle potrebno pojasnjevati, še posebej lastnikom, na primer, od kod občini ali pa državi pravica, da z določenim prostorskim načrtovanim režimom omejuje prosta lastninska razpolaganja. Vprašujejo nas, ko smo na terenu, recimo, občani, občanke, lastniki stanovanjskih hiš, zakaj mora moja hiša biti ravno take višine in take oblike, jaz sem si vendarle zamislil drugače. Ali pa recimo, ko se sprašuje ali pa je taka določba pomembna, ko se izvaja pri načrtovanju, ureditvi poseg, občutljiv poseg v lastninska razmerja. Najbolj občutljiv - razlastitev. In ker je ravno prostorsko načrtovanje tisto, kjer se pri uživanju lastnine zagotavlja tudi njena okoljska funkcija, bom najprej rekel, potem bom rekel ekonomska, nazadnje pa socialna, čeprav je lahko vrstni red povsem drugačen, je predlagano določilo zato na mestu, da ponovno še enkrat v zakon zapišemo enega temeljnih ciljev, ki jih ta zakon zasleduje. Hvala lepa.
Hvala vam. Odpiram nov krog za prijave. Imamo dva prijavljena poslanca. Besedo ima poslanec Milan Cvikl.
Lepo, da me Vlada hvali z nepovezanim poslancem, me je že skrbelo, da ne bo šlo to preveč na široko. Ampak vendarle, naj vas spomnim gospod minister, naslov tega členi je Cilji prostorskega načrtovanja. Najmanj kar bi bilo potrebno, bi bilo narediti redakcijo tega amandmaja, in sicer, da je cilj prostorskega načrtovanja v polni meri uresničiti javni interes, če smo že pri upravljanju. Zakaj ste s tako zamudo to zapisali v cilje zakona? Predpostavljam zato, da boste lahko branili, da navkljub vsemu zakon skozi sprejete amandmaje dirigira voljo države nad voljo občin. Pravite, v javnem interesu je, da so občine podrejene. Tu pa ste na šibkih nogah, ker tudi občine zastopajo predvsem javni interes občanov. In zato dva predloga. Najprej predlagam, to bodo že znali redakcijsko uskladiti dikcijo tretjega odstavka z naslovom člena, ki so cilji prostorskega načrtovanja, in predvsem predlog, da če bomo potrdili ta 3. člen, pardon ta amandma k 3. členu, da potem pa seveda nekaj drugih amandmajev, ki so temu amandmaju nasprotujoči, zavrnemo.
Hvala. K besedi vabim poslanca Janka Vebra.
Hvala. Rad bi dopolnil to stališče kolega Cvikla. Prej smo dolgo razpravljali in prišli do spoznanja in informacije, da lahko pridobiš na podlagi državnega prostorskega načrta gradbeno dovoljenje, tudi če nima zemljišče statusa stavbnega zemljišča in da to šele potem postane, ko je objekt zgrajen. In na koncu, ko bo treba zagovarjati tako stališče, bomo rekli, to je pa v javnem interesu, čeprav je bilo mogoče, ne vem, v interesu Vlade, koalicije, kogarkoli, bistveno dlje pa seveda lahko od javnega interesa. Mogoče bi razmislili o tem, da bi celo napisali v imenu ljudstva, da bi bilo bolj jasno, odločite v imenu ljudstva in bi bila zadeva še bolj transparentna.
Hvala. Odpiram nov krog prijave. Izvolite prosim. Besedo ima poslanec Zvonko Černač, izvolite.
Jaz sem mislil, da bo kolega Cvikl, kaj pomagalo, ko sem mu zakon dal, pa sem v zmoti. Očitno ni bilo časa, da bi si ga prebral v tem kratkem [[...]]Jaz sem slišal, ne vem, ali sem prav slišal, bilo je rečno iz njegovih ust, da bi bilo treba zapisati v 3. člen, da je cilj prostorskega načrtovanja v polni meri uresničiti javni interes. Zdaj, ali je to rekel v ironiji ali se je "hecal" ali je mislil resno, ne vem. Ampak mislim, da to ni to. In to, kar se z amandmajem predlaga, tudi ni tako. Da je prostorsko načrtovanje v javnem interesu, je nesporno, da pa je treba spoštovati to, kar piše v prvem odstavku 3. člena, da so cilji omogočiti skladen prostorski razvoj z obravnavo, soočanjem in usklajevanjem različnih potreb in interesov razvoja z javnimi koristmi, je pa verjetno tudi nesporno. In najprej govorite na dolgo in na široko pol ure o tem, da to v zakonu ne piše, potem pa tisto, kar pol ure govorite, z enim kratkim stavkom povozite. Mislim, da je prav, da se začnemo malo resno pogovarjati o tem zakonu. In to, kar je predlagano z amandmajem k 3. členu, je korektno, tudi če ne bi tako pisalo, je tukaj popolnoma jasno in razumljivo. Hvala lepa.
Hvala vam. Replika, kolega Cvikl izvolite.
Kolega Černač ima mogoče problem z razumevanjem povedanega. Naslov tega člena je Cilji prostorskega načrtovanja. In ti so lepo zapisani v prvem in drugem odstavku. Potem pa sledi, z lune prileti tretji odstavek, ki pravi: prostorsko načrtovanje je v javnem interesu. To je pa, kot se temu reče, mogoče načelo, mogoče je to, bi rekel dikcija, gotovo pa to ni cilj. In imate več možnosti, ali redakcijsko popravite tretji odstavek ali pa naslov popravite in bi rekli "cilji in načela prostorskega načrtovanja". Tako pa izgleda smešno. Če že pišete amandmaje, in seveda pišete, da se z dodanim tretjim odstavkom izpostavlja javni interes pri prostorskem načrtovanju, bi lahko to naredili bodisi v prvem odstavku ali pa morate vsaj glede na, bi rekel, povedno obliko tretjega odstavka, jasno spremeniti naslov 3. člena. To je bila moja dobronamerna pripomba, da bodo zakoni imeli rep in glavo.
Hvala lepa za pojasnila. Ker vidim, da je še želja po razpravi, prosim za prijave. Besedo ima poslanec Vili Rezman. Izvolite.
Saj ne bom nič posebej pomembnega, samo toliko, da ne bi mislili, kako je res tako strašno vse narobe v tem 3. členu, ker v 1. točki piše, kaj so cilji, v 2. točki piše, katere so prostorske ureditve, ki jih je treba načrtovati, in tretji odstavek, ki vsemu temu sledi, pač pove, da je to v javnem interesu nad zasebnim interesom. Je torej neka določena logika v tem in mislim, da tu ni treba kaj posebej spreminjati.
Hvala. Želi še kdo razpravljati? [[Ne.]] Potem zaključujem razpravo v zvezi s 3. členom in amandmajem. V razpravo dajem 27. člen in amandma poslanskih skupin SDS, NSi in SLS. Želi kdo razpravljati? Odpiram postopek. Besedo ima poslanec Borut Sajovic.
Hvala lepa za besedo. Člen mi je razumljiv in logičen. Imam pa, recimo, vsebinski pomislek pa tudi konkretno vprašanje za gospoda sekretarja ali pa celo za gospoda ministra. Recimo, odlagališča. S temi bomo v Sloveniji brez dvoma imeli kar resne težave v prihodnjem, vsaj petletnem obdobju, in brez dvoma je za to, da kakšno od teh stvari rešimo, tudi ta državni prostorski načrt. In v tej zgodbi me zanima naslednje. Recimo, občina, iz katere prihajam, se je pred časom obrnila na Ministrstvo za okolje in prostor s pobudo, da nam tako težavo, zadrego, kot jo imamo na Gorenjskem, pomaga reševati ministrstvo v okviru tega državnega lokacijskega načrta. Zdaj je nov zakon, novo prostorsko načrtovanje, ali vidite tak primer, kot je konkretno gorenjsko odlagališče odpadkov, s tem novim zakonom bolje in lažje rešljiv. In kakšna je pri tem vloga lokalne skupnosti, kot tistih prebivalcev, ki živijo tam, vloga krajevne skupnosti in lokalne skupnosti, širše gledano občine. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Besedo ima poslanec Cvikl. Izvolite.
Hvala lepa. Najprej kratka misel k tistemu famoznemu 3. členu. Ja, cilji so naslednji, rezultat pa je uveljavljanje javnega interesa. Mogoče je pravi naslov 3. člena "Cilji in rezultati prostorskega načrtovanja". To, kar pa je problem in zaradi česar se oglašam pri 27. členu, je pa, da v nasprotju s tretjim odstavkom 3. člena, da je prostorsko načrtovanje v javnem interesu, se pa tu dodaja zelo enostavno uveljavljeno dejstvo, ki pravi, da je državni prostorski akt, ki ureja ureditve državnega pomena iz državnega prostorskega načrta, preprosto tisti, za katerega se šteje, da spremeni, dopolni občinski prostorski akt. To pa je seveda totalna nadgradnja - država brez usklajevanja sprejme nekaj in, kot ste lepo zapisali, šteje se, sicer ne poznam te dikcije, kaj se šteje, šteje se arabska, rimska in druga številka, kaj se šteje, da so s sprejemom državnega prostorskega akta in načrta spremenjeni oziroma dopolnjeni občinski prostorski akti v delu itd. Naj vam povem, da osnovno pravno načelo je, da velja nekaj, kar je sprejeto in uveljavljeno v, na primer, občinskem glasilu. Sedaj bo pa nekaj objavljeno na Ministrstvu za okolje in prostor ali na Službi Vlade za razvoj in štelo se bo, da je sedaj, za kar se je odločila Vlada s sprejemom državnega prostorskega akta, preprosto to spremenilo nekaj, kar v občinskem glasilu niti ni objavljeno. Samo pač primerček dajem. Prej je bilo omenjenih nekaj primerov - zahodna, vzhodna varianta hitre ceste. Otok, dam vam tretji primer. Območje izgradnje Nato baze Cerklje na Dolenjskem. Zagotovo, kot bi se temu reklo, in to sedaj obramboslovci dobro poznajo ureditev državnega pomena. Absolutno. Potrebno je vključiti državni, strateški, prostorski načrt, ampak ljudje v Cerkljah na Dolenjskem nočejo imeti novega Aviana. Nočejo ga imeti. Če bi ga želeli imeti, potem ne vidim nobenega razloga, zakaj uporabite dikcijo, kjer lahko mimo volje ljudi se bo preprosto štelo, da je Nato baza v Cerkljah na Dolenjskem sedaj umeščena v prostor. In to, kako že pravite, se bo od sedaj naprej štelo, da je z uveljavitvijo državnega prostorskega načrta za Nato bazo v Cerkljah na Dolenjskem dopolnjen občinski prostorski akt v delu, ki se nanaša za to področje. Do sedaj so tam, ne vem, kaj so počeli, bile so avtomobilske dirke na vsake toliko časa, pa bivše baze jugoslovanske ljudske armade so bile. Sedaj se bo pa štelo nekaj drugega. Ali, ne vem, tisti, ki ste večji strokovnjaki za vojaška in druga vprašanja, takih projektov je zelo veliko. Ali je to prava pot, gospod minister? Ljubljana. Obstajajo celo neki dogovori znotraj se pojavi diskusija med Mestno občino Ljubljano in državo, kako umestiti, na katerih oseh v Ljubljani, nekaj je seveda Tržaška, nekaj okoli palače na Prešernovi, nekaj seveda za Bežigradom, naj bi bili prostori, kjer se po novem koncentrirajo državne institucije. In recimo, poznano je, da državne institucije s seboj pripeljejo nova delovna mesta, vendar tudi večje število avtomobilov. Zato je, recimo, eden od pogojev v Ljubljani, da ne moreš zgraditi večjega objekta brez tega, da zagotoviš takšno ali drugačno parkirno hišo. To je dodatni strošek za državni proračun. Zato bo seveda Vlada lahko uporabila, zelo enostavno, določila bo, da bo to prostorska ureditev državnega pomena, vključila v državno strateški prostorski načrt in, ne vem, na območju Bežigrada bomo imeli 2.000 novih pisarn, brez enega samega parkirnega prostora. Še ena zelo pomembna in zanimiva možnost za Ljubljano. To so sicer samo špekulacije, ampak vendarle. Velik spopad v Ljubljani naj bi se odvijal tudi zaradi tega, ker naj bi novi desni župan in seveda desna koalicija v mestnem svetu določila, da bo na območju bivše vojašnice Šentvid, zaradi katerega je minister Erjavec že zamenjal zemljišče, zgrajena, kako se že to imenuje, druga vatikanska univerza. Po sedanji dikciji, če to postane ureditev državnega pomena in gre v državno strateški prostorski načrt, leva opcija v Ljubljani o tem niti seznanjena ne bo na mestnem svetu. Jaz živim v Dravljah in mi ni vseeno, ali bo v tistem koncu takšna ali drugačna državna strateška investicija. Pa da ne bomo omenjali teh spornih zadev, ker gremo v neko območje pogovorov z drugim pravnim suverenom, ki se mu reče Vatikan. Poglejmo si, recimo, samo novo prostorsko ureditev za to, da bi v Stanežičah lahko zgradili pet, deset tisoč stanovanj. Zato je seveda potrebna nova obvozna cesta ob Savi proti Medvodam. In tam so dileme, kje jo postaviti, kako jo postaviti. Eden od velikih razlogov, zakaj bo tunel Šentvid dražji, je zaradi usklajevanja z mestno občino, da se uredi tudi mestni promet, ne samo tranzitni promet čez tunel. Vse to usklajevanje ni več potrebno, ampak se bo, kot ste rekli, štelo, da so s sprejemom državnega prostorskega načrta spremenjeni tudi občinski prostorski akti. Predlagam, da ukinemo pristojnost občinskim svetom, da sploh odrejajo in določajo občinske prostorske akte in da vse investicije postanejo investicije državnega pomena v državnem strateškem prostorskem načrtu. To seveda boste in želite implicitno z amandmajem k 84. členu, ampak o tem več v nadaljevanju. Opravičujem se, ampak prostorsko načrtovanje ni več v javnem interesu. Prostorsko načrtovanje je s sprejemom tega amandmaja k 27. členu in nekaterih členov samo še v državnem interesu.
Hvala lepa in k besedi vabim poslanca Bogdana Baroviča. Izvolite.
Hvala. Menim, in s tem javno pozivam Zakonodajno-pravno službo preko magnetogramskega zapisa, da amandma k 27. členu, po vsebini sploh ne sodi v 27. člen, ker le-ta definira, kaj Državni prostorski načrt je; amandma govori popolnoma o drugi stvari. Po moji presoji, ponovno pozivam Zakonodajno-pravno službo, je amandma k 27. členu, o katerem govorimo, v popolnem neskladju z 32. in 33. členom. Amandma k 27. členu je direktiva, 32. in 33. člen pa sta alternativa.
Hvala, kolega Barovič. Jaz pa ponovno odpiram prijavo. Izvolite prosim. Besedo ima poslanec Zvonko Černač.
"Le čevlje sodi naj kopitar!" bi se lahko reklo po tem, kar smo slišali iz ust kolega Cvikla. Ne samo, da je pomešal vse, kar je v tem zakonu napisano, da je naredil totalen harakiri med vsemi nivoji teh aktov, ki jih imamo v tem zakonu, da je pod državne načrte spravil tisto, kar sploh ni mogoče s tem urejati. Dovolil si je tudi primerjave, ki so nemogoče in ki jih življenje ne zaznava. Pa si bom jaz dovolil, v skladu s tem, kar je on počel, ga vprašati naslednje: Po tej logiki, kot jo zastopa on sam, kaj bi se potem zgodilo. Država bi načrtovala avtocesto, občina pa bi čez kakšno leto po tistem, ko bi bil ta državni načrt sprejet, na tistem območju zasnovala eno tenis igrišče in, ne vem, stanovanjski kompleks ali še kaj podobnega. Ali je to tista pot, ki jo vi zagovarjate, kolega Cvikl, vas javno sprašujem? Kajti to, kar vi govorite, je točno to! Anarhija, ne sprejemanje odločitev, ne izvajanje odločitev, se pravi "status quo". Po vaše bi se v Logu pod Mangrtom še sedaj kopalo blato, tako kot vi razlagate stvari in kot jih vi predstavljate. Za vas so osnova neki časopisni članki za vašo strokovno razpravo v Državnem zboru. Ne gre tako! S tem, ko vam je ljudstvo zaupalo mandat, vam je dalo na ramena tudi odgovornost. In vi, si upam trditi, jo zlorabljate. Jo zlorabljate s svojimi razpravami. Te vaše razprave so podcenjujoče do stroke in podcenjujoče do tistih, ki so vam ta mandat zaupali. Prenehajte, ker ta način razprave ne vodi nikamor. Amandma k 27. členu je popolnoma jasen. In tudi, če ga ne bi bilo, ni ga treba. Je tako. Tako je, kot v tem amandmaju piše. Amandma je tukaj samo zaradi tega, da je zadeva jasna, nesporna, da ni dvoma o tem, kar po vseh aktih, ki veljajo v tej državi in tudi širše, je. Na tak način, kot vi razlagate stvari, se bo ustavilo vse. En akt se ne bo spravil na papir, da ne govorimo o tem, da je treba potem še kaj kamenja dati skupaj, da kakšen objekt zraste. Hvala lepa.
Hvala. Kolega Cvikl, vabim k repliki. Izvolite.
Moram reči, da gospoda kolega poslanca ne razumem. Poglejte, ne razpravljati o tem kaj pravi gospod Talio. Razpravljajte o vsebini tega člena. Razpravljajte o tem, ali ni res, da je pet omenjenih projektov lahko problematičnih in razpravljajte o tem, da seveda do sedaj se razvoj v Sloveniji ni ustavil. Boste videli, smo zgradili skoraj 500 kilometrov avtocest. Ja, res je. V Sloveniji smo celo zgradili teniško igrišče na strehi avtoceste. V Sloveniji smo zgradili telovadnico na strehi avtoceste, v šentviškem tunelu. Pojdite si jo pogledat. Popolnoma usklajeno z vsemi procedurami. Samo upošteval se je interes občin, upošteval se je interes države in našel se je konsenz. In ena od ključnih značilnosti demokracije je iskanje konsenza. Ta upošteva tudi to, da razpravljate o vsebini tega, kar posamezni razpravljavec govori, ne pa, da vas zmoti, kdo govori. Razpravljajmo "at drem" in ne "at personem". Hvala lepa.
Hvala vam, kolega Cvikl. K besedi povabim poslanca Janka Vebra.
Hvala. Še enkrat bi poudaril to, kar sem poskušal opozarjati že pri amandmaju k 2. členu, ampak smo izgleda pri tisti konkretni vsebini 27. člena. 27. člen govori o tem, da je državni prostorski načrt podlaga za pripravo projektov, za pridobitev gradbenega dovoljenja po predpisih o graditvi objektov. Torej gradbeno dovoljenje je, kot je bilo pojasnjeno, možno izdati tudi na podlagi državnega prostorskega načrta. Ta državni prostorski načrt, ko je sprejet, je avtomatično tudi pokril občinski prostorski načrt. In glede na to, da državni prostorski načrt ne določa več stavbnih, kmetijskih vodnih zemljišč, pomeni, da tudi občina pravzaprav na tistem območju, ki jo bo pokril državni prostorski načrt, nima nobenega smisla več, da razmišlja o nekih svojih vizijah, o svojih rešitvah, ker jo je v celoti pokril državni prostorski načrt na način, da kdorkoli bo na državnem nivoju si zaželel postaviti v območju državnega prostorskega načrta objekt, bo to tudi lahko izpeljal, storil, zgradil. In to je ta nesistemskost tega amandmaja, ki smo ga obravnavali, oziroma tega in prejšnjega in žal, moram ugotoviti, tudi celotnega zakona. Dajmo se odločiti, ali v Sloveniji potrebujemo državne prostorske dokumente in sprejmemo potem dokumente pač za vse rešitve in se odpovemo občinskim prostorskim načrtom in pač govorimo o tem, kaj hočemo, da bomo pač gradili tako, kot bo odločala Vlada oziroma v tistem trenutku večina v Državnem zboru, če bo to predmet odločanja v Državnem zboru. Ne gre skupaj to, kar je zdaj zapisano v tem zakonu, da občina določi status stavbnega zemljišča, po drugi strani bo pa državni prostorski načrt, recimo, lahko določil povsem drugo zadevo ali pa sploh nič. Tu bo prihajalo do velikih zapletov, do velikih težav, zato še enkrat opozarjam, da bi bilo treba trezno razmisliti o tem, ali sploh potrebujemo državni prostorski načrt v tem zakonu v takšni vsebini, kot je predviden, če želimo ohraniti vlogo lokalne skupnosti kot take, da je njena osnovna naloga načrtovanje rabe prostora. V tem trenutku to občine definitivno niso več, ko bo sprejet ta amandma oziroma ko bo sprejet ta zakon.
Hvala lepa. K besedi vabim ministra Podobnika. Izvolite.
Hvala lepa. Rad bi na kratko s štirimi kratkimi argumenti utemeljil, zakaj Vlada podpira predlagani amandma. To je klasičen amandma, ki samo bolj jasno zapiše rešitev, ki je itak že v členu zapisana oziroma v kontekstu z drugimi členi. Nenavadnost te razprave je v tem, da pri prostorskih ureditvah, recimo, državnega pomena tako rekoč v celoti sledimo veljavnemu ZUREP-u. Nobenih sprememb ni. In včasih se zgodi paradoks, da se kot argument proti navaja in se napadajo rešitve, ki veljajo in pravite, da so dobre. Vse dobre rešitve ZUREP-a smo ohranili. To je prvo. Drugo. Ko sem poslušal nastop mag. Sajovica in mag. Cvikla, sem videl to dvojnost. Po obeh poteh ne bo šlo. Zelo jasno vprašanje je postavil mag. Sajovic, ali obstaja možnost, da tam, kjer se občine ne morejo dogovoriti - država vstopi od zgoraj navzdol, na nek način vsili, predvsem pa pomaga občinam, da najdejo dobro lokacijo. Na primer, za center za ravnanje z odpadki. Ampak če bi šli po tej poti, je pa to kontra stališču kolega Cvikla, v celoti nasprotujoče. Oboje ne more iti. Moram seveda povedati, da je vedno treba pogledati, katera veljavna zakonodaja že obstaja. Če bi se dotaknil širšega vprašanja ravnanja z odpadki, vemo, da že veljavni zakon o varstvu okolja nalaga državi subsidiarno odgovornost, če bi občinam popolnoma odpovedalo. Ampak tudi po zaslugi mene kot ministra je znano, da sem vedno občinam ponujal roko in pomagal tudi tam, kjer državi ni potrebno pomagati. Mediatorji smo bili. Pa tudi na Gorenjskem, mislim, da bomo našli rešitev. Sedaj bi pa rad povedal glede tega amandmaja, ki se dotika razmerij prostorskih aktov. Jaz bi rekel na zelo pameten način samo neko dejstvo, ki že tako ali tako je v zakonu prisotno, da malo bolj jasno zapiše. Že 15. člen zakona zelo jasno določa, da občinski prostorski akti ne smejo biti v nasprotju z državnimi prostorskimi akti ali pa regionalnim prostorskim načrtom. Res pa je, da obratno pa ni bilo nikjer eksplicitno določeno, kaj bi se pa zgodilo s prostorskimi akti občine z dnem, ko bi se za isto območje sprejel državni prostorski načrt. Vemo, kakšno je klasično pravno načelo derogacije, da hierarhično višji in kasnejši predpisi razveljavijo nižjega ali pa starejšega. Ampak s tem amandmajem samo bolj jasno določamo, da so s sprejemom državnega prostorskega načrta istočasno spremenjeni oziroma dopolnjeni tudi občinski prostorski akti v delu in za območje državnih prostorskih ureditev. S tem je zakonska dikcija samo bolj jasna in tudi nedvoumna. In še zadnji amandma, zadnja utemeljitev za to, zakaj Vlada ta amandma podpira, je pa ta, da je podobna rešitev tudi v tistem členu zakona, ki govori, mislim, da je 65. ali 66., ki govori o tem, da regionalni prostorski načrt nadomesti občinski prostorski načrt v tistem delu, ki se nanaša na z njim načrtovane prostorske ureditve. In priznajmo, da je to racionalna rešitev, to je dobra rešitev, kajti občinam po sprejemu državnega prostorskega načrta ne bo več potrebno po predpisanem postopku spreminjati oziroma izpolnjevati svojih prostorskih aktov. Torej to, kar je tako ali tako v zakonu zapisano, v drugih členih, s to jasno določbo tega amandmaja samo še enkrat nedvoumno zapišemo. Vlada takšno rešitev podpira. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Replika, kolega Cvikl, izvolite.
Repliciram gospodu ministru, ker je to, kar ste rekli, da je dilema med nama z gospodom Sajovicem, je to umetna dilema. Če se dve občini ne moreta dogovoriti, je mediacija prava pot, ne pa dirigizem. Vi ne morete iz regijska centra, ki je medobčinska investicija, da se bo problem rešil, reči, to pa je zdaj državna investicija, pa poseči z državno investicijo notri. Ne, gospod minister, če se dve občini ne moreta za nekaj dogovoriti, je pot mediacija. Ne pa spremeniti zakon, kjer boste vse investicije naredili državne.
Hvala. Želi še kdo razpravljati v povezavi s 27. členom in amandmajem? Državni sekretar, gospod Starman izvolite.
Najlepša hvala. Jaz sem želel k temu dodati samo to, da dosedanja praksa in ravno zaradi delitve oblasti med občino in državo na področju prostorskega načrtovanja je pripeljala do tega, da je občina na svojem območju morala v svojih aktih vseobsegajoče urediti in to je pripeljalo do tega, da ko je bil državni lokacijski načrt oziroma državni načrt sprejet, ga je bilo treba prepisati v svoj akt in je bilo to časovno in drugače podvojevano in morda je prihajalo lahko celo do napak in težav pri neurejenih katastrskih, recimo, zadevah. Zadeva je tukaj samo jasno opredeljena, ker se to objavlja tudi v različnih dokumentih. Državni načrti se objavljajo v Uradnem listu, medtem ko se občinski v lokalnih uradnih dokumentih in je v tem tudi pravna napaka, do katere lahko pride. In samo to je namen tega. Glede usklajevanja in katere so ureditve državnega pomena, je pa treba izhajati iz narave ureditve. Narava ureditve, ko govorimo o odlagališčih, je v pristojnosti občin. Dejansko je najboljša rešitev, in je to mimo zakona, če lahko tako rečemo, da se dogovorijo tako občine kot ljudje, ki živijo na območju, preden pride do konkretne umestitve v prostor. To je optimalna rešitev v teh primerih. Je pa dejstvo, kot skrajna "ultimaracijo", ki pa ni samo od pristojnosti države odvisna, ampak da o določenih okoljskih zadevah predvsem smo mi odgovorni tudi vizavi EU. In so določeni pogoji, ki jih je potrebno izpeljati v primeru, da se to ne zgodi pravočasno, tudi naša obveznost z vidika evropskega prava, zato moraš imeti instrumente, ki pod določenimi pogoji in seveda ob spoštovanju volje občin interveniraš samo izjemoma in je tudi urejeno, kdaj subsidiarna odgovornost države za občinske ureditve nastopi. Še enkrat bi želel poudariti, zakon je samo orodje, je instrument, ki omogoča različne operacije, ki spoštujejo procesne pravice vseh vključenih. In to orodje je potrebno uporabiti na najprimernejši in najustreznejši, tako strokovno kot drugače, način. Hvala.
Hvala tudi vam. Z vašo razpravo zaključujem razpravo k 27. členu. V razpravo dajem 30. člen in amandma poslanskih skupin SDS, NSi, SLS. Ima kdo željo po razpravi? [[Ne.]] Potem razpravo zaključujem. V razpravo dajem 35. člen in amandma istih treh poslanskih skupin, torej SDS, NSi in SLS. Ima kdo pri temu členu in amandmaju željo po razpravi? [[Ne.]] Zapiram 35. člen. Odpiramo 36. člen ter amandma poslanskih skupin: SDS, NSi in SLS. Ima kdo tu željo po razpravi? [[Tudi ne.]] Zapiramo člen. Odpiramo 36a člen ter amandma istih treh poslanskih skupin: SDS, NSi in SLS. Vidim, da je želja po razpravi. Odpiram postopek za prijavo.
Hvala lepa. Lep pozdrav vsem skupaj, predstavnikom Vlade, kolegice in kolegi in seveda tudi iskrene čestitke ob slovenskem dnevu pomorstva. Besedo pa ima gospod Veber.
Hvala za besedo. Če pogledamo vsebino 36a člena, potem lahko ugotovimo, da po nepotrebnem obremenjujemo tekst tega zakona o tem, da imamo državni strateški prostorski načrt, da imamo državni prostorski načrt, da imamo regionalni prostorski načrt, da imamo strateški občinski načrt, da imamo občinski prostorski načrt. Namreč ta člen govori o tem, da ministrstvo in udeležena občina se lahko dogovorijo, da načrtujejo in sprejmejo prostorski akt za določeno prostorsko ureditev. Torej ne glede na to, da imaš že nek sistem zgrajen, se potem kar pojavi en člen, ki govori o tem, da se lahko dogovoriš z ministrstvom in sprejmeš nek akt, ki ni niti državni, ni regionalni, ni lokalni, ampak kar nek skupen akt. Kar sprejmeš ga in ga spelješ in imaš neko prostorsko rešitev, menda rešeno po tem členu. Mislim, da bi bilo tukaj tudi treba še bolj poenostaviti cel zakon, da res ne potrebujemo vseh teh dokumentov, ki sem jih prej omenjal, ampak imamo notri en člen, v katerem napišemo, da se država in občine dogovorijo in sprejmejo en skupen akt. In bodo vse dileme, ki smo jih prej imeli rešene. Ta člen, ponovno opozarjam, je popolnoma nesistemski z vsem, kar se v tem zakonu poskuša doseči. Mimo vseh aktov, ki so opredeljeni tako na državni kot na lokalni in regionalni, se potem zgodi še nek skupen akt, ki pravzaprav ni nikjer natančno definiran, kakšen sploh je, je pa akt, za katerega se lahko občine dogovorijo. Mislim, da je tudi to ena od nesistemskih rešitev, ki bo pripeljala do velike zmede, kakšne prostorske akte bomo v Sloveniji sploh imeli. Zdaj pa sam amandma k temu 36a členu pa govori celo o tem, da se kar župan posamezne občine lahko direktno dogovori z ministrom in reče: "Mi bomo sprejeli skupen akt." Občinski svet sploh ni potrebno, da je obveščen. Ne glede na to, da sem župan, nasprotujem takšni rešitvi, ker se mi zdi, da je to vendarle prehud poseg v pomembne prostorske rešitve, da občinski svet vendarle mora biti seznanjen s tako, bi rekel, nenadnim posegom v prostor, ki lahko nastane na podlagi tega akta, ki do sedaj ni bil nikjer v zakonu predviden. Kar naenkrat naletiš na ta akt in župan posamezne občine se z ministrom lahko sam dogovori, da bo sprejel določen prostorski akt mimo vseh ostalih, ki so odgovorni za to, kaj se in kako se načrtuje v prostoru. Opozarjam na to rešitev, ki po mojem mnenju resnično ni korektna in dobra.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati o tem členu? Prosim, gospod minister, Podobnik.
Samo na kratko. Amandma je redakcijske narave, čista redakcija na amandma, ker je povezan z drugimi členi. Glede same vsebine bi pa povedal naslednje. Že sedaj velja v zakonu in na podlagi uredbe, da država lahko pooblasti občino, da ona sprejme prostorski načrt za neko investicijo, nek projekt državnega pomena. To že velja v dosedanjem ZUREP-u in v veljavni uredbi in kar nekaj slovenskih občin se je v zadnjem letu in pol za to pot odločilo. Še posebej tiste, ki imajo velike investicijske namene. In ta se je izkazal za zelo dobrega. Mi smo ga ponovno povzeli in mislim, da je prava rešitev. To je sedanja rešitev. Rešitev, ki se je izkazala za dobro, predlagam, da je ne napadate, ker je dobra. Samo še vprašanje se postavlja na odboru, izrecna podpora, da vendarle začetek tega postopka, da lahko to stori župan. Na koncu to itak sprejme občinski svet. Mislim, da je to dobra, racionalna rešitev. Prepričan sem, da bo dobila zelo veliko podporo poslancev Državnega zbora. Na odboru je bila soglasno sprejeta. Hvala lepa.
Hvala lepa. Ker vidim še dvignjene roke, ponovno odpiram prijavo. Prosim, da se prijavite. Hvala lepa. Prvi ima besedo gospod Janc.
Hvala lepa, predsedujoči. Mislim, da to, kar je pred menoj govoril gospod Veber, tudi župan, poslanec, težko razumem tako nasprotovanje 36.a členu amandmajev. Konec koncev govorimo o hitrejšem postopku, enostavnejšem in v bistvu je to to, ker govorimo cel čas te razprave, kako poenostaviti, pospešiti zadeve, itd. Skratka, vi pa govorite enkrat eno, drugič pa, to ni dobro, medobčinski svet - pravi kontradiktorno. Če je župan občine, ki je odgovoren, neposredno izvoljen, ima vendarle neka pooblastila, piko na i tako pa tako na koncu da občinski svet. Logično. Kaj je tukaj narobe? Nič. Pospešujemo zadeve, ker doslej tega žal ni bilo in so bili postopki predolgi in nikamor nismo prišli. To je cilj zakona, kako čim prej priti do cilja, to je pa cilj vsake občine. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Veber, ali imate repliko ali boste počakali na naslednji krog? Dobro. Potem pa mag. Cvikl.
Naj spomnim, spoštovanega župana, gospoda Janca, da je bil tudi občinski svet neposredno izvoljen. [[Oglašanje v dvorani.]] Ne, ne, ne. A veste, ta želja po poenostavljanju je tako - obstajajo tudi hitra sodišča. Ta želja po poenostavljanju mene skrbi. In tu gre za zelo enostavno zadevo: kdo drug kot sveti udeleženih občin naj, seveda če že imamo nek poseben postopek, to naredi. Ne - kar župani! Jaz predlagam, da ukinemo svete, pa naj župani pa ministrstva sami urejajo vse zadeve prostorskega vprašanja, po tej logiki. V tej zvezi vprašanje ministrstvu. Ko bo ta člen uveljavljen, ali potem sploh rabimo za vprašanje prostorskega načrtovanja regije? Ali sploh še rabimo regije, ko bo uveljavljen 36.a člen? Zakaj to pravim? Veste, eden od razlogov, zakaj imamo regije, je, da skupne interese v regiji uskladimo. Ampak tako, kot je zdaj, ker je to pogruntavščina v 36.a členu, nek akt skupnega pomena, nadobčinski, medobčinski, ko boste to uveljavili, ali sploh še - to je vprašanje, gospod minister - potrebujemo regijsko zakonodajo. Jaz mislim, da verjetno ne. Samo potem seveda to ni več niti ustavno skladno. Razen, če predpostavljate, da je ta 36.a člen že prvi zametek pokrajinske zakonodaje, ki izhaja iz spremenjene ustave, kot je bila pač sprejeta v zvezi z ustanavljanjem pokrajin. Hvala lepa.
Hvala lepa. Ponovno odpiram prijavo. Takoj na začetku dam lahko besedo državnemu sekretarju mag. Starmanu. Prosim.
Najlepša hvala. Poglejte, vprašanje možnosti, da določene državne ureditve načrtuje tudi občina, je možnost, ki jo ima obstoječi zakon, predvsem pa, kar je pomembneje, je to, da je to ena od palet možnosti. Ta zakon je nasploh tako narejen, da daje meni možnosti, ki jih ima tako občina kot država, kot tudi medobčinsko sodelovanje. Skratka, ta možnost je uveljavljena že sedaj in nastane samo takrat, ko je določena ureditev državnega pomena osredotočena na območje te iste občine; drugačne ureditve preprosto ne moreš imeti. In seveda postopek je izpeljan po rednem postopku sprejemanja občinskih aktov, hkrati pa morajo v tem postopku biti upoštevane vse usmeritve vseh državnih predpisov na tej poti. Skratka, imamo nekaj primerov, ko se hkrati s pripravo občinskih načrtov za območja istočasno izvajajo državni prostorski načrti, in ostajajo določena območja, kjer lahko občina kvalitetneje in hitreje hkrati s tem, ko svoje ureditve uredi, reši še določeno ureditev državnega pomena. In ni nobenega razloga, nihče v tem postopku ni prikrajšan, procesne pravice vseh udeležencev so iste, zakonitost tega početja je varovana s strani tako občine kot države in končni rezultat je nekaj, kar je bilo urejeno na tem območju. Med tem pa, če govorimo o regionalnih rešitvah; regionalne rešitve so še po tem zakonu stvar medobčinskega dogovora. Regionalne rešitve, dokler nimamo institucionaliziranih organov oblasti na regionalni ravni, ni druge možnosti, kot da je to dogovor med občinami. Država to spodbuja na ta način, da je operacionaliziran ta regionalni načrt, ki tudi rezultira lahko v gradbenem dovoljenju, ki nadomesti občinske načrte in ki je namenjen, predvsem prioritetno, črpanju evropskih sredstev. Skratka, še enkrat poudarjam, zakon je instrument in to je eden od instrumentov, ki ga je skladno z vsemi procesnimi varovalkami možno uporabiti. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Barovič.
Hvala lepa. Gospod minister, prosim vas, zelo dobro me poslušajte. Ne želim igrati Zakonodajno-pravno službo. Ali govorimo o tem, da sklep o začetku postopka sprejme župan ali županja? V kolikor je to to, torej sklep o začetku postopka - pa za božjo voljo, pripravljavci amandmajev ne pišite, ne da "ga sprejme", ampak da "ga izda župan", če kasneje sprejme prostorski načrt ali karkoli že občinski svet. Dikcija je popolnoma napačna. Udeležene občine oziroma "občina takšno prostorsko ureditev načrtujejo v skladu s sklepom o začetku postopka", v katerem amandma pravi, "ki ga sprejme župan". Ne sprejme, "izda župan ali županja"! Če ga pa sprejme, pa lahko berem tudi, "da sprejme prostorski akt", če ga pa župan sprejme, potem občinski svet o tem ne govori. Prosim vas, dikcijo popravite. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Veber.
