Petroleumsnæringa er Norges viktigste næring. Den sysselsetter direkte og indirekte om lag 220 000 mennesker, og ikke minst har den gitt og gir fellesskapet enorme inntekter, som vi også trenger videre for å bygge velferdssamfunnet videre ut. Jeg vil innledningsvis kommentere overskridelsene på Snøhvit-prosjektet. Det er svært beklagelig at vi nå får ytterligere overskridelser på dette prosjektet, og at de totale overskridelsene kan komme helt opp mot 12 milliarder kr. Som statsråden har redegjort for, blir det pekt på flere grunner til dette. Jeg må si at jeg ser fram til å få en noe fyldigere redegjørelse, slik statsråden har varslet, enn den vi fikk høre så langt i dag. Jeg stiller meg undrende til at vi nå får flere overskridelser, og jeg vil minne om at statsråden så sent som 6. oktober i fjor skrev i et brev til meg: "Statoil forventer videre at de øvrige deler av Snøhvit-prosjektet vil ferdigstilles i henhold til planer og kostnadsestimater, slik at utsleping av lekter og oppstart av forpliktede gassleveranser kan gå som planlagt." Det vil si at vi for et halvt år siden ble orientert om at alt var under kontroll. Da er det ekstra oppsiktsvekkende at det nå er nye og så store overskridelser som dem vi nå er blitt presentert. Her er det åpenbart at det må være en mye tettere oppfølging av det viktige prosjektet som Snøhvit-utbygginga faktisk er. Derfor må nå alt settes inn for at dette ikke skal skje igjen. Som vi også har hørt, er det flere forhold som spiller inn, og som er grunnen til at en er der en er. Det vakte stor oppsikt og mye debatt da Statoil valgte å gi store og viktige kontrakter til det spanske verftet Dragados. Det medførte at situasjonen ved bl.a. Kværner Rosenberg i Stavanger og i Egersund ble alvorlig. Flere hundre norske industriarbeidsplasser gikk tapt. Det bør nå være klart for de fleste at det kanskje ikke var så lurt å velge et spansk verft, selv om det var billigst der og da. Jeg tror at én lærdom en i hvert fall bør trekke av dette, er at det å tenke mer i retning av helhetlige kontrakter, og hvor også norsk industri kan konkurrere på en bedre måte enn det vi så langt har sett, er bra. Derfor er jeg glad for at det også er bred oppslutning om å tenke i retning av det som komiteen i dag legger fram. Jeg er også glad for forslaget om å be Regjeringen gå igjennom konkurransesituasjonen for våre offshorerettede verft i forhold til andre EØS-land. Det er knyttet store utfordringer til det å forvalte de gjenværende olje- og gassressursene på sokkelen på en måte som er til det beste for fellesskapet vårt. Da er det mange hensyn vi må ta. Ikke minst må vi greie å ta vare på og utvikle hele petroleumsklyngen. Det verste som nå kan skje, er at vi setter oss i en situasjon der vi får en dramatisk nedbygging av denne viktige industrien. Da vil vi miste en verdifull og helt nødvendig kompetanse, som vi har brukt årtier på å bygge opp i Norge. For Arbeiderpartiet er akkurat dette svært viktig. Mange av de tiltakene vi peker på i innstillinga, er derfor rettet inn mot det å unngå en dramatisk nedgang i denne sektoren. I fjor mistet vi om lag 5 000 arbeidsplasser i leverandørindustrien. Nedgangen er bare en begynnelse på en utvikling, dersom vi ikke nå iverksetter aktive tiltak. Selv om sysselsettinga akkurat nå er høy og det ser ganske bra ut, vet vi at den om vel ett år vil avta, når prosjektene som nå er under bygging, går mot ferdigstillelse. Det er slik at etter utbygginga av Ormen Lange, som vi vedtok her i Stortinget for kort tid sia, er det ingen andre store prosjekter som er klare for å bli iverksatt. Derfor er jeg glad for at det er en samlet komite som i dag ber Regjeringa sammen med oljeselskapene gå igjennom en lang rekke prosjekter som ligger noe fram i tid, og vurdere tiltak slik at man om mulig kan gjennomføre og framskynde noen av dem på en forsvarlig måte. Det kan være ett av flere bidrag for å unngå at flere tusen blir permittert og oppsagt om kort tid. Det letes for lite, og der det letes, gjøres det for få interessante funn. Dette er kanskje det mest urovekkende ved norsk sokkel akkurat nå. Arbeiderpartiet mener derfor det er viktig å få opp leteaktiviteten. Da må det gis tilgang til attraktive arealer å lete på. Vi er enige om mye i denne innstillinga. Det er bra at Regjeringa nå gjenåpner for leting i Barentshavet, men det er blitt skapt en usikkerhet om den framtidige letinga i Barentshavet. Jeg viser igjen til den kronikken som fylkesordfører Helga Pedersen og fylkesrådslederen i Troms, Paul Dahlø, hadde i gårsdagens VG. At Regjeringa vil avvente resultatene av de tre prøveboringene som de nå har åpnet for, før de vil ta stilling til om det skal lyses ut flere blokker, er sikkert velegnet som indremedisin i Regjeringa, men det er ikke et velegnet virkemiddel for å skape forutsigbarhet for oljenæringa, og heller ikke for den nordlige landsdelen, som nå ivrer etter å holde på den gløden som Snøhvit-utbygginga så langt har skapt. Arbeiderpartiet mener at myndighetene og oljeselskapene har et felles ansvar for å sørge for at aktiviteten på sokkelen vises igjen i form av arbeidsplasser på land. Jeg har vært innom leverandørindustrien. Men også når plattformene og feltene er i drift, må folk langs kysten i store deler av landet oppleve at oljen gir oss aktiviteter og kjærkomne arbeidsplasser også på land. Driftsorganisasjonene og forsyningsbasene er helt sentrale og viktige i denne debatten. Mange har stilt seg undrende til at Regjeringa i meldinga legger opp til en mer fleksibel konsesjonspolitikk, og er urolige for at dette kan føre til nedbemanninger og mer sentralisering av baseoppgaver. Olje- og energiministeren har i et brev til komiteen avkreftet dette. Jeg er allikevel glad for at et flertall i komiteen i innstillinga sier at konsesjonsvilkårene skal stå ved lag. Vi ønsker ikke noen usikkerhet omkring dette spørsmålet. Det er bred enighet om at utvinningsgraden må økes. En helt nødvendig forutsetning for dette er at det blir forsket mer. At Regjeringa nå foreslår 1 milliard kr til forskningsfond, er bra, og det er et viktig skritt i riktig retning. Avkastninga vil gi oss ca. 40 mill. kr mer til forskning i året. Det er en bra start. Vi mener imidlertid fra Arbeiderpartiets side at det beløpet bør høynes. Vi vil derfor neste år komme tilbake med forslag om å øke det med 1 milliard kr til, slik at avkastninga blir på 80 mill. kr pr. år. Jeg er også glad for at det er så bred enighet omkring metoden med injeksjon av CO2 for å få mer olje ut av reservoarene. Jeg mener det er viktig at vi greier å realisere prosjekter som f.eks. Gullfaks, som kanskje er det prosjektet som har kommet aller lengst. Det er et veldig viktig signal som komiteen og Stortinget senere i kveld kommer til å gi om det spørsmålet. Vi har hatt petroleumsaktivitet på norsk sokkel i snart 40 år. I alle disse årene har hensynet til miljøet og fiskeressursene stått sentralt i den politiske debatten. Slik er det også nå. Vi har hatt høy miljøstandard i næringa. Jeg mener at vi kan slå fast at petroleumsaktiviteten ikke har gått ut over miljøet og fiskeressursene. Men vi må alltid strebe etter å bli enda bedre. Krav til nullutslipp er et viktig tiltak, for å nevne ett eksempel. Ikke bare i de nordlige områdene, men også på andre deler av sokkelen, må vi stille strenge miljøkrav. Meldinga vi debatterer i dag, ble presentert samtidig med revidert nasjonalbudsjett, der Regjeringa foreslo mindre endringer i petroleumsskatten. Arbeiderpartiet støtter som kjent disse endringene. Vi er likevel noe usikre på om grepene Regjeringa totalt foreslår for petroleumssektoren, er tilstrekkelige for å opprettholde aktiviteten på et så høyt nivå som vi ønsker, og slik at vi faktisk greier å følge den langsiktige utviklingsbanen. Fra Arbeiderpartiets side mener vi at Regjeringa burde ha foretatt en ny vurdering av f.eks. volumfradrag for haleproduksjon, som kunne ha vært et viktig bidra for å øke utvinningsgraden og for å opprettholde aktiviteten på et høyt nivå. Jeg er allikevel glad for at det er flertall for å be Regjeringen vurdere ytterligere incentivordninger for økt haleproduksjon. Det er i hvert fall ett viktig skritt på vegen. Fra Arbeiderpartiets side mener vi også at det burde vært en gjennomgang av de mindre SDØE-andelene for å se om det også kunne ha vært et bidrag for å få til en mer effektiv drift av enkelte felt. Vi ønsket også å se om det var mulig å finne flere incentiver, slik at vi fikk til mer leting. Dessverre må vi konstatere at det ikke er flertall for disse forslagene. Men næringa trenger forutsigbarhet. Derfor må det fattes vedtak nå, slik at næringa vet hva den har å forholde seg til framover. Til slutt vil jeg ta opp det forslaget Arbeiderpartiet står alene om, og de forslagene vi fremmer sammen med andre partier. For øvrig anbefaler jeg Arbeiderpartiets gruppe å stemme for innstillinga.
Representanten Sylvia Brustad har tatt opp de forslagene hun refererte til. Det blir replikkordskifte.
Representanten Brustad gjentar dette med usikkerhet i Barentshavet. Da har jeg to spørsmål: Spørsmål 1: Står ikke representanten Brustad lenger på merknadene i innstillingen til St.meld. nr. 39 for 1999-2000 fra regjeringen Stoltenberg om dette, hvor man nettopp sa at man måtte vente og se på hvilke resultater man får? Spørsmål 2: Når det gjelder den usikkerheten som representanten hele tiden viser til, hvor lang tid er det egentlig mellom hennes merknad om å lyse ut blokker til neste år og Regjeringens forslag om å lyse ut høsten 2005? Hva er egentlig forskjellen?
Hvis det var slik at det ikke var noen forskjell mellom det regjeringspartiene står for i innstillinga, som er en støtte til det som Regjeringa har foreslått, og det som Arbeiderpartiet sier i sine merknader, så hadde det vel heller ikke vært noe problem, vil jeg tro, for representanten Onarheim og resten av regjeringspartiene å støtte våre merknader, der det står at det bør lyses ut blokker allerede i 2005. Nå er det altså ikke slik at det er jeg, på vegne av mitt parti, som her skaper usikkerhet. Det er en samlet landsdel, hele Nord-Norge, representert ved politikere, Landsorganisasjonen og arbeidsgiverorganisasjoner, som sier at det her er skapt en usikkerhet. Jeg siterer fra kronikken i VG i går, som jeg viste til i mitt hovedinnlegg, hvor det blir sagt at "regjeringen vil avvente resultatene av de tre meget spennende boringene som starter i november, før den sier ja til leting i nye områder. Vi ønsker ikke nye pauser neste år. Vi trenger kontinuitet". Da må det altså være slik at Onarheim mener at det er en samlet landsdel i Nord-Norge som tar feil. Det tror jeg faktisk ikke at de gjør.
Jeg er helt enig med representanten Sylvia Brustad i at man må få opp leteaktiviteten. Derfor er det skuffende at Arbeiderpartiet ikke fremmer noen forslag i så måte, men at man i forkant av behandlingen av denne meldingen går ut i media og kringkaster som om man har fremmet et forslag når det gjelder å øke aktiviteten, som ikke får flertall på Stortinget. Jeg vil bare vise til at det var arbeiderpartiregjeringen med daværende statsråd Olav Akselsen som stengte store deler av disse områdene som Arbeiderpartiet nå vil åpne opp. Og bare for å friske på den politiske hukommelsen til Sylvia Brustad vil jeg sitere fra Bergens Tidende 29. november 2003. Der sier stortingsrepresentant Akselsen følgende: "Stortingsrepresentanten for Arbeidarpartiet fryktar det kan bli enda verre, om Steensnæs ikkje mannar seg opp og opnar for boring vest på det såkalla Nordland VI-feltet vest for Lofoten." - det samme området[[presidenten klubber]] som han stengte tidligere. Spørsmålet til representanten Brustad er[[(presidenten klubber igjen):]] Hvorfor fremmer ikke Arbeiderpartiet noen forslag i saken?
