Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Pričenjam nadaljevanje 11. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: Eva Irgl, France Cukjati, Janez Janša, mag. Branko Grims, Ljubo Germič, László Gönzc, Matjaž Zanoškar, Milan Gumzar, Franc Jurša, Franci Kek. Gospod Göncz po 11. uri in gospod Gumzar od 15. ure dalje. Vse prisotne lepo pozdravljam! Prehajamo na 12. TOČKO DNEVNEGA REDA - TO JE NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBI ZAKONA O ZAKONSKI ZVEZI IN DRUŽINSKIH RAZMERJIH V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina poslank in poslancev s prvopodpisanim Jožetom Tankom. V zvezi s tem predlogom je skupina 27-ih poslank in poslancev s prvopodpisanim Jožetom Tankom zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Besedo dajem predstavniku predlagateljev zakona, gospe Jeraj, za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Prosim.
Hvala za besedo. Lep pozdrav. Zakon o zakonski zvezi in družinskih razmerjih je bil sprejet leta 1976, pomembnejše spremembe pa je doživel 1989 in leta 2004. Zakon o zakonski zvezi in družinskih razmerjih v svojem tretjem poglavju obravnava razmerja med starši in otroki, 92. člen pa vsebuje določbo, da lahko tožbo na ugotovitev očetovstva za otroka, rojenega v izvenzakonski zvezi, vloži v otrokovem imenu mati, dokler izvršuje roditeljsko pravico, oziroma otrokov skrbnik s privolitvijo centra za socialno delo; otrok pa, ko postane polnoleten, vendar najkasneje 5 let od dneva, ko postane polnoleten. Ustavno sodišče je 18. oktobra 2007 odločilo, da se v prvem odstavku 92. člena razveljavi besedilo "vendar najkasneje 5 let od dneva, ko postane polnoleten." Razveljavitev pa je začela učinkovati eno leto po objavi odločbe v Uradnem listu Republike Slovenije. Izpodbijana zakonska ureditev, ki otroku omogoča vložitev tožbe na ugotovitev očetovstva najkasneje pet let po dopolnitvi polnoletnosti, po oceni Ustavnega sodišča pomeni poseg v njegovo osebnostno pravico do poznavanja svojega izvora. Tako Ustavno sodišče poudarja, da določitev roka za vložitev tožbe sama po sebi ni ustavno sporna, ključno po mnenju Ustavnega sodišča pa je, na kakšen način je rok določen. Državnemu zboru Republike Slovenije je tako prepuščeno, da ob upoštevanju razlogov, ki izhajajo iz odločbe, sprejme ureditev, ki bo v bodoče omogočala uresničevanje pravice otroka, da izve za svoj izvor na način, ki bo ustavno skladen. Tako je Ustavno sodišče odločilo, da se v prvem odstavku 92. člena, ki vsebuje določbo, da lahko tožbo na ugotovitev očetovstva za otroka, rojenega izven zakonske zveze, vloži v otrokovem imenu mati, dokler izvršuje roditeljsko pravico oziroma otrokov skrbnik, s privolitvijo centra za socialno delo, otrok pa, ko postane polnoleten, črta besedilo, "vendar najkasneje pet let od dneva, ko postane polnoleten". Ko je razveljavitev začela učinkovati, je nastala pravna praznina. V skladu s 54. členom Ustave Republike Slovenije imajo otroci, rojeni zunaj zakonske zveze enake pravice kakor otroci, rojeni v njej. Predlagatelji želimo, da se v skladu z ugotovitvijo Ustavnega sodišča ustrezno reši vprašanje ugotavljanja očetovstva s strani otroka, rojenega izven zakonske zveze. Zato smo pripravili novelo zakona, ki problem ureja, in po predlogu lahko tožbo otrok vloži v petih letih od dneva, ko je izvedel za okoliščine, ki so odločilne za vložitev tožbe. Ustavno sodišče je poudarilo, da pravico otroka izvedeti za svoj izvor ni absolutna in neomejena, saj je omejena z Ustavo in pravicami drugih. Otrok pridobi procesno sposobnost in s tem možnost, da vloži tožbo s 15-im letom starosti, če je razsoden, najkasneje pa s polnoletnostjo oziroma s pridobitvijo popolne poslovne sposobnosti pred polnoletnostjo. Dokler otrok ni procesno sposoben, ga zastopa mati, če izvršuje starševsko skrb oziroma skrbnik s privolitvijo centra za socialno delo. Menimo, da novela zakona, ki smo jo v poslanski skupini pripravili, na primeren način odpravljanja neustavnost.
Hvala lepa. Besedo dajem predstavniku Vlade za uvodno obrazložitev mnenja. Besedo ima gospa doktor Anja Kopač Mrak, državna sekretarka na Ministrstvu za delo, družino in socialne zadeve. Prosim.
Hvala za besedo. Spoštovani podpredsednik, poslanke in poslanci. Vlada Republike Slovenije je dne 17. 11. 2009 sprejela mnenje o Predlogu zakona o spremembah Zakona o zakonski zvezi in družinskih razmerjih, ki ga je Državnemu zboru predložila skupina poslancev s prvopodpisanim Jožetom Tankom. Kot predlagatelji navajajo, s predlogom zakona želijo, da se v skladu z ugotovitvijo Ustavnega sodišča Republike Slovenije z dne 18. 10. 2007 ustrezno reši vprašanje ugotavljanja očetovstva s strani otroka, rojenega izven zakonske zveze. Vlada Republike Slovenije predloga zakona ne podpira, ker je le-ta vsebinsko in nomotehnično pomanjkljivo pripravljen in ker tudi ne prinaša ustreznih rešitev, zlasti pa, ker predlagatelji z njim ne bodo dosegli nameravanega cilja. Predlagatelji zakona so tako v predlogu napačno citirali besedilo veljavnega prvega odstavka 92. člena Zakona o zakonski zvezi in družinskih razmerjih, saj so citirali besedilo, kot je veljalo pred pričetkom učinkovanja razveljavitve ustavne odločbe. Ustavno sodišče je namreč v odločbi, ki je citirana v 1. točki odločbe, razveljavilo besedilo, kot se glasi: "...vendar najkasneje pet let od dneva, ko postane otrok polnoleten." V 2. točki izreka pa je odločilo, da razveljavitev začne učinkovati eno leto po objavi te odločbe v Uradnem listu Republike Slovenije, torej je ta razveljavitev začela veljati 2008. Nadalje. Ureditev, kot izhaja iz Predloga zakona o spremembah Zakona o zakonski zvezi in družinskih razmerjih ni sistemska. Zakon o zakonski zvezi in družinskih razmerjih namreč tudi v 98. členu določa prekluzivni rok za vložitev tožbe za izpodbijanje očetovstva, saj le-ta določa, da otrok lahko s tožbo izpodbije očetovstvo v petih letih od dneva, ko postane polnoleten. Ob morebitnem sprejetju predloga zakona bi tako nastala situacija, ko bi imeli različno urejeno ugotavljanje očetovstva na eni strani in na drugi strani izpodbijanje očetovstva, kar ni sprejemljivo. Ureditev, kot izhaja iz Predloga zakona o spremembah zakona o zakonski zvezi in družinskih razmerij tudi ne upošteva enega izmed ključnih dejstev, in sicer, da otrok za okoliščine, ki so odločilne za vložitev tožbe, lahko izve več kot pet let pred dopolnitvijo starosti, ob kateri po predpisih o pravdnem postopku lahko samostojno opravlja procesna dejanja. To je z zakonom določeno 15 let in v primeru, ko otrok za te okoliščine izve pri 9 letih, je 5-letni rok, takrat je otrok star 14 let, kar pomeni, da sam ne bi mogel vložiti te tožbe oziroma bi to lahko samo storila v njegovem imenu mama ali skrbnik v sodelovanju s centrom za socialno delo. To pomeni, da predlagatelj cilja zakona ne bo mogel doseči oziroma sprejeta rešitev bi otroka postavljala celo v slabši položaj, kot to velja do sedaj. Predlog zakona te problematike ne rešuje celovito, niti ne dosega cilja, ki si ga je zadal. Hkrati pa je treba tudi izpostaviti, da je celovita reforma družinskega prava, ki ureja tudi vprašanje ugotavljanje očetovstva in izpodbijanje očetovstva, na Ministrstvu za delo, družino in socialne zadeve v zaključni fazi. Predlog družinskega zakona predvideva subjektivne roke, tako pri tožbi za ugotavljanje očetovstva kot tudi pri tožbi za izpodbijanje očetovstva, pri čemer je upoštevan tudi specifičen položaj otroka kot upravičenca za vložitev tožbe na ugotovitev oziroma izpodbijanje očetovstva in tako bo celovito urejena problematika celotnega družinskega prava. Zaradi vseh teh navedenih razlogov Vlada Republike Slovenije predloga zakona ne more podpreti in predlaga Državnemu zboru, da predlo zakona zavrne. Hvala.
Hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skušin. Besedo ima gospod mag. Franc Žnidaršič v imenu Poslanske skupin DeSUS.
Spoštovani gospod podpredsednik, spoštovana državna sekretarka s sodelavko, kolegice in kolegi. V Poslanski skupini DeSUS razumemo intenco predlagatelja in potrebno po spremembo Zakona o zakonski zvezi in družinskih razmerjih, s katerim bi uredili pravni položaj ugotavljanja očetovstva s strani otroka. Vendar pa tega predloga zakona ne podpiramo, saj smo ob pregledovanju predlagateljevih argumentov dobili vtis, da v resnici predlagatelj nima resnega namena za ureditev te problematike. Predlagatelj navaja, da s predlogom sprememb zakona sledi odpravi neskladja 92. člena Zakona o zakonski zvezi in družinskih razmerjih v skladu z odločbo Ustavnega sodišča, ob tem pa je spregledal dva pomembni dejstvi. Prvo je to, da je bila odločba Ustavnega sodišča sprejeta že 18. oktobra 2007, ko je bil predlagatelj še član vlade, zato je imela takrat priložnost, da spremeni ta zakon v času in roku, kot je bil zahtevan. Drugo dejstvo, na katerega je predlagatelj verjetno namenoma pozabil, pa je ta, da bo v kratkem vložen predlog družinskega zakonika, ki bo med drugim urejal tudi to problematiko. Zato v Poslanski skupini DeSUS ocenjujemo, da ima predlagatelj te novele vse možnosti, da če bi opazil, da predlog družinskega zakonika te problematike ne rešuje na način, kot si ga je zamislil predlagatelj, in seveda v skladu z odločbo Ustavnega sodišča pripravil ustrezne amandmaje, ki jih bomo tudi mi podprli, če to že ne bo rešeno v zakonu, ki ga bomo dobili. Lepa hvala.
Besedo ima gospod Janez Ribič v imenu Poslanske skupine SLS.
Hvala. Dober dan, spoštovani poslanke in poslanci, lepo pozdravljeni. Poslanci Slovenske ljudske stranke bomo podprli Predlog sprememb Zakona o zakonski zvezi in družinskih razmerjih, ki so ga predlagali kolegi iz Slovenske demokratske stranke, saj gre za uskladitev z ustavno odločbo. S tem predlogom zakona, ki je pred nami, predlagatelji sledijo odpravi neskladja 92. člena Zakona o zakonski zvezi in družinskih razmerjih z odločbo Ustavne sodišča iz oktobra leta 2007. Ta nam, poslancem oziroma Državnemu zboru nalaga, da ob upoštevanju razlogov, ki izhajajo iz te odločbe, sprejmemo ureditev, ki bo omogočala uresničevanje pravice otroka, da izve za svoj izvor na način, ki bo ustavno skladen. Vlada sicer zavrača zakon in utemeljuje, da bo to vprašanje bolj celovito uredila v družinskem zakoniku. Za podporo smo se odločili potem, ko smo pretehtali in proučili obrazložitev Ustavnega sodišča in primerjali in pretehtali pravice staršev na eni strani in neodtujljivo pravico otroka, da izve, kdo je njegov biološki oče, na drugi strani. Zato podpiramo rešitev, da 5-letni rok začne teči od trenutka, ko otrok izve za okoliščine in želi vložiti tožbo za ugotovitev očetovstva. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke spoštujemo ustavne pravice in dolžnosti staršev, ki jim gredo tudi po njihovi naravni vlogi, da vzdržujejo, izobražujejo in vzgajajo svoje otroke. Pomembna je tudi določba, ki pravi, da se ta pravica in dolžnost staršem lahko odvzame ali omeji samo iz razlogov, ki jih zaradi varovanja otrokovih koristi določa zakon. Temeljni cilj predloga sprememba Zakona o zakonski zvezi in družinskih razmerjih, ki je pred nami, je ravno ureditev bolj pravičnega pravnega ugotavljanja očetovstva s strani otroka, kot je nam, poslancem oziroma Državnemu zboru naložila odločba Ustavnega sodišča iz oktobra leta 2007. Člen, ki je po mnenju sodišča neskladen z ustavo, je določal 5-letni rok od nastanka polnoletnosti otroka, v katerem je lahko vložil tožbo za ugotovitev očetovstva. Prepričala nas je obrazložitev Ustavnega sodišča, ki utemeljuje svojo odločbo s tem, da med elemente, ki so odločilnega pomena za razvoj posameznikove osebnosti, šteje tudi poznavanje svojega lastnega izvora. Zato se nam zdi v Slovenski ljudski stranki še posebej pomembno dejstvo, da je treba otroku omogočiti, da pozna svoje naravne starše. Najbolj idealno za njegov razvoj seveda je, da živi ali vsaj ima stik s svojimi naravnimi starši. S tem lahko vidimo, kar to dejstvo samo po sebi pove; namreč, to dejstvo govori proti možnosti, da bi omogočili posvojitve otrok istospolnim partnerjem, ki ne morejo biti naravni starši otroka. Zato upamo, da bodo to upoštevali tudi pri sprejemanju družinskega zakonika. Globoko se strinjamo z utemeljitvijo Ustavnega sodišča, da gre namreč za enega od elementov, ki je ključen za predstavo posameznika o samem sebi, pa tudi o njegovem mestu v družbi. Poznavanje lastnega izvora pomembno vpliva tudi na družinske in sorodstvene vezi. Nemožnost ugotovitve lastnega izvora pa lahko za posameznika pomeni hudo breme in negotovost. Zato v sklop posebnostnih pravic sodi tudi pravica do poznavanja svojega lastnega izvora. Gre za pravico do osebnostne identitete, gre za pravico posameznika, da pozna identiteto svojih staršev. Zato podpiramo rešitev, ki sledi odločbi Ustavnega sodišča, da naj sporni 5-letni rok začne teči od dneva, ko je otrok oziroma mladostnik izvedel za okoliščine, ki so odločilne za vložitev tožbe za ugotovitev očetovstva. S tem je določeno in zadoščeno tudi določbam o uresničevanju in utrjevanju pravic staršev, ker jim po tem določenem 5-letnem končnem roku ne bo več mogoče spreminjati starševskih razmerij. Dodatne potrebne spremembe in dopolnitve je mogoče vključiti v zakon v nadaljnji obravnavi. Zakon je zato primeren za nadaljnjo obravnavo, zato ga bomo v Slovenski ljudski strani tudi podprli. Hvala.
Besedo ima gospod Zmago Jelinčič Plemeniti v imenu Poslanske skupine SNS.
Hvala lepa. Lep pozdrav sem skupaj. V Poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke ne bomo podprli tega zakona, te spremembe Zakona o zakonski zvezi in družinskih razmerjih. Dejstvo je, da gre tukaj za precejšnjo neskladje z vsem skupaj, kajti Ustavno sodišče je v 92. členu Zakon o družinskih razmerjih reklo, da je treba črtati tisti dostavek, tisto besedilo, kjer piše: "...vendar najkasneje 5 let od dneva, ko postane polnoleten." Predlagatelji govorijo, da naj bi se rok določil tako, da bi tekel od tistega trenutka, ko otrok izve za okoliščine, ki dovoljujejo vložitev tožbe. Kaj pa, ko otrok izve, ko je star 9 let? Lahko mu mama pove, kaj se je zgodilo, kako in kaj je, otrok pa ne more še vložiti te tožbe, kajti, ko bo poteklo 5 let, bo star 14 let in glede na to, da tudi predlagatelji govorijo, da dobi otrok procesno sposobnost šele s 15-imi leti - če je razsoden, kar je tudi vprašljivo, kajti center za socialno delo zelo čudno odloča o tem, ali je razsoden ali ni. Ti centri za socialno delo so tako ali tako ena "gnojna jama", kjer se dogajajo grozljive stvari in nič dobrega. Ogromno pisem dobivamo iz Slovenije na našo poslansko skupino, kjer se pritožujejo čez te center za socialno delo, ki ne opravljajo svoje dela, ali opravljajo svoje delo slabo, ali celo tako, da v določenih segmentih omogočajo kriminalna dejanja. Konec koncev v Sežani smo videli, da je šlo za uboj dveh otrok zaradi nemarnosti centra za socialno delo v prvi vrsti. Skratka, vprašljivo je, kaj je to procesna sposobnost. Tudi otroci, ko so že polnoletni, ni rečeno, da imajo že popolno poslovno sposobnost, čeprav zakon določa, da se ta poslovna sposobnost lahko odredi tudi pred polnoletnostjo. V primeru, dokler otrok ne more v svojem imenu tega izvajati, te tožbe, potem to lahko naredi otrokova mati ali skrbnik s privolitvijo centra za socialno delo. Vemo, da je pri takšnih zadevah zelo vprašljivo se enostavno naslanjati na mnenje matere. Dostikrat se zgodi, da določene gospe z namero diskreditacije določenih ljudi gredo v te procesne akte in v bistvu se ne sledi resničnemu stanju, ampak se včasih sledi tudi maščevalnim namenom določenih mater. Teh zadev v Sloveniji ni tako malo. Glede na to, da centri za socialno delo dajejo vedno prav, praviloma, vedno prav materam, je ta zadeva še toliko bolj nevarna in spolzka. Zato mi pričakujemo, da bo Vlada, ko bo vložila nov celotni zakon, te zadeve upoštevala in bo vse segmente teh variant proučila in predstavila takšno rešitev, ki bo ustrezala tako zahtevi Ustavnega sodišča po črtanju tistega dela besedila v 92. členu, kakor tudi, da bo onemogočila možnost zlorab tako s strani mater kot s strani tudi teh centrov za socialno delo. Še enkrat, v poslanski skupini tega zakona ne bomo podprli.
Besedo ima gospod mag. Borut Sajovic v imenu Poslanske skupine LDS.
Prijazen dober dan vsem skupaj! Hvala lepa, gospod predsedujoči, za besedo. Pozdrav predstavnicama ministrstva! Res je, tudi v Poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije mislimo, da tak zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Ni primeren zato, ker vsebinsko in tehnično ni kos nalogi, ki jo je želel opraviti, bo pa dobil pomembno mesto na statistiki s strani koalicije zavrnjenih zakonov, določene politične efekte, kar je gotovo ena od najpomembnejših sporočil. V predlogu zakona predlagatelj v skladu z neko staro prakso zagovarja stališče, da je verjetno bolj pomembna kvantiteta, število vloženih sprememb zakonov, ne pa sama kvaliteta in vsebina. Skuša se tokrat rešiti vprašanje ureditve položaja ugotavljanja očetovstva s strani otrok, rojenih izven zakonske zveze. Pri tem se sklicuje na odločbo Ustavnega sodišča, ki pravi, da naj zakonodajalec ustrezno reši to vprašanje, zato predlaga spremembo 92. člena Zakona o zakonski zvezi in družinskih razmerjih. Če verjamemo iskrenosti pri predlaganih spremembah, a iz več razlogov lahko tudi v to dvomimo, ne moremo pa podpreti predlagane spremembe Zakona o zakonski zvezi in družinskih razmerjih predvsem iz sledečih razlogov. Po našem mnenju se "prehiteva po desni" z željo, da bi nekaj na hitro uredili, kar se pozna pri slabo pripravljeni vsebini členov ali bolje rečeno enega samega člena, o katerem govorimo. Kajti, s predlagano rešitvijo niti približno ne dosežemo zaželenega cilja, to je ureditev pravnega položaja ugotavljanja očetovstva s strani otroka, rojenega izven zakonske zveze. Med drugim je zelo napačno citiran prav 92. člen zakona, vzeto je namreč besedilo, ki je veljalo pred uveljavitvijo razveljavitve s strani Ustavnega sodišča. Poglejmo scenarij. Če se torej predlog sprejme, bi bili v situaciji, ko bi imeli različno urejeno ugotavljanje in izpodbijanje očetovstva, kajti pozabilo se je na 98. člen zakona. Bo pa ta problematika sistemsko in ustrezno urejena v družinskem zakoniku, o katerem je že bila opravljena javna predstavitev mnenj, predlog družinskega zakonika pa je javno objavljen, zato vse vabim, da si ga ogledajo in še enkrat preberejo. Ker mislimo, da bo po novem v družinskem zakoniku to urejeno celovito, sistemsko, pravo razmerje med starši in otroki, med drugim pa tudi ugotavljanje očetovstva s strani otroka, rojenega izven zakonskih zvez. Ureditev v predlogu zakonika o ugotavljanju očetovstva se bo v nekaterih določbah vsebinsko razlikovala od ureditve v Zakonu o zakonski zvezi in družinskih razmerjih oziroma jo bo še celo dopolnjevala. Nekaj pomembnejših razlik in dopolnitev. S priznanjem očetovstva se bo morala poleg matere strinjati tudi oseba, katero očetovstvo se priznava, če je ta oseba stara nad 18 let. Priznalo se bo lahko tudi spočetega, a še nerojenega otroka, priznanje očetovstva še nerojenega otroka bo imelo pravni učinek le, če se ta otrok rodi živ, a je treba dopustiti tudi to možnost, zato ker gre tu za posebno varovanje koristi otroka. Mati lahko podaja soglasje k priznanju očetovstva, tudi če je mladoletna, otroka se lahko prizna tudi po njegovi smrti, vendarle le, če je imel potomce, in pomembno se nam zdi povedati tudi to, da otrok, ki ni rojen v zakonski zvezi ali v 300-ih dneh po prenehanju zakonske zveze, če je ta prenehala s smrtjo moža otrokove matere, lahko vloži tožbo za ugotovitev očetovstva najkasneje v petih letih od dneva, ko je izvedel za okoliščine, ki so odločilne za vložitev tožbe. Mislim, da to problematiko urejamo, koalicija, celovito, enotno, na enem mestu in tako, kot je evropsko primerljivo in sodobno. Ob takšnih zakonih, seveda, vedno nanese beseda tudi na ravnanje centrov za socialno delo. V Poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije mislimo, da ti centri opravljajo pomembno, potrebno delo, da je zagotovo več dobrega kot slabega [[...]] [[Znak za konec razprave.]] [[...]]k dobremu pa lahko zelo pomagamo poslanci z dobro zakonodajo. Vesel sem pa, da Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve pripravlja tudi enoten pregled socialnih transferov, ki bo stanje še izboljšal. Hvala lepa.
Besedo ima gospa dr. Andreja Črnak Meglič v imenu Poslanske skupine SD.
Lep pozdrav tudi v mojem imenu, gospod podpredsednik, gospa državna sekretarka, kolegice in kolegi! Skupina poslancev s prvopodpisanim Jožem Tankom je v Državni zbor predložila Predlog zakona o spremembah Zakona o zakonski zvezi in družinskih razmerjih, in sicer spremembo 92. člena tega zakona, s čimer želijo, da se v skladu z ugotovitvijo Ustavnega sodišča Republike Slovenije z dne 18.10.2007 ustrezno reši vprašanje ugotavljanja očetovstva s strani otroka, rojenega izven zakonske zveze. Predlagajo, naj se namesto razveljavljenega besedila 92. člena le-ta dopolni tako, da lahko otrok vloži tožbo za ugotovitev očetovstva najkasneje v petih letih od dneva, ko je izvedel za okoliščine, ki so odločilne za vložitev tožbe. V Poslanski skupin SD ugotavljamo, da rešitev, ki jo predlaga predlagatelj predloga zakona, sicer zasleduje uresničevanje odločbe Ustavnega sodišča, vendar pa je ureditev, ki jo predlagajo, nesistemska, vsebuje najmanj dve težki sistemski napaki, čeprav ima samo dva člena, eden od njiju je člen, ki govori o uveljavljanju zakona. Ureja namreč le vprašanje roka za vložitev tožbe ugotavljanja očetovstva s strani otroka, ne pa tudi vsebinsko enakega vprašanja, to se pravi roka za vložitev tožbe za izpodbijanje očetovstva. Čeprav je bil na Ustavnem sodišču izpodbijan samo en člen, je treba razloge Ustavnega sodišča za razveljavitev dela besedila 92. člena uporabiti tudi pri morebitni presoji ustavnosti 98. člena Zakona o zakonski zvezi in družinskih razmerjih, ki ureja problem izpodbijanja očetovstva. Predlagatelji predloga zakona prav tako niso predvideli situacije, da lahko rok za vložitev tožbe začne teči, preden otroku manjka pet let do polnoletnosti, torej takrat, ko je otrok še procesno nesposoben uveljavljati svoje pravice. Brez dopolnitve 92. čelna bi se lahko zgodilo, da bi bil otrok na slabšem kot pred ugotavljanjem neustavnosti. Zaradi omenjenih napak cilji zakona, ki ga predlagajo predlagatelji, ne bodo doseženi. Ugotavljamo, da so vse potrebne spremembe, ki izhajajo iz odločbe Ustavnega sodišča, vključene v predlog družinskega zakonika, če sem zelo konkretna, v 120. in 128. člen Družinskega zakonika oziroma še bolj celovito v poglavju, ki ureja razmerje med starši in otroki. Razprava o Družinskem zakoniku se je ravnokar zaključila tudi naš Odbor za delo, družino in socialne zadeve ter invalide je organiziral javno razgrnitev mnenj. V njej so zelo intenzivno sodelovali tudi predlagatelji Predloga sprememb Zakona o zakonskih zvezi in družinskih razmerjih, zato sem prepričana, da so o teh ustreznih rešitvah tudi celovito informirani. Skratka. V Poslanski skupini Socialnih demokratov Predloga zakona o spremembah Zakona o zakonski zvezi in družinskih razmerjih ne bomo podprli, kajti obravnava Družinskega zakonika je tik pred vrati s to celovito rešitvijo, ki sem jo omenila. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Alenka Jeraj v imenu Poslanske skupine SDS.
Ustavno sodišče je 18. oktobra 2007 odločilo, da se mora v prvem odstavku 92. člena oziroma da se razveljavi besedilo najkasneje pet let od dneva, ko postane polnoleten. To je začelo učinkovati eno leto po objavi. Izpodbijana zakonska ureditev, ki otroku omogoča vložitev tožbe na ugotovitev očetovstva najkasneje pet let po dopolnitvi polnoletnosti po mnenju Ustavne sodišča pomeni poseg v njegovo osebnostno pravico do poznavanja svojega izvora. V svoji odločbi tako Ustavno sodišče navaja: "Zakonodajalec je nesorazmerno omejil pravico otroka, da izve za svoj izvor, s tem, ko je možnost sodnega uveljavljanja te pravice omejil na objektivni petletni rok po dopolnitvi polnoletnosti. Po poteku navedenega roka otrok dejansko nima več možnosti sodno uveljavljati svoje pravice do poznavanja lastnega izvora, kar potrjuje tudi pobudnikov primer," torej tega, ki je dal na Ustavno sodišče. Kot je bilo že navedeno, izpodbijana zakonska ureditev varuje trajnost družinsko pravnih razmerij. Dejstvo je, da lahko ugotavljanje izvora otroka v kasnejši, odrasli dobi povzroči neprijetne posledice v osebnem in družinskem življenju vseh tistih, ki so posredno ali neposredno vpleteni v postopek ugotavljanja otrokovega izvora, vendar po presoji Ustavnega sodišča interes otroka, ki je po preteku petletnega roka po dopolnitvi polnoletnosti izvedel za svoj izvor, pretehta nad interesom pravne varnosti in potrebo po varovanju tajnosti obstoječih družinsko pravnih razmerij. Otroku je namreč po preteku prekluzivnega roka odvzeta vsakršna možnost, da bi kadarkoli kasneje uveljavljal svojo pravico, da izve za svojega genetičnega očeta. Po oceni Ustavnega sodišča je pri presoji treba upoštevati specifičen položaj otroka kot upravičenca za vložitev tožbe na ugotovitev očetovstva. Otrok je namreč povsem odvisen od informacij, ki mu jih posredujejo drugi, predvsem njegovi starši. Tudi na to, kdaj mu bodo starši razkrili podatke, ki so relevantni za vložitev tožbe, otrok nima vpliva. Pri tem Ustavno sodišče poudarja, da določitev roka za vložitev tožbe samo po sebi ni ustavno sporno, ključno pa je na kakšen način je rok določen. Ustavno sodišče ocenjuje, da da varnost in trajnost družinsko-pravnih razmerij ne bi bila bistveno prizadeta, če bi zakonodajalec določil rok tako, da bi tekel od trenutka dalje, ko je otrok izvedel za okoliščine, ki so odločilne za vložitev tožbe. Poleg tega lahko zakonodajalec tudi na druge načine omeji učinke ugotovitve otrokovega izvora na pravno varnost in obstoječa družinsko-pravna razmerja. Zaradi navedenega smo predlagali spremembo člena, na katerega se sklicuje Ustavno sodišče, torej 92. člena, in ta člen spreminjamo tako, da lahko otrok, skladno s tem, kar sem povedala, da je Ustavno sodišče zapisalo v svojo odločbo, da tožbo lahko otrok vloži v 5-ih letih od dneva, ko je izvedel za okoliščine, ki so odločilne za vložitev tožbe. Kot rečeno, Ustavno sodišče je poudarilo, da pravica otroka izvedeti za svoj izvor ni absolutna in neomejena, saj je omejena z Ustavo in pravicami drugih, mora pa mu biti to omogočeno. Menimo, da novela, ki smo jo vložili, sprememba 92. člena, odpravlja neustavnost, ki jo je ugotovilo Ustavno sodišče, zato smo jo v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke tudi pripravili in jo bomo seveda tudi podprli.
Besedo ima gospod Vito Rožej v imenu Poslanske skupine Zares.
Hvala lepa za besedo, predsedujoči. Spoštovani predstavnici Vlade, kolegice in kolegi. Slovenska demokratska stranka je z novelo Zakona o zakonski zvezi in družinskih razmerjih na nek način precej pozna, zato nisem prepričan, da ravno iz srca želi odpraviti pravno praznino, ki je nastala na podlagi odločbe Ustavnega sodišča že, lahko rečemo, leta 2007. Na ta način naj bi želeli ustrezno rešiti vprašanje ugotavljanja očetovstva s strani otroka, rojenega izven zakonske zveze. Gre za del na področju družinskega prava, ki ga Vlada kot predlagatelj prav gotovo namerava urediti celovito. Odločba Ustavnega sodišča določa razveljavitev dikcije 92. člena v prvem odstavku, ki govori: "...vendar najkasneje 5 let od dneva, ko postane polnoleten." Ob tem je treba poudariti, da je Ustavno sodišče zakonodajalcu prepustilo takšno ustavno skladno ureditev, ki bo tudi v prihodnje omogočala uresničevanje pravice otroka, da izve za svoj izvor. Kot v svojem mnenju navaja tudi Vlada, pa da se ne ponavljam, Ustavno sodišče ocenjuje, da pravna varnost in trajnost družinsko-pravnih razmerij ne bi bila ogrožena, če bi Državni zbor rok določil tako, da bi tekel od trenutka, ko otrok izve za okoliščine, ki so odločilne za vložitev tožbe. Predlagatelj po naši oceni ne sledi odločbi Ustavnega sodišča dosledno, saj je predlog pomanjkljiv, ker zakon tudi v 98. členu določa prekluzivni rok za vložitev tožbe za izpodbijanje očetovstva v petih letih od dneva, ko otrok postane polnoleten, in s sprejemom takega zakona oziroma take novele bi prišli do točke, kjer bi imeli različno urejeno ugotavljanje in izpodbijanje očetovstva, kar po naši oceni ni sprejemljivo. Če bi že želeli res celovito urejati področje priznavanja očetovstva, potem bi se morali tudi v tej noveli lotiti zakonske ureditve priznavanja očetovstva pred rojstvom v izvenzakonskih zvezah. V letih 2008 in 2009 je bila več kot polovica otrok v Sloveniji rojena v izvenzakonskih zvezah, večina nas, ki smo očetje teh otrok, je očetovstvo priznala na centrih za socialno delo, za kar pa centri za socialno delo nimajo izrecne zakonske pravice, to delajo po pravilniku ministrstva. Skratka, če bi želeli to področje urejati celovito, bi morali najbrž dati tudi v tej noveli zakona dati kakšno zakonsko podlago za tako ravnanje centrov za socialno delo. Da ne bom ponovno ponavljal argumentacije Vlade, ki predlogu novele nasprotuje in čemur se približujemo tudi v Poslanski skupini Zares, bi rad ponovil, da Vlada celovito in sistemsko ureditev družinsko pravnih razmerij ureja v družinskem zakoniku. Mednje bo, seveda, vključeno tudi to razmerje med starši in otroki, kamor sodita tudi ugotavljanje oziroma izpodbijanje očetovstva. Javna predstavitev mnenj je bila opravljena. Soočili smo se tako podporniki kot populistični nasprotniki predloga, ki zavestno ali ne poudarjajo zgolj in samo eno izmed rešitev družinskega zakonika, ki je danes tukaj ne bom izpostavljal. Če se pa osredotočim na današnje področje, ki ga s to novelo želimo spreminjati oziroma urejati, moram predlagatelja potolažiti, predlog družinskega zakonika predvideva subjektivne roke pri obeh vrstah tožb, o katerih danes govorimo, torej pri ugotavljanju in pri izpodbijanju očetovstva, pri čemer je upoštevan tudi specifičen položaj otroka kot upravičenca za vložitev tožbe na ugotovitev oziroma na izpodbijanje očetovstva. Kar se tiče rešitev na tem področju, se ob javni predstavitvi mnenj glede družinskega zakonika današnji predlagatelji novele niso dotaknili tega področja, iz česar lahko sklepam, da se z njimi strinjajo. Zato naj ob tej priložnosti vse skupaj pozovem, da vsebino tega predloga zavrnejo, tako kot bomo to storili v Poslanski skupini Zares, in da skupaj podpremo celovite in sistemske rešitve, ki jih je Vlada pripravila in bodo v kratkem posredovane v zakonodajni postopek. Hvala.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev. Besedo ima gospa Cvetka Zakolar Oražem. Je ni. Gospod Vili Rezman. Tudi ni. Gospod Gvido Kres. Ni. Gospod Bogdan Barovič. Tudi ne. Gospod Dejan Levanič. [[Ne.]] Gospod Lojze Posedel. Gospod Marjan Križman. Prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod predsedujoči. Pozdrav gospe državni sekretarki in kolegici iz ministrstva. Dobro jutro vsem, seveda kolegicam poslankam in poslancem! Danes je žal pred nami spet en blef in predlog zakona, ki ga osebno ne bom, pa tudi ga ne bomo izglasovali, ker kot je že rekla kolegica Črnak Meglič v svojem predstavitvenem govoru, Odbor za delo, družino in socialne zadeve in invalide je imel javno razpravo na to temo, pripravlja se celovit zakon, ki bo urejal vse, kar je na to temo, vsa področja. Kolegi v SDS pa so poiskali še eno reklamno nišo zase, kako v vrsto 65-ih zakonov, katerih non stop "nabijajo" po televiziji in kjer je le mogoče, postavljajo še enega, o katerem bodo govorili, videli boste naslednjič na televiziji, "66 zakon smo predlagali, pa jih je pozicija zavrnila". Torej, gre samo za nagajanje in gre za zgolj nabiranje političnih točk. Nepoznavalec bi celo mislil, da je ta zadeva resna, in da s tem seveda mislijo zelo resno in da mislijo tudi pomagati. Je pa ravno nasprotno. Kot rečeno, zakon je že bil v javnosti, vsi ga poznamo. Zakon bo prišel pred parlament, o njem bomo v parlamentu govorili in takrat je priložnost, da povemo vse tisto, za kar mislimo, da je v zakonu slabega, in da seveda podpremo tisto kar je v zakonu dobrega, zato da bo služil tistim, katerim je ta zakon namenjen. Žal moram povedati, da je to kopija predloga novega zakona, ki ste ga danes prinesli pred Državni zbor, in z njim seveda, kot sem že prej povedal, odigrali še eno svojo vlogo tistih edinih, ki skrbijo, da se v tej Sloveniji zakoni hitro sprejemajo, in, kot rečeno, vam to služi zgolj za politične točke, ki jih nabirate v sredstvih javnega obveščanja. Centri za socialno delo, ki izvršujejo zakone, govora je bilo tudi o centrih za socialno delo, pa sem prepričan, in to vem, delajo po zakonih in delajo dobro. Delajo po tistih zakonih, ki jih je sprejemala prejšnja vlada, predprejšnja vlada in še katera druga vlada. Enostavno popljuvati preko palca centre za socialno delo, da slabo delajo, da ne uporabim izrazov, ki jih je eden od govornikov za centre uporabljal, je prav žalostna slika nekoga, ki si drzne kar tako, počez obsoditi sistem, ki v državi deluje dobro; z napakami in z dobrimi stvarmi. To je tako, kot če bi zaradi policista, ki se napije in dvakrat ustreli v zrak, obsodili policijo, kako nesposobna je policija v tej Sloveniji, kako se strelja po cestah in kako policija zastrahuje ljudi. Ampak, dovolj o tem, ker če o tem govorimo, bomo dali tistemu, ki tako grdo govori, tudi nekaj veljave. Zato takim ljudem in takim razpravljavcem ne mislim sam dajati veljave. Zakon bo prišel pred nas, tudi na Odbor za delo, družino in socialne zadeve, preden ga bomo poslali v parlament in takrat se bomo o zakonu temeljito pogovorili. Žal so to destruktivni poskusi reševanja problemov v naši državi. Ne obtožujem opozicijo, da je v celoti destruktivna, je pa kar nekaj destruktivnih predlogov, prehitevanja, kot je nekdo rekel, po desni, zato da potem ustvarjate meglo in da ljudem predočite, kako zelo hitro in kako zelo učinkovito razmišljate o problemih, ki so v tej državi. Mislim, da je koalicija dovolj sposobna in koalicija bo, kot sem že rekel, ta zakon pripeljala do konca. Zakon bo sprejet. Vaš predlog pa, upam, da bo šel na smetišče zgodovine. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Janez Ribič. [[Se odpoveduje.]] Gospod Tadej Slapnik. [[Ga ni.]] Gospa mag. Majda Potrata.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Najprej bi se zahvalila poslanski kolegici Alenki Jeraj, da je v imenu predlagatelja, prvopodpisanega Jožeta Tanka, predstavila to zakonsko novelo, ker s tem samo utrjuje moje prepričanje, da lahko kdorkoli iz poslanske skupine namesto prvopodpisanega predstavi zahtevo. To omenjam posebej zato, ker je prejšnji petek bil to eden od temeljnih očitkov, zakaj ne bi smela biti sklicana nujna seja Odbora za kulturo, šolstvo, šport in mladino, češ, da prvopodpisani ni utegnil priti na sejo. Torej, hvala lepa, se potrjuje, kar sem trdila. Zdaj pa k predlagani noveli zakona. Na videz bi morali noveli pritegniti, ker odpravlja neko odločbo Ustavnega sodišča. Ustavno sodišče je nek dostavek razveljavilo že leta 2007 in pričakovati bi bilo, da bi glede na spoštljiv odnos, ki ga bi moral zakonodajalec čutiti do Ustavnega sodišča, da bi tak predlog zakona ali tak popravek pripravili že v prejšnjem mandatu. Ampak, kljub temu predlagane novele zakona ne bom podprla iz dveh temeljnih razlogov. Prvič, novela se spušča samo v popravek 92. člena Zakona o zakonski zvezi in družinskih razmerjih in pušča ob strani 98. člen zakona, ki bi ga morala ravno tako popravljati, saj iste stvari, kot veljajo za ugotavljanje bi morale veljati tudi za izpodbijanje očetovstva. Torej, še en dokaz več, kako s parcialnimi rešitvami zadev nikoli ne urejamo dovolj natančno na sistemski ravni. Drugi razlog je, da se ne morem delati nevedne in reči, da ne poznam predloga družinskega zakonika, ki skuša na sistemski ravni razmerja med otroki in roditelji, v tem primeru biološkimi starši, in tudi druge družinske razmere urejati na celovit in, da tako rečem, tudi sodoben način. Torej, spoštujem napor pripravljavcev novega družinskega zakonika, ki so ga v daljšem časovnem obdobju pripravljali v posvetih z različnimi strokovnimi javnostmi in tudi civilno družbo in je tik pred tem, da nastopi pot v zakonodajnem postopku. Zato bom zlahka zdržala vse očitke, ki bi se morebiti zgrnili nadme, da ne spoštujem odločb Ustavnega sodišča, ravno zato, ker jih spoštujem in ker je Ustavno sodišče ugotovilo v odnosu do otrok še kakšno drugo neskladnost, se mi zdi popolnoma nesprejemljivo zdaj z neko šarado urejati stvari, ki bodo, kot rečeno, v družinskem zakoniku urejene celovito. Pričakovala bi, da se vsaj s to zakonsko pobudo predlagatelji ne bodo šopirili, češ, kako dobri so in pomagajo vladajoči koaliciji odpravljati nekatere zakonske pomanjkljivosti. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Anton Urh. [[Ne, se odpovedujete.]] Franc Bogovič. [[Ga ni.]] Gospa Silva Črnugelj. [[Je tudi ni.]] Gospod Vili Trofenik. [[Tudi ne.]] Gospod Joško Godec. [[Tudi ne.]] Gospod Franc Pukšič. Gospod Mirko Brulc. [[Se odpovedujete.]] Gospod dr. Luka Juri. Prosim, končno.
Dobro jutro! Eden od redkih, dobro jutro danes, ampak z veseljem! Dobro jutro tudi zagovornici, ki nas očitno skuša tudi z varno kombinacijo pretentati, da je predlog zakona primeren. Konec koncev sama rešitev ni slaba, je parcialna, je delna, ampak tako kot smo že nekajkrat videli v tem mandatu, skuša, postavlja neko namero, ki je sama po sebi dobra. Zato bi duh predloga tega zakona pozdravil in se zahvalil SDS-u, da ga je predstavil. Bi pa hkrati opozoril, da je vendar ta predlog zelo omejen le na eno vprašanje in je tudi to vprašanje urejeno delno, na način, ki ni sistemski, ki ni celovit in zaradi tega ne odgovarja na vse tiste izzive sodobne družbe, sodobne družine, na katere želim odgovoriti konec koncev s pripravo obsežnega, tudi že v javni razpravi pregledanega in delnega družinskega zakonika. Kot je bilo že omenjeno, ta zakon ne urejuje na primer drugega pomembnega dela, ki je praktično je odsev vprašanja priznavanja očetovstva, in to je izpodbijanje očetovstva. Hkrati pa me veseli, da je rešitev postavljena tako, kot je, zato ker je praktično enaka rešitvi, ki je predvidena v družinskem zakoniku. Morda se lahko nadejamo podpore SDS-a predlogu družinskega zakonika, glede na to, da vidim, da je konec koncev naša vizija enaka. Ob tem pa, da družinski zakonik urejuje še marsikaj drugega. Gre za sistemski premik glede odločanja o ukrepih za varstvo v korist otroka, kajti urejujejo celotno sfero teh vprašanj. Urejuje hitrejše reševanje na družinskem področju in premika skoraj v celoti reševanje vprašanja pravic otroka s centra za socialno delo na okrožna sodišča. Hkrati seveda ob tem pojača svetovalno in strokovno vlogo centrov za socialno delo. Tukaj je v družinskem zakoniku pa nekaj, kar je zelo pomembno in tudi procesno dopolnjuje vsa tista vprašanja, ki jih skušamo tako ali drugače parcialno urejati, na primer, s to novelo. To je vprašanje zagovornika otrok, ki bo zagotovo omogočil otroku, ki je, kot vemo, seveda omejen v svojih zmožnostih delovanja v pravnem sistemu, boljše uresničevanje svojih pravic. In konec koncev urejuje tudi prepoved telesnega kaznovanja in vsa tista vprašanja, ki se postavljajo s sodobnim razvojem družine in družbe, med tem tudi vprašanje pravnih razmerij življenjskih skupnosti istospolno usmerjenih partnerjev. Torej gre za celovit pogled, ki pa seveda zahteva daljšo pripravo. Tukaj pozdravljam tudi napore kolegic in kolegov v Državnem zboru, predvsem tudi kolegice Andreje Črnak Meglič, ki se je odločila za uvedbo široke razprave, konec koncev tudi z javno predstavitvijo mnenj, ki je omogočila in ki še vedno omogoča javnosti čim večjo inkluzivnost v vprašanje prenove tega področja in tudi družinskega zakonika. Tu velja potegniti eno črto pri tem vprašanju in ugotoviti, da ni prvič, ko dobimo s strani opozicije nek zakon, katerega duh je pozitiven, ampak žal je zelo parcialen in urejuje stvari tako ad hock in skorajda na malo amaterski način; in prosim, brez zamere, velikokrat amatersko delamo tudi mi. Vendar ta predlog, ki pa je tako postavljen, je težko sprejemljiv in težko ga je potrditi v nadaljnjo obravnavo prav zaradi teh pomanjkljivosti. In bi spomnil na nekaj drugih predlogov, ki so sicer izgledali v prvem trenutku dobri, ampak na koncu so se izkazali za lupino brez vsebine. Spomnil bi na ukrepe, ki so bili predlagani Vladi spomladi letos, ki sicer zvenijo lepo, so bili tudi številčni, ampak tako - hvala kolegici, se bom vrnil na temo. Sem potreboval vprašanje ukrepov in vprašanje tudi drugega predloga, ki ga imamo sedaj v razpravi, in to je Predlog zakona o avtorskih in sorodnih pravicah. Da se vrnem na to vprašanje: ugotovim, da je očitno predlog postavljen ne zato da bi dejansko rešili neko vprašanje, ampak zato, da bi zavlačevali druge postopke. In torej, če je duh pozitiven, je pa razlog, zaradi katerega je bil uveljavljen, vprašljiv in zato gre zaključiti to intervencijo z retoričnim vprašanjem: ali si predlagatelji res želijo in ali res pričakujejo sprejetje takšne, zelo parcialne, pomanjkljive in nesistemske rešitve, ko pa vedo, da je v proceduri obsežen zakonik, ki sistemsko urejuje vsa vprašanja in ki rešuje to in mnogo več od tistega, kar imamo danes na mizi. Hvala.
Besedo ima gospod Vito Rožej. Ga ni. Gospod mag. Radovan Žerjav. Gospod Franco Juri. Damjan Perne. Dr. Pavel Gantar. Gospa Alenka Jeraj. Izvolite.