Hvala. Torej v moji razpravi sem zelo jasno povedal, da če sprejmemo takšno rešitev, potem po nepotrebnem obremenjujemo ta zakon z državnimi prostorskimi, strateškimi načrti in ostalimi lokalnimi načrti. O tem sem govoril. To je dogovor med ministrstvom, državo in lokalno skupnostjo, sprejmemo skupen akt in zapremo vsa ostala vprašanja. O tem govorim. Dejstvo pa je, da sam sklep, če se navežem na amandma, o začetku postopka pa je zelo pomemben. Sam sklep o začetku postopka, priprave tega skupnega prostorskega akta določi vsebino tega akta. To pa je zelo pomembno. Hkrati pa to, kar je državni sekretar govoril, da bo ta skupni akt sprejet ali po postopku za sprejem lokalnega načrta ali po postopku za sprejem državnega načrta, to iz tega teksta ni razvidno. Postopek sprejemanja tega akta ni definiran, ni nikjer predviden, tako da je tujka v tej vsebini zakona in če že gremo v takšno usmeritev, da racionaliziramo postopke, potem dajmo iz te teze, iz tega skupnega prostorskega akta razviti potem vse postopke. Žal ta akt nima opredeljenih postopkov, kako ga bomo sprejeli, kako ga bomo peljali in pripeljali do konca.
Hvala lepa. Je še kakšna želja po razpravi? Prosim, potem bi vsaj formalno podprl še enkrat prijavo. Prijavil pa se je državni sekretar. Državni sekretar, imate besedo. Mag. Starman, beseda je vaša.
Najlepša hvala. Samo to bi želel reči, da namen je bil prav ta, o katerem sem jaz govoril. Če je dikcijsko morda nejasno to in jasen odkaz na to, da se seveda vodi po postopku, ki je urejen v prejšnjih poglavjih, ko govori za občinsko načrtovanje, bi morda bilo za premisliti, da to manjšo korekcijo se da narediti. Ampak namen je popolnoma jasen, ureditev je znana in utečena, je smiselna v povezavi tudi z uveljavitvijo regionalne zakonodaje in je to eden od korakov. Se pa strinjam, da je lahko v določenem tekstu malo problematičen. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima kolega Janc.
Hvala lepa. Jaz bi samo kolegu Cviklu, prej, ko me je izzval - zdaj slučajno telefonira - okoli županske pristojnosti. Jaz ne vem, zakaj se nekateri tako bojite odgovornosti županov, nekako ne zaupate, slabše izkušnje, ne vem, bojazen, kaj bo zdaj župan naredil. Veste, župan polaga račune vsake štiri leta v vsaki občini na volitvah in neposredno. In seveda tam se odloča, ali je kaj naredil ali ni nič naredil. In če ni nič naredil, ga zagotovo vržejo s tira dol. Tako ta bojazen je popolnoma odveč, da ne bi v začetku postopka lahko šel z županskim podpisom, sklepom. Podpiram pa pobudo gospoda Baroviča, da se ta dikcija mogoče popravi bolj točno, da bo jasno, kaj je tisti prvi postopek v tem delu tega člena in potem kaj je končni, tako da bo razumljivo tudi tistim, ki mogoče dvomijo. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Černač.
Hvala lepa. Jaz bi tukaj nadaljeval, kjer je kolega končal. Mislim, da je zadeva jasna. Spreminja se samo zadnji del tega prvega odstavka, ki govori o pričetku postopka priprave. Ta pristojnost je vezana na župana oziroma županjo, ne pa samo sprejem, mislim, da člen zelo jasno določa, da vemo, kdo sprejema prostorske akte, to so občinski sveti. Ko sem ravno pri besedi. Gre pač za delitev odgovornosti in pristojnosti tako kot povsod, kjer je pri postopku udeleženih več institucij, več organov, kjer ima vsak nek določen del pristojnosti. Normalno je, da si to odgovornost razdelijo. Nenormalno je, recimo, v petek bomo razpravljali o predlogu, kjer je nekdo predlagatelj, nek organ, neka institucija je predlagatelj, nek drug organ ima pa ustavno pravico, da o tem odloča in da tukaj dogovora ni. To je nenormalno in ni prav. Skozi cel ta akt, skozi cel ta zakon zasledujemo dogovarjanje, usklajevanje in to je edino pravilna pot. Zaradi tega do teh konfliktnih situacij ne more priti, ker je duh zakona nastavljen ravno v tej smeri, je pa normalno, da morajo biti tudi sankcije za tem, kjer iz takih ali drugačnih razlogov tudi po večkratnem usklajevanju do nekih dogovorov ne pride. Mislim, da je člen jasen in amandma tudi. Hvala.
Hvala lepa. Bi želel še kdo razpravljati o tem členu in tem amandmaju? Odpiram ponovno prijavo. Prosim. Gospod Sok, beseda je vaša.
Hvala lepa. Samo en stavek bi k temu dodal. Zdi se mi, da zadeva ni tako enostavna, kot je moj predgovornik to predstavil, ker če župan sprejme sklep o začetku postopka, potem seveda predvideva, da bo občinski svet potem na koncu sprejel vsebino prostorskega plana. Kaj se pa zgodi v primeru, in takih primerov ni malo po Sloveniji, ko občinski svet ne sprejme nečesa, kar je župan predlagal? Se pravi, tukaj lahko hitro pridemo do neke kontradikcije in pravzaprav takšno rešitev, kot je tu, zahteva zelo intenzivno in močno sodelovanje med županom in občinskim svetom. Treba je pa seveda povedati, da pa v praksi to vedno ni tako in ne povsod. Ta zadeva bi seveda veljala, v kolikor bi pri nas občinski sveti volili župane, ker pa sta tako občinski svet kot župan neposredno voljena, pa seveda imamo tako situacijo, kot jo imamo. S tem je treba računati, da potem ne pridemo na koncu do nekih kontradiktornih odločitev skozi zakonodajo. Torej, tudi iz izkušenj vam to govorim. Hvala lepa.
Hvala lepa. Vidim, da so še dvignjene roke, zato ponovno odpiram prijavo. Hvala. Prvo bi dal besedo ministru Podobniku, če dovolite, potem pa vam, kolega Černač.
Samo na kratko. Tukaj gre za riziko župana in prav je, da je tako. Menda župan bo že znal oceniti, katero razvojno iniciativno bo predlagal za to pot in če bo dober župan, bo tudi občinski svet prepričal, da bo sprejel v dobro občine.
Hvala. Gospod Černač.
Hvala lepa. Spoštovani kolega je župan in ve, da za vse aktivnosti mora imeti načrte oziroma načrtovane postavke v občinskem proračunu, ki ga sprejme občinski svet. Tudi za tak akt je potrebno imeti sredstva zagotovljena, odobrava jih ali pa ne občinski svet, in tukaj ni nobenega problema. Če v proračunu denarja ne bo, pač tega sklepa ne bo mogoče sprejeti. Tako da ta medsebojna razmerja, mislim, da so zelo jasna in jih ni treba na tej točki komplicirati. Hvala.
Hvala lepa. Odpiram sedmi krog razprave. Prosim, da se prijavite. Besedo ima kolega Janc.
Hvala lepa še enkrat. To, kar je rekel kolega Sok, drži. Ampak drži pa tudi to, če v okolju ni sodelovanja med županom, podžupanom, občinskim svetom, krajevnimi skupnostmi in še kom, potem ni zgodbe o uspehu razvoja neke občine. To je pogoj, za vsako zgodbo je to pogoj. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Cvikl.
Mene zelo veseli ta diskusija med Vlado in poslanci vladajoče koalicije. Tu se strinjam, gospod Janc, tako z vami kot z gospodom Sokom - za vsako zgodbo je potrebno sodelovanje med županom in svetom. Zato je prav, da ta sklep sprejme svet in ne samo župan.
Hvala. Besedo ima dr. Gantar.
Ja, imam težave s členom v celoti, to ministrstvo ve. Toda kljub vsemu bi rekel tole: če je že ta člen, potem mislim, da ni v nasprotju z duhom lokalne samouprave, da takšen sklep sprejme županja ali župan. Bi pa ta tekst izboljšal na način, da bi predlagal v tretjem branju dopolnilo - ga boste vi predlagali, jaz ga ne smem -, da "sprejmejo županje ali župani in o tem obvestijo občinski svet ali," še bolje, "po predhodnem soglasju občinskega odbora, pristojnega za prostor." To bi bila elegantna rešitev, ki je po mojem sprejemljiva in v skladu z duhom lokalne samouprave. V tretjem branju bi to lahko naredili, in je po mojem za sam sklep mogoče res nepotrebno obremenjevati občinski svet v tej fazi. Občinski svet bo imel pristojnosti, ki mu jih da tudi država, kakršnekoli mu že da, v naslednjih fazah - če ste se že odločili za takšen člen; sam se seveda za takšen člen sploh ne bi odločil. Hvala.
Hvala lepa. Želi še kdo besedo? Prosim, odpiram ponovni krog. Prvi ima besedo gospod Kokalj.
Ob tem bi opozoril samo na eno možno dilemo, ki bi se lahko pojavila - usklajenost tega zakona z Zakonom o lokalni samoupravi. Namreč, če bi četrtina občinskega sveta zahtevala sklic občinskega sveta z neko točko dnevnega reda v primeru, da je v tem zakonu ta pristojnost v začetku postopka dana županu, je na ta način pravzaprav občinski svet razrešen določene svoje pristojnosti. In ta pomislek je treba pogledati, ali je ta zakon skladen z intenco Zakona o lokalni samoupravi. Na ta način se pač občinskemu svetu vzame možnost, da bi v zvezi z začetkom postopka prostorskega plana sam sprožil postopek v skladu s pooblastili, ki jih sedaj ima.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Mikolič.
Hvala za besedo. Jaz bi samo dodal to, da malo osvežimo zadeve iz preteklosti. Kolikor vem, je predzadnja zakonodaja to pooblastilo dajala občinskemu svetu. Občinski svet je sprejel sklep o začetku postopka, zadnja zakonodaja je to nalagala županu in ne vem, ne poznam, da bi pri tem bili kakšni problemi glede tega. Glede na to, da se pa v tem 36.a členu predvsem navezuje, se pravi na tiste prostorske akte, ki bodo državnega in regijskega pomena. Pa se predvsem s tega vidika strinjam, da je to župan, glede na to, da je pač potrebno določene akte v določene roku sprejeti. Vemo, kakšne težave imamo nekatere občine, kjer smo soustanovitelji določenih zavodov, če lahko tako rečem, ob imenovanju direktorjev, dajanju soglasij, ko je potrebno v mesecu dni dati soglasje in pri tem se mora sestati šest ali pa deset občinskih svetov. Je pa tako, kot je bilo od marsikaterega tukaj že povedano, sodelovanje med županom in občinskim svetom, pa mora biti predvsem na tistem segmentu, kar se tiče investicij. Če tu ni sodelovanja, potem je tako vse skupaj na glavo obrnjeno. Tako bom jaz podprl ta amandma. Hvala.
Hvala lepa. In še gospod Černač.
Jaz bom še enkrat poudaril, kar sem povedal, ker izgleda, da nisem bil dobro razumljen. Jaz ne vidim tukaj dejansko nobenega problema. Vidim pa problem, v kolikor bi se to zapisalo drugače oziroma v kolikor bi ostalo napisano tako, kot je sedaj, vidim predvsem časovni problem. Problem, ki ga odpravljamo s tem amandmajem je predvsem časovna komponenta, hitrejša pot do odločitve, drugače pa sta občinski svet in župan pri tej določbi udeležena na tak način, da brez umestitve teh aktov ali pa tega akta v proračun ni mogoče sprejeti tega sklepa, za katerega dajemo pooblastilo županu, in na koncu v končni fazi, seveda o tem aktu odloča občinski svet. Tako tukaj ni nobene bojazni, da bi kdo imel preveč ali pa premalo pristojnosti, in to, kar se z amandmajem zasleduje, je samo racionalna pot pri sprejemanju odločitev. Hvala.
Hvala lepa. Še kdo? Zaradi reda radi bom ponovno odprl še eno prijavo, brez namena, da vas stimuliram. Hvala lepa. Najprej minister Podobnik, potem pa še ostala dva kolega.
Hvala lepa. Ta argumentacija glede racionalnega trošenja časa je tukaj pomembna, povedali pa smo, za ceno kvalitete oziroma samih odločitev in tudi demokratičnosti postopka. Tukaj bi rad spomnil na zanimivost geneze te rešitve. Vlada je predlagala, da to naredi Občinski svet, potem pa ste na vseh srečanjih z vsemi asociacijami občin in v Državnem svetu in Odboru za okolje predlagali -župan. To je rešitev, ki še sedaj velja. Ta rešitev je sedaj v veljavnem zakonu. Mislim, da je dobro in predlagam, da jo potrdimo.
Hvala. Besedo ima gospod Rezman.
Hvala lepa. Jaz tudi podpiram takšen predlog, kakršen je predlagal, in imam dovolj empiričnih izkušenj o tem, zakaj je to pametno in modro. Tisto, o čemer je bilo že govorjeno, sicer res drži, da če že tudi župan o tem odloča, mora iti po neko soglasje, ker so pač finance izza tega, v občinski svet, pa celo to ni potrebno. Teoretično lahko imajo župani pravico, ima virmansko pooblastilo, s katerim lahko z ene postavke na drugo postavko prenese določena sredstva, tako da tudi to odgovornost prevzema na sebe. To ni verjetno želja županov, ker prevzemajo s tem odgovornost. To je preprosto nuja, zaradi katere, če tega ne upoštevamo, se odložijo investicije, odloži se načrtovanje, investicije, nastanejo neki nepotrebni stroški in vse skupaj se seveda odmika, kar ni v skladu s tem, kar želijo občani in občanke, recimo, na določenem področju, ki to potrebujejo. Za primer dajem, recimo, v Mariboru je pač tako, da imamo velik sistem za vodooskrbo, za katerega mislim, da 15 ali 16 občin pokriva, in preden mi obredemo vse te občine, vse odbore, ki se morajo poprej sestajati, pa še potem morebiti pride do kakšne neusklajenosti enega izmed teh občinskih svetov, potem takšnega lokacijskega načrta ne moremo nikoli sprejeti. Vodo pa potrebujemo.
Hvala. Še gospod Janc.
Morda samo še za osvežitev, verjetno prisotni v Državnem zboru, če se spomnite, ko smo popravljali regijske razvojne agencije. Prej smo imeli upravne odbor, itd., pa se ni dobro izšlo. Danes sedijo tukaj člani sveta regij, župani, jaz mislim, da župani so odgovorni za razvoj regije, svojih občin in seveda lažje, hitreje in učinkoviteje delujejo. In pokazalo se je, po mojem, da je ta model, ki so ga popravili v Državnem zboru, izjemno pozitiven. Drugi podoben model je imenovanje podžupanov. Kdo je pa odgovoren za svojo ekipo, če ne župan? Župan ga imenuje, prej ga občinski svet. To so pravi koraki v pravo smer, kajti konec koncev odgovornost za to vodi edino in tisti, ki je odgovoren, je župan. In to so dva modela, ki sta dobra. Ta tretji je po mojem tudi primernejši, da to zgodbo začne peljati župan z ekipo, ki seveda sodi potem naprej. Hvala.
Hvala lepa. Še kdo? Potem zaključujem razpravo k 36a. členu in vloženemu amandmaju. Dajem v razpravo 38. člen in amandma poslanskih skupin SDS, NSi ter SLS. Želi kdo razpravljati o tem členu? Nihče. V razpravo dajem 39. člen in amandma poslanskih skupin SDS, NSi in SLS. Tudi ni želje po razpravi, zato jo zaključujem. V razpravo dajem 42.a člen in amandma poslanskih skupin SDS, NSi ter SLS. Želi kdo razpravljati? Nihče. Hvala lepa. [[...]] [[oglašanje iz klopi]] [[...]]Se opravičujem, sem prehitro odmaknil pogled. Formalno odpiram prijavo. Prosim, da se prijavite. Dr. Gantar, beseda je vaša.
Tukaj moram opozoriti. Tukaj je amandma najprej na sam člen, ki se ga amandmira. Mislim, da je ta člen res strokovni nesmisel, ker je urbanistični načrt strokovno podlaga občinskega prostorskega načrta. Tega jaz nisem videl še v nobenem učbeniku, v nobeni teoriji. Ogromno knjig sem prebral, pa se ne bi želel hvaliti s tem, ampak to, da je urbanistični načrt strokovna podlaga prostorskega načrta, tega pa še nisem videl nikjer. Tega so se pripravljavci amandmaja zavedali in so sedaj malo drugače spremenili, vendar je še vedno urbanistični načrt v bistvu jedro vsega načrtovanja, posebno urbanističnega, jasno, še vedno podlaga vsega tega. Opozoril bi vas na strokoven nesmisel in strokovno napako in to ne more biti tako. Če bo tako, bo to zelo smešno, enostavno rečeno.
Hvala. Gospod minister, prosim.
Hvala lepa. Ta amandma je pomemben amandma. Rad bi povedal, zakaj Vlada podpira amandma treh poslanskih skupin. Ob predstavitvah urbanističnega načrta kot ene od osrednjih novosti pri občinskem prostorskem načrtovanju je pogosto prihajalo do, lahko rečemo, nerazumevanja, kaj je njegova vloga in narava. Ta amandma rešuje to vprašanje, ki je konceptualne oziroma strokovne narave. Tako se je v tem amandmaju s strani poslanskih skupin dodelala prejšnja dikcija, po kateri je urbanistični načrt določal nekatere vsebine, to pa pomeni, da je takšna rešitev implicirana, da ima urbanistični načrt naravo prostorskega oziroma pravnega akta. Namen nas, pripravljavcev zakona, pa ni bil ta, da bi urbanistični načrt predstavljal prostorski akt. Zato menimo, da je prav, da se v tem amandmaju ta dikcija opušča in se jo nadomesti s takšno, iz katere izhaja, da je urbanistični načrt podlaga, poudarjam podlaga, na kateri se določa strateška in izvedbena vsebina občinskega prostorskega načrta v območju mest ali naselij mestnega značaja ter naselij, ki bodo zaradi predvidenega razvoja to tudi postala. Poudariti pa je potrebno, če pogledate zelo pozorno ta amandma, je v drugem odstavku, "za izvedbeni del občinskega prostorskega načrta za ta naselja", je predpisana še dodatna vsebina, poleg tiste iz tretjega odstavka 38. člena. Ta dodatna vsebina je potrebna zaradi specifike prostora v takih oziroma teh naseljih, kajti je praviloma bolj kompleksen in je tudi potreben, in je potreben večjega nabora vsebin. Prav tako pa se je spremenil z amandmajem tudi naslov člena. Ocenjujemo, da je ta pot prava. Kajti, če je do sedaj urbanistični načrt opredeljeval tudi strokovno podlago, ta amandma to popravlja. Urbanistični načrt tako ohranja naravo podlage, ampak ne strokovne, kajti strokovna podlaga v do zdaj že kar dolgoletni praksi urejanja prostora je pomenila nekaj drugega. Predvsem pa je to rešitev, ki gre bolj v smer filozofije zakona, po kateri z njim ne predpisujemo strokovnih podlag, ampak je odločitev za njihov vsakokraten nabor odvisna od pripravljavca prostorskega akta. Torej, še enkrat, izraz "podlaga", ki se še ohranja, gre razumeti predvsem v svojstvu delovnega koraka, postopkovnega instrumenta, v pripravi prostorskega občinskega načrta, s katerim se za mesta in naselja mestnega značaja določa še dodatna, kompleksnejša obravnava prostora. Zato Vlada predlagani amandma podpira.
Hvala lepa. Bi želel še kdo razpravljati o tem? Potem bom ponovno odprl prijave. Prosim. Prvi oziroma očitno edini ima besedo dr. Gantar.
Na kratko. Točno za to gre, gospod minister. Jaz vam predlagam, dejansko, da napravite zmedi konec in enostavno govorite o urbanističnih podlagah za strateško izvedbo načrta naselij mestnega značaja. To je to. Urbanistični načrt je v zgodovini, teoriji in stroki čisto jasno opredeljen element in ima pravne in druge posledice. Vi mešate pojme. To so urbanistične podlage, ena izmed podlag, je še nešteto drugih. In ne vem, zakaj si zdaj izmišljujete te stvari. Zelo enostavno.
Hvala. Ponovno odpiram prijave. Besedo ima gospod Veber.
Hvala. No, zdi se mi izjemno problematično, da že v strateškem delu prostorskega načrta delamo urbanistični načrt, kajti potem imamo še izvedbenega, pa še podrobni prostorski načrt, recimo, imamo znotraj občinskih prostorskih načrtov. Mi pa že kar pri strateškem gremo z urbanističnim načrtom. Že tu mi ta zadeva ne gre skupaj in se mi zdi, da tudi to ni dobra rešitev. Zato bi bilo treba po mojem mnenju besedilo tega amandmaja še izčistiti v nadaljevanju.
Hvala lepa. Državni sekretar.
Poglejte, ponovno bi želeli izpostaviti predvsem to, da je ambicija, da daje zakon možnost, paleto možnosti in zagotovi tisto pravno jasnost, ki v končni fazi glede na prilagojenost pri posamezni občini rezultira v enem smiselnem, jasnem in logično izpeljanem občinskem prostorskem načrtu. Urbanistični načrt je res - je v strokovnih krogih zelo prezenten, kaj to pomeni, in ima tudi pravne posledice kot samostojni prostorski akt. Zato smo mi iskali kompromisno rešitev, ki je kot rdeča nit skozi celoten zakon izdelana in to je to, da ne obremenjujemo občin z obveznimi novimi akti, ki jih je potrebno sprejemati, ampak je edini obvezni akt in vsi ostali so fakultativni. Edini obvezni akt je občinski prostorski načrt. To je edini obvezni akt, tako strateški del je fakultativen, tako podrobni del je fakultativen, medtem ko urbanistični načrt kot procesna zaveza, da prideš do pravne krate v prostoru v smislu enot urejanja v naselju, je zaveza, ki jo mora pripravljavec občinskega prostorskega načrta izdelati. In je več kot strokovna podlaga, zato ker vemo, kaj so strokovne podlage glede na dosedanjo prakso. Skratka, še enkrat. Mi se ubadamo z nekim ustaljenim pojmovanjem, ki ga želimo na smiseln način pripeljati v en poenostavljen, ampak kljub vsemu v celoti zavezujoč sistem. Zato ta diskrepanca med načrtom, ki bi po naravi stvari oziroma po naravi dosedanje prakse moral biti samostojni akt, in načrtom kot instrumentom, ki uredi celotno naselje celovito in strokovno. Skratka, to je kompromisna rešitev, ki ne podvojuje, ne daje obveznosti v dodatnih pravnih aktih ali obveznih strokovnih podlagah, hkrati pa pravno definira, kaj mora biti za naselje v občinskem prostorskem načrtu urejeno. Hvala.
Hvala lepa. Vidim, da ni več prijavljenih, zato zaključujem razpravo k 42.a členu in dajem v razpravo 45. člen in amandma poslanske skupine Socialnih demokratov. Prosim, da se prijavite. Gospod Veber, beseda je vaša.
Hvala. No, ena od značilnosti tega zakona je, da izjemno omejuje širitev naselij, to je osnovni cilj tega zakona. Opozarjamo na to, da je želja po razvoju izjemno prisotna v vseh občinah in da je potrebno slediti tem željam in v kolikor nastane situacija, ko v samem naselju ni več racionalnih možnosti - o tem govori naš amandma - se za te namene določijo območja izven naselja. Namreč, v samih naseljih se srečujemo pogosto z zelo velikimi problemi solastništva, neurejenega lastništva, skratka medsosedskih sporov; cela vrsta problemov je, preden lahko izpelješ postopek za ali ureditev ali pa celo izgradnjo novega objekta. In 45. člen, takšen kot je, izjemno omejuje poseganje zunaj območja naselja. Mislim, da bi morali resnično imeti tudi tukaj možnost, ko ugotovimo, da ni več racionalnih rešitev znotraj naselja, da to naselje tudi širimo izven samega naselja. Po drugi strani bi pa opozoril tudi na dejstvo, da pa obstajajo naselja v občinah, ki so že leta, desetletja izpraznjena, bodisi zaradi zgodovinskih odločitev - in kako bo potem občina načrtovala nova naselja. Ali bo šla najprej in morala po tej dikciji načrtovati naselje v tistem bivšem naselju, ki pa je daleč od, bi rekel, prometnih in ostalih infrastrukturnih ureditev in bo ta občina imela zelo veliko problemov, da bo sploh lahko načrtovala novo naselje v svojem prostoru, ker bo morala najprej izkoristiti obstoječa, ki pa so na povsem neprimernih lokacijah, in kot sem rekel, že desetletja pravzaprav opuščena. Zato se mi zdi, da je zelo pomembno, da se ta amandma sprejme in se omogoči občinam, da načrtujejo svojo prostorsko ureditev na način, kot menijo, da je tudi v tistem prostoru najbolj racionalno.
Hvala lepa. Gospod minister, prosim.
Hvala lepa. Vsebina oziroma namen tega amandmaja glede območij izven naselja je po mnenju Vlade že rešen v 6. členu predloga zakona, zato predlaganega amandmaja Vlada ne podpira. Namreč, prostorske ureditve in posegi v prostor za potrebe poselitve ali opravljanje drugih dejavnosti so dopustne, zakon določa, kdaj in na kakšen način, v okviru širitve naselja, pod pogoji, ki jih določa predlagani zakon. In to se lahko v okviru veljavnega zakona načrtuje s prostorskim aktom občine. Torej, zato po našem mnenju ta amandma ni potreben in ga ne podpiramo.
Hvala lepa. Gospod Veber, verjetno je najbolje, da odpremo še eno prijavo, kajti replike so omejene na tri minute. Prijava teče. Hvala lepa. Prvi ima besedo gospod Černač.
Hvala lepa. To je amandma, ki nekako govori o tem, da je treba tehtati med stroko, med nekimi strokovnimi rešitvami, med tem, recimo temu javnim interesom, ki ga naj urbanizem zasleduje, in med ostalimi interesi: med interesi lokalnih skupnosti, tudi zasebnimi interesi. Mislim, da je ta predlagan amandma malo preširok, preobsežen. Mislim, da "povozi" vse ostalo, da daje preveliko prednost samo enemu izmed teh interesov, tako kot je zapisano v tem predlogu. Kajti dikcija, da se doda 8. točka za namene poselitve, je tako široka, da je praktično ni mogoče omejiti. In mislim, da moramo biti tu realni in da je treba spoštovati tudi neka druga načela, ki jih naj to prostorsko načrtovanje zasleduje, kljub temu da po vsebini sami razumem, kaj je želel kolega Veber povedati. Vprašanje je samo, ali te izjeme od splošnega pravila, ki jih določa veljavni in na odboru dopolnjeni 45. člen, te interese, ki jih želi poslanska skupina SD zasledovati s tem amandmajem k 45. členu, zadovoljuje ali ne. Samo to je vprašanje. Po mojem mnenju jih. Ker če beremo ta člen tako, kot je tu napisan, in te izjeme, ki so tu v sedmih točkah določene, v povezavi s 46. členom, ki določa območja razpršene poselitve, mislim, da je ta intenca obsežena. Na drugi strani pa ne povozimo nekih strokovnih rešitev, nekega javnega interesa, da bi lahko, če se banalno izrazim, posegali po dolgem in počez, kjerkoli bi se komurkoli zahotelo. Kajti ta predlog je, moram reči, malo preširok, malo pregrob je. Tako ga s tega vidika osebno ne morem podpreti. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Barovič.
Hvala. Mislim, da imate prav, gospod minister, v tretjem odstavku 6. člena je natančno opredeljeno, "če širitev ni možna, se lahko..." In če je že tam opredeljeno, ne vidim nobenih ovir, sploh pa, ker je v dveh točkah k 45. členu dan amandma, da bi bil ta amandma sprejet, ker natančno precizira, bolj precizira kot 6. člen, po mojem videnju. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Veber.
Ja, res je, v 6. členu je navedeno to, kar je kolega Barovič pred mano tudi ugotovil. Vendar opozarjam na to, da lahko 45. člen, tako kot je zapisan, onemogoča izvajanje 6. člena. Ker ta 45. pa zelo jasno pove, "zunaj območja naselja", turizem, kmetijstvo, gozdarstvo in tako naprej, lokalno javno infrastrukturo, in je izjemno zavezujoč in omejujoč za širitev naselij. Tako se mi zdi, da s 45. členom izničimo interes 6. člena. Če je pa ta amandma sprejet, je pa tudi 45. člen kompatibilen s 6., gre pa v vsakem primeru za trenutek, ko nastopi tista racionalna možnost oziroma ko ni več drugih rešitev znotraj naselja, potem šele lahko posegaš in oblikuješ rešitev izven naselja. Tako da ta amandma se dotika te problematike in ne gre kar "ad hoc" v novo naselje.
Hvala lepa. In še gospod Mikolič.
Hvala. No, tudi sam smatram, da je pa ta amandma res preširok. Veste, ta amandma lahko pove ogromno ali pa nič. In v končni fazi lahko povzroči velike probleme lokalnim skupnostim. Poglejte, da bi v primeru, če ni več racionalnih možnosti oziroma kakor ste v obrazložitvi napisali, se lahko določi območje izven naselja. Ja, kam? Glejte, govorimo o stavbnih zemljiščih v okviru naselja in tisto, kar je izven naselja, ki pravzaprav niso stavbna zemljišča. In če bo v območju naselij, bodo nastale te težave, kot jih omenjate oziroma kar naj bi bil argument. Tako si jaz to predstavljam. Pa da občina nima več, seveda je treba narediti neko demografsko analizo in vse ostalo, možnosti za gradnjo oziroma za poselitev, bo tam pri naslednjih spremembah prostorskih planov to želela spremeniti oziroma uveljavljala to spremembo. In v končni fazi ne vidim nekih težav, da se potem naselje ali pa poselitev izven naselja ne bi širila. Ampak to pomeni, da se bo potem to naselje povečalo. Da pa mi sedaj ta amandma sprejmemo - verjetno, kolega Veber, veste kaj to pomeni sedaj za lokalno skupnost? Da bo prišel potencialni občan, pa bo rekel, jaz bi pa tukaj zgradil stanovanjski objekt, ker imam tam težavo, ampak prišel bo tisti, ki je 50 metrov stran. Take imamo sedaj primere, ko imamo nekateri v PUP-ih definirano; ja, pa 30 metrov izven naselja je pa tudi možna gradnja na drugem kmetijskem območju. Na najboljših kmetijskih zemljiščih, tam tako ni možno, kar je tudi danes vprašljivo, in to sedaj spet odpira ta amandma. Vsekakor ga ne bom podprl ravno zaradi tega, kot ste že nekateri ugotavljali, da preširoko definira določeno območje. Pa še enkrat pravim, lahko ogromno pove, lahko pa tudi čisto nič ne pove in samo odpira velike probleme tistim, ki se v občini ukvarjajo z okoljem in prostorom. Pa to bi še enkrat ponovil. Ne vem, vsaj nekateri tako razmišljate, kot da bo občina sprejela prostorski načrt ali kako se že to imenuje in bo to končano za naslednje desetletje ali za deset mandatov. Saj vemo, kakšne bodo potrebe v prihodnje, in vsekakor - bo potrebno prostorske akte spreminjati, dopolnjevati. Predvsem pa mislim, da ko pa pride do te faze, pa predvsem govorimo o lokacijskih načrtih za določeno novo poselitev, kar pravzaprav že sedaj velja. Ampak v prostorskih planih je potrebno definirati: za ta del bo pa potrebno izdelati lokacijski načrt - če govorimo o novih naseljih s 30 ali 40 individualnimi hišami. Vsaj jaz si to tako razlagam. Hvala.
Hvala lepa. Odpiram ponovno prijavo. Prvi ima besedo državni sekretar. Prosim.
Najlepša hvala. Jaz bi samo želel to postaviti v ta kontekst, ki smo se ga prej dotaknili, urbanističnega načrta. Zgodba o tem, kako na najracionalnejši oziroma najprimernejši razvojni način oblikujemo naselja, je prav to - urbanistični načrt. Edini pogoj urbanističnega načrta je celovita obravnava. In ravno s celovito obravnavo je omogočeno občinam in to bo tudi ravno v prvi fazi priprave občinskih načrtov. Naše vodilo je to, da je potrebno ob prvi pripravi urbanističnega načrta tudi ta rezervni razvojni prostor opredeliti. Potem pa ni več tistih ovir, ki so bile doslej, in sicer ko se je po kosih, po malo spreminjalo namembnost glede na pobude, individualne pobude, na eni strani so vse državne inštitucije, ki so varovale vsak svoj resor temu že a priori nasprotovale, ker so se počutila ogrožene v tisti svoji zaščitni funkciji, in je v končni fazi občina bila razvojno na slabšem. Intenca tega predpisa je, razvojni prostor - ja z edini pogojem celovitega načrtovanja. To je pa tisto, kar pride s pogoji, ki jih zahteva urbanističen del načrtovanja. To je potrebno gledati ravno v tem kontekstu, ne v kontekstru parcialnega nadgrajevanja naselij, ampak v enem vizionarskem pregledu, kakšno naselje imamo, kako mislimo ga razvijati. V vsakem primeru občina mora imeti rezervni prostor ravno zato, da pritegne investicije, da pritegne ljudi - za stanovanjsko in za druge namene - in ne, da se kasneje prilagaja in spreminja, ko nekdo slučajno tja pride. To je smisel te povezave: na eni strani osredotočenost na naselja, na drugi strani pa celovitost načrtovanja. Hvala.
Hvala. Gospod Janc.
Hvala lepa. Ta amandma je sicer všečen in dobronameren in za mnoge občine, ki imajo tovrstne velike težave s širitvijo naselij, je dober. Ampak vendarle bi bil sprejemljiv, če ne bi bilo 6. člena, kjer jasno piše: "Če to ni možno se lahko..." Jaz mislim, da je to dovolj za vsakega načrtovalca, da če prebereš jasno do konca 6. člen in te tri oziroma štiri odstavke, potem ti tam pove, da je možno že, da je ta amandma nek višek, bi rekel, v tem primeru in ga ne potrebuješ. Kljub temu da so morda kakšni pomisleki, povezani s tem členom, ki ga sedaj obravnavamo, ampak jaz tukaj ne vidim zadržkov. Čeprav bi rekel, kot župan mi je to všeč, da to dan notri zraven in da imaš neko širino, možnost. Ampak, to že ima zakon predvideno. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Rezman.
Jaz sem sam tudi razmišljal o tem, ali smo preveč omejeni v ambicijah po razvoju ali ne. In ko berem različne člene in tudi ta predlog amandmaja, sodim sledeče. Nekaj je treba v izhodišču reči. Tisti, ki sodimo, da je treba biti racionalen tudi v zvezi z okoljem, v zvezi z naravo, zaščito zemlje in tako naprej, smo naklonjeni temu, da se omeji neracionalna gradnja in da se omeji pretirana širitev. Ne želimo pa si popolnoma zavezati roke, tako da bi bil morebiti s temi napori za ohranjanje razvoj je zaustavljen. Ampak, ko preberemo 2. člen, njegovo 11. točko, bomo videli, da ta 2. člen v 11. točki že definira kaj je naselje. In naselje je razen tega, kar je že zgrajeno - pa morebiti še kakšnih belih lis znotraj tega, kar je zgrajeno - opredelil tudi, da so to območja površin, predvidenih za širitev. Seveda če ni vnaprej racionalno predvidene možnosti širitve, potem bi bilo res preveč morebiti anarhično, da bi kar dopuščali, da bi vsak podjetniški interes lahko sedel na eno, drugo ali tretjo koruzno ali kakršnokoli že njivo. V 6. členu pa je, po mojem, najpomembnejši zadnji odstavek, ki govori o tem, da gre širitev naselja prvenstveno usmerjati na tista zemljišča, za katera je to pomembno, da pa je možno širiti tudi na manj pomembna, so če so funkcionalno povezana z obstoječimi naselji. To je pa racionalno zavoljo, ker, prvič, so manj pomembna, ker se prvenstveno najprej ščiti, ker kar ni pretirano zaščiteno, je možno tudi širiti, in sicer tja, kjer je funkcionalna povezanost. To verjetno pomeni, če prav razumem, da imamo tam že cesto, da imamo tam trafo postajo, da imamo tam vodovod, da imamo tam kanalizacijo, pitno vodo in vse ostalo. S to racionalno širitvijo pač eksplatiramo sredstva, ki smo jih v komunalno opremo že vložili in za katera je komunalni prispevek, h kateremu kasneje pridemo, že tudi plačan. Tako mislim, da je dovolj to, kar je zapisano sedaj, in da je ta amandma nepotreben in bi morebiti res komu preveč odprl vrata za poseganje na zemljišča, ki bi jih morali varovati.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Veber.
Še enkrat bom opozoril. V prvem odstavku tega 45. člena zasledimo v besedilu "zunaj območnega naselja se lahko načrtujejo prostorske ureditve". Potem pa "kmetijska, gozdarska, turistična dejavnost" in tako naprej. Zdaj bom pa vprašal - urbanistični načrt. Ali je urbanistični načrt prostorska ureditev? Jaz razumem, verjetno, da po tem zakonu to je. 45. člen izključuje možnost razširitve naselja, v kolikor ni to kmetijska, gozdarska, turistična dejavnost. Na to opozarjam, da ne bo 45. člen v celoti povozil 6. člen oziroma tretji odstavek 6. člena in ne nazadnje tudi 5. točko drugega odstavka 42.a člena, ki je vsebovan v urbanističnem načrtu. Prostorske ureditve po 45. členu so možne samo za te namene, ki so tukaj napisane. In se mi zdi, da lahko pride do tega, da tega zakona ne bo možno izvajati, če bomo brali 45. člen, torej na način, da bi lahko širili naselja ali pa omogočili, da se neke dejavnosti tudi umestijo v prostor. Ta je po mojem mnenju izjemno ozek in izključuje druge možnosti, ki so predvidene v prejšnjih členih.
Hvala. Želi še kdo razpravljati o tem členu in pričujočemu amandmaju? [[Ne.]] Potem zaključujem razpravo in odpiram razpravo glede 46. člena in amandmaja poslanskih skupin SDS, NSi ter SLS. Želi kdo razpravljati? Nihče. Hvala lepa. V razpravo dajem 51. člen in amandma poslanskih skupin SDS, NSi in SLS. Želi kdo razpravljati? Nihče. Hvala lepa. V razpravo dajem 52. člen in amandma poslanskih skupin SDS, NSi ter SLS in odpiram razpravo oziroma prijavo. Prosim, da se prijavite, smo pri 52. členu. Dr. Gantar, prosim, beseda je vaša.