Presidenten må be representanten respektere taletiden.
Når det gjelder Nordland VI og de øvrige områder, som er veldig omdiskutert, er vi enige med regjeringspartiene i at det nå er fornuftig å avvente forvaltningsplanen. Vi er også helt enige om at det var riktig å utvide Sameksistensutvalget med representanter for miljøsida og juridisk side, slik at vi har et godt grunnlag for å vite hva vi skal gjøre der. Det er sårbare områder, slik at vi må vite hvor vi skal tråkke, og hvilken vei vi skal gå. Når det så gjelder Barentshavet, skjønner jeg at representanten Korsberg her prøver å gjøre det til en stor debatt om hvorvidt det er fremmet forslag eller merknader omkring gjenåpning av Barentshavet utover det Regjeringa nå går inn for. Jeg har for min del aldri sagt at Arbeiderpartiet har fremmet forslag om å lyse ut blokker i 2005, men jeg har sagt at Arbeiderpartiet går inn for det gjennom merknader, og jeg sier at det er ingen grunn til å ta den pausen - eller forhåpentligvis kunstpausen - som Regjeringa legger opp til, men at vi vil lyse ut allerede i 2005. Det er nettopp for å ivareta forutsigbarheten og kontinuiteten også i dette viktige området.
Arbeidarpartiet og SV er einige om ganske mange punkt når det gjeld oljemeldinga. Det går på HMS, det går på CO2 når det gjeld Gullfaks, og det går på baseverksemd og fleire andre ting. Men det er eitt poeng som me ikkje er einige om, og det er knytt opp til det som replikkordskiftet her no går ut på, og det er tempo. Arbeidarpartiet går altså i spørsmålet om tempoet på leiteaktiviteten bl.a. saman med Framstegspartiet for å forsøkja å driva opp tempoet, utan å ta dei omsyna som bl.a. Regjeringa legg opp til i forhold til utgreiinga. I desse dagar når statsråden her tidlegare orienterte om Snøhvit, at prosjektet var umoge, og at ein no ser at rekninga ballar på seg, er det ikkje då fornuftig å setja ned tempoet, å tenkja seg litt meir om og ikkje berre kjøra på i høgt tempo, slik Arbeidarpartiet legg opp til? Er det ikkje fornuftig av Arbeidarpartiet òg å tenkja litt på kva som skjer dersom ein køyrer tempoet for høgt opp?
Det står veldig klart i innstillinga at vi tenker oss om når det gjelder de mest sårbare områdene, som f.eks. Nordland VI og de som er nærmest kysten, også i forbindelse med Barentshavet. Men vi er også opptatt av at vi må kunne greie å forene miljø- og fiskeriinteresser med en høy aktivitet på dette området. Når det konkret gjelder Barentshavet - for det er det som gjenstår, skjønner jeg, i forhold til det Langeland her tar opp - er det viktig å kunne gi forutsigbarhet. Vi snakker ikke her om noen uforsvarlig behandling, men om å kunne gi et klart signal: Vil vi lyse ut i 2005, eller vil vi det ikke? Vanskeligere er det egentlig ikke. Det Regjeringa legger opp til, er at så skal vi vurdere om vi skal. Men om vi skal knytte det spørsmålet til debatten om det viktige spørsmålet omkring hele Snøhvit-utbygginga - som SV for øvrig alltid har vært imot, og derved har de også vært imot, skjønner jeg, de arbeidsplasser som nå blir skapt i store deler av Nord-Norge, som er veldig viktige - er liksom en helt annen sak i forhold til det vi her snakker om. Jeg tror ikke vi skal gjøre denne uenigheten større enn det den faktisk er.
Replikkordskiftet er dermed omme.
Norsk olje- og gassvirksomhet er i dag landets viktigste næring og framstår helt i verdenstoppen med hensyn til teknologiløsninger. Petroleumsvirksomheten sysselsetter totalt over 200 000 personer dersom en inkluderer leverandørindustrien, og denne virksomheten er helt avgjørende for mange samfunn langs Norskekysten. Oljenæringen er i tillegg svært viktig for vår nasjons økonomiske utvikling, og den norske stat som både direkte og indirekte er den største aktør på sokkelen, har enorme inntekter fra denne virksomheten. Høye oljepriser i det siste gjør at oljevirksomheten sannsynligvis vil bidra med nærmere 200 milliarder kr i inneværende år, mot opprinnelig budsjettert 143 milliarder kr, og vi har nå nærmere 1 000 milliarder kr på bok fra denne virksomheten. Men vi har de siste år sett at utviklingen på sokkelen har stagnert. Det letes mindre, og vi ser også at det som blir funnet, er langt mindre enn tidligere. Norsk sokkel er kommet i en moden fase, der man også ser at interessen avtar, og konkurransen fra andre områder er blitt betydelig større de senere år. De som skal ta investeringsbeslutningene, enten de sitter i Houston eller i Stavanger, velger å la sine investeringer gå dit de kaster mest av seg. Det er derfor viktig at vi som har ansvaret for rammebetingelsene på norsk sokkel, tar dette innover oss og viser vilje til å foreta de nødvendige justeringer av disse betingelsene. Hvis en ser på prognosene for investeringene på norsk sokkel de nærmeste årene, viser disse en dramatisk nedgang. Dette vil først og fremst ramme leverandørindustrien og offshoreverftene og sette tusenvis av arbeidsplasser i fare. I neste omgang rammes både oljeselskaper og offshorerederier, og sist, men ikke minst vil vi få en dramatisk nedgang i statens inntekter fra denne virksomheten. Venter vi til inntektene forsvinner, er det imidlertid altfor sent å gjøre noe. Dette er ikke en virksomhet som kan stoppe opp i dag, og starte opp igjen i morgen. I denne bransjen må man i langt større grad enn i andre tenke langsiktig. Det vil ta mange år fra man investerer til man får avkastning av pengene. Hva er det som skal til for å opprettholde aktiviteten på sokkelen og sikre verdiskaping og arbeidsplasser? Da Stortinget behandlet den forrige stortingsmeldingen om petroleumsvirksomhet høsten 2002, ble vi invitert til å foreta et valg mellom forvitringsbanen eller den langsiktige utviklingsbanen. Vi fikk også meget klare meldinger fra et samlet oljecluster, fra fagforeninger til oljeselskaper, om hva som skulle til for å nå denne langsiktige utviklingsbanen. Ta nødvendige skattegrep, spesielt med tanke på nisje- og haleproduksjon, var et av tiltakene som var ønsket i bransjen. Gi oss tilgang på prospektive arealer, var et annet ønske, og det var spesielt området Lofoten-Barentshavet som var interessant. Gi oss et større og mer forutsigbart bidrag til petroleumsforskningen, var det tredje ønsket fra bransjen. Til tross for disse klare meldingene fra en samlet bransje, ble hele meldingen vedlagt protokollen uten at noen grep ble foretatt. Jeg husker godt den debatten da flere stod på denne talerstol og sa at selvfølgelig skulle man sørge for den langsiktige utviklingsbanen, for deretter å stemme imot de tiltakene som var nødvendige for å sikre denne utviklingsbanen. Fremskrittspartiet tok også denne gangen bransjen på alvor og foreslo de nødvendige tiltak, men fikk dessverre ikke støtte fra noe annet parti i denne sal. Denne handlingslammelse har medvirket til at vi allerede nå er langt inne i forvitringsbanen. Men nå har vi muligheten igjen. Igjen kan vi påvirke utviklingen og foreta nødvendige grep. Signalene fra oljebransjen er nøyaktig de samme som sist, men nå er situasjonen forverret, og alvoret i meldingene fra både fagforeninger og selskaper er forsterket. Men hva skjer? Regjeringen har lagt fram en melding som inneholder noen tiltak som skal få fart på næringen, og man har også i revidert foreslått noen mindre endringer i skatteregimet. Det er utrolig at man ennå ikke i regjeringskontorene har forstått hvordan det kan gå med vår viktigste næring hvis vi ikke tar de nødvendige grep. Regjeringens såkalte tiltak i denne meldingen og i revidert kan ikke karakteriseres som annet enn kosmetiske, og vil bare ha marginal virkning på aktivitetsnivået. Dessverre har Stortingets flertall heller ikke denne gangen vist handlekraft og satt skapet på plass. Fremskrittspartiet står også denne gangen alene om å foreslå de tiltakene som er nødvendige, og som et samlet oljecluster står bak. Vi tar til orde for skattegrep som eksempelvis reduksjon av særskatt på nye felt samt volumfradrag som kan sikre økt levetid og bedre ressursutnyttelsen på oljefeltene - alt dette i samsvar med signalene fra KonKraft. Vi fremmer i tillegg forslag om å åpne for petroleumsvirksomhet i hele området Lofoten-Barentshavet fra og med 1. juli i år. Og sist, men ikke minst foreslår vi også denne gangen å sette av 10 milliarder kr på et petroleumsrettet forskningsfond, der avkastningen av dette skal gå til forskning med hovedvekt på reservoarutnyttelse. Denne type forskning er god butikk også for den norske stat, der staten får størstedelen av den økte verdiskapingen denne forskningen bidrar til. Så til Snøhvit. Vi har nå nok en gang blitt orientert om store og alvorlige kostnadsoverskridelser på dette prosjektet, og vi har også fått signaler om forsinkelser. Prosjektet skal fortsatt være lønnsomt ifølge statsråden, men disse overskridelser svekker helt klart robustheten i prosjektet. Vi vet alle at Snøhvit-prosjektet innebar store teknologiske utfordringer, og at noe av den teknologi som skulle brukes, til en viss grad var uprøvd tidligere. Vi vet også at slike pionerprosjekt selvfølgelig innebærer økonomisk usikkerhet og risiko, men at man ofte kan høste teknologiske erfaringer som kan brukes på senere prosjekter. Dette alene kan imidlertid ikke forsvare de alvorlige overskridelsene vi nå ser. Jeg forutsetter derfor at statsråden nå har full fokusering på den videre kostnadsutvikling i prosjektet og sørger for at dette nå bringes under kontroll. Jeg forutsetter også at Stortinget holdes løpende orientert om denne utviklingen. Jeg vil med dette ta opp Fremskrittspartiets forslag i innstillingen. Jeg vil samtidig be om at voteringen blir lagt opp slik at vi subsidiært får anledning til å støtte forslag nr. 3, fra Arbeiderpartiet, dersom vårt forslag nr. 10 ikke skulle få flertall.
Representanten Øyvind Vaksdal har tatt opp de forslag han refererte til. Det blir replikkordskifte.
Fremskrittspartiet ønsker å framstå i en ny politisk profil. Man ønsker å fri seg fra den populistiske imagen og framstå som ansvarlig. Det kom bl.a. til uttrykk i forrige uke gjennom et intervju i Dagbladet i forbindelse med Bolærne-saken, hvor partiformannen står fram og snakker om Fremskrittspartiets store ansvarlighet. Med referanse til energi- og miljøkomiteens behandling av denne stortingsmeldingen, var Fremskrittspartiets politikere i miljøkomiteen ute i nordnorsk presse i forrige uke med påstander som ikke har rot i virkeligheten. De er skuffet over at de andre partiene ikke vil støtte Fremskrittspartiets holdninger, og påstår bl.a. at Arbeiderpartiet bløffer. Fremskrittspartiet skaper gjennom sine utsagn uro og frykt rundt hva Stortinget mener, bl.a. i Harstad-miljøet. Når skal Fremskrittspartiet slutte med å fremme andre partiers politikk og påstå at den er feil, og når skal de begynne å argumentere for sin egen politikk?
Jeg vil på det mest bestemte avvise påstanden om at Fremskrittspartiet skulle skape usikkerhet rundt utviklingen i nordområdene. Fremskrittspartiet har sågar en merknad om utviklingen i Harstad-miljøet, som representanten påpeker her. Dersom Arbeiderpartiet ønsker å gjøre noe, kunne de slutte seg til denne. Vi har derimot fremmet forslag om å åpne alle de områdene i nord som Arbeiderpartiet gjennom tidligere statsråd Akselsen har stengt.