Hvala. Ker sedaj očitno že o vsem govorimo zelo na široko, upam, da ne bom tudi jaz zašla. No, kakšno stvar, ki so jo moji predhodniki povedali, pa moram komentirati. Najprej to, da predstavnik Zaresa reče, da imamo podpornike družinskega zakonika in populistične nasprotnike, kot da ne smemo čemu nasprotovati in ne smemo imeti svojega mnenja. Mogoče pa so populistični podporniki, pa smo nasprotniki kaj drugačni. Moti me tudi to, kar sem že večkrat povedala, da vsi vedo, kaj mi mislimo, kaj želimo, očitno skoraj več, kot vemo sami. Družinski zakonik je res v proceduri in povedali smo, s katerimi stvarmi v družinskem zakoniku se strinjamo, saj je bil končno pripravljen tudi že v našem času, vsaj v glavnem delu, ne pa z nekimi posebnostmi, ki smo jih dobili zdaj v zadnjem času, in res je v proceduri, lahko bo sprejet, lahko ne bo sprejet. Odločbe Ustavnega sodišča se ne nanašajo na družinski zakonik, pač pa se nanašajo na točno določene zakone, v tem primeru Zakon o družinskih razmerjih. In ko nam očitate [[...]]aha, pa še beseda, da vas hočemo pretentati. Mi nikogar nočemo pretentati, najbrž pa ste sami dovolj inteligentni, da vidite, kaj želimo s predlogom in kaj želimo uveljaviti. In ob očitanju, da imamo problem samo z istospolnimi - v času naše vlade smo sprejeli zakon o istospolnih zvezah, vse prejšnje liberalne vlade, v katerih so bili in danes člani Zares, LDS-a, SD-ja, tega niste uspeli urediti ali vsaj poskušali urediti, razen na populistični ravni, nikakor drugače. V zvezi s centri za socialno delo se strinjam z enim od mojih predhodnikov, da je povsod tako, da eni delajo zelo dobro, eni delajo dobro, eni delajo pa tudi slabo. In ni prav, da stvari posplošujemo kar na vse in obtožimo, da vsi delajo slabo. To ne bi bilo dobro tudi za institucije, ki naj bi skrbele za ljudi, ki so ustanovljene zato, da omogočajo uveljavljanje človekovih pravic državljanom in skratka, da so jim v pomoč, ne pa, da kar posplošeno rečemo, da skratka ti ne opravljajo svojega dela strokovno dobro in tako, kot bi bilo treba. Očitate nam, da zakon ni sistemski, da ni celovit - mi smo kar nekaj zakonov, tudi z vaše strani, takšnih v tem mandatu imeli. Očitate nam, da ne spreminjamo tudi 98. člena. S prehodnimi določbami se da marsikaj urediti in nam očitati, da je vse zmešano in da smo pristopili neresno in ne vem kateri izrazi so še bili. Mi imamo kar nekaj zakonov ali smo jih imeli v proceduri, ki so potem kar nekam izginili, se še v Vladi ne morete zmeniti in v koaliciji, ali jih boste izpeljali do konca ali ne, tako da očitati to nam, je malo, ne bom rekla, neprijazno, mogoče še kaj drugega. Končno pa je naša naloga tudi to, da lahko predlagamo zakona, in ne vem, zakaj je problem, če predlagamo zakon, in zakaj imate problem, če je naših zakonov več kot vaših. Vložite zakone, če mislite, da je kakšno stvar treba urediti. Mi pač to tako delamo. Izrečeno je bilo tudi, da se želimo z nečem šopiriti, očitno se želijo kakšni drugi. Se pravi, da je težava najbrž v tem, da se ne bo SDS šopirila, ampak se bo - ne vem kdo, Vlada oziroma koalicija, ko bodo stvari na mizi. Očitanje, da prehitevamo po desni; prepričani smo, da če ne bi kar nekaj zakonov vložili v naši poslanski skupini, se tudi Vlada ne bi zganila in zbudila in pri kakšnih stvareh ukrepala. Mi smo zadovoljni s tem, kar delamo, in bomo tako delali tudi naprej, ker mislimo, da je to prava pot. Seveda bomo novelo zakona o zakonski zvezi in družinskih razmerjih podprli. Vedno se pa da še kaj izboljšati in tudi urediti omenjeni člen, za katerega pravite, da ni pravilno urejen. Je pa pobudnik v svoji vlogi izpodbijal 98. člen, vendar je Ustavno sodišče ugotovilo, da je to stvar, ki je urejena v 92. členu, se je zato tudi na to skoncentriralo in posledično tudi mi, ki smo temu sledili.
Besedo ima gospa dr. Andreja Črnak Meglič.
Hvala lepa. Kaj še reči ob vsem tem, ker je bilo povedano? Ustavno sodišče je pripravilo svojo odločbo, ki se nanaša na ugotavljanje očetovstva 18. 10. 2007. Prejšnja vlada je imela celih 11 mesecev časa, da bi v želji, zato da bi uresničila odločbo Ustavnega sodišča, to tudi uredila ali pa pripravila zakon, ki bi ga potem podobno kot nekatere druge dobre rešitve, ki jih je predstavila predhodna vlada, potem nova vlada prevzela v reševanje. Vendar to ni bil namen, kajti tudi prejšnja vlada se je pripravljala na spremembo družinskega zakonika, ki po 35-ih letih celovito ureja družinska razmerja in razmerja med partnerjema. Zaradi tega bi rekla, da je prav, da počakamo na to celovito sistemsko rešitev. Če pa so predlagatelji pohiteli, da bi nas prepričali, kako mi zamujamo, bi se vsaj potrudili in bi prepisali dikcije, omenila sem že, 120. in 128. člena, ki bi jih ne zavedli v sistemske napake, ki so jih naredili. Pa vendar, vsaka razprava pravzaprav nima res nobenega smisla. Menim, da glede na to, da bo januarja v obravnavi v Državnem zboru družinski zakonik s celovito rešitvijo tega vprašanja, pravzaprav odgovarjamo na to, zakaj ta zakon ni potreben. Hvala lepa.
Želi besedo predstavnica vlade? Ja, gospa državna sekretarka, izvolite.
Hvala za besedo. Iz vseh teh debat bi povzela morda tisto ključno stvar, ki je pomembna, zakaj Vlada ta predlog zakona zavrača. Ena izmed prioritet Vlade dejansko je, da se ustavne odločbe čim prej implementirajo. To je dejansko eden izmed ciljev, ki mu sledimo, vendar v tem primeru res ne moremo tega predloga zakona podpreti. Zakaj ne? Zato ne, ker dejansko z rešitvijo, ki jo predlaga, je ta rešitev celo manj ugodna od obstoječe rešitve v 92. členu, ker Ustavno sodišče je v odločbi, ki jo je izdalo leta 2007, z letom 2008 zagotovilo, da se najbolj problematični del tega 92. člena črta, razveljavi. Torej petletni prekluzivni rok - ga ni! Ta rešitev, ki je v tem predlogu, ki je pred nami, pa dejansko ne upošteva ene specifični situacije, ki lahko nastane v primeru, ko te okoliščine, ki so pomembne za ugotavljanje očetovstva, nastanejo pet let pred tem, ko otrok dobi možnost, da vloži tožbo. Torej pred petnajstim letom. Lahko sicer rešitev napeljuje, da v tem primeru lahko to tožbo vloži mati v njegovem imenu ali skrbnik v soglasju s centrom za socialno delo. Samo mi vemo, da to ni najboljša rešitev. Zakaj ni? Ker lahko pride do navzkrižja različnih interesov. In zato dejansko ta predlagana rešitev spremembe 92. člena ni dobra, je slabša, kot je obstoječa in hkrati je problem to, da ni celovita, ker ne rešuje tudi vprašanja izpodbijanja očetovstva, ker gre za dve tesno povezani stvari. In dejansko imamo v proceduri družinski zakonik, ki bo tovrstno vprašanja uredil celovito. Ta rok ni toliko odmaknjen. V roku štirinajstih dni bo šel v vladno proceduro in bo pred tem tudi javno predstavljen z vsemi dopolnitvami, tistimi smiselnimi, ki smo jih v javni razpravi dobili in, na primer, katere je plod tudi dopolnitev tega 92. in 80. člena prav s tem, da bo še boljši, da bomo vse napake, ki se lahko pojavijo, odpravili. Tako zagotavljamo kot predlagatelji, da bo ta problem celovito rešen v prihajajočem družinskem zakoniku. Toliko. Hvala.
Hvala lepa. Želi v imenu predlagatelja še kdo besedo? [[Ne.]] Hvala. Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika Državnega zbora še kdo razpravljati? Potem pa dvignite roke, prosim. Prijava teče. Besedo ima gospa Silva Črnugelj. Vsak razpravljavec ima na voljo 5 minut.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Lepo pozdravljeni vsi prisotni. Gospa državna sekretarka. Stoletje, v katerem živimo, in začetek 21. stoletja v znanosti zaznamuje velikanski korak, ki so ga v zadnjih, zlasti 30-ih letih, naredile naravoslovne znanosti, še posebej in zlasti biološke. Zdi se, da biologija in biomedicina, zlasti pa genetika, vse bolj prežamejo in opredeljujejo vsakdanje življenje posameznikov. Bliskoviti razvoj genetike in njen preboj na več področij je vplival tudi na druge znanstvene discipline, zlasti na družboslovja in humanistiko, in tako posledično na pravo, zakonodajo in tudi različna področja podzakonskih aktov. Genetske raziskave so ponudile hitre in natančne odgovore na številna vprašanja, ki so dolgo časa mučile mnoge posameznike, njihove družine in otroke pa tudi druge raziskovalce, kot so antropologi, arheologi, psihologi in še drugi. Hkrati je potekel proces popularizacije genetskih raziskav, ki je omajal položaj in številne trditve družboslovcev in humanistov ter tako posledično povzročil silovito potrebo po spreminjanju številnih pravnih norm in zakonov. Hitrost raziskav in spreminjanje pravnih norm ni moglo tako hitro slediti zahtevam tega področja, vsaj ne na začetku. Pričajoči Predlog sprememb in dopolnitev Zakona o zakonski zvezi in družinskih razmerjih, katerega je po mojem mnenju inspirirala odločba Ustavne sodišče z dne 18. 10. 2007, je le eden izmed poizkusov, ki ni ravno dovolj domišljen, če tudi verjamem, da so ga pobudniki želeli in podali za dobrobit otrok, ki so rojeni izven zakonske zveze, in uveljavljajo očetovstvo in jim, žal, to ni uspelo rešiti, zaradi ne dovolj jasno opredeljenih določil. Ne morem verjeti, da je predlagatelj, kljub temu da se je zavedal, da je družinski zakonik že bil v javni razpravi, vložil to novelo zakona na takšen način in s takšnimi napakami, ki ravno niso v zgled. Sama se bom odločila in pridružila mnenju Vlade tako, da pričujočo spremembo ne bom potrdila. Iz javne razgrnitve novega družinskega zakonika, ki to področje in tudi druga sistemsko rešuje, je zlasti vidno in dosti jasno opredeljeno, da najmanj dva člena to zelo jasno opredeljujeta, in sicer 120. in 128. člen družinskega zakonika, pa tudi nekatera druga poglavja. Vlada v svojem programu načrtuje tudi druge sistemske zakone, ki bodo dodobra zakonsko uredile to izredno zahtevno pravno področje, saj posega v številne predpise in zakone, še zlasti je to pomembno v času krize še bolj subtilno opredeliti cel sistem različnih socialnih transferjev za blažitev vsakdanjih stisk teh in drugih otrok pa tudi ostalih posameznikov. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Luka Juri. Se odpovedujete. Zaključujem razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali jutri, v četrtek, 19. novembra v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 13. TOČKO DNEVNEGA REDA - TO JE NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O JAVNI RABI SLOVENŠČINE v okviru rednega postopka. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina desetih poslank in poslancev s prvopodpisanim Francijem Kekom zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Besedo dajem predstavniku Vlade za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Predstavnika vlade ni. Res je, da smo nekoliko hitro končali to točko in da morda [[...]]In so predstavniki Vlade prišli, tako da bom dal besedo predstavniku Vlade, gospodu državnemu sekretarju Ministrstva za kulturo. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci. Hvala za priložnost, da uvodoma v petih minutah predstavimo osnovne spremembe in dopolnitve Zakona o javni rabi slovenščine. Za nas na ministrstvu je bila priprava teh sprememb dvojna lekcija: Kako težko je včasih najti pravo razmerje med nasprotujočimi si pravicami in kako lahko včasih ena beseda zlahka reši cel problem. Najprej nekaj malega predzgovodine. Zakon je iz leta 2004. V teh štirih, petih letih so se pokazale nekatere njegove nedoslednosti in nedorečenosti. Na nekatere je opozorila praksa, na druge pa nekoliko bolj brutalno evropske institucije. V prvo pragmatično skupino sodijo naslednji trije popravki zakona: popravek 2. člena, kar je doslej tretji odstavek tega člena predpisoval, da se določbe tega zakona uporabljajo neposredno povsod, kjer področni zakoni ne določajo drugače. Nujno je bilo našteti še nekaj področij izvzetosti, da bi, recimo, ne bila maša v latinščini nezakonita ali da bi francoski vrivek v slovenskem prevodu angleškega teksta ne bil nezakonit. Zato je dodan nov, četrti odstavek 2. člena, da ta zakon ne velja za jezik verskih obredov in umetnostnih besedil. Drugi pragmatični popravek zadeva 29. člen, ki ni dovolj jasno definiral pristojnosti inšpektorjev. Zato se je doslej o tem moral dogovarjati inšpekcijski svet, sedaj pa to formaliziramo v zakonski določbi in delimo inšpekcijske pristojnosti med inšpektorate za kulturo in medije, tržni inšpektorat, šolstvo in šport, delo, kmetijstvo, gozdarstvo, hrano, zdravila in veterinarsko pravo. Tretji pragmatični popravek zadeva odpravo nekaterih očitnih pomanjkljivosti v sankcioniranju in jih prevaja v evre v 32. členu. V drugo skupino, ki ji nikakor ne moremo reči pragmatična, ampak je še kako principielna, načelna, je svojevrsten boj za jezik, in to za slovenski jezik, pa sodita dva člena: 15. in 23. - popravki teh dveh členov, ki govorita o označevanju in oglaševanju. Iz te zagate, ki je na eni strani trdno hotela vztrajati na slovenščini kot uradnem, državnem in domicilnem jeziku, ter na drugi strani nediskriminacijo različnih akterjev, zaradi česar bi lahko prišli do tega, da se bije z nekaterimi temeljnimi postavkami prostega pretoka blaga in storitev. Iz te zagate se je Slovenija prvič poskusila izviti leta 2007 s pravilnikom o izvajanju teh dveh členov. Rekel bi, da ne najbolj posrečeno, prvič zato, ker pravilnik preprosto ni mogel razveljaviti zakona. Imeli smo torej situacijo, kjer je bilo nekaj v zakonu narobe, pravilnik pa se je delal, da odpravlja to pomanjkljivost zakona. A ta formalna plat je bila le del neposrečenosti, ki jo zdaj odpravljamo. Druga je bila dobesedno besedna. Ko so k zapovedani slovenščini v tem pravilniku prevajali stavek "A language easily understood by the consumer", so ga prevedli, da je "pravilnik prevedel v jezik, ki je potrošniku lahko razumljiv". Ta "lahko" lahko predpostavlja, lahko pa tudi ne. Utegne, biti, sme. In ta gotovost tega, da ne bo tako razumljen, je dobesedno zdaj rešena z besedo "zlahka", zdaj prvič v zakonu, ne zgolj v pravilniku. V zakonu pravimo, da morata biti tako označevanje, kot oglaševanje v slovenščini oziroma v potrošniku zlahka razumljivem jeziku. S tem nismo po eni strani prav v ničemer ošibili našega prvega zapovedanega uradnega domačega jezika, po drugi strani pa smo s to dopustno alternativno zadostili strogi evropski zakonodaji. [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]] Naj samo še opozorim, da je edini zakonski poskus tega, ki je poskušal reševati to zadevo, bil Zakon o varstvu potrošnikov, ki je slovenščino preprosto izpustil. Rekel je, da morajo biti informacije v jeziku, ki je potrošnikom na območju Republike Slovenije lahko razumljiv. Mi torej s tega stališča v našem zakonu o javni rabi slovenščine s to spremembo cementiramo pozicijo slovenščine močneje, verjamem pa, da bo skozi odgovore na vaša vprašanja in debate [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]mogoče še dodatno dokazati, da zakon trdno vztraja na obvezni rabi slovenščine in razvijanju visoke kulturne ravni javnega sporazumevanja. Hvala.
Hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima gospod Janez Ribič v imenu Poslanske skupine SLS.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani predstavniki ministrstva. V Slovenski ljudski stranki smo veseli vsakega predloga zakona, ki ureja rabo slovenskega jezika, tako bomo podprli tudi spremembe in dopolnitve Zakona o javni rabi slovenskega jezika. Žalostno je, da o rabi slovenskega jezika govorimo samo takrat, ko našo zakonodajo usklajujemo z evropskim pravnim redom, kot to od nas zahteva Evropska unija. V naši stranki smo prepričani, da bi morali v Državnem zboru opraviti zelo resno razpravo o rabi našega maternega jezika, saj je njegovo rabo treba še bolj doreči, saj se ta izgublja v raznih tujkah, in tudi če ne razumemo angleško, moramo včasih res dobro pogledati, kaj nam nekdo ponuja. Res je, da narečja bogatijo slovenski jezik, in prav je, da jih uporabljamo. Vse nas, ki nismo iz Ljubljane, pa vedno bolj moti, da se na nacionalni televiziji uporablja samo eno narečje, in to je tako imenovana ljubljanščina. Nisem nacionalist, vendar me moti, da je raba drugih narečij slovenskega jezika deležna posmeha. To se mi nikakor ne zdi prav. Tudi nacionalni operater mobilne telefonije je našo deželo na sončni strani Alp pred kratkim prelepil z jumbo plakatih in na njih je bil slogan v ljubljanskem narečju "komi čakam". Mislim, da bi tudi na tem področju bilo treba marsikaj narediti, kajti v naši Ustavi je v 14. členu jasno zapisano, da so vsakomur zagotovljene enake človekove pravice in temeljne svoboščine, ne glede na narodnost, raso, spol, jezik, vero, politično ali drugo prepričanje in tako dalje. Vsekakor okrog rabe slovenskega jezika ali njegovih narečij je velikokrat kršen ta 14. člen Ustave, tudi v državnih ustanovah, ki se hvalijo, da je njihovo poslanstvo ohranjanje slovenskega jezika, zato bomo v Slovenski ljudski stranki spremembe in dopolnitve Zakona o javni rabi slovenskega jezika podprli. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Miran Györek v imenu Poslanske skupine SNS.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Namen predloženih sprememb in dopolnitev Zakona o javni rabi slovenščine predstavlja dejansko uskladitev zakonskih kršitev s pravom Evropske unije. Utemeljene so tudi rešitve, ki so povzročale težave, predvsem mislimo pri tem predpise v zvezi z označevanjem in oglaševanem izdelkov. Predvsem pri tem zadnjem prihaja že dlje časa do kršitev in do malomarnega odnosa do zakonskih predpisov in posledično do slovenskega jezika. Popolnoma primerneje so določbe glede izvajanja inšpekcijskega nadzora ter sankcij v primeru nespoštovanja zakonskih določb. Predpisi sicer izrecno ne navajajo tudi kakovost in točnost tekstov, ki so bili prevedeni iz tujega jezika v slovenski jezik - tukaj mislim predvsem na tehnična navodila, varnostne napotke, ki po zakonu morajo spremljati na tržišču oglaševane stroje, naprave in tako naprej. Izkušnje kažejo, in v praksi je bilo že večkrat potrjeno, da se dogaja, da boste lažje in prej razumeli ali izvršili kakršnekoli nastavitve za uporabo, recimo, telefona, tv-aparata ali računalnika po navodilih v angleškem jeziku kot pa na podlagi slovenskih navodil. Tako ta niso prav točno in skrbno prevedena. Tudi o vprašanjih in problematiki trženja in uporabe strokovne literature zakon izrecno ne definira rešitve. V obrazložitvah k 1. členu se navaja samo izvzetost jezika besedne umetnosti, torej proze in poezije, ter jezika verskih obredov. Glede uporabe in trženja strokovne, tehnične in znanstvene literature se tako odpira več vprašanj in potreb po natančnejšem definiranju tudi le-te zvrsti pisane besede. Lahko razumemo in sprejemamo izvzetost del na področju besedne umetnosti, malce težje pa razumemo izvzetost jezika verskih obredov. Ali to pomeni, da bodo v teh časih - tudi muslimanizacije evropskega prostora in širjenje džamijskih projektov po Evropi - maše muslimanskih verskih obredov potekale v arabskem jeziku oziroma, kot je to v praksi na balkanskem območju, srbsko-hrvaškem jeziku? Ali pa kje drugje za koga drugega zopet v latinskem jeziku? Nekako se nam to zdi skregano s tistim, kar vsi odobravamo in cenimo tudi kot temeljni kamen v zgodovini slovenskega jezika, da so pred 500 leti potekale težke borbe za uvedbo slovenske besede pri verskih obredih v slovenskih cerkvah - mislim na Primoža Trubarja in protestantsko gibanje v splošnem. Tudi, ko bodo zrasle džamije širom po Sloveniji ne bo razlogov, da ne bi mogli potekati muslimanski verski obredi, recimo, bogoslužje, v slovenskem jeziku, saj smo Slovenci dobili na voljo zelo kakovosten prevod Korana, ki ga je prevedel gospod Jelinčič mlajši. Kar se tiče nadzora nad izvajanjem zakona, moramo priznati, da imamo na voljo kar kup raznoraznih inšpektoratov, javnih inšpekcij itd., tako da bo nadzor lahko temeljit in učinkovit. Sprašujemo se sicer tudi o vlogi in pristojnosti Urada za slovenski jezik, njegovega dela namreč ni zaslediti v zvezi s predloženimi spremembami in dopolnitvami. Odpira se nam sicer še vrsta vprašanj v zvezi z uporabo slovenskega jezika kot uradnega jezika v Republiki Sloveniji. Mislimo predvsem na občasne kršitve ali malomarnosti pri uporabi slovenskega jezika na dvojezičnih območjih v Republiki Sloveniji, občasno se namreč Slovenke in Slovenci obračajo tudi na Slovensko nacionalno stranko, nas opozarjajo in prosijo za pomoč v nekaterih takšnih primerih, ampak o tem kdaj drugič več. Skratka, predlog sprememb in dopolnitev Zakona o javni rabi slovenščine v splošnem podpiramo, imamo pa pridržke do vprašanj, ki sem jih omenil uvodoma. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod mag. Borut Sajovic v imenu Poslanske skupine LDS.
Hvala lepa, gospod predsedujoči za besedo. Prijazen pozdrav predstavnikom ministrstva. Seveda, kadar nanese beseda na slovenščino, je to vedno pomembna in potrebna tema. V elegiji Svojim rojakom je Prešeren že davno zapisal: "Kranjec ti le dobička iščeš, bratov svojih ni ti mar. Kar ti bereš, kar ti pišeš, mora dati gótov denar." In za to gre na nek prenesen način tudi pri tem zakonu. Eden izmed glavnih razlogov za spreminjanje zakona je opozorilo Evropske komisije, da določbi 15. in 23. člena, ki za označevanje in oglaševanje javnih izdelkov na območju Republike Slovenije predpisujeta slovenščino, nista v skladu z 28. členom Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti in tudi ne s prakso Sodišča Evropske skupnosti. Zato je seveda Komisija zahtevala, da se določbi ustrezno dopolnita oziroma spremenita na način, da bo dopustno označevanje in javno oglaševanje v slovenščini oziroma "v potrošniku zlahka razumljivem jeziku". Tu pa se vedno postavlja vprašanje seveda, kako se bomo Slovenci temu na legalen način znali upreti, koliko bomo izvirni, iznajdljivi in do kje bomo spustili tujce, kako gre tuj jezik daleč. Po mnenju Evropske komisije sta bili namreč dosedanji določbi preveč restriktivni in pri označevanju prodajnih izdelkov potrošniku, zato je v teh dveh členih predlagana ustrezna dopolnitev oziroma uskladitev. Podjetje lahko namesto besednega jezika pri označevanju izdelkov uporablja splošno razumljive simbole in slike. Tudi tu je seveda veliko prostora za iznajdljive in narodno zavedne, kar je prav. Dosedanja določba se dopolni z "v potrošniku zlahka razumljivem jeziku", kar naj bi preprosto povedano pomenilo, da je vsakemu potrošniku dojemljiv, brez posebnega napora in dodatne pomoči. "Zlahka razumljiv jezik" je v slovenskem prostoru v prvi vrsti zagotovo slovenščina. S to določbo pa je dopuščena uporaba kakšnega drugega "potrošnikom zlahka razumljivega jezika". Ta določba v "potrošniku zlahka razumljivem jeziku" sicer pušča dokaj široko interpretacijo, a so glede uporabe slovenskega jezika v zakonu ustrezno vgrajene varovalke in to se mi zdi pomembno. V prejšnjem mandatu se je to uskladilo v pravilniku o izvajanju 15. in 23. člena zakona, a je ta rešitev nesistemska in zato lahko le začasna. In na to nas je opozorila tudi Evropska komisija, zato se prenaša uskladitev v sam zakon; če poenostavimo, pravilnik kot takšen v bistvu razveljavlja zakon, kar pa zagotovo ni dopustno. Ne more pa namreč pravilnik urejati materije, ki je predmet zakona. Enako pa so bili členi v prejšnjem mandatu usklajeni v primeru Zakona o varstvu potrošnikov. S spremembo zakona pa se ureja tudi jasnejša razdelitev pristojnosti za inšpekcijski nadzor med ministrstvi. Pomembno je, da se uveljavlja tudi načelo varovanja človekovih pravic pri udeležbi v verskih obredih in pri umetnostnih besedilih, kar pomeni izvzetost jezika besedne umetnosti in verskih obredov. Zato seveda v Poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije podpiramo predlagane rešitve kot ustrezne in menimo, da je zakon zagotovo primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa mag. Majda Potrata v imenu Poslanske skupine SD.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani gospod državni sekretar s sodelavcema, poslanke in poslanci. Predlagane spremembe in dopolnitve leta 2004 sprejetega Zakona o javni rabi slovenščine so se napovedovale že dlje časa. Napovedano potrebo po spremembi Zakona o javni rabi slovenščine zasledimo že v koalicijski pogodbi v prejšnjem mandatu prejšnje koalicije, pa tudi v koalicijskem sporazumu oziroma v gradivu zanj je bilo mogoče zaslediti potrebo po spremembi zakona tako glede možnosti uresničevanja nekaterih določb kot tudi nekaterih omejevalnih določb, na kar so zlasti opozarjali tisti iz visokošolske sfere pa tudi iz gospodarstva. Če se naj ne zadržujem pri genezi zakona in odmevih v javnosti nanj čez mero potrebnega, naj samo spomnim: prvič, da Zakon o javni rabi slovenščine natančneje določa splošni 11. člen Ustave o slovenščini kot uradnem, torej državnem, jeziku. In drugič: zakon je prestal presojo ustavnosti zaradi določil, ki naj bi domnevno zmanjševale pravice dveh narodnih skupnosti, ki imata na jezikovno mešanem ozemlju prav tako status uradnih jezikov. Presojala pa ga je tudi Evropska komisija, in sicer na zahtevo evropskega poslanca Jonatana Toda iz Avstrije, ali so določila zakona prestroga in predstavljajo oviro svobodni konkurenci na skupnem trgu Evropske unije, ker zakon med drugim določa, da morajo vsa tuja podjetja v Sloveniji pri stikih s strankami uporabljati slovenščino. Zdaj bi želela ti dve uvodni točki nekoliko podrobneje pojasniti. Zakon o javni rabi slovenščine je nastajal v specifičnih okoliščinah in z dveh različnih stališč. Prve tako imenovane restriktivne jezikovne politike, ki je ukazovalna, in druge, ki je dogovorna, ki sicer nakazuje okvire rabe, a vendar odpira govorcu ali piscu ustvarjalno polje sporazumevanja glede na njegovo osebno potrebno po primernem izrazu za učinkovito sporočilo. Zakon o javni rabi slovenščine sledi temu drugemu, zato je marsikoga pustil nezadoščenega. Res pa je, da zakon samo okvirno ureja rabo uradnega jezika v najširšem smislu, kakor je to običajno za uradne jezike drugih narodov, s tem pa mu tudi zagotavlja z Ustavo določen status in nakazuje uveljavljene vzorce jezikovne rabe. S tako zasnovo je neke vrste osnovna pravna informacija o položaju slovenščine in oblikah sporazumevanja v njej kot v prvem jeziku velike večine prebivalstva Republike Slovenije ter o pomembnosti tega jezika tudi za kulturo javnega sporazumevanja. Kljub pomislekom nekaterih ima torej zakon nekatere konkretne učinke in eden njih je bil tudi resolucija o jezikovni politiki. S tem pa je bil dan Državnemu zboru tudi poseben poudarek, ker je naloženo Državnemu zboru, da opravlja neke vrste nadzor nad uresničevanjem zakonskih določil in tudi pri zagotavljanju potrebnih proračunskih sredstev za njegovo uresničevanje. Slovenščina je naša skupna vrednota. Odgovornost za dejavno jezikovno politiko je torej na strani vseh parlamentarnih strank in na državi kot celoti. Zato je upravičeno pričakovanje, da bo zakon zagotovil slehernemu govorcu slovenščine v državi, ki je domicilna za ta jezik, take položaje in take določbe, da se bo v resnici čutil na tej ravni doma in bo jezik njegova domovina. Res pa je, da zakon ne prinaša tistega, kar so nekateri od njega pričakovali, namreč, da bo predpisoval jezikovno normo in tako postal neke vrste razsodnik o jezikovni pravilnosti. Tu bi se od tega, kar je v zvezi z zakonom, v teh trenutkih vendarle treba ponoviti, obrnila k tistemu, kar je predmet zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o javni rabi slovenščine. Povedano je že bilo, da je Vlada posegla s 1. členom v rabo tistih besedil, s katerimi se zakon v osnovni različici ni ukvarjal. Namreč, tu je zapisano določilo, da je iz zakona treba izvzeti jezik verskih obredov in jezik umetnostnih besedil. To določilo ima lahko po svoje prednosti, po svoje pa tudi slabosti. Kajti, gre za omogočanje verskih obredov katerekoli verske skupnosti. Poleg omenjene latinščine, ki jo je bilo že mogoče zaslediti, bi bilo treba omeniti vsaj še nemščino v verskih obredih evangeličanske cerkve ali pa tudi nekatere druge verske obrede. Za jezik umetnostnih besedil pa je treba brati zakon kot celoto in tudi nekatera druga določila. Bistvena novost pa je sprememba 15. in 23. člena. Povedano je že bilo, da je popravek potreben zaradi uskladitve s pravnim redom Evropske unije, ker sta ta dva člena postala deležna kritike Evropske komisije že ob vstopanju naše države v Evropsko unijo. Tu se zastavlja temeljno vprašanje, kako razumeti jezikovno politiko Evropske unije. Evropska unija je večkrat zagotavljala, da EU nima skupne jezikovne politike, ima pa samo skupno načelo, to je načelo enakopravnosti vseh jezikov. V Poslanski skupini Socialnih demokratov in meni še prav posebej pa se zastavlja vprašanje hierarhije vrednot. Namreč, če gledamo, da je v 3. členu zapisano, da je prvi cilj ali prva želja vzpostaviti notranji trg in zagotoviti kar se da prost pretok blaga, je sicer mogoče v istem členu zaslediti tudi zagotovilo, da Evropska unija spoštuje svojo bogato, kulturno in jezikovno raznolikost. Ampak nekatere razsodbe sodišča Evropske skupnosti je mogoče s tega vidika vendarle brati nekolikan zadržano, če seveda jemljemo v poštev tudi odločitev Francije, kako je uravnala in kako je reagirala na določbe tako, da je zapisala: "Etiketažne omembe, predvidene v tem poglavju, lahko nastopajo med drugim v enem ali več drugih jezikih." Videti je, kot da je omemba nacionalnega jezika bela lisa v tolikanj propagirani večkulturnosti in večjezičnosti Evropske unije in kam bo praksa šla, je samo vprašanje. Torej, naj spomnim, da smo v Poslanski skupini Socialnih demokratov v letu 2007, ko smo sprejemali Zakon o varstvu potrošnikov, kjer je v prvem odstavku 2. člena in drugem odstavku 12. člena izrecno dopuščena možnost označevanja in oglaševanja izdelkov v jeziku, ki je lahko razumljiv, izpustitvi izrecne namembe slovenščine nasprotovali. Zato podpiramo to rešitev, ki je zdaj zapisana, ki omenja na prvem mestu slovenščino in po besedi oziroma navaja tudi rabo "potrošniku zlahka razumljivega jezika". Prepričani smo, če bo prišlo do sodnega presojanja tega, bo sodišče presojalo vendarle v tem primeru, če bo slovenščina ob izdelku izpuščena, kako razumeti tisti "oziroma potrošniku zlahka razumljivem jeziku", in da ga bo brala tako, kot razumemo v Poslanski skupini Socialnih demokratov, da je tisti "oziroma" z ozirom na pogodbo in določila pogodbe in da bo sodišče tudi znalo presoditi, kateri jeziki so na našem ozemlju lahko šteti za "zlahka razumljive jezike", kar je nedvomno bistveno boljše kot prej - "lahko razumljivem". Jaz ne želim kakšne hudobne interpretacije tega prislova "lahko razumljiv jezik" povedati, ampak bilo bi mogoče tudi kako drugače razumeti to določbo. Naj povem, da tudi dve nadaljnji spremembi v zakonu, ki nista tako problematični, kot bi utegnili za koga biti prejšnji dve omenjeni, v Poslanski skupini Socialnih demokratov podpiramo in smo na strani tistih, ki hočejo vendarle imeti v zakonu jasno zapisano slovenščino na prvem mestu in "zlahka razumljiv jezik" kot različico, ki daje gospodarskim subjektom možnost, da jo uporabijo takrat, kadar bi morebiti potrošniku kakšno drugo določilo bilo manj naklonjeno. Kot uporabnica nekaterih izdelkov namreč moram povedati, da pogosto kršimo načelo dobrega jezika, zlasti pri tem, da je to potrošniku razumljiv jezik, jasen jezik, skladen z načeli, normativnimi načeli slovenščine in tudi v velikosti pisave, ki jo človek zlahka prebere. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Aleksander Zorn v imenu Poslanske skupine SDS.
Hvala lepa za besedo. Lepo pozdravljeni, predsedujoči, gospod državni sekretar. Poslanska skupina SDS bo Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o javni rabi slovenščine podprla. Gre za zakon, ki odpravlja nekatere probleme, ki so se pojavljali ob izvajanju osnovnega zakona, in s tega vidika je zakon konkretno formuliran in pripravljen. Izključitev verskih obredov in umetnostnih besedil v 1. členu je smiselna. Prav tako je glede na težave z uvajanjem zakona v praksi zelo smiselna natančnejša opredelitev v odgovornih za inšpekcijski nadzor med izvajanjem zakona v 4. členu ter prevedba tolarjev v evre v 5. členu. Vendar pa zakon skriva tudi past, o kateri so govorili skoraj vsi moji predhodniki. 2. in 3. člen namreč na videz rešujeta precej neprijeten problem, pred katerim smo se znašli, ker je bilo prvotno besedilo zakona v neskladju s pravom Evropske skupnosti in sodno prakso Sodišča Evropskih skupnosti. Ta problem je bil začasno rešen s spremembo Zakona o varstvu potrošnikov in dodatnim pravilnikom. Gre za to, da naj bi glede na omenjene dokumente pri označevanju in predstavljanju izdelkov in storitev ponudniki potrošniku posredovali informacije v jeziku, ki ga ta potrošnik, od primera do primera, zlahka razume. Tudi v Sloveniji torej ne samo in izključno v slovenščini, kajti tega ta formulacija ne navaja. Rešitev, ki jo imamo zdaj na mizi, je s pravnega vidika najlažja. Nekritično ste prepisali formulacijo iz evropskih dokumentov in težava, ki izhaja iz Evropske unije, je rešena. Ampak, zakonodajalec je vendarle pozabil, da je njegova temeljna naloga ščititi slovenske nacionalne interese - jezik, še posebej rabo slovenskega jezika v Republiki Sloveniji. Tega zakon ne ščiti. Še več, v temeljni slovenski zakon o javni rabi slovenskega jezika zdaj dajemo določbo, katere učinek bo postal jasen šele takrat, ko bodo o kakšni tozadevni težavi razsojalo sodišče. To je z vidika naših nacionalnih interesov slabo, saj pomeni, da obstaja možnost, da se bo v določenih primerih lahko v Sloveniji za označevanje in predstavljanje izdelkov in storitev rabila zlahka razumljiva italijanščina na dvojezičnem območju, seveda, nemščina na dvojezičnem območju, madžarščina na dvojezičnem in drugem območju, hrvaščina tako rekoč povsod in angleščino se vsi učijo v šoli, se pravi - povsod. In o tem se bo razsojalo od primera do primera. To pa ne bi bilo potrebno. Vso pravico namreč imamo, da bi v našem zakonu problematična mesta natančneje formulirali, da bi se izognili temu tako, da vemo, v kaj se spuščamo. Ker nismo velika država, kjer je bilo to obstranski problem, in je slovenski jezik eden izmed identitetnih osnov slovenske kulture in slovenstva, je seveda to nujno potrebno. Nikjer v tej obrazložitvi tudi ne piše, kaj bi se zgodilo, če te uskladitve ne bi naredili. Koliko bi nas to stalo? Bi se dalo še kaj izpogajati? Nikjer ne piše, kaj bi se zgodilo, če bi sprejeli natančna tolmačenja te zveze. Nikjer niso navedene situacije, do katerih bi lahko prišlo in bi bile za nas neugodne. Obrazložitev nas nikjer ne pomiri, da problemov ne bo. Če bi zakonodajalec takšne situacije predvidel, bi jih v zakonu lahko tudi vsaj delno omejil. Tako pa je celoten problem odpravljen na hitro, z malo izboljšanim prevodom besedne zveze iz evropskih dokumentov. Kakor rečeno, zakon bomo sicer podprli, vendar verjemite, da bo po težavah, najbrž na sodiščih, ki bodo prišle, ta zakon verjetno tudi kmalu popravljen. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Vito Rožej v imenu Poslanske skupine Zares.
Hvala lepa za besedo, predsedujoči. Spoštovani predstavniki Vlade, spoštovani kolegice in kolegi. Kot že rečeno, je poglavitna sprememba novele zakona prilagoditev pogodbi o ustanovitvi Evropske skupnosti in sodbam sodišča Evropskih skupnosti, na kar nas je Evropska komisija opozarjala. Določbi zakona, ki za označevanje in javno oglaševanje izdelkov in storitev predpisujeta slovenščino, se ustrezno dopolnjujeta tako, da se omogoči označevanje in oglaševanje tudi "v potrošniku", kot rečeno, "zlahka razumljivem jeziku". "Zlahka razumljiv jezik" v slovenskem prostoru je v prvi vrsti slovenščina, dopušča pa se tudi uporaba kakšnega drugega, kupcem zlahka razumljivega jezika. Na tem področju seveda mi v varstvu svojega jezika nismo nobena izjema. Vsi evropski narodi čuvajo svoje nacionalne jezike, morda so Francozi na tem področju še najbolj vztrajni, ampak tudi na njihovih primerih je Evropska skupnost pravzaprav pridobila to prakso preko različnih sodnih odločb, sprememb zakona in tako naprej in tudi naša današnja novela v neki meri črpa iz francoskih izkušenj. V njihovem primeru je na koncu še vedno bilo upoštevano sorazmerje med interesi zastopanosti nacionalnega jezika in med pravicami različnih ponudnikov. Skratka, med konkurenčnostjo. Skratka, Sodišče Evropskih skupnosti je moralo tehtati med vrednotami na katerih temelji to evropsko povezovanje, in med pravicami, ki jih posamezne države želijo za svoje nacionalne jezike. V tem primeru je tudi Republika Francija morala do določene mere spremeniti določbe svoje jezikovne zakonodaje, kar počnemo po svoje, in to imajo tudi morebitne kritike na tem področju prav, tudi danes mi. Trenutno je ustrezno označevanje in javno oglaševanje izdelkov in storitev urejeno v letu 2007 sprejetem pravilniku o izvajanju 15. in 23. člena Zakona o javni rabi slovenščine, ki je seveda lahko, kot rečeno, zgolj začasna, ker je nesistemska. Pravilnik na nek način razveljavlja zakon, zato je potrebna umestitev rešitve v sam zakon. Podobno smo leta 2007 uskladili tudi člene Zakona o varstvu potrošnikov, njegov 2. in 12. člen, brez izrecne omembe slovenščine, kar v tem primeru seveda ni tako, slovenščina ostaja na prvem mestu. V odločanju o tem, kaj je potrošnikom zlahka razumljiv jezik pa, seveda, tudi evropska praksa in napotki, ki pravijo, da bodo sodišča tista, ki bodo na predlog pristojnega inšpektorata, po navadi tržnega, meritorno odločala o tem. In res je, končno besedo o evropskem pravnem redu bo imelo že omenjeno Sodišče Evropskih skupnosti. Tako so možni scenariji, kot jih je moj predgovornik omenil, v praksi pa, verjamem, da so malo verjetni. Poleg jasneje razdeljenih pristojnosti za inšpekcijski nadzor med ministrstvi se v tej noveli zakona evropsko primerljivo ureja oziroma uveljavlja načelo varovanja človekovih pravic pri udeležbi v verskih obredih in umetnostnih besedilih. Izvzema se skratka jezik besedne umetnosti in verskih obredov, kar je bilo predvideno že v prvotnem osnutku zakona, v proceduri pa je bila potem ta določba opuščena. Posledično se seveda že sedaj pri verskih obredih, tujejezičnih navedkih, besedilih skladb in podobno zakon krši, ker javno sporazumevanje v omenjenih primerih ne poteka v slovenščini. Naj na tem mestu konec koncev tudi mogoče še celo povečam strahove, ki so bili izraženi s strani Slovenske nacionalne stranke, da bodo verski obredi potekali v poleg že omenjene latinščine in nemščine tudi v arabščini. Seveda bodo! Potekali bodo, najbrž da tudi v hindujščini, pa v tibetanščini, starocerkveni slovenščini, v sanskrtu, potekali bodo tudi v hebrejščini, kar bo še posebno zadovoljstvo prej omenjenemu gospodu Jelinčiču mlajšemu. Je pač tako, da različni ljudje na tem svetu verjamejo, verjamemo, da pač je bog govoril v različnem izgovornem jeziku. To je neka pravica, ki jo tudi naša ustava zagotavlja, in prek tega ne moremo. V Poslanski skupini Zares predstavljene rešitve podpiramo. Menimo, da je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Anton Urh v imenu Poslanske skupine DeSUS.
Spoštovani gospod podpredsednik. Spoštovani gospod državni sekretar s sodelavci, spoštovane poslanke in spoštovani poslanci. Predstavil bom stališče Poslanske skupine DeSUS k predlogu zakona o javni rabi slovenščine. Pred nami je Predlog Zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o javni rabi slovenščine, s katerim se bodo zakonske rešitve uskladile s pravom Evropske unije in dopolnile zakonske rešitve, ki so v praksi povzročale težave pri izvajanju. Zakon natančneje opredeljuje svojo zaobjemnost, usklajuje predpisovanje jezika pri označevanju in oglaševanju izdelkov in storitev s pravom Evropske skupnosti, opredeljuje pristojnosti za izvajanje inšpekcijskega nadzora nad posameznimi določbami in odpravlja nekaj očitnih pomanjkljivosti v sankcioniranju. Jezik verskih obredov in opravil in jezik umetnosti besedil sta po dopolnitvi izrecno izvzeta iz zaobjema zakona, dopustita se označevanje in javno oglaševanje v slovenščini oziroma v "potrošniku zlahka razumljivem jeziku", saj je Evropska komisija menila, da določbe 15. in 23. člena, ki za označevanje in javno oglaševanje izdelkov na območju Republike Slovenije predpisujeta slovenščino, nista v skladu z 28. členom Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti oziroma s številnimi sodbami Sodišča Evropskih skupnosti. Predlog zakona vsebuje tudi redakcijski popravek kazenske določbe in uskladitev globnih zneskov z Zakonom o uvedbi evra ter določbo, s katero se razveljavlja pravilnik o izvajanju 15. in 23. člena Zakona o javni rabi slovenščine. V Poslanski skupini DeSUS podpiramo predlog zakona, saj predlog vztraja pri načelu domicilnosti jezika slovenščine na Slovenskem. Ne odstopa niti od načel, na katerih temelji Zakon o javni rabi slovenščine, v prvi vrsti obvezne javne rabe slovenščine in razvijanja visoke kulture ravni javnega sporazumevanja. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo predstavitev stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev. Besedo ima gospod Vili Rezman. Se odpoveduje. Gospa mag. Andreja Rihtar, prosim.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik. Spoštovani predstavniki Ministrstva za kulturo! Sedaj smo slišali predstavitve poslanskih skupin, pa naj mi bo oproščeno, če bo moja predstavitev in razmišljanje mogoče šlo v pojmovanje, kaj ne nazadnje razumem kot razumljiv jezik. Lahko bi rekli, da večni boj, Primož Trubar in ravnokaršnjo praznovanje spominja nanj, bi si pa verjetno mislil tudi svoje. Skupni slovenski prostor se namreč ne prikriva s slovenskimi državami mejami, slovenske manjšine pa so v sosednjih državah izpostavljene prav tako večno močni eroziji, prav tako pa manjšim nacionalnim jezikom v procesih globalizacije in integracije grozi večkrat in vedno bolj načrtno marginalizacija. Skrb za slovenski jezik naj bi ostala prva prioriteta, naloga kulturne politike, pa ne samo kulturne politike, politike vsake vlade oziroma njen cilj naj bi bil pospeševanje razvoja jezika v javnem življenju slovenske družbe. Še bolj kot do sedaj bi se bilo treba potruditi in vztrajati na naših posebnostih, ki imajo svoje argumente segajoče daleč v zgodovino. Slovenščina naj bi bila sredstvo za vsakdanje sporazumevanje, za izražanje sporočil, zakladnica kulture in eden glavnih simbolov nacije in države, zato naj bi skrb zanjo potekala na vseh ravneh tudi v javnem komuniciranju, delovnih in tehnoloških procesih, znanstveni terminologiji, v potrošništvu. Slovenščina, ki jo znamo in se je učimo in - ali je to zlahka razumljiv jezik, pa nisem prepričana. V opravičilo ali v ne nazadnje tudi zameno za to vsi predlagatelji zakonskih podlag, vse vlade do sedaj, se velikokrat izgovarjajo na evropske predpise oziroma uskladitev s pravnim redom EU. Pri tem pa smo ob tukajšnjem predlogu o dopolnitvi Zakona o javni rabi slovenščine priča tudi ponesrečenemu prevodu uredbe EU, ki je do sedaj stala nekako v bunkerju prejšnje vlade in prišla sedaj na plan. Dikcija jezika, ki je potrošnikom na območju Republike Slovenije lahko razumljiv je poslastica, ki jo naši politiki že do dobro uporabljajo. Sama sem po svojem vzoru svojega razrednika iz osnovne in srednje šole velikokrat uporabljala jezik ali nenazadnje krilatico "tristo kosmatih medvedov" in "krucifiks na hamol", me pa resnično razjezi, ko včasih tega pač ne razumem. Učili so me slovenščine in zelo spoštujem dvojino, ki jo tukaj v naši hiši skoraj ne slišimo več. Ko pa se opravim po nakupih in mi "lahko razumljiv jezik" povzroča težave, saj so vsa navodila na vseh izdelkih izpisani z velikostjo verjetno kakšnih pet ali sedem računalniških pik, so za mene pač nevidni in ne morem niti presojati o "lahki" razumljivosti. Pa če se vrnem v naš Državni zbor, kjer naš jezik poslušam in ga tudi slišim, potem naj bi bil normativ za lahkost, razumljivost jezika besede, kot so, naj mi bo oproščeno, "porkafiks, svinjarije", za mene seveda zelo težko razumljive. Vse kljub vsemu temu, da je leta 2007 tukaj v Državnem zboru bil sprejet Zakon o javni rabi slovenščine in zatem še Resolucija o nacionalnem programu za jezikovno politiko, dve zakonski varovalki, s katerima naj bi bilo v prihodnje za slovenščino pač vse dobro. Toda obstoj jezika, spoštovani kolegi, je pač odvisno od naše zavesti, na žalost, od naše samozavesti, prepričana tukaj v parlamentu in ne od večnega samega priklanjanja predpisom Evropske unije. Slovenci pačimo svoj jezik in ga zanemarjamo, vsak rod znova, vsak dan znova, mi poslanci pa smo na čelu te poti, zato nam je bil na koncu resnično oproščeno: ful ne razumem za kaj gre, saj mi "lahka" razumljivost pač ni razpoznavna, ampak se pač počutim kul, ker bo pač še ena evropska uredba usklajena z našim pravnim redom. Na koncu rečem, zelo odgovorno, zaupam Ministrstvu za kulturo, posebej pa besedam državnega sekretarja, ki pa je uvodoma dal zatrditev, da bo še naprej Ministrstvo za kulturo, in s tem celotna Vlada skrbela in bdela nad uporabo slovenskega jezika. Hvala lepa.
Besedo ima gospa Silva Črnugelj.