Hvala lepa. Gospod podpredsednik, razpravljal bom o 52. členu v povezavi s 53.a členom, ki pa ni bil amandmiran, ampak na žalost ne gre drugače. Glejte, ta zakon je iskreno rečeno precej zategnjen zakon. Veliko formulacij je takšnih, ki se bodo izkazale, da so škarje in platno ob konfliktnih interesih položene v roke v bistvu stroke in politike na Ministrstvu za okolje in prostor. Ni mehanizmov za razreševanje konfliktov v pravem pomenu besede, kjer so vsi akterji približno enako močni, če smem tako reči. In zdaj ob tem zategnjenem zakonu, kjer veliko ne bo dovoljenega, če se bodo tako odločali, da je treba 53.a člen, ki pravi, da pravzaprav smo zelo zategnili zakon, smo ga zelo restriktivno napisali, ampak 53.a člen bo pomenil: to nič ne velja, če se tako odločimo. Jaz vam zdaj povem in garantiram, da v 53.a členu, kjer je skrajšani postopek sprememb in dopolnitev občinskega prostorskega načrta, da bo 80% vseh prostorskih občinskih načrtov šlo skozi skrajšani postopek. Tako kot se je že večkrat dogajalo in zakon bo sam sebi tudi izničen.
Hvala lepa. Vidim, da ni več interesentov, zato zaključujem razpravo glede 52. člena oziroma v razpravi o 52.a členu, gospod Gantar je seveda odprl razpravo o členu, ki je odprt, ampak glede na to, da sem dr. Gantarju dovolil, seveda dovolim tudi vam. Minister, če želite. Želite besedo?
Hvala lepa. Torej pri amandmaju k temu členu je šlo za zamenjavo dveh odstavkov. Je pa vezan na vsebino 53.a člena, spomnili se bomo obravnave na odboru, kjer smo na predlog Državnega sveta med samo razpravo, na seji odbora, skupaj s poslanci oblikovali rešitev, za katero smo rekli, da je dobra in da če ne bo v celoti dorečena, da jo pač dodatno še dodelamo do same razprave na državnem zboru. In to se je danes zgodilo. Dobra rešitev.
Hvala lepa. Lepo je slišati takšno složnost. Mi pa nadaljujemo z razpravo in dajem v razpravo 54. člen in amandma poslanskih skupin SDS, NSi in SLS. Želi kdo besedo? Nihče. Hvala. V razpravo dajem 55. člen in ponovno amandma poslanskih skupin SDS, NSi in SLS. Nihče ne želi razpravljati. Hvala. V razpravo dajem 68. člen in amandma že omenjenih poslanskih skupin. Nihče. Hvala. V razpravo dajem 69. člen in ponovno amandma omenjenih poslanskih skupin. Nihče. Prav tako dajem v razpravo 73. člen in amandma navedenih poslanskih skupin. Hvala. V razpravo dajem 78. člen in amandma omenjenih poslanskih skupin. Nihče ne želi razpravljati. Hvala. Prehajamo na 79. člen in amandma poslanskih skupin SDS, NSi in SLS. Nihče ne želi razpravljati. Hvala lepa. V razpravo dajem 83. člen in amandma prej omenjenih poslanskih skupin. Dobro, odpiram prijavo. Prosim. Besedo ima gospod Veber.
Hvala za besedo. Dva amandmaja sta k temu členu, enega smo vložili v imenu Socialnih demokratov, drugega so vložile ostale stranke koalicije. Imel bi samo eno kratko vprašanje, mislim pa, da je to bistvena razlika, če se pogovarjamo o oprostitvi komunalnega prispevka in to delamo zato, da občini omogočimo, da izvede svojo investicijo. Vendar predlog koalicijskih strank govori o tem, da v tem primeru mora občina oproščena sredstva nadomestiti v skladu s predpisi s področja javnih financ in odlokov na občinskem proračunu. To bi želel, da mi nekdo nekoliko bolj natančno pojasni, kajti pomeni, če prav razumem, da si sicer oproščen, vendar boš moral to oprostitev namensko zagotoviti potem za tisto, kar nisi plačal in ne vidim logike.
Hvala lepa. In še gospod Rezman.
Hvala lepa. Jaz sem tudi razmišljal o ustreznosti tega člena. Zlasti o tem, komu se sme in komu ne oprostiti komunalni prispevek. Pri tem bi rad predvsem poudaril to, da je komunalni prispevek izvirni občinski prihodek in se zopet vtika tukaj država v to, da v zakonu določa, kaj se sme z njim početi in kaj ne. Zlasti se mi je zdelo preozko, tako kot je bilo prej zapisano, da se to sme samo za nestanovanjsko gradnjo določati. Sedaj je nekoliko s koalicijskim amandmajem to razširjeno, ampak po moji sodbi še zmeraj neustrezno. Zakaj? Zato, ker preprosto to pomeni, da pozabljamo, da je komunalni prispevek v bistvu refundacija sredstev, ki jih je občina vložila v komunalno opremo in se takrat ni spraševala natančno iz katerega vira. Morebiti je vlagala iz komunalnih taks, morebiti je vlagala iz integralnega proračuna, pa se je sama odločala, ali bo dala to v otroški vrtec ali bo dala v komunalno opremo, sedaj se pa tega ne sme refundirati. Temu jaz nasprotujem in če je za vsem stvar, tako da dobiva na dolgi rok, gre samo za eno smer. Gre za to, da se iz integralnega proračuna sme, lahko finansira tudi komunalna infrastruktura, iz komunalne infrastrukture v integralni proračun se pa tega denarja na dolgi rok ne more več vračati. In morebiti ne bo nikoli tako, ampak teoretično je seveda možnost, da mi uredimo kompletno komunalo, potem se nam bo pa denar iz komunalnega prispevka nabiral na neki postavki in ga ne bomo mogli trošiti, ker nam bo to z zakonom prepovedano.
Hvala lepa. Ker vidim še dvignjene roke, odpiram ponovno prijavo. Na začetku dajem besedo ministru Podobniku.
Hvala lepa. Ta rešitev, ta amandma je bil deležen obsežne razprave tudi na odboru. Spominjam se, da je tam dogovor, da člen odpremo in ga poskušamo dodelati v tej fazi. Imamo dva amandmaja treh poslanskih skupin in poslanske skupine Socialnih demokratov. Oba gresta v isto smer, to moram povedati. Del intence amandmaja poslanske skupine SD je vsebovan v amandmaju treh poslanskih skupin. Amandma poslanske skupine SD dopušča znižanje ali oprostitve komunalnega prispevka za vse vrste gradnje, če ga pogledamo, od enostanovanjskih hiš do največjih industrijskih hal. Ima pa en pogoj, da je to zapisano v občinskem predpisu. Kot rečeno, deloma je to vsebovano v amandmaju poslanskih skupin. Vi predlagate, da se za besedno zvezo "neprofitnih stanovanj" doda besedilo "in gradnjo posameznih vrst stavb za izobraževanje, znanstvenoraziskovalno delo in zdravstvo po predpisih uvedbe in uporabe enotne klasifikacije vrst objektov". V primeru navedenih stavb v večji meri gre potem za delno ali celotno občinsko financiranje. Zato se tukaj postavlja vprašanje, ali je smiselno, da se za te stavbe odmerja komunalni prispevek. Doda pa se potem še tretji odstavek, ki se glasi, da občina lahko določi delno ali celotno oprostitev plačila komunalnega prispevka tudi za gradnjo vseh ali posameznih vrst nestanovanjskih stavb po predpisih o uvedbi in uporabi enotne klasifikacije vrst objektov. V tem primeru je torej občina oproščena sredstev iz tega odstavka v enaki višini, mora občina oproščena sredstva - s področja javnih financ in odlokom o občinskem proračunu. Prav občine so v številnih stikih izrazile potrebo, da bi komunalni prispevek uporabile kot spodbudo za pridobivanje investicij, ki imajo, kot sva rekla, razvojni značaj. V tem primeru, če bi vaš amandma v celoti sprejeli, pa morajo občine navedene oprostitve obravnavati v skladu s predpisi iz področja državnih pomoči in nadomestiti oproščena sredstva, ki so namenski vir v skladu s predpisi s področja javnih financ in odlokom o občinskem proračunu. In ker je torej del vašega amandmaja vsebovan v rešitvi, kot ga predlagajo tri poslanske skupine, bi Vlada podprla amandma teh treh poslanskih skupin. Morda še delni odgovor na vaše vprašanje. Najprej podatek, v letu 2005 se je iz naslova komunalnega prispevka zbralo nekaj več kot 14 milijard tolarjev, investicij v komunalno opremo pa je bilo v tistem letu nekaj več kot 42 milijard slovenskih tolarjev, govorim za leto 2005. Razliko morajo občine zagotavljati iz drugih virov. In ker je znano, da v Sloveniji primanjkuje komunalno opremljenih zemljišč, to pomeni, da bi morale občine še več investirati v komunalno opremo. In zelo odgovorno je, kdaj in katere so tiste oprostitve, ki zmanjšujejo vrednost sredstev, ki se letno zberejo s komunalnim prispevkom. Zato smo vztrajali, da se komunalni prispevek ohrani kot namenski vir v skladu s sedanjo ureditvijo. Nekaj pomislekov o tem je povedal poslanec Rezman. Ampak po našem mnenju je torej predlagani amandma potreben. Mi smo izraz "gospodarska javna infrastruktura" podprli z nekaterimi dodatki v besedilu, ki so pomembni, "in gradnjo posameznih vrst stavb za izobraževanje, znanstvenoraziskovalno delo in zdravstvo, po predpisih o uvedbi in uporabi enotne klasifikacije vrst objektov". To je zelo pomembna določitev tega zakona in kot imam podatek, je v celoti usklajena z Zvezo občin. Hvala. [[Oglašanje v dvorani.]] Z obema asociacijama slovenskih občin, tako, ja.
Hvala lepa. Besedo dajem mag. Cviklu.
Lepo bi prosil, če nam lahko kdo v povezavi s tem in naslednjim amandmajem razloži, kdo je avtor tega, ker tole je čisti dirigizem. To je v nasprotju s 142. členom Ustave, da imajo občine lastne prihodke, da pač lahko z njimi počnejo tako, kot to določi občinski proračun. Zakon o javnih financah tega ne določa. Seveda je pa skladna ta filozofija, tu zapisana in v naslednjem členu, s filozofijo, da vi ukinjate financiranje občin in uvajate namesto financiranja občin dotiranje občin. Samo da tu občinam celo predpisujete, za kaj smejo, pa za kaj ne smejo, pa kje lahko imajo, pa kje ne smejo imeti denarja, ki so ga zbrale tako, da je pač nekdo za urejeno komunalno zemljišče plača to, kar je občino urejanje tega komunalnega zemljišča stalo. Res me zanima, kdo je ta genijalec, ki je avtor teh idej centralizacije skladov. Veste, to spominja na leto 1965, takrat smo imeli centralne investicijske sklade.
Hvala lepa. Zdaj bi dal besedo gospodu Černaču, pa potem ministru, če lahko. Gospod Černač.
Hvala lepa. Govorimo o amandmaju k 83. členu. Zdaj, ko sem tole zadnje poslušal, sem bil ravno v dilemi, ali sem pri stvari ali sedim kje drugje, ali sedim na nekem predavanju v neki predavalnici, [[...]]
Jaz sem pa v dilemi [[...]]
[[...]]kjer se dogaja predavanje o javnih financah, ne pa o temi, ki je na dnevnem redu. Tako sem se pač moral prepričati. Torej, 83. člen je bil na odboru tako, kot je bilo rečeno, zelo podrobno predebatiran in če na kratko povzamemo to, kar je bilo tudi že danes nekako povedano, so se stališča kresala predvsem o tem, ali dopustiti občinam možnost, da določijo oprostitve plačila komunalnega prispevka za posamezne namene, ali ne. Če smo čisto pošteni je bila debata zelo ostro ločena. Nekateri so zagovarjali stališče, da ni dopustno omogočati nobenih oprostitev plačil, drugi pa smo zagovarjali stališče, da je potrebno občinam pustiti suverenost presoje o tem, ker gre za njihove izvirne prihodke. In v tem smislu je tudi ta amandma napisan, kajti v tistem prvem delu, kjer se samo spreminja dikcija zaradi jasnosti, da se komunalni prispevek za gradnjo gospodarske javne infrastrukture ne plača, že po zakonu samem se ne plača, se pravi občine o tem nič ne odločajo, je ta določba jasna in mislim, da tudi za vse sprejemljiva. V tistem preostalem delu pa gre za dva nivoja odločitev, ki naj bi jih sprejemale občine. Z amandmajem, ki ga predelamo, samo omogočamo, da se občine suvereno odločajo o tem, ali se bodo tega mehanizma poslužile ali ne, njihovi občinski sveti, seveda. V kolikor bodo v tem videle interes, se bodo za tak način odločile, v kolikor ga ne bodo videle, takega predpisa, odloka, pravilnika ne bodo sprejele. In pri tem je seveda ločiti dva nivoja: za investicije, ki se nanašajo, recimo temu, javne stavbe in javne prostore, vrtce, šole, otroška igrišča, telovadnice, kjer gre za javna sredstva, za javne namene, za javne stavbe, kjer je popolnoma jasno, da gre za prelaganje denarja iz enega žepa v drugega, v kolikor se ta prispevek plačuje. Občina bo sama sebi zaračunala in potem dobivala nazaj to vračano. Lahko tudi to počne, to je njena suverena pravica. In za drugi del, kjer pa gre za posamezne mehanizme, ki so se jih občine v preteklosti že posluževale, ko so s temi oprostitvami omogočale prihod določenih investicij v njihovo okolje. Recimo, domovi za ostarele, ki jih je postavil nek koncesionar, neka podjetniška hala, ki je zaposlila 100. Takrat so nekatere občine zavestno sprejele odločitev, da se temu viru odpovedo. Iz takšnih ali drugačnih razlogov. Nekatere so imele že zgrajeno opremo in je bila tam na voljo. Kakorkoli že, mislim, da je prav, da jim omogočimo, da jim damo to možnost, da se suvereno same odločajo, kaj bodo s prihodkom, ki je njihov izvirni prihodek, počele. To je ta del zgodbe. Glede tega drugega dela. Normalno, da odkar smo v EU zapademo pod regulativo, ki velja za te momente v celi Evropski uniji in v kolikor prelagamo to oprostitev v zasebno sfero, gre za neke vrste javno pomoč, državno pomoč. In zapade pod te predpise o teh državnih pomočeh, zato je potrebno te stvari delati pod določenimi mehanizmi, ki so uveljavljeni. Toliko glede tega. Tudi jaz osebno mislim, da se da zadevo do tretjega branja še izpiliti, da ne bo nejasna, ampak mislim, da namen, ki je v tem amandmaju zasledovan, je tak in da ga vsi tako razumemo. Druga zadeva pa je amandma poslanske skupine Socialnih demokratov, ki je v bistvu po vsebini nekaj podobnega. Govori praktično o istem, mogoče malo premalo podrobno definirano, ampak vsebina je enaka, ni pa sistemsko dober, ker pravi "občina lahko v skladu s predpisom iz drugega odstavka 82. člena tega zakona določi oprostitve ali znižanje plačila komunalnega prispevka za gradnjo neprofitnih stanovanj in za gradnjo v druge namene". Ta predpis pa je predpis ministra, ki določa merila za odmero komunalnega prispevka. Tako to ni konsistentno in ni sistemsko. Že po tej plati mislim, da tega amandmaja ni mogoče sprejeti. Kolega Rezman je pa govoril o eni drugi zadevi. Govorimo pa o 84. členu in bi glede tega bilo prav, da se pogovarjamo takrat. Se pravi, o tem, ali je smiselno v tem zakonu podrobno predpisovati način izkazovanja namenskosti tega komunalnega prispevka. Hvala.
Hvala lepa. Odpiram ponovno razpravo, s tem da bom dal prvo besedo ministru. Hvala lepa. Prvi ima besedo gospod minister Podobnik. Gospod Podobnik, gospod minister, želeli ste besedo! Ali boste počakali [[...]]
Jaz bi se oglasil k 84. členu, ker je gospod poslanec govoril o amandmaju k 84. členu v svojem nastopu, pa bi se potem oglasil.
Dobro. Prvi ima besedo gospod Petan.
Hvala za besedo. Torej kolegi so že povedali svoje poglede in bi lahko rekel, da dva nista čisto podobna. Ampak jaz želim povedati proceduralno zadevo pri tej vsebinski zadevi. Tudi na odboru je bilo tako, da nekako nismo našli nekega čisto skupnega jezika in potem je bil tudi dogovor, da se pripravi tisti najboljši približek tega, kar je sploh možno, da se člen odpre in da do tretjega branja skušamo najti še kakšno boljšo, če se da najti. Če se ne da, potem lahko tudi ostane takšna. Mislim, da ta predlog, pod katerim smo podpisane koalicijske poslanske skupine, je tisti, še najboljše besedilo, ki še najbolj podaja ali je največ mogoče odpravljenih nejasnosti. Isto velja za 84., naslednji, člen, zato se pri naslednjem ne bom oglašal. Enako velja do tretjega branja. Skušamo najti mogoče še boljše besedilo. Člen je odprt. Če tega ne bomo našli, bo ostalo takšno, kot je, ker tudi sedaj ni slabo. Pa mogoče še moje osebno mnenje. Jaz se osebno zavzemam za to, da ni nobenega oprostila, zato ker tisto, kar nekaj oproščaš ali pa nekaj daješ zastonj, tako ali tako se po drugi poti vrne nazaj in je potem lahko da to socializacija ali kakorkoli, da vsi plačamo neko zadevo, ki bi jo moral konkreten naslovnik plačati ali ne. Ampak jaz pri tem ne vztrajam. Takšno kot bo večinsko mnenje tudi na odboru, tako bom jaz tudi to akceptiral in bom tisto tudi zagovarjal. V glavnem člen je odprt in do tretjega branja se da še najti tudi kakšno eventualno boljše besedilo. Hvala.
Hvala lepa. Po mojem mnenju je to eklatantni primer zakona, kjer so členi tesno povezani in je skorajda nemogoče obravnavati v nekem vakumu. In zato tudi dopuščam skakanje z enega člena na drugega, drugače očitno ne gre. Besedo ima gospod Mikolič.
Hvala. Smatram, da zadeva ni tako enostavna. Govorim o amandmaju koalicijskih skupin in mislim, da je kolega Rezman mislil na ta člen, ne na 84. člen. Poglejte, moramo v mislih imeti tudi komunalno opremljenost, tudi to je opredeljeno v tem zakonu. Občine bodo morale imeti program komunalne opreme oziroma tisto, kar tudi zakonodaja predpisuje, na tem področju urejeno. Kolikor razumem, ko govorimo o nekih transakcijah zemljišč, zdaj govorim o tretjem delu tega amandmaja, to, kar je pri tej zadevi najbolj bistveno. Se pravi, občina lahko določi delno ali celotno oprostitev plačila komunalnega prispevka tudi za gradnje vseh ali posameznih vrst nestanovanjskih stavb. Zdaj, vnaprej moramo vedeti, katere so te stavbe in predvsem imeti v mislih, da se to pa res nanaša na potencialne investitorje, ki bodo gradili neke proizvodne obrate tudi. In, če se vrnem nazaj. To pomeni, če bo občina hotela izvršiti neke transakcije, še enkrat ponavljam, teh zemljišč, bo lahko vršila te transakcije s komunalno opremljenimi zemljišči, če ne, me, prosim, minister popravite. To pa pomeni, da bo občina morala vložiti finančna sredstva, da bo to zemljišče tudi komunalno opremila. Najprej komunalno opremila. Potem pa pride na vrsto komunalni prispevek, ki bi ga naj občina, ki je izvirni vir oziroma lastni vir občine, na osnovi tega komunalnega prispevka bi pač se nekako povrnilo to njeno vlaganje. Zdaj je pa problematičen ta stavek tukaj, to pa pomeni, da bo občina dvakrat vložila, pa nič denarja dobila, ker ga bo dvakrat vložila. Veste, tukaj ko piše, da pa mora ta sredstva nadomestiti v integralnem proračunu - in se strinjam z ministrom, ko govori o državnih pomočeh, kar je pa najbrž protizakonito, če pri teh državnih pomočeh niso vsi enako udeleženi, ampak v tem primeru pa pomeni, da občina mora ta sredstva imeti v proračunu, se pravi, pač ne bo nekam drugam investirala, ker bo ta sredstva morala zagotoviti spet za komunalno opremljenost zemljišč in sam ne vidim, kje bo lahko ta sredstva vzela. In mislim, da bi bilo pri tem amandmaju na tem tretjem delu potrebno še nekaj doreči, ker mislim, da rešitev ni najboljša. Vsekakor pa ta amandma gre v boljši smeri, kot je nekako splošno nakazana rešitev poslanske skupine SD, ker je nekako tukaj citiramo "ali za gradnjo v druge namene." Tega pa vsekakor ne morem akceptirati, je preširoko, ne vem, kaj mi to vse potem odpira. Tako sem tudi sam mnenja, da bo treba, glede na to, da je člen odprt, še premisliti, če se da dopolniti z boljšo ali ustreznejšo rešitvijo. Bi pa res prosil, če lahko dobim tudi s strani ministra pojasnilo glede mojega razmišljanja. Prosim, če bo možno. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Rezman.
Imam zelo malo časa. Samo štiri kratke trditve. 83. in 84. člen sta skoraj identična. Če v amandmaju piše, da je treba nadomestiti oprostilo, je to isto kot namenskost nekega vira. Drugič, kar zadeva "iz žepa v žep", nisem o tem govoril, jaz govorim o stimulaciji investitorjev. To ni "iz žepa v žep", ampak je stimuliranje investicij. Državne pomoči niso protizakonite, imamo Zakon o državnih pomočeh. In to, kar minister govori, koliko se vlaga in koliko je potreb, to je statistično. Posamična občina ima v različnih obdobjih različne potrebe in različne občine med sabo imajo tudi različne potrebe.
Hvala lepa. In še gospod Veber. [[Ne.]] Dobro. Bi želel še kdo govoriti? Vidim, da, torej odpiram ponovno razpravo. Prosim, da se prijavite. Hvala lepa. Mag. Cvikl.
Mislim, da je tu prišlo do popolnoma nepotrebnega zapleta. Mislim, da vsi nekako enačite komunalni prispevek kot neke vrste, pod narekovaji - če se ne plača komunalni prispevek - kot "subvencijo", ki jo dobi pač ta, ki bo lastnik. Razmišljajte o tem prispevku kot o trajni vstopnici za to, da vstopiš na teren. Takrat seveda bo verjetno lažje mimo tega, kar imam jaz problem, predpisov s področja javnih financ, obravnavati ta komunalni prispevek. V nasprotnem seveda kršite nekaj načel, bruto izkazovanja, evropske direktive o pomočeh. Tako da mislim, da ste se tu konceptualno - in predpostavljam, da je Ministrstvo za finance k temu pomembno prispevalo - zapletli, kot da je to, pod narekovaji, "subvencija". Ni subvencija, ampak je preprosto znižana cena storitve. Kdo pa pravi, da je treba v ceni storitve glede na čas, ko bo ta storitev, doseči polno povračilo fiksnih, variabilnih in še kakšnih stroškov. Tako predlagam, da se res malo razmisli in se vsaj zadnji del tega stavka v amandmaju črta, ker ne vidim nobenega razloga, da boste nekaj nadomestili, za kar ste ceno v osnovi znižali.
Hvala lepa. In še kolega Černač.
To seveda ni res, kar je rekel zdaj gospod Cvikl, in on to dobro ve. To je dajatev. To je dajatev, ki se jo nekomu oprosti. Nekdo, ki bi jo moral plačati, je te dajatve oproščen. In mislim, da je zadeva v tem delu jasna in o njej nima smisla in tudi ne bom debatiral. Hotel bi samo še enkrat pojasniti, da moramo ločevati med dvema segmentoma na tem delu. En segment so investicije v javne zavode, v javne institucije, kjer je lastnik občina, lokalna skupnost, kjer teh problemov z nadomestitvijo tega izpada ni. Občina se lahko odloči in za take namene oprosti plačevanje komunalnega prispevka, občina se lahko odloči, poudarjam, tukaj ni nobene prisile. Na vas, spoštovano kolegi, ki ste župani, pa je odgovornost, da boste na ustrezen način predlagani te odločitve svojim občinskim svetom. Na vas je odgovornost in mislim, da je boste znali prav zasledovati. Tisto, kar pa govori tretji odstavek, je pa posledica tega, da moramo spoštovati določena skupna pravila, odkar smo v Evropski uniji, in v kolikor se občina odloča, da bo del tega prispevka oprostila nekoga, ki je, bom rekel temu, zasebnik, kjer ne gre za javno sfero, je prav, da ta sredstva nadomesti. Seveda se bo občina o tem odločala, občinski svet se bo o tem odločal, zakaj bi se mi danes tukaj odločali, ni nobene potrebe. Mislim, da glede na prakso, glede na stvari, ki tečejo v posameznih okoljih, so tako različne, da je potrebno to suvereno pravico občinam, še posebej glede na to, da je to njihov vir, pustiti, kajti podatki, ki jih je povedal minister, govorijo o tem, da v celoti gledano, pa tudi posamično, nobena občina ne zmore zagotoviti stroškov komunalne opremljenosti samo iz naslova komunalnega prispevka, nobena ali pa mogoče redke. Vse morajo zagotavljati tu iz drugih virov, iz, ne vem, regionalnih spodbud, iz nepovratnih sredstev in iz drugih virov, takih ali drugačnih. Ampak to je njihova stvar, to je stvar občine. O tem nima smisla, da mi danes tukaj debatiramo in stvari prepodrobno urejamo. Pustimo jim možnost, da se o tem odločajo, in to ta amandma, ki ga predlagamo, omogoča. Hvala.
Hvala lepa. Bom odprl še eno prijavo. Prosim. Seveda se lahko prijavite tisti, ki imate še čas. Hvala lepa. Boste prepustili prvo besedo kolegu Gantarju? Dobro. Dr. Gantar, prosim, potem pa minister.
Jaz bi k tem členu, k amandmaju rekel to, da v vsebinskem smislu ima kolega Cvikl prav. Čeprav je izrazil - vstopnica pa tako naprej. Dejstvo je, da je komunalni prispevek povračilo za stroške, ki jih ima občina s komunalno opremo za to, da se nekdo z nekim objektom, ki ga zgradi, lahko priključi na to mrežno infrastrukturo in podobno infrastrukturo. Občina lahko reče, odpovedujem se delu tega prispevka ali celoti zaradi tega, ker mislim, da so koristi, če pride ta s svojim objektom in dejavnostjo v ta moj kraj, mojo občino, so večje kot plačilo tega komunalnega prispevka, delno ali v celoti. V tem smislu ima kolega Cvikl prav in to ni dajatev v tem smislu, kot je univerzalna dajatev, ki nekoga zajame, ne glede na kakršenkoli pravni status, itd. To je povračilo, to je dejansko nadomestilo, zato ker je občina že nekaj plačala, da bi se lahko jaz tam naselil in gradil. V tem smislu ima kolega Cvikl prav in zato mislim, da ne gre to pod kategorijo državnih pomoči. Hvala.
Hvala tudi vam. K besedi vabim ministra. Izvolite.
Hvala tudi vam. K besedi vabim ministra. Izvolite.
Hvala lepa. Mi smo kar dobro načrtovali, Vlada ima še kar nekaj časa. Ali je možno, da bi dali kateri od poslanskih skupin malo našega časa? Ne gre. Nikakor ne bi želel kršiti poslovnika. Rad bi povedal, da morate priznati nekaj. Vlada je pri teh dveh členih glede oprostitve in namenske porabe prišla z zelo restriktivno rešitvijo. In potem smo na seji odbora sprejeli pobudo, da se vendarle odpre neka nova možnost za občine. To je tako občutljivo vprašanje, pomembno vprašanje, da se mi ta napor in ta razprava zdita zelo pomembna. Še na nekaj bi rad spomnil. Včasih nehote, ko nekaj popravljaš ugotoviš tudi, kako dejansko deluje. Kako pa je sedaj situacija? V veljavnem zakonu nič ne piše o tem, v veljavni uredbi je pa cel kup oprostitev. Torej, veljavna praksa, ki smo jo - z vsem spoštovanjem do svojih predhodnikov - podedovali, je v nasprotju z načeli javnih financ. Zato je prav, da jih popravimo. Kajti, vsekakor če je komunalni prispevek namenski vir, potem moramo na podlagi zakona o javnih financah, ki določa, da se namenska sredstva v odloku o občinskem proračunu kot taka tudi posebej opredelijo. Ta postopek bomo izpeljali z amandmaji k obema členoma. Sedanja rešitev ima še eno nenavadnost, ki je bistveno slabša kot ta, ki jo bomo skupaj rešili. Sedanj rešitev govori o namenskem skladu, kar je za občine silno neprijetna. To je sedanja praksa, zato jo moramo izboljšati. Naš predlog je naslednji, da bi sprejeli amandma poslanskih skupin k členu 83, delno je tudi povzet amandma kolegov Socialnih amandmajev. Priznati morate, da dikcija "in za gradnjo v druge namene" ne bi zdržala širše presoje in ne bi šla skozi. In je prav, da sprejmemo našo rešitev, kot ste jo predlagale poslanske skupine. Da pa do tretjega branja le pogledamo, kot je kolega poslanec Petan predlagal, da morda to rešitev še optimiziramo, in lahko podobno velja tudi k naslednjemu členu, če bi se pojavila enaka dilema. In še to bi rad povedal. Kot mi pravijo strokovnjaki za evropsko prakso, gospod Cvikl je bil tudi minister za evropske zadeve, oprostitev davka je državna pomoč. Oprostitev neke dajatve, katero je občan dolžan po občinskem odloku plačevati, je državna pomoč. In jaz bi bil vesel, da ne bi bilo tako, ampak žal ni tako. In če to pravijo strokovnjaki, ki poznajo evropsko prakso, potem bi jim, žal, morali verjeti. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Sprašujem, ali želi še kdo razpravljati. Potemtakem odpiramo ponovno postopek. Prosim za prijave. K razpravi se je prijavil poslanec Milan Cvikl.
Zadeva je zelo enostavna. Kaj pa, če ne bi naredili komunalno opremljenega zemljišča? Ali bi bila kakšna dajatev? Takrat pa dajatve ni. To ni dajatev. To je navadna lastna dejavnost, nadomestilo za vloženi strošek. Lahko pa ta komunalni prispevek naredite na 50 let, nobenega problema. Saj lahko samo to naredite. Recite, da ne plača danes, da plača v 50-ih letih. Kaj pa takrat? Rekel sem vam, zapletli ste se, ker ste pristali na to, da je to davek - ni! To plača nekdo kot vstopnico, da bo dobil tisti kvadratni meter. Lahko pa daste vse skupaj v javno-zasebno partnerstvo kot neurejeno zemljišče, pa bo on to naredil. Ali bo to takrat komunalni prispevek? Date prazno zemljišče, neurejeno zasebnemu partnerju - ali bo to komunalni prispevek? Ne bo. Ah, lepo vas prosim! V kvadratnem metru bo on - noben komunalni prispevek ne bo. Govorim prazno zemljišče, brez urejenosti. Zapletli ste se, razmišljate o tem, kot da je to lastna dejavnost - Cankarjev dom, greste in kupite vstopnico.
Hvala. V razpravo se vključuje državni sekretar Starman. Izvolite.
Jaz bi poudaril še en element, ki je bil tudi odprt na odboru, in to je oprostitev, ki ne more biti individualizirana, se mora tudi urediti po principih javnega naročanja. V vsakem primeru ti ne moreš oprostiti na individualni bazi, tudi če bi šlo za plačilo storitve, tudi oprostitve plačila storitve ne moreš narediti, ne da bi na natečaju izbral najugodnejšega, tistega, ki ti največ da na podlagi tega odpustka. Skratka, zadeva je tudi iz tega aspekta dodatno zapletena in ta predlagana rešitev išče ravnotežje med enimi in drugimi ureditvami, seveda pa, kot je bilo že povedano, bomo to po potrebni v določeni meri lahko korigirali. Hvala.
Hvala tudi vam. Lahko zaključim razpravo k 83. členu? Lahko. Zaključujem razpravo. Odpiram 84. člen in amandma poslanskih skupin SDS, NSi ter Slovenske ljudske stranke. Prosim za prijavo, izvolite. V razpravo so se priključili trije poslanci. Besedo ima poslanka Breda Pečan. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Jaz bi zelo na kratko, ker časa tako ali tako nimam, povedala, da je zgrešen ta člen že sam po sebi. Namreč, namenskost komunalnega prispevka, ob tem da ni posebej upoštevano dejstvo, da so vlaganja v komunalno opremljanje in prihodki od komunalnega prispevka časovno neusklajeni. Da prilivi od komunalnega prispevka prihajajo v občinski proračun z zelo velikim časovnim zamikom. Zdaj bom kar konkretno povedala, v izolskem proračunu je letos načrtovanih 5 milijonov in pol evrov prihodkov od komunalnih prispevkov, poraba sredstev za komunalno opremljanje pa samo 3 milijone in pol evrov. Kaj to pomeni? Da bo morala Občina Izola najti druge vire za financiranje drugih odhodkov zaradi tega, ker bo morala prenesti dva milijona in pol ali koliko že, zdaj se ne spomnim več številk, evrov v naslednje leto, ker so to namenski prihodki, ki jih sme porabiti samo za komunalno gradnjo. Torej, tu gre za neverjetne stvari. Država želi prevzeti kontrolo nad popolnoma vsakim evrom in centom, ki se preliva skozi javne finance. Mislim, da je to višek vsega, da vendarle nekaj svobode občinam je le treba pustiti in predvsem, da je treba razumeti, kakšen je proces tega [[..]] [[Izklop mikrofona.]] [[...]]
Hvala lepa. K besedi vabim poslanca Bogdana Baroviča. Izvolite.
Hvala. Ta amandma je nesprejemljiv, ta amandma je spisala vladna koalicija po ukazu Ministrstva za finance, ta amandma je kraja države. Zakaj? Komunalni prispevek je bil in je in bo namenski prispevek. Pišete to, zakaj sploh, ker to je. Če občan neke občine, bom konkretiziral, občan Trbovelj, plačuje komunalni prispevek občini Trbovlje, ki ga občina Trbovlje vrača kot namembna sredstva nazaj, s kakšno pravico zahteva država, da bi ta denar se iztekal na Upravo Republike Slovenije za javna plačila? Vam jaz odgovorim s kakšno pravico. Zato, ker bo svoje finančne luknje Ministrstvo za finance "flikalo" s tem denarjem. In tu bom personificiral občino in Baroviča, po moj denar jaz ne bom hodil na nobeno državno ustanovo k nobenim birokratom "fehtati"! Moj denar je moj denar. Tisti Trboveljčan, ki ga plača občini Trbovlje, ga bo dobil nazaj. S kakšno pravico naj šel zdaj ta denar na državo, na Upravo Republike Slovenije za javna plačila? S kakšno pravico, zakaj? Zakaj kmet, stanovalec občine Trbovlje plačuje komunalni prispevek občini Trbovlje za nadaljnji razvoj osnovne funkcije občine, razvoj infrastrukture in komunale - zato, da ga bo država pobrala in mi bo država zahtevala vejice in pike in mi bo moj denar držala tri mesece in mi ga bo milostno vračala, jaz bom pa hodil v Ljubljano na upravo prositi za tisti denar, ki ga je Trboveljčan dal Trboveljčanom? Ali se vi delate norca ali kaj? Mislite, da mi ne vemo v Slovenski nacionalni stranki, da vam je Ministrstvo za finance ukazalo, da ta amandma napišete? Člen, ki je v tem zakonu jasen, v dopolnjenem predlogu zakona, 84., brez amandmaja, je čist, jasen, pravičen in pravilen. In takšen člen spreminjati, ste točno nakazali, kako ste pod gajžlo, bičem Ministrstva za finance.
Hvala. In k besedi vabim poslanca Pavla Gantarja. Izvolite.
Hvala, gospod podpredsednik. Spoštovani gospod minister, kolegice in kolegi. Ta amandma je dejansko državni udar na občinski proračun in na občinske javne finance. Historično, zgodovinsko ne samo v demokratični Sloveniji, celo bi rekel v socialistični Sloveniji, v zgodovini evropskih mest je to tradicionalen vir prihodkov občine in je bila vedno v razpolaganju z občinami, mesti in tako je bilo vse do danes in še danes in nobenega problema ni v zvezi s tem. Občina obračuna prispevek, ta ga plača in ta ga plača na občinski račun. In konec in namenskost je zagotovljena in mora biti izkazana in na to pazi tudi Računsko sodišče, itd. Zakaj obvoz preko Uprave Republike Slovenije za javna plačila? Kakšen smisel ima, da najprej se plača tej upravi, potem pa ta uprava v roku, ki ni nikjer definiran, koliko časa, nakaže denar občini? Ali prenakaže točno ta denar za posamezno občino točno v istem znesku ali ne? Tudi to ni jasno! Ali gre za redistribucijo, ali gre pravzaprav za to, kar je bilo že omenjeno, prehod s financiranja občin na dotiranje občin? Ali se bo ta prispevek, ki je nadomestilo za opravljeno storitve občine, začel tretirati dejansko kot davek, kot taksa? Če se bo to zgodilo, potem vam povem, da bodo občine prikrajšane in popolnoma brez finančnih instrumentov. To se ne sme zgoditi. Jaz ne vem, zakaj je to razlog, definitivno tega ni napisala ne koalicijska skupina poslancev ne minister za okolje, to je definitivno. Če je kakšna tradicija na Ministrstvu za okolje in prostor, je prav gotovo tradicija konfliktov in borbe v zvezi s temi zadevami z Ministrstvom za finance. Gospod minister Podobnik, tega ne smete dopustiti kot minister napram drugemu ministru. Tu se dejansko - kaj, najmanj kar je, je to, da očitno proračun želi likvidnost, povečevanje likvidnosti s tem, da lahko potem iz teh razlogov zadržuje ta denar na kontu Agencije za javna plačila in potem po svoji volji to razporeja tako, kot se mu zdi in v časovnih okvirih, ki so zelo pomembni, občinam vrača nazaj. Jaz opozarjam, da je to lahko ponoven udar zoper velika mesta, kajti prav ta mesta imajo te stroške največje, kajti prav v teh mestih se največ gradbenih zadev dogaja in prav v teh mestih je lahko razkorak med komunalno opremljenim zemljiščem in plačilom prispevka, ki je rezultat gradnje pozneje, lahko zelo velik in ga morajo premeščati tudi z drugimi viri. Povedano je bilo, 12 milijard je zbranega prispevka, 20 milijard direktno v občini investirajo v to. Namesto da bi jim pomagali, da čim prej aktivirajo ta denar jim tukaj omogočamo prav nasprotno. Jaz vam sedaj resno povem, če bo ta amandma sprejet, sam osebno s kolegi in z župani, ki bodo to želeli, napišem ustavno presojo tega člena, ker tako močno posega v neko res elementarno pristojnost občine in krši vse zakone, tudi o lokalni samoupravi in tudi ustavo. Hvala lepa.