Jeg er glad for at Regjeringen i denne saken, i motsetning til i spørsmål knyttet til norsk vannkraftforvaltning, ikke har valgt å støtte seg ensidig til Fremskrittspartiet. SV står bak samtlige av romertallsforslagene i innstillingen, og Fremskrittspartiet er gledelig nok med på et par av flertallsforslagene, men ikke på IV. Her ber Stortinget Regjeringen fremme forslag til hensiktsmessige virkemidler for å stimulere til bruk av CO2 som trykkstøtte for økt utvinning på norsk sokkel. Videre ber Stortinget Regjeringen om å vurdere ytterligere incentivordninger for økt haleproduksjon - noe Fremskrittspartiet bedyrer at de er for. Mitt spørsmål til Fremskrittspartiet er om det er nyutviklet allergi mot CO2 som gjør at Fremskrittspartiet ikke støtter forslaget, eller er problemet at CO2 skal pumpes ned og ikke slippes ut i atmosfæren? Eller kommer Fremskrittspartiet til å støtte dette forslaget subsidiært, slik at det blir et samlet storting som ber Regjeringen om dette?
Fra Fremskrittspartiets side kommer vi ikke til å støtte subsidiært dette forslaget om CO2-injisering. Som vi har skrevet i våre merknader, har vi selvfølgelig ingenting imot å bruke CO2-injisering som trykkstøtte eller på annen måte, men vi ønsker at oljeselskapene selv skal finne ut om det er lønnsomt eller ikke. Vi ønsker ikke å bidra til ytterligere kostnader som kan være unødvendige.
Det er bestandig interessant å høre på Vaksdals innlegg, fordi de er forutsigbare. De består i alt vesentlig av tre hovedpoeng: Regjeringen er handlingslammet, Fremskrittspartiet er handlingssterke, Regjeringen sitter stille, Fremskrittspartiet beveger seg, Regjeringen forstår ingenting, Fremskrittspartiet forstår det meste. I de tre hovedpunktene kan vi på sett og vis samle Fremskrittspartiets innlegg i denne salen. I tilknytning til et spørsmål om noe jeg opplever som en svartmaling av mulighetene for norsk sokkel i forbindelse med tildelingen av 18. konsesjonsrunde og i forhold til de skattetilpasninger Regjeringen har foreslått, skriver Dagens Næringsliv 1. juni 2004 om at britiske investeringsselskaper sier at skattebetingelser som nå kommer, i seg selv er et argument for å satse på norsk sokkel. I tillegg til at interessen for 18. konsesjonsrunde var betydelig, var overraskende stor, hvordan samsvarer den responsen fra selskapene med den svartmalingen som Øyvind Vaksdal gir uttrykk for?
Representanten Rahm påstod at Fremskrittspartiet i disse sakene er forutsigbare. Det er korrekt. I motsetning til de fleste andre her, har vi en meget stø kurs for å hjelpe denne næringen til fortsatt høy aktivitet på norsk kontinentalsokkel. Når vi ønsker å bruke skattegrep, er det nettopp for å sørge for at dette aktivitetsnivået fortsatt blir holdt høyt. Det er riktig at siste konsesjonsrunde var stor og bred, men de signalene jeg har fått fra oljeselskapene, er at det er ikke den store tro på at det finnes særlig mye her likevel - men det er mange nye og interessante arealer.
Replikkordskiftet er omme.
Eit par ord til Snøhvit-saka først: Statsråden har lagt fram ei forklaring på kva som har skjedd, ei mellombels forklaring - ho var ikkje særleg tjukk - men han kjem tilbake med vidare forklaringar utover i veka og til hausten, slik det blei sagt. Det tek SV til etterretning. Me reknar med at statsråden no framover følgjer opp Statoil på ein annan måte enn det kan sjå ut som det har blitt gjort til no. SV ønskjer ikkje å ta frå Statoil eit ansvar i denne saka, men me ønskjer å peika på at SV fekk rett i dette med at tempoet som denne saka blei kjørt i, var altfor høgt. Det blei også illustrert i dag. Statoil ville eigentleg ikkje byggja ut Snøhvit. Dei trudde ikkje det lønte seg. Men ved hjelp av ein del skattemessige grep som blei tekne i valkampen, blei det meir ønskeleg å setja i gang med utbygging. Ein fekk til skattelette, slik at Statoil sa: Ja, ja, viss politikarane plent vil byggja ut, så skal me gjera det likevel, for me kjem sikkert til å tena pengar på det. Derfor er det viktig å halda fast på at dette ikkje berre er Statoil sitt ansvar, det er det politiske miljøet i denne sal, saman med Regjeringa, som til kvar tid har det ansvaret. Det var eit sterkt ønske i denne salen om å driva opp tempoet og opna Barentshavet som var drivkrafta bak dette. Det var ikkje fyrst og fremst Statoil som dreiv dette fram, det var denne salen. Det skal me ikkje gløyma i dag, når alle, unnateke det partiet eg representerer, sit i glashus og klagar på overskridingar i ei sak som dei sjølve dreiv opp tempoet på. Kva rekninga blir til slutt, blir spennande å sjå. Det er umogleg å stoppa dette prosjektet no. SV forsøkte seg rett etter at det var sett i gang, med eit Dokument nr. 8-forslag, men det fekk ikkje gehør. No må ein på ein måte takka seg sjølv i forhold til den rekninga som dukkar opp, og i forhold til kor stor ho blir til slutt. Senterpartiet har eit forslag om å få ein ny PUD. SV kjem i utgangspunktet ikkje til å støtta det. Me skal ha ei drøfting utover kvelden. Sannsynlegvis vil me ikkje støtta ein slik plan, på grunn av at me heile tida har vore imot realiteten i dette prosjektet. Då må resten av Stortinget eventuelt ta ansvaret for å skaffa fram ein ny PUD - ikkje me som var imot Snøhvit. Så til den andre saka, petroleumsmeldinga: Lat meg starta med å ta opp dei forslaga som SV er med på eller står inne for, og så takka saksordføraren for arbeidet hans. Eg meiner etter kvart at ganske mykje av det som SV har fått til i samarbeid med Regjeringa, Arbeidarpartiet og andre, og som blir vedteke her i dag, er det grunn til å vera litt fornøgd med. Ikkje minst har me komme eit skritt vidare i forhold til å bruka CO2-injeksjon for å driva ut meir olje av eksisterande brønnar. Dette er for SV ein strategi for å auka aktiviteten der me allereie er, ikkje pressa på, slik som Framstegspartiet og Arbeidarpartiet gjer, for å auka leiteaktiviteten i sårbare nordområde, økologisk viktige nordområde, der me finn Europas matfat. Me har fleire gonger tidlegare klart å få fleirtal i Stortinget for å få utgreidd dette med CO2-injeksjon, men lite har skjedd frå Regjeringa si side. Derfor fann SV det nødvendig å utarbeida eit relativt omfattande Dokument nr. 8-forslag når det gjeld auka utvinningsgrad og reduserte klimaproblem. Det forslaget har me no òg til behandling i denne salen, og det meiner SV har bidrege til at ein no kjem eit skritt vidare når det gjeld CO2-injeksjon. Det er bra, for dette kan føra til løysing med tanke på mange problemstillingar, ikkje berre auka utvinningsgrad. Det kan sjølvsagt òg bidra til å redusera klimaproblemet og til at Noreg held seg i forkant når det gjeld teknologiutvikling. Det er bra. No vil me berre skunda på statsråden, så dette kjem så raskt som mogleg. Det treng ikkje vera i 2006, det kan vera mykje før, dersom han berre set inn ressursane på dette. Det vil SV innstendig be om, for eg ser jo no at statsråden har inngått avtalar med enkelte EU-land nettopp for å bidra til å redusera deira klimaproblem, ved å importera CO2 for å bruka det som trykkstøtte på norsk sokkel. Det er eit offensivt grep, som eg meiner er positivt frå statsråden si side. Lat oss òg minna om at dersom Noreg ikkje hadde hatt ei så høg CO2-avgift som me har, og som mange parti fleire gonger har forsøkt å redusera - nokre gonger med hell, andre gonger ikkje - hadde me ikkje hatt den begynnande teknologiutviklinga me har, når det gjeld den CO2-separasjonen som me no bruker på Sleipner. Dette bekrefta tidlegare direktør Olav Fjell i eit intervju med meg i fjor sommar før han gjekk av. CO2-avgifta har bidrege til å utvikla viktig miljøteknologi som kan bli ein eksportartikkel. For nokre få veker sidan høyrde me at Statoil er i ferd med å eksportera denne teknologien til Nederland. Snart opnar andre marknader seg. Miljø svarer seg. Strenge krav til utslepp svarer seg. Det illustrerer dette. I forhold til Snøhvit-saka forundrar det oss litt at regjeringspartia er litt tilbakehaldne når det gjeld å vera med på ein strategi for å bruka utsleppa frå gasskraftverket på Snøhvit offensivt f.eks. på Gullfaks-feltet. Dersom Regjeringa hadde gjort nettopp det, kunne ho ha fått tilbake noko av miljøtruverdet. Bondevik I gjekk jo av på gasskraftverk. No byggjer Bondevik II gasskraftverk. No har dei sjansen i forhold til CO2-separasjon eller andre løysingar til å bruka utsleppa på Snøhvit til å injisera i Gullfaks og faktisk tena pengar på det. Eg ventar at ein går hardare til verks for å få dette til. SV sin profil i olje- og gasspolitikken er lågare tempo, forsvarleg tempo, tempo i samsvar med miljø og økologi. Den grensa klarer me ikkje å halda. Det er for høgt press for å driva opp tempoet i denne saka. Likevel er me glade for at me har klart å balansera på eit par punkt saman med regjeringspartia. SV er glad for at Sameksistensutvalet no blir utvida med juridisk og miljøfagleg kompetanse. Dette er noko som me har mangla. Dersom me f.eks. skal få litt fart på arbeidet med petroleumsfrie soner, har me no miljøfagleg kompetanse i dette sameksistensutvalet som kan bidra til dette. Dette er viktig. Arbeidarpartiet fatta vedtak knytte opp til petroleumsfrie soner på Landsmøtet i 2002, og Sem-erklæringa har det i sine forpliktingar, så me håper at dette no blir følgt opp av Regjeringa og utvalet. SV er òg glad for at me får fleirtal for ein merknad som skal gripa fatt i dei konkurransevilkåra som norsk sokkel har blitt utsett for gjennom at ein faktisk har blitt bøtelagt i andre land i samband med kontraktar som ein har fått. Det som skjedde med Snøhvit, var at fagrørsla i Noreg, spesielt i verftsindustrien, kjempa for at Snøhvit skulle bli bygt ut. Seinare såg ein altså at kontraktane segla forbi heile verftsindustrien i Noreg til eit anna land. Og no viser det seg at i fregattsaka har ein drive med juks på dette verftet i forhold til dei anbodsvilkåra som har gått ut. Då er det viktig at ein frå Regjeringa si side nok ein gong grip fatt i dette, ser på konkurransevilkåra, sørgjer for å dela opp eventuelle kontraktar slik at norsk verftsindustri får arbeid. Det fortener dei etter det tapet dei hadde med Snøhvit, der bl.a. Rosenberg blei ramma, Ålesund blei ramma, og der mange arbeidsplassar forsvann fordi norsk industri ikkje blei prioritert, slik som SV ønskte. SV er òg glad for at eit fleirtal slår fast at konsesjonsvilkåra i forhold til basepolitikken ligg fast. Ein skal ikkje ha den fleksibiliteten som Regjeringa eigentleg la opp til. Ein skal sørgja for at det er arbeidsplassar på land. Det er fornuftig, det er fint. Det som er viktig i tillegg, er dette med nullutsleppsfilosofien. Det seiest at me skal ha nullutslepp. Men når ein går inn på det konkrete, klarer ein ikkje å seia kva nullutslepp betyr. Her er det utfordringar i kø. SV har ein nyansert og ein balansert politikk som fyrst og fremst tek omsyn til miljøet, men også til arbeidsplassane.
Det blir replikkordskifte.