Hvala lepa za besedo, spoštovani podpredsednik. Lepo pozdravljeni predstavniki Ministrstva za kulturo. Mislim, da je o Zakonu o javni rabi slovenščine danes bilo že kar dosti povedanega in dejansko smo slišali tudi vse različne dvome o tem, kako in na kakšen način naj bi se ta izredno zahteven zakon, ki je bil zelo skrbno pripravljen in dolga leta tudi ne nazadnje, ker je bil kritično sprejeman s strani slovenske javnosti. Jaz bi danes posebej rada opozorila na en drug aspekt, ki sicer ni bil toliko prisoten danes v naši razpravi, in sicer pohvalila bi Ministrstvo za kulturo in seveda vse ostale arbitre v tej kompletni kulturni politiki, da je s 4. členom dejansko naredilo velik korak naprej, ki bi lahko bil tudi spodbuda za ostala ministrstva. S tem členom je pokazalo ministrstvo, da zna razpravljati in komunicirati tudi z drugimi ministrstvi, kar nam je, vam je bilo očitano v preteklosti, ker ni lahko urediti inšpekcijskega nadzora, zlasti ne na tako subtilnem področju, kot je raba slovenščine v javni rabi. Tako mislim, da bi to še posebej lahko izpostavila, zlasti pa pričakujem, da bo tržni inšpektorat, ki na temu področju lahko največ stori, tudi postoril največ, zagotovo pa bodo vsi ostali inšpektorati morali in imeli mnogo možnosti, da na tem področju kaj postorijo. Zagotovo bomo z ugotavljanjem, kako in na kakšen način se implementira že sprejeta resolucija, lahko ugotovili, ali se tudi na vseh ostalih področjih slovenščina v javni rabi pravilno uporablja. In potem bomo lahko "ful kul" vsi zadovoljni, četudi je jezik tako živa tvorba, da je vredno vedno znova, tako kot naša kolegica Majda Potrata, opozarjati in popravljati tiste, ki seveda o tem ne vodijo dovolj računov. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Luka Juri.
Hvala lepa. Predlog zakona bi se dalo označiti kot, pač, neizogibna sprememba, katero moramo izvesti zaradi določil našega skupnega sobivanja v Evropski uniji. Vse lepo in prav. Vendarle pa se postavijo neka vprašanja, na katera še vedno nimamo jasnih odgovorov oziroma Evropska unija odgovarja na, po mojem mnenju, tudi malo "pišmeuhovski" način. Češ, da se bo vprašanje uporabniku, kupcu oziroma "potrošniku zlahka razumljiv jezik" reševalo od primera do primera. Kaj to pomeni, da bomo vsakič, ko bomo šli v trgovino in dobili izdelek, recimo, z zelo pogostim primerom, z nemškim opisom, morali iti v tožbo in dokazovati, da je to težko razumljiv jezik? To ni kritika te novele zakona, to je kritika sedanje ureditve v Evropski uniji, ki dejansko na ignorantski način urejuje vprašanje jezika tako, da ga sploh ne reši. In to je izziv ne za slovenskega zakonodajalca, ampak za evropskega. In konec koncev gre tu poziv tudi našim evropskim predstavnikom, začenši z evropskimi poslanci. Sicer bi se zahvalil predlagateljem za takšno rešitev, ki skuša na čim bolj učinkovit način rešiti tisto, kar pač od nas zahteva Evropska unija. Bi pa hkrati še poudaril potrebo po nadaljnji preverbi praktičnih učinkov sedanjih ureditev zakona o javni rabi slovenščine. Medtem ko na eni strani izgubljamo tam tiste priložnosti, kjer bi res morali uporabljati slovenščino ali pa - in tukaj nimam nič proti temu, da se uporabljajo tudi slovenska narečja, sem pa seveda pristaš tega, da to ni samo ljubljansko narečje, ampak so lahko tudi druga, ne samo simpatična, ampak konec koncev pomeni obogatitev kulturne dediščine Slovenije. Ampak hkrati, da odpravimo nekatere togosti, zlasti pri registraciji gospodarskih združb in drugih pravnih oseb, kjer si ne zakon, ampak tisti, ki interpretirajo zakon, zadeve interpretirajo tako, da pride do napak. Pa bom dal samo en primer in potem zaključil, da bom pustil še svoji kolegici nekaj časa. V Kopru se je dogajala registracija primorskega svetovalnega središča z akronimom Pri MSS, Primorsko svetovalno središče. Odgovor registrantov je bil, to ime ni mogoče, ker je dvojni SS pač enostavno prepovedano v zakonu. In to ni problem zakona, ampak togost in nerazumevanje določil zakona s strani tistih, ki ga izvajajo. Tukaj prosim, da se nadaljnjo poskuša zadevo nadgraditi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Vito Rožej. [[Se odpoveduje.]] Besedo ima gospod Joško Godec. [[Se odpoveduje.]] Lojze Posedel. [[Se odpoveduje.]] Mag. Franc Žnidaršič, tudi. Damijan Perne, tudi. Gospa mag. Majda Potrata.
Hvala za besedo. Rada bi spomnila na misel ali metaforo svojega prof. dr. Jožeta Toporišiča, ki je rekel, da je slovenski jezik gozd. Posamezne zvrsti jezika so drevesa. In jaz bi želela, da bi videli tako drevesa, kot gozd in kot ozaveščeni uporabniki jezika vedeli, katero drevo je v posamezni situaciji potrebno in smemo uporabljati. Toliko glede vprašanj, ki ste jih nekateri načenjali v zvezi z različnimi zvrstmi slovenščine. Sama bi v tem trenutku nekoliko bolj radikalno stališče rada izrekla, kot sem ga prej kot predstavnica poslanske skupine. Zame je temeljno vprašanje ob tem zakonu vprašanje vrednot. Zame je jezik temeljna vrednota, ki me določa. Moj jezik je moj dom in jaz sem za ta dom, ne samo na načelni ravni, ampak tudi v praktičnem življenju, dolžna poskrbeti in kot poslanka opažam stvari, ki mi niso več blizu in ki jih ne morem trpeti. Ko grem po Čopovi ulici in vidim napis samo v angleščini, se vprašam, zakaj inšpekcijski nadzor ne more zoper tako napisno podobo ničesar ukreniti. Ko sem kot uporabnica v neki ugledni trgovini opozorila prodajalke, naj vendarle spodbudijo lastnike, da bodo namesto samo angleških napisov v trgovini tudi slovenski napisi, so me prodajalke ne ravno prijazno opozorile, da če sem slabe volje, naj ne stresam slabe volje še nanje. To pa je praktična izvedbena raven vsakodnevnih jezikovnih uporabnih položajev. In razumem, da po zakonu o javni rabi slovenščine bo posamezniku naloženo, tako kot mu je sedaj, da bo kršitve prijavljal inšpekciji, inšpekcija bo pa z različno mero učinkovitosti in hitrosti reagirala. In tu se začnejo temeljni problemi. Rada bi pritrdila pripravljavcem zakona, da so zmogli zapisati znova besedo slovenščina na prvo mesto oziroma zlahka razumljiv jezik. Na nas, na Državnem zboru pa je, da bomo znali to odločitev zagovarjati tudi takrat, če se bo kdo morebiti obrnil na sodišče in zahteval sodno varstvo. Zato se mi zdi tako zelo pomembno, da smo stranke danes dosegle v Državnem zboru konsenz ob tej predlagani noveli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Za besedo je prosil dr. Stojan Pelko državni sekretar v Ministrstvu za kulturo.
Hvala. Dovolite najprej iskreno zahvalo za podporo vseh poslanskih skupin in skoraj že osebno zaupanje obeh razpravljavk in razpravljavca. To mi daje možnost, da predstavim in pohvalim kolega, ki sta z menoj, ki sta na tem zakonu najbolj aktivno delala, mag. Gjurin, mimogrede asostemt dr. Toporišiča na oddelku za slovenščino Filozofske fakultete in pravnik Miran Zupan. Samo nekaj stvari, če smem odgovoriti, zato ker bodo pojasnila. Ravno dejstvo, da je dr. Gjurin pri nas vodja sektorja za slovenščino, je pojasnilo gospodu Györeku, da Urad za slovenski jezik je že nekaj časa sestavni del Ministrstva za kulturo, ne da ni bil aktiven, ampak kot tak na obstaja, ampak je v Ministrstvu za kulturo pripravljen ta zakon. Ko je gospa Potrata omenila primer Francije in sodišče in inšpektorja. Dejansko je ravno podobna formulacija v francoskem primeru omogočila, da je pritisk Evropskega sodišča popustil in da zaradi tega tudi, če smem odgovoriti poslancu Zornu, mi se nismo odločili na kalkulacije oziroma izzivanje Evropskega sodišča, ampak smo pregledali njihove dosedanje pravne prakse, pravne primere, videli, do česa bi lahko privedlo in to nas je utrdilo v prepričanju, da bi to avtomatsko privedlo do postopka in do denarne kazni. Se pravi, tukaj možnosti pogajanja v resnici ni bilo. In tisto, kar bom najprej pri svojih kolegih, potem pa tudi drugih sodelavcih na ministrstvu zahteval, je to, kar ste razpravljavka in razpravljavec omenila, da je na nas, da pazimo tudi na praktično preverbo tega, kar smo zdaj sprejeli. Zato je natančnejša definicija inšpekcijskih, inšpektorskih obveznosti za nas zelo pomembna. Najlepša hvala.
Hvala lepa. Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker pa čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika Državnega zbora o tej temi še kdo razpravljati. Za enkrat vidim eno prijavo. Mag. Majda Potrata, izvolite.
Hvala. Še na eno stvar bi rada opozorila. Ker smo govorili o tem, da je bil leta 2007 spremenjen Zakon o varstvu potrošnikov, se mi na enaki ravni, kot se mi na ravni hierarhije jezikov, če ta obstaja, pa po moje ne sme, ker Evropska unija zagotavlja, da so vsi jeziki enakopravni, vsi uradni v Evropski uniji, se mi zastavlja vprašanje hierarhije vrednot takrat, ko se do rabe jezika vedem kot potrošnica, se pravi kot nakupovalka in kot morebitna lastnica gospodarskega subjekta. Verjela bi, da je Zakon o varstvu potrošnikov v prvi vrsti namenjen njim - potrošnikom. Ko pa pregledujemo sodno prakso in tudi citirane navedbe v pogodbah ali kod drugod, se pa zdi, da je prost pretok blaga tisto nadrejeno pravilo, ki bi moralo določati tudi uporabo vseh drugih določil, ki so nižje na hierarhični lestvici. Zame je to preprosto nesprejemljivo, ker ko bo Evropska unija uveljavila v polni meri državljansko zavest in ko se bomo čutili za tiste, ki odgovorno vplivamo tudi na določbe Evropske unije, s tega stališča, kaj kot posameznica ali posameznik lahko storimo za to, da se bomo v tej združbi različnih držav dobro počutili, in ko bomo presodili, da gre to pravzaprav mimo naših interesov, ne bomo več zadovoljni in bomo pač pritisnili na vzvode oblasti, da bodo komisije odločale drugače in v resnici v interesu ljudi. Saj ni interes ljudi samo interes gospodarstva in ekonomski interes, ki je le eden izmed interesov. Prvi interes pa je vendarle tisti, da dobim tisto, kar želim kupiti, tudi ustrezno komentirano z ustreznimi navodili, ne pa v "makaronščini", v kakršni je zdaj mogoče nekatere stvari prebrati na ovojnini ali na spremnih dopisih. In tu se zdaj zame začne osnovno pravilo: ali to spoštujemo ali tega ne spoštujemo. Enako se bo zgodilo tudi pri drugih določbah zakona o javni rabi slovenščine in odnosu do slovenščine, po moje v najbolj delikatni rabi, to je v rabi v visokem šolstvu, kjer je največ odprtih vprašanj in kjer si tudi ne zastavljamo temeljnega vprašanja: ali je študijski proces namenjen študentom ali gostujočim profesorjem. Ali ni to, da prihajajo k nam v Slovenijo študirat študentje od drugod, tudi priložnost, da kakovostni študijski programi zadržijo študente pri nas in da ti študentje morebiti kot strokovnjaki ostanejo tudi pri nas? Tu se bodo pa kot tisti, ki bi želeli opravljati nek poklic, morali soočiti z zahtevo, da morajo obvladati slovenski jezik, če hočejo to delo opravljati v Sloveniji oziroma ne govorim zdaj še o jezikih manjšinskih skupnosti. To so vprašanja, na katera bi morali poiskati ustrezne odgovore, ne da bi bili ti odgovori kakorkoli izključujoči, ampak da bi upoštevali čim širši interes. Hvala.
Hvala lepa. Zaključujem razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje Državnega zbora odločali jutri, v četrtek, 19. novembra, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 18. TOČKO DNEVNEGA REDA - TO JE NA RAZPRAVO O ODGOVORU MINISTRA KARLA VIKTORJA ERJAVCA NA POSLANSKO VPRAŠANJE JANEZA RIBIČA V ZVEZI S FINANCIRANJEM VODNE INFRASTRUKTURE IZ SREDSTEV SKLADA ZA VODE. Državni zbor je na 10. seji sklenil, da opravi razpravo o odgovoru, ki ga je minister za okolje in prostor Karl Viktor Erjavec podal na poslansko vprašanje poslanca gospoda Janeza Ribiča v zvezi s financiranjem vodne infrastrukture iz sredstev Sklada za vode. Besedo dajem gospodu Janezu Ribiču za dodatno zahtevo za razpravo o odgovoru ministra. Pričakujem tudi, da gospod minister spremlja [[...]] [[Oglašanje s klopi.]] [[...]]Predlagate gospod Anderlič, da damo odmor? To je točka, ki je bila dana na zahtevo poslank in poslancev, ne pa ministra.
Tako je. Ampak je ravno zahteva zbora, da se razpravlja o odgovoru na vprašanje, povod in po mojem temeljni vzrok, da se seveda zagotovi prisotnost. Tudi takrat, kadar so poslanska vprašanja, bomo [[...]]
Gospod Anderlič, jaz z vami soglašam. Dve minuti je odmora, prosim, da ostanete v dvorani. Pričakujem da bo minister prišel. Seveda je pa prisotnost ne samo interes poslancev ampak tudi njega. In pričakujem, da se bo odzval in prišel v dvorano. Dve minuti, lepo prosim, največ.
Besedo dajem gospodu Janezu Ribiču za dopolnilno obrazložitev zahteve za razpravo o odgovoru ministra. Gospod Ribič, izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani gospod podpredsednik Državnega zbora. Lepo pozdravljam tudi gospoda ministra za okolje in prostor. Spoštovane poslanke in poslanci, najprej bi se vam rad zahvalil za to, da ste mi omogočili, da o tej problematiki razpravljamo tudi tukaj v Državnemu zboru. Predvsem bi se tukaj rad zahvalil poslancem iz koalicije, tukaj se vidi, da če hočemo, lahko tudi kaj dobrega skupaj opravimo in storimo. Spoštovanemu gospodu ministru za okolje in prostor sem postavil to poslansko vprašanje, ker si iskreno želim, da se končno zagotovi varnost ljudi pred vodo. Vsi se zavedamo, kako pomemben naravni vir je voda. Vsi pa vemo tudi, koliko gorja lahko povzroči bodisi pomanjkanje vode, bodisi ujma v obliki poplav. Za Slovenijo namreč velja ugotovitev, da je bogata z vodami. Seveda pa ima to dejstvo več obrazov. Poprave in ostale ujme so v zadnjih letih pokazale, kako ranljivi smo ob takih izjemnih dogodkih. Šele ko se katastrofa zgodi ugotavljamo, kaj so bili vzroki in kaj nam je potem narediti in podobno. Tudi na območju, od koder prihajam, med Mariborom in Ptujem, na levem bregu reke Drave bo ob naslednjih večjih padavinah prišlo do katastrofe. In kaj bomo potem rekli prebivalstvu, ki bo ob svoje domove, premoženje, zdravje? Prebivalstvo na takih območjih živi v nenehni nevarnosti in ogroženosti, pravzaprav v strahu. Katastrofe na tem področju se dogajajo prav zato, ker se zadeve na področju upravljanja z vodami ne premikajo naprej. Če so bili na podlagi nove zakonodaje že storjeni prvi koraki na področju obvladovanja in zmanjševanja onesnaževanje voda, pa je bilo na področju upravljanja z vodami, ko naj bi poskrbeli za vodne režime in pretočne razmere, premalo storjenega. Poplavna varnost se poslabšuje. Vodna infrastruktura propada, potem pa imamo zaraščene potoke, nevzdrževane struge rek in na koncu poplave. Minister mi je sicer na moje poslansko vprašanje odgovoril kar se tiče reke Drave in visokovodnih nasipov ob njej. Gradnja tega projekta naj bi se začela v letu 2011. Do takrat pa upajmo, da v tem času ne bo prišlo do te katastrofe. Kaj pa sredstva za vzdrževalna dela, čiščenje vodotokov, ki je potrebno za njihovo pretočnost in za preprečitev poplavljanja? Kot sem že povedal, treba je zagotoviti varnost prebivalcev pred poplavami. In seveda ne samo ob reki Dravi. Kaj se dogaja na področju investicijskih projektov, ki bi jih izvajali s sredstvi vodnega sklada? Postavlja se vprašanje, ali so pravilno uporabljena sredstva, ki se zberejo v vodnem skladu in se uporabljajo za tiste posege v vodo, ki so potrebni zaradi drugih energetskih ali kmetijskih investicij. Z vidika upravljanja z vodami bi bilo bistveno bolje, da bi ta sredstva uporabljali zgolj za vodarske namene ter za investicije in vzdrževanje na tem področju. Upam, da bo današnja razprava prinesla tudi odgovore na moja vprašanja, na katera minister še ni odgovoril. Kolikokrat letno se na vodotokih izvajajo redna vzdrževalna dela? Kdo opravlja redni nadzor nad stanjem vodotokov in kolikokrat letno se izvaja? Kakšni so kriteriji, po katerih Ministrstvo za okolje in prostor pripravlja letni program izvedbe vzdrževalnih del na vodotokih? Kakšni so postopki ravnanja ministrstva oziroma izvajalca javne službe v primeru popravljanja vodotokov oziroma v primeru naravnih nesreč? Ali ima lokalna skupnost pristojnost izvesti interventna dela v primeru poplavljanja vodotokov in kako je s financiranjem teh del? Želim tvorno razpravo in da bi vodni sklad obogatili s sredstvi, da bomo vse to lahko tudi opravili. Hvala.
Hvala lepa. Besedo dajem ministru za okolje in prostor Karlu Viktorju Erjavcu za uvodno obrazložitev mnenja.
Vsem lep pozdrav, posebej predsedujočemu in poslankam in poslancem Državnega zbora. Mislim, da smo lahko zadovoljni, da bomo danes imeli širšo razpravo na poslansko vprašanje v zvezi z vzdrževanjem vodne infrastrukture. Mislim, da se zelo redko dogaja v Državnem zboru, da bi na podlagi poslanskega vprašanja imeli široko razpravo. To očitno kaže, da je ta problem izjemnega pomena tako zame kot ministra za okolje in prostor kot tudi za vas poslanke in poslanci. Jaz moram reči, da na poslansko vprašanje, ki mi je bilo postavljeno na prejšnji seji Državnega zbora, sem odgovoril dokaj podrobno, zelo obširno in tudi v bistvu sem odgovoril na vsa vprašanja. Ne glede na to, je bila izražena želja, da se opravi širša razprava. Jaz mislim, da je to dobro in koristno zlasti zato, ker vemo, da smo pred tem, da sprejemamo proračun za leti 2010 in 2011. Problem financiranja vodne infrastrukture ima dolgo brado. Začel se je pojavljati v ostrejši obliki v 90. letih, ko se je manj sredstev namenjalo za vzdrževanje vodne infrastrukture. Lahko sem celo kritičen in lahko rečem, da v zadnjih dvajsetih letih nismo praktično zadosti sredstev namenjali za to vprašanje in smo se teh vprašanj rešili zelo gasilsko. To se pravi, ko se je zgodila naravna nesreča, poplava, hudourniki in ne vem kaj vse, takrat smo odreagirali, pripravili posebne sanacijske programe, če je bila škoda zadosti visoka, in tako smo reševali te probleme. Zato sem zelo vesel, da bomo danes imeli to razpravo in jaz upam, da se bo tudi zaključila s konkretnimi sklepi, kako rešiti nastalo situacijo. Dejstvo je, da situacije ni mogoče izboljšati, če ne bomo več sredstev, več financ namenili za to področje. Mi skušamo glede na razpoložljiva proračunska sredstva reševati stvari v tistih zadevah, ki so najbolj kritične. Sami ste omenili, da šele v letu 2011 bodo tudi uporabljena evropska kohezijska sredstva, kar je prav, vendar vse to ne zadostuje. Računam in pričakujem, tu, da bo razprava o vodnem skladu, o delitvi sredstev iz vodnega sklada, ker je tudi zelo pereče vprašanje, kaj bomo financirali s sredstvi iz vodnega sklada, ali bomo financirali nove investicije ali bomo večji del sredstev, ki ga namenjamo iz vodnega sklada, namenjali za spodnjo Savo. Lahko povem, da vodni sklad ima nekje petindvajset milijonov evrov, od tega petnajst milijonov evrov namenjamo zgolj za spodnjo Savo, za infrastrukturo, ki se tam dogaja v tem trenutku, ostale vodne infrastrukturne objekte pa zanemarjamo. Pri tem pa moram reči, da približno 5,7 milijona evrov pa zadrži Ministrstvo za finance in ostanejo v integralnem proračunu, ker sredstev iz tega naslova se nabere nekje okoli trideset milijonov evrov. Jaz bom zelo vesel, če boste poslanci danes po opravljeni kvalitetni razpravi tudi sprejeli določene sklepe, ki bodo ojačali vodni sklad, proračunske postavke, ki pomenijo več denarja za te namene in potem mislim, da se bodo lahko stvari spremenile. Brez denarja pa na tem področju ne bo kvalitetne muzike.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo v imenu Slovenske nacionalne stranke ima gospod Silven Majhenič.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči, spoštovani minister. Reka Drava je v vsej svoji zgodovini imela pomembno vlogo še posebej za razvoj mest, krajev in počutja ljudi, ki so in še živijo ob tej reki. Pomembna je za gospodarstvo še posebej z vidika številnih hidroelektrarn, ki so pomemben člen v verigi elektrogospodarstva za celotno Slovenijo. Gradnje hidroelektrarn so zaznamovale tudi sam utrip življenja ob reki Dravi, ki pa se je znatno poslabšal z izgradnjo energetskega kanala za hidroelektrarno Zlatoličje. Sam kanal je razpolovil naselja med seboj, številne brvi, ki povezujejo med seboj levo in desno stran vasi, so dotrajane ter prepuščene na milost in nemilost občin, ki bi morale zagotoviti varen prehod, pa za tovrstne sanacije nimajo denarja. Država je pozabila, da je dolžna poskrbeti tudi za takšne stvari, ki so bile ljudem vsiljene proti njihovi volji. Zaradi preusmeritve vode se je pretočnost reke Drave zmanjšala, struga se je zaraščala, prod se je nalagal, kar pa ima zdaj za posledico, da Drava ob vsakem večjem nalivu, ko vodotoki napolnijo strugo Drave, poplavlja tudi večkrat na leto. Ko Drava prestopi bregove, je ogrožen velik del Dupleka, Vurberka in Dražgoš. Povzroča se velika škoda na poljih kot, stanovanjskih hišah, pa tudi prometnicam ne prizanese. Sigurno je za pričakovati, da bo država ustrezno ukrepala, saj v Ustavi nikjer ne piše, da se lahko delajo razlike, ko gre za Pomurje in Posavje smo dojemljivi, ko pa gre za Podravje, smo gluhi in slepi. Minister Erjavec je opozoril na črpanje evropskih sredstev in da ob odločba izdana nekje v letu 2010. Takrat bi naj bilo izdano tudi gradbeno dovoljenje za sanacijo na odseku zgornji Duplek - Vurberk. Pojasnjeno je bilo, da so bila vložena znatna sredstva v te namene, vendar, kot vidimo, se v smeri preprečevanja poplav ni nič spremenilo, pa tudi v doglednem času se ne bo. Vemo, da se gradbena dovoljenja pridobivajo zelo počasi, Drava pa ne ve, kaj je za Duplečane dobro in kaj slabo, zato se bodo še tu in tam namesto z avtom vozili po cesti s čolni. Mislim, da se ti kraji, ki sem jih omenil, zaslužijo s strani države več pozornosti, in bi del krivde za stanje morale prevzeti vse prejšnje vlade, ki pa za rešitev tovrstnega problema niso naredile prav nič. Le politične točke so nabirali takrat, ko je bilo vreme v Dupleku lepo, in so se razkazovali v vsej svoji veličini. Predlog kolega Ribiča v Slovenski nacionalni stranki podpiramo in upamo, da ne bo ostalo samo pri obljubah, ampak da se bodo obljube tudi udejanjile. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanskega kluba LDS bo predstavil gospod Miran Jerič.
Hvala za besedo. Spoštovani podpredsednik Državnega zbora, spoštovani minister s sodelavci, cenjene poslanke, kolegi poslanci. V Poslanski skupini Liberalne demokracije Slovenije želimo pri obravnavi te točke dnevnega reda poudariti predvsem naslednje. To problematiko je po našem mnenju zelo kvalitetno in poglobljeno obravnaval Odbor za okolje in prostor na dveh sejah v letošnjem letu, in sicer mesecu aprilu in v mesecu juniju. Po našem mnenju se ni seznanil samo s cilji, nalogami in problematiko opravljanja z vodami v Sloveniji, ampak je v sodelovanju s številnimi strokovnjaki s tega področja sprejel zelo kvalitetne oziroma dobre sklepe. Poslanska skupina Liberalne demokracije Slovenije meni, da Slovenija pravega dokumenta, ki bi določal vodno politiko, nima. Imamo zakone, direktive, predpise, načrte, ampak razen, da je v Resoluciji nacionalnega programa varstva okolja podpoglavje o nacionalnem programu upravljanja voda, drugega pravega dokumenta ni. Tretja zadeva, ki jo želimo v tej razpravi izpostaviti v Poslanski skupini LDS, je to, da je treba poudariti, da mora Ministrstvo za okolje in prostor pospešiti pripravo vseh zakonov, ki jih nalaga zakon o vodah, to se pravi določenih strateških dokumentov, zlasti pa predlogov načrta upravljanja voda na obeh vodnih območjih, okvirni program za pripravo morske strategije, načrta za zmanjšanje poplavne ogroženosti, program aktivnosti za preventivno zmanjšanje ogroženosti zaradi plazov in program sanacije plazov. Predvsem pa mora Vlada na podlagi navedenih strateških dokumentov pripraviti program gradnje javne infrastrukture, vodne infrastrukture do leta 2020 ter zagotoviti tudi večja vlaganja na tem področju. Sredstva, ki jih namenjamo v zadnjih letih za varstvo vodnih virov za oskrbo prebivalcev s kvalitetno pitno vodo, za načrtovanje in financiranje celovitih ukrepov za zmanjšanje ogroženosti pred škodljivim delovanjem voda, za sanacijo plazov, trajnostno rabo voda ter izvajanje javnih gospodarskih služb, upravljanje z vodami, so ne samo premajhna, ampak velikokrat tudi na nek način izsiljena na podlagi sanacijskih programov po poplavah ali za odpravljanje posledic naravnih in drugih nesreč. Znotraj tega pa je po mnenju Poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije treba zagotoviti ustrezno vlogo ter namembnost sredstev sklada za vode, ki morajo biti namenjena samo za financiranje investicij za javno vodnogospodarsko infrastrukturo, ne pa v infrastrukturo posebnih rab, recimo v energetiko. Naj omenimo samo spodnjo Savo. Približno 60% sredstev vodnega sklada gre v investicije v vodno infrastrukturo na spodnji Savi. V Poslanski skupini Liberalne demokracije se zavedamo poplavne ogroženosti lokalnih skupnosti na spodnji Savi, vendar investitor za izgradnjo te potrebne infrastrukture ne more biti samo vodni sklad, ampak mora to zagotoviti tudi investitor, ki gradi te energetske objekte na spodnji Savi. Naj zaključim. Po mnenju Poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije je kvalitetno razpravo na podlagi zahteve poslancev in poslank v skladu z drugim odstavkom 246. člena Poslovnika brez ustreznega gradiva, podatkov, pa tudi sklepe je nemogoče sprejemati, težko opraviti. Po našem mnenju je takšna razprava na nek način preveč usmerjena v reševanje čisto konkretnih, da ne rečem lokalnih, problemov, ki jih v naši poslanski skupini ne podcenjujemo. Ampak naše stališče je, da to ni dobro, še manj pa sistemsko. V Poslanski skupini Liberalne demokracije Slovenije zato podpiramo sprejete sklepe na Odboru za okolje in prostor iz meseca junija letošnjega leta ter pričakujemo od Vlade Republike Slovenije in resornih ministrstev čimprejšnjo realizacijo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavila gospa Breda Pečan.
Dober dan in hvala za besedo, gospod podpredsednik. Poslanka Socialnih demokratov načeloma ne podpira razprav o tematikah, ki bi jih lahko opravili v okviru pristojnega delovnega telesa Državnega zbora. Da ne govorimo o tem, da je o tej tematiki, kot smo že ravnokar slišali, pristojni odbor že razpravljal junija meseca. Pričakovati bi bilo, da tisti, ki želi ponovno odpreti to razpravo in preveriti, kaj se je v teh slabih šestih mesecih zgodilo na področju uporabe sredstev vodnega sklada, ker v bistvu je to tematika te točke, bi lahko to brez nadaljnjega in tudi brez kakšnih posebnih nujnih sej in ne vem še česa predlagal. Seja odbora bi se zgodila, bila bi kvalitetno pripravljena. Na njej bi lahko dopolnili sklepe, ki smo junija meseca sprejeli, lahko bi jih tudi zaostrili in Vladi povedali, da pričakujemo, da se sredstva vodnega sklada uporabljajo za namen, za katerega se zbirajo. Ne pa tako, kot se dogaja sedaj, in to že dlje časa, da se usmerjajo v izgradnjo energetskih objektov in spremljajočih infrastrukturnih naprav ob teh energetskih objektih. Vprašanje pa je, ali je razmejitev med dejanskim namenom sredstev vodnega sklada, torej sredstev, ki so namenjena tudi za protipoplavne ukrepe, konkretno v tem območju, kjer se gradijo ti energetski objekti, ali pa daleč presegajo tisto, za kar naj bi se vodni sklad uporabljal. Dvomi v to, da se sredstva vodnega sklada v tem primeru uporabljajo daleč širše, kot pa je bila ideja samega vodnega sklada, so po našem mnenju zelo upravičeni, zato je treba po našem mnenju tudi razpravo o tej tematiki ponovno izvesti, opraviti v Odboru za okolje in prostor. Mi pričakujemo, da bo soglasje za to razpravo zagotovo "unisono" sprejeto in da bomo v januarju mesecu preverjali, kaj je od tistega, kar smo junija meseca Vladi predlagali, jo pozivali in naprošali, tudi dejansko izvedenega. Zato smo v poslanski skupini prepričani, da je današnja razprava o tej točki pravzaprav zgubljanje časa in energije, kar se v tem Državnem zboru prepogosto dogaja. Hvala.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil mag. Andrej Vizjak.
Spoštovani podpredsednik, kolegice in kolegi, spoštovani minister s sodelavci, lepo pozdravljeni! Jaz sem zelo vesel, da je na predlog poslanca Janeza Ribiča prišlo do te diskusije v parlamentu, ker je problematika vodnega sklada in sredstev, ki se vplačujejo v vodni sklad, in sredstev, ki jih iz tega vodnega sklada namenjamo za razno razne namene, zelo potrebna. To področje je žal še vedno neurejeno, neurejeno je že kar nekaj časa. Tudi diskusija, ko bomo govorili o vodnih povračilih in problematiki, povezani z njimi, je več kot dobrodošla. Jaz verjamem, da bo minister razumel naše razprave v smeri sugestij, da je to problematiko treba čim prej urediti. Res je, da je do pritiska na sklad za vode prišlo pravzaprav bolj ali manj v zadnjem obdobju, ko se je pokazalo, da so neurejeni vodotoki velikokrat razlog za naravne nesreče, ki jih povzročijo neurja, in imamo s tem veliko, veliko nalog v Sloveniji. Vodni sklad se na eni strani črpa iz vseh tistih, ki uporabljajo za najrazličnejše namene vodo oziroma naše vodotoke, in se porablja za namene, ki so definirani in bolj ali manj v smislu izgradnje vodne infrastrukture za urejanje vodotokov, za protipoplavno varovanje in podobno. Jaz se spomnim kar nekaj let nazaj, ko pravzaprav projektov, namenjenih črpanju sredstev iz vodnega sklada, praktično ni bilo. Zato so prišle odločitve, ki jih pozdravljam. Vesel sem za njih in hvala lepa, da mi poslanke in poslanci kažete s prstom na spodnjo Savo. Do odločitve je prišlo na najvišji ravni, na vladni ravni, da se sredstva iz vodnega sklada prvenstveno namenjajo izgradnji vodne infrastrukture pri izgradnji hidroelektrarn na spodnji Savi. Zakaj? Zaradi tega, ker je izgradnja hidroelektrarn na spodnji Savi en vzorčen in vzoren projekt, kako se da na eni strani združiti interes energetike in po drugi strani združiti interes vodarjev in vseh, ki skrbijo za vodotoke, da se s skupnimi sredstvi uredi ne samo energetsko izkoriščanje Save v tem delu, temveč tudi protipoplavna zaščita, da se uredi vse, kar je treba v zvezi z vodotokom storiti in tudi še s pritoki v Savo v tem delu, da se dvigne podtalnica, da se na nek način omogoči uporaba Save tudi za namakanje, torej za kmetijske namene in tako naprej. Sava v spodnjem toku in verjetno številni vodotoki po Sloveniji povzročajo ogromno škodo ljudem, infrastrukturi, kmetijstvu, zato je prav, da se to prepreči. Zakon o koncesiji za izkoriščanje spodnje Save za energetske namene je zelo jasno opredelil, kaj je meja - da energetika financira zgolj tisti del vodne infrastrukture, ki ga energetika za energetsko izkoriščanje spodnje Save dejansko potrebuje. To v celoti financira energetika. In ni res, da se financira v tem konkretnem projektu vodna infrastruktura, ki jo potrebuje energetika iz vodnega sklada. Ni res. Tisti, ki to trdite, ne poznate zakona, ki ste ga sprejemali, mimogrede, v tem parlamentu, in vseh okoliščin, ki spremljajo ta zakon. Res pa je, da se nadgradnja vodne infrastrukture, ki je namenjena za protipoplavno zaščito pred stoletnimi in večletnimi vodami, financira iz vodnega sklada. Energetika bi lahko z bistveno nižjimi nasipi zdržala svoje energetske namene, vendar ker se sledi več ciljem hkrati ob istem projektu, so iz vodnega sklada namenjena sredstva za ta tako imenovani vodovarstveni nadstandard, protipoplavni nadstandard, ki ščiti naselja in ki ščiti kmetijske površine in ostale nepremičnine pred poplavami. Kot veste, teče Sava v spodnjem toku praktično skozi Sevnico, skozi Krško, se dotakne Brežic in številnih vasi ob tem delu. Tudi v preteklosti ni bilo ustreznega vodovarstva, zato je prihajalo do poplav in do škode. V preteklosti ni bilo drugih projektov za črpanje sredstev iz tega sklada, zato tudi nobena vlada doslej ni pristala na to, da se vodna infrastruktura v spodnjo Savo financira iz drugih virov. Zakaj? Ker je ostajal vedno in znova denar v vodnem skladu. Denar v vodnem skladu ni bil nikoli porabljen za druge namene, ker enostavno ni bilo projektov. Žal. To so dejstva. Lahko jih potrdijo uradniki na Ministrstvu za okolje. In prav je, da so se namenjala za namene, za katere vodni sklad obstaja, in so bili z roko v roki z energetskim projektom. Prepričan pa sem, da v prihodnje ne sme biti več tako. Zakaj ne? Zaradi tega, ker se tudi zaradi podnebnih sprememb in zaradi kalvarije, ki se dogaja vsepovsod po Sloveniji, projekti pripravljajo, projekti bodo in so na voljo tudi za druge namene oziroma za druge nujne ureditve, kjer se tudi to ščiti, kjer gre v smislu protipoplavne varnosti za takšno ali drugačno boljše gospodarjenje z vodotokom. Ti projekti so in so vzklili tudi zaradi nesreč in zaradi dogodkov, ki smo jim bili priča v zadnjem obdobju. Prav je, da se tudi za vodno infrastrukturo na spodnji Savi najde povsem drug vir. Idej je veliko. Pravzaprav še več. Vodna infrastruktura na spodnji Savi se lahko financira sama, kajti energetsko izkoriščanje spodnje Save je obremenjeno s koncesijo, ki jo prejme tudi država. In gotovo je ta koncesijska dajatev na dolgi rok, izračunali smo 26 let, in povrne vse stroške, ki jih država investira v vodno infrastrukturo za protipoplavno zaščito. Ta sistem je stabilen, finančno vzdržen in jaz upam, spoštovani minister, da boste pravzaprav iskali vire financiranja vodne infrastrukture v možnosti zadolžitve Infre d.o.o., ki skrbi za izgradnjo vodne infrastrukture, in ji namenili, potem ta vir, ki se vrača v proračun iz koncesijske dajatve za poplačilo teh obveznosti iz kreditov. In je vodni sklad lahko povsem namenjen za druge namene in za druge pereče probleme, ki so v Sloveniji. Zato menim, da je prav, da pride do celovite rešitve vseh vprašanj, povezanih z vodnim skladom, tudi polnjenje vodnega sklada. Danes imamo namreč številne vire, iz katerih se polni ta vodni sklad. Na spodnji Savi je en vir, na Dravi je drugi vir, na nekih tretjih tretji vir. Zadeva je formalno neurejena in prav bi bilo, da jo Ministrstvo za okolje in prostor uredi. To je dodana vrednost te razprave, da vse poslanske skupine damo signal Vladi in ministru, da pripravi rešitve, ki bodo nekako odbile to problematiko, se bodo s to problematiko soočile in jo ne nazadnje tudi rešile. Jaz pravzaprav res ne razumem predsednice Odbora za okolje in prostor, da beži pred temi rešitvami, kajti ne spomnim se, da bi se od junija do danes kaj rešilo v tej smeri, se pravi, od zadnje seje Odbora za okolje, ki je bila pravzaprav v Posavju. Spoštovani! Doslej so se sredstva Vodnega sklada črpala namensko in v skladu z odločitvami vlad pravzaprav prioritetno za en projekt, to je izgradnjo vodne infrastrukture na spodnji Savi. Jaz namenoma ne bom povedal, odločitev katere vlade je bila to, kajti največji kritiki tega prihajajo iz teh vrst. In prav je, da se v prihodnje namenijo za najbolj pereče probleme v Sloveniji, ki jih je nič koliko. Upam, da bodo sredstva lahko porabljena oziroma da bodo tudi projekti za sanacijo teh perečih problemov pravočasno pripravljeni. V Slovenski demokratski stranki zelo pričakujemo rešitve v smislu izboljšave zakona in vseh podzakonskih predpisov, ki to urejajo, zato bomo z veseljem te pristope v smislu povedanega tudi podprli.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Zares bo predstavil gospod Vili Trofenik.
Hvala za besedo, lep pozdrav vsem prisotnim, še posebej ministrom. V Poslanski skupini Zares smo podprli zahtevo po razpravi o odgovoru ministra na vprašanje poslanskega kolega gospoda Ribiča o problematiki financiranja vodne infrastrukture iz sredstev sklada za vode. Naša podpora izhaja iz prepričanja, da se vprašanje nanaša na zelo resno problematiko ni bilo treba odpraviti predsodke, da so praktično vedno zavrnjene tudi tehtne zahteve po razpravah v Državnemu zboru o nekaterih pomembnih problemih, in da bi morali tehtati zahteve po razpravah po teži argumentov in ne s kriterijem pripadnosti predlagatelja koaliciji oziroma opoziciji. Nesprejemljivo je tudi razumevanje tozadevnih zahtev za razprave o namenu napada na naslovljene ministre ali ministrice. V Zakonu o vodah je sklad za vode opredeljen kot proračunski sklad, ki se napaja s prihodki iz naslova plačil za vodne pravice in vodnih poplačil kot namenskimi prihodki za vodno infrastrukturo, gradnjo državne in lokalne infrastrukture, ki je potrebna zaradi gradnje vodne infrastrukture, nakupa [[...]] [[Nerazumljivo.]] zemljišč in nalog inštituta za vode. Če bi v praksi spoštovali omenjeni vrstni red porabe sredstev iz sklada za vode, verjetno ne bi bila potrebna današnja razprava. Na žalost pa ne dobivamo v okviru zaključnih računov državnega proračuna podatkov o zbranih in porabljenih sredstvih proračunskega sklada, ki se imenuje sklad za vode. Tudi na zadnji seji Odbora za finance in monetarno politiko je bil sprejet poseben sklep oziroma zahteva, da se v Državni zbor do plenarne seje, to se pravi že pred tremi dnevi, na kateri obravnavamo proračun, dostavijo podatki o sredstvih sklada za vode, vendar pa do tega trenutka teh podatkov nismo prejeli. Poslansko vprašanje kolega poslanca Ribiča se nanaša na konkretno problematiko vzdrževanja reke Drave in njenih pritokov. Nedavna televizijska oddaja na nacionalni televiziji je dokaj dobro razgalila to problematiko na samo enem izmed pritokov reke Drave, na reki Pesnici. Z ozirom na energetsko izkoriščenost reke Drave in s tem povezanih prihodkov, je nedopustno neustrezno vzdrževanje reke Drave in pritokov in prelivanja sredstev v sklade za vode na druga območja ali namene, za katere bi bilo potrebno zagotoviti druge finančne vire, sredstva sklada za vode pa nameniti njegovi primarni nalogi, to je financiranju vodne infrastrukture. Pričakujemo, da bo današnja razprava pospešila pot do ustreznejšega ravnanja v prihodnosti. Hvala lepa.
Hvala lepa. V imenu Poslanske skupine DeSUS bo stališče predstavil gospod Franc Jurša. Gospod Godec, izvolite. Prav bi bilo, da najavite spremembo. Izvolite.
Gospod podpredsednik, hvala za besedo. Pozdravljeni minister, spoštovane kolegice in kolegi! Stališče Poslanske skupine DeSUS glede razprave o odgovoru ministra za okolje in prostor Karla Viktorja Erjavca na poslansko vprašanje Janeza Ribiča v zvezi s financiranjem vodne infrastrukture in sredstev sklada za vode. V Poslanski skupini DeSUS se strinjamo, da je treba tudi v Državnem zboru reči kaj več na to temo vzdrževanja vodotokov in vodne infrastrukture. Vendar pa po naši oceni bi to razpravo morali opraviti že mandat ali dva prej, saj se problemi s pretočnostjo in upravljanjem vodotokov niso začeli pojavljati v času te Vlade, temveč se s tem srečujemo že vrsto let. Prepričani smo, da se bo pod sedanjim vodstvom Ministrstva za okolje in prostor končno nekaj uredilo na tem področju, da bo ministrstvo izdelalo politiko reševanja ogroženosti naselij in gospodarske infrastrukture pred vodnoprostorsko politiko v zvezi z vodnim in obvodnim prostorom, varstvom pred onesnaženostjo in varstvom vodnih ekosistemov. Prav tako smo prepričani, da se bo pod to vlado končno uredila problematika porabe sredstev iz vodnega sklada, kajti ta sredstva se že vrsto let uporabljajo izključno za izgradnjo spodnjesavske verige elektrarn, ki ni vodna infrastruktura, namesto da bi se porabila za investicije, na primer za izgradnjo vodnih nasipov reke Drave med Mariborom in Ptujem, ki zamuja že 10 let. Zato je po naši oceni treba sredstva iz vodnega sklada porabiti v namene, za katere je bil vodni sklad ustanovljen, torej za urejanje vodotokov. Tako pa lahko na primer iz dokumenta financiranja vodne infrastrukture, v katerem je pojasnjena razlaga porabe sredstev vodnega sklada v letu 2007 in načrt porabe za leto 2008, vidimo, da se 10% sredstev vodnega sklada porabi za strokovne in razvojne naloge za celotno področje Slovenije, ki jih opravlja Inštitut Republike Slovenije za vode, 4% za strokovne podlage in prostorsko dokumentacijo za izvedbo vodne infrastrukture, 24% za rekonstrukcijo in večja investicijska vzdrževalna dela na vodni infrastrukturi, 11% za izvajanje vzdrževalnih del v javno korist na obstoječi vodni infrastrukturi in 45% za izvedbo vodne državne in lokalne infrastrukture, ki se gradi sočasno z izgradnjo hidroelektrarn na spodnji Savi in 5% za oskrbo s pitno vodo. Prepričani smo, da bo današnja razprava dala ministru ustrezne smernice, da bo lahko v prihodnosti s svojo ekipo opravil ustrezne programe, ker so ga njegovi predhodniki pustili ob strani in se izognili svojim odgovornostim. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Godec, jaz se vam opravičujem za opozorilo. S strani Poslanske skupine DeSUS je bila najavljena sprememba, mene pa o tem niso obvestili. Se opravičujem. V imenu Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bo stališče predstavil gospod Janez Ribič.
Hvala. Spoštovani prisotni. Financiranje iz vodne infrastrukture. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke smo že večkrat opozarjali na to problematiko, kljub temu pa opažamo, da Ministrstvo za okolje in prostor vztrajno krči sredstva za vzdrževanje vodotokov in vodne infrastrukture. Dejstvo je, da se na vodotokih ne izvajajo redna vzdrževalna dela, ki pa so nujno potrebna za njihovo pretočnost in preprečitev njihovega poplavljanja. Država po našem mnenju še vedno nima izdelane politike do voda, kjer bi bila jasno razvidna politika reševanja ogroženosti naselij in gospodarske infrastrukture pred vodo in prostorska politika v zvezi z vodnim in obvodnim prostorom, varstvom pred onesnaženostjo in varstvom vodnih ekosistemov. Ni torej politike v zvezi z vodami, ki bi opredelila vrednostni okvir in prioritete na tem področju. stanje je torej takšno, da se poplavna varnost naselij, prometne infrastrukture in kmetijskih območij poslabšuje. Vodna infrastruktura propada, povečuje se tudi erozijska ogroženost in nekontrolirani posegi v vodna zemljišča in v vodno telo. Rezultat naštetega pa so zaraščeni potoki, nevzdrževane struge rek in na koncu poplave. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke se resno sprašujemo, kaj se dogaja na področju investicijskih projektov, ki naj bi se izvajali s sredstvi vodnega sklada. Ali so ta sredstva pravilno uporabljena? Menimo namreč, da bi z vidika upravljanja z vodami bilo bistveno bolje, da bi ta sredstva uporabljali zgolj za vodarske namene ter za investicije in vzdrževanje na tem področju. Menimo tudi, da bi bilo treba zagotoviti usklajenost med prostorskim načrtovanjem na državni ravni in občinskih ravneh ter vodnogospodarskim načrtovanjem, predvsem pri pripravi načrtov upravljanja vodnih območij, porečij ali njihovih delov. Prav tako pa bi bilo treba zakonsko bolje opredeliti vlogo občin oziroma bodočih pokrajin pri urejanju voda. Predvsem pa smo v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke prepričani, da bi morala država delati v skladu z načelom, da je bolje preprečiti kot kasneje reševati posledice poplav. Zato razprava danes v Državnem zboru ni brez zveze, kot je nekdo dejal. Od Ministrstva za okolje in prostor pričakujem, da bo pospešeno pristopilo k razrešitvi problema poplav na območju predela Mestne občine Maribor in na območju občine Duplek, v kateri se lahko ob večjih padavinah zgodi katastrofa, ko bodo poplavljale tako imenovane stoletne vode, kot jih strokovnjaki imenujejo. Spoštovani gospod minister, Karl Erjavec, odgovornost za to katastrofo danes tukaj v Državnem zboru prenašam na vas. Hvala.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi razprava poslank in poslancev. Prvi ima besedo gospod Matevž Frangež.