Hvala lepa, besedo ima gospod minister.
Hvala lepa. Najprej, uporabljene so bile pretežke besede in prehitro. Potrebno je najprej povedati naslednje, velja za občino Trbovlje ali vsako drugo, tako velja danes. To je praksa, ki je na podlagi tistega čudovitega ZUREP-a, ki ga vsi tako hvalite, in vladne uredbe tako urejena. Tako velja. Ministrstvo za finance ima podzakonski akt, na katerem točno piše podkonto, na katerega se iz vsake občine nakaže ta komunalni prispevek, to je finančni instrument, ki ga potem finance vrnejo nazaj na občine. Tako je danes in zato je treba samo oceniti, ali je sedanja, današnja rešitev na podlagi veljavnega zakona dobra ali ni. Zato jaz ne bi uporabljal tako patetičnih besed, ampak bi poskušal najti dobro rešitev. In kot je bilo rečeno, bomo poskušali najti morda še boljšo. In vprašanje, ki se postavlja je; ali je sploh potrebno, da so zadeve tako decidirano, podrobno zapisane v zakon, ker v tem primeru pa bi lahko bile vsebina tudi podzakonskega akta. Torej, da ne bo iz te informacije, iz te razprave šla informacija, kot da v tem primeru poslanske skupine predlagajo nek "atak" na občinske proračune ali pa neko strašno centralizacijo. Veljavna rešitev je tista, kot je sedaj, veljavna je pa še slabša, ker je namenski sklad, gre za namenskost. In namenskost občine, občinske proračune še bolj omejuje pri porabi teh sredstev tako, da delno tukaj že stvar zmehčamo, mislim pa, da bomo lahko skupaj našli rešitev, ki bo takšna, da bo sprejemljiva tudi za Ministrstvo za finance, mimogrede. Vsak minister za okolje in prostor, pa tudi drugi ministri, imamo vedno dinamične odnose z ministrom za finance. To je nekaj najbolj normalnega. Zato je funkcija ministra za finance tako občutljiva in pomembna v vsaki vladi. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Barovič ima repliko. Tri minute, prosim.
Hvala lepa. Spoštovani gospod minister. V tem trenutku sem neposredno poklicali univerzitetnega diplomiranega izobraženega človeka, ki je računovodja na občini Trbovlje in mi je zatrdil, da je komunalni prispevek izvirni prispevek proračuna občine Trbovlje. Ljudje, ki ga plačujejo, ga plačajo kot izvirni prihodek občini [[...]] [[opozorilni znak za konec razprave]] [[...]]in občina ga namensko, seveda, daje potem nazaj, namensko v obnovo. Torej, ne drži, da gre ta denar, kot sem vas jaz sedaj razumel, preko države, preko nekih podzakonskih določil ministrstva za finance [[...]] [[izklop mikrofona]] [[...]]
Hvala lepa. Časa je zmanjkalo. Prosim za malo posluha. Samo replika se všteje v čas, ki je na razpolago po poslovniku. Bi želel še kdo razpravljati? Dobro. Ponovno odpiram prijavo. Prosim, da se prijavite. Hvala lepa. Bi morda dal prvo besedo poslancem, potem pa gospodu ministru. Prvi ima besedo mag. Sajovic.
Hvala lepa za besedo. Jaz se kar strinjam z mojimi kolegi župani in predhodniki. Brez dvoma je zadeva takšna, kot je bilo rečeno, in s to spremembo mi tiste občine, ki so bile v preteklosti bolj prizadevne, ki so več vlagale, jih dobesedno kaznujemo. In tu je enostavno treba poiskati rešitev, ki bo občinam ta osnovna sredstva, ki omogočajo investicije in pa razvoj, povečala, ne jih pa krniti, saj se v tem trenutku enostavno v občinah ne da več dihati in razvijati.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Gantar.
Gospod predsednik, imamo še kar nekaj časa, počasi govorim, ni treba hiteti. Najprej to, če je sedaj tako, potem moram reči, da me zanima, na podlagi katerega akta - gotovo ne na osnovi Zakona o urejanju prostora. In če je podzakonski akt iz tega zakona to uredil, potem je po mojem mnenju tudi sporno - katerakoli Vlada je to uredila ali prejšnja ali sedanja. Kakorkoli, sporno je v vsakem primeru! Drugič, jaz sem kontaktiral in se pogovarjal z župani. Župani, s katerimi sem govoril, ne vedo, da je temu tako. Ne vedo, da je temu tako. In še enkrat, preverite dobro, vsekakor je ta rešitev nelegitimna, danes. Zato je nepotrebno, da to nelegitimno rešitev ponovno predpišemo, zdaj pa kot zakonsko zavezujočo, v ta zakon, že zaradi tega nasprotujem, če je temu tako. Jaz vem, da se nadomestilo za uporabo stavbnega zemljišča pobira preko DURS-a, v imenu in za račun občine in tako naprej. Vendar komunalni prispevek, moram reči, da tega večina ljudi in županov ne ve. In je to novo, za mene prav zanimivo spoznanje; še toliko bolj dajmo zdaj zapisati, tak kot je v bistvu zapisano, ali v tem zakonu novem ali celo v starem zakonu, kjer je jasno in te določbe ni. Tukaj notri države, njenega računa in njenih kontov in podkontov ne rabimo prav nič.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Mikolič.
Hvala. Spoštovane kolegice in kolegi! Moramo vedeti, da vsi davčni prihodki, ki prihajajo v občinski proračun, gredo po obstoječi zakonodaji preko Uprave Republike Slovenije za javna plačila in tudi nedavčni - kot je do sedaj [[...]] [[Nerazumljivo.]] [[...]]davčni ali nedavčni komunalni prispevek. Tudi sam osebno smatram tako, kot je minister že prej rekel, ta tretji - ali je to sploh potrebno pisati, ker to predpisuje drug zakon, mislim, da zakon o javnih financah. In občine pri tem nimamo problema. Veste, da to gre za to preko UJPES-a, ali kako se temu že reče, ravno zaradi kontrole davkarije zadaj, čez dva dni so sredstva nakazana ali pa tisti dan na občinski proračun, občine pa dobijo B2 obrazec, katerega kontrolira občina, konec meseca, pa veste, da je potrebno P1 obrazec poslati na Ministrstvo za finance, kjer pač ministrstvo prekontrolira poslovanje občin in tako dalje. Ne vidim nič spornega pri tej zadevi [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]Novost je četrti odstavek. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Černač.
Kolega Barovič, ne se razburjati! Država in občina te potrebujeta! Če si natančno prebral, kaj piše v tem predlogu, si lahko videl, da gre za podračun občinskega proračuna. Ne gre za nobena sredstva, ki so odtujena iz občinskih javnih financ. Drugo vprašanje je, ali je to potrebno v zakon ali ne. Mislim, da na odboru je bila tudi o tem členu zelo zelo široka debata in stališča so bila nekako nasprotna. Nekateri smo smatrali, da gre za izvirni prihodek občin, ki je opredeljen v občinskem proračunu. Določi se z občinskim proračunom poraba in zadostuje namenska poraba sredstev, tako kot je bilo to opredeljeno že doslej. In jaz osebno mislim, da je to popolnoma dovolj. Ambicije nekaterih so bile, da je treba zadeve bolj podrobno zapisati, in zaradi tega so sedaj ti amandmaji, tako kot so predlagani, predlagani. Niso pa predlagani tako, kot ste nekateri razumeli, da gre za odtujevanje sredstev na nek državni podračun in da bo država s tem razpolagala. Ne gre za to, ker jasno piše, da gre za podračun občinskega proračuna. V izvirnem tekstu smo ga dobili, na odboru je pa celo pisalo, da se ustanovi proračunski sklad za ta denar. Vemo, kaj pomeni to. To pa pomeni dejansko blokade v poslovanju in to ne bi bilo dobro. Poanta vsega tega je, gre za vir, ki naj zagotavlja komunalno opremljenost, ki je namenski, ki se vsako leto iz proračunov opredeljuje, določa in porablja in mislim, da je tudi intencija zakona taka in tudi tega predlaganega amandmaja. Lahko debatiramo samo o tem, kako podrobno je potrebno te zadeve v zakonu pisati. Osebno mislim, da jih ni potrebno preveč podrobno pisati. Hvala lepa.
Hvala. Besedo dajem ministru, potem bom pa odprl ponovni krog, če se strinjate. Gospod minister. [[Ga ni.]] Se opravičujem. Odpiram še en krog, ker vidim nekaj dvignjenih rok. Prosim, da se prijavite, če imate še čas. Prvi ima besedo gospod Janc.
Hvala lepa, predsedujoči. Mislim, da je ta vik in krik čisto po nepotrebnem oziroma župani ali poslanci pač nekatere stvari ali ne poznajo ali pa niso s tem seznanjeni. Ta zadeva teče izjemno usklajeno brez kakršnihkoli težav, govorim za našo občino. Danes če nakaže dolžnik, upravičenec na ta račun, ki pač je, se res ta denar tisti dan nakaže na DURS, naslednji dan se prazni v občinski proračun. Prihodkov je pač toliko, kolikor jih je tisto leto, odhodkov približno toliko, kolikor imamo denarja. In zadeva je popolnoma čista, prihodek je izvirni lokalnega proračuna, nobenih težav z Ljubljano, centralizacijo, z gospodom Bajukom, ne! Žal to ni, ne. In to je stvar, ki je po moji oceni in po naši praksi dobra, utečena. In vse to, kar piše, je točno to; morda samo ta pripomba, ali je treba tako detajlno to v zakon zapisati, je pa stvar presoje zakonodajalca. Jaz mislim, da ni potrebno. Lahko je bolj krajše, ampak če je že to napisano - "od viška glava v bistvu ne boli". Hvala.
Hvala lepa. Na vrsti je gospod Bajc.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Mislil sem, da bo šla zadeva oziroma sama obravnava glede na to, da je kar nekaj županov tukaj, pa da razumejo in da vedo, kako poteka sedaj. Zainteresirani investitor, ki vloži na upravni enoti vlogo za izdajo gradbenega dovoljenja pred samo izdajo gradbenega dovoljenja, ga ta referent, ki vodi ta postopek, napoti na občino k referentu, ki odmerja komunalni prispevek in ta mu to izračuna, napiše položnico, plačaš na DURS in s tistim potrdilom oziroma z originalno položnico greš nazaj na upravno enoto in s predložitvijo kopije položnice dobiš gradbeno dovoljenje. Drugo je to, kar je kolega Černač rekel. Dejansko je res, treba je brati prvi in drugi odstavek in potem tretji in četrti, pravi, saj se preko tega podračuna stekajo v občinski proračun kot namenski prejemki. Točno to je. Zdaj, ali je potrebno tako razdelati ta tretji in četrti odstavek, to je pa dejansko vprašanje. Jaz predlagam in tudi sam bom podprl, da se sprejmejo ti amandmaji in da oklestimo ta dva odstavka in pripravimo en odstavek, ki bo govoril o načinu, poteku, če je to pa sploh potrebno glede na to, da smo v drugem odstavku rekli, da so to izvirni oziroma da prihodki, zbrani s plačilom komunalnih prispevkov, so prihodki občinskega proračuna. Pika, amen, pa karkoli bomo v naslednjih odstavkih napisali, je samo tehnika, kako bo ta denar prišel na občinski proračun.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Cvikl.
Povedati vam moram, da na žalost ste vse pomešali. Prva intenca predlagatelja zakona je bila logična in pravilna, oblikovati je potrebno proračunski sklad, zato da tudi ob koncu leta denar, ki je izvirni prihodek, ne ostane neporabljen. To ste črtali na odboru. Potem ste pa prišli z neko dikcijo Ministrstva za finance, ki je popolnoma nepotrebna, ker je sama po sebi umevna, vendar je pomembno povezana z 83. členom. In poanta je zelo enostavna. Glavni problem, ki ga je imelo vedno Ministrstvo za finance, je bilo, kakšne naj bodo finančne izravnave, če občine na veliko oproščajo komunalne prispevke. In to je intenca tukaj in tukaj vas je Ministrstvo za finance dobilo. Zdaj občine, ki ste revnejše, ki oproščate, zato da bi dobile razvoj, boste zaradi tega vsaj dobili manj finančne izravnane, če boste člen 83, 84. sprejeli. Tukaj vas je Ministrstvo za finance dobilo. Vse drugo je pa tehnika in "gumirabika".
Hvala lepa. Malo posluha prosim, da nadaljujemo z razpravo. Dr. Gantar, ima besedo. Dr. Gantar, prosim.
Nisem slišal, ker tukaj nekaj diskutirajo. Kar zadeva tretji odstavek tukaj, da se zbirajo na posebnem plačilnem podračunu pri Upravi Republike Slovenije za javna vplačila, torej ne na DURS-u, in se preko tega področuna stekajo v občinski proračun. Seveda gre na plačilni podračun uprave za javna plačila in potem gotovo na občinski podračun in hkrati, da se odpira in določa ta zakon zdaj v namenski postavi konte in podkonte na občinskem proračunu. Vse to je nepotrebno. Najprej eno osnovno načelo: če vsi vi pravite, da to teče danes tako, kot teče, in da teče v redu, da gre to preko Dursa, v bistvu pa ne vemo niti, ali gre preko Dursa ali preko Uprave za javna plačila - ne veste; karkoli - potem tudi jaz nimam problemov s tem, ker oni morajo [[...]]Upravo za javna plačila, mimogrede, je za to, ker mora registrirati ves plačilni promet med vsemi temi javnimi porabniki sredstva in med njimi so tudi občine, mimogrede, če še niste pogledali tega. Bi rekel preprosto to: ta člen naj se vrže ven, tukaj so zopet ponovno enkrat, v tem pol leta, strinjam s Černačem, če ne bo spremenil svojega stališča, ta člen oziroma ta amandma je povsem nepotreben, če stvari tečejo danes dobro in če v zvezi s tem ni nobenih problemov. Zato predlagam dejansko, da se ta člen črta, ker preprosto lahko samo pomeni zmedo in to v smislu, da sedaj, ko je pa zapisano v zakonu, pa si lahko Uprava za javna plačila lahko prilasti več pristojnosti, kot jih sicer ima pri tehničnem izvajanju tega zakona. Hvala lepa.
Hvala lepa. Odpiram še eno prijavo. Prosim. Hvala. Gospod Černač.
Hvala lepa. Kolega Cvikl pravi, da je narobe, ker se ne bo ta denar stekel v proračunski sklad. Jaz pa mislim, da je to prav. Mislim, da bi bile občine zelo omejene pri načrtovanju in pri porabi tega denarja, če bi se to zgodilo. Sploh pa nisem za take vrste proračunski sklad, kot ga ustanavljate vi v Ljubljani, kjer boste iz denarja, ki ga ljudje plačujejo za zdravila, sanirali divja odlagališča. In tukaj ne z milijonom ali dvema tolarjem, ampak s 5,7 milijardami tolarjev presežkov javnega zavoda mestne Lekarne Ljubljana, ki se je na teku vseh teh preteklih letih. S 23 milijonov evrov, ki se bo steklo v ta proračunski sklad, ki ga vi tako zagovarjate, bodo iz zdravil sanirana divja odlagališča. Za tako rešitev pa jaz absolutni nisem. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mag. Cvikl ima repliko.
Jaz bi seveda rad povedal gospodu pravniku, da je razlika med namenskimi prejemki proračunskih skladov samo v tem, da namenski prejemki ob koncu leta zapadejo, proračunski sklad pa ostane tudi naslednje leto. Če želite uvesti nekaj dolgoročnega načrtovanja je bila prava dikcija tista, ki ste je na odboru zavrnili. To je prvo. Drugo. Poanta 83. in 84. člena pa sploh ni v skladu, ampak v tem, da občinam, ki oproščate, boste dobili manj finančne izravnave. Poglejte si številke, levo, desno in to je posledica 83., 84. člena, zato seveda zavračam oba člena, oba amandmaja.
Hvala lepa. Ker replike na repliko ni, odpiram ponovno razpravo. Prosim, da se prijavite. Gospod Černač.
Gospod Cvikl je zelo znan po tem, da govori o tem, kako ta državna oblast želi vse dirigirati, kako želi vse podrejati, kako želi vse inštrumentalizirati in na vsakem zasedanju, pri vsaki razpravi, tudi danes smo tudi poslušali skoraj vse minute, ki jih je imela poslanska skupina LDS na voljo, ki jih je izkoristil za svojo razpravo, o tem, kako se vse določa centralno, kako je vse centralistično usmerjeno, kako bodo državni načrti povozili občinske odločitve, itd. Sedaj pa ne želi pustiti avtonomije odločanja občinam. Zanimivo. Tam, kjer gre dejansko za interes, kjer gre za denar, kjer gre za koristno porabo sredstev, kjer gre za izvirne prihodke občin, bi pa gospod Cvikl dirigiral zadevo z državnega nivoja. To pa mislim, da je dvolična politika oziroma nastopanje. Hvale lepa.
Hvala lepa. Mag. Cvikl ima repliko.
Glejte, slovenskim gledalkam in gledalcem želim povedati, proračunski sklad ni nekaj kar na ravni države, ampak gre, kot piše, v občinskem proračunu uporablja proračunski sklad. Torej gre za proračunski sklad [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]občine Ljubljana, Celje in ostalih do 210. In to seveda ni centralizacija, ampak decentralizacija, omogoča pa porabo denarja tudi naslednje leto.
Hvala lepa. Torej ponovno moramo odpreti razpravo, ker ni replike na repliko. Prosim, da se prijavite. Gospod Černač.
Hvala lepa. Res je, kar pravi gospod Cvikl. To je občinski proračunski sklad in kako se bo ta denar v mestni občini Ljubljana porabljal, sem prej povedal. Denar, ki ga ljudje plačujejo za zdravila, bo porabljen za sanacijo divjih odlagališč. To je politika, ki jo očitno zagovarja gospod Cvikl. Hvala.
Hvala lepa. Žal se dr. Gantar ne morete več javiti k besedi, ker je čas potekel. [[...]] [[Oglašanje iz ozadja.]] [[...]]Pardon, se opravičujem. Spremembe se prehitro dogajajo tudi za predsedujočega, tako da vas prosim, da se prijavite. Prijava teče. Bom še enkrat odprl prijavo, tokrat poskušajte povezano glasovati. Tokrat je uspelo, dr. Gantar, beseda je vaša.
Nenavadno, moje ime se je pojavilo na ekranu, hvala lepa. Jaz bi rekel samo to ob zaključku te razprave, ne bom zagovarjal ljubljanske mestne politike, nisem del nje, ne tako ali ne drugače. Ampak bi vseeno kolegu Černaču rekel, kot je meni znano, se bodo divja odlagališča sanirala iz tistih prihodkov in dobičkov, ki so bili ustvarjeni v teh lekarnah, kar se mi zdi popolnoma normalno in pravilno. Mesto mora, ne samo to mesto, ampak katerokoli drugo mesto mora imeti pravico, da iz prihodkov, ki jih ima iz gospodarskih družb, če so notri udeleženi, razporeja svoj denar tako, da ustreza in izvršuje svoje prioritete. Zato je vaše namigovanje, kako se bo iz zdravil reševalo divja odlagališča, neustrezno in netočno in to veste sami. Povsem pravilno je, da mesto pove prioritete in načine, kako bo reševalo svoje probleme in da je to transparentno in da ta denar dobi iz tistih prihodkov, ki jih je pač dobilo. Če so v tem primeru tudi lekarne, so pač tudi lekarne. Hvala lepa.
Hvala lepa. Ker ni več prijavljenih, zaključujem razpravo k 84. členu in pričujočem amandmaju. V razpravo dajem 95. člen in amandma poslanskih skupin SDS, NSi in SLS. Želi kdo besedo? [[Nihče.]] In še 98. člen in ponovno amandma poslanskih skupin SDS, NSi in SLS. Nihče ne želi besede. Hvala lepa. Zato zaključujem razpravo o vseh členih in vseh amandmajih. O slednjih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 10. točki dnevnega reda oziroma najkasneje ob 21.25. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Zahvaljujem se ministru Podobniku z ekipo za sodelovanje, hkrati pozdravljam ministra dr. Viranta s sodelavkama. Prehajamo na 6. TOČKO DNEVNEGA REDA, to je na DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O INŠPEKCIJSKEM NADZORU - EPA 1245-IV . Na voljo imamo dve uri in 30 minut za razpravo. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada, zato dajem besedo ministru dr. Virantu.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovane gospe poslanke, gospodje poslanci! Inšpekcijski nadzor je gotovo ena ključnih funkcij javne uprave, ker zagotavlja, da tisto, kar je zapisano v zakonih in podzakonskih predpisih, dobi tudi svoj realni odraz v življenju in da predpisi ne ostanejo mrtva črka na papirju. Najbrž se bomo vsi strinjali, da je v delovanju inšpekcij v Sloveniji veliko manevrskega prostora za izboljšave, da so inšpekcije pogosto upravičeno deležne kritik, da niso dovolj uspešne in učinkovite, in da se to običajno na najbolj odmeven način pokaže pri posameznih primerih, ki imajo težje posledice ali ki so iz kakršnihkoli drugih razlogov medijsko bolj odmevni. Nazadnje se je to verjetno pokazalo ob primeru Lipa, ki je zlasti zaradi tragičnih posledic dobil tudi široke javne razsežnosti in široke medijske razsežnosti. Na podlagi ugotovitev o tem manevrskem prostoru za izboljšave pri delovanju inšpekcij je Vlada sklenila, da bo izvedla določene korektivne ukrepe. Sestavni del teh korektivnih ukrepov so tudi manjše spremembe in dopolnitve zakona o inšpekcijskem nadzoru, ki so danes pred vami. Posebej bi rad poudaril, da sprememba tega zakona nikakor ni zadosten pogoj za boljše delovanje inšpekcij, ampak da je pri delovanju inšpekcij predvsem bistveno dobro in kvalitetno vodenje, torej menedžment, tako kot tudi sicer velja v javni upravi. Zakon sam po sebi ne bo rešil vsega, ni čarobna paličica, bo pa olajšal nekatere zadeve in dal večje možnosti za uspešno vodenje. V čem so bistvene spremembe? Prvič, krepi se koordinacija. Koordinacijo med inšpektorati in inšpekcijami, ki delujejo pod okriljem različnih resorjev, izvaja inšpekcijski svet, ki ga bo po novem zakonu vodil, koordiniral minister, pristojen za javno upravo. Gre za to, da se zagotovi koordinacija med inšpekcijami, ki ni zgolj povezava med njimi samimi, torej med glavnimi inšpektorji, ampak da je tudi v tem inšpekcijskem svetu nekdo, ki lahko v primeru, da se sami ne uspejo skoordinirati, da lahko v tem primeru preseka, ali predlaga Vladi, da odloči o sporu o pristojnosti, ali da doseže dogovor med njimi, kdo bo za neko zadevo pristojen, ali da pospeši skupne usklajene akcije na tistih področjih, kjer so take akcije smiselne. Pod okriljem inšpekcijskega sveta bomo organizirali tudi regijske koordinacije, kajti dobra koordinacija je potrebna na terenu, ne samo na centralni ravni v Ljubljani, ampak se po navadi problemi koordinacije pojavljajo na terenu. Ko se več inšpekcij otepa neke pristojnosti, ko kažejo s prstom druga na drugo, ko prelagajo odgovornost druga na drugo, takrat mora nekdo presekati in sprejeti odločitev, kdo bo izvedel ukrep. Nekaj takšnih primerov in izkušenj iz prakse že imamo. Če dam samo en primer. Recimo imamo primer nekega posega v prostor, kjer je šlo ali gre za sporno izkoriščanje mineralnih snovi, ta poseg pa investitor skriva pod krinko gozdne ceste. In sedaj pride do tipičnega spora med inšpekcijami. Inšpekcija za okolje in prostor reče: "Mi za to nismo pristojni, ker gre za gozdno cesto." Na drugi strani kmetijska inšpekcija pravi: "Z našega vidika je vse v redu, saj za gozdno cestno sploh ni potrebno nobeno dovoljenje." Vsa okolica pa vidi, da se tam nekaj izkopava in da se dogaja nekaj nedovoljenega. V takšnem primeru ne smemo pustiti, da inšpekcije zvračajo odgovornost druga na drugo, ampak je treba presekati in reči: "Ta ali ona inšpekcija bo šla, izvedla nadzor in izvedela ukrepe." In to bodo delali ti regijski koordinatorji. Če se na nivoju regije ne bodo uspeli skoordinirati, bodo to sporočili inšpekcijskemu svetu, ki bo prevzel to vlogo, da preseka, v skrajnem primeru bo o sporu o pristojnosti odločila Vlada. Inšpekcijski svet bo pripravil tudi merila uspešnosti in učinkovitosti inšpekcij. Skozi ta merila bo vsem inšpekcijam dano jasno sporočilo, kaj se od njih pričakuje, kaj pravzaprav ljudje pričakujejo od inšpekcij in kaj Vlada pričakuje od inšpekcij. Kaj pravzaprav je učinkovita in uspešna inšpekcija? Prav gotovo to ni inšpekcija, ki izda največje število ukrepov. To se pravi statistika v smislu količine izdanih ukrepov, glob in tako naprej ne more biti merilo ali glavno merilo ocenjevanja uspešnosti in učinkovitosti neke inšpekcije. Učinkovita inšpekcija, ki pozna in dobro obvladuje teren, na katerem deluje, torej teren, ki ga pokriva, ki je odzivna na inpulze iz okolja, na prijave in tako naprej, ki zlasti zna hitro odreagirati na kritične primere, na težke primere, na primere, kjer je podana nevarnost za življenje, zdravje ljudi, premoženje večje vrednosti in tako naprej, ki si zna postaviti prioritete, ne na tak način, da samo zbira statistiko, ampak da dejansko si postavi prioritete in odreagira predvsem tam, kjer je to res pomembno, ki zna ločiti bistveno od nebistvenega in ki ne ravna birokratsko, torej, ki recimo, izkoristi svojo možnost, da zavezanca opozori takrat, kadar gre za manjše kršitve, kadar gre za kršitve, ki so očitno rezultat ali slabšega poznavanja predpisov ali nejasnosti v predpisih in tako naprej. To je dobro inšpekcija, torej inšpekcija, ki loči bistveno od nebistvenega, ki je odzivna, ki hitro odreagira na kritične primere in ki ne ravna birokratsko. Sprememba zakona se nanaša tudi na tako imenovano inšpektorsko izpitologijo. Danes mora vsak inšpektor opraviti kar cel niz strokovnih izpitov. Ocenili smo, da je racionalno, če se vsa področja, ki jih mora inšpektor poznati, združijo v en inšpekcijski izpit, ki zajema vse: tako splošno poznavanje uprave kot poznavanje inšpekcijskega nadzora, prekrškovnega postopka in upravnega postopka. Sprememba se nanaša tudi na dejstvo ali na odnos med inšpektorji in njihovimi vodji, nadrejenimi, torej menedžerji v inšpekcijah. Zakon jasno določa, da mora inšpektor pri svojem delu upoštevati navodila in usmeritve svojega predstojnika in tudi svojega neposredno nadrejenega, torej svojega neposrednega menedžerja. Ko gre za učinkovitost dela, se inšpektor ne more in ne sme sklicevati na samostojnost. Inšpektor mora biti tako kot vsi drugi uslužbenci javne uprave vpet v sistem hierarhije, v sistem menedžmenta, ker se tudi ve, kdo je za kaj odgovoren. Vodja območne enote je odgovoren za delo celotne območne enote, glavni inšpektor je odgovoren za delovanje nekega inšpektorata. Ne pa, da, recimo, na neko prijavo ali kritiko s terena, kritiko stranke, lahko glavni inšpektor odgovori, češ, žal mi je, da inšpektorji v praksi delajo slabo, ampak jaz nanje ne morem vplivati, saj so vendar samostojni. Takšne vrste samostojnosti ni mogoče tolerirati v upravi. Zato je treba dati prednost odgovornosti. Zakon tudi v nekaterih točkah krepi pooblastila inšpekcij ali jasneje določa ta pooblastila. Glede na to, da so z zakonom soglašali vsi inšpektorati, torej vsi predstojniki inšpekcij, lahko rečem, da pomanjkanje pooblastil od sedaj naprej, vsaj od sedaj naprej, jaz sicer mislim, da tudi že do sedaj ni moglo biti, ampak vsaj od sedaj naprej nikakor ne more biti alibi ali izgovor za neukrepanje. Inšpekcije imajo vsa potrebna pooblastila, imajo močna pooblastila, lahko stopnjujejo svoje ukrepe od opozorila, odreditve nekega ukrepa, pa potem, če se ta ukrep ne spoštuje, do prepovedi opravljanja dejavnosti, zaprtja obrata, odvzema predmetov, pečatenja prostorov, odreditve odklopa komunalnih priključkov in tako naprej, izrekanja glob zgolj zaradi tega, ker nekdo ne spoštuje inšpekcijskih ukrepov, poleg tega, da je lahko storilec sankcioniran tudi za prekršek, ker je v kršitvi predpisa. Skratka, pooblastil imajo inšpekcije dovolj. Tudi globe se v zakonu dvigajo, v nekaj točkah se pa postopek debirokratizira. Recimo, če inšpektor med samim pregledom odkrije manjše kršitve, lahko na to zavezanca opozori in zavezanec že med samim postopkom lahko odreagira in kršitev odpravi. Toliko za uvod. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. K besedi vabim gospod Mojco Kucler Dolinar, predsednico Odbora za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje, da predstavi poročilo odbora.
Hvala predsedujoči. Lep pozdrav ministru, njegovim sodelavcem, kolegicam poslankam, kolegom poslancem! Odbor Državnega zbora Republike Slovenije za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje je na svoji 30. seji obravnaval predlog Zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o inšpekcijskem nadzoru. Predstavnik predlagatelja je na seji podal dopolnilno obrazložitev k predlogu zakona in izpostavil tudi glavne cilje oziroma namene predloga zakona. Na seji je sodelovala predstavnica Zakonodajno-pravne službe, ki je uvodoma predstavila pisno mnenje te službe in poudarila, da je Zakonodajno-pravna služba že ob sprejemanju osnovnega zakona, ko se je osnovni zakon sprejemal, izražala nekoliko pomislekov glede umeščenosti inšpekcije, ki je po svoji naravi represiven organ, v organ v sestavi, ki ni inšpektorat, še posebej pa glede njene umeščenosti v drug organ. Opozorila je na, po njihovem mnenju, nekoliko nejasno razmerje ministra za javno upravo, ki po predlogu zakona vodi inšpekcijski svet, v razmerju do drugih ministrov, ki so odgovorni za celotno delovanje svojega ministrstva. Poleg tega je izrazila v zvezi z izobrazbenimi pogoji in pogoji delovnih izkušenj inšpektorjev, da se jim ne zdi najbolj primerna glede na dosedanjo ureditev. Na seji odbora so sodelovali tudi predstavniki Sindikata državnih organov Slovenije, katerega predstavniki so izpostavili in povedali, da sicer obžalujejo, da o zakonu ni bila izvedena širša javna razprava ter da so razmere v nekaterih inšpektoratih kritične. Vloženi amandmaji so po njihovem mnenju sicer nekaj njihovih pomembnih pripomb upoštevali in jih tudi zajemajo, izrazili pa so tudi stališče, da bi bilo primerneje, da se organizira enoten inšpektorat, v okviru katerega bi delovale inšpekcije za posamezna upravna področja in ki bi imel status samostojnega organa v okviru enega od ministrstev. Menili so, da je lahko eden od razlogov neučinkovitosti inšpekcije posledica njihove razdrobljenosti in umeščenosti pod ministrstva. Na te izpostavljene pomisleke je odgovoril predstavnik predlagatelja in pojasnil, da so v glavnem vsa sistemska vprašanja oziroma pripombe sindikata ob pripravi predloga zakona uskladili in nekatere tudi upoštevali ter jih nekajkrat usklajevali in obravnavali z inšpekcijskim svetom, predlog zakona pa je tudi rezultat širšega skupnega dela in odraža potrebo po nekaterih spremembah. V okviru razprave smo člani in članice odbora predvsem izrazili vprašanja v zvezi z določbami, ki se nanašajo na načelo javnosti, kjer je tekla razprava o ustreznosti rešitve, glede, po mnenju nekaterih članov, omejitve obveščanja javnosti. Vendar pa je večina članov menila nasprotno, da je predlagana rešitev, po kateri lahko inšpektorat in inšpektor obvešča javnost samo na podlagi in v mejah pooblastila predstojnika, potrebna in dobra. Predlagatelj pa je pojasnil, da ne gre za omejevanje informacij. Želijo se pač postaviti samo pravila, kdo in kako daje informacije, kar velja tudi v drugih organih. V zvezi z določbo, ki ureja umeščenost inšpekcij v organe v sestavi, ki ni inšpektorat oziroma drugi organ, je člane predvsem zanimalo, ali je predlagana rešitev ustrezna. Predlagatelj je pojasnil, da bodo inšpekcije zunaj ministrstva umeščene le izjemoma in da ta rešitev ne pomeni prenašanja inšpekcij iz drugih organov v sestavi ministrstva v druge organe. V zvezi z določbo, ki se nanaša na koordinacijo delovanje inšpekcij, kjer jih je predvsem zanimala vloga ministra, je le ta povedal, da predlog zakona v ničemer ne jemlje pristojnosti drugim ministrom, ki jih imajo po zakonu. Namen je zagotoviti predvsem večjo odzivnost in koordinirano delo in s tem tudi bolj uspešno delovanje inšpekcije. Izpostavljena je bila tudi določba, ki ureja, da je inšpektor pri opravljanju nalog inšpekcijskega nadzora dolžan upoštevati navodila [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]Tukaj je predvsem mišljeno v zvezi z navodili, kar se tiče organizacije samega dela. Odbor je nato sprejel še nekatere amandmaje, ki so vključeni tudi v poročilo, ki ste ga prejeli in predlaga odbor temu spoštovanemu zboru, da predlog zakona sprememb sprejme.
Hvala lepa. Na vrsti so predstavitve stališč poslanskih skupin. Prvi ima besedo gospod Potrč, v imenu poslanske skupine Socialnih demokratov.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Gospod minister. Poslanke in poslanci Socialnih demokratov Zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o inšpekcijskem nadzoru ne bomo podprli. Predlagani zakon, preden je bil posredovan v razpravo v Državni zbor, ni bil usklajevan s predstavniki sindikata državnih organov. Po njegovi predložitvi so bili opravljeni usklajevalni sestanki, stališča na dane pripombe pa so bila po informacijah sindikata posredovana pisno in kasneje. Predvsem pa tudi poslanke in poslanci nismo bili od Vlade obveščeni o vsebini tega usklajevanja, o doseženem soglasju oziroma o razlogih, zaradi katerih soglasje ni bilo doseženo. To pa bi bila dolžnost Vlade. Za Socialne demokrate je takšno poročilo in obveščenost o poteku usklajevanja, o vsebini usklajevanja in o razlogih, zakaj do uskladitve glede posameznih vprašanj ni prišlo, pogoj za soglasje k zakonu. Pri tem poudarjamo, da ne bo nesporazumov. Gotovo ni mogoče dosegati vedno soglasja, toda postopek usklajevanja je potreben in poslanke in poslanci imamo pravico biti obveščeni, kako je potekalo in kje so razlogi za različne poglede. K predlaganemu zakonu, kot drugo, je imela vrsto sistemskih vprašanj Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora. Mi smo ta vprašanja ocenili kot resnejša, kot pa je to razvidno iz poročila matičnega delovnega telesa, saj je Zakonodajno-pravna služba menila, da predvsem organizacijska umeščenost organov inšpekcije lahko pomeni zmanjšanje njihove samostojnosti in odgovornosti, kar je glede na represivno funkcijo inšpekcije vprašljivo. Po naši oceni odgovori, ki so bili glede tega vprašanja dani s strani predstavnikov Vlade, niso bili vsebinski, ampak formalni in splošni. Poleg tega predlagani zakon, po naši oceni, zmanjšuje samostojnost in odgovornost inšpektorjev v odnosu do svojih predstojnikov, s čimer povečuje hierarhičnost odnosov in vse večjo podrejenost inšpektorjev tudi pri upravljanju njihovih konkretnih nalog, kar je sicer tudi splošna usmeritev v upravi. S tem pa se samostojnost, neodvisnost in strokovnost javne uprave po našem mnenju ne krepi, temveč se dodatno ustvarjajo možnosti za večjo formalno spoštovanje nalog nadrejenih, s tem pa tudi za vnos večje politizacije v delo javne uprave. Poslanska skupina Socialnih demokratov je na take rešitve in njihove nesprejemljive posledice opozarjala tudi na seji matičnega delovnega telesa, vendar niti predstavniki Vlade niti vladajočih strank tem opozorilom niso prisluhnili. Tudi opozorila in resni tehtnih pomisleki Zakonodajno-pravne službe so bili s splošnimi odgovori ignorirani in zavrnjeni, zato take vsebine predloga sprememb in dopolnitev Zakona o inšpekcijskem nadzoru poslanke in poslanci Socialnih demokratov ne moremo podpreti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Ponovno vabim k besedi kolegico Kucler Dolinar, da predstavi stališče Nove Slovenije.