Det er jo interessant å høre Langeland resonnere rundt overskridelsene på Snøhvit og hva sa vi-holdningen, men det er vel så enkelt som at SV aldri har ønsket å bygge ut Snøhvit, like lite som de har ønsket de fleste andre utbygginger på norsk sokkel. Jeg skal gi Langeland rett i at hvis vi andre også hadde gått imot, så hadde vi ikke fått overskridelser. For min egen del må jeg nok få legge til at tilliten til deler av bransjen nok er rimelig tynnslitt for tiden. Det skal jeg få komme tilbake til i mitt innlegg senere. Men tross alt: Synes Langeland og SV, med den ulykksalige situasjonen Statoil og partnerne har satt seg i på Snøhvit, at dette er tiden for å vri kniven rundt i såret, så å si, ved å trekke tilbake utslippstillatelsen for energianlegget? Kan Langeland tallfeste de økonomiske konsekvensene som ytterligere vil ramme lisenspartnerne hvis SVs forslag skulle få flertall?
Den kniven SV vrir rundt, vrir me vel så mykje rundt på Halleraker og stortingsfleirtalet som på Statoil, nettopp fordi ein var så uansvarleg å driva opp tempoet med ulike tiltak for at dette prosjektet skulle bli realisert. Når no rekninga kjem, må stortingsfleirtalet vera så ærleg at det tek sin del av ansvaret. Det er det SV ber om, ikkje noko meir enn det. Det er heilt riktig at SV har gått imot Snøhvit heile vegen. Det sa eg òg i innlegget mitt. Me har ikkje gått imot alle utbyggingar. Det me har gjort, og det som no viser seg å vera ein suksessfaktor, er at me stiller ein del miljøvilkår til prosjekta: Det gjeld f.eks. Kristin og kravet om CO2-fritt gasskraftverk, det same med Grane, og Ormen stemte me for til slutt. Altså: Me fører ein politikk som verkeleg viser at det er mogleg å ha andre løysingar enn det fleirtalet her bestemmer seg for. Fleirtalet er fyrst og fremst oppteke av å få i gang utbygging. SV er oppteke av: greitt med utbygging, men me stiller ein del vilkår for at miljøet ikkje skal bli ramma.
Presidenten er jo glad for at det er forbudt å bære kniv!
Sosialistisk Venstreparti har i det siste hatt fokus på haleproduksjonen, og de hevder at de nå er tilhengere av å få mer ut av de oljefeltene de tidligere har stemt imot at vi skal utbygge. De skriver side opp og side ned om hvor viktig dette er. Men når Fremskrittspartiet og Arbeiderpartiet fremmer konkrete forslag om skatteincentiver, hopper de av. Det samme gjelder vårt forslag om økt forskningsinnsats, med fokus på ressursutnyttelse. Dette viser jo at partiets fokus på dette egentlig bare er tom retorikk. Og så har de nå gått sammen med regjeringspartiene om å bygge et nytt luftslott, som denne gangen er basert på CO2 som trykkstøtte på sokkelen - koste hva det koste vil. Er ikke dette nok et eksempel på at man vil pålegge aktørene på sokkelen nye kostnader, som igjen vil sette hele virksomheten i fare? Da får jo SV det som de egentlig vil, nemlig å nedlegge hele petroleumsvirksomheten.
Lat meg i denne replikken òg svara på representanten Halleraker sitt spørsmål om CO2 frå Snøhvit. Det er ein anke når det gjeld det gasskraftanlegget, som Miljøverndepartementet behandla, og no har ein altså moglegheit til å gå inn og sjå om det går an å gjera noko med vilkåra, sånn at ein kan ta CO2 i bruk. Kostnadene ved dette er eit komplisert reknestykke, for det blir òg ei plusside. Statoil seier at det kjem til å kosta 6 milliardar kr å setja i gang CO2-injeksjon på Gullfaks, men Petoro og Regjeringa, og i dag stortingsfleirtalet, ønskjer å gå vidare på den linja. Då er altså gasskraftverket på Snøhvit eit gylle høve. Så til Framstegspartiet og "tom retorikk", og alt som SV er imot. Eg trur eg kan seia det sånn at om Framstegspartiet sin politikk på norsk sokkel hadde vore gjeldande, hadde me ikkje vore i front på miljøteknologi, me hadde ikkje gjort det me gjorde på Sleipner, for det hadde ikkje vore nokon CO2-avgifter. Alt skal jo vera gratis for oljeselskapa med Framstegspartiet sin politikk. SV vel å seia at miljø kostar. Det illustrerer me i dag.
Flere har ikke bedt om ordet til replikk.
Framsynte politikarar tok på 1970-talet viktige avgjerder for å sikra at inntektene frå petroleumsutvinninga skulle komma heile samfunnet til gode. Dette er også ein viktig premiss i St.meld. nr. 38, som viser veg for framtidsretta petroleumspolitikk, tilpassa dagens utfordringar. I meldinga er det vidare m.a. lagt viktige føringar for auka utvinning frå eksisterande felt auka leiteaktivitet å redusera kostnadsnivået på norsk kontinentalsokkel å vidareutvikla kompetansen i den norske petroleumsklyngja å ha fokus på helse, miljø og tryggleik Den langsiktige utviklingsbanen skal leggjast til grunn for petroleumspolitikken, infrastrukturen skal utnyttast effektivt, og forskingsinnsatsen skal styrkjast. Målet om at utvinninga av olje og gass skal ta omsyn til natur og miljø, har vore ein viktig premiss for styresmaktene sin politikk i høve til petroleumsverksemda på norsk kontinentalsokkel. Den sterke fokuseringa på miljø har ført til at ein i dag kan visa til ein generelt positiv trend når det gjeld å ta miljøomsyn i norsk petroleumsverksemd. Mellom anna har målsetjinga om nullutslepp gjort at petroleumsindustrien har implementert ei lang rekkje tiltak for å redusera utsleppa til sjø, og CO2-utsleppa pr. produsert eining blei reduserte med 2 pst. frå 2001 til 2002. Eg er glad for at eit fleirtal i dag tydeleg gir Regjeringa tilskunding til å vurdera ulike verkemiddel for å bruka CO2-injisering for å auka utvinninga på norsk sokkel. CO2-injisering kan hjelpa til å nå måla for klimapolitikken, samstundes som det gjennom auka gasstrykk kan hentast opp meir hydrokarbonar frå eksisterande oljebrønnar. Det er likevel ikkje til å stikka under stol at det er betydelege økonomiske og teknologiske utfordringar knytte til denne teknologien. Desse utfordringane kan likevel ikkje brukast som orsaking for ikkje å prøva alle moglege utvegar for å nytta denne teknologien for å få ut meir olje. Når det blir opna for vidare leiteboring i dei minst sårbare områda i Barentshavet, er det med utgangspunkt i konsekvensutgreiinga for Lofoten og Barentshavet og sameksistensrapporten mellom fiskeria og petroleumsnæringa, som klårt syner at fiskeri og petroleumsverksemd kan kombinerast i desse områda. Verksemda i Barentshavet vil likevel vera underlagd strengare krav enn selskapa elles på sokkelen. Det skal ikkje vera utslepp til sjø under normal drift. Kristeleg Folkeparti er i dag svært glad for at avgjerda om å venta med prøveboring utanfor Lofoten til ein heilskapleg forvaltningsplan for Lofoten og Barentshavet ligg føre, blir støtta av eit breitt fleirtal i Stortinget. Dei samla verdiane som ligg i dette området, er så store at vi må vera heilt sikre på følgjene før vi eventuelt startar med vidare aktivitet her. Vi har i den siste tida sett teikn på at norsk sokkel har blitt mindre attraktiv for selskapa å leita på. Søknadene til 18. leitekonsesjonsrunde synte at det trass i dette er stor interesse for dei leiteblokkene som blei lyste ut, og tildelinga er stort sett blitt godt motteken. Eg er glad for at Regjeringa får fleirtal for alle tiltaka som er lagde fram i meldinga, med unntak av einskilde element når det gjeld kostnadsbiletet. Tiltak innanfor arealforvaltninga, ønske om eit breiare aktørbilete, rammevilkår, kostnadsreduksjonar, effektiv regulering og forsking og utvikling er tiltak som vil ha effekt både på kort og lang sikt for eksisterande og nye oljeselskap, leverandørbedrifter og industrien på land. Dei store oljeselskapa representerer ein kompetanse og ei berekraft som er heilt avgjerande for utviklinga vidare på norsk sokkel. Samstundes er det viktig at nye og mindre selskap kan komma inn på norsk sokkel som viktige medaktørar. Desse selskapa kan gi nye impulsar m.a. til haleproduksjon. Auka utvinning frå eksisterande felt med nokre få prosentpoeng vil gi store verdiar til selskapa og til det norske samfunnet. Eg er glad for at det er så stor tilslutnad til denne politikken.
Det blir replikkordskifte.
Hvis jeg forstod representanten Onarheim riktig i et replikkordskifte i sted, vil regjeringspartiene ha kontinuitet i Barentshavet, men de vil evaluere leteresultatene først. Da kan det ikke være prinsipiell miljømessig motstand som er et hinder for boring i 2005. Jeg forstod det heller ikke som om representanten Ljones hadde en slik prinsippell motstand. All petroleumsvirksomhet er avhengig av kontinuitet, også i nord. I Nord-Norge er en i tillegg avhengig av aktivitet. Hvorfor da ikke legge til rette for nye boringer i 2005, slik Arbeiderpartiet foreslår, slik at vi kan få kartlagt mulighetene raskere?
Det er planlagt å gjennomføra boring i tre leitebrønnar i løpet av hausten 2004 og sommaren 2005 - altså sommaren 2005. Resultata frå boringane her vil ha stor betydning for den vidare interessa i området, og det vil vera viktig å utforma ein ny konsesjonsrunde med utgangspunkt i det. Det er god petroleumsforvaltning. Det er faktisk ein lang tradisjon for å vurdera all tilgjengeleg informasjon om omfang og innretning før ein konsesjonsrunde blir fastsett. Før denne runden vil selskapa få høve til å peika ut område som dei finn interessante. Deretter skal styresmaktene ta endeleg avgjerd. Hadde vi prinsipielt vore motstandarar av aktivitet i Barentshavet, hadde vi ikkje vore med på vedtaka til no, men vi må vera trygge på at det vi gjer, kan vera utan skade for natur, for miljø og for det rike livet som er i havet. Difor vil vi først ha alle resultat på bordet og vita nok, og så skal vi ta stilling til eventuell auka aktivitet. Alle vil vera tente med det.
Jeg må innrømme at Kristelig Folkeparti er et parti som stadig overrasker meg. Jeg har tidligere i dag stilt spørsmål om hva Kristelig Folkeparti vil med norsk vannkraftforsyning. I denne saken er det grunn til å spørre om hva det er Kristelig Folkeparti egentlig vil med norske petroleumsressurser. Det høres vakkert ut når de fra Kristelig Folkeparti snakker om betydningen av bærekraftig utvikling. Realiteten i norsk petroleumspolitikk er fortsatt at den siste oljen skal pumpes opp så raskt som mulig. Gassen vil nok ta litt lengre tid, men også her har hastverk vist seg å være en uklok strategi. Med hensyn til Snøhvit kunne det være fristende å si: Hva var det vi sa? Men det hjelper vel lite i forhold til framtidige prosjekter. Kanskje gir gigantoverskridelsene grunn til ettertanke, i tillegg til en bønn om at de ikke blir større?
Dette spørsmålet undrar meg litt. I svaret mitt i stad nemnde eg nettopp at Kristeleg Folkeparti vil venta til forvaltningsplanen ligg føre, før vi kan ta stilling til eventuell vidare utbygging, drift og aktivitet i området utanfor Lofoten. Alle naturressursane som vi forvaltar, må nemleg sjåast i ein samanheng og i ljos av ei berekraftig utvikling. Det betyr t.d. at Kristeleg Folkeparti ikkje vil gå inn for å opna for petroleumsaktivitet utanfor Lofoten før det er rimeleg trygt at det kan skje på ein forsvarleg måte, òg i høve til fiskeriressursane i dette området. Det er ikkje god politikk å riva grunnlaget bort frå det ressursgrunnlaget som fiskeria representerer. Fisk er nemleg ein ressurs som skal vara i mange år - oljeverksemda kanskje berre i 40-50 år til.
Flere har ikke bedt om ordet til replikk.