Najlepša hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane, spoštovani! Ta koncesnina ima določen namen. Ta namen je vzdrževanje vodne infrastrukture in rečnih bregov. Namenjena je občinam ob vodnih energetskih objektih, da poskrbijo za infrastrukturo in ukrepe, ki naj krepijo varnost ljudi in premoženja. Vsi vemo, da v naravi obstaja le malo takšnih sil, kot je voda, zato se moramo spomniti samo usodnih povodenj, ki jih je v zadnjih letih doživela Slovenija. Te velike naravne katastrofe je mogoče preprečiti s pametno regulacijo vodnih tokov. In temu je namenjena ta koncesnina. Vemo pa, da se ta ne izvaja oziroma se koncentrira na posavski konec, kjer je danes očitno dovolj denarja za to, da se ureja absolutni nadstandard na tem področju, kar sam štejem kot del velikih naporov bivšega ministra za gospodarstvo gospoda Andreja Vizjaka, ki se je v času svojega mandata očitno bistveno bolj ukvarjal s Posavjem kot pa s krepitvijo konkurenčnih sposobnosti in možnosti slovenskega gospodarstva, kar še posebej čutimo danes v času gospodarske in finančne krize. Medtem ko pa druga področja, še posebej pa občine ob Dravi, nimajo sredstev niti za osnovno vzdrževanje, zaradi česar so naselja ob reki Dravi in ob dravskem energetskem kanalu na Dravskem polju poplavno izjemno ogrožene. Če k temu še prištejemo znanstvena predvidevanja, da bodo do leta 2035 zaradi učinka podnebnih sprememb in globalnega segrevanja izginili veliki alpski ledeniki, potem vemo kašnim tveganjem izpostavljamo ljudi, mesta in vasi ob reki Dravi. Ta je ledeniška reka, ki bo v perspektivi nedvomno narasla, ob tem pa bo izpostavljena vedno večjim nihanjem v njeni moči in obsegu rečnega pretoka. To so zelo resna tveganja in resne nevarnosti, ki zahtevajo celovito obravnavo, ker smo to mi danes dolžni varnosti naših ljudi, mest in vasi. Zato tudi kot mariborski poslanec v celoti podpiram to razpravo, ki sta jo s svojimi vprašanji spodbudila gospoda Vili Trofenik in Janez Ribič in mislim, da je to ena skupna ambicija poslancev celotnega Podravja, ker je treba tej nevzdržni situaciji narediti konec. Pri tem moram poudariti, da sem razočaran nad odnosom ministra Erjavca, ki se pri tej temi obravnava, rekel bi, ignorantsko, kar je pokazal tudi danes v svoji uvodni razpravi. To dokazuje tudi to, da do seje nismo dobili tistih podatkov, ki smo jih želeli, se pravi podatkov o uvodnem skladu in razpoložljivih sredstvih in podatkov o tem kaj se pravzaprav za tem področjem dogaja. Mislim, da smo upravičeni zahtevati, da se to področje uredi in odpravijo krivice in razlikovanja, ki so absolutno nesprejemljiva. Zato želim spomniti tudi na stališče moje kolegice in predsednice Odbora za okolje in prostor gospe Brede Pečan, da po zaključku današnje razprave tej temi posvetimo tudi sejo Odbora za okolje in prostor in na njej sprejmemo ustrezne zavezujoče sklepe. Te razprave ni mogoče ločiti od izzivov izrabe energetskih potencialov slovenskih voda in rek. Pri tem poudarjam, da je Drava zibelka slovenske energetike. Danes nam daje pretežni vir obnovljivih virov energije v Sloveniji in je tudi tradicionalni sedež slovenske energetike. Ko smo Slovensko energetiko vodili iz Maribora, se je ta razvijala policentrično, s posebnimi poudarkom na energetskih potrebah in potencialih vseh slovenskih regij. Žal moramo ugotoviti, da danes pa že več let ni tako. Še več. Slovenski energetiki se zdi, da smo očitno zazrti v zastarele koncepte tehnologije in rešitve, in to v času, ko smo soočeni s tako usodnim in nevarnim procesom, kot so podnebne spremembe, mi pa se obnašamo tako, kot da je vse ok in da so podnebne spremembe samo kaprica bruseljskih uradnikov, ne pa zelo realna grožnja, ki utegne ne le poseči v našo kakovost življenja, ampak radikalno spremeniti svet, v katerem živimo, in možnosti, ki jih imamo in jih moramo zavarovati tudi za prihodnje generacije. Pri tem poudarjam, da podpiram izgradnjo zmogljivosti za proizvodnjo obnovljivih virov energije na reki Savi. Toda v enaki meri zaradi upadanja podtalnice in s tem povezanimi ekološkimi problemi in možnostmi za perspektivo pomurskega kmetijstva pa prav tako močno ali še močneje podpiram tudi izgradnjo pretočnih hidroelektrarn na reki Muri. Mislim, da bi morali biti izzivi pred nami za vse nas spodbuda, da izkoristimo vse možnosti za obnovljive vire energije v Sloveniji, čim večjo energetsko samozadostnost in konec prevladujočega fosilnega energetskega scenarija. To je del te razprave. Medtem ko podpiram izgradnjo kapacitet za proizvodnjo obnovljivih virov energije v drugih delih Slovenije, poudarjam, da mora nekaj od tega imeti tudi Podravje. Ne samo tisti del koncesnine, ki Podravju in podravskim občinam nedvoumno pripada, ampak želim kot neki svoj kreativni prispevek v današnji razpravi predlagati tudi nove rešitve. Upam, da bodo deležne podpore vsaj drugih podravskih poslancev. In to pa je, da ne glede na to, da ima ta predlog kakšno pomanjkljivost z vidika evropske zakonodaje in pravil notranjega evropskega trga, poceni dravsko energijo, zdaj bom približno dejal, da je ta cena dosegla četrtino najdražje slovenske energije, proizvedene v slovenskih energetskih objektih, da del te velike razlike vendarle uporabimo tudi zato, da v Podravju, v mestih ob Dravi uveljavimo boljše konkurenčne prednosti, kot jo lahko zagotavlja cenejša energija za krepitev konkurenčnih sposobnosti tega dela, in to še posebej v času, ko tudi to področje potrebuje nove gospodarske vsebine z visoko dodano vrednostjo. Kot rečeno, vem, da je ta predlog zaradi pravil notranjega trga težje izvedljiv, a vabim vas, da o tem in o tej ideji vodim aktiven razmislek. Skladno z mnenji kolegice Brede Pečan podpiram čimprejšnji sklic Odbora za okolje in prostor in obravnavo te tematike s sprejetjem zavezujočih sklepov. Gospodu ministru, pa priporočam malo več resnosti pri obravnavi tega in še kakšnega od drugih resnih vprašanj in izzivov, ki stojijo pred nami. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima minister. Izvolite, gospod Karl Erjavec.
Hvala za besedo. Najprej bi se gospodu Ribiču zahvalil. Mislim, da je prava priložnost, da danes narediva to primopredajo prenosa odgovornosti za poplavno varnost. Ne nazadnje je minister iz vaše stranke štiri leta bil odgovoren za to področje in očitno v teh štirih letih ni vsega postoril in me veseli, da ste vi dali to pobudo. Mislim, da ste prava oseba, da midva narediva to primopredajo. Predlagam pa, da bi bil zraven še minister Podobnik. Kar se tiče ignorantskega odnosa, jaz ne vem, zakaj mi to očitate. Jaz sem prišel na sejo Državnega zbora, povedal, kakšna je situacija, kaj se je v zadnjih 20-ih letih dogajalo oziroma se ni dogajalo. Kar se pa tiče zahteve glede poslovanja vodnega sklada, pa mora reči, da je ta odločitev oziroma ta sklep bil sprejet na Odboru za finance in monetarno politiko in nam je žal minister Križanič šele pred dvema dnevoma posredoval to zahtevo. Tako tega vašega očitka o ignorantskem odnosu ne morem sprejeti. Kar se pa tiče, da sem neresen, pa - ne vem, to se mi zdi, da ni primerno, glede na razpravo, ki jo imamo, ker se pogovarjamo o preveč resnih vprašanjih. Menim, da bo treba usmeriti to razpravo v več smeri. Ena smer je prav gotovo, da bo treba zmanjšati obseg financiranja gradnje in vzdrževanja ter odplačila najetih posojil za izgradnjo objektov v povezavi s hidroelektrarnama na spodnji Savi, ker to je ključ. Povedal sem, 25 milijonov evrov je težak približno sklad. 15 milijonov evrov gre za spodnjo Savo, kjer se gremo nek nadstandard. Medtem ko imamo pa ponekod dejansko zelo kritično stanje in je ogroženost lahko zelo resna. Predlagal bi, da Državni zbor spregovori nekaj besed o tem. Potem bo treba tudi preveriti, proučiti, na kakšen način bomo posojila, ki jih najema družba Infra, ki je sicer v lasti države, vračali, kako bomo to finančno konstrukcijo zapirali, ker ta posojila bodo slej ko prej tako obsežna, da bodo vsa sredstva, ki se naberejo iz tega naslova, šla za to odplačevanje. Moram reči, da tudi o tem bo treba opraviti razpravo. Ali bo to plačeval proračun v okviru postavk, ki jih imamo, ali pa bomo to naložili vodnemu skladu, ampak se bojim, da to ne bo oziroma se bo Infra samo še ukvarjala s tem, kako bo servisirala odplačevanje posojil. Naslednje vprašanje, ki se odpira pri tem, je tudi, kaj je s temi sredstvi iz vodnega sklada. Vemo, da 60% sredstev gre potem za potrebe lokalne skupnosti. Sprašujem se, če res ta sredstva gredo nazaj v izgradnjo vodne infrastrukture. Bojim se, da temu ni tako, da se to porablja za vse vrste potrebe. To, kar je povedal poslanec Vizjak, da je zelo natančno definirano, kaj je tisto, kar je treba narediti v okviru energetike, kaj je tisti poseg, ki vpliva na drugačen tek vode zaradi tega, ker tam gradimo elektrarne, in da je vse ostalo stvar Ministrstva za okolje in Infre, da uredi to vodno infrastrukturo, moram povedati, da ta meja ni jasna. Ko bolj natančno gledam programe, ugotavljam, da mi financiramo nekaj več. Da iz tega naslova financiramo tudi nekaj, kar bi morala energetika financirati oziroma tisti, ki ima koncesijo. Zato pravim, ta razprava danes je v tem smislu zelo koristna. Predlagam, da bo to resna razprave, ne gre za nek hec ali neko neresnost. Gre za zelo pomembna vprašanja. Prosim Državni zbor, da naj da usmeritve, kot minister za okolje in prostor bom tudi te usmeritve predlagal Vladi. Tako jaz teh očitkov ne morem sprejeti, da v tem letu ni bilo nič storjenega - to ni res. Tudi kar se tiče priprav raznih dokumentov, lahko rečem, da bo v letu 2010 pripravljen načrt prenosa in implementacije EU direktive, to se pravi okvirni program za pripravo morske strategije za obdobje 2009-2015, okvirni program za pripravo načrta za zmanjševanje poplavne ogroženosti za obdobje 2009-2015, da ne govorim v zvezi s konferencami za vode, v zvezi z načrti upravljanja voda - enkrat za Jadran, enkrat za Donavo. Vse to bo v letu 2010. Tako smo mi aktivnosti zelo pospešili. Res pa je, da bi morda kakšna stvar lahko bila storjena že zdavnaj prej. Zato sem vesel, da danes na nek način opravljamo kvalitetno primopredajo stanja, ki je bilo v preteklosti, in stanja, ki ga želimo doseči. V okviru te razprave bo to zelo koristno, da bomo res imeli zelo jasne cilje, kako zagotavljati poplavno varnost, kje dati prioritete za izgradnjo vodne infrastrukture za naslednja leta, zlasti pa zato, ker veste, da finančna perspektiva omogoča kar velik delež evropskih sredstev na tem področju in ta sredstva moramo počrpati, zlasti zdaj, ko smo v takšnem stanju gospodarske in finančne krize. Gospod Ribič, jaz sem zelo vesel, da smo dobili možnosti, da opravimo razširjeno razpravo in tudi te vaše ponudbe o primopredaji. Mislim, da je bil danes pravi trenutek, da opozorimo, kaj je bilo vse za nazaj narobe, kaj se je v štirih letih dogajalo, kaj ni bilo urejeno, kako so se sredstva delila, in da se dogovorimo v Državnem zboru, kako bomo ravnali v prihodnje. Jaz se tega zelo veselim.
Hvala lepa. Kot predlagatelj je za besedo prosil gospod Janez Ribič. Izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovani gospod minister, jaz ne želim nekega konflikta z vami, niti nimam namena predajati si odgovornosti med nama. Vi ste tukaj že več kot leto dni in glede na to, da danes že četrtič opozarjam na te stvari, bi tudi pričakoval, da se bo kaj zgodilo. Nekako moram reči, da ta vaš ignorantski odnos v današnjem Državnem zboru na to temo se kaže, če bi se namreč za to pripravili, bi vedeli, da na področju in o tematiki, o kateri govorim za celo Podravje, je iz leta 1998, ne v prejšnjem mandatu, ko je bil minister gospod Janez Podobnik, kateremu se tudi javno zahvalim, da je ravno v njegovem mandatu prišlo do tega, da se je začela pripravljati dokumentacija za protipoplavni nasip med Mariborom in Vurberkom in da je zdaj na vas da s tem nadaljujete, ampak, seveda bolj pospešeno. Od leta 1998 do takrat pa ne. V letu 1998 so bile poplave na našem območju, takrat je bil minister, ki je danes tudi predsednik v Državnem zboru, in moram reči, da se je takoj odzval na naše povabilo, si prišel to tudi pogledati in takrat smo začeli skupaj snovati, kako bi očistili strugo reke Drave. Nastalo je veliko problemov vmes, verjetno tudi tistih, o katerih se bomo pogovarjali danes pri neki naslednji točki o Naturi 2000, in vedno sem zagovarjal in predlagal, da očistimo strugo Drave, odvečni material porabimo za gradnjo avtocest, saj bi bilo to zelo racionalno, in noben v tej državi temu ni prisluhnil. Zato mi je žal, da tega nismo že storili. Zato povem, da ni problem zdaj prejšnje vlade in sedanje, ampak govorim o tem, in sem želel, da naredimo neke korake, saj od leta 1998 do 2006 jih nismo. V tem vidim največji problem. O katastrofi pa govorim predvsem zaradi tega, ker je struga reke Drave napolnjena, ker je premajhen pretok in ker ne more pred sabo potiskati materiala, se material nalaga. In ko bodo večje padavine, bo potem ta voda prestopila bregove, prestopila bo bregove tudi na vodotokih, kot je Žitečki potok in Cilenški potok, in takrat napovedujem katastrofo in mislim, da to ni nič narobe, če povem o pravem času na pravem mestu. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Danijel Krivec.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem prisotnim. Verjetno se vsi strinjamo, da številna neurja in posledično poplave povzročajo več težav in tudi stroškov vsem. Vendar se je treba zavedati, da je to na nek način tudi odraz podnebnih sprememb. Res pa je, da to terja ponovni razmislek o delovanju in organizaciji vodnih skladov. Prav tako bi terjalo nov razmislek o porabi sredstev vodnega sklada. Menim, da bi prednost moralo imeti urejanje vodotokov, povečanje poplavne varnosti in izboljševanje vodnega režima, s čimer, kot sem videl, se strinja tudi gospod minister in mislim, da se tega resno zaveda in v tej smeri tudi deluje. Manj bi morali iti za investicije v izgradnjo elektrarn, tudi s tem se verjetno vsi strinjamo. Zato bi bilo nujno preveriti kriterije in pogoje tako za zavezance vplačevanja v sklad in kriterije in pogoje prejemanja sredstev sklada. To bi bila neka naloga, ki bi jo ministrstvo v nadaljevanju moralo opraviti. In sredstva bi se morala prednostno razdeljevati enakomerno po Sloveniji ravno za urejanje vodotokov, povečanje poplavne varnosti in izboljšanje vodnega režima. To je mogoče za uvod. Drugo pa, ko poslušam vaše razprave, sem ugotovil, da se vsak ukvarja z nekim svojim vrtičkom, nekdo z Dravo, nekdo s Savo, mislim pa, da je ta razprava namenjena širši problematiki, ki se je moramo vsi zavedati. Podnebne spremembe dejansko se bodo nadaljevale in vir teh nesreč se bo kvečjem povečeval in zato moramo gledati na celotno območje. Videl sem skozi te razprave, da šepa ponovno, tako kot pri več drugih izvajanjih zakonodaje, povezava med resorji, med ministrstvi. Takrat, ko je potrebno sodelovanje več ministrstev, okoljskega, gospodarskega, kmetijskega, po navadi nastane neka luknja oziroma neka neoperativnost, kdo je za kaj pristojen, kdo mora kje posredovati. Mislim, da je to ena velika hiba tega sistema. Glede koncepta ni kriv ne ta minister ne prejšnji minister. Kar nekaj ministrov nazaj ali pa kmalu po osamosvojitvi se je na nek način naša država odločila, da bo več vlagala v sanacije in da bo na nek način zanemarila vzdrževanje in v bistvu tekoče poseganje na vodotoke. To je bil koncept in o tem smo večkrat na Odboru za okolje tudi razpravljali. Ali je ta koncept dober ali ne, je treba neko širšo razpravo opraviti. Se je pa treba zavedati, da začetek nekih elementarnih nesreč je po navadi pri izviru vodotokov, tako tudi na tem področju je v zadnjem obdobju ali pa v zadnjih 15-ih letih bilo veliko zanemarjanja. V bistvu smo vse službe, ki so se ukvarjale s hudourniki, z začetki vodotokov, na nek način ukinili, zanemarili na teh elementnih, ki na nek način omejujejo to vodno silo, preden pride, bi rekel, v ta ravninski del - na nek način smo opustili. Vsi ti objekti na vodotokih propadajo, nič se ne vlaga v vzdrževanje, zato je v zadnjem obdobju tudi več plazov, ki so posledica ravno tega nevzdrževanja tudi na hudourniških predelih. Seveda je nek problem, ki povečuje škodo tudi gradnja na poplavnih območjih, o tem smo večkrat že govorili. Zato, je nujno tudi, da se pospeši sprejemanje prostorskih planov, ki bodo to zadevo na nek način uredili. Zdaj, opozorjeno je bilo, da se več sredstev vlaga za energetske objekte, vendar ta koncept ni od včeraj, ta koncept ima brado in kot sem rekel, tega koncepta ni sprejel ne zdajšnji ne prejšnji minister, ampak je bil ta koncept vlaganja vodnega sklada v izgradnjo energetske infrastrukture sprejet že kar precej let nazaj. Zanesljivo takrat niso bile naravne nesreče oziroma spremembe podnebja tako ekstremne, kot so sedaj in brez smisla se je zdaj obmetavati, kdo je za kaj odgovoren, kdo bi moral kaj narediti. Mislim, da moramo skupaj razmisliti, kako spremeniti koncept, ker se je pokazalo, da je narava močnejša od tistega koncepta, ki smo ga mi zastavili in da je to naloga vseh nas. Mislim, da je ministrstvo na nek način pristojno, da razmisli o teh ukrepih in o tem, kako vodni sklad in preusmeriti v nujne vzdrževalne in sanacijske dele tudi na tistih vodotokih, ki v naslednji fazi prinašajo večino voda tudi v te vodotoke, o katerih ste vi govorili in s tem tudi prinašajo večjo obremenitev, tako s prodom kot tudi z vsemi ostalimi pritiklinami, o katerih ste vsi govorili, da ne bomo zdaj še projektirali v tem trenutku. Tako podpiram to razpravo, da se odprejo tudi še kakšna druga vprašanja, ne strinjam pa se, da ministrstvo na tem področju ne opravlja svoje naloge ali da spi, vendar je koncept treba zastaviti širše in medresorsko in ga na ta način tudi na pravi način posodobiti in tudi pripraviti, da bo sposoben na nove nesreče, ki nas zanesljivo čakajo.
Hvala lepa. Gospod Tadej Slapnik ne bo razpravljal. Gospod Vili Rezman, izvolite.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Če bi človek zelo zares vzel vse, kar je bilo slišano danes in bilo je nekajkrat rečeno, kako da smo vsi veseli, ker je do te razprave prišlo, bi pomislil, da je prišel na veselico. Jaz pa trdim, da smo mi na srečanju, ki govori o zelo slabem stanju na področju, o katerem govorimo, pri tem pa poudarjam, da govorim optimistično, z blagimi besedami. Jaz nisem vesel in povedal bom, zakaj ne. Sem samo eden izmed mnogih več desetih, najbrž, županov iz Slovenije, ki že leta nazaj opozarjamo na to, kako slabo na tem področju gospodarimo, kako zelo moramo občine prevzemati vlogo države na temu področju, da ne bi bilo stanje še slabše, in kako opozarjamo tudi na to, da na naše apele ni nobenega odziva - ne poprej, ne sedaj. Sam sem se kar nekajkrat sestajal s ključnimi ljudmi, dajal predloge, pisal o tem, vidim danes, da je to šlo vse v prazno, in zato je takšne resne razprave treba obnavljati z upanjem, da se bo pa vendarle kaj prijelo. Kar se tiče tega, da so razprave pravzaprav razprave, ki s vlečejo izpred let, naj ponazorim z dejstvom, da mimo županov, ki smo na to opozarjali, opozarja na to že vrsto let tudi parlamentarna skupina GLOBE, da na to opozarja vsa leta Svet za varstvo okolja Republike Slovenije, eminentna strokovna grupacija ljudi, da na to opozarjajo tudi vsi drugi. Danes smo slišali nekajkrat že, da tudi parlamentarni odbor, ki je resoren za to področje. Ampak opozorila morajo biti naslovljena na to, kaj vodni sklad sploh je in kaj zakon o vodah o njem govori. Naj vas spomnim samo zelo v kratkem, ne bom citiral, samo povzemam, da je torej namenjen vodni sklad za to, da bo skrbel za vodno infrastrukturo, gradnjo državne in lokalne infrastrukture - ne pozabiti lokalne - ne samo državne; državne in lokalne infrastrukture, da je zadolžen za nakup vodnih in priobalnih zemljišč. Prej smo govorili tudi že o financiranju Inštituta za vode Republike Slovenije in treba je posebej izpostaviti tudi to, da je zadolžen tudi za skrb za medobčinske in regionalne projekte v zvezi z gradnjo objektov za črpanje, objektov za filtriranje, za zajem vode in za prenosne vodovode za zadovoljitve osnovnih potreb ljudi tam, kjer teh vodovodov in pitne vode ni. In na tem področju se pač skoraj nič oziroma premalo dogaja. Vodni sklad je res deležen sorazmeroma velikih sredstev. Iimam podatke s seboj, za zadnje desetletje, približno kolikor obstaja. In nekaj več kot 25 milijonov dobiva v zadnjih letih, tam okoli 28 se vrti, tudi letos bo najbrž tako, in ve se, kakšna je struktura virov, kdo prispeva v ta vodni sklad. Naj vam povem en podatek, ki utegne biti zanimiv. 40%, nekaj malega desetink odstotka manj, prispeva porečje reke Drave. En odstotek od vsega tega je v zadnjih letih bilo porečje reke Drave deležno v smislu investicijskega vzdrževanja. Dvesto petdeset tisoč evrov letno! Tisti, ki vemo, kaj so problemi z vodami, vemo, kaj je dvesto petdeset tisoč evrov letno za tako veliko območje. To je skoraj nič! Tisti, ki vemo, za kaj gre, seveda ne moremo biti pri tem molčeči, moramo opozarjati, kar naprej. In moram opozoriti na to, da se ta sredstva trošijo nesorazmerno z ozirom na vire, od koder so črpana, in nenamensko z ozirom na to, kar določa zakon in čemur je namenjen ta vodni sklad. Zato mi želimo, da se, prvo kar je potrebno, zopet vzpostavi spoštovanje pravnega reda, da se spoštuje Zakon o vodah. Naj se spoštujejo akti, ki govorijo o vodnem skladu! Če bomo to spoštovali, ne bo treba kakšne posebne nove strategije, potem že imamo tudi program skorajda narejen. Potem je treba to samo še operativirati, ugotoviti, katera območja so iz različnih aspektov, bodisi vodooskrbnih bodisi poplavnih, bolj ogrožena, napraviti prioritetno listo, se za to politično dogovoriti znotraj ministrstva, potem znotraj vlade in to predstaviti kot projekt, ki ga je treba sprejeti tudi s proračunskimi sredstvi, če je to potrebno, če je sredstev iz vodnega sklada za to premalo. Da se pri nas ne razmišlja tako, govori še en podatek. Jaz imam pred seboj neko gradivo, ki govori o Centru za upravljanje z vodami, v Mariboru je bil v preteklem mandatu, v zadnjem letu eden izmed takšnih ustanovljen, je torzo - ne vemo prav, kaj bi z njim: nima sredstev, nima pooblastil. Skratka, ne more kaj posebnega narediti, čeprav gre za regionalni projekt upravljanja z vodami porečja reke Drave pa tudi povodja reke Donave. Torej gre za zelo pomembne projekte, ki danes tako rekoč stoje. In njihove naloge so zopet naloge po evropskih direktivah, direktivi o vodah, po direktivi o poplavah in po vseh tistih ukrepih, ki bi jih morali zagotavljati v zvezi s spremenjenimi podnebnimi spremembami in njihovimi posledicami. Pa se na tem zopet ne dogaja skoraj nič. Mislim, da je prva potreba, da je to nuja, da Ministrstvo za okolje in prostor premisli torej to, kaj je v naši regulativi napisanega, torej, kaj je treba delati, da zagotovi pogoje za to, da se bo lahko to izvajalo, in da pri tem seveda sodeluje s tistimi, ki o tem nekaj vemo; to smo pa ljudje, ki živimo ob teh vodah, to smo ljudje, ki vodimo lokalne skupnosti ob teh vodah, in ljudje, ki se v glavnem, nekateri celo desetletja dolgo, ukvarjajo s temi problemi in bi bilo pri nas celo možno pridobiti kakšno izkušnjo ali znanje - če bi pristojni to hoteli.
Hvala lepa. Gospod Jakob Presečnik ne bo razpravljal. Gospod Silven Majhenič.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Kot sem že omenil v predstavitvi, da Drava zarašča in se prodom zasipava strug in posledično nalivi, ki jih je vsako leto več, povzročajo poplavljanje Drave. Vodnogospodarsko podjetje Ptuj je odgovorno za vzdrževanje reke Drave in njenih pritokov, ki pa so slabo vzdrževani in prav tako poplavljajo. Ne vem, koliko denarja se namenja za vzdrževanje navedenega, zanesljivo pa ga dobijo toliko, kot je v letnih programih del zapisano. In ne vidim razloga, da ne bi verjel ministru Erjavcu, da se je v te namene namenilo in uporabilo že znatna sredstva. Prav bi bilo, da bi bila poraba denarja v te namene bolj transparentna, kajti le v tem primeru bi bila ocena vzdrževanja bolj jasna. Že dalj časa se govori o nasipu, ki bo preprečeval poplave in si ga ljudje ob Dravi čim prej želijo. Kazalo bi Dravo poglobiti oziroma očistiti, material pa porabiti pri izgradnji cest. Zanesljivo nas pri tem ovira Natura 2000, pa vendar bo vseeno treba dati neko oceno in presoditi, kaj je pomembneje. Kot smo slišali, je vodni sklad "težak" 25 milijonov. Od tega je 15 milijonov namenjenih za spodnjo Savo, kjer se gredo nek nadstandard, na ostale pa se pozablja in ostaja le bore malo. Verjamem, da fekalije, ki plavajo ob vsakih poplavah po vrtovih, dvoriščih, kleteh nikomur ne dišijo, še posebej ne ljudem, ki se jim to iz leta v leto ponavlja. Zato bi bilo prav, da se ljudem prisluhne. Očitno je, da je Drava najbolj pereč problem, zato je tudi prav, da se o njej pogovarjamo. Očitno nekaterim ni prav, da se omenja Drava, kajti kot kaže, se bo za nekatere finančni kolač zmanjšal in to zanesljivo boli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Borut Sajovic.
Hvala lepa. Moram povedati, da smo odprli zanimivo temo, čeprav sem mnenja seveda, da je minister v okviru možnosti in pa pristojnosti, predvsem pa denarja, ki ga ima ta trenutek, dal pravi odgovor že na seji Državnega zbora, vendar vode so večno vroča tema in bodo še. Po novem bo dejstvo, ki sem ga povedal že večkrat: tisti, ki smo bili, pokrajine namreč, pod Marijo Terezijo, lahko danes še vedno z zagotovostjo trdimo, da je bil takratni režim vzdrževanja vodotokov po standardu precej boljši in višji kot je danes, predvsem zato ker je bilo takrat v glavah vseh jasno, da vodar in cestar morata biti vsak dan na svojem delovnem mestu. Druga resnica je, da seveda, če se bomo pogovarjali enkrat o spodnji Savi, enkrat o Dravi, da ne bomo prišli daleč naprej. Dejstvo je, da za vzdrževanje in sanacijo vodotokov manjka sredstev po vsej Sloveniji in povsod. Padavine padajo drugače kot pred leti, večje količine vode padajo v krajšem intervalu in posledice so težave z zemeljskimi plazovi, težave na vodotokih, ki imajo pa v glavnem staro infrastrukturo. Vsi tisti, ki smo priča dogajanj na tem področju po katastrofi, ki je doletela in nas še enkrat boleče opomnila, od Železnikov naprej, da je bilo kljub temu na tem področju narejen premik naprej. Premik je bil, dela se več, pozornost je večja. O tem smo začeli razmišljati tudi župani, ki takrat, sicer ne veseli, vendar, kadar so ogrožene naše ceste, poskrbimo v strugah za tisto, kar je najnujnejše, zato da v naslednjem koraku nimamo težav na infrastrukturi, ki je brez dvoma naša skrb. Organiziranost sistema preko vodnogospodarskih podjetij in preko koncesij za popravilo in vzdrževanje zagotovo zasluži neko analizo, spremembo in ukrepanje. Nekdaj je večino del na slovenskih vodotokih opravljalo Podjetje za urejanje hudournikov, popularno imenovano Puh, ki je še vedno v 40% lasti države, vendar za državo ne opravlja nič, nima koncesije, je prepuščeno trgu, kar je do nekje prav, kajti takrat, kadar občine iščemo izvajalca takrat so tisti, ki nimajo koncesij, med cenejšimi. Puh je kvaliteten izvajalec, recimo, vendar je cenejši za 5% do 7%, kar ni nezanemarljivo napram vodnogospodarskim podjetjem iz tiste okolice. To je zagotovo tudi en od potrebnih razmislekov in resnic, s katerim se je treba v prihodnje posvetiti. Predvsem pa imamo škarje in platno v rokah vsi mi, poslanci: namesto za preplastitve, namesto za asfalte bo pri vseh prihodnjih proračunih treba nameniti nekaj milijonov evrov več za urejanje vodotokov, potem bo pa skrbi, strahu pred naraslimi vodami bistveno manj kot do sedaj. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Janko Veber.
Hvala za besedo. Ko smo sprejemali zakon, na podlagi katerega smo omogočili, da s slovenskim kapitalom zgradimo verigo savskih elektrarn, smo se zavestno za to odločili, da je vir tudi sklad za vode, ampak zavestno za to, da gradimo ta sistem s svojimi sredstvi in da s tem ohranjamo čim večjo pristojnost na teh energetskih virih znotraj same države. Torej, tukaj je prevladal nacionalni interes. Pod veliko vprašanje se postavlja, kaj vse se je znotraj energetike v teh letih, ko smo se odločili za gradnjo savskih elektrarn, dejansko dogajalo in ali dejansko se vsa sredstva iz sklada za vode vlagajo v objekte za proizvodnjo hidroenergije oziroma za izkoriščanje hidroenergije ali pa se iz tega gradi še kaj vzporedno ob teh hidroenergetskih objektih. Tukaj se postavlja vprašanje namenskosti tega vira. Želim pa opozoriti na dejstvo, da prav vsi v Sloveniji, vsak uporabnik, ki je priključen na javni sistem vodovodnega omrežja, s tem ko porabi liter ali več vode, prispeva svoj delež na tisti položnici, ki jo dobi, tudi v sklad za vode. Morali bi se danes zelo resno spraševati, ali je treba vlagati ta sredstva tudi v ostala območja, kjer ta potreba obstaja. Potreba pa obstaja prav povsod. Ne gre samo za vzdrževanje vodotokov kot takih. To je eden nerešenih vprašanj v celotnem obdobju samostojnosti Slovenije, kajti nikoli nismo uspeli uspešno organizirati upravljanje z vodami. To je eno od vprašanj, ki nas spremlja že ves čas samostojnosti. Poleg upravljanja z vodotoki pa imamo dolžnost zagotavljati zdravo in čisto pitno vodo in tudi to je tisto, v kar lahko vlagamo sredstva iz sklada za vode. Danes se poskušamo prijavljati na različne evropske razpise za pridobitev ali kohezijskih sredstev ali regijskih sredstev, zato da lahko ali zamenjamo azbestne cevi, ali izboljšamo tehnologijo čiščenja, ali izvedemo sanacijo v vodovarstvenih območjih in za to pripravljamo številne obsežne projekte, dokumentacije, ki pa še vedno niso prišle do te faze, da bi lahko na Ministrstvu za okolje ali pa na Službi Vlade za lokalno samoupravo in regionalno politiko razpolagali s sklepi, ki bi rekli: "Spoštovani imate sklep, imate možnost, imate dovoljenje, na podlagi katerega boste pridobili tudi evropska sredstva za sanacijo vodovodnih sistemov oziroma za izboljšanje kvalitete in stabilnosti vodooskrbe kot takšne." Torej, namesto da bi posodobili vodovodne sisteme s sredstvi, ki se tudi zbirajo in ustvarjajo na podlagi prodanega litra pitne vode, se pripravljajo številni projekti, ki pa še danes nimajo potrditve za to, da lahko to sanacijo dejansko tudi izvedemo. In tukaj se odpira vprašanje, ali ni čas za to, da raje pomagamo vsem tem, ki upravljajo z vodovodnim omrežjem, in občinam, ki imajo takšne projekte, da koristijo sredstva iz sklada za vode, ne pa, da se pripravljajo na nek zelo vprašljiv postopek, ki ne omogoča ta hip črpanja sredstev Evropske unije v ta namen. Drugi projekti so vezani ravno tako na ohranjanje tako kvalitete vode v vodotokih kot s tem tudi posredno v vodovodnih omrežjih. Namreč, izgradnja kanalizacijskih omrežij je ena od tistih, ki se jih ravno tako poskuša financirati s sredstvi Evropske unije, po drugi strani pa se tudi tukaj še vedno postavlja vprašanje, ali imamo sploh še dovolj teh sredstev na razpolago do leta 2013 in ali so ti postopki odobritve teh projektov na Ministrstvo za okolje in Službi Vlade za lokalno samoupravo in regionalno politiko dovolj hitro zaključeni, da bomo do leta 2013 lahko tudi ta sredstva počrpali. Številni projekti, ki imajo gradbeno dovoljenje, ta hip čakajo na zeleno luč in je to eno od aktualnih vprašanj. Eden od takšnih projektov je zagotovo tudi porečje reke Krke 2, druga faza, ki čaka na to, da dobimo s strani Ministrstva za okolje sklep o tem, da lahko črpamo evropska sredstva. In kaj se lahko zgodi, če tega sklepa ne bo? Do leta 2013 ti ukrepi ne bodo izvedeni, morali bomo celo tudi plačevati odškodnino zato, ker smo se zavezali Evropski uniji, da bomo to izvedli, po drugi strani pa danes financiramo verigo elektrarn, ki bi se v veliki meri lahko dejansko financirale prav s sredstvi, ki se zagotavljajo znotraj energetskega sistema. Ne nazadnje pa mislim, da tudi najemanje kreditov za energetiko danes sploh ni noben večji problem. Vse banke zagotovo vidijo, da je to varna naložba in da bi se jo dalo v temu sistemu dobiti seveda bistveno več sredstev in ne porabljati ta namenska sredstva za širitev vodovodnega omrežja ali pa tudi izboljšave kvalitete vode kot takšne. To so vprašanja, o katerih se bomo morali, mislim da, resno pogovoriti in ne nazadnje tudi odločati, vendar, žal, samo razprava o tem v Državnemu zboru v okviru poslanskega vprašanja ne omogoča sprejemanja konkretnih sklepov. Zatorej je ta razprava pomembna, zato da mogoče posebej opozorimo na ta problem, na katerega sicer opozarjamo že vrsto let, ampak konkretnih učinkov iz tega ne bo. Zato bi bilo primerneje, kot je tudi kolegica Berda Pečan predlagala, da o tem spregovorimo na delovnem telesu in da tam tudi oblikujemo ustrezne sklepe in usmeritve, ki jih seveda potem poskušamo spremljati in tudi pripraviti določene akte ali zakone, da do tega dejansko tudi pride. Pa vendar, v okviru te razprave mislim, da so ta opozorila bila potrebna, in upamo, da bomo to razpravo lahko nadaljevali potem na delovnih telesih Državnega zbora pa po vsej verjetnosti tudi na sami seji, če se bo v to smer sprejemal kakšen zakon. Hvala.
Hvala lepa. Cvetka Zalokar Oražem ne bo razpravljala. Besedo ima gospod Alen Bukovnik.
Hvala lepa. Spoštovani predsedujoči, spoštovane kolegice in kolegi, spoštovani in cenjeni gospod minister. Na zadnji seji Državnega zbora Republike Slovenije sem tudi sam potrdil predlog poslanskega kolega Janeza Ribiča, ko je predlagal, da se o njegovem vprašanju ministru za okolje opravi na naslednji seji Državnega zbora razširjena razprava o problematiki vodnega sklada in financiranja projektov iz vodnega sklada Republike Slovenije. Sam ocenjujem, da smo v obdobju zadnjih nekaj let priča velikanskim prerazporeditvam sredstev, ki se nabirajo v vodnem skladu, v samo določene dele naše države. Tukaj je treba razpravljati o dveh izhodiščih; prvič, sredstva, ki se v ta vodni sklad združujejo, se združujejo predvsem iz subjektov, ki so v določenih delih Slovenije bili zgrajeni kot vodna infrastruktura. In sredstva, ki se združujejo v vodni sklad iz teh subjektov, so seveda predvsem, naj bi bila, namenjena vzdrževanju te iste vodne strukture, ki je bila v temu delu države vzpostavljena in naj bi bila tudi iz teh sredstev vzdrževana. In drugič, priča smo razporejanju sredstev iz vodnega sklada za gradnjo objektov, ki s sredstvi vodnega sklada in s samim vodnim skladom nimajo kaj dosti opraviti. Sam sem se ob pripravi na to razpravo obrnil tudi na Skupnost občin Slovenije, ki je reprezentativni predstavnik vseh lokalnih skupnosti ali pa tistih, ki so v to skupnost pridružene in so članice, ki je tudi na včerajšnjem predsedstvu ugotavljala, da številna neurja in posledične poplave na različnih območjih Slovenije, ki so odraz podnebnih sprememb, terjajo ponovni razmislek o delovanju in organizaciji vodnega sklada. Prav tako pa terjajo tudi nov in dodaten razmislek o porabi sredstev tega istega vodnega sklada. Prednost bi moralo imeti urejanje vodotokov, povečevanje poplavne varnosti in izboljšanje vodnega režima in ne investicijski projekti za izgradnjo elektrarn. Zato je tudi predsedstvo Skupnosti občin Slovenije na včerajšnji seji sprejelo sklep, v katerem poziva Ministrstvo za okolje po nujni preveritvi kriterijev in pogojev za zavezance plačevanja v sklad ter prav tako kriterijev in pogojev sprejemanja sredstev sklada. Pridružujem se tudi pobudi, da bi sredstva vodnega sklada morala biti prednostno enakomerno razporejena v Sloveniji za urejanje vodotokov, povečevanja poplavne varnosti in izboljšanje vodnega režima. Res je, da je bil program gradnje investicijskega vzdrževanja in investicij v vodno infrastrukturo za zagotavljanje poplavne varnosti in urejanje vodnega režima izdelan na osnovi pobud in predlogov Agencije za okolje Republike Slovenije in lokalnih skupnosti, zbranih v letu 2005 in objavljen v delovnem gradivu programa vodnega sklada za obdobje 2006-2011. Skupnosti občin in še kakšnega drugega reprezentativnega predstavnika v pripravo programa takrat niso vključili. Ker pa so danes posledice, ki jih s seboj prinašajo podnebne spremembe, veliko izrazitejše, kot so bile v letu 2005, že sama razprava o tem vprašanju kliče po ponovni preveritvi kriterijev in pogojev za vodni sklad, za vplačevanje in porabo sredstev vodnega sklada. Predlagam tudi, da se v to preveritev povabi strokovno javnost, Agencijo za okolje Republike Slovenije, lokalne skupnosti, obe reprezentativni združenji lokalnih skupnosti, to je Skupnost občin Slovenije in Združenje občin Slovenije, ter morebiti še kakšne strokovnjaka, ki sem ga ob naštevanju izpustil. V izogib katastrofalnim posledicam ob ignorantski obravnavi tega vprašanja moramo odreagirati zdaj in takoj.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Franc Bogovič.
Lep pozdrav, spoštovani podpredsednik. Spoštovani minister s sodelavci, sodelavke in sodelavci v Državnem zboru. Zagotovo je točka, ki jo danes obravnavamo, ena od zelo pomembnih točk, kajti govori o financiranju vodne infrastrukture iz sredstev vodnega sklada. Vsi ugotavljamo, da klimatske spremembe, ki se dogajajo na celotni zemeljski obli, nosijo za seboj zelo hude posledice. Kajti, koncentracija padavin se na določenem območju, pa tudi v določenem, običajno zelo kratkem, času zgodi dosti drugače, kot se je to dogajalo v preteklosti. Priča smo številnim nalivom, povodnjim in škodi, ki se zgodi na osnovi takšnih klimatskih pogojev. Področje protipolavne zaščite je, po mojem prepričanju, v Republiki Sloveniji eno od področij, katerim bo treba v prihodnosti posvetiti veliko več časa, najbrž tudi sredstev, predvsem pa tudi najti sposobnost, da se bodo določena okolja tudi odločila za prepotrebne ukrepe, kot so posamezni zadrževalniki voda, da se nam ne bo dogajalo to, da se z urbanizacijo Slovenijo, z gradnjo infrastrukturnih objektov, stanovanjskih objektov in s hitrimi odvodi teh odpadnih voda v vodotoke dogajalo, da se pretoki enormno povečujejo rek iz leta v leto ob takšnih velikih nalivih. Prihajam iz okolja, v katerem smo konec 90. let zelo aktivno zavedali teh posledic, kajti Posavje je bilo priča tako v letu 1990 kakor tudi v letu 1999 dveh zelo velikih povodenj, ko so se vsi slovenski vodotoki, z izjemo Posočja in pa Drave, stekli v Posavje in nas je dobro zalilo. To je bil tudi osnovni razlog, da smo ob umeščanju energetskih objektov, ki so se v naš prostor takrat pospešeno umeščali, se pravi hidroelektrarne na spodnji Savi, postavili kot prvi in osnovni pogoj, da se ob umestitvi takšnih objektov uredi tudi protipolavna varnost reke Save. Danes uspešno poteka ta projekt, saj od Zidanega mosta do krškega mostu, če lahko tako rečem, je en del že zgrajen, drugi pa v gradnji. Po koncesijski pogodbi naj bi do leta 2015 prišli s tem projektom tudi do same hrvaške meje, na Krškem polju zagotovili tudi potrebne retenzijske površine, da se lahko ti viški voda tudi razlijejo na kmetijskih površinah. Imamo v osnovi to ambicijo, da naselja zaščitimo proti stoletnim vodam. Tudi sam spremljam porabo vodnega sklada in mi je ves čas jasno, da je delež, ki se porablja v posavskem prostoru vizavi celotne Slovenije, zelo velik. Prav tako pa mislim, da smo lahko delno tudi odkriti in povemo, da se nam je v preteklosti zelo velikokrat dogajalo to, da je velik delež od takrat tistih 6 milijard tolarjev, danes teh 25 milijonov evrov, ostal celo neizkoriščen in so se sredstva enostavno prenašala iz leta v leto, in tudi ti projekti, ki bi zagotavljali protipoplavno zaščito v ostalih delih Republike Slovenije, očitno, niso bili narejeni. Zato s tega mesta, z moje strani tudi apel vodarski stroki, da je pri odločanju v takšnih zadevah malo bolj odločna, da dejansko pripravi te izvedbene projekte in se ta protipoplavna zaščita in urejanje vodotokov ureja tekoče po celi državi, ne zgolj kot neki intervencijski ukrepi, ko se zgodijo poplave. Kar se tiče danes večkrat omenjene hidroelektrarne in tudi črpanja teh sredstev, mislim, da ima tu minister, Ministrstvo za okolje in prostor, skupaj s koncesionarjem, to je Holding Slovenskih elektrarn oziroma podjetje, ki je v tej skupini ustanovljeno s tem namenom, zelo resno nalogo, da ugotovi, ali je ta delitev, ki je bila ob podelitvi koncesijske pogodbe primerna. V koncesijski pogodbi je razdeljena razmejitev, do kje sodi protipoplavna zaščita, od kod naprej pa gre za energetskih izkoristek reke. tako da se na nek način po revidiranju tega projekta vidi, ali je treba kaj spremeniti, v nasprotnem primeru pa je najbrž skupna naloga, da se ob izgradnji hidroelektrarn zagotovijo tudi sredstva za to protipoplavno zaščito. Sami smo bili že večkrat, tudi v pogovorih s predstavniki Ministrstva za okolje in prostor, v preteklosti pri iskanju tudi virov za to. Najbrž ni nujno, da je za te vire edini vir, tak resen in otipljiv, vodni sklad, poleg kreditnih sredstev, ki jih pojdeta infra v ta namen tudi nabavlja, ampak so bili razmisleki o uporabi sredstev od prodaje emisijskih kuponov CO2 kvot, v veliki meri se je razmišljalo tudi o tem, ali ni mogoče takšen projekt, ki je izvedben, ki je v teku, tudi projekt, ki bi bil primeren za vključitev v evropske kohezijske projekte, kajti protipoplavna zaščita in te aktivnosti zagotovo sodijo tudi v ta del. Tako mislim, da vse čaka ogromno dela, vodarsko stroko, da pripravi čim več projektov, da se urejanja vodotokov sistematično loti, da bo tako aktivna, da bo tudi brez savskih elektrarn lahko teh 25 milijonov na leto porabila, da ne bodo ostajali v proračunu. Na drugi strani pa, če je projekt hidroelektrarn na spodnji Savi projekt, ki bo rabil še kakšne druge vire za ta del protipoplavne zaščite, da se skrbno lotimo iskanja teh primernih virov.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Miran Jerič, izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani gospod podpredsednik. Zel na kratko. Z večino razpravljavcev se strinjam, želim pa opozoriti samo na nekatere razprave. Jaz se ne strinjam s tistimi, ki trdite, da je treba, vrat na nos sklicati Odbor za okolje in prostor in razpravljati o tej problematiki, ker smo to na dveh sejah v letošnjem letu, tako v mesecu aprilu kot v mesecu juniju, tudi počeli. Nismo se seznanili samo z nalogami, cilji in problematiko na področju upravljanja z vodami, ampak tudi sprejeli ob sodelovanju vrste strokovnjakov, tudi po mojem mnenju zelo dobre in kvalitetne sklepe. In na nas je, da spremljamo realizacijo teh sklepov, ki jih je odbor tudi sprejel. Kot drugo, ne bi sprejel kritike, da ni podatkov. Člani in članice Odbora za okolje in prostor smo dobili za obravnavo te točke dnevnega reda zelo kvalitetno gradivo, to gradivo je bilo tudi na sami seji, po mojem mnenju, zelo kvalitetno predstavljeno in tudi ta predstavitev in razprava je pripeljala do teh sklepov, ki smo jih na odboru sprejeli. Ne strinjam se s tistimi, da želimo poslanci deliti oziroma skrbeti samo za določena vodna območja, jaz sem za to, da pogledamo problematiko v celoti in da gredo tudi rešitve v tej smeri. Kar se tiče pa pobude [[..]] [[Znak za konec razprave.]] [[...]]okrog vodnega sklada, mislim, da sedmi sklep Odbor za okolje daje jasno napotilo tako ministrstvu kot Vladi, da spremeni tudi ustrezne zakonske podlage. [[...]] [[Izklop mikrofona.]] [[...]]
Hvala lepa. Besedo ima gospod Franc Pukšič. Prosim.