Hvala lepa. Lep pozdrav še enkrat. Dejstvo je, da se je v preteklosti, tudi ne tako davni preteklosti, pogosto dogajalo, da je v mejnih situacijah, kjer je bila pristojnost med posameznimi inšpekcijami nejasna, delo organov zatajilo in da je prišlo tudi do nepopravljivih posledic. Zato v Novi Sloveniji podpiramo predlagane spremembe Zakona o inšpekcijskem nadzorstvu, ki predvidevajo ustanovitev sveta, inšpekcijskega sveta, ki ga bo vodil minister, pristojen za upravo. Verjetno se tudi tukaj pristojni minister zaveda, da ob svojih dodatnih pristojnosti se mu nalaga tudi dodatna odgovornost. Inšpekcijski svet bo tako deloval kot medresorsko koordinacijsko telo v primerih, ko je potrebno uskladiti delo več inšpekcij in upam, da lahko opravičeno pričakujemo, da se bodo zapletene zadeve reševale hitreje in bolj učinkovito. S posredovanjem letnih poročil organov pa se bo gotovo dosegla tudi večja odzivnost in pa hitrejše posredovanje organov. Sicer že obstoječa zakonodaja daje inšpektorjem dokaj dobro podlago in dovolj pooblastil, da vodijo postopke in odpravljajo nepravilnosti. Težave pa se po navadi pojavljajo pri zadevah, kjer je problematika zelo kompleksna in zapletena in je potrebnega veliko truda ter usklajevanja med resorji. Takšne zadeve so odprte tudi po več let, kar pa ni dobro ne za stranke ne za državo, ki je dolžna na posameznih področjih zagotoviti določeno stopnjo reda. Tudi v teh primerih vidimo vlogo inšpekcijskega sveta kot tistega organa, ki bo odredil pristojnost in pospešil rešitev tovrstnih zadev. Spreminja se tudi del zakona, ki ureja strokovni izpit. Praksa je namreč pokazala na težave pri zaposlovanju, ko so se na delovno mesto inšpektorja prijavili kandidati, ki niso imeli opravljenega strokovnega izpita, ta pa je bil pogoj za zaposlitev. Sprememba zakona predvideva možnost zaposlitve in opravljanje izpitov v določenem prehodnem obdobju, kot to velja tudi za druge javne uslužbence, zato tudi takšno spremembo podpiramo. Poenostavlja pa se strokovni izpit v tem smislu, da bo ta za vse enak. Posamezni organi, kjer inšpektorji delujejo, pa bodo z notranjimi pravilniki natančneje definirali, katera specialna znanja inšpektorji še posebej potrebujejo pri svojem delu. S spremembami se predvideva tudi spremenjena pristojnost predstojnika oziroma nadrejenega v organu v primerih posredovanja informacij javnosti. Glede te določbe je sicer na matičnem delovnem telesu potekala kar burna debata, vendar v Novi Sloveniji menimo, da pri tem ne gre za omejevanje odgovornosti oziroma samostojnosti inšpektorjev, ampak se s tem samo poenostavlja postopek, predvsem pa postavljajo pravila, kdo in na kakšen način daje informacijo o zadevah, o katerih teče postopek. Inšpektor pa je pri svojem delu še vedno samostojen, ohranja svojo samostojnost in o zadevah odloča sam. V Novi Sloveniji bomo predlagane spremembe podprli, hkrati pa bomo tudi natančno spremljali delo inšpektorjev tudi v smislu, ali se do vseh državljanov obnašajo enako, ali vse državljane v enakih dejanskih in pravnih situacijah obravnavajo enako in enakopravno.
Hvala lepa. K besedi vabim gospod Presečnika, da predstavi stališče Slovenske ljudske stranke.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Gospod minister s sodelavkama, spoštovane kolegice in kolegi! Inšpekcijske službe oziroma inšpekcije so zelo pomembno področje. Inšpekcije so tiste, ki so dolžne izvajati nadzor, vsaka na svojem področju, in na ta način preprečevati morebitne nepravilnosti in škodljiva stanja, ki lahko pripeljejo tudi do zelo resnih posledic. Nadzor nad zakonitostjo dela, ki ga opravljajo, je izjemno pomemben. Nedelovanje inšpekcijskih služb ali pa neučinkovito delovanje imata lahko zelo resne posledice. Verjetno ni potrebno posebej opozarjati na dogodke iz ne tako daljne preteklosti, pri katerih so se težave v izvajanju zakonodaje pokazale na posebno dramatičen način. V Slovenski ljudski stranki smo že večkrat poudarili nujnost po bolj učinkovitem delovanju inšpekcijskih služb oziroma po njihovi medsebojni koordinaciji in sodelovanju v tistih primerih, ko vsaka posamezna inšpekcijska služba ne uspe rešiti določenega problema oziroma določene nepravilnosti. S tega vidika tudi pozdravljamo predlagano novelo zakona, ki je po našem mnenju premik v pravo smer. Določene nejasnosti pri organizaciji inšpekcijskih služb in nekatere dileme glede pristojnosti inšpekcij ter glavnih inšpektorjev so za pravno državo nesprejemljive. Vsi se zavedamo, da v Sloveniji v očeh državljank in državljanov pravna država izgublja svoje mesto. Ljudje v vedno manjši meri zaupajo pravosodnemu sistemu ter drugim državnim organom. Posebej problematično je v okviru tega zaupanje v inšpekcijske službe. Zakon mora zato jasno opredeljevati pristojnosti in odgovornosti služb in njihovih glavnih inšpektorjev. Veliko je namreč govoričenja o nestrokovnosti inšpektorjev, o politični pogojenosti njihovega odločanja in podobno. Menimo, da so jasna zakonska določila o obveznostih in odgovornostih največja garancija za dokazovanje nasprotnega in za učinkovito delo inšpekcij. Eno od možnih rešitev za bolj koordinirano delo gotovo predstavlja inšpekcijski svet z novimi pristojnostmi pod vodstvom ministra, pristojnega za javno upravo. V poslanski skupini Slovenske ljudske stranke menimo, da predstavlja možnost za bolj koordinirano delo inšpektorjev, obenem pa pristojnemu ministru nalaga tudi zelo pomembno odgovornost, saj bo delo sveta v veliki meri odvisno od ministrove angažiranosti in načina vodenja sveta. Kot rečeno, je smiselna rešitev v smeri bolj natančne opredelitve pristojnosti in odgovornosti glavnih inšpektorjev predvsem v smislu usmerjanja in načrtovanja dela ter posledično tudi poročanja. S tem se bolj jasno opredeljuje vloga glavnih inšpektorjev in njihova dolžnost po spremljanju realizacije letih planov. Pričakujemo, da bo na podlagi tega ob sočasni koordinaciji znotraj inšpekcijskega sveta mogoče pospešiti zlasti tiste postopke, ki so dolgotrajni, in rešiti tiste konkretne primere, ki so znani vsem, nihče pa jih dokončno ne zna ali ne more razrešiti. Predlog novele zakona vsebuje tudi nekatere druge spremembe, ki pa so manj pomembne. Ob odločanju o noveli zakona pa je potrebno poudariti, da osnovna načela in cilji veljavnega zakona ostajajo nespremenjeni. Posebej pomembno je, da predlagane rešitve ne posegajo v samostojnost inšpektorjev. Ravno ta je namreč ključna garancija za njihovo neodvisno in zakonito delo. Poslanci Slovenske ljudske stranke bomo predlagano novelo podprli. Od pristojnih, tako ministra kot inšpektorjev, pa pričakujemo, da bodo v skladu z namenom te novele zagotovili bolj učinkovito delovanje naših inšpekcij. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Med tem so se nam na tribuni pridružili mlade obiskovalke in obiskovalci. Lep pozdrav in dobrodošli v slovenskem parlamentu. Mi pa nadaljujemo s predstavitvijo stališč in k besedi vabim gospoda Zagorca v imenu SNS.
Hvala za besedo, spoštovani predsedujoči. Pozdravljeni tudi na galeriji in vsi ostali prisotni v dvorani! V Slovenski nacionalni stranki predloga zakona, kot ga predlaga Vlada, ne bomo podprli. Razlogov za to je kar nekaj. Enega od teh je navedel tudi sam minister, ko je dejal, da zakon kot takšen ne bo reševal oziroma dvignil ali pa preveč dvignil dodatne uspešnosti inšpekcijskih služb v Republiki Sloveniji. Pa gremo po vrsti. Prvi razlog, zakaj temu zakonu nasprotujemo, je ta, da je praksa te vlade postala, da temu parlamentu predlaga zakone, ki so neusklajeni s sindikati. To smo lahko tisti, ki smo člani odbora za notranjo politiko, nazorno videli tudi na odboru. Kar nekaj mnenj se je tam kresalo, pa ne toliko med poslanci, kolikor med predstavniki sindikata in pa med predstavniki državnih organov. Manjši zaplet, kolikor ga kdo ni opazil, se je zgodil mogoče tudi po obravnavi zakona, ko je predstavnica, bom rekel, državnih organov odhitela iz dvorane takoj na telefon, in slučajno sem preslišal, ne da bi to počel kadarkoli prej, ne vem komu po telefonu razlagala, češ, kaj se pa gredo ti mladinci, ki predstavljajo sindikate. To je tudi eden od razlogov, zakaj temu zakonu nasprotujemo. Nadalje lahko rečem, da uspešnost inšpekcijskih služb, če je namen Ministrstva za javno upravo, da dvigne uspešnost posameznih inšpektorjev, se mi zdi, da bi bil dovolj, če bi bil zapisan v dveh ali pa v enem členu zakona. Prepričan sem, da je največji problem, zakaj so inšpektorji neučinkoviti, zato, ker enostavno delujejo v kraju, iz katerega prihajajo. Bodimo realni. Slovenija je tako mala država, da enostavno vsak vsakega pozna in takrat, ko bi bilo treba nekoga, sploh če je malo večji, pa se bom izrazil po domače, "štrafati", pač inšpektor malo spregleda, ker ga pozna ali pa sta popoldne, ko inšpektor ni več v službi, še na kakšni pijači skupaj ali pa kaj podobnega. Lep primer takšnega obnašanja inšpektorjev, in vemo, da ta zakon tega ne ureja, tega napačnega obnašanja inšpektorjev, se je zgodil kar v nekaj primerih v zadnjih letih predvsem na področju Štajerske ali pa, če sem še bolj konkreten, na področju Maribora. Kar nekaj težav se je tam pojavljalo z mladimi inšpektorji, ki so "dirjali" gor in dol po mariborskih lokalih in pozabili opravljati svojo nalogo, ampak so dosti več naredili za svoj žep, kot za koga drugega. Naslednji primer nedelavnosti inšpektorjev, katere te zakon ne rešuje, bi lahko omenili tudi v primeru, ko gre za razvpite primere dolenjskih Ciganov. Tudi tam inšpektorji niso naredili svojega dela. Niso porušili črnih gradenj, niso dali odločb o rušitvi teh črnih gradenj. Zakaj niso? Mogoče zaradi strahu, mogoče zaradi tega, ker so iz tistega kraja, pa so s to družino tako ali drugače ali pa kakorkoli bili povezani. Ob tem zakonu se še prevečkrat, vsaj po mojem prepričanju, na dan vlači tragičen primer Lipe, kjer se je zgodila pač tragedija. In ta zakon tudi takšnih stvari, kot je ta tragedija, ne rešuje. Ta zakon sicer določa neke inšpekcijske izpite, mogoče poenostavlja tudi kakšen postopek, v nobenem primeru pa ne rešuje tega, kar bi si želeli, da se reši na področju delovanja inšpekcijskih služb. Zadnji primer, ki ga vidimo v Slovenski nacionalni stranki in ga ta zakon tudi ne rešuje, je problem, da se državljani na nekatere službe, inšpekcijske službe lahko obrnejo samo v uradnih dneh, kar mnogim otežuje dostop do inšpekcijskih služb. Predvsem mislim, da bi moralo biti tesnejše sodelovanje med državnimi organi in pa sindikatom ter inšpekcijo samo kot takšno. To sodelovanje mora biti na takšnem nivoju, da ne bo prišlo do "ekscesov", kot se je zgodil po seji Odbora za notranjo politiko, ko smo obravnavali predlog zakona. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo mag. Klavora v imenu DeSUS-a.
Spoštovani gospod podpredsednik, spoštovani gospod minister, poslanci in poslanke. V naši poslanski skupini soglašamo s predlaganim zakonom o spremembah in dopolnitvah zakona o inšpekcijskem nadzoru in ga bomo tudi podprli. Konkretni primeri iz prakse dokazujejo, da je delo inšpekcijskih služb pogosto neučinkovito oziroma so inšpektorji pri opravljanju svojih nalog nemočni, kar lahko vodi v nespoštovanje predpisov s strani naslovnikov pravnih norm, hkrati pa tudi kršitev pravic in pravnih koristi posameznikov, ki so jim bile priznane z zakoni in drugimi predpisi. Glede na to, da je inšpekcijski nadzor po eni strani namenjen zagotavljanju nadzora nad izvrševanjem sprejetega pravnega reda, po drugi strani pa nudenju povratnih informacij, ki omogočajo upravi, da se seznani z učinki sprejetih predpisov ter oblikuje ustrezne spremembe in ukrepe, smo v naši poslanski skupini prepričani, da so organizacija dela jasna in nedvoumna pooblastila ter predvsem učinkovita koordinacija in sodelovanje med posameznimi inšpekcijskimi službami nujen pogoj za doseganje prej omenjenega cilja teh služb. Predlog že uveljavljene rešitve dopolnjuje v tistih delih, ki so pokazali določene pomanjkljivosti na sistemski ravni. Tako natančneje opredeljuje pristojnosti in odgovornosti glavnih inšpektorjev, natančneje opredeljuje vsebino in postopek upravlja strokovnega izpita za inšpektorja, kar vsekakor omogoča lažje kadrovanje inšpektorjev, in najpomembnejše, omogoča usklajevanje dela več različnih inšpekcij. Novost, ki je v javnosti dvignila kar nekaj prahu, je vodenje inšpekcijskega sveta kot medresorskega delovnega telesa s strani ministra, pristojnega za javno upravo oziroma z njegove strani pooblaščene osebe. Predvsem so se pojavljali pomisleki, da bo s tako ureditvijo politika dobila neposreden vpliv na samo delo inšpekcijske službe. Poslanci naše poslanske skupine ocenjujemo, da sicer obstaja možnost vplivanja politike na reševanje konkretnih primerov, vendar menimo, da vodenje sveta s strani ministra kot hierarhično višjega organa omogoča bolj usklajeno delovanje tega organa ter tudi lažje odločanje o predlaganih predlogih s strani inšpekcijskih služb oziroma posameznih inšpektorjev. Prav tako pa smo prepričani, da se bosta komunikacija in samo sodelovanje inšpekcijskih služb dvignila na višjo raven. Menimo, da bo na podlagi sprejema novele olajšana organizacija dela predvsem z načrtovanjem in dodeljevanjem zadev posameznim inšpektorjem. Za transparentnejše postopke pa je predvideno tudi poročanje o stanju inšpekcijskega nadzora, kar pa je pomembno za sprejemanje nadaljnjih, predvsem preventivnih ukrepov. V naši poslanski skupini ocenjujemo, da je predlog zakona usmerjen predvsem v nadgrajevanje veljavne ureditve, ki se je že izoblikovala v slovenskem pravnem redu in ki je zaživela v vsakdanji praksi delovanja inšpektorjev, zato bomo predlagani zakon podprli. Hvala.
Hvala lepa. Naslednjega vabim k besedi dr. Gantarja v imenu skupine Nepovezanih poslancev.
Hvala lepa, gospod podpredsednik, spoštovani gospod minister s sodelavkama, spoštovane kolegice in kolegi. Učinkovitost inšpekcijskih služb je seveda cilj, ki ga podpiramo. Tudi mi bi si želeli, da bi bile naše službe bolj učinkovite, bolj dosledne in da bi hitreje in boljše uveljavljali pravni red in predpis v Republiki Sloveniji. Nismo pa prepričani oziroma, bolje rečeno, prepričani smo, da ukrepi v tem zakonu ne vodijo v pravo smer. Strinjamo se namreč s pripombami Zakonodajno-pravne službe, da vrsta določb v noveli zakona, glede umeščenosti inšpekcijskih služb in tudi nekaterih drugih določb, zmanjšuje samostojnost inšpekcijskih služb. S tega vidika se zdi nenavadno, da ne rečem bizarno, da Vlada in minister vidita, da je mogoče učinkovitost inšpekcije povečati le, če zmanjšamo njihovo samostojnost in menim, da imajo res slabo mnenje in majhno stopnjo zaupanja v to službo in ljudi, ki delajo v njih. Seveda nas moti tudi inštitucija inšpekcijskega sveta, ki ga vodi minister. Ne sama inštitucija, ampak to, da ga vodi minister. Menimo, da je to nepotrebna in odvečna politizacija teh služb in da je ta ukrep v kontekstu vseh tistih ukrepov, ki smo jih v nekaterih zakonih že sprejeli. Kot veste, smo v Zakonu o policiji zmanjšali pristojnost policijske uprave, povečali pristojnost ministra za policijo in imeli smo tako rekoč, če se spomnite, neposredno poveljevanje ministra v določenih akcijah na območju Ambrusa, ki se niso iztekle dobro za to državo in njene prebivalce. Zato menimo, da je ta rešitev slaba in do bo pravzaprav, namesto da bi povečala odgovornost inšpekcijskih služb, preložila to odgovornost na politično odgovornost ministra. Rad bi poudaril, da imamo v naši poslanski skupini drugačen pogled na razmere med politiko, državno upravo in seveda tudi inšpekcijami. Menimo, da mora državna uprava delovati na podlagi zakonov in drugih predpisov, neodvisno od konkretnih političnih in preferenc, da mora predvsem zasledovati stvarno in racionalno v tej upravi, da moramo ohraniti model te uprave, ki ne bo podrejen politiki. Politika mora imeti vpliv. Ampak ta vpliv mora biti preko postavljanja ciljev, preko definiranja ciljev, preko zahteve, da recimo inšpekcijske službe bolj dosledno programirajo svojo dejavnost, da se postavljajo tudi kvalitativni in kvantitativni cilji. Ne mi reči, da se jih ne more postaviti. Lahko se jih postavi. In da se spremlja uresničevanje teh ciljev in da ob uresničevanju teh ciljev se zahteva tudi odgovornost od ljudi, ki so odgovorni za izvajanje in vodenje na tem področju. Menim, da je glavni vir problem, ki se veže na inšpekcije, to so redki viri, pomanjkanje virov, kadrovskih, materialnih in finančnih. Pri kadrovskih se moramo zavedati dejstva, da je veliko inšpektorjev, s tem ne želim reči nič slabega, svoj poklic izbralo kot drugo ali tretjo opcijo. Sam vem, in to vemo vsi, da je marsikdo želel biti kaj drugega kot inšpektor, pa je na koncu postal inšpektor, ker recimo neke druge zaposlitve ni bilo. To ni dobro za ta poklic. Če bomo imeli inšpekcijo, ki bo imela nek status in tudi nek ugled, kajti težave z inšpekcijo so vedno, ker odloča o konfliktnih zadevah, če bomo znali take ljudi poiskati, bomo imeli tudi dobro inšpekcijsko službo. Ker imamo dobre in slabe inšpektorje, to mi verjemite, da vem, v naših organih. Drugi so seveda tudi finančni. Ali so dobro in pravilno nagrajeni. Tudi za tveganja, s katerimi se soočajo, recimo, gradbeni inšpektorji, inšpektorice in tako naprej. Vse to ni obravnavano v tem zakonu. Bistveno je podrejanje, politično podrejanje te inšpekcije z namenom, da bo ministrova volja, njegova zavzetost rešila probleme. Ne bo jih rešila, kvečjemu jih bo povečala. Zato tega zakona ne bomo podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupina Narodne skupnosti bo predstavila gospa Pozsončeva.
Hvala lepa za besedo. Cilj predlaganega zakona je odprava neučinkovitosti inšpekcijskih služb v določenih primerih, ki so bili odmevni tudi v javnosti. Odprava pomanjkanja koordinacije med inšpekcijami, slabe organizacije dela ter nejasnih pristojnosti med posameznimi inšpekcijami in glavnimi inšpektorji. Vloga inšpektorskega sveta v smislu sprejemanja strateških odločitev bo bolj jasno opredeljena, bolj natančno pa bo tudi določen način vodenja in koordinacije slednjega. Odpravljene bodo tudi težave, do katerih je prihajalo zaradi določenih določb, ki so onemogočale zaposlovanje strokovnjakov za posamezna področja, ki niso imeli opravljenega strokovnega izpita iz splošnega upravnega postopka. Sprejeti zakon pa bo vseboval tudi natančne in jasne določbe, ki bodo urejale ukrepe inšpektorjev. Veseli me, da je bilo pri pripravi predloga upoštevano tudi mnenje sindikatov in da je to zagotovljeno tudi naprej. In upam, da končno tudi mi dobimo inšpektorja za uporabo jezika, ker čisto zastonj opozarjamo na geografske table, ki so še vedno napačno napisane oziroma niso napisane. In dalje, ne vemo, kje je treba opozarjati na pomanjkanje dvojezičnih tiskovin in sploh na to, da tu in tam kršijo zakon o rabi jezika. Do sedaj nismo imeli inšpektorja za to in upajmo, da ga bomo imeli zdaj. Hvala.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Ljubeljšek v imenu SDS.
Spoštovani predsednik. Spoštovane predstavnice ministrstva, spoštovani zbor. V poslanski skupini Slovenske demokratske stranke se zavedamo resnosti neučinkovitosti inšpekcijskega nadzora in temu primernega kritičnega odziva javnosti, kar se je posebej potenciralo s tragičnim dogodkom v diskoteki Lipa. Verjetno je prav ta tragični dogodek s pomočjo medijev in pritiska javnosti spodbudil odgovorne, da so opravili kritično analizo vzrokov za neučinkovitost inšpekcijskih služb in vsebinskih pomanjkljivosti ter nedorečenosti določil leta 2002 sprejetega Zakona o inšpekcijskem nadzoru in njegovega operativnega izvajanja, kar ima za posledico zmanjšanje varnosti javnega interesa in javne koristi ter pravic posameznih oseb, državljank in državljanov. To se kaže v vsakodnevnem življenju od črnih gradenj, do nezakonitih posegov v prostor, motenja posesti, do drugih nezakonitih in samovoljnih ravnanj, tako pravnih kot fizičnih oseb. Vzrokov za neučinkovitost je več, začenši od pomanjkljive koordinacije med inšpekcijskimi službami ter v njihovi notranji organizaciji dela, nejasnih ali nedorečenih pristojnostih inšpekcijskega sveta posameznih inšpekcij in glavnih inšpektorjev, pomanjkljiva ali celo odsotna medresorska koordinacija s strani inšpekcijskega sveta, pa do pomanjkanja zadostnega števila strokovno usposobljenih kadrov. Še tako dober zakon in v njem zapisana določila ne morejo učinkovati, če se na operativni ravni ne zagotovijo potrebni strokovno usposobljeni inšpektorji. To pa je bilo do sedaj v mnogočem onemogočeno zaradi nekaterih nejasnih določil zakona, ki opredeljujejo vsebine in postopke opravljanja strokovnega izpita za inšpektorja. Vse te naštete glavne pomanjkljivosti, ki so v vzročni povezanosti, povzročajo rezultat slabe ali pomanjkljive učinkovitosti inšpekcijskega nadzora. Zato v naši poslanski skupini podpiramo predlagano novelo zakona, ki odpravlja evidentne pomanjkljivosti osnovnega zakona, pri čemer pa ne posega v samostojnost posameznih resornih inšpekcij in njihovih inšpektorjev, ampak so predlagane spremembe le zakonska podlaga in dopolnitve, kar bo zagotavljalo bolj učinkovit inšpekcijski nadzor in ukrepe. S sprejemom novele zakona, kar še posebej podpiramo, bo zagotovljeno boljše koordinirano delovanje inšpekcijskih služb preko inšpekcijskega sveta, ki ga bo vodil minister, pristojen za upravo in natančnejša bo opredelitev pristojnosti in odgovornosti glavnih inšpektorjev in predstojnikov pa tudi nekatere druge pomembne dopolnitve in spremembe, kot na primer uskladila se bo organiziranost delovanja in status inšpekcij kot tudi inšpektorjev v sistemu javnih uslužbencev. Natančneje bo opredeljena vsebina in postopek opravljanja strokovnega izpita za inšpektorje, uskladil in dopolnil bo področje prekrškov in izrekanja sankcij in drugo. V poslanski skupini Slovenske demokratske stranke smo tudi natančno proučili mnenje Državnega sveta o predlagani noveli zakona in pripombe k posameznim določilom ter stališče Vlade do tega mnenja. Nikakor se ne moremo strinjati izključno z ugotovitvijo Državnega sveta, da novela zakona ne prinaša nič bistveno novega, kar bi se nanašalo na samo delo inšpekcij. V poslanski skupini smo prepričani, da bodo predlagane spremembe in dopolnitve pripomogle k bolj učinkovitemu inšpekcijskemu nadzoru zaradi usklajenega delovanja inšpekcijskih služb, jasnejši delitvi pristojnosti, izboljšanju organizaciji dela, k boljši strokovni informacijski podpori, boljši strokovni usposobljenosti inšpektorjev, k natančnejšim določitvam pristojnosti in odgovornosti glavnih inšpektorjev. Zaradi vsega navedenega bomo v poslanski skupini Slovenske demokratske stranke podprli predlagano novelo zakona. Podprli bomo tudi amandma koalicijskih poslanskih skupin. V bodoče pa bomo tudi podpirali vse nadaljnje dopolnitve zakonodaje in konkretne aktivnosti Vlade, ki bodo pripomogle k nadaljnji, čim boljši učinkovitosti inšpekcijskega nadzora. Hvala za pozornost.
Hvala. V imenu Liberalne demokracije Slovenije bo predstavila stališče gospa Darja Lavtižar Bebler. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani zbor. Novela zakona naj bi krepila koordinacijo inšpekcijskih služb preko inšpekcijskega sveta, ki ga bo vodil minister za javno upravo. Gre za medresorski organ, v katerem sedijo predstojniki 20-ih inšpekcijskih organov in po novem ne bo več predsedoval glavni tržni inšpektor, pač pa vsakokratni minister za javno upravo. Ta rešitev naj bi po mnenju predlagatelja vzpostavila povezavo med Vlado in inšpekcijami, kar naj bi omogočilo nadzor nad delovanjem inšpekcij ter določitev usmeritev in strategije delovanja inšpekcij. Kot kaže, minister za javno upravo ne verjame v učinkovitost oziroma ne zaupa več inšpekcijskemu svetu kot koordinativnemu telesu in mu želi predsedovati oziroma koordinirati njegovo delo in delo inšpekcij. Ta svet res ni opravil svojega dela, pri čemer pa je treba iskati krivdo tudi pri posameznih ministrih. Sicer gre v načelu za dobro idejo, da se komunikacija dvigne na malo višjo ministrsko raven, vendar to ni dovolj. Glede na to, da ta svet nima potrebnih formalnih pristojnosti in jih po veljavni zakonodaji tudi ne more imeti, tudi ni mogoče pričakovati kakšnega večjega napredka. Glede na dejstvo, da vodja inšpekcijskega sveta po določilih zakona ni pristojen za poseganje v konkretni inšpekcijskih postopek, njegovo položaj je možen samo preko glavnega oziroma njegov poseg je možen samo preko glavnega inšpektorja, ki pa ni neposredno odgovoren vodji inšpekcijskega sveta, temveč ministrstvu, v okviru katerega deluje konkretna inšpekcija, se postavlja vprašanje, ali bo glede na navedene omejene pristojnosti koordinacija dela inšpekcijski služb boljša. Po našem mnenju tudi ministrovo vodenje inšpekcijskega sveta ne bo v praksi pomenilo bistvenega izboljšanja razmer. Novi zakon formalno in dejansko nikomur ne daje novih pooblastil za posege v delu inšpekcijskih služb. Sprememba zakona naj bi pomenila enega od ukrepov za izboljšanje dela inšpektorjev, vendar to samo po sebi ne bo prineslo večje učinkovitosti inšpekcij. Pravi problemi inšpekcijskega nadzora so drugje kot pa v tej zakonodaji. Samo preureditev in kadrovska okrepitev državnih inšpekcijskih služb bi bistveno prispevala k spoštovanju zakonov, kar sedaj slabo deluje. Slednje lahko ponazorimo na problemu delovanju inšpektorata za okolje in prostor. Ta neučinkovito preganja in kaznuje tiste, ki na črno odlagajo odpadke. V državi je takšnih smetišč na tisoče. Slovenija ima 55 inšpektorjev na državni ravni, lokalne inšpekcijske službe pa ne delujejo. Po nekod jih sploh ni, drugod so brez pristojnosti. S 55-mi ljudmi se ne da represivno urejati teh stvari. Za odstranitev odpadkov je namreč najprej na vrsti občina, za njo pa država, torej bi morala početi oziroma izvajati nadzor tudi lokalna inšpekcija ali redarska služba. Mi smo tudi sicer posebneži v Evropski uniji, kjer pa imajo nadzor urejen vsaj na treh ravneh, torej na državni, regionalni in lokalni. V občinah, zlasti majhnih, ugotavljajo, da zaposlitev inšpektorja ni smiselna iz ekonomskih razlogov. Rešitev bi bila lahko medobčinski inšpektorat, ki naj bi bil samostojni organ skupne občinske uprave, ki jo je treba s posebnim odlokom še vzpostaviti in določiti njenega predstojnika, sicer pa bi lahko med naloge medobčinskega inšpektorata spadalo izvajanje inšpekcijskega nadzora, komunalnega nadzora in občinskega redarstva in tako naprej, še bi lahko naštevali, kako bi se to po našem mnenju dalo ustrezneje rešiti. Za ureditev razmer na tem področju bi bila potrebna resna reorganizacija, da bi v okviru novih, večjih upravnih enot oziroma po novem lahko tudi pokrajin delovale tudi inšpekcije. Vsaka upravna enota ali pokrajina ob ohranitvi vertikalne organizacijske strukture bi imela pokrita vsa potrebna področja. Edino to bi rešilo problem slabe koordinacije, nesodelovanja in neučinkovitosti inšpekcijskega nadzora. Torej mi te novele ne bomo podprli. Sicer pa je predsednik Vlade Janez Janša, po tragičnem primeru Lipa napovedal, da bo pripravil oziroma dopolnil krovni zakon o inšpekcijskem nadzoru in da bodo na novo sprejeli in spremenili kar nekaj zakonov. Torej sprašujemo in čakamo, kje so ti zakoni. Hvala.
Hvala. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o 26. členu in vloženem amandmaju, ki jo bomo vodili na podlagi pregleda z dne 6. marca 2007. V razpravo dajem 26. člen ter amandma poslanskih skupin SDS, NSi, SLS in DeSUS. Odpiram prijavo za razpravo. Gospod Sok, izvolite.
Hvala lepa, spoštovani predsednik, za besedo. Spoštovani minister s sodelavkama, kolegice poslanke in poslanci! Kar se tiče tega amandmaja, se mi zdi povsem logično, da inšpektorji ne potrebujejo pri opravljanju strokovnega izpita opravljati izpit prek tistih zakonov, ki jih nadzirajo. Namreč, že v samem razpisu za inšpektorje se zahteva ustrezna izobrazba za določeno področje in potem seveda tudi določena delovna doba, minimalno 5 let, da je sploh nekdo imenovan za inšpektorja. Potem ga čaka strokovni izpit, predvsem poznavanje upravnega postopka, in pa sedaj v zadnjem času tudi poznavanje s področja prekrškovnih organov. Rad pa bi ob tem amandmaju in ob 26. členu, ki govori o usposobljenosti inšpektorjev za delo, se nekoliko navezal na spremembe v tem zakonu, ki gredo v tej smeri, da naj bi bile inšpekcije bolj učinkovite, da bi delo med posameznimi inšpektorati potekalo bolje, predvsem na ravni medsebojne koordinacije. V tej zvezi bi vas, gospod minister, želel opozoriti, sicer ste že sami v svoji uvodni predstavitvi povedali, da si ne predstavljate, da bi ti manjši popravki zakona v celoti izboljšali delovanje na tem področju. Želel bi vas opozoriti, da bo na tem področju potrebno še marsikaj postoriti. Sam vidim, da je delo na področju inšpekcij, tako kot ste vi predstavili, nekako potekalo tam do leta 1995, ko so sicer bili inšpektorji imenovani v izvršnih svetih občin in ko so bile to nekako občinske inšpekcije, ampak zagotavljam vam, čeprav tisto imenovanje ni bilo najboljše, ker je bil takrat izražen močan političen vpliv in inšpektorji so morali iti vsake toliko časa, se pravi vsaka štiri leta, skozi preverjanja na izvršne svete občin, ki so skupaj te inšpekcijske organe oblikovale. Ampak povem pa vam lahko, da je ta koordinacija takrat tekla. Ko pa so inšpekcijske službe nekako, jaz sem se vedno spraševal, zakaj na takšen način, razparcelirale po posameznih ministrstvih, od takrat naprej pa seveda te koordinaciji ni bilo več in samo s temi popravki in skupnim inšpekcijskim svetom, vam zagotavljam, da tega ne boste mogli storiti. Namreč koordinacija med posameznimi inšpektorji mora potekati zelo hitro, če to nekako planirate za naprej neke akcije, potem vam danes tukaj povem, da ste dejansko obsojeni na neuspeh, kajti inšpekcijski nadzor izvršite samo pri enem subjektu, v enem lokalu in isti trenutek vedo čisto vsi. Se pravi, da je zgodba potem za naprej končana. Tako boste v tej smeri morali razmisliti še o kakšnih popravkih. Tisto, kar se mi pa zdi največja pomanjkljivost danes na področju inšpekcijskih služb, pa je dejansko ta razdeljenost inšpektoratov, inšpekcijske službe niso več skupaj, delujejo po različnih prostorih, so ločene in seveda je v okviru tega težko koordinirati delo. Tudi to, da posamezni inšpektorati vodijo sami zase spise, ki jih obravnavajo, potem, kje se ti spisi odlagajo, kje se shranjujejo, kje se knjižijo, kakšen je suport pri delu inšpekcijskih služb; vse to je seveda po letu 1995 popolnoma neurejeno. Jaz sem vas v enem od pisem, ki sem vam ga poslal in na katerega ste mi tudi odgovorili, na to opozoril in mislim, da bo - če ne drugače, v postopku sprejemanja zakonodaje s področij pokrajin - potrebno to na nek način urediti, da se bodo posamezne zadeve knjižile na upravnih enotah, da se bodo tam spisi tudi evidentirali in da se bo potem celoten spis po končanju nekega postopka, ko odločbe in vse postane pravnomočno, tudi na upravni enoti shranjeval ali pač na nekem drugem skupnem mestu. Danes vam zagotavljam, imate širom po Sloveniji, po različnih omarah - ne vem, če veste, koliko nerešenih zadev, koliko zadev, ki so v teku in tako naprej. Torej tega pregleda enostavno ne boste mogli zagotoviti, v kolikor ne boste spet postavili neke hierarhične strukture, ki bo imela nek skupen suport, ki bo imela, če začnem, recimo od nabave tistega, kar inšpektorji za svoje delo potrebujejo, do skupnih tajnic in tako naprej. Torej enostavno to vse so razlogi, da danes to delo med inšpekcijami ne poteka tako, kot bi moralo potekati. Tudi glede samostojnosti inšpekcijskih služb; tako bom rekel, če bo nek inšpektor čakal na navodilo nadrejenega, potem seveda na zadevo ne bo odreagiral tako, kot bi moral. Inšpektorji pri svojih pooblastilih pri svojem delu morajo biti v okviru svojih pristojnosti samostojnosti, samo tako se lahko potem tudi samostojno, hitro, promptno in pa energično odzivajo. To pa je tisto, kar naj bi nekako podkrepilo učinkovitost in pa nebirokratske postopke na področju inšpekcijskih služb. S tem bom zaključil, jaz vem, da je to vam zelo dobro poznano, če boste odgovorni za delovanje tega inšpekcijskega sveta, za to koordinacijo, potem boste verjetno vse te zadeve tudi sami zelo hitro ugotovili. Verjamem, da bomo v kratkem dobili še kakšen popravek zakona, ki bo te razparcelirane inšpekcijske službe ponovno spravil skupaj, in takrat verjamem, da bo možno to koordinacijo vršiti. Sicer pa bo ta koordinacija šla - takole si zamišljam: vi boste sklicali posamezne vodje inšpektoratov, z njimi se boste dogovorili, vodje inšpektoratov bodo potem poklicali svoje vodje organizacijskih enot, se bodo z njimi dogovorili, vodje organizacijskih enot pa bodo imeli nalogo, da bodo potem na ravni teh enot skoordinirali skupno delo inšpektorjev. Ta pot je izredno dolga in ker sem delal v inšpekciji in vem približno, kako so te zadeve tekle, si ne predstavljam, da bomo skozi to dobili to, kar si pravzaprav vsi skupaj želite. Kar se pa tiče, in s tem bom zaključil, dogodka, ki se je zgodil v Lipi, to je pač en nesrečen, tragičen dogodek, ki se lahko ponovi še ob tako učinkovitih inšpekcijah kadarkoli in kjerkoli, kjer se bo na enem mestu zbralo preveliko število ljudi in kjer ti ljudje z nekim pritiskom lahko povzročijo nekaj podobnega, kot se je zgodilo. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Drobnič.