Siden oppstarten for snart 40 år siden har oljenæringa vært prega av vekst og økende produksjon. Men nå har oljeproduksjonen begynt å falle, mens gassproduksjonen fremdeles vokser. Nye funn utgjør nå bare ca. 25 pst. av det som blir produsert årlig. Det er forventa et høyt investeringsnivå i næringa i de nærmeste åra. Men fra 2010 antas det at investeringsnivået kan ha falt til om lag halvparten av dagens nivå. Dessuten: Ordretørke for leverandørbedriftene oppstår jo lenge før det blir fall i petroleumsproduksjonen, og dette kan få dramatiske sysselsettingseffekter. Det er foreslått flere tiltak for å holde aktiviteten oppe, og mange av dem er det i dag solide flertall for. Blant annet legges det opp til at når selskapene får tildelt et areal, skal de arbeide aktivt med å utforske og bygge ut arealet. I denne innstillinga har en blitt gledelig mer opptatt av miljøet enn det lå an til i utgangspunktet. Jeg vil nevne forslaget om å bruke CO2 som trykkstøtte for økt utvinning av olje. Det er ikke ofte en kan regne med å få i både pose og sekk, men det gjør vi her. Ved å bruke CO2 kvitter vi oss med et stort miljøproblem og får som tilleggseffekt at vi kan utvinne mer olje og få merinntekter. Sameksistensutvalget skulle se på sameksistens mellom fisk og olje, for å si det litt enkelt. Flertallet i komiteen går inn for at dette utvalget skal utvides til å omfatte personer som har juridisk og miljøfaglig kompetanse. Dette lover bra, slik at vi får et nyansert og riktig resultat fra dette utvalget. En helhetlig forvaltningsplan for Lofoten-Barentshavet er venta våren 2006. En nærmere vurdering av de unntatte områdene, og også om det skal opprettes petroleumsfrie fiskerisoner, vil bli gjort når denne foreligger. Senterpartiet mener, som SV, at det er viktig at vi allerede nå starter arbeidet med dette. Når det gjelder kostnadsreduksjoner, har vi forståelse for at det er nødvendig. Modne felt preges av fallende produksjon, men har fortsatt høye driftskostnader. Regjeringa har flere gode forslag som støttes. Men omtalen av basestrukturen på land har et for vagt innhold i meldinga. Flertallet presiserer at konsesjonsvilkårene som stiller krav til baser langs kysten, skal stå fast. De siste åra har oljeselskapene blitt mer kortsiktige i sine prioriteringer innenfor forskning og utvikling, og det er derfor mer krevende å sikre den nødvendige teknologiutviklinga. Særlig er forskning som kan sikre økt utvinningsgrad, tidskritisk. Det er flertall for å styrke fondet for forskning og nyskapning med 1 milliard kr, men vi ble til slutt aleine om å øke dette til 2 milliarder kr. Jeg trur at vi hadde trengt disse pengene til forskning, nyskaping og utvikling. Så til Snøhvit. Senterpartiet har sett det som nødvendig å fremme det forslaget som er utdelt på representantenes pulter. I redegjørelsen sin sa statsråd Steensnæs tidligere i dag at det var et ufullstendig bilde av situasjonen, og at robustheten i prosjektet var svekka. Det viser at det som nå har skjedd, gir så store endringer i prosjektet at det er mest hensiktsmessig å be om at det blir utarbeida en ny plan for utbygging og drift av felta. Vi må få bedre innsikt i hvorfor prosjektet sprekker. La oss få - vi kan gjerne kalle det - en revidert PUD, så Stortinget kan ta stilling til det nye omfanget av prosjektet og de nye kostnadene. Hensikten er ikke å stoppe utbygginga. Senterpartiet ønsker ikke omkamp, men vi ønsker å få et mer realistisk bilde av prosjektet. Statsråden sa i dag at han vil komme tilbake til Stortinget på egnet måte til høsten. En egnet måte kunne f.eks. være i form av en revidert PUD. Jeg vil ta opp de forslaga som Senterpartiet står aleine om i denne saka.
Representanten Inger S. Enger har tatt opp de forslagene hun refererte til. Det blir replikkordskifte.
Jeg registrerer med glede at representanten Enger fra Senterpartiet mener at det er viktig å opprettholde aktivitet innenfor denne sektoren. Men jeg synes det er underlig at Senterpartiet ønsker å framstå som distriktenes beste venn, samtidig som de er imot det største prosjektet noensinne i forhold til å skape lønnsomme arbeidsplasser i næringssvake områder av landet vårt, nemlig i Nord-Troms og Finnmark. Senterpartiet stemte imot Snøhvit-utbyggingen og vil heller ikke åpne for helårig petroleumsvirksomhet nå, men vil avvente forvaltningsplanen. I tillegg vil Senterpartiet ha permanente petroleumsfrie områder utenfor kysten av Nord-Norge. Spørsmålet er om Senterpartiet kun er for subsidier til vår nordligste landsdel, men mot aktiviteter som kan gi verdiskaping. Hva mener Senterpartiet at en skal leve av i Nord-Norge?
Det var interessant å få så mange ulike vinklinger på dette. Når det gjelder dette med distriktspolitikk, er vi helt klare der, men vi mener at vi må ha en generell distriktspolitikk og styrke den på mange områder, slik at vi ikke blir så sårbare. Dessuten føler vi at vi er avhengige av å se på flere sider når det gjelder oljevirksomheten. Vi er for at man skal få mer ut av de oljefeltene som allerede eksisterer. Vi er for CO2-trykkstøtte, som heldigvis et flertall gikk inn for i den sammenhengen. Vi er enige med Regjeringa i svært mange ting, men vi er skeptiske til oljeutvinning ved Lofoten, og vi mener at når det gjelder Barentshavet, må vi avvente en helhetlig forvaltningsplan. Det trur vi er klokt, slik at vi klarer å se en bærekraftig politikk i sammenheng. Der skal en se på økologi, økonomi og sosiale forhold. Vi må passe på at vi har en helhet i dette.
SV og Senterpartiet står sammen om veldig mye i denne innstillingen. Men på ett punkt skiller vi lag, og det dreier seg om Fondet for forskning og nyskaping. Her vil Senterpartiet hive på 1 milliard kr ekstra uten å stille klare betingelser til hva disse pengene skal brukes til. SV på sin side er tydelig på at den økte avkastningen fra fondet skal nyttes til langsiktig og grunnleggende forskning rettet mot petroleumssektoren, hvor det i hovedsak skal prioriteres til skjæringsfeltet mellom energi og miljø og forskningsbasert nyskapning/demonstrasjon av deponeringsløsninger for CO2 og med fokus spesielt på langtidsvirkninger av utslipp til sjø. Mitt spørsmål er derfor: Er Senterpartiet uenig i en slik strategi og prioritering?
Det er korrekt som Vaggen Malvik sier, at Senterpartiet og SV står sammen om veldig mange av forslaga. Dette er kanskje et av de forslaga vi burde ha snakka mer om. Jeg vil si at begge forslaga er veldig gode, og egentlig tror jeg vi er ganske enige. Forslaget til SV er mer innretta mot miljø enn vårt, faktisk også mer enn flertallets forslag er. Vårt forslag må betraktes som breiere enn SVs forslag er. En skal ikke se bort fra at svært mye forskning og nyskapning innen dette feltet også vektlegger miljøforbedringer, som altså SV er svært opptatt av. Det er jo også mye av målet for forskninga, og jeg vil da nevne av CO2-avgifta f.eks. virker i riktig retning. Vårt forslag vil gi dobbelt så stor avkastning som SVs fond, og det er jo en fordel som vi heller ikke skal stikke under stol i denne sammenhengen.
Representanten Enger var i sitt innlegg opptatt av basepolitikken knyttet til olje- og gassvirksomheten. Der tror jeg vi i og for seg deler oppfatningen av at det er viktig med konsesjonsbetingelser som sikrer at vi får landbaserte effekter av aktiviteten utenfor kysten. Imidlertid viser det seg jo at når vi drøfter basepolitikken, blir det et skred av protester rundt omkring i landet, fordi man på en måte ikke er villig til å tillempe basepolitikken etter situasjonen og utviklingen i oljebransjen generelt. Mitt spørsmål blir: Oppfatter Inger Enger at basene slik som de ligger i dag, er en slags fastlagt struktur som ikke skal endres på, eller i hvilken grad vil også Senterpartiet være med og både drøfte og la selskapene få vurdere på hvilken måte man mener det er naturlig å bygge opp framtidige baser i forhold til der hvor aktiviteten faktisk finner sted?
Det er helt riktig at et flertall var svært opptatt av basepolitikken, altså hvordan fastlandsbiten av oljeutvinninga skal skje. Et flertall går inn for at de som har konsesjon, skal fortsette, og det må opprettholdes på samme måte. Regjeringa var i meldinga litt vag på at man kunne se på nye ting, for å si det litt sånn løselig. Vi syns det er viktig å holde på konsesjonskravene, for dette vil gi ringvirkninger for lokalsamfunnene. Det er ikke bare, bare å si at det passer ikke for oss nå, vi flytter litt på det. Det er svært mange arbeidsplasser i distriktene vi her snakker om. I f.eks. Sogn og Fjordane må de ha en sikkerhet for at så lenge det er oljeutvinning utenfor kysten der, må de baseområdene ligge fast.
Replikkordskiftet er dermed omme.
Venstre er godt nøgd med at Regjeringa sitt syn på tildeling av konsesjonar i Lofoten og i Barentshavet ved behandlinga av denne saka no har eit breitt fleirtal i Stortinget bak seg. Venstre skal framleis vera ein pådrivar i arbeidet med å leggja avgjerande vekt på miljøaspekta når ramma for petroleumsaktiviteten blir lagd. Det er vel kjent at Venstre har arbeidd mot opning av petroleumsverksemd utanfor Lofoten og i Barentshavet. Regjeringa sitt vedtak byggjer på eit kompromiss der det blei nei til aktivitet i Lofoten, men ja til gjenopning for prøveboring i delar av Barentshavet. Venstre er tydeleg på at oljevernberedskapen skal styrkjast generelt og i nordområda spesielt, slik at vi blir betre rusta til å kunna handtera eventuelle uhell knytte til transport og verksemd. Dette er høgst nødvendig uavhengig av i kor stor grad det på norsk side av grensa blir opna for oljeutvinning. Det er venta at Russland vil byggja ut betydeleg for oljeutvinning i Barentshavet, og dette medfører stor auke av transport langs kysten vår. Venstre er nøgd med dei endringane i petroleumsskatten som Regjeringa varslar i revidert nasjonalbudsjett. Denne skattepakka vil etter vårt syn føra til auka satsing på haleproduksjon og utvinning frå marginale felt og få fleire mindre selskap med i aktiviteten på sokkelen. Eg er noko forundra over dei store skattelettekrava frå oljebransjen. Krava kjem samstundes med at bransjen har solid lønnsemd. Kostnadsnivået på norsk sokkel er vesentleg høgare enn i andre land og må ned. Dette er først og fremst bedriftene sitt ansvar. Når ein no igjen ser store kostnadsoverskridingar på utbyggingsprosjekt, vitnar dette om at selskapa har ein jobb å gjera når det gjeld kostnadskontroll. Å gi store skattelettar i ein situasjon der bedriftene har god lønnsemd og store kostnadsoverskridingar, vil etter Venstre sitt syn ikkje gi incentiv til å gripa fatt i dei utfordringane som bransjen sjølv må ordna opp i når det gjeld kostnadsreduksjon. Ser ein eine og åleine på skattesatsane til desse selskapa, er dei høge. Men lat oss ikkje gløyma at dette er betaling til fellesskapet for bruk av ein ressurs. Det er tilgangen til denne ressursen som gir oljeselskapa god lønnsemd. Rekneskapen deira avslører at dei er blant dei mest lønnsame i Noreg. Når eg er i utlandet, eller når vi har besøk frå andre land, spør dei meg ofte om korleis Noreg gjekk frå å vera eit av Europas fattigaste land til å bli eit av verdas rikaste land på 100 år. Svaret er enkelt: Skattlegging av vasskraft og skattlegging av petrolumsverksemd som prisar at ein bruker fellesskapet sine ressursar. Venstre tek forpliktingane frå Kyoto-avtalen på alvor, og Venstre har stor tru på CO2-injeksjon som trykkstøtte på norsk sokkel. CO2-injeksjon har klare miljøfordelar gjennom å redusera utsleppa av klimagass, samstundes som det vil føra til auka utvinningsgrad. Venstre er difor særs tilfreds med at fleirtalet her i denne salen ønskjer å vera med på ein diskusjon om kva verkemiddel som vil vera føremålstenlege for å stimulera til auka bruk av CO2 som trykkstøtte. Norske selskap kjem godt ut i internasjonale kartleggingar av olje- og gasselskapa sine miljøstandardar, og kreative, teknologiske miljøløysingar kjenneteiknar på mange måtar verksemda på den norske kontinentalsokkelen. Kombinasjonen av sterke fagmiljø og strengare miljøkrav kan gjera Noreg til eit føregangsland innan miljøvennleg petroleumsverksemd. Å ha utanlandske verksemder i Noreg sikrar oss mangfald og konkurranse, samstundes som det sikrar norsk leverandørindustri viktige og gode moglegheiter til å marknadsføra seg sjølv overfor internasjonale aktørar. Våre teknologimiljø og vår teknologikunnskap innan denne industrien og innan leverandørindustrien er ressursar som vi må ta vare på og vidareutvikla. Det er særs gledeleg for Venstre at eit fleirtal i Stortinget no går inn for å utvida sameksistensgruppa med representantar med miljøfagleg og juridisk kompetanse. Eg trur sameksistensgruppa får styrkt integritet ved òg å inkludera miljøet sine interesser, ikkje berre fiskeri- og petroleumsnæringa sine interesser. Eg kan forsikra om at miljørørsla skal få Venstre som alliansepartnar i arbeidet med å oppretta petroleumsfrie soner der omsynet til miljøinteressene tilseier det. Lat det ikkje herska nokon tvil: Venstre vil arbeida hardt for at det skal vera petroleumsfrie soner i forvaltningsplanen som kjem i 2006. Venstre vil ha eit varig vern av Lofoten mot petroleumsutvikling.