Hvala lepa. Kolegice in kolegi, gospod minister! V času ministrovanja gospoda Kopača, ko je energetiko oziroma elektroenergetski sistem iz Maribora odpeljal v Ljubljano, se je marsikaj spremenilo, ampak ne na bolje - bistveno na slabše. Leta 2002 je bil na podlagi 162. člena Zakona o vodah ustanovljen vodni sklad, ker je namenska proračunska postavka in tam piše, da se sredstva v vodni sklad namenijo ob sprejemanju državnega proračuna in da program vodnega sklada potrdi resorni minister - in z njim obveznosti Ministrstva za okolje in prostor na področju upravljanja in urejanja voda. No, in potem je našteto: "sredstva vodnega sklada se koristijo za naslednje investicije." Med temi štirimi alinejami ni našteto, da se koristijo tudi za gradnjo infrastrukture. Seveda ne gre očitek zdaj ministru, pa tudi ne prejšnjemu, ampak to je politika vlade, ki se enostavno odloči, da bo neka sredstva - tako kot je že moj kolega pred menoj, gospod Bogovič, govoril - namenska za izgradnjo energetike na Savi. Od petindvajsetih milijonov evrov, ki so nekje na teh postavkah, je bilo že leta 2006 več kot 45% teh sredstev porabljenih za nekaj drugega. To pomeni za investicijo v energetiko in seveda v proračunu 2009 nekaj čez 70%, v 2010 nekaj čez 60% ponovno, kar zanesljivo ni dobro in ni namen 162. člena Zakona o vodah oziroma ni naloga vodnega sklada. Ta razprava je in bo, če hočete, tudi vsak mesec na vrsti prav zaradi tega, ker se dogajajo enostavno poplave, ker se dogajajo nonstop, iz meseca v mesec in ljudje tega več enostavno ne vzdržijo oziroma ne vzdržimo. Kasneje bom šel nekoliko podrobneje na enega od pritokov, o katerem bom kasneje tudi spregovoril. No, ampak poglejte, če bi problematiko in perspektive upravljanja z vodami, ki jo je nekdanji moj strankarski kolega, sedaj poslanski kolega, Milenko Ziherl obravnaval na 2. seji 20. marca 2007 z naslovom Problemi in perspektiva upravljanja z vodami v Sloveniji. In kjer je bilo sprejetih kar nekaj, mislim da celo deset, sklepov ob predsedovanju Sveta za varstvo okolja Republike Slovenije dr. Franca Lobnikarja. In če bi teh deset sklepov upoštevali in če bi vlade pripravile projekcijo koriščenja sredstev iz vodnega sklada v skladu s temi desetimi sklepi, sem prepričan, da marsikatere povodnji in marsikaterega plaza danes ne bilo, da bi marsikatero kmetijsko zemljišče bilo ali osušeno ali namakano in da bi seveda bila tudi na ta način pridelava slovenske hrane slovenskega kmeta - seveda domača - večja in tudi znosnejša. Ampak žal nič od tega se ne upošteva. Tako bi teh petindvajset milijonov evrov lahko koristno in nujno uporabili. Kaj šele, ko govorimo o problematiki, ki nastaja prav zaradi tega tudi na področju plazov v Sloveniji, ki jih ne obvladujemo. Pa ne samo, da jih ne obvladujemo, ne rešujemo jih! Pač, enostavno zgodijo se. In kaj potem? So! In konec. Upam, da bo današnja razprava pripeljala do tega, da bo lahko minister za okolje in prostor na seji Vlade udaril po mizi in bo rekel: "Poslušajte, s takim proračunom, ki smo ga predlagali za 2010 in 2011, pač ne bo šlo," oziroma bo ob proračunski razpravi Vlada sama amandmirala in poiskala ali energetska sredstva nekje drugje ali pa seveda za vodni sklad zagotovila vsaj bistveno več sredstev, da se bo lotila od 1 do 10 sprejetih sklepov že iz leta 2007 oziroma iz samega zakona, kjer pač piše, za kaj se sredstva vodnega sklada smejo in morajo uporabljati." Veste, nikoli ni dobro ta - da ne bom uporabil grdega izraza, pa bi ga moral uporabiti, ne tako, kot je rekel takrat predsednik Vlade na nekem svojem strankarskem sestanku "krucifiks", ampak bi moral reči še kaj hujšega - ta čudovita in velikodušna in najboljša centralizacija. Hvala bogu, da imamo centre, centralne moči in centralizacijo, škoda je edino, da nimamo več centralnega komiteja, ker vse to tako nekako vkup diši. Včeraj sem poslušal Poročila, da so proslavljali 20. obletnico padca komunizma, pa sem se vprašal, drage Slovenke in Slovenci, kje pa je proslava o naši "žametni revoluciji". Bojim se, da je ni, zato ker je pač ni bilo, ker je pri nas še marsikaj ostalo tako, kot je nekoč pred 20-imi leti bilo. Zato je to napačno in edino normalno, dobro in bolje bi bilo, če bi imeli regije, da bi prešle te zadeve na regijske oblasti in bi regije s tem upravljale in bi državljanke in državljani zaradi tega tudi bistveno boljše živeli. Ker smo letos na področju Pesnice doživeli štirikratne poplave, ki so trajale od 12 do 26 dni - namreč, vsako razlitje je trajalo tako dolgo - , bom nekaj spregovoril tudi o tem konkretnem primeru. Saj verjetno razumete, da to ne gre za eno občino ali pa za lokalni interes, ampak gre za širši, državni, ker zaradi tega imamo vsi torej velikanske škode. Ob reki Pesnici se torej se seveda spreminja marsikaj. In zakaj se spreminja? Prvič, zanesljivo zaradi posega v prostor, potem zaradi krčenja retencijskih površin, potem zaradi nevzdrževanja sistema osnovnih in sekundarnih odvodnjavam ter zaradi neobratovanja vgrajenih zadrževalnikov. In da mi ne bo kdo očital, da klimatske spremembe na to ne vplivajo - seveda vplivajo. No, analiza je pokazala, da je največji vpliv na slabšanju hidrološkega režima v Pesnici in zmanjšanje njegove poplavne ter erozijske varnosti prav nevzdrževanje ali pa neustrezno vzdrževanje celotne odvodne mreže Pesnice. Izgradnja avtoceste od Maribora do Lendave je na Pesnico vplivala še kako, tako s samo izgradnjo avtoceste kot potem trajni vpliv in potem tudi retencijski vpliv. No, če govorimo o vplivu, ki je bil v času gradnje, je to zanesljiv odlaganje raznega materiala v struge, v sekundarno odvodnjavanje, v akumulacijska jezera in tako dalje. To se je sicer nekoliko očistilo po izgradnji avtoceste, ampak daleč od tega, da bi se to naredilo v celoti. In zaradi tega so bile letos, tako kot sem že omenil, štirikratne poplave, ki so vso kmetijsko proizvodnjo ob Pesnici, ki pa ima cca. osemsto hektarjev kmetijskih površin, poplavile in naredile ogromno, gromozansko škodo. Kaj bi bilo treba ob tem konkretnem primeru narediti? Če bi se odločili za te zadrževalnike voda, bi rabili tam od trideset tisoč kubikov pa do štirideset tisoč, odvisno, ali bi šli od deset - do stoletnega. Pa če bi naredili, ne vem petindvajsetletni zadrževalnik, bi rabili cca. 35.000 kubični zadrževalnik. Vendar žal, kolegice in kolegi, tega ni. No, pa gremo dalje. V tej ljubi Pesnici je v tej akumulaciji, v Pirnici, bila ta tehnika, to je bilo vgrajeno in tako dalje, ampak ta zadržuje kvečjemu do desetletnih voda, torej tako naj bi. Ampak nek drug problem je, vse kar je že nad dvo - ali triletnimi vodami, ki pridejo po Pesnici enostavno poplavijo. Poplavijo pa zaradi tega, ker Pesnica ni vzdrževana in ker je zamuljena, tudi vsi ostali pritoki, južni obrobni jarek in rogoznica in tako dalje. Nekaj tega na južnem obrobnem jarku oziroma okoli Rogoznice se je naredilo, vendar kdo? Lokalne skupnost. Kdaj pa? Ja, takrat ko so sanirale kakšno lokalno cesto. Zakaj pa? Zato, ker so morale narediti čez to tudi most. In seveda ob tem so vodarji od lokalnih skupnosti zahtevali, kaj morajo vložiti in kaj narediti. No, poglejte gospod minister, ko je bila torej regulirana Pesnica, je bilo po projektih predvideno, da bo sama Pesnica lahko požirala s temi obvodnimi jarki petdesetletne vode. Danes ne požira niti petletnih voda več, prav zaradi vseh teh razlogov o katerih sem govoril. In seveda treba je povedati, da se tako rekoč od leta 1990 naprej ta sistem tako na državnih cestah, ker je prej eden pred menoj omenil, da se je nekoč vedelo, vodar in cestar morata biti vsak dan, vsako uro, štiriindvajset ur, tristo petinšestdeset dni na svojem mestu. In, ker se je to, bom rekel, podrlo, tega več ni, se nam dogajajo te katastrofe, kot se nam dogajajo. Gospod minister, jaz upam, da vam pomagamo prav iz opozicije, ker koalicija vas tako ali tako že od vsega začetka ne mara. V opoziciji pa bi vendarle želeli, imate le vendarle nekaj možnosti in nekaj moči, tudi zaradi te parlamentarne razprave, da poveste, da tako več ne gre ali pa da se vi poleg te koalicije te zgodbe tako ne boste več mogli iti, ker je materialne škode, ki nastaja na tem področju, enostavno preveč in prehudo. Poplave in neurja, ki so se dogajala lansko leto. Ministri zdajšnje vlade niso realizirali sklepov, ki jih je prejšnja vlada sprejela in je res, za takojšnjo odpravo in seveda posledice, ki so nastale, vsaj delno na področju šolstva ni realizirano, na področju kmetijstva ni realizirano, vam pa so na področju okolja, tako kot pač vidim po sestavi proračuna, pobrali 60%, 70%, potem pa naredi s tistimi fičniki, če še pač kaj moreš. Sami pa veste in tudi tokrat hvala, v imenu vseh Slovencev, Goričanov, itd., ko ste si prišli lansko leto sami pogledati te, bom rekel, nezgode, ki so se dogajale in kako je dejansko ta narod trpel. Danes, minister, imamo, žal, še vedno, ker pač nekdo nekaj ne naredi, na tone teh salonitnih plošč, ki so jih ljudje postavili tako, kot jim je bilo povedano. Moram povedati, da se je 70% tega odpeljalo in je bilo s prejšnjo vlado to urejeno, sedaj ko se je Vlada zamenjala, ne krivim vas, zaradi tega, niti slučajno, ampak enostavno v konceptu ne vem, kaj se dogaja, stvari ne tečejo tako, kot bi morale. Deževnica mirno, pač tisti polivinil je že zdavnaj strohnel, spira ta salonit in teče mirno v podtalnice, itd. Minister, razumite, da je namen opozicije ob tej razpravi prav ta, da dobimo na tem področju pred sprejetim proračunom za 2010 bistveno več sredstev, da bodo vodarji, kmetijci, vsi, vsak svoje pač lahko naredili. Strinjam se tudi s tistimi, ki pravijo, da bi bilo nujno občine in lokalne skupnosti bistveno bolj angažirati pri tem. Verjemite, da bi lahko glede vzdrževanja lokalne skupnosti s pol manj denarja naredile, ne bom rekel, dvakrat več, ampak petkrat več, ker jim zaupamo iz enega evra narediti pet, ne pa tako kot zdaj, ko pridejo neki vzdrževalci od nekod, se pripeljejo pa vprašajo najprej na občini, na kateri strani, kam pa moramo iti, da bomo prišli do teh jarkov, da bomo to vzdrževali. Skratka. Naj bo današnja razprava, bom rekel, začetek novega cikla v vzdrževanju elementarnih zadev, to vode so. Hvala.
Besedo ima gospod Branko Marinič.
Hvala lepa za besedo. Lep pozdrav vsem skupaj. Spoštovani minister, saj ne gre za Vodni sklad, gre za denar in gre za denar, ki ga je resnično nujn strogo namensko uporabljati. Jaz verjamem, da imate dobre namene, da imate iskrene želje, da se ta denar tudi uporabi in nameni za tiste namene, ki imajo zakonsko osnovo. Seveda pa bi ob vas danes želel videti nekatere vaše uradnike, ki to počnejo velikokrat po svoje. Verjemite mi, da sem imel nekaj izkušenj v preteklem mandatu prav z nekaterimi uradniki, ki so skušali stvari speljati mimo zakona in jim je to tudi uspelo. To povem zaradi tega, ker bi danes želel nekaj vseeno imeti na mizi. Nekaj sem pričakoval pa žal nismo dobili. Predvsem bi me pa zanimalo, da bi imeli neko oceno stanja programa vodnega sklada za obdobje od leta 2006 do leta 2011. Oresek tega stanja. Mi vemo, da ta dokument obstaja, da je to zavezujoč dokument in vsaj eno vmesno oceno, katere stvari do danes so realizirane, katere niso, zakaj niso? Skratka, ali je treba ta program, ki velja od leta 2006 do leta 2011, spremeniti tudi zaradi drugih sprememb, ki jih prinašajo klimatske spremembe? Menim, da današnja razprava pripomore tudi k temu, da bomo spodbudili uradnike ministrstva pristojnega za to področje, da bodo vendarle pristopili k temu in upoštevali nekatere nove kriterije, nekatera nova dejstva, ki izhajajo iz klimatskih sprememb, za katere vidimo in vemo, da so čedalje bolj prisotne. Ko govorimo o reki Dravi in o reki Savi, o dveh rekah, ki smo jih morda že do maksimuma ali pa tudi ne izkoristili za električno energijo iz vodnih virov, ostala nam je reka Mura, ki se je se zaradi okoljevarstvenih kriterijev nismo lotili. Morda je to prav ali pa tudi ne, čas bo pokazal svoje. Ampak, ko govorimo o sredstvih, ki jih zaradi izkoriščanja reke prinašajo viri, ki jih namenjajo iz tega naslova v skupni vodni sklad, bi seveda veljalo omeniti, da bi vsaj ti, ki so neposredno ob strugah reke Drave, reke Save deležni nekih pomembnejših sanacij, da ne bi govorili o tem. In jaz se resnično bojim območja od Maribora proti Dupleku, Dogošam, vse proti Ptuju kajti v Ptuju, je ogromno akumulacijsko jezero napolnjeno z muljem, kar bi v nadaljevanju lahko imelo katastrofalne posledice. Mislim, da se tega premalo zavedamo in da vse preveč tega denarja odteka neupravičeno in se ne zavedamo posledic, ki jih prinaša, če sedaj konkretiziram še enkrat, Ptujsko jezero. Ptujsko jezero je eno največjih akumulacijskih jezer, ki bi znalo ob nekih katastrofalnih deževjih, ujmah, povzročiti veliko katastrofo. Začenši takoj od Maribora pa vse do Ptuja oziroma proti Hrvaški meji. Mislim, da se tega stroka premalo zaveda ali pa stroka opozarja na zadeve pa je politika tako močna, da to spretno skriva. Jaz resnično želim, da bi današnja razprava prinesla pozitivni napredek in razumevanje najodgovornejših na tem področju in seveda apeliram na aktualnega ministra Ministrstva za okolje in prostor, da bi to današnjo razpravo resnično znal prenesti svojim najožjim sodelavkam in sodelavcem na ministrstvu. Da bi se tega perečega problema resnično lotili na resen način, dovolj hitro, da ne bi prej bili priče nekim katastrofalnim posledicam, ki jih vsekakor v nadaljevanju lahko pričakujemo. Bog ne daj, da bi se to zgodilo, ampak jaz verjamem, da smo priča velikim podnebnim spremembam in da lahko to slej kot prej tudi pričakujemo. Zato še enkrat apeliram, da naj današnja razprava vendarle prinese trezen razmislek in konkretne korake na tem področju, da ne bi bili jutri soočeni z nekimi katastrofalnimi posledicami in človeškimi žrtvami. Tega se je za bati in tukaj ni denarja in tukaj ni, bom rekel, nekoga, ki bi lahko kasneje opravičeval. Vedeli smo pa se ni dalo. Drugače je bilo dogovorjeno, drugačen je bil program in tako dalje in tako dalje. Vzemimo to resno, stvari niso tako enoznačne, niso enostavne [[...]]Predvsem še enkrat poudarjam, reka Drava je v drugem delu svojega toka od hidroelektrarne Zlatoličje zelo nevarna in jaz razumem kolega Janeza Ribiča, ki je izpostavil, ne gre za noben princip, ne gre za nobeno politično promocijo, gre za prehudo resne stvari, ki imajo za posledice tudi ohranjanje človeških življenj in preprečitev naravne katastrofe najhujših razsežnosti. Zavedajmo se tega in verjemite, da nam bo, če bomo to storili pravočasno, uspelo preprečiti tudi tisto, česar se najbolj bojimo. To so pa katastrofe, ki imajo zaradi vodnih ujm za posledico tudi človeška življenja. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Vito Rožej. [[Ga ni.]] Mag. Radovan Žerjav. [[Ga ni.]] Lojze Posedel. Milan Čadež. Marjan Bezjak.
Hvala za besedo. Lepo pozdravljeni, gospod podpredsednik. Pozdravljeni gospod minister s sodelavci, poslanke in poslanci. Zadovoljen sem, da smo izglasovali, da imamo danes razpravo financiranja vod in vodne infrastrukture iz sredstev Sklada za vode. To je velika problematika v Sloveniji. Kljub temu, da Slovenija leži na takšnem področju, kjer ne bi smel biti problem pitne vode in določenih stvari. Zavedati se moramo, da je na zemeljski obli, za primerjavo, od enega vedra vode samo osem kapljic pitne vode. Zato je pomembno, da se prav to ministrstvo poglobi in se ukvarja s tem, kako reševati pitno vodo. Pitno vodo bomo lahko reševali, če bomo sanirali določene reke, da ne bodo poplavljale, da ne bo prihajalo do podtalnic. Prihajam iz Slovenskih goric, kjer imamo velik problem s pitno vodo. Konec koncev, reka Pesnica je reka, ki teče po Sloveniji vse do Ormoža. Reka Pesnica poplavlja velikokrat, vsaj dvakrat na leto. Javni vodovod v Slovenskih goricah še vedno poteka 30% po azbestnih ceveh. Ravno zaradi tega prihaja do prelitja reke Pesnice in do podtalnice, do onesnaževanja vod, ki so iz lokalnih vodovodov, kakor tudi iz azbestnega, ki prihaja v Slovenske Gorice in naprej. Želel bi opozoriti na problem, kako rešiti problematiko. Minister je prej dejal, da je namenjenih 30 milijonov evrov denarja iz tega dela. Predlagam, da mora biti vsaj dvakrat toliko. To je njegova naloga, da bo znal pravilno zagovarjati svoje delo, ministrski resor v vladni strukturi. Ob teh ujmah, ki jih je zadnje čase vedno več, prihaja v Slovenskih goricah do sofinanciranja, do poplačila nekakšnih škod utrpelim v teh ujmah. To je vreča brez dna. Zato je pomembno, da se gre v sanacijo reke Pesnice, ki je bila sanirana v letih 1960 in 1967. Bila je zelo slabo sanirana. Reka Pesnica se mora razširiti, kajti ta voda se ne bo imela kam izlivati in bo v tej strugi tekla naprej od Ormoža in tako naprej. Pomembno je tudi to, da dejansko pride čim prej do te sanacije, do širjenja struge Pesnice, kajti ljudje ob tej reki utrpijo veliko škodo. Prav tako je do umestitvi avtoceste v to področje prišlo do velikega problema. Zdaj dejansko ostane ta voda 10 dni in več na tem področju ob izlivu, ob pretoku struge Pesnice. Dlje časa ostaja, dlje časa gre ta voda v podtalnico, nikakor se pa ne more zlivati nazaj v strugo Pesnice. Zato prosim, naprošam kot Slovenjegoričan ministra in njegov resor, da dejansko prouči te stvari in da dejansko napravimo en korak naprej. Zavedati se moramo, da so tudi Slovenske gorice del Slovenije, v kateri živimo, da ni samo Ljubljana država v državi. Menim, da bo posluh ministrstva in da bo minister imel toliko stvari, da bo vsaj podvojil ta sredstva za saniranje takšnih katastrof, ki se dogajajo zadnje čase tudi v Slovenskih goricah. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Damjan Perne. [[Ga ni.]] Milenko Ziherl. [[Ga ni.]] Vili Trofenik. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. To me veseli, da je bila razprava do zdaj dokaj kvalitetna in tudi nastop ministra, ki je sam ocenil bistvo problema. Bistvo problema je, da gre za nedopustno prelivanje namenskih sredstev. Ne moremo reči za nenamenske, ampak vsekakor za manj pomembne namene v škodo rednega vzdrževanja vodotokov. To je bil tudi izhodiščni namen postavljenega vprašanja kolega Ribiča in to je tudi bil namen tistih, ki smo odprli, da je do te razprave prišlo. Seveda zavračam tiste razprave, ki so bile zdaj ponovno na relaciji koalicija - opozicija, ker to s tem nima zveze, gre za resen problem, ki zahteva resno intervencijo. Jaz se ne strinjam s tistimi opozorili oziroma stališči, da ta razprava ni nujna in da bi lahko bila enakovredna na odboru. Veste kako je z odbori, oprostite izrazu, kdo še pa jemlje resno v tej države sklepe odborov. Še sklepov Državnega zbora marsikdo jemlje neresno. Lahko bi o tem razpravljal pa ne bom dokazoval v tej problematiki. Jaz sem imel pripravljenih še več številčnik ilustracij pa mi jih je snel pred tem kolega Vili Rezman, zato jih ne bom ponavljal. Bistvo današnje, zdaj je prvi polčas ali prvo dejanje Drame, druga še pride, je nedopustno prelivanje akumulacije, v smislu finančne akumulacije, s področja reke Drave na neke druge predele v Sloveniji. To je bistvo vsega problema, zaradi tega ostajajo tam negativne posledice, ki jih ne bi bilo treba, ker je sredstev na tistem teritoriju zadosti zbranih, da bi lahko uredili najnujnejše ob Dravi in še kje drugje. Jaz mislim, da bodo imela nekatera delovna telesa kar nekaj za postoriti, da bi pripravila na podlagi današnje razprave ustrezne sklepe, ki bi jih naj ne sprejemali na delovnih telesih, ampak naj jih sprejme Državni zbor v skladu s Poslovnikom kot interventne ukrepe, ker je treba nekaj interventnega narediti. Očitno v razpravah in odločanjih o tem proračunu to ni več možno, ker nismo imeli na razpolago ustreznih podatkov, da bi mogoče izsilili kakšen ustrezen amandma. Ampak, jaz se vseeno vračam nazaj, k izvorni definiciji: Sklad za vode je proračunski sklad. Bistvo proračunskega sklada je zaščita namenskih sredstev pred tako imenovanim integralnim proračunom za predpisane odhodke. In če izhajam iz podatka, ki ga je omenil minister, da mu nekdo "sne" 5 milijonov evrov od zbranih, je to informacija, ki pove, da nekdo ne spoštuje definicije ali predpisa, kaj je proračunski sklad. Ne mislim zdaj tu konkretno ministra, ampak tiste, ki mu "sne" 5 milijonov. Zato je meni tudi jasno, ne glede na sklep, ki sem ga sam predlagal na Odboru za finance, da do plenarne seje dobimo neke vrste zaključni račun, če hočete tudi proračun ali finančni načrt tega sklada. To bi moralo biti tako pripravljeno in mora biti, da se pritisne na tipko in je v trenutku izpisano, ne pa, "da bodo to pripravili in nam kdaj na mizo prinesli". Saj, nekaj podatkov je bilo. Jaz bom zelo direktno povedal. Za moje kriterije je bila odločitev, ki je bila danes tu dobronamerno omenjena, kot nacionalni interes, da gradimo elektrarne na spodnji Savi sami, vprašljiva, bom milo rekel. Zakaj? Ker nimamo za to več potrebnih sredstev, in ko nimaš sredstev, greš po definiciji v koncesijski odnos, ampak v pravi koncesijski odnos. In ne da daš kvazi koncesijo državni firmi, potem pa to državno firmo "pumpaš" z državnim denarjem z vseh strani in to črpaš v škodo vseh drugih programov. To je bistvo gradnje in tega nacionalnega interesa. Jaz tu ne želim nobenega spopada, regionalnega ali v smislu povodje Save proti povodju Drave, daleč od tega. Ampak tega se moramo zavedati, cena električne energije na podlagi stroškov katerekoli hidroelektrarne je tako nizka in poceni, da jo je možno nadgraditi z obveznostmi, ki izhajajo iz naslova urejanja vodotokov. In če bi to takrat tisti, ki so o tem odločali, vemo kakšne so bile razprave med tujim in domačim koncesionarjem, ampak dejstvo je, da mi nismo imeli razpoložljivih sredstev, da bi bili odgovorni domači investitorji. Potem smo to zavili v nek celofan nacionalnega interesa, zdaj pa imamo rezultat - da prelivamo, o tem bo pozneje še možno govoriti, mi prelivamo tudi iz cene električne energije ustvarjene na osmih dravskih elektrarnah. Saj to ni tržna cena, ki jo uporabljamo, to je neke vrste transferna cena, ki si jo medsebojno notranje v Holdingu obračunavajo in s tržno ceno nima nobene veze, in zopet sami sebi spuščamo meglo, če hočete tako, da govorimo o reki in gre ponovno za prelivanje. Za prelivanje kot neadekvatno ceno priznano na proizvodno ceno v smislu, ali če hočete, tržno, ki je tu ni, v notranjem obračunavanju, potem pa še prelivamo akumulacijo v dravskih elektrarnah, na koncu pa še preko vodnega sklada spet prelivamo 40% zbranih sredstev, na koncu pa se dobi 1% nazaj. In to je bistvo problema. In če je to za marsikoga bogokletno, da se o tem v Državnem zboru razpravlja z namenom, da se te stvari spremenijo, jaz se z ministrom v celoti strinjam, da je to razmerje treba v najkrajšem možnem času odpraviti. Zato bo moral pri tem tudi asistirati ali delovati ustrezno Državni zbor v okviru svojih pooblastil. Ker če ne, potem bi že tisti, ki so to odbili ali soodgovorni, v preteklosti naredili. Zdaj brez želje po polemiki ali pa napačnem razumevanju, jaz tudi ne morem pristati na to, da je bilo v vodnem skladu v izobilju denarja in ga je bilo zato silom prilike treba investirati [[...]] [[Izklop mikrofona.]] [[...]]
Besedo ima gospod Janez Ribič - ne, se odpovedujete. Gospod Franco Juri - tudi. V redu, hvala. Gospod mag. Vizjak.
Hvala lepa. Najmanj kar je, sem pričakoval, da se bo v tej diskusiji razvnelo neko zavidanje ali pa neka "fovšija", po domače, slovensko, štajerskih poslancev oziroma vseh poslancev, ki so ob Dravi zaradi tega, ker je bil denar iz vodnega sklada namenjen za izgradnjo vodne infrastrukture hidroelektrarn na spodnji Savi. To je pravzaprav že kar nekajkrat bilo nekako čutiti, vendar ni bilo nikoli tako jasno izraženo, kot sem pravkar slišal s strani enega izmed poslancev. Jaz mislim, da je ta zaključek napačen. Jaz sem še enkrat prepričan in današnja razprava tega ni demantirala, da se je vodni sklad napajal s projekti, ki so bili pripravljeni do te mere, da so bili lahko izvedljivi in da so bili tako imenovani "ready to go". Meni je zelo žal, da drugje po Sloveniji teh projektov ni bilo in da pritiska na ta sklad s strani prepotrebnih naložb v vodno infrastrukturo tudi drugje ni bilo. In je bil takrat tisti, ki je zagotavljal finančne vire za izgradnjo vodne infrastrukture na spodnji Savi, pred dilemo, ali vzeti ta sredstva, ki so tam, pa jih ni tako malo, ali jih tam pustiti in najeti posojilo in pravzaprav financirati, dolžniško, nekaj kar bi lahko financiral s sredstvi, ki so v tem skladu. Še posebej ob dejstvu, da je zaradi te vodne infrastrukture, ki se je gradila, ob izgradnji hidroelektrarn pripadala državi koncesijska dajatev, ki polni vodni sklad. Jaz pravzaprav ne poznam nobene druge infrastrukture, vodne infrastrukture, ki bi zaradi gradnje posledično povzročila znaten priliv v ta isti sklad. Ne rečem pa, da ni treba urediti številne vodne infrastrukture vsepovsod in s tem ublažiti posledice neurij, nalivov in podivjanih voda. Gotovo. Vendar, ta naložba je ena izmed redkih, ki se povrne, kjer se evro, vložen v vodno infrastrukturo, v obdobju 26 let v celoti vrne nazaj. Jaz se popolnoma strinjam, da je treba najti model za financiranje vodne infrastrukture ob gradnji hidroelektrarn. V celoti se strinjam. Težko tudi poslušam nekatere tukaj, češ da je pa to ena energetika, ki gradi. Vsa energetika je v državni lasti, ki gradi spodnjosavsko verigo. Tudi delčka ni v zasebni lasti. Tudi delčka! Se pravi, a ni normalno, da si proračunski skladi in gospodarstvo pomagata pri projektu, ki je vsem v interesu, ki sledi poleg interesa energetskim namenom tudi protipoplavni zaščiti, urejanju vodotoka in ne nazadnje tudi zadrževanju vode v Sloveniji? Jaz mislim, a je najslabše za Slovenijo, da bi voda v Savi šla nekontrolirano iz Slovenije naprej. Treba jo je zadržati tukaj za potrebe kmetijstva, za potrebe podtalnice in vodnih virov in tako naprej. Vse to se dosega s tem projektom. A ni prav, da država zagotavlja določen vir in način financiranja tega? Jaz mislim, da je prav. Prav tako je prav, da država zagotavlja vire financiranja tudi drugih nujnih projektov za vodno infrastrukturo, ki so vsepovsod po Sloveniji; na Dravi, na Gorenjskem, na Primorskem, Dolenjskem in vsepovsod. In še enkrat, zaključujem s tem, najmanj, kar sem pričakoval - je nek ljubosumen, "fovšarski" pogled Štajercev proti Posavju.
Želi besedo minister za okolje in prostor?
Hvala za besedo. Glede na to, da se je iztekel čas za razprave poslancev. Razprava je bila dolga, kvalitetna, ampak vseeno bi bilo dobro, da ob zaključku te razprave Državni zbor vseeno sprejme neke sklepe, sicer je razprava šla v prazno. Iz te današnje razprave lahko razberemo, da je dejansko problem premajhnih sredstev, ki so namenjena za izgradnjo vodne infrastrukture, ki naj bi zagotavljala poplavno varnost, ki naj bi zagotavljalo tudi izgradnjo raznih energetskih objektov. Osebno ugotavljam, da problem, ki ga imamo, je zakon, ki je bil sprejet v zvezi s pogoji koncesije za izkoriščanje energetskega potenciala na spodnji Savi, ki namenja porabo namenskih sredstev iz vodnega sklada. Ta zakon pač omogoča favoriziranje enega območja in zato se ne čudim, da se je razprava odvila v tej smeri, kot se je, in da se zdaj tudi pojavljajo obtožbe, ne vem, da so Štajerci "fovš" Posavju in obratno. Dejstvo pa je, da sredstev, ki bi zagotavljala neko poplavno varnost na celotnem območju Slovenije, ni, da gre za razpravo o tem, ali bomo zagotavljali neko minimalno poplavno varnost enakomerno po celotnem območju Slovenije ali pa bomo gradili na takšen način, da bomo najprej uredili spodnjo Savo, tam zagotovili vse tisto, kar je treba, tudi določene nadstandarde in da bomo potem sprejeli že spet kakšen nov zakon, ki bo favoriziral neko drugo območje, kjer bi lahko zagotavljali ta nadstandard. Vendar mislim, da imamo tukaj problem. Vemo, da vodni sklad skoraj dve tretjini sredstev uporablja zgolj za spodnjo Savo, vemo pa, da imamo zelo hude težave tudi na drugih področjih. In poslanci, vi ste tisti, ki odločate o zakonih, tistih, ki jih lahko spreminjate, tisti, ki jih lahko dopolnjujete. In brez teh sprememb si jaz ne predstavljam, da bomo lahko karkoli drugače načrtovali tudi glede programov v okviru Vodnega sklada, ker je zakon jasen, ker zakon natančno določa, na kakšen način se to izvaja. Jaz bi tudi apeliral na to, da, zame je nerazumljivo, da na primer naberemo približno za 30 milijonov evrov sredstev in da 5 milijonov evrov ostane v integralnem proračunu in se ta denar izgubi. Vemo pa, da so potrebe na tem področju zelo visoke. Zato bi morda tudi v tej smeri kazalo sprejeti določene sklepe. Enako, kot sem povedal glede najema posojil, če se bo ta dinamika nadaljevala, jaz zagotavljam, da Infra v bistvu ne bo več mogla početi nič drugega kot samo servisirati ta posojila in verjetno bi bilo treba razmisliti o tem, kako odplačevati to posojilo, ker sicer se mi zdi, da bo Infra zgubila tisto vlogo, za katero je bila ustanovljena. Če ne bo nekih zaključkov iz te celotne razprave, bomo lahko ugotovili, da je bila razprava kvalitetna, da smo se iskreno pogovorili, vendar na koncu kakšnih konkretnih rezultatov ne bo, ker imamo zadeve tudi pravno tako zapeljane. Povedal sem, imamo poseben zakon. Ta poseben zakon daje poseben položaj spodnji Savi. Na vas je, da se odločite, kako naprej. Res je, tudi, kot sem povedal, da je pred nami sprejem proračuna 2010-2011, žal sredstva v proračunskih postavkah, ki so namenjena poplavni varnosti ne zadoščajo za vse te potrebe. Res je, da smo v hudi finančni krizi, gospodarski krizi, res pa je, da zelo veliko tvegamo, kaj če se bo kaj zgodilo v smislu neke hude naravne nesreče si ne predstavljam, kakšne so lahko te posledice. Zato kot minister za okolje in prostor jaz lahko samo zagotovim, da bomo maksimalno pospešili vse projekte, ki so v teku, tudi projekt, o katerem je govoril gospod Ribič. Jaz upam, da do leta 2011 ta zadeva rešena na takšen način, da bo ta poplavna varnost zagotovljena. In kot sem povedal, mi moramo uporabiti vse možnosti, ki jih imamo na razpolago, od proračunskih sredstev, od sredstev, ki prihajajo iz Vodnega sklada, od evropskih sredstev, in morda tudi razmisliti, da bi bolj obremenili vse tiste, ki imajo koncesije za rabo vode. Voda postaja strateška dobrina, voda ni samoumevna. Jaz sem prepričan, da ravno to, da je Slovenija bogata z vodami, da je to ena velika razvojna prednost, ki ima en velik razvojni potencial. Če pa želimo ta potencial ohranjati, moramo pa v ta potencial nazaj vlagati. In zato menim, da tisti, ki ta potencial izkoriščajo, morajo povrniti toliko sredstev, da omogočajo, da te vire lahko upravljamo na trajnosti način, ker to je tista prednost, ki jo ima Slovenija. Res pa je, je bila da preteklost na tem področju takšna kakršna je bila. Jaz ne bi govoril o odgovornosti in o krivdi, temu področju se ni namenilo dosti pozornosti. Želje po investicijah v energetiki so bile velike, sredstev ni bilo, pač se je iskalo različne variante, kako te projekte izpeljati. Glede na to, da bo naslednja točka podobna, gre v bistvu za še bolj nadrobno obravnavo istega problema, sem prepričan, da bomo še kaj danes dorekli na to temo.
Hvala lepa. Gospod Janez Ribič kot predlagatelj. Prosim.
Hvala za besedo. Spoštovani! Še enkrat bi se rad zahvalil, da ste mi omogočili, da smo se lahko danes o tej tako problematični temi v naši državi pogovarjali tukaj, v Državnem zboru. Moram reči, da od nobenega poslanca nisem slišal, da bi govoril o kakšni "fovšiji", da se v Zasavju kaj dogaja, v Podravski regiji pa ne. Zato se gospodu Vizjaku ni treba bati ali pa biti prizadet, saj če bi bil, bi pa bil jaz zaskrbljen. No rad bi še dodal to, da v mesecu juniju pred zadnjimi poplavami v občini Duplek, ki so bile v mesecu avgustu tega leta, ste mi na moja vprašanja, gospod minister, odgovarjali z naslednjimi besedami in številkami: "Naj povem, da so v rebalansu proračuna za leto 2009 zagotovljena sredstva v višini največ nekaj več kot 25 milijonov evrov, v tem trenutku smo porabili 7,5 milijonov evrov. Moram pa povedati, da predobremenitve do konca leta 2009 znašajo 14,4 milijona evrov, tako da bomo ta sredstva na vsak način porabili. Naj povem, da se trenutno parafira pogodba, in sicer v višini 4,7 milijonov evrov po poslovnem načrtu Infre, in sicer gre za dokončanje dela glede te vodne infrastrukture pri Hidroelektrarni Blanca. Koliko sredstev vodnega sklada bo namenjeno urejanju in čiščenju vodotokov? Moram reči, da iz Vodnega sklada ne namenjamo teh sredstev, ampak imamo posebno proračunsko postavko, zato iz tega sklada ne namenjamo za te namene. In mislim, da je tudi prav, da je tako." Nato je bilo povedano še tako: "Da bomo pa ta sredstva, tako je dogovorjeno, zagotovili iz proračunske rezerve, ampak v strugi reke Drave in v njej ter v pritokih Žitečkega potoka in Ciglenečkega potoka, ki poplavljajo se ne dogaja nič." Ker vemo, da danes ne moremo sprejemati tukaj nekih sklepov, bi rad, napravil neki povzetek glede na razpravo v zvezi s financiranjem vodne infrastrukture iz sredstev sklada za vode. Predlagam, da se povečajo sredstva na postavki sklada za vode in da se ta sredstva porabijo namensko za vodarske namene ter za investicije in vzdrževanje na tem področju. Prav tako naj se poostri nadzor ter kontrola nad sredstvi, ki so namenjena za vzdrževanje vodotokov, in kontrola tistih, ki izvajajo vzdrževalna dela, njihove cene, ali so takšne cene kot so na trgu, način in kakovost dela. Če se v kratkem kaj ne premakne, bom javno zahteval odgovornost tistih, ki so za to odgovorni. Spoštovani, resnično si želim, da vsi skupaj doprinesemo k izboljšanju tega stanja. Moje aktivnosti niso napad na aktualnega ministra, ampak prošnja za pomoč okolju, iz katerega prihajam. Veseli pa me, da sta moja prizadevanja podprli tudi Skupnost občin Slovenije in Slovenske ljudska stranka, ki je vložila amandmaje k proračunu za naslednje leto za povečanje sredstev v vodni sklad. Upam, da boste naše amandmaje podprli in s tem rešili prebivalstvo ob reki Dravi strahu pred poplavami. Hvala lepa.
Hvala lepa. S tem smo zaključili razpravo. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika še kdo razpravljati? Odpiram prijavo. Gospod Vili Trofenik.
Hvala za besedo. Samo tisto, za kar mi je prej zmanjkalo časa. Zakaj so "ostajala" sredstva v skladu za vode? Na žalost zato, ker smo imeli že od same ustanovitve lastne države mačehovski odnos do vodarske stroke. Takrat je prevladala tako imenovana zelena politika na tem področju in praktično resnih vzdrževalnih del na vodotokih od takrat ni bilo. Tudi ni bilo ustreznih podlag, ko je bil ustanovljen sklad za vode, da bi vrednotili stroške, kot je to običajno, saj to izhaja iz takšne ali drugačne realizacije. Tega se je treba zavedati. To se nam vleče, potem smo pa videli ali so videli nekateri priliko, da se preko tega [[...]]Že pri pisanju zakona, osnovni problem je, mislim, da 163. člen Zakona o vodah, ki omogoča to prilivanje v neko infrastrukturo, ki je premalo definirana. Globoko se strinjam z ministrom, da je ta meja zelo vprašljiva. Da ne bi prišlo do tega spopada med Savo in Dravo, vendar tu nekateri ljudje govorijo argumentirano, ali ni dobro, da se reši in tako naprej. Veste, tisti, ki živimo ob Dravi, smo si morali rešiti to z lastnimi sredstvi. Zaradi zadnje elektrarne, bom povedal čisto konkretno, Formin je padla pod Forminom, to je tudi na ormoškem območju, podtalnica za nekaj metrov. In vse vodarne bo treba rekonstruirati, dograditi s tehnologijami, ki so edine v Sloveniji, in sicer črpamo vodo iz Drave, jo dobro in drago čistimo, čeprav so investitorji v elektrarno govorili in pisali, da so tako imenovano membrano ob odvodnem kanalu zaščitili za znižanje podtalnice. Glej ga zlomka, 1991 leta, ko so nas napadli tanki iz Varaždina in ko so Hrvati ugotovili, da se lahko znebijo teh tankov tako, da jih poplavijo, da spustijo vodo iz akumulacije Ormoškega jezera in zalijejo tanke, takrat še polkovnika, pozneje generala Popova, smo ostali mi v šestih urah brez pitne vode, ker so vsi studenci v vodovodnem zajetju presahnili. Nihče ni pomagal, noben državni sklad, noben tolar, noben evro, zato bodimo pazljivi. Jaz ne razlagam to kot očitek, ampak kot protiargument temu, kar je tudi minister ne povedal. In jaz se z njim globoko strinjam, da se na nekaterih drugih področjih v škodo vodnega sklada gremo nadstandard. Načeloma nimam nič proti nadstandardnim komunalnim in infrastrukturnim rešitvam, vendar je za to treba poiskati prave vire. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Silven Majhenič.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Vse to, kar je povedal kolega Vizjak, ko je govoril, je za spoštovati. Posavci so si znali zagotoviti sredstva, takšna kot so bila, in si zagotoviti, kot je povedal minister Erjavec, nadstandard. Verjamem, da bi takšne prioritete prinesle drugačno sliko tudi Štajercem, če bi imeli ministra v prejšnjih časih, ki bi pomagal vlagati sredstva iz vodnega sklada v štajerske probleme. Štajerci nismo "fovšljivci", vendar nas razlike, ki se dogajajo tudi, kdaj motijo. In je prav, da se s to zadevo enkrat za vselej konča in to, mislim, da bo minister znal. Hvala.
Hvala lepa. Zaključujem razpravo. S tem zaključujem tudi to točko dnevnega reda. Prehajamo na 20. TOČKO DNEVNEGA REDA, to je na RAZPRAVO O ODGOVORU MINISTRA KARLA ERJAVCA NA POSLANSKO VPRAŠANJE VILIJA TROFENIKA V ZVEZI S POSEBNO RABO VODE IN PLAČILOM KONCESIJ. Državni zbor je na 10. seji sklenil, da opravi razpravo o odgovoru, ki ga je minister za okolje in prostor Karl Viktor Erjavec podal na poslansko vprašanje Vilija Trofenika v zvezi s posebno rabo vode in plačilom koncesij. Besedo dajem gospodu Viliju Trofeniku za dopolnilno obrazložitev zahteve za razpravo o odgovoru ministra.
Hvala za besedo. Da ne bo časovne stiske. V marcu 2003 je bila sprejeta uredba Vlade o koncesiji za rabo reke Drave za proizvodnjo električne energije na odseku od avstrijske pa do hrvaške meje. Na omenjenem odseku obstaja osem hidroelektrarn: Dravograd, Vuzenica, Vuhred, Ožbolt, Fala, Mariborski otok, Zlatoličje in Formin. Koncesija je podeljena za 50 let. Po uredbi Vlade mora koncesionar plačevati koncesijsko dajatev v višini 10% od prodajne vrednosti proizvedene električne energije. Koncesijska dajatev se deli v razmerju 40:60% med Republiko Slovenijo in lokalnimi skupnostmi, na območju katerih so hidroelektrarne. Med samimi lokalnimi skupnostmi pa po ključu 30% sorazmerno pripadajočemu deležu potencialne energije in 70% sorazmerno pripadajočemu delu za površine vodnega dobra, zajezitev in kanalov hidroelektrarn na reki Dravi. Omenjeni ključ delitve med lokalnimi skupnostmi je bil pozneje spremenjen v razmerju 50:50. Za leta 2004, 2005, 2006 in 2007 je bil z uredbo občinam priznano enkratno nadomestilo za vsako leto posebej, zaradi omejene rabe prostora. Do vključno leta 2006 je plačevanje obveznosti iz naslova koncesijske dajatve in iz naslova enkratnega nadomestila z omejeno rabo potekalo v skladu z uredbo o koncesiji. Za leto 2007 pa je bila letna uredba sprejeta šele 27. decembra 2007 in objavljena šele 5. januarja 2008. O plačevanju obveznosti iz naslova koncesije za leto 2007 ni uradnih podatkov. Zaradi nezadovoljstva v prizadetih občinah, nekatere so se zatekle na sodišče s tožbami, sem želel postaviti to vprašanje na redni seji v mesecu marcu pa mi je vodstvo Državnega zbora to vprašanje zavrnilo z utemeljitvijo, da je vprašanje lokalnega pomena in zaradi tega neprimerno pa čeprav gre za spoštovanje vladne uredbe za energetsko izkoriščenje celotnega toka reke Drave v Sloveniji in prizadetost devetnajstih občin na temu področju. Ker mi ni bilo odobreno poslansko vprašanje marčevski seji, sem na ministra naslovil pisno vprašanje vse do danes na žalost nisem prejel odgovora. Zaradi tega sem 18. avgusta v skladu z Zakonom o dostopu do informacij javnega značaja naslovil na pristojni organ ministrstva enako vprašanje, izdana mi je bila negativna odločba z utemeljitvijo, poenostavljeno povedano, da organ ne razpolaga z zahtevanimi podatki in jih zaradi tega niso dolžni posredovati. Zaradi tega sem na oktobrski seji vztrajal pri ustnem vprašanju ministru, ki pa mi je namesto zahtevanih informacij pojasnjeval sistem obračuna in nadzora nad koncesijsko dajatvijo za energetsko izkoriščenje Drave, ni pa odgovoril na postavljena vprašanja, ki jih še enkrat ponavljam: Kakšna je realizacija uredbe o koncesijski dajatvi v delu, ki pripada občinam za leto 2007? Ali je znana uredba za leto 2008? In: Kakšna je realizacija obveznosti koncesionarja občinam? Ali bo izdana uredba za leto 2009 in kdaj? Postavlja pa se še dodatno vprašaje: Ali je bil vplačan sorazmerni del koncesijske dajatve v državni proračun za navedeno leto? Kaj bo storila Vlada oziroma ministrstvo za sanacijo stanja, če se izkaže, da koncesijska dajatev v nasprotju z uredbo o koncesiji za energetsko izkoriščenje reke Drave občinam ali vsaj nekaterim izmed njih v letih 2007 in 2008 ni bila realizirana? Na koncu želim poudariti, da postavljeno vprašanje v ničemer ni napeljano proti aktualnemu ministru, ker gre za dejanje iz preteklosti, kot mi poskušajo nekateri razlagati in potikati. Vprašanje je zahteva za razpravo, ampak je bistveno temeljno vprašanje, ali smo pravna država in spoštujemo svoje predpise in seveda gre tudi za vprašanje odnosa birokracije, države do ministra in do Državnega zbora, glede na to, kakšne odgovore pripravlja. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo dajem Ministru za okolje in prostor gospodu Karlu Erjavcu za uvodno obrazložitev mnenja.