Hvala lepa za besedo. Seveda ta amandma je logičen in smiseln, nanaša se na poznavanje, izvrševanja predpisov in strokovnih izpitov. To me navezuje, namreč ta predlog, tudi na sam Zakon o javnih uslužbencih, kjer se podobne adaptacije seveda zagotavljajo. To ne bo reševalo inšpekcijskih služb. Jaz mislim, da je v Sloveniji znanje, poznavanje področij inšpektorjev solidno. Tisto ključno, kar je, je problem koordinacije menedžiranja, to, kar je minister sam povedal, da je potrebno urediti tisto drugo oziroma tisto tretje, česar v tem zakonu pa ni, je pa seveda pristojna oziroma ustrezna umeščenost oziroma samostojnost in neodvisnost inšpektorjev. Čisto konkretno vam bom povedal kot izkušnjo iz svojega ministrovanja, da so se državljani obračali na ministra v zvezi s kršitvami dela, zaposlitve in podobno. Tukaj je bila vedno težava, kako naj minister odreagira, ali naj intervenira na inšpektorat in reče, tukaj morate to in to postoriti. Jaz sem vsakemu povedal, da naj se direktno obrne na inšpektorat, kajti če bi jaz interveniral, bi pomenilo, da interveniram interesno, politično in še kako drugače. Ravno tako v smislu organizacije. In zato ravno te izkušnje kažejo, da bi moral biti inšpektorat oziroma inšpekcijske službe neodvisne in samostojne in ne pod ingerenco ministra. To je tisto. Sedaj nismo naredili kaj bistveno pomembnega, samo to, da nekateri inšpektorati imajo pristojnega ministra enotnega, skupnega, s tem pa smo naredili malo ali pa nič. To je tisto, kjer pa v zakonu ni spremembe in bi morali [[...]]Če se dobro spomnimo, je bilo opozorilo s strani EU v času naše priprave na vstop v EU, in sicer izvajanje inšpekcij na področju prehrane. In takrat so nas jasno opozorili, da ni zagotovljene neodvisnosti, zato ker je inšpekcija umeščena v okviru ministrstva. To je bila ključna pripomba. Ne na vsebino, ne v znanje inšpektorjev, ne njihove strokovne izpite, na to niso imeli pripomb, na samostojnost in neodvisnost so imeli. Saj ni treba, d se držimo nekih predpisov zaradi tega, ker se morda bojimo njih, višje inštance, ampak zato, ker je to dobro za državljane, za blaginjo in za varnost ljudi. To je tisto, kar je potrebno pri takem zakonu upoštevati. To pa ni v zadostni meri upoštevano v 3. členu. Sicer pa samemu amandmaju ni kaj oporekati.
Hvala. Ker je še interes za razpravo, odpiram novo možnost prijave. Gospod Zagorac, izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani gospod predsednik. Glede na mnenje Zakonodajno-pravne službe, ki smo ga dobili, bi pričakoval več amandmajev s strani vladnih strank, ki bi sledile temu, kar je Zakonodajno-pravna služba zapisala, in ne samo enega, ki pa po mojem prepričanju ne rešuje popolnoma ničesar. V izvajanju predstavitvi stališča največje koalicijske stranke sem slišal, da država teži k čim bolj usposobljenim in čim bolj strokovnim inšpektorjem, po drugi strani jim pa črtamo opravljanje preizkusov znanja s področja, na katerem bodo delovali, čeprav potem obrazložitev, za katero pa vsi vemo, da ni sestavni del zakona, in ne vemo, ali jo bo kdo upošteval ali ne, ker tudi ne vemo, če jo bo prebral, ker ne bo sestavni del zakona, zapišemo, da je dodatno usposabljanje in preverjanje znanj na tem področju v pristojnosti predstojnika posameznega organa. To ni del zakona, tega ni zapisanega v amandmaju. Zato se mi tak amandma zdi popolnoma nepotreben. Strinjam se z drugim delom izvajanja enega izmed mojih predhodnikov, popolnoma se strinjam. Tudi sam sem pričakoval, da bo Vlada prišla s celostnim zakonom. Vedno obljublja celostne zakone. Bojim se, da nam bo tudi pri tem zakonu, v kolikor bomo težave reševali tako, "per partes", zmanjkalo črk in bomo imeli, ne vem, Zakon o inšpekcijskem nadzoru pod črko Ž. Splošna izobrazba družboslovne smeri oziroma sedma stopnja izobrazbe je potrebna, ko gre za razpis za posamezno inšpekcijsko delovno mesto. To še ne pomeni, da nekdo pozna področje, na katerem bo deloval. In ZUP ni strokovni izpit za področje, ne katerem bi naj neki inšpektor deloval. Strinjam se, kot sem povedal, s predstavnikom največje koalicijske stranke, ko je dejal, da težimo k bolj izobraženim in bolj strokovnim inšpektorjem, ampak ne jim jemati možnosti izobraževanja in uveljavljanja oziroma ne jim tega zakonsko preprečevati. Še enkrat poudarjam, ZUP ni strokovni izpit. Hvala lepa.
Hvala. Gospa Žgajner Tavš.
Hvala lepa. Dejstvo je in to smo danes že nekajkrat slišali, da na področju inšpekcijskih služb v naši državi vlada, kaos ali pa polomija, pa sem bom osredotočila zgolj in samo na delovno inšpekcijo. Ključen problem, ki je viden s terena, iz prakse je ta, da so inšpekcijske službe vezane na delovni čas, ne vem, od sedmih pa do dveh popoldan. Kršitve na področju delovne zakonodaje pa se dogajajo, minister, od dveh naprej, ob sobotah, ob nedeljah, ob praznikih; takrat, ko delovna inšpekcija ni na terenu oziroma ne dela. V teh primerih, oprostite, ko človek ugotovi neko kršitev, nima inštitucije, nima osebe, na katero bi se obrnil in ki bi bila v tistem trenutku zmožna odreagirati. Dogajajo se kršitve, ja, da nekdo, ki dela preko javnih del oziroma je prejemnik denarne socialne pomoči ob sobotah, ob nedeljah, ob praznikih dela v trgovini na črno. To je tisto, česar ta zakon ne rešuje. Danes smo slišali, da je pravzaprav tudi amandma, če se sedaj vrnem zgolj in samo k amandmaju, logičen in smiseln, pa se bom vprašala, ali res. Ali je res logično in smiselno, da zapišemo v zakon, da inšpektorji ne rabijo poznati zakonodaje, tiste zakonodaje, o kateri ne nazadnje odločajo, ki je podlaga za njihovo delo? To bomo dosegli s tem amandmajem. Ali je to res smiselno in logično, minister - sprašujem. Ne nazadnje slišali smo s strani predstavnika Nove Slovenije, da strokovni izpit mora biti sestavljen zgolj in samo iz poznavanja splošnega upravnega postopka. Veste, strokovni izpit oziroma Zakon o upravnem postopku, tako imenovani ZUP, je lahko le sestavni del strokovnega izpita, govorimo o strokovnem izpitu neke osebe, ki je specializirana oziroma bo s strokovnim izpitom dokazala, da lahko opravlja strokovno delo na nekem specifičnem področju. ZUP ni dovolj, jaz upam, da se zavedate, minister. Še eno zadeve in bom potem zaključila. Neodvisnost - ja strinjam se z enim izmed govornikov pred menoj, ki je dejal, da je neodvisnost tista, ki je zelo pomembna, ko govorimo o inšpekcijskih službah. Ampak konkretno na področju sociale, minister je pristojen, če hočete, ali pa višja inštanca socialnih inšpekcij; pa se je tudi Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve, tudi pod bivšim ministrom, ko je prihajalo do določenih kršitev na področju stroke, izgovarjalo na socialno inšpekcijo. Ali je potem čudno, da dejansko nismo prišli do nekih pozitivnih rešitev, ki bi preprečile zlorabe, ki so se dogajale? Ampak tudi tega ta zakon ne rešuje, minister.
Gospod minister, izvolite.
Na par stvari bi odgovoril. Seveda, že na začetku sem rekel, da ta zakon ne rešuje in tudi ne more rešiti vsega, ker je bistvo dobrega dela inšpekcij v dobrem vodenju in v dobrem menedžmentu. Me pa čudi, da vas moti, česa vse ta zakon ne rešuje, amandmaja pa nobenega niste predlagali. Tako, malo nekonsistentno. Glede tega amandmaja, zakon gre dejansko v smer poenostavljanja inšpektorske "izpitologije", kot sem že prej temu rekel. Dandanes mora povprečen inšpektor opravljati naslednje izpite: opraviti mora splošni izpit iz državne uprave, opraviti mora poseben inšpekcijski izpit, ki vsebuje splošni in posebni del, opraviti mora poseben izpit na področju prekrškov, ki vsebuje spet splošni in posebni del, pri čemer z vsemi temi izpiti ali inšpekcijskim izpitom dobi licenco za inšpektorja na kateremkoli področju. Se pravi, on opravi posebni del izpita za eno področje, ampak mu to daje pravico, da kot inšpektor dela tudi na kateremkoli drugem področju. To je res nesmiselno. Ključno vprašanje je, ali želimo, da inšpektorji delajo ali da samo opravljajo izpite. Ta "izpitologija" je šla pač predaleč. Strinjam se s tem, da je treba znanje na teh ključnih področjih preveriti, ampak če s to izpitologijo pretiravamo, je pa to že birokracija, je pa to birokratiziranje. Tako smo to želeli malo poenostaviti. Zelo se strinjam s tem, kar je govoril gospod Sok, namreč organiziranost inšpekcij na lokalni ravni je preveč razpršena. Od nastanka novih občin, ko so inšpekcije prešle direktno pod ministrstva, je dejansko koordinacija na regijski in lokalni ravni slaba. Prava rešitev na tem področju, dokončna rešitev na tem področju sigurno je poenotenje inšpekcij v bodoči ali pokrajinski upravi ali v pravnem okraju, odvisno od tega, ali se bomo odločili za enotirni ali dvotirni sistem. Ampak moram reči, da z nastankom pokrajin vidim inšpekcije skupaj z drugimi upravnimi službami ali službami državne uprave na regijski in lokalni ravni. Tu se v celoti strinjam z vami, bo pa seveda čas za to takrat, ko bodo ustanovljene pokrajine. Tako, da ta koordinacija na državni in regijski ravni, predvsem na regijski ravni, je dejansko neke vrste ukrep za premostitev, do takrat, ko bodo inšpekcije povezane v upravnem okraju, ali v upravni enoti, ali pa pokrajinski upravi. Omogoča pa ta regijska koordinacija, da imamo v vsaki regiji enega od šefov območnih inšpekcij, ki ga lahko pokličemo in lahko od njega pričakujemo, da skoordinira inšpekcije takrat, kadar je potrebno. Ker res eden največjih problemov je zvračanje odgovornosti inšpekcij druga na drugo, ko nihče ni odgovoren, pa niti nihče ne sproži spora o pristojnosti. Ve se, da je na terenu nek problem, ampak nobena inšpekcija ga noče prijeti, niti nobena noče doseči konkretne rešitve spora o pristojnosti. In odslej naprej bomo točno videli, da je regijski koordinator inšpekcij tisti, ki mora ta problem zaznati, ki mu morajo drugi inšpektorji ta problem sporočiti, in on mora odreagirati, dogovoriti se morajo, kdo bo šel v akcijo in v skrajnem primeru pač poklicati inšpekcijski svet ali pa predsednika inšpekcijskega sveta, da se ta zadeva reši na državni ravni. Pozorno sem poslušal gospoda Soka, ki ima tudi izkušnje z inšpekcijskim delom, dejansko pregled rešenih, nerešenih prijav je potrebno vzpostaviti, ta merila uspešnosti bodo vključevala tudi odzivnost in rok reševanja prijav. Torej, eno od meril uspešnosti bo zanesljivo tudi to, v kolikšnem času inšpekcija odreagira na prijavo in zadevo reši in tudi pošlje prijavitelju odgovor. Tisti, ki pričakujete neko celostno zakonodajo ali ne vem kaj, morate povedati, kaj pravzaprav to pomeni. Jaz bom še enkrat rekel, inšpekcije imajo Zakon o inšpekcijskem nadzoru, ki je dober zakon. Nekaterih popravkov je potreben, te popravek smo zdaj prinesli v Državni zbor, ne zavajajte se z normativnimi idealizmom, da bomo rešili problem inšpekcijskega nadzora tako, da bomo sprejeli pet celovitih novih zakonov. Povejte, kje še vidite v zakonodaji probleme. Jaz trdim, da imajo inšpekcije v tem zakonu in v področnih zakonih vsa potrebna pooblastila in da se nimajo na kaj izgovarjati in da gre dejansko samo za problem učinkovitega vodenja. Ta razprava o delovnem času je zelo smiselna, zelo utemeljena in gotovo, da jo bomo odprli zelo kmalu na inšpekcijskem svetu, jaz se strinjam s tem, kršitve se dogajajo 24/7, kot se temu reče, to je 24 ur na dan, 7 dni v tednu in neka oblika pripravljenosti ali dežurstva mora tudi na inšpekciji obstajati. To podpiram, ni pa to stvar zakona, ampak je to spet treba rešiti na menedžerski oziroma operativni ravni. Posebej bi pa pokomentiral samo očitke glede usklajenosti ali neusklajenosti s sindikati, kjer moram reči, da ta sklep, ki ste ga naredili pri Socialnih demokratih, da ta zakon ni bil usklajevan s sindikati, da ta sklep je pa nekorekten: ali ste bili nekorektno informirani, ali pa ste iz korektnih informacij naredili nekorektne sklepe. Standard usklajevanja tega zakona je bil tako visok, da bi rekel, da je šolski primer, kako je treba zakone usklajevati. 7.11. so vsi sindikati, vsi reprezentativni sindikati v državni upravi dobili tekst tega zakona. Prejeli smo njihove pripombe, jih upoštevali, izvedli dve usklajevanji, zadnje je bilo, če se ne motim, 8.12., ko smo dva problema, na katera so opozarjali, upoštevali, dve ključni pripombi upoštevali. Takrat sicer sindikati niso želeli podpisati izjave o usklajenosti, smo pa dobili ustno zagotovilo, da je zakon usklajen, vendar da bi si želeli izposlovati še nekaj časa, če bodo dali kakšne naknadne pripombe. In Vlada je ob sprejemu zakona sprejela tudi sklep, da je še odprt prostor za pripombe v času prve obravnave, torej od 9. do 25. januarja. Ta rok so sindikati zamudili, poslali pripombe v začetku februarja. Ne glede na to smo tudi na te pripombe odreagirali, na vsako posebej odgovorili, nekatere upoštevali, nekatere pa ne. Da bi pa šli tako daleč, da bi bil zakon korekten samo, če upošteva vsako pripombo vsakega inšpektorja ali pa vsakega sindikata, to se pa bojim, da bi bil zakon, ki ne bi mogel doseči nobenega pozitivnega učinka, če bi ga inšpektorji sami napisali. Med temi pripombami, ki smo jih pa zavrnili, recimo, vse poznamo, vse imamo zabeležene, je, recimo, ideja sindikata o združitvi vseh inšpektoratov v eno glomazen, gromozanski inšpektorat. Te ideje smo mi dostikrat proučevali, vendar je veliko razlogov, da ni smiselna. In oprostite, sindikati pač nam najbrž ne bodo diktirali, da naj 10 inšpektoratov združimo v en velikanski inšpektorat in ga podredimo temu ali onemu ministrstvu. Ali pa, recimo, želeli so črtanje določbe, ki govori o tem, da lahko državljan oziroma oškodovanec zahteva odškodnino neposredno od inšpektorja, kadar povzroči ta škodo s svojim kaznivim dejanjem. Tega ne moremo upoštevati. Da je lahko glavni inšpektor samo nekdo, ki ima konkretno izkušnje kot inšpektor, pa je tudi po naši presoji preozko in tako naprej. Jaz te kritike ne sprejemam, zakon je bil zelo korektno usklajevan s sindikati. Tako kot vedno se zgodi na koncu, da kakšna točka ostane neusklajena, ampak v tem primeru pač Vlada odloči, pove tudi svoje argumente in prevzame tudi odgovornost za odločitev. Veliko razprav je bilo, kot sem že navajen, o vmešavanju politike v državno upravo in tako naprej. Jaz mislim, da je večji problem te države, gledano skozi zgodovino, da se je politika, da so se vlade premalo ukvarjale z državno upravo; ne preveč, premalo so se vmešavale v njeno delo. V kakšnem smislu vmešavale? V tem, da bi zagotovile učinkovito, nebirokratsko delo, odpravljale administrativne ovire, odreagirale tudi na konkretne probleme, kajti lepo je govoriti o tem, da naj politika zagotovi samo sistemsko okolje, pa določi cilje, pa usmeritve, pa strategije itd., ampak realni problemi so konkretni problemi v življenju. Problemi, ki jih ljudje čutijo, niso strateške narave, ampak so vedno konkretni. In če nastane konkreten problem v praksi, ki ga noče nobena inšpekcija rešiti, potem pač mora nekdo o tem odločiti in ta zakon govori natanko o tem. Moram posebej poudariti, ko gre za upoštevanje navodil, torej za to, da šef, vodja, menedžer v inšpekciji ravno tako kot povsod drugje odgovarja za delo enote, ki jo vodi, in da mora imeti za to tudi možnost, da daje navodila in usmeritve svojim sodelavcem, da to nikakor, niti najmanj ne pomeni možnosti dajanja nezakonitih navodil ali poseganja nekih nelegitimnih interesov v strokovno delo, itd. Ne, zaradi tega, ker Zakon o javnih uslužbencih zelo jasno in sistematično rešuje vprašanje, kaj v primeru, ko javni uslužbenec dobi neko navodilo, za katero oceni, da je protipravno. To je kristalno jasno urejeno v 94. členu Zakona o javnih uslužbencih, ki velja za vse enako, za inšpektorja, za svetovalca na upravni enoti, ki vodi gradbene zadeve, in za vse ostale. Tako da, nobene skrbi, da bi [[...]] To dejstvo, da mora inšpektor, tako kot vsak drug, ubogati svojega šefa, ker je šef odgovoren za njegovo delo, da bi pomenilo, da mora sprejemati tudi njegova nezakonita navodila, na to je pa treba zelo ostro odreagirati, če do česa takega pride, to je zelo nesprejemljivo. Seveda se vsi strinjamo, kolega Gantar, s tem, da mora biti princip delovanja uprava zakonitost. Absolutno, ampak naša vlada, ta vlada pa želi v delovanje uprave poleg klasičnih veberjanskih, da tako rečem, principov delovanja, ki izhajajo v tem našem prostoru iz avstroogrske tradicije reda in zakonitosti, vnesti še neke dodatna kvalitete, kvalitete novega javnega menedžmenta - gotovo poznate to področje. Kvalitetno vodenje, učinkovitost, določanje merljivih ciljev in doseganje teh merljivih ciljev, poenostavljanje postopkov, itd. Zakonitost je nujna in je prvi princip, ampak ni dovolj, mora biti tudi usmerjenost k uporabniku, mora biti tudi odprtost in preglednost, mora biti tudi učinkovitost, vse to za zakonitostjo ali ob zakonitosti, ampak ravno tako pomembna, zato ves čas toliko poudarjamo ta menedžment tudi v javni upravi. Jaz tudi poudarjam, da ne pričakujte, da bo zakon rešil vse, ker bodo inšpekcije dobro delovale, če bodo dobro vodene.
Hvala. Nisem opazil, da bi bil napačno citiran. Ali lahko še Širca in Beblerjeva, pa potem ponovno se prijavite? V redu. Gospa Širca, izvolite, imate besedo. Gospod Potrč, se boste javili v naslednji rundi. Gospa Širca, izvolite.
Gospod Virant, mene kar zmrazi takrat, ko se oglasite s tezo, da se je Vlada nekoč v preteklosti še premalo vmešavala v javne zadeve oziroma tudi v delo inšpektorjev v tem primeru, in ko pravite, da je bistvo dobrega inšpekcijskega dela v dobrem vodenju in menedžmentu. Sedaj prihajate s temi spremembi, kjer vodenje zamenjate s tistim videnjem, ko se vodi lahko tudi po določenih narekih. O tem je bilo danes že govora. In ključni problem, ki ga, recimo, to vodenje po vašem zgledu daje, je 11. člen, na katerega vas je opozorila tudi Zakonodajno-pravna služba, gospod Mozetič, ki jo vodi, pa ni bilo nobenega prisluha za njegovo razmišljanje in tudi za naše razmišljanje, ko se je na pristojnem odboru pojavil amandma, ki je poskušal ta 11. člen spremeniti. Kajti shizofrenost 11. člena je ta, da niso jasne, čigave kompetence oziroma kako in na kakšen način lahko razumemo neodvisnost inšpektorjev. Kajti vi pravite, da je inšpektor pri opravljanju nalog inšpekcijskega nadzora samostojen, da samostojno vodi postopek ter izdela odločbe in sklepe v upravnem in prekrškovnem postopku, v istem zamahu pa je rečeno, da je inšpektor pri opravljanju nalog inšpekcijskega nadzora dolžan upoštevati navodila in usmeritve predstojnika oziroma nadrejenega. Sedaj se postavlja vprašanje, dam vam primer. Recimo, inšpektor gre po menedžerskih navodilih ali navodilih svojih predstojnikov, recimo, v Lipico in vodi določen postopek po navodilu, ki vemo, čigavo je, in tudi izda postopek, za katerega je popolno odgovoren, ni pa tisti postopek neodvisnega inšpektorja, kot si ga lahko zamišljamo po starih navodilih, ko je deloval po svojih odločitvah in tudi vodil postopek po svojih odločitvah. Se pravi, da bi morali prisluhniti vsaj takšnim sprememba, kjer bi bilo mogoče jasno razumeti načelo samostojnosti inšpektorjev in inšpekcijskega nadzora. Zato je bila predlagana neka kompromisna rešitev za 11. člen, kjer se je dejalo sicer, da je inšpektor pri opravljanju nalog inšpekcijskega nadzora dolžan upoštevati splošne usmeritve predstojnika oziroma nadrejenega, ampak da ta predstojnik oziroma nadrejeni pri opravljanju nalog inšpekcijskega nadzora v posamezni zadevi lahko od inšpektorja zahteva, da opravi posamezne naloge in se pod te tudi ločeno podpiše. Seveda tega niste upoštevali, zato mislim, da bo precej težav v prihodnosti s to neodvisnostjo oziroma s preveč, bom rekla, enosmernim razumevanjem menedžerskega oziroma odvisnega vodenja, ki nastaja s tem zakonom, ko se po mojem razmišljanju vloga inšpektorjev krči v njihovi samostojnosti. Hvala.
Hvala. Gospa Lavtižar Bebler. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Torej, že kolegica Majda Širca je opozorila na nedoslednost in neuravnovešenost tega 11. člena. Poslanski klub LDS je takrat vložil amandma za obravnavo na matičnem delovnem telesu, pa je bil zavrnjen, ampak kljub temu se ta 11. člen dejansko zelo slabo bere, kajti kako naj bo inšpektor tisti, ki bo samostojno vodil postopek in izdajal odločbe, potem pa bo dolžan upoštevati navodila in usmeritve predstojnika oziroma nadrejenega. Saj veste, da dokler stvari tečejo normalno, ni noben problem. Problem pa je, ko nastopi neka težava, neka ekscesna situacija in ko navsezadnje tudi inšpektor, ki je izdal neko odločbo, niti ne more predočiti, da je dejansko ravnal v skladu z navodilom. To navodilo bi najbrž že moralo biti pisno navodilo ali kako drugače določeno, sicer ne vemo, kakšna je sploh njegova vloga. In zdaj sprašujem tudi to, glede na razpravo gospoda Drobniča. Če je Evropska unija v nekaterih drugih zadevah opozarjala na to, kako je pomembna samostojnost in neodvisnost inšpektorja, sprašujem, kakšno je zdaj naše stališče, naše vlade, predlagatelja tega zakona do tega vprašanja. Ali obstojijo tudi kakšna navodila, rečemo "acquis communautaire" ali kaj podobnega, ki se nanaša na vlogo in položaj inšpektorjev oziroma inšpektoratov. Vseeno bi želela podrobnejši odgovor na to vprašanje, kako bo dejansko to v praksi potekalo. Kako si predstavljate to samostojnost in neodvisnost inšpektorja, ob tem pa pravite, da je bil dolžan upoštevati navodila in usmeritve predstojnika oziroma nadrejenega? Potem pa še, tukaj ste spraševali, kaj imamo v mislih, katere zakone menimo, da bi bilo treba spremeniti. In zdaj se sprašujem, jaz sem že prej v stališču poslanskega kluba LDS povedala, da je potem, po tragičnem primeru Lipa, predsednik Vlade Janez Janša sklical posvet glavnih slovenskih inšpektorjev in takrat je obljubil, da bo Vlada pripravila vso potrebno pravno podlago za dejavnost inšpektoratov in inšpektorjev in da bo prišla v parlament tudi s podrobnimi zakoni, spremembami, predlogi sprememb nekaterih drugih zakonov, ki bi bolj podrobno določali pristojnosti in načine delovanja inšpektorjev. Zdaj vas vprašam, gospod minister, gotovo ste ga vi, predsednika Vlade takrat "brifirali" za tisti posvet z glavnimi inšpektorji, katerega izplen je bil ta njegova obljuba, in zato najbrž že vi najlažje odgovorite na to vprašanje, katere zakone lahko pričakujemo; ki jih seveda potem moramo gledati nekako v neki celoti, v nekem sozvočju, kajti tako po kapljicah, drobtinicah posegamo v neke zakone in je potem seveda tudi vprašljiva konsistentnost celega sistema. Hvala.
Hvala. Gospod minister, izvolite.
Ne samo da sem "brifiral" predsednika Vlade o tem sestanku, ampak sva bila s predsednikom Vlade skupaj na tem sestanku, ker ga je on sklical in sem bil tudi prisoten od začetka do konca, zato točno vem, kaj smo se tam pogovarjali, in tudi vem, kakšni so bili sklepi. Za razliko od mnogih reakcij vlad iz preteklosti, ki so na posamične probleme pri delovanju državne uprave odreagirale tako, da so napovedale neko novo sistemsko zakonodajo, jaz to imenujemo normativni idealizem, smo se na tistem sestanku pogovarjali o tem, kaj narediti za boljše vodenje in delovanje inšpekcij. Ugotovili smo, da je eden od možnih ukrepov, eden od ukrepov tudi določena korektura v zakonodaji, ampak še zdaleč to ni na pravem mestu; ker bom še 15-ič ponovil: slovenske inšpekcije imajo po veljavni zakonodaji velika pooblastila in ni izgovora, da bi ta pooblastila zaradi slabe zakonodaje bila premajhna. Zato je bila tudi tedanja napoved takšna, mislim, da sem celo jaz dajal izjave za javnost po tistem sestanku glavnih inšpektorjev in sem povedal natanko to. V tem kontekstu smo zakon začeli pripravljati, dobili smo predloge vseh inšpektoratov, ker smo jih vprašali "Kaj želite? Katera pooblastila še dodatno želite? Kje želite imeti stvari ščiščene zato, da ne boste imeli problemov z izvajanjem svojih pooblastil?" Upoštevali smo vse njihove predloge in to je sedaj ta zakonodaja. Še enkrat bom pa ponovil, da ključno pa je, seveda v nadaljevanju, vodenje. To vodenje in delovanje inšpekcij, sem prepričan, nikoli ne bo idealno, da bi bili vsi z njim zadovoljni, ampak bistveno je, da Vlada z vsakim svojim korakom oziroma da se trudimo ves čas, da bi šli po poti stalnih izboljšav. Torej, da bi inšpekcije delovale vse bolje, ne pa da stvari prepuščamo po nekem sistemu "laisse faire, laisse passe", naj se kar v samostojnih inšpekcijah stvari odvijajo po do sedaj uveljavljenih in utečenih vzorcih. To je tudi tisto, kar sem mislil s tem, ko sem rekel, da so se vlade prej premalo ukvarjale z delovanje državne uprave. Koliko predpisov smo v Sloveniji sprejeli v preteklosti, ki so jih pripravile strokovne službe v ministrstvih, pa jim politika ni posvetila dovolj pozornosti in so iz tega naslova se nakopičile birokratske ovire, ki sedaj dušijo naše gospodarstvo. Koliko področij imamo, kjer smo pri harmonizaciji naše zakonodaje z evropsko šli tako visoko nad evropske standarde, da imamo določena področja urejena, kot se ti strokovnjaki hvalijo, najbolj v Evropi, celo področje varstva pri delu, ampak v velikih narekovajih. Ti strokovni pripravljavci zakona so v zakonodajo vgradili tudi absurdne rešitve, absurdne birokratske omejitve, ki sedaj dušijo naše gospodarstvo. In to, da smo na nekaterih področjih, v narekovajih, "najboljši v Evropi", krepko bremeni in dviguje stroške našemu gospodarstvu. To je tisto, kar sem hotel reči, da so se vlade premalo ukvarjale z državno upravo in da so preveč ravnale po načeli "laisse faire, laisse passe".
Hvala. Odpiram nov krog prijave. Gospod Gantar, izvolite.
Samo kratek komentar tega, kar je povedal gospod minister, ko se je obrnil name, na moj nastop prej. Prva zadeva, ki je, v velikih stvareh pravzaprav imava podobna mnenja. Tudi jaz tako kot vi menim, da ni problem zakonodaje. Da je zakonodaja pravzaprav razmeroma določna in da imajo inšpektorji dosti velike pristojnosti in da je problem pravzaprav problem menedžmenta, pomemben problem v javni upravi oziroma v državni upravi nasploh, v inšpekciji pa tudi. To je prva stvar. Drugič. Seveda je jasno, da tudi mi menimo v poslanski skupini, da je javni menedžment, kot smo rekli, vidik, s katerim lahko povečamo učinkovitost inšpekcije, vendar vidimo to povečevanje v drugačni smeri; kot, bi rekel, na nek način organizacijo in povečanje učinkovitosti kadrovskih, materialnih in finančnih resursov. Jaz osebno, bi rekel, da ključna oseba je inšpektor, inšpektorica, torej tista oseba, ki mora v nekem trenutku izdati odločbo, odločiti se in presoditi. In če bomo šli na ta vidik, ali je usposobljena, ali je privržena in privržen temu delu, ali želi, da se danes ne bi nič zgodilo, da ne bi bilo treba nikamor iti, če bomo ta vidik bolj vzeli v poštev, mislim, da bomo veliko lahko storili. To menim predvsem zato, ker menim, da ste vi rešili problem z inšpekcijskim svetom na način političnega voluntarizma, politične kampanje, aktivizacije. Mislim, da problem ni rešljiv na tej ravni ali pa je slabo rešljiv in vas potegne v neke strukture odločanja, kjer bi politika in ta uprava in nadzor moralo biti ločeno. To predvsem želim opozoriti. Želim seveda opozoriti na to, da je po mojem mnenju regijska koordinacija inšpektorjev potrebna in nujna. To želim poudariti predvsem zaradi tega, ker je dejansko potrebno ugotoviti, kateri je tisti inšpektor ob zadevah, kjer se lomijo pristojnosti, ki mora izdati prvi odločbo, ki mora potegniti zadevo naprej. Zato bi še enkrat rekel predvsem to, da zadeva s političnim volonterizmom angažmaja ministrov, ministra ne bo rešena. Sam seveda ne bom v tem primeru zdaj komentiral posameznih inšpekcijskih odločb, daleč od tega. Bi pa le rekel, da če bodo padale takšne inšpekcijske odločbe, kot smo danes slišali, da je izdajal inšpektor za medije v primeru časopisa Finance - samo do tukaj bom šel, ne več naprej -, ni rešitve za inšpekcije. Ni zakon, ni ministra, ki lahko prepreči zadevo. Tukaj je inšpektor, inšpektorica, ki ima znanja, sposobnost, trezno presojo, zakon, smiselnost in racionalno ravnanje. Če tega ni, nič ne pomaga, zato fokusiramo se, gospe in gospodje, na inšpektorje, na ljudi in poskušajmo njih usposobiti, da bodo vedeli, kaj in kako je treba delati. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Ljubeljšek.
Hvala lepa, gospod predsednik. Jaz sem se hotel proceduralno javiti, kajti govorimo zdaj že več kot eno uro, ampak o vsem drugem kot o tem, kar tukaj piše, da je razprava o amandmaju. Imamo samo en amandma koalicijskih poslanskih skupin o 26. členu, razprava je pa o vsem drugem, splošna razprava. Splošna razprava, ki je bila že opravljena na matičnem delovnem telesu, pa nič posebnega ni bila razprava, tudi na matičnem delovnem telesu ne. Nobenega drugega amandmaja ni, da bi vsebinsko še dopolnili to novelo zakona. Tako tega ne razumem, kaj hočemo razpravljati in spet odpirati neke probleme. Inšpekcijski nadzor ne funkcionira dobro, to vsi vemo in se s tem strinjamo. Novela dopolnjuje nekaj, da bo boljše vodenje, da bo boljša koordinacija, da bo razmejena odgovornost, večja odgovornost, da se bo lažje dobilo tudi strokovne kadre notri. O tem govorimo! In pustimo, da se zadeve dopolnijo in da se naknadno, ko bomo videli, ali bo zadeva zafunkcionirala, še nadalje dopolnimo ta zakon. Kakšen nov zakon, kakšen drug zakon, krovni zakon? Saj krovni zakon imamo. To je eno. In drugo, kar bi rekel, vsi govorimo o nesrečnem slučaju Lipa. Jaz zadevo dobro poznam, ker od tam izviram, tam sem doma. Ampak Lipa je bil res tisti nesrečen slučaj, ampak javna tajna je bila, da dela ta diskoteka na črno in da nihče ne ukrepa. In o tem je razpravljal celo občinski svet, ker so bile s strani krajanov dane pritožbe na občinski svet, nekdo ni ukrepal, inšpekcije niso ukrepale. Zakaj ne? Zato, ker so neučinkovite, ker ni jasna odgovornost. V tem je problem. In jaz bi prosil, gospod predsednik, res vi vodite, da razpravljamo o amandmaju k 26. členu. Hvala lepa.
Hvala. Res je, da se govori o marsičem in še najmanj o 26. členu in amandmaju, ampak nemogoče je obdržati razpravo v poslovniškem okviru, zato ne pri prejšnjih zakonih in ne pri teh ne vztrajamo na striktnem spoštovanju vsebine, ker sicer razprave ne bi bilo. Gospod Zagorac.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Mislim, da smo kolegica Žgajnerjeva, jaz in gospod minister v štartu še edini razmišljali o amandmaju in če bi komu morali vzeti besedo, bi bilo potrebno to sedaj storiti vam, v kolikor bi dosledno upoštevali poslovnik. Tudi sam po prvem izvajanju ministra sem dvignil roko za repliko, mislim, da sem bil pri ministru narobe razumljen, zato sem dvignil za repliko, vendar ste kot predsednik in kot tisti, ki vodite sejo ocenili, da temu ni tako. Minister, ko sem govoril o amandmaju oziroma ko ste vi rekli: "V kolikor razmišljamo, da bi zakon bil boljši, zakaj nihče ni vložil amandmajev?" Mislim, da to ne gre ne vaši osebnosti ne vašemu položaju v prid, kar ste rekli. Verjamem, da vam je to pobegnilo in niste mislili na tak način zagovarjati zakona. Sami veste, da je bilo na odboru vloženih sedem amandmajev, od tega so bili štirje sprejeti, trije opozicijski zavrženi, in sami ste dosti dlje v politiki kot jaz, pa mi boste povedali v dveh letih in tri četrt tega mandata, koliko opozicijskih amandmajev, ki bi lahko izboljšali nek zakon, pa je bilo potrjenih bodisi na odboru bodisi tu. Zdi se mi, da takšna argumentacija vam ne gre v prid, ne vašemu položaju, vašemu znanju, sploh pa ne človeku, ki uporablja besede, kot so normativni idealizem in zakone zagovarja delno tudi v francoščini. Kar se tiče usklajevanja in usklajenosti zakona, pa v kolikor ne bi bil na odboru, bi vam še verjel. Jaz vam verjamem, da je usklajevanje potekalo, vendar do usklajenosti ni prišlo, kajti v tistem, bom rekel, zdaj že skoraj lahko rečem o ekscesu, ki se je zgodil po odboru, se mi je zdelo, da tista razprava je bila pa malo preveč žolčna med predstavnico državne uprave in predstavnikom sindikata, da bi lahko govorili o tem, da gre tu za neko sinergijo, za neko razumevanjem med sindikatom in državno upravo. Hvala.
Hvala. Gospod Potrč, žal vi nimate prijavljenega časa za razpravo. Imate proceduralni predlog? Izvolite, proceduralni predlog.
Hvala lepa. Gospod predsednik, jaz se pri obravnavi amandmaja nisem oglasil in tudi imel ne namena oglasiti, toda vi res vodite izrazito sejo v okviru splošne razprave, v okviru splošne razprave pa je mene gospod Virant užalil, ko je govoril, da sem nekorektno govoril o vprašanju usklajevanje. Jaz imam dokument, 19.2.2007, ki ga imate tudi vi, vse iz njega vsem povzel, iz tega dokumenta, izrecno povedal, da vem, da ne more biti vse usklajeno, in izrecno zahteval, da bi nas Vlada morala o rezultatih usklajevanja obveščati, kar je sklep tega Državnega zbora že leta nazaj. Hvala.
Hvala. Je še kakšen? Izvolite, gospod minister.
Hvala lepa. Gospod Potrč, jaz sem dopustil dve možnosti: ali da imate nekorektne informacije s strani sindikata po poteku tega usklajevanja ali pa, da ste naredili nekorekten sklep. Jaz bom samo še enkrat povedal, da višjega standarda usklajevanja nekega zakona, kot smo ga uporabljali pri tem zakonu, si skorajda ne morem in ne znam predstavljati. Mislim, da se na tak način zakonodaja usklajuje, da smo dali sindikatom večkrat možnost, da so dali svoje pripombe, da smo celo vrsto pripomb upoštevali, da smo jim odgovorili na sleherno pripombo, ki ni bila upoštevana, in kaj več kot to, si pa že težko predstavljam. Glede te informacije ali pa razprave o nekih ekscesih, ki so se dogajali na matičnem delovnem telesu, pa moram povedati, da ne razumem, sicer nisem bil prisoten, v mojem imenu, v imenu ministra je bil tam državni sekretar, ampak ti očitki o ekscesih lahko letijo kvečjemu na tu prisotni sodelavki, ki se pa sploh nista oglasili v razpravi na matičnem delovnem telesu. Tisto "po" - verjetno ali ste narobe slišali ali gre za halucinacijo ali kaj takega, mislim, da je nedostojno, da kaj takega očitate strokovnjakom iz državne uprave.
Hvala. Je še kakšen interes za razpravo? Ja. Ponovno odpiram možnost prijave. Gospod Alojz Sok.