Jeg skal i mitt innlegg fokusere på den nordlige delen av landet vårt, med de utfordringer og de muligheter som ligger der, utfordringer og muligheter som ligger i å etablere en ny næring, petroleumsnæringen, samtidig som vi skal ta vare på det vi har. Da vet alle at vi snakker om forholdet til den tradisjonelle fiskerinæringen og oppdrettsnæringen. Utgangspunktet i nord er at vi har store områder og store naturressurser. I forhold til petroleumsressursene er det liten grunn til å tro annet enn at mye ennå er ukjent. Så er det altså slik at litt for mange piler i nord peker i feil retning. Nedlegging av fiskeindustri, innstramminger og fraflytting er problemstillinger som vi altfor ofte møter i vår virkelighet. Dette er en trend som vi må stoppe. Det må være et nasjonalt ansvar å sørge for å snu den trenden. Vi har ressursene, og det er viktig for oss at vi får lov til å ta dem i bruk. Selv om en del i nord er usikre på hvordan denne nye petroleumsnæringen vil påvirke framtiden vår, bør det ikke være tvil om at man har store forventninger til hva som skal skje i Barentshavet. Vi ser helt klart at fiskerinæringen, som så langt har vært bærebjelken i bosettingen på kysten vår, ikke greier å ta dette ansvaret alene. Det må være et overordnet mål at Barentshavet skal bli et av de framtidige tyngdepunktene i norsk petroleumsnæring. Det krever forutsigbarhet og kontinuitet for oljenæringen, for lokalt næringsliv og for lokale og regionale politikere. La det likevel være helt klart: I nord ønsker man ikke petroleumsaktivitet for aktivitetens skyld. Aktiviteten må gi verdiskaping og ringvirkninger for lokalt og regionalt næringsliv. Man vil ikke akseptere en situasjon der man blir en kaikant hvor man skal sitte og se på at ressursene fraktes bort. Fra nord krever man en aktiv politikk med ilandføring, med lokalisering av base- og forsyningssteder og med forpliktelser for oljeselskapene til å bruke lokale og regionale bedrifter. I nord er man veldig klar på at man ikke vil ødelegge de næringene vi har, næringer som har gjort at det i det hele tatt bor folk der oppe. Det innebærer en sterk og avgjørende fokusering på sameksistens og på å finne bærekraftige miljømessige løsninger. Man vil at det skal utvikles en egen miljøstandard for Barentshavet, som innebærer nullutslipp, ilandføring av og behandling av borekaks, bruk av høyeste teknologiske standard, overvåkning og oljevernberedskap som er best i verden, og sist, men ikke minst, sameksistens med fiskeri og oppdrett. Harstad har hatt status som oljebyen i nord. Det har på ulike måter i den senere tid skjedd ting som har gjort at man lokalt og regionalt føler uro for denne statusen. Statoil har tatt sitt ansvar alvorlig, mens det er all grunn til å være kritisk til hvordan Hydro har opptrådt. Oljedirektoratets tilstedeværelse er også noe det er fokus på. Jeg mener det er viktig å være klar på og enige om at Harstad med sitt veletablerte oljemiljø må videreutvikles som et nordnorsk kompetansesenter innenfor olje og gass. Sameksistens er et avgjørende stikkord for at vi skal få oppfylt visjonen vår om en landsdel som blomstrer i framtiden. Meldingen omtaler dette og har bl.a. i den sammenheng vist til en rapport fra den såkalte sameksistensgruppen. Komiteen har i brev til Olje- og energidepartementet bedt om departementets syn på et innspill fra Norges Fiskarlag om at det som er referert til i stortingsmeldingen fra denne rapportens konklusjoner, er næringens subsidiære standpunkt. Olje- og energidepartementet har besvart komiteens brev og avviser ikke vinklingen fra Norges Fiskarlag. Jeg skal ikke gå nærmere inn i den materien, det vil føre for langt. Jeg vil allikevel være klar på at sameksistens må bygge på respekt for hverandres syn. Olje- og energidepartementets framstilling i meldingen kan se ut som et forsøk på å tåkelegge næringens holdning. Jeg er for øvrig veldig glad for forslaget om å utvide sameksistensutvalget, og regner med at utvalget får en fornuftig agenda. Til slutt: Avisen Nordlys hadde 2. juni en lederartikkel med tittelen "I oljerus". Lederen var en ganske krass kommentar til et konkret utspill i forhold til Stortingets behandling av oljemeldingen. Det utspillet ble av forfatteren av lederen oppfattet slik at ingen begrensninger må legges på framtidig petroleumsvirksomhet i Nord-Norge og i nordområdene. Lederens retorikk får stå for seg selv. For meg er det likevel ingen tvil om at skal vi få til sameksistens - og det må vi - må alle bidra. Fiskeri- og oppdrettsnæringen vil ikke akseptere å bli overkjørt. Jeg tror heller ikke det vil være verken politisk tjenlig eller mulig.
Fra enkelte hold, også i denne sal, kan en få inntrykk av at staten gjennom sitt engasjement kan bidra til at dagens utvinningsnivå på sokkelen fortsetter inn i evigheten hvis bare vi som politikere viser handlekraft. Nei, det er nok ikke slik. Vi må nok alle ta innover oss erkjennelsen av at norsk sokkel er inne i en mer moden fase, og at dette stiller hele nasjonen overfor nye utfordringer. Derfor er det gledelig at Regjeringen er seg dette bevisst og legger fram en stortingsmelding som peker på en rekke tiltak som kan sikre langsiktig verdiskaping. Det er også gledelig å konstatere at meldingen og de tiltak som foreslås, er tatt godt imot i næringen. 18. konsesjonsrunde er tidenes mest omfattende utlysing av blokker, som også ble imøtekommet med stor interesse. I alt 16 selskaper fikk 16 nye utvinningstillatelser på til sammen 46 blokker. Her er det en interessant blanding av små og store selskaper og også selskaper som er nye på norsk sokkel. Lisenspolitikken, herunder reglene for tilbakelevering, endres også for å sikre en rask og effektiv utforsking av de enkelte tildelte områder. Regjeringen tar sikte på å gjennomføre årlige konsesjonsrunder som omfatter alt modent areal på norsk sokkel, samt å arrangere konsesjonsrunder i umodne områder med et omfang og en hyppighet som ivaretar behovet for ressurstilvekst. Regjeringen innfrir dermed målsettingen om økt arealtilgang og bidrar med dette til økt leteaktivitet. Regjeringen legger i petroleumsmeldingen også opp til begunstigelser i skattesystemet som innebærer at friinntekten på 30 pst. fordeles over kun fire år, med 7,5 pst. pr. år. Friinntekten kommer som kjent til fradrag etter beregnet selskapsskatt på normalavkastning og etter fradrag for drifts- og finanskostnader og investeringsavskrivninger over kun seks år, eller 16 2/3 pst. pr. år. Sett i forhold til annen næringsvirksomhet har derfor petroleumsvirksomheten på norsk sokkel gode skattebetingelser på normalavkastning. Bransjen har likevel ønsket en halvering av særskatten på 25 pst., som altså slår inn etter at kostnader, avskrivning og friinntekt er trukket fra. Mye av debatten før og etter framleggelse av meldingen har vært rettet mot dette ene, nemlig halvering av særskatten. Jeg mener dette har trukket fokus bort fra mange andre positive elementer som ligger i den meldingen vi behandler i dag. Selv om fastsettelse av særskattnivået tillegges finanskomiteen, er problemstillingen i høyeste grad relevant for meldingen vi debatterer i dag. KonKraft-utvalget la i vinter fram en rapport som anslo at halvering av særskatten vil gi økt verdiskaping og nettobidrag til bruttoskatteproveny på anslagsvis 8 milliarder kr pr. år, noe som i et nåverdiperspektiv på 30 år skulle gi en betydelig meravkastning til gode formål for nasjonen. Vi var mange, også i Høyre, som var fascinert av en slik dynamisk effekt innenfor petroleumsvirksomheten. I revidert nasjonalbudsjett er denne problemstillingen viet stor plass, ja faktisk hele 30 sider er viet dette temaet. Her slås det uttrykkelig fast at KonKraft-utvalgets forutsetninger er gale, eller i beste fall basert på en helt annen virkelighetsforståelse. KonKraft-utvalgets skatteprovenyberegninger tok utgangspunkt i en oljepris på 15 dollar fatet, noe som er svært lavt. Som kjent har vi hatt en vedvarende høy oljepris de senere år, og en oljepris på gjennomsnittsnivået siste år, i overkant av 30 dollar fatet, ville faktisk gitt et provenytap på 18 milliarder kr i året og 10 milliarder kr med 24 dollar fatet. Uenigheten i denne virkelighetsoppfatningen gir altså et provenyutslag på 26 milliarder kr pr. år basert på dagens oljepris. I et 30-årsperspektiv er dette enorme summer. En slik uenighet om virkelighet og prognoser mellom myndigheter og bransje kan ikke fortsette. Som lovgivende og bevilgende myndighet må Stortinget kunne forvente at den historiske forståelse vi har hatt om forutsetningene for fiskale og andre rammebetingelser, er noenlunde på linje. Olje- og gassnæringen er ikke en hvilken som helst næring. Petroleumsressursene er det norske folks eiendom, en ikke fornybar realkapital, og det er derfor viktig at vi forvalter denne på en måte som gir maksimal verdiskaping tilbake.