Spoštovani predsedujoč, poslanke in poslanci, poslanec Trofenik, ki je postavil poslansko vprašanje, na podlagi katerega je tudi danes širša razprava. Jaz ne bom še enkrat razlagal, kakšen je način in sistem obračunavanja, ker mislim, da sem v poslanskem vprašanju zelo natančno opredelil. Vas zanima, kakšni so podatki, kako se obračunavajo koncesije po vrstah koncesije v korist države in pa občin. Moram povedati, da imam tukaj te podatke za leto 2007, 2008 in 2009. Jaz moram povedati, da koncesionarji izpolnjujejo svoje obveznosti in plačujejo koncesije. Kar se tiče, na primer, leta 2007, koncesije za proizvodnjo električne energije v hidroelektrarnah nad 10 MW, obračunanih je bilo 13 milijonov 454 tisoč evrov in moram reči, da je bilo tudi toliko plačano. Država je od tega dobila 5 milijonov 400 tisoč, občine 7 milijonov 900 tisoč. Če pogledamo naslednjo večjo postavko, to je vsota, ki je namenjena za odvzem termalne vode iz vodnega vira za potrebe kopališč in ogrevanja prostorov namenjenih turističnih dejavnosti v letu 2007, je bilo obremenjenih 15 milijonov 289 tisoč. Od tega je bilo plačanih 15 milijonov 252 tisoč, kar pomeni, da je iz tega naslova odprtega dolga 37 tisoč evrov. Kar se tiče leta 2008. Če pogledamo vsoto za rabo, to se pravi vsoto, ki je namenjena za proizvodnjo električne energije za hidroelektrarne nad 10 MW, megavatov je bilo v letu 2008 pobranih 17 milijonov 908 tisoč, od tega so občine dobile 10 milijonov 640 tisoč, država 7 milijonov 267 tisoč. Poravnano je v celoti, tako da tukaj ni nobenega odprtega računa. Če grem na naslednjo večjo postavko, to se pravi vsota namenjena za odvzem termalne vode iz vodnega vira za potrebe kopališč in ogrevanja prostorov namenjenih turističnih dejavnosti, je bilo v letu 2008 obračunanih 20 milijonov 229 tisoč evrov in plačanih je bilo 20 milijonov 200 tisoč in v bistvu je odprtega 28 tisoč 800 evrov. Kar se tiče leta 2009, lahko povem, da je bila vsota obračunana za koncesijo za proizvodnjo električne energije v hidroelektrarnah nad 10 MW 14 milijonov 555 tisoč, toliko je tudi bilo plačano s strani koncesionarjev. Občine so dobile iz tega naslova 8 milijonov 646 tisoč, država 5 milijonov 900 tisoč. Kar se tiče vsote za odvzem termalne vode iz vodnega vira za potrebe kopališč in ogrevanja prostorov namenjenih turističnim dejavnosti, pa lahko povem, da je bilo obračunanih 16 milijonov 43 tisoč evrov, od tega je bilo plačanih 16 milijonov 27 tisoč evrov in je odprtega torej, to se pravi ni bilo plačano za 16 tisoč 361 tisoč evrov. Iz teh podatkov izhaja, da so te koncesije obračunane tako v korist države kot v korist občine. Ostalo je neplačanih nekaj manjših zneskov kar se tega tiče, ne vidim, da bi to lahko bil problem glede na podatke, ki so bili posredovani.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima gospod Miran Jerič v imenu Poslanske skupine LDS.
Spoštovani podpredsednik Državnega zbora. Spoštovani minister s sodelavko, cenjene poslanke, spoštovani poslanci. V Poslanski skupini Liberalne demokracije Slovenije smo že pri prejšnji točki dnevnega reda opozorili na zadrego, ki jo imamo pri razpravi na podlagi drugega odstavka Poslovnika Državnega zbora. Na razpolago ni bilo ustreznega gradiva niti ustreznih podatkov. Vprašanja, ki jih je postavil naš poslanski kolega Vili Trofenik pa so bila zelo konkretna in se nanašajo na plačilo koncesijske dajatve za energetsko izkoriščanje reke Drave devetnajstim občinam, ki ležijo ob reki Dravi, za leto 2007, za leto 2008 in za leto 2009. Če bi, minister v svojem odgovoru na seji Državnega zbora takrat navedel že nekatere podatke, ki jih je danes v uvodu te razprave, potem bi bila verjetno ta problemi oziroma razprava dosti krajša. Po našem mnenju je treba koncesijske pogodbe spoštovati, v nasprotnem primeru pa morajo ministrstva oziroma ustrezne agencije tudi ustrezno postopati. In tako mora biti tudi v tem konkretnem primeru, o katerem danes teče razprava. Za nadzor izvajanja plačil je odgovorna finančna služba agencije za okolje, ki mora opozoriti neplačnike na kršenje koncesijske pogodbe. Če plačila niso izvršena, ima ministrstvo na voljo možnost izterjave preko državnega pravobranilstva in v skrajnem primeru tudi ukrep odvzetja koncesije za posebno rabo vode. Če to ni bilo spoštovano, jaz sem zdaj slišal nekatere podatke, ki jih nisem poznal, in če želimo spoštovati pravno državo, bi morali na podlagi preverjanj in podatkov tudi ustrezno ukrepati proti tistim, ki morajo spoštovati koncesijsko pogodbo in jo tudi v tistih določilih realizirati. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Alan Bukovnik, v imenu Poslanske skupine SD.
Spoštovani! Spoštovani predsedujoči, spoštovani gospod minister, spoštovane kolegice in kolegi! V Poslanski skupini Socialnih demokratov smo vsaj nekateri ali pa velika večina z veseljem podprli predlog poslanskega kolega gospoda Vilija Trofenika za razširjeno razpravo na seji Državnega zbora o odgovoru ministra za okolje gospoda Karla Erjavca v zvezi z vprašanjem posebne rabe vode in plačil koncesij. Vlada Republike Slovenije je za ureditev koncesijskega razmerja v zvezi z gospodarsko rabo vode reke Drave za proizvodnjo električne energije na način in pod pogoji, kot jih določa Zakon o vodah, sprejela Uredbo o koncesiji za rabo reke Drave za proizvodnjo električne energije. Koncesija je bila podeljena za proizvodnjo električne energije v verigi hidroelektrarn na reki Dravi, in sicer Dravograd, Vuzenica, Vuhred, Ožbalt, Fala, Mariborski otok, Zlatoličje in Formin. Reka Drava v Sloveniji pa teče skozi naslednje občine, teh občin je 19 Dravograd, Muta, Vuzenica, Radlje ob Dravi, Podvelka, Lovrenc na Pohorju, Selnica, Ruše, Miklavž, Maribor, Duplek, Starše, Hajdina, Ptuj, Markovci, Videm, Zavrč, Gorišnica in Ormož. Koncesija je bila podeljena z odločbo o določitvi koncesionarja s številko 329/03-2001/11, z dne 3. aprila 2003. V uredbi Vlade je tudi zelo natančno zapisano, kako je urejen način plačevanja koncesij. Prihodki plačila za koncesijo so vir proračuna Republike Slovenije in proračuna občin, na območju katerih so hidroelektrarne. Delež plačila za koncesijo, ki pripade Republiki Sloveniji, se nakazuje na podračun prihodkov od podeljenih koncesij za vodno pravico, ki pripadajo državi. Delež plačila za koncesijo, ki pripada občini, pa se nakazuje na podračun prihodkov iz naslova podeljenih koncesij, ki pripadajo občinam. Plačilo za koncesijo se med državo in občinami razdeli v razmerju 40:60 v korist občin. Del plačila za koncesijo, določenega s koncesijskim aktom, ki je namenjen občinam, pa se razdeli med občine na naslednji način: 30% plačila sorazmerno pripadajočemu deležu potencialne energije vodnega telesa reke Drave in 70% plačila sorazmerno pripadajočemu deležu površine vodnega dobra, zajezitev in kanalov hidroelektrarn. Vlada Republike Slovenije pa je leta 2004 sprejela Uredbo o dopolnitvi Uredbe o koncesiji za rabo reke Drave za proizvodnjo električne energije, v kateri je dodala 12.b člen. In sicer ne glede na določbe in merila za določanje razvitosti infrastrukture in obremenjenosti okolja zaradi ugotavljanja plačila občini za koncesijo na naravni dobrini je za leto 2004 od 1. avgusta dalje celotno plačilo za koncesijo namenjeno občinam, pri čemer se plačilo za koncesijo razdeli med občine tako, da se polovica plačila za koncesijo razdeli med občine sorazmerno pripadajočemu deležu potencialne energije vodnega telesa reke Drave in polovico plačila za koncesijo sorazmerno pripadajočemu deležu površine vodnega dobra, zajezitev in kanalov hidroelektrarn na reki Dravi. Občinam se izjemoma za leto 2004 plača tudi dodatno enkratno nadomestilo za omejeno rabo prostora zaradi hidroelektrarn na reki Dravi na območju občin. Višina tega plačila, nadomestila za omejeno rabo prostora, je bila izračunana na 367 milijonov tolarjev ali milijon 531 tisoč 463,86 evra. Plačilo za nadomestilo za omejeno rabo prostora je Vlada naložila večinskemu lastniku koncesionarja Holdingu Slovenskih elektrarn. Plačilo za nadomestilo za omejeno rabo prostora za hidroelektrarne na reki Dravi se ne upošteva kot lastni prihodek občine pri izračunu sredstev za finančno izravnavo državnega proračuna. Tej uredbi Vlade Republike Slovenije so sledile uredbe vlad Republike Slovenije za leto 2005 in 2006, zapletlo se je pri uredbi za leto 2007, ki jo je Vlada Republike Slovenije sicer sprejela 4. 1. 2008 in ki je večinskemu lastniku nalagala izplačilo tega izjemnega nadomestila do 25. januarja 2008 za leto 2007. Ne vem in ni mi znano, iz kakšnih razlogov je takratni direktor Holdinga Slovenskih elektrarne preko odvetniške družbe sprožil pobudo na Ustavnem sodišču Republike Slovenije o ustavnosti in zakonitosti tega vladnega akta, vem pa, da so vse lokalne skupnosti, ali pa vsaj večina njih, že sprožile tožbene zahtevke zoper večinskega lastnika koncesionarja, za katere postaja iz dneva v dan bolj jasno, še posebej pa po zavrniti Ustavnega sodišča z dne 15. januarja 2009, da bodo spor dobile in s tem povzročile večinskemu lastniku dodaten strošek za plačilo poleg glavnice še zakonitih zamudnih obresti. Poleg tega so lokalne skupnosti oškodovane v najmanj višini enkratnega letnega nadomestila za leto 2008. Oškodovane so za enkratno nadomestilo v letu 2009. In sprašujem se, za koga je bila ta pobuda za oceno ustavnosti in zakonitosti koristna. Razmišljam, ali je takratnega direktorja holdinga mogoče vodilo v odločitev za sproženje pobude za oceno ustavnosti in zakonitosti akta Vlade tudi dejstvo, da je ravno v tistem času potekalo dogovarjanje za odobritev posojila, ki so ga Dravske elektrarne pompozno odobrile Holdingu Zvon 1 v višini 20 milijonov evrov. Sam in tudi vsi v Poslanski skupini Socialnih demokratov si bomo prizadevali, da se stvari uredijo za nazaj in da se za naprej vzpostavi zakonito stanje, kot ga je vsako leto od leta 2003 vzpostavila Vlada Republike Slovenije s sprejetjem uredbe.
Hvala lepa. Besedo ima gospod mag. Andrej Vizjak v imenu poslanske skupine SDS.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Številne obremenitve, ki se obešajo na gospodarstvu in tudi elektrogospodarstvo v povezavi z rabo vode, delajo sistem nepregleden in prihaja tudi do takšnih situacij, ki so povzročile to poslansko vprašanje in to razpravo v Državnem zboru. Prepričan sem, da bi bilo treba urediti zelo preprost, pregleden način na koncesijski osnovi, ki bi onemogočal, da prihaja do tega, da se določene občine čutijo oškodovane ob izkoriščanju vodotoka, ki gre mimo njih oziroma čez njihovo ozemlje, in prihaja do potem tudi sodnih postopkov, tožb in do trošenja energije po nepotrebnem. Sprašujem se, čemu je treba poleg koncesijske dajatve, ki gre za izkoriščanje rek v te ali one namene, plačevati še neka vodna povračila, takšne in drugačne narave, v izredno spremenjenih višinah. Sam približno malo poznam tudi vzrok tega problema na Dravi, kajti na Dravi so se vodna povračila v tistem letu povečala za 10-krat brez pravzaprav enega racionalnega argumenta. In seveda gospodarski subjekt, ki ga je zadela ta obveznost, se je enostavno uprl in je sprožil ustrezne sodne postopke. Torej ni res, da gre za odmik od neke ustaljene prakse, za neko leto, pred tem je bilo pa vse v redu, temveč gre v tem letu za drastično povišanje tega povračila. Želim poudariti, da bi bilo najpreprosteje, in zato pozdravljam to razpravo, narediti sledeče: vsakdo, ki izkorišča reko za določene namene, tukaj je bil izpostavljen problem energetskega izkoriščanja, plača državi in lokalnih skupnosti koncesijsko dajatev, ki se razdeli med njih - in konec in pika. S tem je konec obremenitev. So pa poleg teh obremenitev še druge obremenitve. In to je, po moje, kompliciralo in komplicira sistem tudi v prihodnje. Zato menim, da je kot na dlani rešitev tudi iz te zagate. Verjetno bo treba, ker gre res za parcialen problem, ta problem rešiti po sodni poti, rešen bo, in narediti sistem pregleden tudi za naprej. Prepričan pa sem, da pripada tako državi kot tudi lokalnim skupnostim denar zaradi izkoriščenja te reke. Namreč, lokalne skupnosti, ljudje, živijo v okolju, od katerega ima država neke energetske koristi, in prav je, da za to dobijo neko nadomestilo v smislu nadstandarda glede infrastrukture, čeprav nadstandarda v teh občinah nikjer ni. Prav pa bi bilo, da je to nek dodaten vir in da se državi tudi zagotovi del sredstev iz te koncesijske dajatve za številne investicije in vzdrževanje vodotokov, ki so seveda v njeni domeni. Namreč, iz teh dajatev se ne financira le, ne vem, urejanje brežin, ampak tudi številna infrastruktura, tako prometna kot ostala, ob samih nasipih in energetskih objektih. Moj apel in apel Slovenske demokratske stranke na ministra je povsem preprost, to je, da se sistem obremenjevanja gospodarstva zaradi izkoriščanja vodotokov poenoti v celi Sloveniji, da se ga naredi primerljivega, korektnega in predvsem preglednega in bo verjetno veliko problemov v prihodnje manj, še posebej pa takšnih, kot je danes na mizi.
Hvala. Besedo ima gospod Vili Trofenik v imenu Poslanske skupine Zares.
Hvala za besedo. Na to, kar sem zdaj v uvodu slišal, in na dokazljiva dejstva se bom v imenu poslanske skupine odpovedal, ampak želim pa, da se me potem ne ovira v razpravi. Želim poudariti še, da smo imeli vsi skupaj, tisti, ki smo se opredelili do tega, še kako prav, da podpremo, zato da ugotovimo, ali pravna država funkcionira ali ne. Očitno pravna država ne funkcionira in to bo razvoj dogodkov v naslednjih minutah. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Joško Godec v imenu Poslanske skupine DeSUS. Prosim.
Gospod podpredsednik, hvala za besedo. Spoštovani minister, kolegice in kolegi. Pred nami je še ena razprava s področja Ministrstva za okolje in prostor in še vedno ostajamo pri reki Dravi, ki daje najcenejšo energijo iz hidroelektrarn. In še enkrat rešujemo probleme, ki se vlečejo iz prejšnjega mandata, le da so to tokrat tema koncesije za posebno rabo vode, ki se obračunava na podlagi posebne formule, ki je objavljena v posebni uredbi in je tudi sestavni del koncesijske pogodbe v členu, ki določa plačilo za koncesijo. Gre za nepravilnosti, ki izhajajo iz naslova dodelitve koncesijskih dajatev, za katere je prikrajšanih kar 19 občin, ki morajo ta sredstva dobiti po uredbi. Želimo si, da bi v razpravi šli do tega: Zakaj se ta sredstva ne razdelijo med upravičene občine? Kdo je za to kriv in kakšna je možna rešitev, da do teh nepravilnosti ne bi prihajalo? Dejstvo je, da bi bilo pravično, hkrati pa tudi skladno s koncesijsko uredbo, da se koncesijska sredstva, ki jih ni malo, razdelijo tako, kot je v uredbi predpisano. Sama koncesijska uredba natančno in strogo določa, kako se ta sredstva razdelijo in v kakšne namene. Zato pa se po naši oceni ne morejo kar izgubljati na nekih stranpoteh ali bolje rečeno nekih transakcijskih računih, namreč morajo priti k tistemu, kateremu so namenjen. Hvala.
In še gospod Pukšič v imenu Poslanske skupine SLS.
Lep pozdrav, gospod podpredsednik. Kolegice in kolegi, gospod minister. Danes pravzaprav zgleda tako, kot da je minister na zatožni klopi in da pravna država ne funkcionira samo na okolju in prostoru, ampak če bi malo bolj generalno pogledali, bi videli, da ta pravna država že dolgo ne funkcionira. Žal, skoraj na nobenem področju. Ampak, ne bom v imenu poslanske skupine govoril, kje so ti razlogi, vsekakor pa izhajajo temeljni razlogi iz 1994. leta - oškodovanje družbenega premoženja in sprememba Kazenskega zakonika in Zakona o kazenskem postopku, ker če bi to funkcioniralo, bi bilo danes marsikaj drugače. V imenu Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke upamo, da bo današnja razprava ponudila kakšne konkretne odgovore, da ne bo več prihajalo do tožb med občinami in državo. Sicer je pa minister opisal, kako stvari tehnično potekajo, pa vendar je treba, da se nekaj nejasnih stvari - tako pri nadziranju izračunov ter samem izplačevanju teh plačil za koncesijo - v primerih posebne rabe za vode vendar pojasni in da se do njih opredelimo. Strinjamo se s tistimi, ki so razpravljali v smislu, da se ob podeljeni koncesiji plača koncesija in se razdeli državi in lokalnim skupnosti, ne pa na sto raznih načinov. Žal je trenutno v Sloveniji, žal, vedno manj vlog, prošenj za koncesijo, še posebej to velja za proizvodnjo električne energije. Koncesije pa je seveda treba pridobiti tudi za druge zadeve, kot je za proizvodnjo pijač, potrebe kopališč, zdravilišč, proizvodnjo električne energije v hidroelektrarni, če je to namenjeno za trg, za pristanišča, za odvzem naplavin in vzrejo vodnih organizmov. Zanima nas pri vsem tem podeljevanju, koliko denarja se iz tega naslova nabere v državnem proračunu? In: Koliko denarja dejansko pride na občine, kako se obračunava in kako se to kontrolira? Razmerje pa bi moralo biti država - prejeto 60% plačila za koncesije. Minister je tokrat v odgovoru sicer povedal, da se ta izplačila izvajajo, pa vendar vemo, da v praksi žal to ne velja, kar je najbolj žalostno za vse občine. Ne vem sicer, kdo je tisti, ki deli tudi v tem primeru "na vaše in naše" občine. Zato od današnje razprave v Slovenski ljudski stranki, da se predložijo konkretni in dejanski podatki o izplačilu in informacije o tem zakaj je prišlo do tega, da v nekaterih občinah teh izplačil ni bilo. Hvala.
Končali smo predstavitev stališč poslanskih skupin. Sledi razprava poslank in poslancev. Besedo ima gospod Vito Rožej. [[Ga ni.]] Gospod Vili Trofenik kot predlagatelj.
Hvala lepa, predsedujoči. Prosil bi: očitno je konflikt. Minister razpolaga s podatki, da naj bi bile obračunane in plačane. Mi razpolagamo z informacijami za leto 2007, 2008 in 2009, da večina občin teh sredstev ni dobila. Ali gre sedaj za to, kakor sem v svojem uvodu napovedal, da obstaja sum, da podrejeni ministra zavajajo in mu pišejo neadekvatne odgovore ali gre za kaj drugega? Na drugo, ker želim uvodoma, da ne bo razprava šla v nepravo smer in bi bila neproduktivna, da tisti, ki se trudijo,da bi razvodeneli ta problem z nekimi diskusijami o obremenitvah, se naj s tem ne trudijo, ker se bodo zelo blamirali. Osebno, in tisti, ki so me zaprosili za to intervencijo, in tisti, ki so podprli, jasno vemo, da ne gre za nič drugega kot koncesijsko dajatev. 10% od tako imenovane prodajne cene, ki se deli v razmerju 40 državi, 60 občinam. Omenili smo dodatek za štiri leta, ki se je iztekel leta 2007 in tudi ni realiziran. Da ne bomo lebdeli v nekem imaginarnem prostoru, bom postavil kar konkretno vprašanje. Vlada predsednika Janeza Janše je sprejela uredbo 27. decembra 2007 za leto 2007, ki je bila objavljena 5. januarja 2008, kar je v nasprotju z zakonodajo, ker ne moreš predpisovati davščin za leto nazaj. Kdo je odgovoren za to rešitev? In to je podlaga za spor gospoda direktorja, ki ga je očitno nekdanji minister podpiral pri tej odločitvi. Ampak, spoštovani gospodje, uredba izhaja iz 199. člena Zakona o vodah. Tako zakon kot uredba sta veljavna akta, tudi če je kdo sprožil kakšen spor, nima nobene pravice, da bi zadrževal plačila. Plačila pa so zadržana za leto 2007, 2008 in 2009 večini občin - ne morem trditi sto procentov, da vsem, ampak večini občin. Imam pa tudi pisno informacijo predstavnika ene izmed občin, da je pa dobil odločbo za leto 2009. Kje živimo, dragi ljudje? Sedaj mi je jasno, zakaj mi niso dovolili postaviti vprašanja! Sedaj mi je jasno, zakaj nisem dobil pisnega odgovora! Jasno mi je, zakaj mi je bilo z odločbo zavrnjeno na zelo, bom rekel, primitiven način, ker pa se nisem pritožil, ker ignoriram tisto vse skupaj. Sedaj smo v situaciji nekega umetnega spopada, ki ga jaz ne želim, z aktualnim ministrom, ker nimam nobenega razloga, da se z njim spopadem. Očitno pa mu podrejeni pišejo - oprostite, se opravičujem pred Državnim zborom - lažne informacije. In kaj nam sedaj ostane? Preiskovalna komisija? Računsko sodišče? Ali kateri organ, da bo to preiskal, kaj je resnica? Vsa pričakovanja glede na uvod, ki se je začel, razen to, da so se razgalili nekateri, da so asistirali pri teh početjih - to pa tako ali tako vemo neuradno, to se je sedaj samo pokazalo - so vprašljiva. Kako naprej? Ali ima smisel diskutirati o zadevah, če imamo informacijo, ki ne drži? Ne bi rad ministra spravil v nemogočo situacijo. In posledica te nemogoče situacije bi verjetno naj bili neki politični spopadi, pri katerih ne želim sodelovati. Vztrajali pa bomo, da se to razčisti in se pravi krivci zbezajo na svetlo. Kakšne bodo pa škode? Minister, se opravičujem, ampak Vam napišejo informacijo, da je vse poravnano, razen nekega zanemarljivega zneska, jaz pa imam dokument, Okrožno sodišče v Ljubljani, Tavčarjeva 9, v zvezi z mediacijo glede na terjatve ene izmed občin. S tem da to mediacijo prelagajo, od 19. februarja letošnjega leta pa do danes še do nje ni prišlo. To je samo ena izmed vseh. Kje so pa ostale, pa je seveda drugo vprašanje. Jaz nisem tako dober poznavalec poslovnika, kar je sramota, da bi znal sedaj nek logičen sklep predlagati, ker mislim, da je nadaljnja razprava o tem nesmiselna. In tudi to, kar se prej povedal, nemogoča je situacija, da ima državna birokracija tak odnos do Državnega zbora in do lastnih ministrov! Minister prihaja v situacijo, da je sedaj formalno odgovoren ali da bi moral odgovarjati za preteklost, kjer ni bil niti zraven, potem ga pa servisirajo s takimi podatki. Tukaj pričakujem, da bo prišlo do ugotavljanja odgovornosti tisti, ki to počnejo in zakaj to počnejo. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Vito Rožej. Ga ni. Gospod Vili Rezman.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Strinjam se s tem, kar je pravkar povedal gospod Trofenik, da je razprava invalidna in da potrebujemo berglo, zato ker mi diskutiramo sedaj brez ustrezne dokumentacije, ki bi morala biti na ministrstvu pripravljena, nam pravočasno biti predana v roke in na osnovi tega bi se lahko odzivali in ugotavljali, kateri podatki sedaj držijo ali ne. Sam sem prepričan, jaz se s tem ukvarjam več kot desetletje in sem sedel s kar nekaj predsedniki vlad in ministri, v glavnem smo sedeli z ministri za finance, z uslužbenci iz finančnega ministrstva, ko smo to problematiko urejali, in res je sedaj že postala, če sežemo nazaj v zgodovino, skrajno nepregledna in zakomplicirana in v določenih trenutkih celo absurdna. Moja občina je v nekem letu imela iz tega naslova več obveznosti do države, kot pa je imela prihodkov. Do takih absurdov smo včasih prihajali in zaradi tega smo nekateri župani ves čas pritiskali, urejali stvari in danes lahko priznamo, da so stvari vendarle bistveno bolje urejene, kot pa so bile urejene pred desetletjem, vendar so še vedno netransparentne. Tisto, kar je treba danes po moji sodbi narediti, ni kaj več, kot terjati od ministrstva, da se naj loti dela na ta način, da pripravi dokumentacijo, da pripravi gradivo, argumentira tisto, kar trdi v sedanjih nastopih, in argumentirano zavrne tisto, kar trdijo nasprotniki informacij s strani ministrstva. V tem trenutku je problem nerešljiv. Nerešljiv pa ni zaradi nas, ki protestiramo, ampak zaradi tistih, ki niso dali ustreznih podatkov na mizo.
Besedo ima gospod Jakob Presečnik. [[Ga ni.]] Mag. Borut Sajovic. [[Tudi ne.]] Cvetka Zalokar Oražem, tudi ne. Želite besedo kot predlagatelj, gospod Trofenik?
Hvala predsedujoči, za besedo. V imenu poslanske skupine bi predlagal, da prekinemo razpravo in jo preložimo na eno izmed naslednjih sej. Do takrat pa naj se pripravijo ustrezni podatki, ker je zdaj razprava brezpredmetna. Mislim, da je to, če se ne motim, v skladu s 74. členom Poslovnika oziroma 73. Če pa ne, pa me, prosim, popravite ali pa mi pomagajte, da izidemo iz te nemogoče situacije.
Trenutek prosim, da pridemo do adekvatnega odgovora, ker je več členov, drug z drugim zvezanih. Gospod minister želi besedo. Izvolite.
Hvala za besedo. Glede na to, da je tudi pobuda, da bi se ta točka prekinila in potem nadaljevala, ko bi imeli ustrezno gradivo, moram reči, da tukaj prihaja do nekega nesporazuma. Najprej sem bil vprašan kot osnovno poslansko vprašanje v zvezi z obračuni koncesije po vrstah koncesij v korist države in pa občin. Moram reči, da ta del koncesij, ko gre za rabo vode, to teče kontrolirano, normalno. Poglejte, to so podatki AJPES-a, jaz žal moram to potrditi. Je pa drug problem, ker vidim, da so se neka nadomestila tudi obračunavala kot nadomestilo za uporabo stavbnega zemljišča. In tukaj pa prihaja do tega nesporazuma, ki pripada po koncesijski pogodbi. Glede na to, da vidim, da so neke tožbe vložene, bi prosil, da ko bomo nadaljevali prekinjeno sejo, bi bilo dobro, da mi vsaj en primer pošljete, zato da bom lahko natančno videl, v čem je problem. Še enkrat ponavljam, kar se tiče obračuna koncesij, ki so iz naslova rabe vode za uporabo, ne vem, za potrebne hidroelektrarn, za vzrejo raznih vrst rib, za potrebe kopališč. Tukaj so zadeve kontrolirane, je poseben računalniški program in iz teh podatkov, ki smo jih dobili, to teče normalno. Je pa še ena druga zadeva, to so pa nadomestila, ki izhajajo iz koncesijskih pogodb in ki so iz naslova stavbnih pravic. Tukaj pa očitno zadeve ne tečejo oziroma so neki spori. Kot sem slišal, je tudi zadeva na Ustavnem sodišču in tako dalje. In zato, da bi lahko kvalitetno nadaljevali to prekinjeno sejo, bi res predlagal, da mi prinesete en konkreten primer, da ga bomo proučili in da ga bomo natančno videli, v čem je spor. Še enkrat pa ponavljam, kar se tiče obračunavanja koncesij za posebne rabe vode, za potrebe pridobivanja električne energije, recimo, za male hidroelektrarne, za te, ki so nad deset megavatov, potem za odvzem termalne vode in da ne naštevam vseh teh postavk - te stvari tečejo v skladu z uredbami, v skladu s predpisi. Vidim pa oziroma čutim pa, da je še en problem drugje, in ugibam, da gre verjetno za tisto nadomestilo, ki je iz naslova rabe stavbnih zemljišč in da so nekatere koncesijske pogodbe iz tega naslova tudi predvidevala neka povračila za občino. Tako bi prosil, da dajmo razčistiti to, ker ne bi rad, da se obtožuje, kar počez da neki podatki niso točni, da se ministra zavaja, ker zelo težko verjamem, da ti podatki, ki jih imam jaz, niso točni. Lahko pa, da gre še za kakšna druga povzročila, za katera pa ne poznam problema kot minister za okolje in prostor.
Hvala lepa. Gospod Trofenik kot predlagatelj, izvolite.
Hvala lepa. Kot pojasnilo. Od marca do danes sprašujem o koncesijski dajatvi v skladu z 10. členom Uredbe o koncesiji za rabo reke Drave za proizvodnjo električne energije, ki se obračunava v višini 10% od prodajne vrednosti električne energije in se deli med državo in občinami v razmerju 40:60. V obrazložitvi uredbe in problema sem omenil še dodatno enkratno nadomestilo, ki je trajalo od leta 2003 do vključno leta 2007 in za katerega je vlada vsako leto sprejemala letne enoletne uredbe in jo je tudi sprejela 27. decembra 2007 za leto 2007. Temeljni problem je, da tega občine, spoštovani gospod minister, ne dobivajo. In kdor vam daje podatke, da dobivajo, se tu ne more zagovarjati. V resnici bi morali biti dve vprašanji, a za ta enkratna nadomestila vas jaz nisem spraševal, ker sem mislil, da boste tudi v odgovoru dali podatke o tem. Ne gre za noben nedefiniran problem, gre za jasen problem, za samovoljo koncesionarja in še, če hočete - jaz nisem pravnik - za nianso znotraj tega. Za nespoštovanje koncesijske uredbe so se odločile Dravske elektrarne, zavezanec pa je Holding; in tožena stranka na sodišču je Holding. Nastala pa je iz naslova obveznosti ali koriščenja Dravskih elektrarn. Zdaj je zadrega, s temi podatki ne moremo naprej, ker niso ustrezni, bom zelo milo rekel, kaj pa bomo vsi skupaj naredili, pa ne vem, ker si tega pa nisem niti v sanjah nisem mislil, da bo prišlo do takšnih rezultatov.
Ja, gospod Trofenik, mi vsi skupaj smo zdaj nadaljevali z razpravo. Sprašujem vas: Vztrajate na prejšnjem predlogu, ki ste ga podal?
Hvala lepa. Vztrajam, ker je edini logičen, če hočemo priti do rezultata, drugače pa je brezpredmetna razprava, ker bomo razpravljali o stvareh, ki se ne tičejo.
Imate vso pravico, da daste tak predlog, vendar jaz moram dati ta predlog na glasovanje. Upam, da bo kvorum. Drugi moj predlog je pa to, da nadaljujemo z začeto debato do konca, to je edini drugi predlog. Prosim, gospod Prijatelj.
Postopkovno, če lahko, če smem. Mislim, če je predlagatelj predlagal to, kar je, potem ste dolžni dati to na glasovanje. Bi prosil, če to tudi storimo. Hvala.
To sem razumel, ampak obenem sem dal tudi svoj predlog. Nisem pa popolnoma prepričan, če ste vi, gospod Prijatelj, razumeli moj predlog in moje opozorilo. Dam predlog na glasovanje. Gospod Trofenik je predlagal na tej seji Državnega zbora, ob tej točki, da se razprava o tej točki prekine in se točka prenese na eno izmed naslednjih sej. Prehajamo na odločanje,kdo je za, kdo je proti, kdo bo pritisnil kvorum. Glasovanje teče. Ugotavljam kvorum 24. Bomo še enkrat ponovili. Glasovanje teče. Navzočih je 26 poslank in poslancev. Prekinjam sejo pri tej točki, ki jo bomo nadaljevali čez 10 minut. To se pravi ob 15.02.
Nadaljujemo s tretjim glasovanjem o proceduralnem predlogu poslanca Vilija Trofenika. Se opravičujem, 15.02 bi morali začeti z glasovanjem.
Spoštovani gospod Han, ne morem dati proceduralno v procesu glasovanja. Izvedem lahko samo tretje glasovanje. Ni mogoče. Obrazložitev glasu bi lahko dali pred prvim glasovanjem. V tretjem glasovanju obrazložitev glasu ni več mogoče dati. Izvesti moramo tretje glasovanje, tako kot določa Poslovnik. Glasujemo tretjič o proceduralnem predlogu poslanca Vilija Trofenika, da se razprava o odgovoru ministra Karla Erjavca prekine in se prenese na eno od naslednjih sej. Glasujemo. Navzočih je 46 poslank in poslancev, za je glasovalo 27, proti 19. [[Za je glasovalo 27.]] [[Proti 19.]] Ugotavljam, da je predlog sprejet. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 21. TOČKO DNEVNEGA REDA, to je na RAZPRAVO O ODGOVORU MINISTRA KARLA VIKTORJA ERJAVCA NA POSLANSKO VPRAŠANJE IZTOKA PODKRIŽNIKA V ZVEZI Z NATURO 2000. Prosim mir v dvorani! Državni zbor je na 10. seji sklenil, da opravi razpravo o odgovoru, ki ga je minister za okolje in prostor Karl Viktor Erjavec podal na poslansko vprašanje Iztoka Podkrižnika v zvezi z Naturo 2000. Besedo dajem Iztoku Podkrižniku za dopolnilno obrazložitev zahteve za razpravo o odgovoru ministra. Prosim za mir v dvorani! Mislim, da je treba spoštovati govorca in mu dati potrebno pozornost. Mir v dvorani!
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovani kolegi in kolegice. Strokovno izhodišče za vzpostavljanje omrežij Natura 2000 so nastajala od leta 2001 dalje. Prva je bila izdelana študija razširjenost evropsko pomembnih vrst, ki so ji sledile študije za posamezne taksonomske skupine in habitatne tipe. Določena je bila metoda opredeljevanja potencialnih območij po Direktivi o habitatih. Vlada Republike Slovenije je 29. aprila 2004 določila območje Nature 2000 v Sloveniji z uredbo o posebnih varstvenih območjih, območjih Natura 2000. Na podlagi alpskega biografskega seminarja, ki je bil maja 2005 in celinskega biografskega seminarja, ki je bil aprila 2006, je nato Evropska komisija 13. novembra 2007 potrdila slovenske predloge območij v celinski, biografski regiji. Odločitev je Komisija objavila 15. januarja 2008 v Uradnem listu Evropske unije. Januarja 2008 pa je Komisija potrdila dopolnjeni seznam območij Natura 2000 v alpski regiji. Svojo odločitev je Komisija uradno objavila 19. marca 2008. S tem so bila vsa potencialna območja Natura 2000 v Sloveniji potrjena s strani Evropske komisije. Določenih je 286 območij, od tega je 260 določenih na podlagi Direktive o habitatih in 26 na podlagi Direktive o pticah. Območje zajema 36% površine v Sloveniji. V zavarovanih območjih Triglavskega narodnega parka, regijskih in krajinskih parkih ter rezervatih in naravnih spomenikih je 25% skupne površine Natura 2000 območij. Območij Natura 2000 v Italiji zajema 19% površine, v Avstriji le 16% površine. Kako deluje sistem Natura 2000? To ni sistem strogih naravnih rezervatov, ki bi izključeval vse človeške dejavnosti, gospodarjenje pa mora biti trajnostno sonaravno v ekološkem, ekonomskem ter družbenem smislu. Natura 2000 ne sme za vsako ceno omejevati razvoja, ta pa mora biti premišljen. V Sloveniji je v veliko primerih narava ohranjena prav zaradi doseganja sožitja z ljudmi. Tukaj mislim, da so ljudje tisti, ko že stoletje ali pa desetletja v Sloveniji skrbno skrbijo za naravo, zato je tudi danes ohranjena tako, kot je. Na območjih Natura 2000 je pomembno spodbuditi dosedanje sonaravne in okolju prijazne gozdarske in kmetijske prakse. Slovenija ima prav na področju naravnega bogastva še veliko neizkoriščenih razvojnih potencialov. Nujno se treba iskati povezave med kmetijstvo, turizmom in ohranjanjem narave, na katero smo lahko upravičeno ponosni. V tem kontekstu pa je Natura 2000 pomembna blagovna znamka, na katero bodo naši domači in tuji gostje prav gotovo vse bolj pozorni. Pri svojem delu se moramo osredotočiti na izmenjavo dobrih praks, zagotavljanje pretoka informacij, si prizadevati vzpostaviti partnerski odnos z načrtovalci, investitorji, prebivalci in samo politiko. Prostorsko in urbanistično načrtovanje kot tako v zgodovini ni bilo in ne bo v domeni zgolj ene stroke. Za dobre prostorske rešitve, učinkovito upravljanje prostora ter obvladovanje prostora in okoljskih razsežnosti in razvoj je ključno znanje in sodelovanje. Prepričan sem, da vsak izmed nas ima svojo vizijo prijetne in uspešne Slovenije. Če si pomagamo in jo delimo, lahko ustvarimo skupno še boljšo vizijo, ki pelje naprej namesto nazaj. Prihodnost vidim v dobrih, uspešnih in zavzetih posameznikih, organizacijah, inštitucijah in celotni družbi. Slovenija potrebuje napredno gospodarstvo kot vse ostale družbene stebre za svoj nadaljnji razvoj. Hvala.
Hvala lepa. Besedo dajem ministru za okolje in prostor Karlu Viktorju Erjavcu za uvodno obrazložitev mnenja. Prosim.
Spoštovani predsednik Državnega zbora, spoštovane poslanke in poslanci. Danes bomo imeli razširjeno razpravo v zvezi z Naturo 2000. To je kar pomembna tema, zlasti zato, ker se mi zdi, da zaradi premajhne ozaveščenosti niti ne razumemo dobro ciljev Nature 2000. Slovenija, ko se je pridruževala Evropski uniji, je morala tudi sprejeti standard Nature 2000, ki pomeni ohranjanje tistih habitatov, ki so posebnega namena. Ta Natura 2000 temelji na dveh direktivah, Direktivi o habitatih in pa direktiva o pticah. Moram reči, da sem bil zadovoljen, ko sem gledal zadnjo anketo Eurobarometra, kakšen je odnos Slovencev do ohranjanja narave in nasploh do narave in tam so krasni rezultati. Vsi se zavedamo ohranjanja narave, 94% Slovencev meni, da moramo to zagotavljati, 98% Slovencev meni, da je treba nameniti posebna skrb varovanju narave. Tako da na načelni ravni vsi zelo močno podpiramo varstvo narave, ohranjanje narave, ohranjanje biotske raznovrstnosti. Vsi smo za to, da je treba ta posebna naravna območja tudi zaščititi, vzpostaviti posebne režime. Že dolgo časa, še ko nisem bil minister za okolje in prostor, poslušam tarnanje, zlasti prihaja to tarnanje od različnih investitorjev in županov in tistih, ki se proglašajo, da za so za razvoj, da so za nova delovna mesta, da Natura 2000 tega ne omogoča. Moram reči, da tukaj gre za balans med razvojem in pa varovanjem in ohranjanjem naše narave. Ko sem se podrobneje seznanil o učinkih Nature 2000 moram reči, da ne držijo trditve, da Natura 2000, ne omogoča razvoja. Mislim, da ga omogoča, mogoče omogoča takšen razvoj, ki bo v prihodnje bolj perspektiven kot pa tisti razvoj, ki smo ga poznali doslej, ko smo gledali samo na rast bruto domačega proizvoda, nismo pa gledali na stranske učinke in na to, kaj zapuščamo za seboj zaradi razvoja, zaradi delovnih mest. Imamo tudi v Sloveniji kar nekaj primerov: Zasavje, Zgornja Mežiška dolina, da ne bi nadaljeval z naštevanjem konkretnih primerov. Natura 2000 omogoča oboje, in razvoj in varovanje okolja. To dokazujejo tudi določeni občutljivi infrastrukturni objekti. Ne nazadnje vemo, da je v Naturi celo umeščena avtocesta, da v Naturi imamo umeščene tudi druge bolj zahtevne projekte. Res pa je, da Natura zahteva določene dodatne procedure, ki se nanašajo zlasti na celovito presojo vplivov na okolje, in sicer v smislu ohranjanja naravnega stanja na tistih območjih, kjer imamo Naturo 2000. Mislim, da bi lahko bili Slovenci zadovoljni, da številke kažejo, da imamo kar lep del Slovenije zavarovan tudi z Naturo 2000, kar pomeni, da imamo kvalitetno okolje, kvalitetno naravo in da je naša dolžnost, da takšno naravo ohranimo tudi bodočim generacijam, našim vnukom in tistim, ki bodo od nas prejeli to naravo. Verjamem, da bo razprava živahna, zanimiva, da se bo terjalo, da je treba spremeniti določena območja Nature 2000. Moram reči, da to ni mogoče, razen pod zelo posebnimi pogoji. Res pa je, če je Slovenija želela v Evropsko unijo, je morala tudi sprejeti te naravovarstvene standarde. Povedal sem, da na načelni ravni Slovenci podpiramo ohranjanja narave. Ta procent je 98%. Zanima me pa, kakšen bo ta procent v Državnem zboru.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Janko Veber v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem tudi v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov. Pri obravnavi vprašanja, vezana na Naturo 2000, želimo spomniti, da smo v želji, da čim prej vstopimo v EU, leta 2003 sprejeli tudi Zakon o ohranjanju narave, s katerim smo določili postopek za opredelitev posebnih varstvenih območij ali evropsko ekološko omrežje. Velika naklonjenost naravovarstva v Sloveniji je botrovala temu, da je bilo v vključenih 24% državnega ozemlja v omrežje Natura 2000 po Direktivi o pticah. Po Habitatni direktivi v letu 2003 še ni bilo jasno, koliko območij bo v Naturi 2000, želje pa so bile, da bi po obeh direktivah dosegli 38% ali celo 43% državnega ozemlja. Pri tem je treba poudariti, da nas je Evropska komisija zavezovala, da nanjo prenesemo del suverenosti samo na 5% nacionalnega ozemlja. Na tej točki se postavlja vprašanje, ali ni takratno ministrstvo za okolje zavedlo Državni zbor s predlaganimi območji in da se določitev območij Natura 2000 določa zgolj z uredbo Vlade. Namreč, s 33. členom Zakona o ohranjanju narave smo uzakonili pristojnost Vladi, da sama odloča o tem, koliko delne suverenosti na slovenskem ozemlju bo prenesla na komisijo Evropske unije. To dejstvo bi bilo treba ponovno proučiti in vendarle preveriti, ali ni to pristojnost Državnega zbora in predmet posebnega zakona. Socialni demokrati smo pri obravnavi Zakona o ohranjanju narave takrat na to tudi opozarjali, vendar je prevladal interes vstopa v Evropsko unijo. Uspeli pa smo dopolniti zakon z dopolnilom, ki se glasi: "Zaradi vpliva posebnih varstvenih območij in potencialnih posebnih ohranitvenih območij na samoupravne lokalne skupnosti, kjer se območja nahajajo, sprejme Vlada načrt, s katerim se ugotovijo posledice na socialne in gospodarske razmere, ter določijo ustrezni razvojni ukrepi." Sprejeto je bilo tudi, da mora biti načrt sprejet pred določitvijo posebnih varstvenih območij Natura 2000. Tukaj se postavlja vprašanje, ali so bili ti načrti sprejeti in ali so bili usklajeni z lokalno skupnostjo, kjer se ta območja nahajajo. To je ključen problem in tudi ključno dejstvo, na katerega bi si v Sloveniji morali odgovoriti, če razpravljamo o Naturi 2000 in o omejitvah, ki se predpisujejo znotraj Nature 2000. Po tem v vmesnem obdobju, ko je Vlada imela pristojnost, da z uredbo določa območje Natura 2000, se je zgodilo še nekaj več; namreč, Vlada je sprejela celo Uredbo o spremembah in dopolnitvah uredbe o posebnih varstvenih območjih, v kateri je zapisala: "Območja, predlagana za Naturo območje s strani Evropske komisije določi minister pristojen za ohranjanje narave." Torej, niti ni več Vlada pristojna z uredbo za širitev območja Nature, ampak to v Sloveniji določi minister za okolje sam. Spoštovani, gre za podelitev pristojnosti o suverenosti na slovenskem ozemlju. O tem, po mnenju vlade iz leta 2007 naj bi odločal zgolj minister za okolje. V okviru tega želimo spomniti, da Ustava Republike Slovenije v 3.a členu nalaga, da v postopkih odločanja v mednarodnih organizacijah, na katere Slovenija prenese izvrševanja dela suverenih pravic, Vlada sproti obvešča Državni zbor o predlogih takšnih aktov in odločitev ter o svojih dejavnostih. Državni zbor lahko o tem sprejema stališča, Vlada pa jih upošteva pri svojem delovanju. Razmerje med Državnim zborom in Vlado podrobneje ureja zakon, ki se sprejme z dvotretjinsko večino glasov navzočih poslancev. Toliko govori o tem tudi naša Ustava. Torej, ta hip v Sloveniji namesto dve tretjine navzočih poslancev, samo minister odloča o omejeni suverenosti odločanja na 38-ih ali celo 43% ozemlja Slovenije. Ta odnos bo treba izčistiti in dejansko se zelo resno pogovoriti o tem, kako peljemo postopek razglasitve območja Nature 2000 v Sloveniji. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Danijel Krivec v imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Prosim.
Hvala, spoštovani predsednik. Cenjene kolegice in kolegi, spoštovani minister! Natura 2000 je evropsko omrežje posebnih varstvenih območij, ki so jih določile države članice Evropske unije. Njen glavni cilj je ohraniti biotsko raznovrstnost za prihodnje rodove. Na varstvenih območjih želimo ohraniti živalske in rastlinske vrste ter habitate, ki so redki ali pa so v Evropi že ogroženi. Evropska unija je omrežje Nature 2000 uvedla kot enega od pomembnih delov izvajanja habitatne direktive in direktive o pticah. Slovenija je ob pridružitvi Evropski uniji določila seznam naravnih območij, ki ustrezajo merilom obeh direktiv. Direktivi podpirata trajnosti razvoj, ki lahko zadovoljuje potrebe sedanjih rodov, hkrati pa ne škoduje potrebam prihodnjih. Na varstvenih območjih Natura 2000 direktivi ne izključujeta človeške dejavnosti, vendar pa moramo zagotoviti, da te dejavnosti ne bodo ogrozile narave, temveč bodo, kadar bo to mogoče, njeno ohranjanje podpirale. Do tu je vse lepo in prav, vendar pa se je potrebno vprašati, kje v teh direktivah je človek in njegova potreba po razvoju in eksistenci. Ali je vloga razvoja in obstanka poseljenosti ljudi obravnava z enakimi merili, kot se uporablja za druge habitate? Vprašanje je vsekakor zelo umestno, saj se pri postopkih za umeščanje območij v Naturo 2000 ni upoštevalo mnenj ljudi in lokalnih skupnosti. Še posebej lokalne skupnosti so bile v postopkih izigrane, kar je tudi v neskladju z Ustavo in Zakonom o lokalni samoupravi, ki nalaga lokalnim skupnostim, da skrbijo za planiranje v prostoru. Vlada trdi, da se je mudilo pred vstopom v Evropsko unijo. Podatki poleg hitenja, ne razvojnega pogleda in nesodelovanja z lokalnimi skupnostmi pokažejo še na tipično slovensko lastnost - radodarnost, saj je v Sloveniji v omrežju Nature 2000 vključenih že skoraj 36% ozemlja oziroma 286 območij, pomembnih za ohranjanje vrst iz EU direktiv. Slovenija naj bi skozi omrežje Natura 2000 prispevala k ohranjanju biotske raznovrstnosti. Na drugi strani pa naletimo v praksi na realne probleme, ki se kažejo v neuspešnih poskusih razvoja gospodarstva, turizma in kmetijske dejavnosti, ter probleme umeščanja prometne in druge infrastrukture v območjih Nature 2000. Poleg tega pa naletimo še na eno slovensko pomanjkljivost, to je nesodelovanje subjektov s strani države. Osnovni cilj Nature 2000 je ohraniti in povečati biotsko pestrost v območju Evropske unije za prihodnje rodove z omogočanjem odgovornega trajnostnega razvoja. Del tega cilja pa je tudi spodbujati tradicionalno sobivanje ljudi in narave. Območje Nature 2000 so živa območja, ki jim dajemo pomen tudi ljudje, zato je zelo pomembno tudi iskanje razvojnih priložnosti. Operativni program izpostavlja nekatere nove priložnosti za lokalni oziroma regionalni razvoj, zlasti na področju kmetovanja, turizma, rekreacije in sorodnih dejavnosti. Vendar pa je realizacija razvojnih priložnosti in možnosti v območjih Nature 2000 pri nas obsojena na neuspeh, navkljub temu, da jih direktive podpirajo. Vsaki novi pobudi pretehta varstvena funkcija in zaščita habitatov, z izjemo človeka, pred razvojno in ekonomsko utemeljenostjo. Sistem delovanja naših izvajalcev programa Nature 2000 je zgrajena skoraj v absolutni prepovedi česarkoli novega, kar bi pomenilo povečanje ekonomske moči prebivalstva na tem območju. Infrastrukturni in drugi večji objekti so obsojeni na neuspešno pridobivanje dovoljenj tudi v primeru, da so po vseh merilih Evropske unije ekološki in zmanjšujejo emisije toplogrednih plinov. Na žalost se na enak način lotevamo pisanja področne zakonodaje tudi na drugih področjih, povezanih z varstvom narave, kjer so vsi drugi vplivni pogoji bolj važni, kot so pa tam živeči ljudje, ki so tako pokrajino, kot jo imamo in jo želimo dodatno zaščititi z zakoni, ohranili, brez da bi jim kdo predpisoval. Zato bi rad opozoril vse, ki sodelujejo pri prepisovanju direktiv in pisanju zakonodaje, predvsem na okoljskem in prostorskem področju, naj včasih prisluhnejo tudi ljudem, ki tam živijo in delajo, ter ostalim subjektom, ki želijo v naš slovenski prostor umestiti tudi razvojne komponente. Naj se ne sprejmemo novi zakoni zaradi všečnosti do Evrope in želje po tem, da smo prvi med evropskimi državami, ki implementirano določeno direktivo. Prvi preizkus glede tega bo že sprejemanje Zakona o varstvu okolja, kjer bi zopet želeli biti prvi v Evropski uniji. Bojim pa se, da se zakonu obeta podobna usoda, kot smo jo doživeli pri Naturi 2000. Zakon bo zapisan kot sprejet, v praksi pa bo namesto reševanja težav ustvarjal nove, zato predlagam krepek razmislek pri tem zakonu.