Hvala lepa. Glede na to, da smo vsi mojstri za spoštovanje tega poslovnika, je težko od predsedujočega zahtevati to, kar nekateri govorite, da naj eksplicitno vodi razpravo samo po poslovniku. Ampak, če se vrnem k temu amandmaju, se tudi sam strinjam s to intenco v tem amandmaju, da je "izpitologije" na tem področju inšpekcijskih služb dovolj in pa preveč. Da v bistvu gredo vsi ti - nadgradnja teh izpiti samo z enim ciljem: ustvariti čim večje denarne tokove. Vis-ŕ-vis tega bi rad rekel, da se ta manjko - ko nekateri mislijo, da bo nekaj zaradi ukinitve tukaj manjkalo - da nadoknaditi z navodili predstojnika. In navodila predstojnika niso nobena noviteta, navodila so vedno bila na področju inšpekcijskih služb, in sicer navodila so splošna in posebna. Tako kot se, recimo, sodna praksa ustvarja na področju dela sodišč, tako se seveda tudi na področju dela inšpekcij ustvarja ta praksa, ki potem najde svoje mesto v samih zapisih navodil predstojnikov. Seveda so ta navodila pisna, tako da s tega vidika ni nobenega problema. In tudi sam ne vem, kako bi inšpektorji ravnali v posameznih primerih, če ne bi imeli na razpolago teh navodil, ki jih nekako usmerijo, v katero smer naj pri posameznih dogodkih ravnajo. Seveda pa bi bilo problematično, če bi se v okviru teh navodil nekako izgovarjali na ustna navodila, ki bi bila od primera do primera. To pa bi potem lahko bil ta problem, na katerega ste nekateri opozarjali, ampak mislim, da skozi tolmačenje zakona to ne gre v tej smeri, ampak da se ve, da so ta navodila vnaprej pripravljena in da služijo inšpektorjem za učinkovito in promptno ukrepanje v posameznih primerih, ko se je treba v trenutku odločiti, kako ravnati. Ker pa inšpektor lahko s svojim ravnanjem tudi povzroči veliko materialno škodo, pa tudi še kakšno drugačno, je prav, da so ta navodila zelo natančna in da ne dajejo velikega dvoma, kako v nekem primeru ravnati. Jaz nimam težave glede tega in ta amandma bom sam in tudi v Novi Sloveniji ga bomo podprli. Lahko pa se eventualno, če je treba še kaj dodati, do tretje obravnava še tu kaj doda, da se bo točno vedelo, kakšna so ta navodila predstojnika. Hvala lepa.
Gospod Sajovic.
Hvala lepa. Moram reči, da kar se tiče 26. člena in amandmaja oziroma navodil, s tem nimam nobenih težav, če bo le delo inšpektorjev zato boljše in pa učinkovito. Jaz mislim, da mora res delo inšpektorja stremeti k temu, da se nek problem reši. Včeraj sem se srečal z enim primerom s področja stanovanjske inšpekcije. Problem se vleče že več kot dve leti in pol. Gospa v neki najemni hiši enostavno nima vode. In inšpektor je pritiskal na lastnika stanovanja, mu dal ustrezno odločbo, odredbo, sedaj po dveh letih in pol, ko sem o zadevi ponovno urgiral, da naj se pa nekaj reši, pa je bil primer odstopljen v reševanje občini. Gre za problem pitne vode, samo jaz si res ne predstavljam s svojimi sodelavci, ki niso tako usposobljeni s specifičnega področja kot dotični inšpektor, kako bi lahko problem hitreje, bolje in pa učinkoviteje rešili. In če bi bila v tem primeru navodila taka, naj pač inšpektor zadevo izpelje do konca, zakaj naj bi jaz kot župan kaznoval nekoga kot lastnika stanovanja, če bi to bistveno boljše, bistveno bolj pravno, korektno naredil nekdo, ki mu je to poklic. In če gredo navodila v to smer, v reševanje konkretnih problemov, potem z njimi nimam nobenih težav. Seveda, če so pa navodila takšna, ki se tičejo določenih oseb ali osebnih zadev, potem pa je z njimi lahko marsikaj narobe. Kar se pa tiče same razprave danes, pa mislim, da je bila dobra in kvalitetna in hvala lepa predsedniku, da takšnih razprav ne omejuje. Kajti, če bi bili razpravljali samo o 26. členu, bi bili sedaj najbrž že doma, nekje na toplem, tako pa smo brez dvoma odprli niz problemov, za katere upam, da se bodo v dobro državljank in državljanov v prihodnje rešili. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Zagorac.
Hvala še enkrat za besedo. Zgleda, da do replike se pač ne da. Zadeva, o kateri sva govorila, gospod minister, je bila po odboru, ne na odboru. Kolikokrat se je kdo oglasil na odboru s strani Vlade, me ne zanima. Škoda je, če se ni kdaj, ko je bilo treba, ampak to ni moj problem. Kar se tiče halucinacij, pa moram povedati, da halucinira lahko tudi nekdo, ki je pijan od moči; nekdo to tudi piše v definiciji, da do halucinacij lahko pride tudi pri nekomu, ki je pijan od moči in si hoče podrediti - recimo, pa zgolj ugibam - celotno javno upravo v tej državi. V kolikor pa spada v halucinacije, po vašem prepričanju - glede na to, da tako strokovno zagovarjate zakone, tudi po francosko, če je treba -, v to definicijo tudi razmišljanje z lastno glavo. To sem pa zelo ponosen, da haluciniram. Ampak tudi v halucinacijah ne bom podprl tega zakona. Hvala.
Hvala. Gospod minister, izvolite.
Ta moja pripomba o halucinaciji se je nanašala na vaše, mislim, da zelo žaljive komentarje na komuniciranje naših sodelavcev, za katere sem trdno prepričan, da nima nobene zveze z resničnostjo, realnostjo. Samo na to. Ker se mi zdi nespodobno, da na tak način žalite sodelavce državne uprave.
Hvala. Je še kakšen interes po razpravi? [[Ne.]] Potem zaključujem razpravo [[....]] [[oglašanje iz klopi]] [[...]]a Pozsončeva? Izvolite. Bom odprl ponovno.
Hvala lepa. Jaz nisem dobila odgovora na moje vprašanje, zakaj nimamo inšpektorja [[....]]
[[...]]ostalim teče prijava.
[[....]]za uresničitev dvojezičnosti?
Gospod minister, izvolite. Imate 15 sekund.
Hvala. Bom poizkusil na hitro odgovoriti na to vprašanje. Inšpektorja za dvojezičnost ne potrebujemo, ker imamo inšpekcije po posameznih področjih in vsaka na svojem področju mora skrbeti za dvojezičnost. Če vzamete, recimo, dvojezičnost v državni upravi, je to gotovo upravna inšpekcija. Če je tu problem, je pač potrebno prijaviti na upravno inšpekcijo. Drugače pa problem dvojezičnosti obrazcev na dvojezičnem območju poznam, smo se ga že lotiti in smo se dogovorili, na kakšen način ga bomo zelo hitro rešili. Tako bodo vsi obrazci prevedeni v madžarščino.
Znanje jezika je problem. Nihče ne zna niti besedice madžarsko.
Gospod Sajovic, imate besedo.
Hvala lepa. Gospod minister imate mogoče odgovore še na moje vprašanje. Kar se tiče odstopa, takšnih zadev, ali je smiselno, da republiški stanovanjski inšpektor neko zadevo, ki je čista kot solza, odstopa v reševanje občinam. Hvala lepa.
Hvala. Izvolite imate še nekaj časa. Gospod minister, želite takoj? Izvolite.
Torej na prvi pogled se mi zdi, da ta odstop ni utemeljen. Seveda bi bilo treba nekoliko bolj natančno pogledati. Je pa to tipičen primer, ki bi ga lahko reševali na tej inšpekcijski koordinaciji in se lahko dogovoriva in bomo pogledali, kaj je na stvari.
Hvala. Gospa Žgajner Tavš.
Hvala lepa. Zgolj v vednost minister. Pa res ni pošteno od vas, da z grdimi besedami, grdimi obtožbami, kajti haluciniranje, veste, nekomu reči, da halucinira, ni kar tako, čez prst. Pa verjamem, da tudi niste strokovno usposobljeni, da bi kolegu rekli, da je haluciniral, zato ker je slišal vašo kolegico, predstavnico državne uprave, vašega ministrstva, kako je po telefonu grdo govorila o sindikatih, ker so imeli pač drugačno stališče na odboru, kot ga ima Vlada oziroma vaše ministrstvo. To pa ni pošteno.
To pa res ni razprava o zakonu. Smatram, da je razprava končana. Porabili smo čas oziroma ni več interesa, zato razpravo zaključujem. O amandmaju bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 10. točki dnevnega reda oziroma najkasneje ob 21.25. S tem prekinjam to točko. Prehajamo na 10. TOČKO DNEVNEGA REDA - TO JE NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O VOLILNI IN REFERENDUMSKI KAMPANJI. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije. V zvezi s tem zakonom je skupina 10-ih poslank in poslancev, s prvopodpisanim gospodom Miranom Potrčem, zahtevala, da državni zbor opravi splošno razpravo. Besedo dajem predstavniku Vlade za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Gospod Virant izvolite, imate besedo.
Hvala, gospod predsednik. Spoštovane gospe poslanke, gospodje poslanci! Pravila volilne kampanje urejajo vse demokratične države. Namen ureditve tega področja je zagotovitev ferpleja v volilni tekmi, enakih izhodiščnih možnosti za vse politične stranke oziroma druge predlagatelje in kandidate. Omejitev vpliva denarja in kapitala na izid volitev, transparentnost financiranja volilne kampanje ter nadzor nad financiranjem in omejitve glede višine financiranja volilne kampanje in glede povračila stroškov volilne kampanje iz proračuna. V Sloveniji imamo Zakon o volilni kampanji iz leta 1994, ki je bil sicer kasneje enkrat noveliran. Za veljavni zakon ugotavljamo, da ima vrsto pomanjkljivosti, na katere je ves čas opozarjalo zlasti Računsko sodišče. Ob vsaki volilni kampanji, ob revidiranju poročil, finančnih poročil o volilni kampanji, je Računsko sodišče vedno znova ugotavljalo pomanjkljivosti v veljavnem zakonu. Zlasti na podlagi teh pripomb in teh predlogov Računskega sodišča smo se lotili novelacije, ali bolje rečeno, priprave celovitega novega zakona o volilni in referendumski kampanji. Dosedanja ureditev tudi ne vsebuje ureditve referendumske kampanje. Tu torej zija pravna praznina, ki jo novi zakon poskuša zapolniti, tako da referendumsko kampanjo ureja po analogiji z volilno kampanjo, vendar tudi z določenimi specifikami. Po pripombah in opozorilih Računskega sodišča sedanji zakon vsebuje nelogične roke za zapiranje posebnega računa za financiranje volilne kampanje. Ta račun je potrebno zapreti v roku, ki ne omogoča oziroma v času, ko še zelo verjetno niso zaključene vse transakcije in vse poslovanje v zvezi z volilno kampanjo. Zaprtje je namreč predpisano že dva meseca po volitvah, ko transakcije praviloma še niso končane. Zakon ne vsebuje obveznosti, da bi predlagatelj kandidata oziroma kandidatne liste navedel, kdo je organizator volilne kampanje in kdo odgovarja za izvedbo, zlasti finančno izvedbo volilne kampanje. Tako Računsko sodišče v praksi včasih niti ne ve, koga sploh lahko nadzira. Računsko sodišče je opozarjalo tudi, da je definicija stroškov volilne kampanje pomanjkljiva, da je preozka, da številne vrste stroškov, ki po logiki stvari sodijo v ta paket stroškov volilne kampanje, po zakonu niso vključene. Na primer stroški oblikovanja volilnega gradiva, plakatov in podobno. V nekaterih točkah je zakon pretirano zbirokratiziral nekatere postopke. To velja zlasti za plakatiranje na zasebnih površinah. Naše stališče je, da je pri postavljanju, lepljenju plakatov na zasebnih površinah ključno, da organizator volilne kampanje doseže soglasje oziroma se dogovori z lastnikom in da se ne država ne občina v to naj ne vmešavata. Prav tako veljavni zakon ne določa organa za nadzor nad pravilnim, korektnim odstranjevanjem plakatov po zaključku volilne kampanje. Vsi radi vidimo, da po zaključku volilne kampanje stranke in drugi predlagatelji počistijo za seboj, zato je tudi prav, da se ve, kdo je odgovoren za nadzor nad temi pravili. Zakon rešuje navedene zagate, navedene probleme, tudi delno revalorizira maksimalne zneske, torej omejitvene zneske za financiranje volilne kampanje, in deloma revalorizira tudi povračila stroškov volilne kampanje iz državnega oziroma občinskih proračunov. Moram posebej poudariti, da ta revalorizacija ni popolna, daleč od tega. Od zadnje določitve zneska pa do danes po statističnih podatkih so se cene povišale, indeks rasti cen 178, medtem ko se v zakonu povračila iz proračuna dvigujejo za 30% in pa dovoljena poraba za približno 60%, se pa v stroške štejejo nekateri elementi ali nekateri stroški, ki se prej niso šteli. Lahko zatrdim, da je predlog v tem pogledu varčen. In tudi za razliko od prejšnjega zakona dela razliko med višino stroškov volilne kampanje ali denarjem, ki se lahko porabi za volilno kampanjo, in pa višino povračila. Torej ne vrača se denar za volilno kampanjo v višini, kot ga lahko posamezni organizator porabi. Glede na to, da gre za pravila igre, ki veljajo za vse politične stranke, ocenjujemo, da bi bilo prav, da se zakon sprejme s čim višjo stopnjo konsenza, zato smo pripravljeni prisluhniti vsem konstruktivnim predlogom in pripombam. Odzvali smo se že vabilu poslanske skupine Socialnih demokratov, ki nam je predstavila vrsto, po mojem mnenju, konstruktivnih pripomb in predlogov. V nadaljevanju bom tudi koaliciji predlagal, da določene amandmaje, ki jih bo poslanska skupina SD vložila, podpre. Za kaj gre? Gre recimo za določbo, ki govori o tem, kdaj lahko Vlada porabi določeno vsoto denarja za referendumsko kampanjo. Z amandmajem bi to omejili na primere, ko je Vlada sama predlagateljica referenduma, kajti v vseh drugih primerih lahko, recimo, kot oponent nekemu referendumskemu predlogu nastopa katerakoli politična stranka in organizira volilno kampanjo, recimo, proti neki referendumski odločitvi. Prav tako smo diskutirali o vprašanju volilne kampanje v povezavi z javnimi prostori in prostori verskih skupnosti. Sedanje določbe so zelo omejevalne. Strinjali smo se, da naj se te omejitve nanašajo samo na javne shode, sicer bi lahko prišlo do različnih tolmačenj v praksi, kaj pomeni volilna kampanja, recimo, v prostoru verske skupnosti ali v nekem prostoru državnega organa ali javnega zavoda. Tu naj bodo prepovedani javni shodi, ne pa, recimo, debata o političnih vprašanjih, hkrati pa smo pripravljeni tudi sprejeti predlog, pripombo, amandma, ki omogoča, recimo, sindikatom javnega sektorja, da za svoje članstvo organizirajo tudi sestanke, ki so v funkciji referendumske kampanje, pod pogojem, da imajo tako dogovorjeno s svojim delodajalcem. Se pravi, če je nek sindikat dogovorjen s svojim delodajalcem, da v prostorih delodajalca organizira sestanke, srečanja in tako naprej, zakaj ne bi za svoje članstvo lahko to storil tudi v času referendumske kampanje. Naprej pa povem, da ne soglašamo z nobenim amandmajem, ki bi imel finančne posledice ali bi dvigoval limite, porabe za volilno ali referendumsko kampanjo ali bi pomenil dodatne finančne posledice za proračun. Zanimiv in upoštevanja vreden je bil tudi predlog, da se uredi pravica predlagatelja, torej pobudnika za zbiranje podpisov za referendum, pravica do obveščanja in pozivanja potencialnih podpisnikov in pa predlog, da Državni zbor, ko določi začetek zbiranja podpisov in določi rok za zbiranje podpisov za referendum, da to obvestilo tudi objavi v časopisju kot neko nevtralno informacijo o tem, da so se začeli zbirati podpisi, da so ljudje o tem informirani. Osnovna pravila za medije ostajajo enaka. RTV Slovenija ravna glede izvajanja volilne kampanje na radiu in televiziji po svojem zakonu, po področnem zakonu, ostali mediji morajo pred volitvami oziroma pred referendumom objaviti svoja pravila za objavljanje sporočil v okviru volilne oziroma referendumske kampanje. Toliko za uvod. Hvala lepa.
Hvala. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospod Anton Kokalj bo predstavil stališče poslanske skupine Nove Slovenije. Prosim.
Hvala lepa. Ena bistvenih prvin parlamentarne demokracije so volitve, pa naj gre za predsedniške, parlamentarne ali pa volitve na lokalnem nivoju. Z razvojem Slovenije v normalno parlamentarne demokracijo vse bolj stopa v ospredje tekma med posameznimi političnimi strankami in drugimi akterji na političnem področju. Ta tekma pravzaprav poteka skozi celo mandatno obdobje, še posebej pa je skoncentrirana zadnji mesec pred volitvami, ki je v večini držav še posebej urejen. Posebna ureditev tega obdobja se ne dotika samo financiranja volilne kampanje, ki teži po preglednosti virov financiranja in nadzora nad njimi, temveč tudi glede dostopnosti do sredstev javnega obveščanja. Ta ureditev omogoča enakovredne pogoje vsem kandidatom. Zakon, ki ureja to področje, kot je bilo že omenjeno, je bil prvič sprejet leta 1994 in v vsem obdobju do danes ni bil deležen bistvenih sprememb. Spremembe v organizaciji in pojmovanju same volilne kampanje, pa tudi številne težave Računskega sodišča, s katerimi se je srečevalo ob pregledovanju poročil volilnih kampanjah, je pripeljalo do tega, da je bilo potrebno napisati v bistvu nov zakon. Bistvena novost je ta, da se prvič v njem na novo opredeljuje tudi referendumska kampanja kot ena od oblik volilne kampanje. Zakon prinaša bistvene novosti na področju financiranja volilne kampanje. Na novo so opredeljeni stroški kampanje, med katere spadajo vsi stroški volilne kampanje, ne glede na to, kdaj so nastali ali kdaj so bili plačani. Kandidati oziroma liste kandidatov morajo po novem ob vložitvi kandidature na volilni komisiji navesti tudi svojega organizatorja volilne kampanje. Tako bo odpravljena ena od bistvenih slabosti starega zakona, ko Računsko sodišče na koncu sploh ni vedelo, kateri organizatorji volilne kampanje niso poslali poročila. Zanimiva je primerjava med lokalnimi volitvami leta 2002 in 2006. Na volitvah 2002 je kandidiralo 724 kandidatov za župane, lansko leto pa 921. Vendar je prišlo, po besedah predsednika Računskega sodišča, lansko leto skoraj 80 poročil manj, kot pred štirimi leti. V predlogu zakona se ukinja vmesno poročilo, saj le-to ni bil dejanski pokazatelj porabe sredstev med volilno kampanjo. S spremembo zakona se spreminja tudi določba člena, ki govori o zaprtju posebnega računa. Po novem mora organizator najkasneje v šestih mesecih zapreti posebni volilni račun in v 15-ih dneh po zaprtju posredovati poročilo Računskemu sodišču, Državnemu zboru oziroma občinskemu svetu. S to spremembo se odpravlja prejšnja slaba ureditev, ko je bilo potrebno poročilo poslati v 30-ih dneh po volitvah, račun pa zapreti v 60-ih dneh po volitvah, tako da v poročilu posledično niso bili zajeti vsi računi. S spremembo zakona se povečuje dovoljena višina porabe, kot je omenil že minister, ki jih lahko posamezni organizator volilne kampanje oziroma referendumske kampanje porabi za kampanjo, kar bo povečalo preglednost porabe sredstev, ki so bila za to namenjena. V poslanski skupini Nove Slovenije pozdravljamo, da se je v zakon vnesla določba, da so občine pred začetkom kampanje dolžne določiti višino delne povrnitve stroškov volilne kampanje organizatorjem volilne kampanje. V poslanski skupini podpiramo povišanje kazni za kršitelje tega zakona, tako na področju financiranja kot tudi organiziranja volilne kampanje. V Novi Sloveniji bi bili pripravljeni podpreti še strožje kazni za kršitelje, saj morebitna kršitev zakona nekomu lahko omogoči, da pridobi mandat, za kar pa tudi morebitna visoka denarna kazen posledično ni dovolj velika kazen oziroma ni ustrezna kazen. Seveda morajo biti enako kaznovani tako kandidati političnih strank kot tudi neodvisni kandidati. Tu smo iskali rešitve in še iščemo rešitve, kajti ta enakopravnost enostavno ta trenutek v tem predlogu še ni zagotovljena, glede na to, da je status kandidatov oziroma političnih strank drugačen, kot je status neodvisnih list. V poslanski skupini Nove Slovenije imamo nekaj pomislekov glede ureditve področja objavljanja raziskav javnega mnenja v javnih medijih v času volilne kampanje. Tudi na zadnjih lokalnih volitvah lansko jesen smo bili priča številnim objavam anket, ki so velikokrat imele drugačen učinek oziroma namen, da volivcem dajejo volilne usmeritve. V drugi obravnavi bomo tako v premislek verjetno ostalim poslanskim skupinam posredovali amandma, s katerim bi se objavljanje anket omejilo na neko daljše časovno obdobje pred volitvami. Sicer bomo v poslanski skupini Nove Slovenije predlog zakona podprli.
Hvala. Gospod Mihael Prevc, bo predstavil stališče poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovani minister, spoštovani zbor! Referendum, neposredno izražena volja volivcev, je tako rekoč najvišja oblika demokracije in pravica državljanov, je oblika neposrednega sodelovanja pri odločanju in urejanju skupnih zadev. Zato smo v poslanski skupini Slovenske ljudske stranke mnenja, da morajo biti postopki jasni in natančno določeni, izvedba mora biti pregledna, da so rezultati nedvoumni, da ne vzbujajo dvoma o izidu ali poteku referenduma. Isto velja za vsako drugo volilno kampanjo. Tudi volitve so pomembna pridobitev demokratične družbe, saj omogočajo vsakemu polnoletnemu posamezniku, da soodloča o tem, kdo bo predstavljal njegove poglede v Državnem zboru, občinskem svetu, kot bo župan ali predsednik republike. V dosedanji praksi so se pokazale nekatere pomanjkljivosti dosedanjega zakona. Kar nekaj se jih tiče referenduma. Sodniki za prekrške niso obravnavali domnevnih kršitev volilnega molka zaradi nedorečenosti določb v zvezi z referendumsko kampanjo. Prav tako ni bilo urejeno vprašanje financiranja referendumske kampanje, organizatorji referendumske kampanje so v nekaterih primerih v glavnem nepregledno porabljali sredstva, še posebej, če predlagatelji referenduma niso bile politične stranke, ki jih vsaj delno omejuje zakon o financiranju političnih strank. Od leta 1996 dalje pa je tudi Računsko sodišče v svojih poročilih o revizijah pri organizatorjih volilne kampanje opozarjalo na nedorečenost določb v zvezi s financiranjem volilne kampanje. Tako ni bilo mogoče potrditi popolnosti izkazanih zneskov, ker je organizator preko posebnega računa posloval še dva meseca po oddaji poročila. Težave so se pojavljale tudi pri identifikaciji organizatorjev volilne kampanje, določeni so neustrezni roki za odprtje oziroma zaprtje posebnih računov. Tudi oblika in vsebina samega poročila nista bili ustrezni. Menimo, da predlog zakona, ki je pred nami, dosti bolj pregledno in praktično izvedljivo ureja področje volilne kampanje, kot je to urejal sedanji zakon. Zakon skuša slediti priporočilom in pripombam Računskega sodišča. Vendarle pa opozarjamo, da bi bilo potrebno nekatere določbe zaradi nedvoumnosti še bolj natančno opredeliti. Kot na primer, opredeliti je potrebno, da podatke volilnim komisijam praviloma sporočajo formalni predlagatelji in le izjemoma tudi kandidati sami. Poleg tega bi želeli pojasnilo, ali se odstotek v 28. členu nanaša na število glasov ali na višino sredstev. Ker v tem primeru, kot menimo, se glasi na odstotek glasov, ki je osnova za odločitev, kdo dobi povračilo stroškov. Torej bi moralo pisati v narekovaju, "nižji" in ne, da odstotek glasov ne sme biti višji od 10%. Naše mnenje je, da mora biti referendum in volilna kampanja čim bolj svobodna, hkrati pa je pomembno, da se z natančno opredeljenimi določbami preprečijo manipulacije in zlorabe volivcev, zato smatramo, da je potrebno v nadaljnjem postopku proučiti in pretehtati vse pripombe, ki so ali bodo prispele na predlog zakona. Ne moremo pa se strinjati, na primer, s pripombo Zveze svobodnih sindikatov, ki se ne strinjajo z delnim, to je 25% financiranjem iz proračuna za referendumske pobude, ki jo organizira država ali pa lokalna skupnost. Od kod pa naj se financirajo? Poleg tega je najbolj pregleden način financiranja ravno iz proračuna. Poslanci in svetniki so predstavniki ljudstva, torej so njihova dejanja v imenu in za dobrobit ljudstva, pa naj si gre za poizvedovalni ali pa za zakonodajni referendum. V nadaljevanju bomo prisluhnili diskusiji v tem Državnem zboru. Pripravljeni smo podpreti predloge, ki bodo zasledovali še bolj jasno ureditev referendumske in volilne kampanje. Med drugimi pa nas zanima tudi mnenje Zakonodajno-pravne službe oziroma strokovnjakov, ali drži trditev Zveze svobodnih sindikatov, da bi bilo bolje urediti referendumsko kampanjo v posebnem zakonu, ker ni primerljiva z ostalimi volilnimi kampanjami. Predlog zakona bomo v poslanski skupini podprli kot primerno podlago za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Sašo Peče bo predstavil stališče poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Prosim.
Spoštovani prisotni! Če bi za zlato vzeli vse besede vladnih predstavnikov, ki so jih izrekli za to govornico Državnega zbora ali pa če bi za zlato vzeli besede, ki jih je izrekel gospod Virant, potem seveda ne bi prišli resnici blizu. V njegovi uvodni predstavitvi je dejal, da, mislim, da se ne bom zmotil, ko bom citiral, da zakon, ki je danes pred nami, torej Predlog zakona o volilni in referendumski kampanji omogoča neke vrste ferplej in da je tako v vseh demokratičnih državah. Ampak če bi izhajali iz te predpostavke, s katero se kiti in pa hvali gospod minister, potem bi dejansko prišli do spoznanja, da so bile vse dosedanje državnozborske, lokalne, predsedniške volitve v smislu ne ferplej, izven demokratičnih načel in seveda skregane z vsem dobrim in pa normalnim. Izhajajoč iz njegove miselnosti, se potem seveda lahko vprašamo o "fer" izvolitvah obstoječe vlade in njega samega. Iz tega naslova se nam zdi zelo nekorektno, da nekdo po tolikih letih, po toliko izvedenih volitvah na različnih nivojih, lokalnem, državnem nivoju, upa govoriti o tem, da dosedanje volitve v tej naši državi niso izražale demokratičnosti. Dovolite, da z naslednjo njegovo mislijo nadaljujem prispevek Slovenske nacionalne stranke. Po njegovem prepričanju, torej po prepričanju gospoda Viranta, izhaja po njegovih besed, da se bo z zakonom, ki je danes pred nami in ki bo v parlamentarni proceduri tokom naslednjega obdobja, zmanjšal vpliv kapitala na izid volitev. Če to z drugimi besedami zopet prevedemo, pomeni, da je do sedaj bil odločilni faktor izida volitev kapital. Če to prenesemo v današnjo situacijo, ali to pomeni, da je kapital omogočil, da ste vi minister. Ali je bilo to izhodišče pri pripravi tega zakona? Zdi se mi, da tako slabo pripravljen minister, ki svoj čas trati za tovrstne, ne morem drugače reči kot, "oslarije", ni to primerno temu Državnemu zboru. Dovolite, da se dotaknem same vsebine omenjenega zakona, ki je danes pred nami. V osnovi pozdravljam vlogo Računskega sodišča, pripombe in pa sprejeta dopolnila, ki jih je podalo Računsko sodišče, na podlagi katerega je prišlo do posameznih sprememb. Prvič. Odprava vmesnega poročila, kar se je izkazalo za nepotrebno in je povzročalo tako pri organizatorjih kot pri kandidatih ne nazadnje tudi pri medijih zmedo. Drugič. Podaljšanje roka za zaprtje posebnega računa na 6 mesecev, tako da se vanj vklopijo vsi pritoki oziroma vsi prilivi in odlivi, prav tako smiselno. Ob tem se je seveda v nadaljevanju treba vprašati, zakonsko povečanje sredstev za izvedbo volitev v okviru Državnega zbora, Evropskega parlamenta in pa za volitve v mestne in pa občinske svete, kjer se dviguje možnost razpolaganja s sredstvi iz, govoril bom v nekdanji valuti, iz 60 sit na 95 sit in za volitve predsednika ter župana iz 40 sit na 60 sit. Ob tem pa nas gospod Virant v okviru finančnih posledic poučuje v okviru povračila stroškov, da se bo oziroma je v proračunih Republike Slovenije za predsedniške volitve že zagotovljenih 120 tisoč evrov, kar se tiče za volitve v Državni zbor pa 305 tisoč evrov. Rad pa bi izpostavil tisto nadaljnjo, vsaj po naši oceni, nejasnost, za katero upamo, da se bo v nadaljnjih fazah opredelila kot jasnost in jasno določeno zakonsko pravilo. Po naši oceni zakon še zmeraj ne odpravlja temeljnih težav, kot je na primer premajhna preglednost, nejasnost sistema financiranja in pa možnost, poudarjam, možnost zlorab. V nadaljevanju pa bi bilo smiselno prisluhniti tistemu delu družbe v okviru Republike Slovenije, ki pa v okviru predzakonodajnega postopka ni bil tako uspešen kot Računsko sodišče in ki je temeljil oziroma iz katerih pripomb je možno izvzeti vsebino, da gre za omejevanje civilne družbe predvsem v smislu neenakosti političnih strank in ostalih akterjev na trgu, kot ga opredeljuje oziroma v svoji vsebini nosi omenjeni zakon. Po naši oceni bi bilo smiselno za naslednjo obravnavo posvetiti več pozornosti tako imenovani referendumski kampanji, ki smiselno ni enako opredeljena kot druga terminologija, ki izhaja iz naslova zakona, torej volilna kampanja. Če je kaj smiselno, potem je seveda smiselno, da ohranimo inštitut demokracije. To pomeni referendum. Da referenduma ne odmikamo od ljudi, naj se ti združujejo v različnih oblikah in ga ne približujemo samo političnim strankam. Ocenjujemo, da je tovrstna nedorečenost v obstoječem zakonu, v prvi obravnavi seveda, še primanjkljaj in pričakujemo, da bo Vlada Republike Slovenije naslednjič prišla z bolj domiselno izpeljanko omenjene referendumske kampanje. Zagotovost pa lahko napovem oziroma povem še dvoje izhodišč, in sicer, da bomo v okviru poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke posegli v 18. in 19. člen obstoječega predloga zakona, ki je danes pred nami, in posegli, kar upamo,da v nadaljnjih obravnavah bo zadosten posluh s strani Vlade oziroma gospoda Viranta, v uporabo verskih prostorov v volilne namene. Po naši oceni bomo morali vsi skupaj, Vlada in Državni zbor, doreči kar nekaj stvari, preden bo zakon v celoti lahko ugledal pozitivno luč s podporo glasov Slovenske nacionalne stranke. Kot rečeno, v prvi obravnavi predlogu zakona ne bomo nasprotovali. Napovedali smo nekaj sprememb in ne glede na to, ali se minister Virant sramuje Slovenske nacionalne stranke, je seveda to njegova zadeva, ampak tudi z nami se je srečal na njegovo željo. Hvala.
Hvala. Gospod Vili Rezman bo predstavil stališče poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev.
Hvala lepa, gospod predsednik. Naj za uvod nekoliko šaljivo ali hudomušno rečem, da bom sicer tudi jaz imel kakšen pomislek v zvezi s tem zakonom, ampak bom bistveno bolj umirjen kot kolega Sašo Peče. Če je minister zaradi njegovih atak šel iz dvorane, se lahko sedaj mirne duše tudi vrne. Jaz napovem kar vnaprej, da bomo v poslanski skupini zakon podprli, zato ker sodimo, da je potreben, da je tudi dovolj dober, da se ga obravnava v nadaljevanju in da se s kakšnimi korekturami, za katere je celo minister sam rekel, da jih je pripravljen sprejeti, morebiti tudi izboljša. Slabosti, ki se jim reče "nevalorizirana sredstva, slaba preglednost, številne kršitve, nemoč ukrepanja" in tako naprej, so pač takšne, da bi jih najbrž bilo res dobro odpraviti. Tudi to, da je bila neregulirana kampanja v zvezi z referendumom, je verjetno pomanjkljivost, ki mora z naših miz. Na pobude, na pomisleke, ki jih je izreklo Računsko sodišče je ministrstvo oziroma predlagatelj odreagiral korektno in pred seboj imamo zakon, ki govori o tem, kako naj se organizira, izpelje in financira volilna kampanja. Seveda se tako postavi vprašanje: Kaj pravzaprav sploh je volilna kampanja? Za nas je volilna kampanja zgolj sredstvo oziroma pot do tega, k čemer pač vsi težimo. In to je na volitvah bodisi zmaga, bodisi dober rezultat. Rezultat je odvisen od številnih dejavnikov. Lahko je odvisen od tega, katera stranka ima kakšen ugled že pridobljen v javnosti, lahko je odvisen od tega, kakšne medijsko opazne osebnosti ima, lahko je odvisen od programa, lahko je odvisen od kampanje, v vsakem primeru pa je odvisen od finančnih sredstev. Tisti, ki teh sredstev nima, pač kampanje ne more ustrezno izpeljati. In ravno pri tem bom imel tudi sam nekaj pomislekov, ker mislim, da so pač v naših volilnih kampanjah in kasneje v delovanju političnih subjektov že vrsto let prisotne nekatere hibe, slabosti, ali kakor bi jim jaz lahko rekel, tudi krivičnosti. Zakon namreč določa dovoljeno višino sredstev za izvedbo volilne kampanje. Zakon določa tudi dovoljeno višino sredstev, kot povračilo stroškov kampanje. Ne določa sredstev za funkcioniranje političnih strank v obdobju po kampanji do naslednje kampanje, ker pač to določa drug zakon, Zakon o političnih strankah, in ne določa, kako se v tem obdobju lahko financirajo tisti politični subjekti, ki niso stranke. Naj spomnim, da že vrsto let vztrajam pri tem, da bi se to moralo spremeniti in da imam v mislih nestrankarske liste in nestrankarske kandidate in župane na občinskih ravneh, ki kot vidimo v zadnjih letih samo še pridobivajo in na koncu bo moralo priti do spoznanja tudi političnim strankam, da je to pomemben, relevanten politični subjekt, ki mora imeti tudi ustrezne, po moji sodbi, enakovredne pogoje za politično delo kot politične stranke. Kampanja namreč traja štiri leta. Tudi če jo v zakonu drugače opredelimo. Zato so politični subjekti, ki niso stranke, depriviligirani, ker v tem obdobju ne dobijo sredstev za to, da bi lahko tako kot politične stranke funkcionirali, se pojavljali v javnosti, promovirali svoje ideje, rezultate in tako naprej, kar stranke legitimno in legalno tudi počno. Celo do tega je prišlo, da so tiste politične stranke, ki niso bile uspešne na volitvah, lahko deležne sredstev za svoje funkcioniranje, uspešne, neodvisne liste pa ne. Mi imamo v Sloveniji občinske svete sestavljene iz samih neodvisnih in ne dobijo nobenih sredstev. Teoretično lahko v tisti občini dobi stranka, ki je bila neuspešna, pa je dosegla določen minimalni prag, sredstva za svoje funkcioniranje. To najbrž res ni povsem korektno in povsem pravično. Ampak jasno je, da stranke skrbijo predvsem zase, zato tudi ne pričakujem preveč, da bi se naprezale spremeniti zakonodajo, čeprav bom jaz takšen predlog ministru tudi danes posredoval. To je možno napraviti na ta način, da se pripravi kakšna tretja pot, Zakon o politični kampanji najbrž ni primeren, Zakon o strankah po definiciji govori samo o strankah, ne o drugih političnih subjektih, takšna tretja pot pa bi z nekaj inventivnosti na ministrstvu najbrž bila možna in mi predlagamo, ne jaz sam osebno, ampak tudi poslanska skupina, da se minister loti tudi sam premisleka v to smer. Videli boste, da so zavoljo tega, ker ti politični subjekti nimajo te možnosti, pravzaprav v določenih primerih pa na boljšem. Na boljšem so takrat, ko ne morejo biti sankcionirani, stranke bodo namreč sankcionirane, če bodo prestopile dovoljeno mejo na ta način, da bodo dobili zmanjšana sredstva za povračila in da leto ali celo več ne bodo dobile sredstev za funkcioniranje strank. Tega nestrankarskim skupinam ne bo mogoče vzeti, ker jim tudi daje nič ne država in tudi občina ne, ker zakon tega ne omogoča. So pa še nekatere druge hibe. Na primer hiba, zapisana v 22. členu, kjer piše, da morajo presežek sredstev, ki so jih zbrale, na primer, nestrankarske liste, nameniti v dobrodelne namene. Mi nič nimamo zoper to. Ampak ne vem, zakaj morajo to samo nestrankarske liste narediti. Zakaj pa strankam ni potrebno pomagati na dobrodelnem področju? Ali lahko pride celo do absurda. Da nestrankarska lista višek sredstev nameni neki stranki, da bo za lastno promocijo izvedla dobrodelno aktivnost. In jaz mislim, da najmanj, kar bi bilo možno, je z amandmajem omogočiti, da presežek sredstev nestrankarskih grupacij namenijo te grupacije svojim poslanskim klubom oziroma svetniškim klubom po občinah in se iz tega potem lahko financira tudi njihovo delovanje. Rad bi spomnil samo še, ker čas hitro teče, na 28. člen, kjer gre zaradi neke morebiti preslabo zapisane dikcije za neko besedno igro, ki jo lahko zelo različno razumemo. In kadar se da določila zakona razumeti na različne načine, to za pravno varnost ni dobro. Tam namreč piše, da občina lahko pred volitvami določi, koliko sredstev lahko dobi kdo povrnjenih, in sicer napiše to tako, da je možno razumeti, tako da lahko določi, da dobijo ta sredstva samo tisti, ki so bili uspešni na volitvah in imajo svoje občinske svetnice ali svetnike. Lahko se pa to razume tudi tako, da določi to vsem, vendar pa lahko tudi samo tistim, ki so bili uspešni. Torej na oba načina se da to razumeti. Jaz predlagam, da se ta dvojnost v tem členu odpravi. Za sklep, preden še enkrat ponovim, da bomo sicer podprli zakon, pa naj povem, da odklanjam to, kar sem prej slišal in kar bi lahko rekel, da je ministrov apriorizem, da se je sicer pripravljen pogovarjati celo z opozicijskimi strankami, upam da se bo tudi s koalicijskimi pripravljen pogovarjati, ampak da v nobenem primeru od nekaterih svojih ambicij ne bo odstopil. Tovrstnega apriorizma seveda ne moremo zganjati v parlamentu. Parlament je za to, da tukaj govorimo, da se pogajamo, da morebiti sklenemo kakšen kompromis, ne pa, da nekdo vztraja samo pri tem, kar se njemu zdi dopustno, ne upošteva pa tudi volje drugih. Bilo je govora namreč govora o tem, da ne bo dovolil, da bi se kakorkoli povišala sredstva za financiranje volilnih kampanj. Pa naj vam povem, da če bi nestrankarske politične skupine dobile sredstva za dobljene glasove, nič ne bi povečal potencialnih sredstev za dobljene glasove. Če ne bi bilo nobene nestrankarske politične grupacije na volitvam, bi vsa ta sredstva, torej bistveno več kot sedaj, dobile pač politične stranke. Temu bi najbrž on bil naklonjen, mi pa nismo. Mi sodimo, da bi morali vzpostaviti enakopravnost med strankarskimi političnimi subjekti in med nestrankarskimi političnimi subjekti. Hvala lepa.