Som Regjeringen sier i meldingen, står den norske petroleumsvirksomheten ved et veiskille, hvor det er svært viktig at et forventet sterkt fall i aktivitetsnivået dempes, og at konsekvensene av dette reduseres. Med en bakgrunn i lav letevirksomhet over mange år er det mangel på store, nye funn. For å sikre arbeidsplassene og ikke minst den kompetansen som er bygd opp over mange år, er en avhengig av en opptrapping av letevirksomheten, samtidig som man er avhengig av å gjøre nye, store funn. Regjeringen slår i oljemeldingen fast at nye store funn bare kan gjøres i området Lofoten-Barentshavet. Jeg hadde forventet at Regjeringen la opp til en offensiv i utviklingen av petroleumssektoren i nord, men dessverre: Regjeringen tar ikke konsekvensene av sin egen analyse, og makter ikke å fatte beslutninger i samsvar med dette. Det legges nok en gang opp til pause i boringen etter at høstens og vinterens leteaktivitet i Barentshavet er gjennomført. Leteboring i nord startet i Barentshavet i 1980, med en foreløpig topp i leteaktiviteten så tidlig som i 1985. Etter denne perioden har man ikke maktet å få til en kontinuerlig og planlagt letevirksomhet i havområdene. Kontinuitet, forutsigbarhet og tilgang til interessante arealer er nødvendige forutsetninger for å utvikle en næring med basis i olje- og gassvirksomheten i Nord-Norge. Derfor blir neste høsts stortingsvalg viktig, også for olje- og gassnæringen. Hva blir konsekvensen etter neste års valg dersom Senterpartiet, SV og Arbeiderpartiet får flertall og danner regjering? SV og Senterpartiet er ærlige og er ganske klare: De sier nei. Da Arbeiderpartiet var i posisjon, stengte de, ved statsråd Olav Akselsen, av områdene. Når så den samme Akselsen kommer i opposisjon og er stortingsrepresentant, vil han åpne de samme områdene han selv stengte. Representanten Brustad sier at man vil åpne Barentshavet og åpne områder for å få i gang aktiviteten, men fremmer ikke forslag om dette. Når den samme representanten Brustad skryter av sine partifeller i nord, fylkesråd Paul Dahlø og fylkesordfører Helga Pedersen, som i en kronikk i gårsdagens VG ønsker å få inn mer aktivitet, henger ikke det sammen, for Arbeiderpartiet fremmer altså ikke forslag om dette. Man kommer ingen vei i denne sal uten at man fremmer forslag og faktisk får votert over dem. Så hvis det er noen som sprer usikkerhet og er uklare på dette området, er det i høyeste grad Arbeiderpartiet og ingen andre - i alle fall ikke Fremskrittspartiet. Vi har hatt den klare linje hele tiden at vi ønsker å åpne disse områdene. Det kan være litt interessant senere i debatten å høre hva Arbeiderpartiet egentlig mener om det. Jeg forventer også at representanten Olav Akselsen redegjør for hvorfor han stadig vekk har endret standpunkt i denne saken. Petroleumsvirksomheten er så vidt kommet i gang i Nord-Norge med Snøhvit-utbyggingen. Før utbyggingen startet, var det beregnet at nordnorsk næringsliv ville levere varer og tjenester for ca. 600 mill. kr til denne utbyggingen. Allerede nå, to år før utbyggingen er ferdig - etter planen, i alle fall - har nordnorske bedrifter levert for ca. 1,8 milliarder kr til det første store prosjektet i nord. Petroleumsvirksomheten i nord vil være underlagt verdens strengeste miljøkrav. Disse kravene er videreutviklet med basis i 35 års vellykket petroleumsvirksomhet i Nordsjøen, en virksomhet som for øvrig har foregått uten miljøvirkninger av betydning for havmiljøet. Det er altså boret omtrent 60 brønner i Barentshavet uten at dette har gitt noen negative miljøvirkninger. Derfor bør det være fullt mulig å få fortgang i aktiviteten i nordområdene og få åpnet opp for ytterligere leteaktivitet, slik Fremskrittspartiet har foreslått i denne saken.
Petroleumssektoren står for 28 pst. av de totale CO2-utslippene i Norge. Vårt mål i forhold til Kyotoprotokollen er at utslippene i perioden 2008-2012 ikke skal være mer enn 1 pst. høyere enn i 1990. Utslippene fra denne sektoren er anslått til å øke med 2,9 millioner tonn CO2 fra 2002 og fram til 2006. Fra 1991 og fram til 2001 økte utslippene i sektoren med hele 63 pst. For å redusere norske CO2-utslipp er det nødvendig med omfattende tiltak i petroleumssektoren. For å oppnå den nødvendige styringen med utslippene fra norsk sokkel er begrensninger i utvinningstempo helt nødvendig, parallelt med en økt innsats for reduksjon i utslippsintensiteten. SV ønsker derfor at Stortinget ber Regjeringen om å pålegge oljeselskapene å utarbeide handlingsplaner for å redusere CO2-utslippene på sokkelen. Etter vår mening er det uansvarlig å følge den langsiktige utviklingsbanen, slik Regjeringen legger opp til. Den langsiktige utviklingsbanen vil føre til enorme klimagassutslipp. Dette kan derfor ikke være grunnlaget for framtidig petroleumspolitikk. I tillegg er det verdt å minne om at departementet i forbindelse med behandlingen av den forrige oljemeldingen bekreftet at den såkalte langsiktige utviklingsbanen forutsatte en åpning av de sårbare nordområdene. Vår petroleumspolitikk må ta utgangspunkt i at olje og gass er ikke-fornybare ressurser som må forvaltes i et langsiktig perspektiv. Investerings- og utvinningsnivået må ta hensyn til miljøet og ansvaret for kommende generasjoner. Et redusert olje- og gassutvinningstempo vil føre til at ringvirkningene av olje- og gassvirksomheten blir spredd over en mye lengre tidsperiode. Det er derfor langt mer fornuftig å satse på utbygging av satellittfelt rundt eksisterende installasjoner og haleproduksjon før man går løs på utbygging av nye frittstående felt. Det er dette som har vært SVs mål, å flytte fokuseringen fra de sårbare nordområdene til de oljefeltene som allerede er i drift i Nordsjøen i dag. Vi vil ha en slutt på at oljeselskapene mesker seg med den lukrative indrefileten, mens de lar resten av ressursene ligge igjen når de kaster blikket mot nye, urørte områder. Det er nødvendig med politiske styring av aktiviteten på norsk kontinentalsokkel, og at olje- og gassproduksjonsraten reduseres av hensyn til nasjonens verdiskaping, rettferdig fordeling og naturressursuttaket og miljøet. SV vil derfor redusere tempoet i leting etter olje og utbygging av olje- og gassfelt, samtidig som vi ønsker å øke investeringene i nye fornybare energikilder, forskning og utdanning. På denne måten kan vi legge grunnlaget for en vridning vekk fra en økonomi basert på fossile energikilder og over til en framtidsrettet grønn økonomi med fokus på kunnskapsbasert næringsliv. Framtidens energikilder er fornybare. Det er grunn til å gjøre oppmerksom på at flere av de største oljeselskapene i verden definerer seg selv som energiselskap og har utviklingsscenarioer som står i sterk kontrast til det Regjeringen presenterer for olje- og gassvirksomheten. Norge bør øke satsingen på nye fornybare energikilder som vindkraft, bioenergi, solvarme og bølgekraft og aktivt bruke sine eierandeler i de norske olje- og gasselskapene til å legge om sine strategier tilsvarende. Nye fornybare energikilder kjennetegnes ved at de ikke fører til utslipp av klimagasser og innbærer en mindre belastning for miljøet enn andre energikilder. SV går imot å åpne de sårbare nordområdene for petroleumsvirksomhet, spesielt ut fra hensynet til fiskerinæringen, miljøsikkerheten langs norskekysten og økologien i Barentshavet. Det er betenkelig at Samarbeidsregjeringen, som i Sem-erklæringen lover å "styrke miljøforskning, deriblant øke kompetansen knyttet til utfordringer som ligger i skjæringspunktet mellom petroleumsaktivitet, fiskeri og miljø", ikke venter med å konkludere når det gjelder åpningen av Barentshavet for petroleumsaktivitet før kunnskapsgrunnlaget om miljøkonsekvensene er godt nok. Det er åpenbart behov for mer miljøforskning for å ivareta føre var-prinsippet i forbindelse med konsekvensutredningen av helårig petroleumsaktivitet i de nordlige havområder fra Lofoten og nordover, den helhetlige forvaltningsplanen for Barentshavet og for å realisere målet om nullutslipp til havs. Hele Sem-erklæringen settes i et grelt lys når de samme områdene prematurt åpnes for petroleumsvirksomhet, og det er etter min mening nok en gang betimelig å sette spørsmålstegn ved Kristelig Folkepartis miljøprofil.
Det er store utfordringer knyttet til å sikre langsiktig verdiskaping på norsk kontinentalsokkel. I stortingsmeldingen foreslår Regjeringen tiltak for å møte disse utfordringene. Jeg har med glede registrert at det er bred enighet om behovet for å satse på å videreutvikle petroleumsnæringen. Jeg er også tilfreds med at komiteens flertall gir bred tilslutning til Regjeringens analyse av utfordringene for næringen og til Regjeringens politikk. Vi har en god tradisjon for å finne omforente løsninger innenfor olje- og gasspolitikken. Det er gledelig at vi evner å videreføre dette nå. I en situasjon der mange av våre produserende oljefelt er inne i en fase med fallende produksjon og har betydelige utfordringer på kostnadssiden for å opprettholde og forlenge levetiden, må alle steiner snus. Jeg registrerer flertallets syn når det gjelder basepolitikken og aktiviteten på land. Regjeringens forsiktige forslag om tilpasninger i landbasert base- og driftsvirksomhet tar utgangspunkt i at forholdene ute på sokkelen endres. Ikke minst positivt er det at ny teknologi gjør det mulig med undervannsløsninger og fjernstyring fra land. Det innebærer bedre miljøløsninger og trygge arbeidsplasser på sokkelen. Det er dette Regjeringen påpeker og ønsker å møte offensivt. Ormen Lange-prosjektet viser vei. Jeg vil understreke at Regjeringens forslag ikke innebærer utflytting eller nedleggelse av arbeidsplasser. Det innbærer heller ingen endringer i de konsesjonsvilkår som er gitt av Stortinget. Det innebærer kun en mulighet for selskapene til å utnytte de landbaserte virksomhetene mer effektivt gjennom tilpasning av faglige oppgaver og funksjoner når nye teknologiske løsninger introduseres og driften av feltene på sokkelen endrer karakter. Dette burde det være bred enighet om ut fra ønsket om å beholde de gamle, etablerte feltene i drift lengst mulig. Regjeringen og flertallet i komiteen deler visjonen om å injisere CO2 fra utslippskilder på land for å øke oljeutvinningen. Jeg legger betydelig vekt på å nå denne visjonen, men jeg vil likevel påpeke at det er svært krevende å realisere prosjekter med fangst, transport og injeksjon av CO2 for økt oljeutvinning. Statoil har utredet lønnsomheten i injeksjon av CO2, men har så langt ikke funnet dette prosjektet verken bedriftsøkonomisk eller samfunnsøkonomisk lønnsomt. Jeg mener likevel det er viktig å fastholde målsettingene som Norge er forpliktet på etter Kyoto-protokollen, og arbeide mot å realisere et samarbeid i Nordsjøbassenget for å utnytte CO2 til å øke utbyttet i oljebrønnen samtidig som vi blir kvitt klimagassen CO2. Regjeringen har holdt skarpt øye med leteaktiviteten på norsk sokkel, gjennomført store og hyppige konsesjonsrunder og gjort omfattende endringer i tildelingssystemet og konsesjonsvilkårene. Endringene har ført til at industrien nå har tilgang til alle modne områder på sokkelen. Gjennom 18. konsesjonsrunde har Regjeringen lagt grunnlaget for en omfattende og effektiv utforskning av store deler av de umodne områdene i Nordsjøen og Norskehavet. Den meget omfattende interessen og tildelingen i 18. runde har vist at pessimismen og det tilløp til svartmaling som har vært, har vært ubegrunnet. Regjeringen har i meldingen redegjort for sin beslutning om å åpne for petroleumsvirksomhet i allerede åpnede områder i Barentshavet syd, med unntak av noen særlig verdifulle områder. Tre letebrønner planlegges nå gjennomført i løpet av høsten 2004-våren 2005. Resultatene fra disse boringene vil ha stor betydning for den videre interessen for området og være viktig for utformingen av en ny konsesjonsrunde. Når det gjelder mulighetene for å forsere prosjekter som i dag er under vurdering av selskapene, er dette en utfordring som Regjeringen er opptatt av. Jeg vil likevel ikke unnlate å minne om at prosjekter på sokkelen må modnes og kvalitetssikres nøye. Dersom vi ikke gir selskapene tilstrekkelig tid til å gjøre dette, risikerer vi kostnadsoverskridelser og at ressursene er utilstrekkelige til å gi feltet tilfredsstillende økonomi. Vi skal derfor se på mulighetene for framskynding, men også ta hensyn til de momenter som er nevnt. Avslutningsvis vil jeg vise til at innstillingen er preget av et stort antall merknader fra ulike konstellasjoner på Stortinget. Til dels er merknadene i realiteten en gjentakelse av Regjeringens opplegg i meldingen - og en god ting kan jo ikke gjentas for ofte. I andre sammenhenger bes det om tilbakemeldinger på spesielle spørsmål, med ganske korte tidsfrister. Vi må etter min mening ha respekt for at denne virksomheten er stor, og at den arbeider langsiktig. Jeg legger derfor til grunn at det i hovedsak legges opp til en rapportering om virksomheten og oppfølgingen av Stortingets vedtak i neste oljemelding, våren 2006.
Det blir replikkordskifte.