Hvala lepa. Besedo ima Vili Trofenik v imenu Poslanske skupine Zares.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem prisotnim. V Poslanski skupini Zares smo podprli zahtevo poslanskega kolega Podkrižnika za razpravo o odgovoru ministra, pristojnega za okolje in prostor, v zvezi s problematiko Nature 2000. Kot sem že povedal v primeru vprašanja kolega Ribiča eni izmed prejšnjih točk, pri teh odločitvah ne gre za kriterije koalicija-opozicija in naše odločitve ni mogoče razlagati oziroma razumeti, da je naperjena proti aktualnemu ministru. Poleg tega seveda ne gre za negativen odnos do Nature 2000, ampak za spoznanje, da je še kako treba v parlamentu spregovoriti o tej pomembni problematiki in praktičnem udejanjanju tega dokumenta v vsakdanji praksi, ki prevečkrat postaja sredstvo zaviranja razvoja na posameznih območjih, da ne rečem, da je vse prevečkrat prisotno zlorabljanje Nature 2000 za druge namene, tudi politične. Zaradi takega odnosa v praksi je oblikovanje rezervatov po Sloveniji, seveda v negativnem smislu te besede. Temeljni problem je namreč v dejstvu oziroma v praksi, da se odgovorni za to področje prevečkrat počutijo kot centri moči, ne pa odgovorni za iskanje dobrih rešitev ob upoštevanju tako javnega interesa za varovanje okolja kot javnega interesa za zagotavljanje pogojev za nadaljnji razvoj oziroma za življenje in delo ljudi. Od današnje razprave pričakujemo, da se bo ta negativna praksa spremenila. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Vili Rezman v imenu Poslanske skupine DeSUS.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Tudi v Poslanski skupini DeSUS smo pogosto razpravljali o Naturi. Med drugim najbrž tudi zato, ker nas tam sedi kar nekaj takih, ki se s tem problemom ukvarjamo tako rekoč dnevno, ker smo ključni ljudje, ki se ukvarjamo z razvojem svojega okolja. Sintagma Natura 2000 je v zadnjih letih zelo pogosto izgovorjena, manj pogosto razumljena, tu in tam tudi zlorabljena. To slednje nas najbolj vznemirja. Natura 2000 ni problem sama po sebi in najbrž bi težko našli koga, ki bi oporekal temu, da je treba ohranjati tisto, kar je ohranjanja vredno, tako rekoč vsi, najbrž, bi bili za to. Ampak v istem trenutku, če bi vprašali ljudi, ali so za razvoj, bi najbrž bili tudi vsi za to. Dvomim, da bi našli kaj veliko takšnih, ki bi bili proti razvoju. In zatorej tukaj ne gre za zoperstavljenje razvoju in zoperstavljanje ohranitvi, ampak gre za iskanje komplementa; torej, kaj in kako storiti, da lahko to, kar je vrednega pri nas, izkoristimo za razvoj in da to sintetiziramo tako, da bodo tudi tisti, ki so bili danes večkrat omenjeni, tisti, ki prihajajo iz lokalnih okolij, imeli občutek, da so bili pritegnjeni v soodločanje, kar so sicer po Ustavi in zakonih dolžni, in ne izigrani. Vpliv človekovega delovanja v okolju je zagotovo nesporen in temu ne more nihče oporekati, vpliv človekovega poseganja v okolje - in človek je sam samo del okolja in nič več, le da je tudi takšen del okolja, ki lahko kultivira okolje. Torej, ta naš vpliv ni nujno negativen. Naj omenim, da imamo v Sloveniji vrsto naravnih vrednot, naravnih spomenikov, ki so nastali šele z našim posegom v okolje. Najprej smo mi posegli, kultivirali in leta, desetletja, ponekod tudi stoletja je to transformiralo v naravno vrednoto in naravni spomenik. Slabo je, če posegamo na način, ki je neuravnotežen z naravo, z njenimi lastnimi imanentnimi zakonitostmi, problem je, če bi sledili zgolj ekonomskemu interesu in pozabili na eksterne stroške in podobne stvari, in problem nastane, če bi bil profitni motiv tak, da bi bil močnejši od motiva ohraniti tudi naše lastno okolje z nami vred. In ko zmeraj poudarjam, da smo pomembni tudi ljudje. Poudarjam to zavoljo tega, ker smo pomembni tudi tam, od koder se nam ljudje izseljujejo, kjer gre za depopulacijo, kjer gre za negativne demografske trende zaradi pretogega, prebirokratskega implementiranja vsebine Nature. Tri desetletja so minila, od kar je bila direktiva o pticah sprejeta in nas ni treba zgolj in vedno znova poučevati o tem, da je treba varovati tovrstno okolje. Še malo, pa bosta dve desetletji od druge direktive Natura 2000, skozi mehanizme, ki jih uveljavlja, omogoča implementirati. To izpostavljamo, predvsem zavoljo tega, ker se zelo pogosto oziroma prepogosto pojavlja ambicija, da bi se na nek piedestal postavile zgolj ena, dve ali tri stroke. Naše družbeno življenje pa je bistveno bolj kompleksno, tako da ni mogoče upoštevati samo tega, kar ve ena stroka, samo njenih interesov, samo njenih ciljev, samo njenih planov. In ker je bilo omenjeno, ne samo danes, tudi sicer v naših razpravah, da so se zelo pogosto premalo potegnile v odločanje lokalne skupnosti ali so se celo zaobšle, je v tem jasno zaznati, da gre za skrajni centralizem, da gre za neupoštevanje lokalnih interesov in da je s tovrstnim načinom implementiranja vsebine Nature treba prenehati. Tudi v Poslanski skupini DeSUS podpiramo vse ambicije za ohranitev okolja, smo pa proti ozkosrčnemu, pretiranemu oviranju razvoja, ki se zelo pogosto sklicuje na strokovnost, zadaj pa tiči ozkoglednost ali interes.
Hvala lepa. Besedo ima Franc Bogovič v imenu Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke.
Lep dober dan, spoštovani predsednik, spoštovani minister s sodelavci, kolegice in kolegi! Ali je varovanje narave priložnost ali le ovira za razvoj in življenje prebivalcev? To vprašanje smo si v Slovenski ljudski stranki zastavili in ga obravnavali mnogokrat, ko se po Sloveniji srečujemo s številnimi zahtevami in vprašanji naših županov, ki se odločajo za razvoj občin ali Naturo 2000 in s podjetniki ter kmeti, ki živijo na takšnih območjih. Na prvi pogled bi lahko rekli, da je vprašanje spoštovanja Nature 2000 in možnosti razvoja na takšnih območjih nemogoče uskladiti in rešiti, da je skoraj nemogoče doseči, da bi bil "volk sit in koza cela". Resnica je najbrž nekje vmes, le voljo je treba imeti in to dvoje znati uskladiti. Ne glede na zaveze in direktive, ki so sprejete na nivoju Evropske unije, se moramo vsi zavedati dveh zelo pomembnih dejstev. Prvič, da je kvaliteta življenja vseh odvisna od okolja in ohranjanja narave in naravnih bogastev in, drugič, da je naš dolg do vnukov ohraniti naravo v Sloveniji, širše v Evropi in na svetu. V mnogih državah je narava izrazito manj pestra, pogosto pa tudi precej uničena. Slovenija ima številne izjemne in čudovite naravne bisere, od porečja Soče na eni strani, do parka na Goričkem na drugi strani naše lepe države. Lepa narava predstavlja biser, ki je naša dediščina vnukom. Vemo pa tudi, da se zgolj od občudovanja in gledanja vse te lepote ne da živeti. Izbira načina varovanja območja Natura 2000 je prepuščena presoji vsake države članice. V evropskih državah za biotsko raznovrstnost najpogosteje skrbijo s pogodbenim varstvom ali skrbništvom. Na habitatnih tipih s kmetijsko rabo so to pogodbe v okviru kmetijsko-okoljskega programa. Omeniti je treba zelo pomembno pridobitev Nature 2000 za vse prebivalce Slovenije, to je namreč določitev kriterija za varovanje različnih vrst površinske vode, ki se uporablja za vodooskrbo prebivalcev, kar je predstavljalo novost tako v slovenskim kot tudi v širšem evropskem prostoru. Zdrava pitna voda je za vse življenjskega pomena. Na takšnih področjih so priložnosti v trajnostnem razvoju in okoljskem in naravi prijaznem turizmu. Minister je v odgovoru na vprašanje poslanca Podkrižnika med drugim navedel, da so tudi na območjih Nature 2000 možni posegi, vendar ne smejo vplivati na vse tiste, zaradi katerih je tisto območje zavarovano z Naturo 2000. In še, da se lahko na nekaterih območjih Nature 2000 razvijejo dejavnosti, če nimajo za to posebnega vpliva. Po našem mnenju ravno v tem grmu tiči zajec. Kako se da o poseganju izpeljati tudi potrebne ukrepe, da se zaščitijo redki habitati, kako kljub temu omogočiti potrebne nujne posege na lastnini in na ozemlju na takšnem področju in kdo v tem primeru plača stroške dodatnih postopkov in posegov. V Slovenski ljudski stranki smo prepričani, da je bistvo problema nerazumevanje in nepoznavanje možnosti. Strinjamo se s trditvijo kolega poslanca, da razprava leta 2004 v Sloveniji o uvajanju območij Natura 2000 z lastniki in prebivalci na teh območjih ni bila dovolj temeljita in da je vse potekalo prehitro in na pamet zaradi izpolnjevanja tega pogoja za vključevanje Slovenije v Evropsko unijo. Ravno zato smo prepričani, da mora tudi sedaj in tudi v prihodnje potekati stalna vsebinska in poglobljena komunikacija z lastniki in prebivalci na takšnih območjih. Torej je ob dejstvu, da je Natura 2000 zakonska kot naravna nuja, mogoče in potrebno zagotoviti tudi možnosti za življenje in razvoj za prebivalce, ki živijo na zaščitenih območjih.
Hvala lepa. Besedo ima Srečko Prijatelj v imenu Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Prosim.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Kolegice, kolegi, obiskovalci lep pozdrav! Minister je danes dejal, da je razširjena razprava o Naturi 2000 pomembna tema. Ampak sami lahko ugotovimo, da leta 2000 pa ni bila pomembna tema. Hiteli smo s to Naturo in kot že rečeno, danes po direktivi o pticah smo hoteli, da bi bilo to ozemlje kar 24% v Sloveniji opredeljeno kot Natura 2000 in po direktivi o habitatih skoraj 27%, tako da bi prišli skoraj na 40% skupnega ozemlja Slovenije, ki bi spadalo pod tovrstno omejitev. Zakaj to govorim? Preprosto zaradi tega, ker govorimo lahko danes, pa nihče se tega ni dotaknil, o nepopravljivi škodi, ki jo je v bistvu ta nepremišljena poteza, hitra poteza Slovenije takrat povzročila samo zaradi všečnosti do Evrope, ker smo hoteli čim prej zaključiti to poglavje in biti prvi, čeprav Evropa zahteva od članic, da je tega območja nekje do 5%, glede na skupni teritorij. Danes imamo probleme v občinah, imamo zastoj razvojnih in nacionalnih projektov, povezanih na državnem nivoju, kot so elektrarne in gradnja potrebne železniške infrastrukture. Zaradi Nature 2000 je država prisiljena v kršitve. Zakaj sem prinesel to mapo s seboj? Da vam povem in pokažem, koliko papirja smo že samo v Slovenski nacionalni stranki pisali glede Nature. V prvi vrsti opozarjamo državo, da krši sama tisto, kar je zapisala. Naj opomnim samo na nekatere neumnosti, ki si jih je Vlada dovolila, da je zaščitila to območje. Na območju Primorske smo z državnim podjetjem odkupili zemljišča, znotraj Nature, to je Elektro Primorska, na katerih želimo graditi vetrne elektrarne, in to kljub direktivi o pticah. Na območju Maribora, kjer naj bi potekala univerzijada, silimo v neskladju s prostorskimi akti, plani in tudi v neskladju z Naturo 2000 objekte, ki tja ne sodijo. Stoji nam gradnja hidroelektrarn in vprašljiva je tudi posodobitev železniškega infrastrukturnega sistema, za katerega v tem proračunu namenjamo največ denarja. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi! Kdo bo nosil danes to odgovornost za napako, ki smo jo storili v preteklosti? Mi smo tedaj, lahko greste gledat v magnetograme, opozarjali, da je to prehitra akcija, da Natura 2000 zahteva ustrezno strokovno podlago in tehtno presojo in konstruktivno diskusijo v Državnem zboru, preden se odločimo, kaj bomo opredelili kot Natura 2000, pa se to ni zgodilo. Pisali smo vsi povprek zadeve, ki danes škodijo občinam. Jaz prihajam z Občine Sežana. Občina Sežana oziroma celotni Kras je skoraj Natura 2000, matični Kras. Vemo, da je matični Kras večinsko teritorialno na strani Slovenije in skoraj ni možno ničesar graditi, tudi, za državo pomembnih objektov ne moremo graditi tam, ker je to pač Natura 2000. Danes govoriti o tem, zakaj razprave ni bilo v letih 2001, 2004. To verjetno ni diskutabilno, niti ne bi bilo produktivno, iskati krivca, pa bi bilo mogoče celo zaželeno. Zakaj? Zato, ker tako občinam kot državi povzročamo milijardno škodo v evrih, izračunano zaradi vzrokov, ki sem jih sedaj navedel. Sledile bodo še sankcije, če bomo posegali v Naturo 2000 s projekti, ki ne tja ne sodijo, ker smo sami opredelili to območje za zaščiteno. Mi smo v poslanski skupini na Okrožno državno tožilstvo v Ljubljani podali tudi sume storitve kaznivega dejanja, ker so se v bistvu kršile sprejete direktive oziroma zakon. Seveda smo opozarjali tudi pristojne ministre v času prejšnje, kakor tudi zdajšnje Vlade, da posegajo v Rubikon nedovoljenega in da v bistvu prekoračujejo svoja pooblastila. Tukaj lahko govorimo tako o ministru za okolje in prostor kakor tudi o ministru za promet in o ministru za gospodarstvo, pa še katero drugo ministrstvo bi lahko navedel. Ampak tudi tukaj se ne bo ugotavljala niti osebna odgovornost, niti odgovornost uslužbencev, ki so takrat imeli pred očmi ta zemljevid, ki je opredelil območje Nature 2000. Kdo bo odgovoren za to, da uredba ni pravilno definirana s teritorijem, ki je absolutno za razvojne cilje in hotenje Slovenije prevelik, je seveda vprašanje, na katerega bi tudi sam od ministra želel odgovor. Danes ministra ni tukaj. Kdo bo kriv za vse te projekte, ki bodo podprti tudi s strani Evrope, ampak nikoli realizirani, ker jih ne bomo mogli in smeli zgraditi? Kdo bo odgovoren za neskladen regionalni razvoj občin, ker občine ne morejo razvijati samozadostnosti z investicijami, ker so omejene z Naturo 2000? Kdo bo v prihodnosti odgovoren za sankcije, ki jih bomo za globo morali plačati Evropi, ker bomo primorani v kršitve tega, kar smo si sami začrtali kot mejo zaščitenega območja. To so vprašanja, na katera bi želeli v Slovenski nacionalni stranki odgovor. Če je Vlada toliko sposobna, bi želeli tudi izračun končne škode iz tega naslova. Ta bo prav gotovo zelo velika. Če ne bomo dobili odgovora na današnji seji, kar je nemogoče, bomo ministra in Vlado še pisno povprašali. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mag. Borut Sajovic v imenu Poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije.
Hvala lepa, predsednik za besedo. Prijazen pozdrav direktorju Direktorata in sodelavcem iz Ministrstva za prostor in okolje. Natura 2000 odpira številna zanimiva vprašanja in prav zanimivo je, kako v življenju na neko stvar lahko gledamo z dveh vidikov, s pozitivnega in z negativnega. Velikokrat v življenju prevlada neko načelo, da, tista, kar imamo sami, ni vredno nič, tisto, kar je pri sosedu, je pa dobro in boljše. Dolgoročno s perspektive in razvoja Slovenije zagotovo drži, da vsi mi raje živimo v dobrem, lepem in zdravem okolju. Če bi povprašali za mnenje države, ki so v preteklosti dosegle velik, nesluten industrijski in pa še kakšen razvoj, bi vsi rekli, da bi raje živeli v Sloveniji. In obratno. Mi smo nekje vmes. Po tistem, ko so bile v letih 2001 in 2004 sprejete odločitve, ki se zdijo v velikem delu zgodbe dokončne, je lahko biti pameten. Takrat smo najbrž govorili, da je Natura velika priložnost, da je velik izziv. Na polovico teh vprašanj iz tistih in današnjih časov zagotovo odgovori razprava, če je izziv, če je priložnost, ali je to sploh res in zakaj je Slovenke in Slovenci in tudi vse vlade nismo znali izkoristiti tako, kot bi bilo treba. Ena od teh rešitev je zagotovo, da lokalne skupnosti ob veliki pomoči države in ministrov morajo pripraviti dobro projekte za območje Nature 2000 in iskanje ustreznih financ zanje. Da so ponekod v Evropi to znali in mogli kažejo primeri iz tujine. Škoti so, recimo, v desetih letih, podatek je star do leta 2005, na svoji zavarovani naravni kulturni dediščini ustvarili 90.000 delovnih mest. Zanimivo bi bilo narediti statistiko za Slovenijo, koliko delovnih mest ustvarijo zavarovana območja v Sloveniji in kakšna je njihova dodana vrednost. Najbrž drži trditev, da je premalo povezovanja različnih vladnih služb in ministrstev. Območje Nature 2000 pripravlja ministrstvo za okolje in prostor, istočasno pa bi moralo predvideti finančna sredstva, predvsem pa pripravljati projekte skupaj z ministrstvom tako za kmetijstvo, gospodarstvo, direktoratom za turizem in najbrž še kom. Najbrž premalo naredimo tudi za možnost trajnostnega razvoja, kje so zavarovana območja, tudi je Natura 2000 lahko izhodišče. Imamo nekaj pozitivnih projektov, izvedenih predvsem v okviru Life plus, ki financira okoljske projekte s področja narave. Zagotovo pa pri Naturi obstaja tudi druga omejitvena plat medalje. Moram reči, da v Poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije nismo tako trdno prepričani, da je to območje in ta določitev tako trdno, tako togo zacementirana in da je odločitev, kje bo sedaj Natura v Sloveniji, izključno v rokah Evrope. Če je to naša skupna država, potem bi se gotovo za področja, kjer imamo tehtne prave razloge in razvoj, in napredek v določenem zmernem odnosu do okolja to zagotovo je, bi se o teh zadevah vsaj poskusili poiskati mehanizmi, kaj tu lahko spremenimo. Če bomo vsak na svojem trdnem stališču in kazali s pogledom in s prstom nazaj, potem napredka razvoja ne bo. V poslanskem klubu ocenjujemo, da je zagotovo tudi ta plat, v narekovajih, "negativna" plat Nature 2000 potrebna temeljitega in korenitega razmisleka. Na drugi strani pa si zagotovo želimo, da čez desetletje Slovenija izgleda čim bolj ohranjena, ne pa čim bolj industrijsko obremenjena in onesnažena. Zavedamo se, da se razvoja popolnoma ne da in ne sme ustaviti. Ta trenutek moramo delati in razmišljati, kaj se da, ne pa, česa se ne da zaradi nekaterih, žal, prehitro sprejetih odločitvah v preteklosti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitev stališč poslanskih skupin. Sledi razprava poslank in poslancev. Besedo ima mag. Andrej Vizjak.
Hvala lepa. Spoštovani predsednik, spoštovani predstavniki ministrstva, kolegi. Poglejte, ta tema je zelo dobra in zelo zanimiva. Natura 2000, jaz osnovni namen zelo pozdravljam in mislim, da je prepotrebno ohraniti določena območja, določene živalske, rastlinske vrste, katerih pojavnost je na nekih območjih v Sloveniji bolj izrazita kot drugje. To dela Slovenijo lepšo, boljšo, prepoznavnejšo in s tem je vse v redu. Vendar je treba imeti pri tem korektno roko in tudi narediti več koristi kot škode. Jaz sem prav zato prepričan, da je vrsta območij, ki se je znašla v Naturi 2000, in vrsta območij, ki se sedaj predlagajo tudi v Naturo 2000, predvsem rezultat razmeroma delnega, parcialnega obravnavanja. Bom postregel z enim primerom, ki ilustrira to parcialnost in boste videli, da je morebiti takih primerov v Sloveniji še več. Osredotočil se bom na predlog Zavoda za varstvo narave, da se v območje Nature 2000 uvrsti območje spodnje Save. To se pravi območje, kjer se sedaj gradijo spodnjesavske elektrarne. Doslej to območje ni bilo v Naturi 2000 in sedaj je prišlo do predloga Zavoda za varstvo narave in ta predlog je sedaj v obravnavi tudi na Ministrstvu za okolje in prostor. Do tega predloga je pa prišlo zaradi tega, ker je energetska družba hidroelektrarn na spodnji Savi v okviru vseh pripravljalnih dejanj za izgradnjo hidroelektrarne Brežice, Krško in ostale hidroelektrarne opravila študijo in raziskavo ribjega življa v Savi in je ugotovila določene pojavne vrste v Savi, ne vem, en zvezdogled in podobne stvari. In to je bilo dovolj, da je Zavod za varstvo narave sprožil postopek, češ, to je pa treba sedaj zavarovati. Vse bi bilo v redu, če bi Zavod za varstvo narave razpolagal tudi s študijami, koliko je teh istih vrst teh pojavnih oblik drugod v Sloveniji, recimo v Mirni, koliko je tega v Soči, Bohinjskem jezeru, Sotli, Krki, v Dravi ali pa še kje drugje v Sloveniji. In če bi ugotovil, da je res toliko teh živalskih vrst, in da je ta ekosistem tako zanimiv v primerjavi z vsemi drugimi ekosistemi v državi, bi potem na podlagi tega predlagal v zavarovanje in v posebno območje. In ja bi to razumel. Vendar se to ni zgodilo. Zavod razpolaga samo s to študijo in z nobenimi drugimi, ki bi na ustrezen način odgovorile. In to je sprožilo to pobudo. Po moji oceni je to strokovno nekorektno, je pa tudi izjemno nekorektno do odvijajočega se gospodarskega nacionalnega projekta v tem delu Slovenije. Tam se že gradijo elektrarne in če bi prišlo do zavarovanja tega območja, bi to pomenilo najmanj izpad spodje hidroelektrarne, to je hidroelektrarne Mokrice, kajti tam se najbolj razvije to zavarovano območje, in bi bili posegi v strugo Save, njeno poglobitev, onemogočeni. Posledično bi bil ta energetski projekt invaliden. Ne bi dajal niti približno toliko učinka nacionalnemu elektrogospodarstvu, kot ga daje oziroma kot bi ga dal s to elektrarno. Spremenilo bi se tudi marsikaj pri načrtovanju gradnje hidroelektrarne Brežice, ker bi bila to poslej zadnja elektrarna in bi morala imeti večji komulacijski bazen in bi to zopet povzročalo probleme v istih vladnih službah, še posebej na kmetijskem resorju in kje drugje, ker bi tam seveda posegali v kmetijsko zemljo.!!! Da sploh ne omenjam, kakšne posledice ima ta predlog za vsa tista naselja, ki pričakujejo neko vodovarstveno obravnavo v smislu protipoplavne zaščite, v naseljih blizu meje s Hrvaško in tako naprej. Med drugim ta predlog posega tudi v načrtovane projekte nekih medmestnih povezav med Krškim in Brežicami in podobno. Nekdo predlaga nekaj, ne da bi vsaj poskušal oceniti posledice tega svojega predloga na širše življenje v prostoru. Življenje se sestoji iz vrste dejavnikov. Eden izmed teh dejavnikov je naš odgovoren odnos do narave, do življenja v tej naravi in tako naprej. Naš drug, prav tako odgovoren, odnos pa mora biti odnos do življenja ljudi, njihovega razvoja, razvoja infrastrukture in podobno. To mora biti v nekem skladju, v nekem sozvočju. Gotovo mora tisti, ki predlaga nekaj v zavarovanje, razmisliti tudi o posledicah tega na ta širši krog vplivov, ki jih povzroča njegov predlog. Posavske občine, ko so bile soočene s tem predlogom, so terjale od predlagatelja, Zavoda za varstvo narave, podrobnejše podatke. Sploh kaj zajema to območje in kakšni bodo vplivi tega njihovega predloga na številne že začete projekte. Odgovora ni bilo. Tudi tega odgovora ni bilo. Torej si ne morem predstavljati, da zavod sploh ni znal natančno opredeliti območja, natančno mislim pa do parcele. Nekdo, ki je tam lastnik, mora približno vedeti ali je v tem območju ali je izven. Če ne ve, kje je, tudi ne ve, kako bo s to njegovo nepremičnino v prihodnje in kakšnemu režimu bo podvržena. Zato menim, spoštovani, da bi pri vključevanju območij v Naturo 2000 veljalo pretehtati več stvari. Prvič, celoten postopek, ali je korektno izpeljan, glede na zahteve Evropske unije, se pravi, da se najprej naredi študijska obravnava celotnega območja in se potem specifična območja zavarujejo. Drugič, da se ob takšnih predlogih analizirajo in ovrednotijo in tudi odgovori na vsa vprašanja, povezana s spremljajočimi vplivi, ki bi jih takšna razglasitev imela na že začete projekte in na tiste projekte, ki jih tista regija ali lokalne skupnosti snujejo. Želel sem vam na enem primeru pokazati, da se pod neko plemenitostjo Nature 2000, ki gotovo je, in jo pozdravljam v tem svojem osnovnem namenu, skriva cela kopica življenjskih problemov, ki pa niso v ponos Naturi in tej njeni plemeniti ideji. In otrebimo se torej teh stranskih učinkov, ki jih ima. In mogoče tudi že v začetku vprašanje ministru za okolje in prostor. Namreč kompletno projektiranje hidroelektrarne, postopek sprejemanja državnega prostorskega načrta za hidroelektrarno Brežice in hidroelektrarno Mokrice praktično stoji, ker se ne ve, ali bo območje vključeno v Naturo 2000 ali ne. Torej se je ustavilo načrtovanje enega pomembnega nacionalnega projekta v obnovljive vire električne energije, ki med drugim prinaša še celo kopico plusov na vodovarstvenem področju, protipoplavnem področju in kdaj lahko pričakujemo končno rešitev tega zoprnega vprašanja, povezanega z Naturo 2000. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Vili Trofenik, prosim.
Hvala lepa za besedo. Uvodoma bi zavrnil kakršnokoli oziroma jaz bi predlagal, da mi daste pozneje besedo, ker se slabo počutim in ne morem v tem trenutku. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Franc Bogovič.
Pozdravljeni spoštovani! O vprašanju Nature sem spregovoril že v imenu poslanske skupine, zato mi dovolite, da na kratko spregovorim v svojem osebnem imenu. Pri obravnavi vprašanj okoli Nature 2000 se srečujemo s podobnimi vprašanji, kot se srečujemo v številnih primerih, ko damo na nek način predse dve veliki vprašanji: kako na eni strani, kreirati razvoj države, temu posledično tudi poseči v naravo z različnimi posegi, na drugi strani pa tudi varovati naravno, kulturno, arheološko in podobno dediščino, s katero je Slovenija zelo bogata. Žal v teh primerih velikokrat naletimo na nek način na dve nasprotujoči si stališči, po katerih je na eni strani mogoče tudi želja po tem razvoju prevelika, na drugi strani pa čutimo tudi neko neorganizirano ali včasih preveč zakomplicirano, to je birokratski ustroj določenih varovalcev teh dediščin. Predvsem pa pogrešamo to, da bi zavarovanje te različne dediščine bil tudi nek sistemski vir, s katerim bi se to varovanje tudi izvedlo. Podobni primeri, pa mogoče niso povsem slični, je arheologija, kjer je bistvo, da se nekaj zavaruje in od tam naprej ni nobenega sistemskega načina, kako bi se zadeve urejale in praktično se vsa bremena varovanja te dediščina dajo na tistega, ki želi poseči v ta prostor, ne glede na to, da gre za nacionalno vrednost, ne pa zgolj za to, da je slučajno na nekem področju neka arheologija ali podobno. Mislim, da je bilo tudi na področju Nature narejenih kar veliko potez na hitro, brez nekih temeljitih razmislekov in tudi v neki časovni presiji ob vstopanju Slovenije v Evropsko unijo. Sam se še dodobra spomnim tistega časa, ko se je ta uredba sprejemala in ko smo na lokalni skupnosti dobili pošto teden do 10 dni pred rokom, ki se je iztekel, da se izdajo določena mnenja. Na nek način se je takrat okoljsko ministrstvo želelo zavarovati oziroma odgovornost za sprejetje takšnih določil prevaliti na lokalne skupnosti. V občini, v kateri sem tudi že takrat deloval, smo enostavno odgovorili, da resnično v teh 10-ih dneh nimamo nobenih osnov, da bi lahko temeljito in da tudi nimamo dovolj znanja, da bi lahko skrbno pregledali, da nam praktično tudi predlagatelji niso znali takrat povedati posledic takšnega posega, zato pozitivnega mnenja k takšnemu ukrepu nismo dali. Smo pa takrat zaščitili in dali v nek zelo oster režim kar eno tretjino slovenskega območja. Danes je kolega Vizjak tudi pojasnil, kaj se dogaja dandanes, ko resnično občine sprašujemo po okolju, ki naj bi se na novo zavarovalo v spodnjem toku reke Save, kakšne bodo obveznosti, kako bo mogoče usklajevanje med velikimi interesi, ki jih imamo na nekem področju, pa je bil eden že danes omenjen. Poleg varovanja določenih ribjih vrst, je tu energetski učinek in izkoristek reke Save, na drugi strani je možnost, kako krškopoljsko ravnico tudi s komasacijami, namakanji, izkoriščati tudi za eno od temeljnih dolžnosti, ki jih imamo, da obvarujemo kmetijska zemljišča, da jih tudi usposobimo za pridelavo hrane. Po tistih informacijah, ki smo jih mi dobili, je dejansko prišlo do nekega zelo banalnega pristopa, da je dejansko tisti, ki je želel v prostor poseči naredil, najbolj izčrpno raziskavo in da je ta raziskava kar naenkrat osnova za zaščito tega območja, namesto da bi bilo narejeno tako, kakor veleva direktiva, ki govori o Naturi, da je potrebno raziskati celotno državo, ugotoviti, kje so najboljši habitati, najboljše območje za določen živelj in tista najboljša območja zavarovati. Zato mislim, da bi bilo prav, ne samo na tem področju, ampak tudi na drugih številnih področjih, da bi se tisti, ki imajo to odgovorno nalogo varovanja okolja, varovanja narave, habitatov, da se takšnih zaščit in takšnega varovanja lotijo sistematično, da se resnično potem ne dogajajo neki pristopi, ko imamo občutek, da se takšna zaščita in varovanje narave zgodi predvsem ali zgolj tam, kjer se v nekem trenutku želi poseči v prostor. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Janko Veber.
Hvala za besedo. Že pri sprejemanju zakona o ohranjanju narave v letu 2003 smo imeli Socialni demokrati zelo konkreten predlog, da se načrtovanje razvoja ohranjanja narave upravlja tam, kjer so tudi ta zavarovana območja. Zato smo takrat predlagali dopolnilo k temu zakonu, da bi bil sedež Zavoda Republike Slovenije za varstvo narave v Kočevju. Takrat sta zmanjkala dva glasova v Državnem zboru. Danes je sedež Zavoda za ohranjanje narave oziroma za varstvo narave v Ljubljani. Najenostavnejše je govoriti o naravovarstvu, če imaš sedež v Ljubljani, in te ne obremenjujejo ukrepi, ki jih občutijo tisti, ki živijo v zavarovanih območjih. Naj samo spomnim, da že sama direktiva o ohranjanju naravnih habitatov ter prosto živečih živalskih in rastlinskih vrst v svojem 2. členu, 3. točki, zelo jasno govori, da ukrepi, sprejeti na podlagi te direktive, upoštevajo gospodarske, družbene in kulturne potrebe ter regionalne in lokalne značilnosti. Kaj od tega je bilo upoštevano v teh postopkih, ki so bili izpeljani za razglasitev območja Nature 2000? Najspornejše pri tej zgodbi pa je, na kar sem že opozoril v imenu poslanske skupine, da Vlada to počne z uredbo. Območje Nature se definira z uredbo Vlade. Naslednji korak te Vlade je bil, da se je ta pristojnost in ta možnost dala samo ministru za okolje. Kako lahko minister za okolje določi območje Nature 2000, če pa zelo jasno govorimo o tem, da uredba o posebnih varstvenih območjih v 1. členu govori o tem, da gre za območja, katerih ohranjanje je v interesu EU? Torej interes Evropske unije udejanja v Sloveniji minister sam, kar je v nasprotju z Ustavo Republike Slovenije. Če se motim, bi seveda želel zelo natančno pojasnilo glede tega, sicer bi pa zelo korektno vprašal Vlado, kako je lahko v postopku umeščanja v prostor obvoznice Škofljica hkrati razširila območje Nature 2000 prav na tisti del, v katerem se je umeščala ta obvoznica v prostor. Kako lahko to pojasnijo Državnemu zboru, kje je tukaj upoštevanje gospodarskih, ekonomskih, socialnih razmer in podobnih kategorij, ki jih zahteva direktiva? Še enkrat trdim, če bi Zavod za varstvo narave imel sedež v Kočevju, bi zagotovo vsi ti, ki ste predlagali razširitev območja Nature 2000 v ta del, razmišljali nekoliko drugače. Imeli bi interes, da bi prišli normalno do Kočevja, imeli bi interes, da bi normalno iz Kočevja pripotovali v Ljubljano, se vključili na peti, deseti evropski koridor. Tako ga pa seveda nimate. Vendar prizadeli ste velik del Slovenije, ki še danes nima vključenega tega projekta v operativne razvojne programe. Do leta 2013 je še nekaj sredstev za razvojne osi v Republiki Sloveniji. Vlada ta hip spreminja operativne razvojne programe za te razvojne osi iz razloga, ker te trase niso umeščene v prostor. Kdo bo prevzel odgovornost za škodo, ki bo nastala zaradi tega, ker ti projekti ne bodo umeščeni v prostor in ker tudi ne nazadnje teh sredstev za razvojne osi ne bo več na razpolago? Ali bo to Zavod Republike Slovenije za varstvo narave? Ali bo to minister Podobnik, ki je takrat sprejel in predlagal uredbo, da se razširi območje Nature 2000 tudi na tem delu Barja? To so vprašanja, na katera bi dejansko želeli odgovor. Še posebej me zanima postopek razširitve območja Nature 2000. Zakaj Državni zbor ne bi smel odločati o tem ali se del suverenosti nad slovenskim ozemljem res lahko podredi zgolj interesu in odločitvi ministra? Ali ni to potrebno vendarle sprejemati v Državnem zboru z dvotretjinsko večino prisotnih poslancev? Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Peter Verlič. Prosim.
Hvala lepa. Če mi moj predgovornik ne zameri, že za hip sem skoraj pomislil, da je prestopil v opozicijske vrste. Kajti podobna vprašanja pravzaprav je treba nasloviti na ministra, ko se postavlja vprašanje umeščanja infrastrukture v prostor tudi v odnosu do Nature 2000. Če zdaj pogledamo nazaj, je jasno iz podatkov razvidno, da smo do leta 2004 imeli tam okoli 13% zavarovanih območij, v letu 2004 pa potem skok na nekaj manj kot 40%. Kakor koli razmišljamo o razlogih za nazaj, zakaj je do tega prišlo, jaz mislim, da je treba pogledati kako naprej. In če povzamem to razpravo kolega poslanca. Če je res ta pristojnost zdaj prešla tako hudo na ministra, samo na ministra in tako posegla v pravni red, potem morda predlagam koaliciji, da pripravi kar zakon, ki bo to stanje saniral. Glede na to, da imate pomisleke. Seveda pa tudi sam razmišljam podobno. Ko govorimo o Naturi 2000 in tisto, kar je minister rekel, ko gre za ohranjanje narave, ko gre za ščitenje določenih ogroženih vrst, težko rečeš, ne, to pa ni treba. Vendar pa to ohranjanje te raznovrstnosti ne sme ogroziti nekaterih vitalnih interesov. In prav gotovo bi se za infrastrukturne projekte, ki so nacionalnega pomena, morala najti rešitev. Tudi sam sem pogledal direktivo o ohranjanju naravnih habitatov in iz nje je razvidno, da bi država članica lahko dosegla v utemeljenih primerih, tam kjer, je pa na konec koncu ogroženo tudi zdravje ljudi, da se določeni prožnejši mehanizmi vzpostavijo. Ne nazadnje je to tudi v tej direktivi lepo poudarjeno. Tam,er je zaščiteno več kot 5% nacionalnega ozemlja, in v primeru Slovenije to je tako, da se lahko pravzaprav v soglasju s komisijo prožneje uporabljajo ta merila. Jaz mislim, da tukaj imamo prostor in jaz pozivam Vlado, da pravzaprav poišče vse te možnosti predvsem tam, kjer moramo ta merila zagotoviti zato, da se prometnice umestijo v prostor. Poglejte, če se tudi sam dotaknem te obvoznice Škofljica. Vsaka druga rešitev, če ne drugače, vsaka druga rešitev, ki bi se tej Naturi 2000 izognila, podraži investicijo do enormnih vrednosti. Mislim, da se lahko Natura 2000 zaščiti tudi na način, da se prometnica postavi v prostor. Ne gre to zato, da bo zdaj vsaka lokalna cesta potekala po območju Nature 2000, ampak gre za tiste infrastrukturne projekte, ki so nacionalnega pomena. Jaz mislim, da tukaj je potrebno najti te rešitve, ne pa, da se prvi argument, ki ga dobimo, dobimo to, da se reče to je območje Nature 2000, tukaj ni možno storiti ničesar. In potem lahko pridemo pred ljudi in rečemo, da pa se, samo potem bo pa ta cesta namesto 30 milijonov evrov, stala 100 milijonov evrov. Mislim, če smo mi tisti, ki smo Bruslju posredovali, kateri del površine želimo zaščititi, mislim, da imamo utemeljene razloge, da lahko, če smo zaščitili več kot 5%, določena merila upoštevamo in jih izvršujemo tudi prožneje. Ne nazadnje imamo to podlago tudi v direktivi. In jaz vsem uradnikom na ministrstvu predlagam, da si direktivo preberejo, potem pa pogumno v Bruselj. Jaz ne verjamem, da komisija ne bi bila pripravljena utemeljenim razlogom prisluhniti. Umeščanje nacionalne prometne infrastrukture je zagotovo utemeljena prioriteta te države, kjer lahko merila Nature 2000 tudi skladno s to direktivo obrazložimo nekoliko prožneje.
Hvala lepa. Besedo ima Mirko Brulc. Prosim.
Spoštovani! Kolega Verlič, jaz sem že zjutraj ob osmih rekel na seji odbora, da vsaj pri tej temi ni pozicije in opozicije, ker so problemi enaki. Jasno je, da smo tu župani tisti, ki smo moteč faktor, kajti mi smo tisti, ki najbolj občutimo probleme, kar se tiče Nature. Če so delali anketo na Tromostovju v Ljubljani, ja, kdo bo pa rekel, da je proti Naturi. Pridejo naj delat anketo na Banjšice, Trnovsko-Banjško planoto, Vipavsko dolino, v Novo Gorico, pa bo procent malo drugačen. Tako ni vse tako lepo, kot izgleda, kar se anket tiče. Težav je pa res veliko. Jaz sem prepričan, da bo treba z neko zakonodajo spremeniti zadeve v tem smislu, kar je že govoril kolega Veber, o odločanju, kdo bo o tem odločal. Ali bo to parlament, ali bo minister, ali bo samo Vlada, seveda brez posvetovanja na lokalni skupnosti in podobno, kar se je že itak dogajalo. Jaz tudi mislim, da ni res, da se nekaterih zadev, ki so že dogovorjene tudi z dogovorom ne bi dalo spremeniti. Samo smrt je tista, ki je res dokončna. Ampak življenje gre naprej, zadeve se spreminjajo na terenu. Pojavljajo se nove zahteve. In s pametjo in z reševanjem problemov je vse to možno tudi sprejeti. Glejte, včasih imamo večjo skrb za Naturo, za neke habitate, ki niti niso tako ogroženi, kot se to sliši, jaz bom govoril o laških žabah, pri nas na Primorskem ne moremo indus cone narediti, ker je zahteva, da ostane makadamska cesta v indus cono, ker bodo v to cesto prehajale žabe. Jih bomo pa nosili čez, ni problema. Ampak skrb za nekatere zadeve je večja, kot je za človeka. Bom nesramen in bom rekel, da pasje zavetišče v Mariboru je neprimerno lepše, kot so zapori v Novi Gorici. Jaz sem videl te zapore, in to je katastrofa. Človeka tja ne bi dal. Za žival pa skrbimo. Prav je, ampak treba je vedeti, koliko smo bogati. Kaj je z brezdomci in podobno? Neka treznost mora biti pri vseh teh zadevah. Mi imamo nešteto problemov. Zdaj govorim kot župan Nove Gorice, mesto se nima kam širiti, na zahodu je meja, na vzhodu je pobočje Kekca, ki je plazovito in tako dalje, čim gremo malo v Vipavsko dolino je Natura, je zaščiteno zemljišče, so laške žabe, je gnezdenje ptic in podobno. Treba je reči: "O.k. Ne moremo naprej, bomo takšni, kot smo, in bomo s tem zadovoljni." Ampak jaz tega občanom ne morem reči, ker me bodo nesli, pa ne gre zdaj za to, da bi si delal kakšno propagando in podobno. Zato mislim, da je treba imeti tudi pri tej Naturi treznost, vsi smo za varovanje okolja, tudi mi, ampak ko nam divji prašiči dobesedno preorjejo vse pašnike in travnike na Trnovsko-Banjški planoti, ko ima kolega probleme z medvedi in podobno. To se da urediti s tem, da ohranimo ta živelj, s tem da imamo nek lovski turizem, ki je lahko zelo donosen in še kaj. Mislim, da bolj kot lovci znajo skrbi za te zadeve, nihče v Ljubljani, noben birokrat na ministrstvu kakršnemkoli že. Zato mislim, da je potrebno veliko razprave o tem, mogoče tudi sprememba zakonodaje in se prilagoditi sodobnemu času. Še nekaj bi rekel. Slovenija je dvomilijonska državica. Združene države niso pristopile k podpisu zadev, ki so zelo, zelo pomembne za varovanje okolja in tako dalje, druge ogromne države, cel svet nas pa uči, kako moramo tukaj na domačem okolju preživeti. Jaz predlagam, da to razpravo peljemo naprej in da vidimo do česa se lahko dokopljemo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Janez Ribič. Ne želite? Besedo ima mag. Štefan Tisel. Prosim.
Prav lepo vas pozdravljam, gospod predsednik, gospod minister s sodelavci, poslanke in poslanci! Natura 2000, čarobna beseda, ki naj bi prinašala blagoslov, lahko pa prinaša tudi prekletstvo. Gre za zaščito živalskih ali rastlinskih habitatov na omejenem področju. Zaščita narave in okolja mora biti. Prav tako moramo ščititi plodno kmetijsko zemljo. Na daleč izgleda vse lepo in prav, določena področja so s to Naturo zaščitena. Stanje je videti zabetonirano in nič se ne da spremeniti. Marsikje je bilo to domala vsiljeno ali vsaj brez soglasja lokalnega prebivalstva. Marsikje je postalo to velika ovira v razvoju na območjih, kjer gre za demografsko ogroženost in težke pogoje za preživetje. Marsikje na podeželju ljudje še vztrajajo, nasledniki pa odhajajo ali bodo težko vzdržali. Prepričan sem, da mora biti možno posamezne primere Nature 2000 oziroma ta območja ponovno proučiti in skušati narediti vsaj tisto nujno, da bodo lahko prebivalci na teh področjih vendarle dostojno živeli v sožitju z naravo, z naravnimi lepotami in da bodo tudi zainteresirani da ostanejo v domačem okolju, ki jim mora nuditi dostojno preživetje. V konkretnih primerih gre za potrebe izboljšanja cestne infrastrukture, za mostove, protipoplavno zaščito, vodooskrbo in podobno in ne le željo po zemljiščih za pozidavo. Tudi to, pa vendarle bolj redko. Kot primer navajam povodje reke Voglajne, ki poplavlja, ki potrebuje protipoplavno zaščito že za objekte, ki stojijo, kaj šele za tisto, kar se načrtuje. Bilo je veliko narejenega oziroma skoraj že gradbena dovoljenja in ta zaščita je vedno večja, poleg te protipoplavne nas zadržuje še ta Natura 2000. Prepričan sem, da bomo s skupnimi močmi našli rešitve, ki ne bodo na škodo narave, prizadetim prebivalcem pa bodo v olajšavo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Alan Bukovnik.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Spoštovani minister, spoštovane kolegice in kolegi! Natura 2000, kot smo slišali danes že večkrat, je evropsko območje posebnih varstvenih območij razglašenih, v državah članicah EU, z osnovnim ciljem ohraniti biotsko raznovrstnost za bodoče rodove. Posebna varstvena območja so torej namenjena ohranjanju živalskih in rastlinskih vrst ter habitatov, ki so redki ali na evropski ravni ogroženi zaradi dejavnosti človeka. To najpogosteje pomeni, da je na teh območjih treba vzdrževati ugodno stanje z različnimi ukrepi. Evropska unija je to omrežja uvedla kot enega od mehanizmov za izvajanje tako imenovane direktive o pticah. Slovenija je sprejela sodelovanje v Naturi 2000 kot pridružitveno obveznost. O Naturi 2000 pa sem sam slišal prvič leta 2002, ko sem aktivno stopil v lokalno politiko. Takrat smo se v lokalni skupnosti pa tudi na regijskih svetih zelo veliko pogovarjali o tem strateškem dokumentu, ki naj bi na nek način uredil urejanje prostora in sobivanje v ekoloških pomembnih področjih Republike Slovenije. Kot sem povedal, smo v lokalnih skupnostih in regijskih svetih veliko o tem razpravljali in dajali pobude in vprašanja. In ob navdušenju, da enkrat za vselej v Sloveniji opredelimo ekološko pomembna območja, izražali tudi skepso; ali bodo ob sprejemu tega strateškega dokumenta res vse pripombe in pobude uresničene od katerih so bile nekatere za, nekatere proti tako veliki pokritosti Republike Slovenije s tem aktom. Ko je bil ta strateški dokument sprejet, smo lahko v lokalnih skupnostih in regijskih svetih ugotovili, da so bile pripombe, ki smo jih takrat posredovali, nepravilno upoštevane ali pa so bile s strokovno argumentacijo zavrnjene. Vsekakor lahko ocenjujem, da v tem obdobju kljub naši osebni ekološki ozaveščenosti in pripravljenosti spoštovati pravila, ki jih pred nas postavlja Natura 2000, ne moremo ocenjevati, da je bil sprejem tega akta usklajen z vsemi akterji in nosilci urejanja prostora in v določena okolja. Namesto da bi prinašal dodaten razvojni potencial, postaja vedno večja cokla v razvoju določenih območij v Republiki Sloveniji. V lokalnih skupnostih si prizadevamo, da bi v kontekstu urejanja prostora kar se da upoštevali Naturo 2000, ki po eni strani prinaša pred nas nove izzive, vendar pa po drugi strani ocenjujem tudi, da kljub veliki pripravljenosti lokalnih skupnosti v institucijah, ki dajejo soglasja, ni niti najmanjše pripravljenosti o usklajevanju razvojnih potencialov v območju Nature 2000.