Hvala. Gospa Marija Pozsonec bo predstavila stališče poslanske skupine narodne skupnosti. Prosim.
Hvala lepa. Veljavni zakon ne rešuje vprašanj kampanje ob razpisu referenduma. Ta pomanjkljivost se je pokazala v praksi, ko sodniki za prekrške niso obravnavali domnevnih kršitev predvsem voljenega molka zaradi nedorečenosti določb v zvezi z referendumsko kampanjo. Prav tako v veljavnem zakonu ni urejeno vprašanje financiranja referendumske kampanje. Organizatorji referendumske kampanje so v glavnem nepregledno porabljali sredstva, še posebej, če predlagatelji referenduma niso bile politične stranke, ki jih vsaj delno omejuje Zakon o financiranju političnih strank. Predlog zakona zato sistemsko ureja volilno in referendumsko kampanjo. V prvi vrsti dopolnjuje definicijo volilne kampanje, ki se nanaša tudi na vse postopke v zvezi z referendumom. Delno so se spremenile določbe v zvezi s plakatiranjem, in sicer kadar lastnik zemljišča oziroma lastnik ali upravljavec reklamnih panojev dovoli nameščanje plakatov, pristojni organi za tako nameščanje plakatov ne morejo predpisovati posebnih dovoljenj. Prav tako se organizatorju ne sme zaračunavati posebnih taks. Določena je pristojnost za odstranjevanje plakatov in kaznovanje kršiteljev. Uvedena je preglednost virov financiranja in nadzor nad njimi, še posebej glede na to, da imajo organizatorji volilne kampanje pravico do povračila dela stroškov iz državnega proračuna. Kandidati morajo ob vložitvi kandidature navesti tudi svojega organizatorja volilne kampanje, enako morajo storiti tudi predlagatelji referenduma oziroma drugi subjekti, ki organizirajo referendumsko kampanjo in so zainteresirani za izid referenduma. Zneski za dopustno porabo kot tudi za delno povračilo stroškov volilne kampanje so revalorizirani, pri čemer je upoštevana inflacija za obdobje januar 1998 in junij 2006. Zaradi umirjene rasti inflacije bodo v bodoče zneski revalorizirani s spremembo zakona. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Dimitrij Kovačič bo predstavil stališče poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovani zbor! Številne pomanjkljivosti sedanje zakonodaje na področju urejanja volilne kampanje terjajo novo spremembo. Predlagani zakon je pripravljen v tej smeri, da ugotovljene pomanjkljivosti odpravlja, zato bomo v poslanski skupini Slovenske demokratske stranke obravnavani zakon podprli. Na splošno povedano, gre za zakon oziroma gre za predlog zakona, ki je bistveno bolj pregleden, zaradi tega pa bo izvajanje njegovih določil mogoče tudi bolj uspešno nadzorovati. Računsko sodišče, ki je pristojno za nadzor nad porabo finančnih sredstev s strani političnih strank, je večkrat opozarjalo na neustrezna določila, ki so praktično onemogočala učinkovit finančni nadzor. Dosedanja ureditev tudi ni eksplicitno urejala področja referendumske kampanje, v praksi pa analogna uporaba določil, ki so urejala volilno kampanjo, ni bila učinkovita, kajti takšno analogno uporabo sodišča in inšpekcija niso akceptirali. Sedanji zakon posebej ureja področje referendumske kampanje, s čimer je dosedanja pravna praznina na tem področju odpravljena. Praksa je tudi pokazala, da so se številni organizatorji volilnih kampanj skušali izogniti evidentiranju volilnih stroškov, tako da so takšne stroške prikazali v čas pred obdobjem, ko je volilna kampanja trajala, ali pa so jih zamaknili v prihodnji čas daleč po volitvah. Sedaj novi zakon takšnega simulativnega prikazovanja stroškov ne omogoča, saj je določeno, da za stroške volilne kampanje štejejo vsi stroški, ki so navedeni v 17. členu, ne glede na to, kdaj so nastali, kdaj so bili plačani oziroma kdaj so bili sklenjeni posli v zvezi s posameznimi dejanji volilne kampanje. Poslanci Slovenske demokratske stranke se zavedamo, da je volilna kampanja potrebna zato, da politične stranke, pa seveda tudi drugi organizatorji volilne oziroma referendumske kampanje, čim bolje predstavijo svoje kandidate ali volilne oziroma referendumske programe. Za takšno predstavitev je potrebno vložiti tudi ustrezna finančna sredstva. Zakon pa mora zelo jasno povedati, kaj vse zajema volilna kampanja, kakšne aktivnosti so pri tem lahko uporabljene in na kakšen način se jih lahko uporabi, seveda pa tudi koliko denarja se lahko za takšno kampanjo uporabi in kako. Predlagani zakon po mnenju poslanske skupine Slovenske demokratske stranke pregledno predpisuje samo vsebino volilne in referendumske kampanje ter način financiranja le-te, političnim strankam oziroma organizatorjem kampanj pa omogoča, da pripravijo in izvedejo dobro kampanjo, v kateri bodo kandidati in programi celovito predstavljeni, dovoljena finančna sredstva, ki so v kampanji lahko porabljena, pa so za ta namen zadostna. Nadzor nad porabo finančnih sredstev bo z novim zakonom bistveno boljši, kot je sedaj, zato bomo poslanci Slovenske demokratske stranke, kot rečeno, ta zakon podprli. Hvala.
Hvala. Gospod Kumer bo predstavil stališče poslanske skupine Socialnih demokratov. Prosim.
Hvala za besedo. Spoštovani gospod predsednik, kolegice in kolegi! Glede na pomembnost področja, ki ga ureja ta predlog zakona, bomo v poslanski skupini Socialnih demokratov sklep o nadaljnji obravnavi podprli. V poslanski skupini Socialnih demokratov smo pričakovali, glede na to, da je bil veljavni zakon o volilni kampanji sprejet leta 1994 in noveliran 1997, torej pred več kot 10-imi leti, da bodo njegove spremembe še bolj temeljite, kot so zajete v tem predlogu. Še posebej zato, ker je predlagatelj v napovedi sprememb zapisal, da je glavni namen sprememb v omejitvi možnosti škodljivih postopkov v času volilnih kampanj. Ta spisek pa je, glede na več kot 10 letne izkušnje, po našem mnenju daljši, kot pa je zajet v teh predlogih sprememb in dopolnitev. Od predlagatelja smo pričakovali bolj poglobljen in sistematičen poseg v sedanji zakon o volilni kampanji, predvsem v poglavjih, ki določajo načine in možnosti izbiranja in porabe sredstev za volilno kampanjo ter učinkovito sankcioniranje kršiteljev volilnega molka. In ker temu ni bilo tako, smo se odločili, da se bolj angažiramo in osredotočimo na določbe, ki opredeljujejo referendumsko kampanjo, ki do sedaj zakonsko posebej ni bila opredeljena. Kljub temu pa imamo na predlagani tekst določbe, ki ureja volilno kampanjo, sistemsko pripombo, in sicer naj zakon opredeli in uredi tudi volilno kampanjo za neposredno voljene organe v pokrajinah. Prav tako pa bodo volivci in volivke imeli tudi v tej širši samoupravni skupnosti pravico do neposredne oblike sodelovanja pri odločanju o pokrajini, to sta referendum in ljudska iniciativa. Kot izhodišče predlogov za izboljšavo obstoječega teksta smo opredelili dejstvo, da cilj referendumske kampanje ni povsem enak cilju kampanje za parlamentarne, predsedniške ali lokalne volitve. Referendum oziroma referendumska kampanja je enkratno dejanje, ko je potrebno v mnogo krajšem času volivkam in volivcem približati in razložiti pogosto zelo zapleteno referendumsko vprašanje, v večini primerov zakonsko materijo. Zato bi lahko tudi rekli, da ima uzakonjanje volilne kampanje z referendumsko kampanjo skupno le dejstvo, da v obeh primerih poteka kampanja. Zato v poslanski skupini Socialnih demokratov predlagamo, da se referendumska kampanja uredi v povsem novem posebnem poglavju in se v določbah popolnoma ne enači z volilno kampanjo, čeprav bi morda bilo še bolje, tako kot je danes bilo že omenjeno, če bi to uredili kar v Zakonu o referendumu in ljudski iniciativi, saj bi na ta način z enim predpisom uredili vsa vprašanja, ki so vezana na referendum in ljudsko iniciativo. Ni odveč, da poudarimo, da bi referendumska kampanja morala biti predvsem odraz delovanja civilne družbe in ne tako, kot se dogaja pri nas, ko je v večini primerov nadomestek parlamentarnim strankam pri njihovem usklajevanju interesov v zakonodajnem procesu, ali povedano drugače, ko je referendum možnost in priložnost parlamentarni manjšini, da skupaj s civilno družbo skuša doseči korekcijo posameznih zakonskih rešitev, ki jih predlaga vladna koalicija ali večina v Državnem zboru. In ker gre po mnenju poslanske skupine Socialnih demokratov za tako pomembno materijo, smo opravili tudi zelo konstruktiven in po našem mnenju uspešen in korekten pogovor z ministrom Virantom. Z večino naših predlogov se je načelno strinjal in obljubil, da jih bo v največji meri tudi upošteval pri nadaljnji obravnavi tega zakona. In katere so te najpomembnejše pripombe poslanske skupine Socialnih demokratov? Najprej, tako kot sem že povedal, predlagamo, da se celotna referendumska kampanja opredeli v posebnem poglavju in se ne meša z volilno kampanjo. V tem posebnem poglavju skozi posamezne določbe predlagamo, da se čas referendumske kampanje razdeli na dve obdobji. Prvič. Na obdobje tako imenovane referendumske predkampanje, gre za čas oblikovanja referendumske pobude in postopka za zbiranje podpisov državljank in državljanov za razpis referenduma. In drugič. Na obdobje intenzivne referendumske kampanje, kjer gre za soočenje argumentov za ali proti referendumskemu vprašanju. Tako predlagamo, da se od dneva, ko se predsedniku Državnega zbora predloži pobuda za zbiranje podpisov za izvedbo referenduma, omogoči tudi organizirano obveščanje javnosti o zbiranju podpisov. Posebno obveščanje javnosti poteka od dneva začetka do dneva zaključka zbiranja podpisov. V tem času se omogoči v javnih elektronskih in pisnih medijih objava obrazložitve razlogov za referendum in poziv za podpis kje in kdaj ter do kdaj. Nasprotniki referenduma v času zbiranja podpisov nimajo pravice do brezplačnih obvestil v javnih medijih. Za izvedbo same referendumske kampanje pa predlagamo, da se ne omejujemo samo na enega organizatorja, temveč predlagamo, da je organizatorjev lahko tudi več, kar bi s posebno določbo tudi jasno zapisali. Čemu omejevanje pravice do referendumske kampanje, če je ustavno zagotovljena pluralnost interesov? Torej gre za omejitev brez tehtnega ustavno dopustnega razloga. Ne more pa biti organizator referendumske kampanje Državi zbor, pristojno ministrstvo oziroma Vlada ali lokalna skupnost, kadar gre za referendum na lokalni ravni. Vsem organizatorjem referendumske kampanje pa morajo biti zagotovljene enake možnosti plakatiranja, nastopanja v medijih, skratka enaki pogoji predstavljanja svojih stališč. V zvezi s temi predlogi poslanske skupine Socialnih demokratov ni bilo nekega vidnejšega nasprotovanja ministra za javno upravo. Različnih pogledov smo si bili pri financiranju referendumskih kampanj. Financiranje referendumske kampanje namreč sloni na določbah Zakona o političnih strankah. Zakonski predlog tudi omejuje višino dopustnih sredstev za izvedbo referendumske kampanje. To je 0,25 evra na volivca. Če je ta omejitev opredeljena z namenom enakopravnejšega boja med predlagatelji in nasprotniki, potem je morda ta rešitev dobra. Če pa obstajajo dvomi o tem, potem pa se postavlja vprašanje vmesnosti poseganja in omejevanja iniciative civilne družbe. In tu smo v poslanski skupini razmišljali tudi o odpravi omejitve višine zbiranja in porabe sredstev. Glede na sam tekst predloga zakona, ki izrecno in logično določa, da se potrošena sredstva za referendumsko kampanjo ne vračajo iz državnega proračuna, tako kot pri volilni kampanji, se seveda samo po sebi zastavlja vprašanje, ali je to omejevanje, postavljanje zgornjega sidra sploh smiselno. Ne glede na to, v poslanski skupini Socialnih demokratov predlagamo, da sredstev za referendumsko kampanjo ne smejo prispevati pravne osebe, v katerih ima država lastniški delež. V poročilu o zbranih sredstvih pa morajo biti navedene vse pravne osebe, ne glede na višino prispevka, in fizične osebe, ki so prispevale več kot 1.000 evrov. In še ena pripomba, ki zadeva financiranje volilne in referendumske kampanje. Že veljavna ureditev vsebuje nelogičnost, ki jo ta predlog zakona ne odpravlja. Gre za dokaj strogo predviden nadzor Računskega sodišča nad porabo sredstev na državni ravni, medtem ko po drugi strani pa se to omili na lokalni ravni. Torej glede volilne kampanje za občinske in bodoče pokrajinske organe ne velja obvezen revizijski nadzor s strani Računskega sodišča. Verjetno bi veljalo o ustreznosti te rešitve še enkrat razmisliti. In naj končam. Socialni demokrati ocenjujemo aktivnosti predlagatelja, da na novo uredi področji volilne in referendumske kampanje, kot dobrodošlo. Menimo, da je posamezne rešitve v predlogu zakona mogoče še dodelati in izboljšati tudi s predlogi in sugestijami Socialnih demokratov. Zato bomo v tej fazi podprli sklep, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo.
Hvala. Sledi splošna razprava poslank in poslancev. Besedo ima gospod Vili Rezman. [[Se odpoveduje.]] Gospod Miran Potrč.
Hvala lepa. Kolega Dušan Kumer je povedal vse bistvene naše sugestije, povezane z delom zakona o referendumski in volilni kampanji, ki se zadevajo ob referendum. Tudi minister Virant je v svojem uvodu bistvene stvari, da smo imeli razgovor in da soglaša, da se nekatera vprašanja referenduma drugače in posebej uredijo, povedal tako, da mislim, da bi preveliko ponavljanje tega, če ni posebne želje, tudi pri drugih bilo nepotrebno. Izrazil bi pa pričakovanje in željo, da bi res do nekaterih dopolnitev poglavja, ki ureja referendumsko kampanjo, prišlo. To poglavje urejamo prvič, prav je, da smo se ga lotili, ima pa referendum mnoge specifike, ki jih kaže urediti drugače, kot so vprašanja urejena v volilni kampanji. Hvala.
Hvala. Gospod Horvat. Izvolite, imate besedo.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi, spoštovani gospod minister s sodelavko. V svojem lastnem imenu lahko povem, da sem zadovoljen s predlogom zakona, morda kakšna minimalna korekcija bo potrebna v parlamentarni proceduri. Moj poslanski kolega Anton Kokalj pa je napovedal, da se v poslanski skupini Nove Slovenije zavzemamo za spremembo, in sicer v tem smislu, da v času volilne kampanje, to je stvar diskusije, ali zadnja dva tedna ali pa celotne kampanje, naj ne bi bilo objav javnih raziskav, se pravi pred volitvami oziroma pred referendumom. Namreč mi trdimo, da tudi raziskave kažejo, da se volivci manjših strank odločajo za te stranke v zadnjih tednih, morda prav v zadnjem tednu pred volitvami. Ta delež je okoli 50% in več. In to je potem jasen dokaz, da jih ankete na nek način podcenjujejo. Temu lahko rečemo, da gre za zavajanje volivcev. Zakaj ne bi volivcem pustili lastne presoje, zakaj jih ne bi pustili na nek način pri miru, naj razmislijo, zakaj bi morda tudi nasedali. Ne rečem, da so vse ankete zavajajoče. Ampak zakaj bi volivce prepustili, da nasedajo nekaterim, tudi slabim izdelkom, morda tudi namenoma zavajajočim. Rezultati volitev so pač rezultati tekmovanja. Tekmovanja na eni strani za privabljanje pozornosti volivcev in tekmovanja za prave napovedi volilnih rezultatov. Različne agencije med seboj seveda tudi tekmujejo, katera bo tista, ki bo najbolj točno napovedala razmerja v novem parlamentu, če seveda gre za državnozborske volitve. Zmaga pomeni nek profesionalni uspeh in posledično tudi za agencije več naročnikov. Če se malo spomnimo rezultatov in sploh dogajanj okoli državnozborskih volitev leta 2004, takrat je pravzaprav, če gledamo agencije, ki so delale javne raziskave, zmagala ni tista agencija, ki je napovedala najbolj točen volilni rezultat, ampak tista agencija, ki je najmanj zgrešila. Volilne napovedi, če se spomnimo, so krepko "usekale" vse agencije mimo. Zgrešile so prav vse. To je ugotovitev gotovo vseh nas, ki tukaj sedimo. Nekatere, ki so se deklarirale za znanstvene, pa tudi tiste malo manj znanstvene, leve, desne, tiste, ki so bile narejene, ankete namreč, po telefonu, ali tiste, ki so bile opravljene na terenu. Vsem tem raziskavam pa je bilo skupno, da so napovedovale tesen izid in vsaj malenkostno zmago LDS-a. S tem smo si verjetno vsi na jasnem. Zaradi tega na teh argumentih, na teh ugotovitvah bo poslanska skupina Nove Slovenije gradila in zagovarjala, da bi bilo gotovo pametno razmisliti o tem, da se rezultati javnomnenjskih raziskav v času volilne kampanje naj ne bi objavljali. Ne rečem, da v času celotne kampanje, morda bi sedanji časovni interval en teden pred volitvami razširili vsaj na zadnja dva tedna. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Sajovic.
Hvala lepa, predsedujoči, za besedo. Spoštovani gospod minister, kolegice in kolegi! Seveda o volilnih kampanjah se da vedno govoriti na dolgo in široko. In drugačen je pogled na prehojeno pot tistih, ki iz te zgodbe izidejo na zmagoviti strani, kot pa tistih, ki so poraženi. Vendar brez dvoma, če so volitve praznik demokracije, potem je treba poskrbeti, da imajo za ta praznik približno vsi, vsaj v začetku enako pogrnjeno mizo, zato mislim, da je osnutek tega zakona dobra podlaga za nadaljnjo razpravo in za nadaljnja pogovarjanja. Da ta zakon naredimo še boljši, imam mogoče samo dve, tri misli. Kar se financ tiče, je seveda jasno, če se vse draži, se dražijo tudi volitve in "čisti računi, dobri prijatelji", zakaj bi se stroški kampanj skrivali, če vemo vsi, da so stroški dejansko od enih do drugih, da solidno zrastejo. Všeč mi je tudi ta zadeva, da država naj ne bi financirala in pa podjetja, ki so v državni lasti, volilnih kampanj. Zadevo bi lahko nadgradili še s korakom dlje. Podobna zgodba se dogaja tudi na občinskih ravneh, kjer občinska podjetja v javni lasti ali d.o.o.-ji, ki so jih ustanovile lokalne skupnosti, seveda podpirajo vedno točno določenega kandidata. Ni važna njegova barva, ampak važno je, da je na oblasti. Tudi to je ena od deformacij, ki bi se jo v zakonu dalo izboljšati in nadgraditi. Kar se tiče odstranjevanja plakatov s strani komunalnih podjetij. Tu je vedno vprašljivo, koliko bo ta zadeva udeležence kampanje stala, in če jih v določenem roku le-ti odstranijo sami in na svoje stroške, je vse čisto v redu. Če jih pa recimo po 10-ih dneh le-ti ne odstranijo, pa naj jih odstranijo javna komunalna ali pa kakšna druga podjetja, ki bodo seveda storitve opravila bistveno, bistveno dražje. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Kumer.
Hvala za besedo. Bom samo dva stavka povedal, ko sem poslušal v zvezi s temi anketami. Lahko bi, ker tukaj gre za neko sugestivno in seveda vplivanje na volivce, ampak potem v zvezi s tem bi morali še eno potezo narediti, še korak naprej, da bi v tem času, 14 dni ali pa treh tednov, tudi na nek način "umirili" ministre in Vlado pri obiskih odpiranja cest, mostov, itd., ker to je tudi neke vrste anketa, ki sugestivno vpliva na volivce in ni vključena v ta Zakon o volilni kampanji ali pa referendumski kampanji. Tako je to malo širša zadeva. Hvala lepa.
Hvala. Želi še gospod minister? [[Ne.]] Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli in ste bili prisotni, ste dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika zbora še kdo razpravljati. Odpiram prijavo. Ja, in še vi, gospod minister, boste dobili besedo. Gospod Gulič, izvolite, 5 minut.
Spoštovani gospod predsednik, cenjene kolegice in kolegi, gospod minister. Bo 5 minut čisto dovolj. Poglejte, volitev je bilo že kar nekaj opravljenih v tem času, ker velja zadnja revizija, zadnji popravek sedanjega zakona o volilni kampanji. Jaz moram povedati, da se mi zdi, da so vse te inovativnosti tistih, ki so sodelovali v volilni kampanji, tako prehitele obstoječo zakonodajo z vsemi možnimi triki, da je seveda dobro pogledati tudi ta predlog. Zdi se mi, da zaostaja že za tistim, kar se je doslej dogajalo v volilnih kampanjah, ko bo pa zakon veljal, se bo pa že našla kakšna nova možnost, da se izmakne določilom kampanje. Soglašam s tistimi, ki govorijo o tem, kako je referendum bistveno drugačen od volitev in zato tudi sama kampanja mora biti bistveno drugače postavljena, kot pa je volilna kampanja. In ta del prav gotovo podpiram. Zanima me pravzaprav, zakaj ste se predlagatelji odločili za tako minimalno povečanje dovoljenih sredstev po volivcu. Glede na to, da bi bila ta sredstva, ki jih sedaj predlagate, po takšnem hitrem, čez prst preračunu premajhna že za volitve v letu 2004. Jaz sem namreč prepričan, da je veliko teh volilnih trikov ravno posledica tega, da se z denarjem, ki je bil na voljo, ni dalo normalno izpeljati nobenega od takšnih prijaznejših projektov, ki so bili namenjeni volivcem, in se je zato to ali prestavljalo v času pred volitve ali pa se je kako drugače počelo. Tisti, ki so imeli dovolj denarja in dovolj volje, pa ki se jim je zdelo, da je volilna kampanja odločilna za izvolitev. To je ena od zadev. Druga, ki se mi zdi, da je tudi pomembna, je ta, da se na nek način še vedno ne omejuje čas volilnih, predvolilnih aktivnosti izven tistega meseca oziroma 28 dni, kolikor je to dovoljeno. Tam se dela lahko marsikaj in te zadeve bi bilo treba bolj jasno omejiti. Kljub temu, da vsi vemo, da volilna kampanja na nek način traja kar naprej, pa je vendarle zelo jasno, da pol leta pred razpisanimi volitvami se začnejo zadeve zares in da se tja v tiste mesece, ki gredo pred uradni začetek volilne kampanje, marsikaj skrije. In to bi bilo treba tudi na nek način omejiti, preprečiti, pa naj si gre za zadeve, ki so vezane na pojavljanje političnih strank v medijih ali pa tudi kar tako. Predvsem pa se mi zdi, da bi veliko težav preprečili s tem, če bi se ta vsota na volivca bistveno povečala, vsaj toliko, kolikor kaže statistični izračun rasti cen, če ne celo več, ker kolikor se spomnim, je bilo že takrat pri zadnjem popravku ugotovljeno, da je to precej premalo. In seveda potem so ljudje prisiljeni na nek način čarati. To pa ni dobro. Hvala lepa.
Hvala. Gospod minister, izvolite.
Hvala lepa. Nekaj pojasnil sem dolžan, predvsem moram posebej poudariti, da nikakor ne mislim in tudi v svoji uvodni predstavitvi nisem želel reči, da so bile volilne kampanje, izvedene po dosedanji zakonodaji oziroma po sedaj veljavni zakonodaji, nefer ali pa da ne dosegajo demokratičnih standardov. Jaz sem samo želel na začetku na splošno povedati, kaj je namen zakonodaje o volilni in referendumski kampanji nasploh, nisem pa želel reči, da smo imeli doslej tako slabo,da ne bi ustrezala demokratičnim standardom. Da ne bo nesporazuma. Nekaj zanimivih misli je bilo izrečenih. Zdi se mi, da včasih politične stranke posvečajo volilni kampanji precej več pozornosti in ji pripisujejo veliko večji pomen, kot ji ga predpisujejo volivci. Namreč, najboljša kampanja za neko politično stranko, za nekega politika, za nekega kandidata je sigurno njegovo delo tisto, kar ljudje ocenjujejo in spremljajo. V zadnjih 30-ih dneh se dober ali slab vtis zelo težko spremeni. Mislim tudi, da ljudje ne nasedajo tem cenjenim trikom z otvoritvami cestnih odsekov pred volitvami, čeprav vem, da se to pred vsakimi volitvami dogaja, ampak mislim, da podcenjuje ljudi tisti, ki misli, da to vpliva na rezultat volitev. Veseli me precej široka podpora zakonu. Veseli me tudi, da je tudi nekaj konstruktivnih predlogov. Kot rečeno, s poslansko skupino SD smo že prediskutirali, mislim da sem tudi že dosti jasno povedal, kaj bi bilo za Vlado sprejemljivo, katere amandmaje bi Vlada lahko podprla. Prosil bi vse, ki ste danes imeli pripombe, da jih predlagate v drugi obravnavi v amandmajski obliki, da lahko o njih razpravljamo. Včasih je poslovnik dovoljeval, da Vlada v skladu s prvo obravnavo, torej splošno razpravo o zakonu pripravi, dopolni predlog in ga prinese v drugo branje, sedaj tega ni več, tako da pričakujem od vseh, ki ste imeli komentarje in predloge, da boste to sporočili v amandmajski obliki. Računam pa tudi, da bova z gospodom Rezmanom poskušala razčistiti pred drugo obravnavo, kako je s to diskriminacijo ali nediskriminacijo organizatorjev volilne kampanje oziroma predlagateljev, ki niso politične stranke. Jaz še vedno mislim, da pri povračilu stroškov ni nihče diskriminiran, ker se vsakemu organizatorju povrnejo stroški pač glede na volilne dosežke, ne glede na to, ali je stranka ali ni stranka. Kar se pa tiče financiranja strank pa drugih subjektov, ne vem, sindikatov, itd., ima pa seveda vsak svojo logiko financiranja. Stranke se pač po Zakonu o političnih strankah financirajo deloma iz članarine, deloma iz donacij, deloma tudi iz proračuna. Če bi želeli to spreminjati, se moramo pač lotiti Zakona o političnih strankah. Itak mislim, da je nekaj vprašanj, ki so posredno povezana z volilno kampanjo, pa jih ne ureja Zakon o volilni kampanji, ampak Zakon o političnih strankah. Mislim na financiranje političnih strank, tam se nam je zanesljivo eno vprašanje že odprlo kot problematično in ga je treba zaradi nejasne zakonske ureditve doreči in jasno rešiti. Gre za vprašanje, katere firme smejo donirati strankam in katere ne, ali to velja. Prepoved velja samo za firme, ki so v neposredni državni ravni, ali tudi tiste, ki so v posredni. Različne interpretacije so. Veste, da smo imeli primer, da je Slovenska demokratska stranka prejela nekaj takih donacij od firm, ki so v posredni državni lasti, in da je zaradi higiene in da ne bi bilo nekako nobenih dvomov, ta denar vrnila, čeprav je precejšen del pravne stroke tolmačil, da se ta prepoved nanaša samo na firme, ki so v neposredni javni lasti. To bomo morali rešiti še v Zakonu o političnih strankah.
Hvala. S tem zaključujem razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, to je čez pol ure, ob 19. uri. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prekinjam sejo zbora, ki jo bomo nadaljevali ob 19. uri.
Spoštovane poslanke in poslanci! Prehajamo na glasovanje zbora o predlogih odločitev. Poslanke in poslance prosim, da preverijo delovanje svoje glasovalne naprave. Nadaljujemo s prekinjeno 4. točko dnevnega reda - to je z drugo obravnavo Predloga zakona o prostorskem načrtovanju. Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanskih skupin SDS, NSi ter SLS k 2. členu. Glasujemo. Navzočih je 50 poslank in poslancev, za je glasovalo 30, proti 19. [[Za je glasovalo 30.]] [[Proti 19.]] Ugotavljam, da je bil predlagani amandma sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanskih skupin SDS, NSi ter SLS k 3. členu. Glasujemo. Navzočih je 56 poslank in poslancev, za je glasovalo 51, proti 1. [[Za je glasovalo 51.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je bil predlagani amandma sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanskih skupin SDS, NSi ter SLS k 27. členu. Glasujemo. Navzočih je 63 poslank in poslancev, za je glasovalo 42, proti 20. [[Za je glasovalo 42.]] [[Proti 20.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanskih skupin SDS, NSi ter SLS k 30. členu. Glasujemo. Navzočih je 66 poslank in poslancev, za je glasovalo 43, proti 18. [[Za je glasovalo 43.]] [[Proti 18.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanskih skupin SDS, NSi ter SLS k 35. členu. Glasujemo. Navzočih je 63 poslank in poslancev, za je glasovalo 42, proti 18. [[Za je glasovalo 42.]] [[Proti 18.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanskih skupin SDS, NSi in SLS k 36. členu. Glasujemo. Navzočih je 64 poslank in poslancev, za je glasovalo 44, proti 18. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti 18.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanskih skupin SDS, NSi in SLS k 36.a členu. Glasujemo. Navzočih je 64 poslank in poslank , za je glasovalo 44, proti 19. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti 19.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanskih skupin SDS, NSi in SLS k 38. členu. Glasujemo. Navzočih je 61 poslank in poslancev, za je glasovalo 42, proti 15. Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanskih skupin SDS, NSi in SLS k 39. členu. Glasujemo. Navzočih je 61 poslank in poslancev, za je glasovalo 43, proti 17. Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanskih skupin SDS, NSi in SLS k 42.a členu. Glasujemo. Navzočih je 64 poslank in poslancev, za je glasovalo 44, proti 17. Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanske skupine SD k 45. členu. Glasujemo. Navzočih je 65 poslank in poslancev, za je glasovalo 23, proti 42. [[Za je glasovalo 23.]] [[Proti 42.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanskih skupin SDS, NSi in SLS k 46. členu. Glasujemo. Navzočih je 65 poslank in poslancev, za je glasovalo 44, proti 19. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti 19.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanskih skupin SDS, NSi in SLS k 51. členu. Glasujemo. Navzočih je 64 poslank in poslancev, za je glasovalo 44, proti 18. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti 18.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanskih skupin SDS, NSi in SLS k 52. členu. Glasujemo. Navzočih je 62 poslank in poslancev, za je glasovalo 44, proti 15. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti 15.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanskih skupin SDS, NSi in SLS k 54. členu. Glasujemo. Navzočih je 65 poslank in poslancev, za je glasovalo 44, proti 20. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti 20.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanskih skupin SDS, NSi in SLS k 55. členu. Glasujemo. Navzočih je 62 poslank in poslancev, za je glasovalo 43, proti 15. [[Za je glasovalo 43.]] [[Proti 15.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanskih skupin SDS, NSi ter SLS k 68. členu. Glasujemo. Navzočih je 66 poslank in poslancev, za je glasovalo 42, proti 19. [[Za je glasovalo 42.]] [[Proti 19.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanskih skupin SDS, NSi ter SLS k 69. členu. Glasujemo. Navzočih je 63 poslank in poslancev, za je glasovalo 41, proti 17. [[Za je glasovalo 41.]] [[Proti 17.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanskih skupin SDS, NSi in SLS k 73. členu. Glasujemo. Navzočih je 67 poslank in poslancev, za je glasovalo 41, proti 19. [[Za je glasovalo 41.]] [[Proti 19.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanskih skupin SDS, NSi ter SLS k 78. členu. Glasujemo. Glasovalo je 69 poslank in poslancev. Za 43. Proti 25. [[Za je glasovalo 43.]] [[Proti 25.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanskih skupin SDS, NSi ter SLS k 79. členu. Glasujemo. Glasovalo je 71 poslank in poslancev. Za 44. Proti 21. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti 21.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanskih skupin SDS, NSi ter SLS k 83. členu. Opomba: Če bo sprejet ta amandma, postane amandma pod številko 2 brezpredmeten. Glasujemo. Glasovalo je 71 poslank in poslancev. Za 41. Proti 30. [[Za je glasovalo 41.]] [[Proti 30.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet in s tem postane amandma pod številko 2 brezpredmeten. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanskih skupin SDS, NSi ter SLS k 84. členu. Obrazložitev glasu v imenu poslanske skupine. Začetek prijave. Prijava teče. Besedo ima gospod Dimitrij Kovačič. Se odpovedujete? Gospod Bogdan Barovič, izvolite.
Hvala lepa. Kolegice in kolegi, predlagam, da tega amandmaja absolutno ne sprejmete in da obdržimo izvirno verzijo, napisano v dopolnjenem predlogu Zakona o prostorskem načrtovanju v 84. členu, ki je identičen realnemu dogajanju in ki ne dovoljuje posega, v tem primeru lahko trdim, Ministrstva za finance, za pridobivanje sredstev, s katerimi bo, po moji presoji, oceni, kar bo tudi dokaz, če bo ta sprejet, mašilo svoje luknje. V Slovenski nacionalni stranki bomo absolutno glasovali proti. Hvala.
Hvala lepa. Glasujemo. Glasovalo je 73 poslank in poslancev. Za 40. Proti 32. [[Za je glasovalo 40.]] [[Proti 32.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanskih skupin SDS, NSi in SLS k 95. členu. Glasujemo. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za je glasovalo 44, proti 27. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti 27.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanskih skupin SDS, NSi in SLS k 98. členu. Glasujemo. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za je glasovalo 44, proti 26. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti 26.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Zaključili smo z odločanjem o amandmajih. S tem zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Ker so bili v drugi obravnavi k dopolnjenemu predlogu zakona sprejeti amandmaji k več kot eni desetini členov, bo zbor tretjo obravnavo predloga zakona opravil na naslednji seji. Na podlagi tretjega odstavka 137. člena Poslovnika predlagam zboru, da sprejme še naslednji sklep: Predlog zakona za tretjo obravnavo pripravi Vlada Republike Slovenije. Glasujemo o tem sklepu. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za je glasovalo 56, proti 10. Ugotavljam, da je predlagani sklep sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 6. točko dnevnega reda, to je z drugo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o inšpekcijskem nadzoru. Prehajamo na odločanje o vloženem amandmaju poslanskih skupin SDS, NSi, SLS in DeSUS k 26. členu. Glasujemo. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za je glasovalo 52, proti 19. [[Za je glasovalo 52.]] [[Proti 19.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. S tem zaključujemo z odločanjem o amandmaju. S tem zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Besedo dajem predlagatelju zakona. Izvolite.
Hvala, gospod predsedujoči. Po 138. členu Poslovnika predlagamo obravnavo omenjenega zakona še na tej seji.
Hvala lepa. Ker so bili v drugi obravnavi sprejeti amandmaji k manj kot desetini členov dopolnjenega predloga zakona, predlagatelj zakona predlaga, da zbor na podlagi prvega odstavka 138. člena Poslovnika še na tej seji opravi tretjo obravnavo predloga zakona. Prehajamo na odločanje o navedenem predlogu. Sklep ne bo sprejet, če mu bo nasprotovala več kot tretjina navzočih poslancev. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 45, proti 24. [[Za je glasovalo 45.]] [[Proti 24.]] Ugotavljam, da je predlagani sklep sprejet. Zaključil bi to glasovanje s tem, da vam povem, da bi morala glasovati proti več kot ena tretjina, glasovala je pa točno ena tretjina. S tem ugotavljam, da je predlagani sklep sprejet. Državni zbor bo tretjo obravnavo predloga zakona opravil v petek, 9. marca 2007, v okviru glasovanj. Službe zbora bodo pripravile pregled, v katerega bo vključen sprejeti amandma in člen, h kateremu je bil amandma sprejet. Amandmaje k temu členu lahko kvalificirani predlagatelji vložijo do začetka tretje obravnave predloga zakona na seji zbora. Vas bi prosil, če mu pustite, da nadaljujem sejo. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Če se strinjate, bi nadaljeval z dnevnim redom. Nadaljujemo s prekinjeno 10. točko dnevnega reda - to je s prvo obravnavo Predloga zakona o volilni in referendumski kampanji. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa. Predlog zakona o volilni in referendumski kampanji, prva obravnava, je primeren za nadaljnjo obravnavo. Glasujemo. Navzočih je 70 poslank in poslancev, glasovalo je 70 poslank in poslancev, za 59, proti 1. [[Za je glasovalo 59.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je zbor predlagani sklep sprejel. S tem zaključujem to točko dnevnega reda in prekinjam 25. sejo Državnega zbora Republike Slovenije, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 10. uri. Lahko noč.