Hvala lepa. Besedo ima Breda Pečan. Hitro teče danes čas kolegi in kolegice.
Ja. To izgleda, da je nekaj povezano z leti, predsednik, dober dan in hvala za besedo. Moram reči, da jaz bom v zvezi s to Naturo 2000 vendarle malo drugače razmišljala, kot so dosedanji razpravljavci. Strinjam se lahko, da je nekoliko problematično na kakšen način je bila Natura sprejeta, da je bila sprejeta kot uredba Vlade, da o njej ni razpravljal in odločal Državni zbor, ker vendar tu gre za določitev zelo velikega območij naše države, ki imajo določene drugačne pogoje upravljanja, gospodarjenja s prostorom in tudi poseganja v prostor, kot jih ostala. Treba je tudi povedati, da je razmerje med z Naturo zavarovanimi območji v posameznih občinah strahovito različno: od 0 Nature pa vse do 100%, in to v območjih v Prekmurju, pa tudi v območjih, kot so Gorenjska, Štajerska, Dolenjska in tako naprej. Tako bi bilo verjetno smotrno razmisliti o tem, da bi sedaj po več kot petih letih, odkar je bila Natura v obliki vladne uredbe sprejeta, bilo dobro razmisliti, da bi naredili nekaj skupaj z Evropsko komisijo. Tukaj ne razmišljam o tem, da bi se lahko izognili nadzoru komisije, ker vemo, da so nam poslali svoje strokovnjake, na čigavo pobudo, zdaj ne bi ugibali, ampak preverjajo, na kakšen način in kaj smo določili kot območje Nature. Dejstvo je, ko pogledamo zemljevid Nature v Sloveniji, se pojavljajo zelo nenavadna območja s posameznimi, bom rekla, zajedami v območju, ki bi po logiki stvari moralo biti enotno določeno kot območje Nature, lahko pa tudi ne. Odvisno od tega, kakšni so kriteriji, ki smo si jih zastavili. To je prva zadeva. In drugo, če so ti kriteriji taki, da je območje recimo ljubljanskega barja območje Nature, potem pomeni, da ne more biti to območje tam, kjer so pogoji popolnoma enaki, skozi celotno območje Ljubljanskega barja, kar naenkrat se pojavi en polotoček, v katerem pa Nature 2000 ni. To je približno tako, kot če bi rekla, da v naši družini je nekdo izvzet iz posebnih pogojev razpolaganja z družinskimi denarjem ali kar koli že, ker si je izboril na tak ali drugačen način, da je ta otoček ali polotoček naenkrat nastal. Če pa mislimo, da so bili kriteriji preohlapni, da je zaradi tega prišlo do preobsežnega določanja območij Nature, se lotimo stvari. Jaz dobro vem, da bo sicer to državo stalo, vendar bo istočasno, če bo rezultat tak, da bodo določena območja Nature upravičeno, z zelo jasnimi pravili, ukinjena, potem se nam to splača, ker bodo tista območja imela boljše ali pa enostavnejše pogoje za razvoj. Veste, je že res, da je naša Slovenija, kot pravi ena taka zgodbica, ko je bog trosil lepote sveta, se mu je naredila nad Slovenijo luknja in so potem vse lepote naenkrat priletele ravno k nam. Ampak ko je bog to delal, verjetno ni ravno 36% celotnega ozemlja obdaril s posebnimi lepotami. Tudi ne bo držalo, da je ravno v Sloveniji 36% celotnega ozemlja tako zelo na gosto poseljenega s pticami in rastlinami ter drugimi vrstami živali, ki zaslužijo posebno varstvo, ker so samo tam in nikjer drugje in zaradi tega je Slovenija deležna tako velike pozornosti. Ko bereš podatke kakšni, so procenti zavarovanega ozemlja v drugih državah Evropske unije, v celotni sedemindvajseterici, je seveda velika resnica, žal tukaj v prid tistim, ki Naturi 2000 posebej nasprotujejo, da je povprečje v Evropski uniji daleč pod 20%, da je sicer res ozemlja v Naturi 2000 in habitatih približno 700.000 kvadratnih kilometrov oziroma 500.000, ker tako ali tako v teh 500.000 kvadratnih kilometrih precej se prekrivata obe direktivi. Vendar v mnogih državah in v večini držav so ti procenti med 15 in 20%, ne pa tako kot pri nas, 36%. Po tej logiki bi morala tudi Avstrija, ki je geografsko pa tudi okoljsko zelo podobna Sloveniji, pravzaprav velik del Avstrije, bi moral biti tudi v Avstriji tak visok odstotek Nature 2000. Mislim, da če trezno razmišljamo, če vemo, kaj pomeni Natura 2000, potem moramo tudi vedeti, da ne more država prepustiti posamezni občini, ko se odloča za posege v prostor, za urejanje svojega prostora na tak način, da posega tudi v območje Nature 2000, da je sama sebi prepuščena, ko išče nadomestne habitate. Recimo, bukov kozliček ali pa kar koli podobnega je zavarovana živalska vrsta, ki živi na tem območju in če je, recimo, neka občina, kot je Kuzma, kot so Zgornji Petrovci ali pa še katera občina, 100% pokrita z Naturo 2000 - kaj pa lahko tam naredijo? Na svojem lastnem ozemlju nadomestnih območij ali pa nadomestne lokacije za selitev teh organizmov ne morejo najti. Ali bodo mogoče prisilili sosednjo občino, da bo sprejela njihove - zdaj se šalim - ampak recimo, tiste vrste živali, ki so ogrožene, če bodo kar koli na svojem območju posegali v prostor? Zato je treba narediti eno trezno, umirjeno revizijo celotne Nature 2000, ki bo prinesla res utemeljeno določena območja. In bomo rekli, tukaj pa - ne, da se ne sme nič delati, ampak, kadar bo občina želela v to območje poseči ali ko bo država hotela v območje poseči, bo pač morala poskrbeti za nadomestni habitat. Samo potem seveda ne more biti to 36% ozemlja zato, ker potem recimo, če bi hoteli vse habitate seliti, ne vem kam bomo potem prišli. Bomo šli v Italijo, na Madžarsko, Hrvaško ali kaj? Tukaj je treba resno razmišljati. Moram pa reči, da z nestrpnostjo, z obtoževanjem posameznih državnih institucij, ki so zavezane Naturi 2000, ki jo je Evropska unija potrdila z direktivo tudi v Sloveniji, seveda ne moremo nikamor priti. Mislim, da se je treba res usesti in domeniti, kako se bomo stvari lotili. Vedeti pa moramo, da to ne bo trajalo dva meseca. Tisti, ki si to lahko predstavlja - [[...]]Od leta 2001 se je pripravljalo dokumente, strokovne podlage za določitev območij Nature 2000 do aprila 2004 in še potem je bilo gradivo dopolnjevano in širjena celo območja. Ampak, dajmo se dogovoriti, tukaj pa moramo nekaj reči: kadar gre za to, da je poseg v okolje takšen, da ni možno - bom povedala primer spodnje Save, kjer gre dejansko za ogrožene živalske vrste, kjer gre za ogrožene habitate. Če se tam dejansko izvedejo v takem obsegu hidroelektrarne, kot je načrtovano, potem bo treba resno razmisliti, ali je pridobljena prednost za Slovenijo v obliki gradnje teh hidroelektrarn res tako velika, da lahko nadomesti trajno uničenje nekega habitata, ki ga nikoli več, nikjer več ne moremo vzpostaviti. O tem moramo pa resno razmišljati. Tukaj mislim, da brez nestrpnosti moramo res na tehtnico postaviti eno in drugo. Veste, prednosti, ki jih prinesejo dodatni 4% električne energije tej državi, ob tem, da imamo druge možnosti za pridobivanje tudi obnovljivih virov energije na druge načine, mislim, da se splača razmisliti o tem, kaj je potrebno, kaj je nujno in kaj je res smotrno. Če bi se tukaj lotilo Računsko sodišče presoje smotrnosti in gospodarnosti v povezavi z uničevanjem nekih habitatov, bi verjetno bilo mnenje Računskega sodišča prej negativno kot pa pozitivno v tem primeru. Zato bi rekla, da morda je res koristna današnja razprava, vendar ponovno predlagam, tako kakor sem tudi v imenu poslanske skupine pri, bom po domače rekla, vodnem skladu, povedala: dajmo se zmeniti, da se usedemo skupaj v pristojnem odboru in dajmo reči Vladi, da predlagamo, da te, te in te korake naredi. Na današnji seji, žal, ne moremo nobenega sklepa sprejeti. In to je za moje pojme dejansko zgrešen način pristopa k reševanju nekih problemov, ki so skupni za vse nas, ki nimajo nobene zveze s tem, kakšne politične provenience je kdorkoli tukaj v tem Državnem zboru. Zaradi tega, ker gre za skupne probleme nas ta trenutek in tistih, ki bodo za nami, čez 20, 30 in 100 let. Tukaj se postavlja še drugo vprašanje. Podnebne spremembe prinašajo tako velike spremembe tudi v okolju, da je vprašanje, ali je sploh mogoče reči, da so habitati po Naturi 2000 danes tisti habitati, ki jih bomo sposobni varovati čez 20 let. Jaz se vse bolj bojim, da takih habitatov v Sloveniji čez 20 let večinoma sploh ne bo več. In da tudi mnogih živalskih in rastlinskih vrst ne bomo mogli več zaslediti v celotni Sloveniji, kakor jih zdaj zasledimo, ker se bodo morali seliti proti severu, se pravi, da bo morda potem Avstrija in Nemčija deležna naših visokih odstotkov Nature 2000. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Vili Rezman. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Eno izmed danes večkrat atakiranih slabosti, tudi jaz sem to napravil, ko smo identificirali kot neustrezen odnos do lokalnih skupnosti. Jaz bi si drznil reči, da je bil celo ignorantski, ne absolutno ignorantski, pač pa zelo pogosto in bom skušal to dokazovati. Spomnimo se, da se je pisal 29. april 2004 leta, ko je bila uredba sprejeta. Spomnimo se, da se je pisal 7. april, ko smo bili v lokalnih skupnostih povabljeni na predstavitev na Ministrstvo za okolje in prostor. Torej, nekaj dni, celo nekaj tednov je res bilo vmes časa, ne zelo veliko, če se spomnimo, da je treba opraviti še neke procese vmes po poslovnikih in tako naprej. In bili smo pozvani, da smemo dati tudi kakšne pripombe. Kljub temu da smo bili skrajno stisnjeni v časovno stisko, smo se na občinah v glavnem odločali in spisali, pripravili te pripombe. V moji občini, na primer, pripombe v zvezi s širjenjem Nature na območje, kjer je prevladujoča depopulacija, na industrijsko območje, na območja, ki so namenjena poselitvi, in na območje, ki je bilo namenjeno razvoju turizma in tudi smučarskih prog. Edino, kar je bilo upoštevano, je bilo to zadnje in območje na katerem je bil predviden gospodarski razvoj, turistični razvoj, je bilo takrat res izvzeto. Mi smo v letu 2005 ponovno pisno naslovili svoje pripombe na ministrstvo, danes se piše iztek leta 2009, do danes nismo dobili odgovorov. Pa naj kdo reče, da to ni ignoranca! Ne gre samo za prejšnjo garnituro, tudi sedanja bi lahko že kaj odgovorila - ni odgovorila! Pisalo se je leto 2008, ko se je širilo območje. Takrat nas niso več pozivali, da bi dali kakšne pripombe, kakšne pomisleke, takrat so to kar naredili za našimi hrbti. In zanimivost, recimo, moje občine je: natančno tako, kot tečejo smučarske proge, so narisali širitev. In ni kakšnega instrumenta, da bi lahko mi temu oporekali, pa tudi če bi bil, najbrž oporekanja ne bi bila upoštevana. To je pomembno poudariti zavoljo tega, ker vse to, vse te širitve pomenijo nove celostne presoje vplivov na okolje, nova kartiranja, nove popise habitatorjev, nove revizije, veliko stroškov in časovne zamude, nekateri morebiti upajo, da bodo tako daleč zavlekli odločitve, da bo investitorje minila volja in da tam gospodarskega razvoja potem ne bo več. In če si dovolj trmast, in Pohorci smo takšni - pravijo - potem ti kljub temu uspe pridobiti vsa soglasja, tudi z ministrstva, tudi prostorski načrt ti potrdijo, vse strokovne institucije naredijo študije, ki opravičujejo naše posege, vendar je res nekoliko dražje in nekoliko dlje časa traja. In temu je treba narediti konec.
Hvala lepa. Besedo ima Jožef Jerovšek, prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi. Mislim, da razpravljamo o temi, ki nas pelje k nekemu konsenzu, da je na določenih območjih, ki spadajo v Naturo 2000, treba narediti nek trezen razmislek, da bi sicer pozitivna in plemenita namera ne pomenila razvojnega zaostanka te države, da je na vsak način treba najti neko sorazmerje, kohabitacijo med zgolj okoljskimi in razvojnimi vidiki te države. Vsi se verjetno strinjamo, da je bilo do tega odloka in sam odlok, ki je bil sprejet leta 2004 pod ministrom Kopačem, to narejeno malo brezglavo. Da se je, pač, minister Kopač takrat hotel prikupiti zgolj nekaterim civilnim gibanjem, ki pa tudi niso dovolj široko razmišljala, ampak so razmišljala morda malo enostransko in ozko, kar ni napačno in greh, kajti na drugi strani bi morala sedeti kompetentna politika. Pa ni bila dovolj kompetentna v tistem primeru. Kot se mi zdi, da tisti politik - zdaj, ko sem ga včeraj poslušal glede južnega toka - ,ni upošteval vseh vidikov, da tudi tista pogodba ni zgolj koristna za Slovenijo, čeprav jaz podpiram južni tok in energetsko oskrbo. Ampak, videl sem neke privatne interese in [[...]]
Cenjeni kolega Jerovšek. Južni tok bo lahko kdaj drugič, zdaj res govorimo o Naturi 2000 [[...]]
Južni tok bo tudi šel čez Slovenijo, in če [[...]]
Ja, tako piše v pogodbi, ampak zdaj zaenkrat ne razpravljamo o tem.
Gospod predsednik, saj vem, da je gospod Kopač iz vaše stranke in [[...]]
Ne gre za vprašanje, da je gospod Kopač iz naše stranke, moje, katerekoli, ali Vlade, gre za to, da se držimo teme in [[...]]
Jaz se zgolj teme držim.
Samo, vi ste prvi, ki ga je bilo treba danes opozoriti na to temo. Res. Mislim, da je razprava disciplinirana, v redu, znotraj teme, nisem načenjal drugih stvari in mislim, da bi bilo dobro, da se držimo te tradicije pri današnji razpravi. Hvala lepa.
Jaz se držim tega, od kod izvira problem, ki ga danes obravnavamo.
Mir v dvorani, prosim.
In seveda, gospod predsednik, ste me zmotili v toku misli. Moram reči, da na vse to je treba opozoriti. Jaz sem samo rekel, gospod predsednik, da se gibljemo k nekem koherentnemu cilju, da ugotavljamo, da je treba nekaj korigirati. Glejte, sam trdim, da so naši predniki, kmetje, bili najboljši okoljevarstveniki, skozi stoletja. Če mi danes gledamo, kako racionalno so trošili prostor in kmetijsko zemljo, kako so varčevali pri tistem, kar je bilo za njihovo osebno rabo, in kako so namenjali vse prihodnosti in drugim rodovom in kako se je nekoč ta slovenski človek izognil gradnji na območjih stoletnih, tisočletnih poplav. Kako so, recimo, arhitekturno slemena streh obračali, da so ti rušilni vetrovi naredili čim manj škode. Potem pa je po drugi svetovni vojni prišlo obdobje, ko vse tisto, kar je bilo starega oziroma na podlagi neke tradicije, ni veljajo nič in je bilo treba vse zrušiti, vsa pravila in kriterije. In imamo zadnja leta, da veter razkrije novo šolo, so se gradile hiše v času prejšnjega sistema na območju poplav in tako naprej. In naši predniki so res imeli občutek za to, pa kljub temu da takrat nismo imeli ne okoljskega ministra, ne Krebsove, ne kmetijskega ministra Pogačnika in nikogar. Imeli pa so ljudje občutek in zdrav razum. Mislim, da je to tisto, da se je treba vrniti k občutku in zdravemu razumu in uporabiti stroko, ampak ne določen del stroke, ki navija zgolj za neke parcialne, ozke interese. Dejansko, kljub temu da ne moremo sprejeti sklepov, mislim, da bo šla iz te razprave jasna usmeritev ministrom te vlade, da morajo vzeti v roke tisto kmečko pamet in delati racionalno in v interesu prihodnjega razvoja Slovenije in ohranitve zdravega, naravnega okolja, naravne dediščine, kot so nam jo skozi stoletja ohranjali naši predniki. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Danijel Krivec.
Hvala, še enkrat, za besedo. Pridružujem se vsem, ki ste razpravljali o tem, da je tema absolutno pomembna in da ima že "dolgo brado". Tudi moje izkušnje pri sprejemanju Nature iz preteklosti so podobne kot izkušnje ostalih, ki se ukvarjajo z lokalno samoupravo, in dejansko je v tem delu izvirni greh, zaradi katerega je tudi to vprašanje nastalo in zaradi katerega se tudi izvaja ta razprava. Dejansko so bile lokalne skupnosti v prvi fazi, če blago rečemo, izigrane. Tudi moja izkušnja na tem področju je bila taka, da smo, tako kot je bilo prej rečeno, v določenih postopkih sodelovali, ko se je pripravil ključni dokument, ki naj bi bil posredovan v Bruselj, so se tista območja, ki smo jih na nek način uskladili, ponovno znašla v dokumentu. In jaz sem imel srečo, da je bil državni sekretar toliko, bi rekel, prijazen, da me je poklical in rekel, ponovno so ti dali notri tisto, kar smo se dogovorili, da gre ven. Jaz sem to zadnji dan počistil, drugače se v tem trenutku ne bi pogovarjalo o nekem projektu, ki ga mi izvajamo, to je povezava smučišča na Kaninu. To območje bi bilo v Naturi. Ne glede na to, da je bil tam dokument še iz stare Jugoslavije, od leta 1972, ki je vse to območje opredelil za turistično infrastrukturo. Nekomu na ministrstvu se je to zdelo odveč in je narisal tudi čez to območje Naturo. Hvala bogu smo to rešili in mislim, da podobne izkušnje imajo tudi druge lokalne skupnosti, ki so sodelovale v tisti prvi fazi. To ne leti na sedanjega ministra, absolutno ne. Prej je bilo tudi dostikrat rečeno to je velika priložnost in tako naprej. Vendar, ko se mi pojavljamo na terenu in to ljudem razlagamo, tega ne razumejo, ker tega v oprijemljivi obliki do sedaj ni. Lahko da na ta račun Nature služijo določene inštitucije, pa univerze, pa raziskovalni inštituti, vendar konkretnih oprijemljivih projektov zaenkrat še ni bilo. In tudi, ko je govora o tem, da se to lahko porabi za razvoj kmetijstva in podobnih zadev. O svojem primeru bom povedal. Ko smo sprejemali OPN, je bil pogoj ministrstva za kmetijstvo, da celotno Posočje do Triglava ostne v prvem območju kmetijskih zemljišč. Vse lepo in prav. Ko pa prideš do ukrepov, pa nekdo reče, saj vi imate sama kmetijska zemljišča. Črpajte evropska sredstva na področju kmetijstva. Se pa ne zaveda, da to fizično ni izvedljivo, tudi če je v karti prvo območje kmetijskih zemljišč, tako da sami sebe na nek način "farbamo", kaj je mogoče in kaj ni mogoče. Ko pa nekdo reče, da bi na tem območju se šel nek turizem - a, to pa ne. To pa je v Naturi prepovedano, to je pa v naravnem parku prepovedano. Tako je direktiva zelo svobodno, kar se tiče razlage, kaj je mogoče in kaj ni mogoče. Težko verjamem, da ta Natura prinaša toliko dobrega, kajti v nasprotnem primeru bi se kakšni kazalci na teh območjih pokazali tudi, da so v porastu, od poselitve do bruto družbenega proizvoda in vseh teh kazalcev, ki so v porastu, bi rekel, v urbaniziranem delu, se pravi okoli Ljubljane in mest. Na teh območjih, ki smo jih razglasili za Naturo, so pa ti kazalci vedno slabši. To nekaj "ne štima". In tudi investicij na tem področju, razen v primeru, ko se zgodijo naravne nesreče, ni prav dosti. Težko prepričamo investitorje, da gredo v to območje, ker pričakujejo kakšno omejitev v primeru zakona ali Nature ali nekega drugega naravovarstvenega zakona, proti kateremu jaz nimam nič. Zato sem prej v zaključku tudi opozoril, da smo v bližnji prihodnosti spet pred nekim podobnim dejstvom, ko govorimo o spremembah in dopolnitvah Zakona o varstvu okolja. Pa si bom dovolil citirati samo dve stvari, tako da bodo tudi moji drugi kolegi malo bolj pozorni, ko bodo brali to gradivo. Pravi: temeljni cilj predlaganega zakona je prenos zahtev direktive in potem jih našteva, dve, tri. Poglavitne rešitve: v pravno sistemskem smislu predlog zakona ne spreminja temeljnega koncepta in rešitev obstoječega zakona. Berem samo koščke, samo za intermezzo. Podobno se je dogajalo tudi pri Naturi, zato je to nekako združljivo, ostalo si boste sami prebrali. Ocene finančnih posledic zakona na državni proračun in druga javna finančna sredstva. Predlog zakona ne predstavlja dodatnih finančnih obremenitev za proračun Republike Slovenije in ne presega njegovih obstoječih finančnih načrtov uporabe sredstev in pa potem razdela. Zdaj prihajam pa na ključno, kar bom prebral. Prikaz ureditev v drugih pravnih sistemih in prilagojenost ter in tako naprej. Prikaz ureditve v drugih državah članicah. To pa dobro poslušajte: "Po informacijah, ki jih ima predlagatelj, to je ministrstvo in Vlada, države članice Evropske unije navedenih direktiv pravnoveljavno še niso prenesle v svoj pravni red. Hvala za pozornost. Upam, da vam je to dober razmislek, ker enak problem bo nastal kot z Naturo. In to sprejemamo po skrajšanem postopku, brez da bi kdorkoli o tem na širši razpravi karkoli rekel. In potem si bomo pripravili spet podobno zanko, kot smo jo pri Naturi.
Hvala lepa. Želi besedo še minister za okolje in prostor, gospod Erjavec? Prosim.
Hvala. Moram reči, da sem zelo zadovoljen z razpravo. Bila je zelo konstruktivna. Vsi se zavedamo pomembnosti Nature 2000. Vidimo, da so določene težave, treba je najti pravo ravnotežje nad razvojem in varstvom okolja, vendar sem prepričan, da Natura 2000 prispeva k temu, da ohranjamo našo naravo, da ohranjamo za prihodnjo generacijo neokrnjeno naravo, kar je izjemnega pomena. Res je, da so določene težave, ko gre za umeščanje bolj zahtevnih projektov na ta območja, vendar izkušnje kažejo, da z dobro voljo vseh, županov, občinskih uprav, birokratov iz ministrstva za okolje in prostor in še kakšnih udeležencev, raznih zavodov, da je tudi v okviru Nature 2000 mogoče uresničevati ambicije, ki jih posamezniki imajo na teh območjih. Strinjam se, da bo treba imeti še kakšno takšno razpravo tudi širšo, ne samo znotraj parlamenta, in da bomo, razumeli naravo kot neko trajno vrednoto, s katero je treba skrbno ravnati. Mislim, da je bila danes ta razprava v tem smislu zelo koristna.
Hvala lepa. Želi besedo še predlagatelj, gospod Iztok Podkrižnik? Prosim, gospod Podkrižnik.
Hvala lepa za besedo. V prvi vrsti sem zadovoljen, da je prišlo do te razprave v Državnem zboru in se zahvaljujem vsem, ki ste podprli to. Iz razprave je bilo razvidno, se pravi, da je to področje problematično in da tako, kot je že minister rekel, bo treba še o tem marsikaj spregovoriti. Nova razvojna paradigma je zapisana v razvojni viziji, ki Slovenijo opredeljuje kot na znanju temelječo družbo z mednarodno konkurenčno ekonomijo ter trajnostno in regionalno uravnoteženim razvojem. Glede splošnih ciljev in vprašanj vizije naj bi se strategije gospodarskega razvoja Slovenije naslovila definicijo o človekovem razvoju. Se pravi ustvariti okolje, ki zagotavlja vsakemu posamezniku ustvarjalno življenje. To naj bi bilo vodilo in dolgoročni cilj razvoja družbe, tukaj se pa že odpirajo vprašanja. Se pravi, koliko novih delovnih mest in koliko je v Naturi 2000 do danes bilo te dodane vrednosti. Zaposlitev ali družbeni razvoj - zagotavlja zaposlovanje ali brezposelnost? Kultura ali razvoja - upošteva temeljne vrednote in kulturo konkretne družbe ali ne? Participacija - ali razvoj omogoča sodelovanje vseh članov družbe in ne le izbrane elite? Prihodnost - ali je razvoj trajnosten ali ne? Naša dolžnost je podpirati inovativno dejavnost ustvarjanja višje dodane vrednosti z namenom, da le-ta postane ena od osnovnih ne le podjetniških, temveč tudi splošnih, trajnostnih miselnih kultur prebivalstva Slovenije. Kar pa v operativnem smislu pomeni, neposredno nadaljnji razvoj podpornega okolja za gospodarstvo, dejavnost oziroma povečanja števila gospodarskih projektov ter njihove realizacije, hkrati pa tudi število ljudi, ki se ukvarjajo z inovacijsko dejavnostjo, s tem da ne izključujemo pomena ekologije pri zagotavljanju ciljev trajnostnega razvoja, ki je pogoj za konkurenčnejšo Slovenijo. Tu se mi zdi, da na samem področju Nature 2000 dejansko manjka ta razvojna komponenta. V več primerih v Sloveniji vidimo, ko so že, bom rekel, implementirana raznorazne družbene aktivnosti, se pravi tudi investicije tečejo že več desetletij. In danes ima to območje velik problem. Tu se soočamo z raznimi omejitvami. Če se nekdo ukvarja pri nas, da rečem, že 20, 30 let z neko dejavnostjo na tem območju, ki je sedaj omenjeno v Naturi 2000, se pravi, vemo, kaj spada v to območje. Ali je to sedaj smučišče, ali je to rekreacijski center, letni turizem ali karkoli, se pravi, to pomeni, da ta prometna infrastruktura tam mora funkcionirati in kar se tiče ostalih bivalnih kapacitet in tako dalje. Če imamo mi 36% zemljišč pod Naturo 2000, je to velika ovira. Mislim, da tu, ko pravijo, da nam je to naložila Evropa, mislim, da ne bi smelo biti tako. Če je tako, potem - ne vem. Se pravi, da bi tu morali iti postopoma v to zadevo. Se pravi, ne takoj s takšnim procentom, pač pa iti, kaj jaz vem, s 5%, 10%, 15%, postopoma iti v to. Enako gledam kot neko, da rečem, proizvodnjo, ker izhajam iz gospodarstva. Se pravi, ne mora nekdo danes sproducirati na milijone nekih produktov, ker jih še ni osvojil. Se pravi, tu je treba prej vse analize maksimalno razdelati, tudi ljudi, ki živijo na teh območjih jih seznaniti in ozavestiti, kaj bodo dejansko lahko v prihodnje počeli na tem območju. Zdi se mi, da država tu dela sama sebi velike ovire za prihodnje investicije. Mislim, da je to neke vrste nacionalna škoda, kar ni dobro za nikogar. V Sloveniji smo priča hitremu naraščanju novih cestnih povezav. S tega vidika Natura, tudi sam pravim, da je to dobro. Mora biti vse v mejah, ko lahko to prebivalstvo dejansko na tem območju nekaj postori. Mislim, da bi lahko za ekologijo bistveno več naredili, če bi več dali časa in namenili vsega prometni infrastrukturi. Zaradi geografske lege se je z vstopom v EU v naši državi povečal predvsem cestni tranzitni promet, kar je za okolje najmanj primerno. Promet na celotnem republiškem cestnem omrežju dnevno povzroča emisijo nad 40 ton ogljikovih oksidov, nad 20 ton ogljiko vodikov, nad 70 ton dušikovih oksidov, približno 100 kilogramov svinca in več kot 4 tone ogljikovega dioksida. Po podatkih EU je delež cestnega prometa glede na skupne emisije dušikovih oksidov približno 45%, v Sloveniji ta delež znaša 65%. Drugi promet prispeva še dodatno 3%. Mislim, da bi tu lahko veliko naredili na lokalnem nivoju. Se pravi, da bi znižali emisije CO2 in svinca, ki nastanejo zaradi samega prometa; zagotavljanje ločenih varnih stez za kolesarje v cestnem in medregionalnem prometu - se pravi poteh - posodobitev železniškega omrežja, preusmeritev daljinskega tovornega tranzita na železnico, posodobitev oziroma izgradnje mestnih in primestnih javnih prevoznih sredstev, na primer vožnje s tramvaji. Nacionalni program bi tudi lahko več poudarka dal vodi, se pravi politiki, ki bo usmerjala k večji uveljavitvi javnega transporta, pospeševanje regionalnega, lokalnega potniškega prometa in tudi samo umeščanje prometne infrastrukture. Tako je bilo danes že rečeno. Se pravi, zdaj v Naturi 2000 ni kaj veliko tega, je pa kar nekaj načrtov, da bi tudi ta prometna infrastruktura, se pravi, avtocestni promet in to, naj šlo po teh trasah in če ne bo, bo strošek ogromen. Zdaj, gospod minister je rekel, da smo mi v teh nekaj letih iz Nature 2000 nekako uspeli pridobiti približno 6 milijonov evrov. Mislim, da če s tem ne bomo umestili pravilno v prostor, te prometne infrastrukture, bomo plačali ogromen, ogromen znesek. Mislim, da iz Nature 2000 še sto let ne bomo tega denarja ven potegnili. Se pravi, politika je tista, ki ima škarje in platno. Tu se mora to zgoditi in dejansko bo Slovenija - bom čisto tako po domače rekel od komarjev in vsega ostalega težko preživela. In ljudje na tem območju od tega ne morejo živeti in mislim, da bo tu treba res še marsikaj narediti. Ne krivim ministra, ker pač ni dolgo časa na tem področju, je pa dejansko tako kar imamo danes, imamo. Se pravi, s tem odstotkom, ki ga imamo v Naturi, mislim, da res ni dober. In če gledamo konkurenco na področju turizma sosednjo Italijo, Avstrijo, je to normalno, je Evropa. Če pravite, da so rekli, da mi moramo imeti pod Naturo 2000 to zemljišče. Oni imajo izdelano infrastrukturo, imajo vse in se nam dejansko lahko danes smejijo, ker iz tega naslova oni vsako leto ogromno sredstev pridobijo v državno blagajno. Mi teh sredstev iz naslova turizma še dolgo, dolgo ne bomo imeli, če bomo tu obstali na mestu. Zdaj, turizem-a, toda koliko. Se pravi, tu bi pač ti dokumenti, osnovni dokumenti, ki usmerjajo delo, je načrt, upravljanje in je osnova za letne programe dela. Tu bi dejansko morali imeti neke dokumente bolj resno razdelane in tudi iz teh dokumentov, da bi se videlo, kaj dejansko lahko se upravlja v teh območjih. Ta dokument bi dajal konkretne odgovore na vprašanja o varstvenih in razvojnih usmeritvah, kot na primer: turizem - da, toda koliko, delovna mesta da, toda kje in kakšna; cesta - da, toda kako in kje; vodovod-da, toda kdaj, kmetijstvo - da, toda kakšno. Pri nas pokrivajo gozdovi 90% zemljišč Nature. 70% zemljišč, se pravi gozdov, je tu v privatni lastni. Če pogledamo, s čim se bodo ti ljudje ukvarjali. Mislim, da je pametno, da ti ljudje dejansko uporabijo to surovino, ki jo imajo na tem območju in da iz tega naredijo nek končni produkt in višjo dodano vrednost. Mislim, da tu naletijo ti ljudje na velike ovire, ker dejansko čakajo na prostorske plane, občinske in tako dalje in dejansko tudi je potrebnih veliko analiz in ekspertiz in mine tudi po nekaj let, da pridejo do nekega gradbenega dovoljenja, kar ni razvojno usmerjeno. Se pravi, ti načrti so neposredna podlaga za pripravo regionalnih razvojnih programov in s svojo prostorsko sestavino vstopajo v prostorske plane. Poleg tega so marsikje v tujini izdelali študije ovrednotenje Nature 2000, parkov in narave kot ekonomske kategorije. Nekaj takih študij imamo tudi v Sloveniji. Vsekakor pa je tema priložnost za ekonomiste, da se tem področjem res celoviteje posvetijo. Mislim, da tu z ekonomskega vidika smo premalo naredili, zato bi bilo treba res narediti dobro kalkulacijo in da vidimo, kaj dejansko nam lahko ta Natura 2000 prinese. Zdaj, nadgradnja te Nature 2000 je tudi širjenje teh regionalnih pa vseh ostalih parkov, nacionalnih in krajinskih. Tu zdaj vidim, jaz sam prihajam iz Zgornje Savinjske doline in sem bil nekaj časa nazaj obveščen, da se pripravlja tudi ta regijski park v Kamniško-Savinjskih Alpah. Tu ljudje, kar ne vedo, kaj bo s tem, ker prej so se že ustrašili Nature 2000, zdaj je še večja bojazen, kaj bo pa s tem, ko bo ta dokument sprejet. Se pravi, tu ljudje premalo vedo, kaj dejansko lahko ven iz tega naredijo. Mislim, da bi ti zavodi in vse ostale institucije morale bolj ozaveščati in obveščati ljudi na teh območij, kaj dejansko lahko iz tega ven naredijo. Kar se tiče promocije Nature 2000, mislim, da tu je bilo kar nekaj sredstev porabljenih za to zadevo. Zdaj je gospod minister rekel, da je kar veliko ljudi ozaveščenih pa vedo, kaj je Natura 2000. Jaz sem gledal te ankete tudi in dejansko 25% ljudi v Sloveniji sploh ve, kaj je Natura 2000. Tako to ni dober podatek in tu mislim, da na tej promociji bi dejansko morali bistveno več narediti in tudi mogoče več sredstev za to zadevo nameniti. Vidim tu, da je stvar, ko bi lahko tudi na področju malih občin marsikaj naredili, se pravi, male občine imajo težave s prostorskimi načrti, pa tudi s to razpršeno gradnjo, ker jim to onemogoča ta Natura 2009. Imam predlog. Sam sem že 10, 20 let nazaj razmišljal, pa nisem bil tu v parlamentu, ko so se nekako v Sloveniji začele vzpostavljate te industrijsko-obrtne cone. In mislim, da smo tu naredili veliko napako. Če bi tu združevali te industrijsko-obrtne cone tudi na periferiji, zdaj ima vsaka mala občina, ki ima 2000 prebivalcev, svojo obrtno cono. To ni dobro. Zdaj, če bi to združevali, pa bi imeli v eni regiji eno močno industrijsko cono, pa tudi trgovske centre, zavode za zaposlovanje in še kaj bi se iz tega našlo, bi to res prispevalo, se pravi, bi bil rezultat tega boljša logistika, se pravi, bistveno manj bi bilo prevoza, javni promet bi tu funkcioniral tako, kot pri nas ta stvar ne gre nekako v pravo smer. In s tem bi manj emisij povzročili v samo okolje. Kar je pa najpomembnejše, pa je, da bi bila boljša bilanca kmetijskih zemljišč. Zdaj je tu kar velika stvar, kaj umestiti v prostor in česa ne, in mislim, da če bi takšne stvari združevali, ker sem mnenja, da vsaka mala občina ne more dobesedno imeti vsega. In tudi če bi te stvari boljše planirali, organizirali bi bilo to dobro. Kar se tiče nosilcev urejanja prostora, se mi zdi, da delujejo premalo usklajeno. Se pravi, tu obstajajo sodobne tehnologije, ki omogočajo bistveno boljšo povezavo. Ni prioritet, tu mislim, da bi bilo treba določiti prioritete in tudi načrte, kaj dejansko mi hočemo narediti s to Naturo 2000 in kaj lahko iz tega potegnemo. Mislim, da bi bilo dobro, da člani Odbora za okolje te ukrepe tudi tam sprožijo in da se o tem začne govoriti, ker mislim, da bi iz tega lahko naredili bistveno več. Prepričan sem, da se da boljše gospodariti in tudi s skupnimi močmi to dobesedno lahko naredimo. Bom pa vesel, če bodo glavni dosežki in rezultati ministrstev, ki so odgovorni za to, se pravi, najbolj Ministrstvo za okolje in prostor in Ministrstvo za kmetijstvo, da bo cilj in rezultat tega dosežka, kam drugo leto in razrešitev tega problema. Hvala lepa.
Hvala lepa. Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika Državnega zbora še kdo razpravljati. Želi. Odpiram čas za prijavo. Trije prijavljeni, po dogovoru vsak prijavljeni 5 minut. Je v redu? Gospod dr. Pavle Gantar, izvolite.
Hvala lepa. Moram povedati, da nisem glasoval za današnjo razpravo o odgovoru ministra Erjavca, čeprav sodim, da bi bila razprava o Naturi 2000, vendar podprta z materiali, predpripravo na matičnem delovnem telesu in podatki, dobrodošla in tudi na plenarni seji Državnega zbora, čeprav cenim vsako besedo, ki je bila danes tu izrečena. Ampak, vseeno bi rad opozoril na nekatere stvari in moja razprava bo izven toka večinske razprave, že moram poudariti. Prva zadeva je pokritost z Naturo 2000. Natura 2000 in odstotek pokritosti. To je po mojem mnenju najmanj pomemben ali najmanj relevanten problem v tej zgodbi. Tam, kjer nastajajo problemi, nastajajo na promilah pokritosti, kjer nastopajo konflikti med to rabo, torej humano ali človeško rabo, in med določenimi naravovarstvenimi zahtevami. Tudi če bi imeli bistveno manjšo pokritost, bi lahko imeli enake probleme na določenih zavarovanih območjih in na mejnih točkah, kjer režimi prihajajo v konflikt in se lahko prepletajo. Tipičen primer je lahko Ljubljansko barje ali kaj podobnega. Če imate 40% gorskega sveta, 60 do 70% gozdov, potem takšna stopnja pokritosti Nature ni nič posebnega, kvečjemu je lahko koristna. Zato že zdaj v Naturi imamo pravzaprav predvsem prebiralno sečnjo v gozdovih, saj že zdaj želimo uporabljati sonaravno urejanje in gospodarjenje z vodami in tako naprej. Že zdaj poskušamo uvajati ekološko kmetijstvo, čedalje bolj se uvaja ekološko kmetijstvo na gorska in hribovska področja, ne samo zato, ker smo tako prepričani o njemu, nismo tako veliki ekologi, ampak zato, ker domače maslo, sir in tako naprej doseže dosti višje cene in podobne stvari. Tako Natura 2000 kot koncept in izvedba ne bi smela biti ovira, pa je, se strinjam v tem. Vendar ne more biti samo izgovor, da se nič ne da. Prepričan sem, da se da! In prepričan sem, to pa morem reči, da marsikdo, po mojem mnenju, mogoče kakšne hitre rešitve, do katerih želi priti in ne pride, pokrije s problemom Nature 2000. Ne rečem, da je vedno tako, ne rečem da bi komu tu to očital, ampak če bi imeli razpravo na odboru na osnovi dejstev in podatkov, bi kmalu videli, da mogoče problem širitve mest ni v Naturi 2000, ampak, recimo, v kmetijskih zemljiščih in tako naprej. Ne bom govoril o tem. Poglejte iz zraka, ko se peljete v Slovenijo, poglejte poselitev - razpršena, raztreščena poselitev, in vedeli boste, kje so naši problemi. Tudi tu ne morem govoriti naprej. Kar zadeva varovano in nevarovano. Mislim, da to, pa bom rekel Bovec ali Bohinj - Zakaj ljudje prihajajo na Bovško - zato, ker jih privlači atraktivnost narave in z njim povezane dejavnosti. Uničite te atraktivnosti narave in na Bovško ne bodo več prihajali, enako kot v Bohinj. In točno to je ta vidik. Jaz ne pravim, da to zagovarja moj kolega Krivic, seveda ne, ampak hočem povedati, da pomanjkanje neke vrednote občutimo šele takrat, ko je ni več, ne takrat, ko je. In tega se je treba zavedati. Zdaj pa bi rekel še nekaj drugega. Na žalost sem že doživel ta leta, da mi lahko ob rojstnem dnevu prijatelji podarijo knjigo z naslovom World without us - Svet brez nas, sem pač že toliko star. In v tej knjigi Svet brez nas je opisana situacija, kakšna bi bila spet narava, če bi človeška vrsta na hitro izginila. Bila bi zelo drugačna. In verjamem, da ne bi bila takšna, da bi jo naravovarstveniki zelo radi videli. Izginila bi cela vrsta biotske diverzitete - ne bom govoril več naprej. To pomeni, to naravo imamo tudi zato radi, ker je kultivirana, ker je plod posega človeške roke. In to dvoje moramo ponovno združiti v neki racionalni razpravo v Naturi 2000. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Franco Juri.
Hvala, gospod podpredsednik. Tudi sam sem občutil, da ta razprava je verjetno koristna, ampak je zvenela kot sojenje Nature 2000 in tudi dela Vlade, ki skuša implementirati to, kar smo sprejeli ob vstopu v Evropsko komisijo. Natura 2000 ni nekaj, kar je nastalo kar tako, samo od sebe, ampak je nadgrajevanje nekaterih direktiv, ki slonijo na stalnem nadzorovanju, na monitoringu dejanskega krčenja naravnih habitatov v Evropi. Imamo nekaj direktiv, direktive o pticah, imamo direktive o habitatih iz različnih obdobij in imamo končno Naturo 2000, ki smo jo kot nova članica Evropske unije sprejeli tik pred zdajci, tik pred vstopom v Evropski uniji. Prihajam z Obale in vam lahko povem, da tam problem niso omejitve, ki izhajajo iz Nature 2000, ampak obratno. Najprej smo podvrženi močnim pritiskom divje pozidave, poskusom, da so nekatera mokrišča, ki so izjemnega pomena in so zaščitena v okviru Natura 2000, še vedno podvržena apetitom graditeljev in tako dalje. To se dogaja sedaj v Strunjanu. Dejstvo je, da v Evropi izginjajo endemične rastlinske vrste, več kot 64% endemičnih rastlin je izginilo, 38% avtohtonih ptic je izginilo in tako dalje. Ta pritisk obstaja. Vsi se zavedamo, da omejitve, ki izhajajo iz odgovornega ravnanja do okolja, so včasih moteče, so nebodigatreba za marsikoga. Razumem župane, ko bi si želeli proste roke pri načrtovanju in naletijo večkrat ne te omejitve. Ampak je bilo večkrat izpostavljeno, tako od kolege Gantarja kot kolegice Pečanove prej, da je treba poiskati točke, kjer se bo razvojna naravnanost naše družbe ujela s potrebami, ki izhajajo iz teh omejitev. Prepričan sem, da razvoj ni nujno v konfliktu z ohranitvijo naravnih habitatov in tudi biotske in biološke raznolikosti. Prej je bilo rečeno na primer, zakaj ne bi bolj racionalno načrtovali obrtne cone. Jaz se s tem razmišljanjem strinjam, včasih dejansko delujemo tako stihijsko, da morda prav zaradi okvirov, ki jih ponuja Natura 2000, bomo prisiljeni ravnati bolj gospodarno in tudi bolj racionalno z razvojnimi načrti. Torej, ne iščimo konflikta, ne iščimo neusklajenosti, ampak skušajmo delovati v smislu varovanja okolja na eni strani ob polnem zavedanju, da je Slovenija verjetno ena najbolj zglednih držav v tej luči. Poglejte samo gozdne površine! Mi smo primerljivi s Finsko in to nam priznajo vsi. Jutri, ko bodo spet, že danes so naravni ponori za CO2 pomembni, to je izjemno zanimiv in dober podatek za naš in tudi za prihodnje rodove. Torej, naj zveni ta razprava predvsem kot spodbuda k razmišljanju o tem, kako bi uskladili razvoj in kako bi ga usmerili k spoštovanju in upoštevanju teh danosti, ki jih Slovenija ima, in zato je ena najbolj zanimivih držav v Evropski uniji. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Danijel Krivec.
Hvala še enkrat za besedo. Lep pozdrav vsem! Saj se s svojim predgovornikoma precej strinjam, predvsem s kolegom Gantarjem, vendar je ravno v teh detajlih problem. Ni res, da imamo zelo veliko površino v tej Naturi in da so obrobni problemi tisti, ki nam to zadevo povzročajo. Ravno zato bi morali mi doseči, in to bo moj predlog za zaključek te razprave, da se ministrstvo ali Vlada na nek način dogovori, da lahko vsaj zamenjujemo kakšno zemljišče, ki je znotraj Nature z nekim drugim zemljiščem, pa mogoče rešimo kakšne obrobne, robne spore, ker s tem se strinjam z vami, ni večina problematična. In tudi to je res, da v glavnem vsi podpiramo obe direktivi, vendar so tisti manjši problemi povzročili to, da je veliko nesoglasja in tudi ta neusklajenost pri prvem sprejemanju, ko se je nekako zaobšlo ravno te robne probleme, so zdaj povzročili to, da je nasprotovanje, ne pa generalno. Tukaj se z vami absolutno strinjam. In na osnovi teh manjših sporov nastajajo, to kar ni običajno drugod, tudi določene civilne iniciative, ki se postavljajo nad ministrstva, nad stroko in povzročajo še dodatne težave v tem uveljavljanju določenih območij. Tako bi šel moj predlog v to smer: če se že ne da zmanjšati teh 36%,v kar pa tudi dvomim, če se da dodajati verjetno se da tudi neke stvari zmanjševati. Ampak pustimo to, ampak to bi bil predlog, da ministrstvo na nek način to razišče. Druga rešitev, ki jo predlagam, je da si ministrstvo poskuša izbojevati ali izposlovati od Komisije, da lahko v določenem primeru še vedno v globalu ostanemo na tistih odstotkih, ki jih direktiva oziroma uredba, ki smo jo sprejeli, predvideva, vendar v tem primeru lahko nekatera zemljišča izvzamemo, nekatera dodamo. To bi bil smiseln, praktičen predlog, ker največkrat gre za zelo majhna območja, ki povzročajo težave. To bi bil praktičen zaključek današnje debate in bi bil koristen, da bi se taka zamenjava dala izposlovati s Komisijo. Po moje, glede na to, da smo, kar se tiče zaščitenj, zaščitili največ območja v Evropski uniji bi se to dalo. Ko sem pa prej zelo hudomušno bral določene zadeve iz Zakona o varstvu okolja, sem pozabil pa prebrati zadnjo alinejo, in bi s tem zaključil svoj razpravo, kjer piše: "Predlog zakona ne bo imel posledic." Tudi to je dobro, ko sprejemamo naslednjo zakonodajo, da si dobro preberemo. Tako piše. To je enako, kot je pisalo pri Naturi; ne bo imel posledic, potem pa se nekaj let ukvarjamo s tem, kako to implementirati. Zakon o varstvu okolja na enak način peljemo. In spet bi želeli biti prvi v Evropski Uniji, ki implementiramo določene direktive. Sam bom to razpravo o tem zakonu zelo pozorno spremljal.
Hvala lepa. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prekinjam 11. sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 9. uri. Hvala lepa.