Siden dette er den muligheten vi på det nåværende tidspunkt har til å stille spørsmål om Snøhvit, må jeg gjøre det nå. Jeg forstår det dit hen at statsråden vil komme med en mer fyldig redegjørelse i et brev i løpet av ikke så lang tid forhåpentligvis. Det er særdeles viktig at Stortinget blir holdt løpende orientert, for det er mange ubesvarte spørsmål. Det er klart en kan undre seg over at statsråden i oktober orienterte om at alt var under kontroll, så går det ni måneder, og så er det altså en sprekk som vi alle nå kjenner til, både når det gjelder kostnader og forsinkelse av prosjektet. Derfor er det særdeles viktig at det som kan gjøres, nå gjøres for å sikre at vi ikke får flere overraskelser. Mitt spørsmål er: Vil statsråden nå sørge for at det blir en tett oppfølging? Og hva er det som har skjedd i og med at han plutselig for en uke siden ble orientert om at det var så store overskridelser? Hvilke tiltak vil statsråden nå iverksette?
I min orientering i formiddagsmøtet gjorde jeg rede for hvordan Snøhvit-prosjektet nå lå an kostnadsmessig og tidsmessig, og også for en del av de årsakene som Statoil selv har angitt som begrunnelse for at de nå har problemer med hensyn til både framdrift og økonomi. Jeg vil for det første si at når dette har skjedd fra jeg sendte dette brevet til Arbeiderpartiets stortingsgruppe 6. oktober i fjor og fram til i dag, er det bl.a. fordi en rekke viktige operasjoner har blitt utført i dette tidsrommet. Det er ingen tvil om at Snøhvit-prosjektet er meget komplekst og sammensatt, og med mange aktører inne i bildet, som alle måtte samordne sine aktiviteter for at dette skulle gå bra. Det har vist seg at koordineringen av ulike grunner ikke har vært god nok. Statoil har tatt tak i dette og har bl.a. ønsket å holde flere av dette prosjektets enkeltdeler i sin egen portefølje. Det er jeg glad for. Jeg vil følge dette opp akkurat slik som jeg nå har gjort, tett opp til Statoil, slik at både jeg og Stortinget får den nødvendige informasjon, hvis det skulle foreligge avvikende forhold.
Leverandørindustrien, og spesielt offshoreverftene, er de som først blir rammet av den nedgangen vi nå vil få i aktivitetsnivået på sokkelen, etter at Stortinget i dag dessverre ikke foretar de grep som er nødvendige. Ikke nok med at offshoreverftene de siste årene har tapt flere oppdrag til utenlandske verft, som vi så på Snøhvit-prosjektet, nå blir det enda færre oppdrag å konkurrere om. Resultatet av dette blir oppsplitting av kompetansemiljøer det har tatt flere tiår å bygge opp, og tusenvis av verftsarbeidere blir satt på porten. Hvorfor tar ikke statsråden og Regjeringen innover seg de klinkende klare signalene som er kommet fra oljebransjen, slik at vi kan unngå denne omfattende nedbyggingen av norsk oljeindustri som vi nå ser starten på?
Det er først og fremst leverandørindustrien og riggaktiviteten som vil bli berørt når aktiviteten går ned på norsk sokkel. Det har vært tilfellet flere ganger, og vi kjenner til hvordan det berører arbeidsplasser og aktiviteter, ikke minst langs kysten, hvor en er avhengig av oljevirksomheten vår. Det er derfor Regjeringen har vært aktiv på dette. Det er derfor Regjeringen gjennom omfattende konsesjonsrunder, både i de forhåndstildelte områdene, og i de modne områdene så vel som i de umodne områdene, ikke minst i 18. konsesjonsrunde, har lagt om politikken, gjort det enklere for selskapene å planlegge, og har utlyst de mest omfattende rundene som noen regjering har framlagt. Bare første konsesjonsrunde var mer omfattende enn denne. Vi har også gjennom skattegrep og kostnadsreduksjoner bidratt til dette. Hvis Stortinget i dag slutter seg til Regjeringens forslag når det gjelder ulike tiltak både for å redusere kostnader, øke forskningen og lyse ut arealer, vil vi kunne motvirke det som representanten Vaksdal og jeg er enige om vil være uheldig.
På slutten av innlegget sitt sa statsråden at han ikkje kunne oppfylla ein del fristar som fleirtalet stod for, slik eg forstod han. Dette må eg be om ei forklaring på kva betyr. Det er klart at eit fleirtal i komiteen meiner det som står der. Når eit fleirtal seier at ein seinast i samband med statsbudsjettet for 2006 må komma tilbake med ei sak knytt til CO2-injeksjonen, meiner dei det. Då reknar eg med at statsråden på det punktet oppfyller dei fristar som eit fleirtal til kvar tid pålegg. Der må me få ei klargjering. Så i forhold til Snøhvit-saka. Det har jo komme fram frå Statoil at det var eit umode prosjekt ein hadde. No veit vi ikkje kva prislappen blir, han starta på 40, no er han oppe i 50, eller kanskje han blir på 60 milliardar kr. Kven veit? Er det slik å forstå at statsråden meiner at det var ei umoden sak som blei lagd fram for Stortinget til behandling når det gjaldt Snøhvit?
Årsaken til både forsinkelse og kostnadsoverskridelse er sammensatt, men jeg betrakter det Statoil selv sier som den viktigste forklaringen: Dette var et umodent prosjekt. Det vil si at det ikke var tilstrekkelig gjennomarbeidet, verken med hensyn til teknologiske løsninger eller med hensyn til økonomi. Det er en alvorlig sak, og det har Statoil selv erkjent. Jeg kommer tilbake med ytterligere opplysninger og analyser av dette når det foreligger en mer utførlig rapport fra Statoil. Så vil jeg bare vise til at Stortinget selv har etablert et system med oljemeldinger annethvert år. Det er for å kunne muliggjøre en helhetlig og grundig oppfølging av det som er Stortingets krav. Hvis det i sterkere grad legges opp til adhocløsninger og departementet blir bedt om å komme med løsninger innimellom disse oljemeldingene, risikerer vi å miste det helhetlige perspektivet vi skal ha på oljemeldingen. Det skaper også usikkerhet for dem som jobber med ulike oljerelaterte problemer. Det er derfor jeg i hovedsak legger til grunn at det er oljemeldingen som skal trekke opp politikken fra Stortingets side.
I dag har vi hørt statsrådens orientering om Snøhvit, og det var jo ikke lystelig for noen. I tillegg har Statoil forklart at Snøhvit kan bli opp til 12 milliarder kr dyrere enn budsjettert, fordi det var dårlig planlagt. Som nevnt tidligere: Det var ikke modent, det var altså ikke godt nok gjennomarbeidd. Nå skal ikke jeg bruke tid på å si at vi var veldig imot det, for vi forholder oss til realitetene, og flertallet ønska utbygging. Men nå gjelder det å gjøre det beste ut av den situasjonen som er oppstått, og Senterpartiet mener altså at det bør utarbeides en revidert PUD mens arbeidet på Snøhvit går videre. Det vil bidra til at oljeselskapene skjerper seg, ved at det faktisk går an å bruke denne sovende paragrafen, og det vil gi Stortinget den nødvendige innsikt. Statsråden har tidligere i dag sagt at han vil komme tilbake til Stortinget "på egnet måte". Jeg kunne være interessert i å høre om statsråden f.eks. mener at det er en PUD.
Nei, jeg mener ikke at en hensiktsmessig tilbakemelding er en PUD. Det er riktig nok at petroleumsloven inneholder en paragraf når det gjelder ny eller endret PUD. Det er en para-graf som først og fremst forholder seg til endringer i utbyggingsløsninger, og det utløser klart en PUD, fordi det teknisk introduserer nye elementer som departementet ikke er kjent med. Men i dette tilfellet har ikke departementet forståelse av annet enn at Statoil har til hensikt å gjennomføre prosjektet i tråd med den opprinnelige utbyggingsløsningen, som allerede er godkjent. Det som Senterpartiet er opptatt av, er også jeg opptatt av, at vi får på bordet de nødvendige dokumentasjoner i forhold til at vi har kommet opp i en slik situasjon. Det kan være til lærdom både for Statoil og for myndighetene, slik at vi unngår tilsvarende situasjoner i framtiden. Den orienteringen vil Stortinget få, og da jeg hørte at representanten Inger S. Enger mente at vi kunne få fram en PUD allerede til budsjettet til høsten, skjønner jeg at vi mener det samme, men ikke en PUD.
La meg først gi min fulle støtte til representanten Langeland om at de frister som flertallet her i kveld kommer til å gå inn for, bør holdes. Så har jeg noen spørsmål knyttet til basepolitikken, fordi Regjeringa ville som kjent ha fleksibilitet, men et flertall i Stortinget ønsker ikke å gi rom for den fleksibiliteten Regjeringa ønsker. Det handler bl.a. om at vi er opptatt av at aktivitet må synes på land, og det er derfor vi også sier at konsesjonsvilkårene må stå ved lag, og vi er urolig for at det skal forsvinne enda flere arbeidsplasser langs kysten. Jeg hørte representanten Rahm her bruke ordet "tillempe" i forbindelse med Regjeringas forslag til fleksibilitet. Mitt spørsmål er: Hvilken tillempning eller fleksibilitet er det Regjeringa ønsker, hvis det verken er snakk om nedbemanninger eller sentralisering?
Ja, det er nødvendig med fleksibilitet. Ja, det er nødvendig med tillempninger. Vi vet at denne aktiviteten vil endre karakter, vi vet at det som foregår ute på sokkelen, vil endres. Det ville da være besynderlig om ikke også aktiviteten i land ville være berørt av dette. Særlig hvis vi går over til undervannsinstallasjoner og fjernstyring, skjønner jo alle at vi kan ikke holde på å fly fram og tilbake med helikoptre eller bygge opp svære arbeidsstyrker som skal pendle ut og inn i Nordsjøen. Dette vil endres. Men det jeg kan forsikre om, er at vi ikke kommer til å legge ned aktiviteten i Florø, for å være helt presis på det, for det er der denne bekymringen utløses. Det skal være aktivitet i Florø, men det kan bli andre typer aktiviteter. For å opprettholde og gi liv til disse oljefeltene som Florø som base er avhengig av, må en også omgruppere, omstille seg og få fleksibilitet i nye typer arbeidsoppgaver. Det er det det handler om. Så til denne redselen for at en omstilling betyr nedleggelse av arbeidsplasser: Det er ganske omvendt.
Replikkordskiftet er omme.
Norge er et land som er utstyrt med store muligheter sett fra naturens side. Olje- og gassindustrien har gitt oss kunnskap og inntekter de fleste andre land bare kan drømme om, og de misunner oss sikkert det. Det går heller ikke an å overse den betydningen denne industrien har hatt og vil få for det norske samfunnet i tiden framover, for næringslivet og ikke minst for vår velferdsbygging. Vi kan se hvordan inntektene til den norske stat er: Vi har greid å bygge opp et oljefond på nesten 1 000 milliarder kr. Vi smører våre budsjetter med nær 60 milliarder kr i året fra denne industrien. Det er unike ting som skjer i forbindelse med denne industrien, som bygger opp vårt velferdssamfunn. Den meldingen vi behandler i dag, skal trekke opp linjene litt framover. Men jeg må si, etter å ha lyttet til debatten i dag, at man snakker veldig mye om problemer, problemer og problemer. Jeg hadde kanskje ønsket at debatten tok mer dreining i retning av å se på mulighetene og være med og videreutvikle disse enorme ressursene vi har. Jeg tenker også at jeg, hvis jeg hadde vært en av dem som skulle gå inn i denne industrien i framtiden, hadde blitt litt betenkt over all pessimismen som er ute og går. Det jeg kanskje savner i denne innstillingen, er at vi tar mer fatt i rekruttering og utvikling av næringens arbeidspotensial, altså arbeidskraften innen næringen. Det tror jeg er viktig. Vi vet at det i dag er ansatt ca. 225 000 mennesker i petroleumsindustrien, inklusiv leverandørindustrien, og 44 pst. av vår eksport er knyttet til olje og gass. Det er store framtidsmuligheter, og da må vi også bygge opp en optimisme, ikke bare ha pessimisme. Vi må se mulighetene, og vi må være sammen med selskapene om å gjøre det, slik at også disse føler seg velkommen. Når det så gjelder en del av rammevilkårene, er også det behandlet i finansinnstillingen, og Arbeiderpartiet slutter seg fullt ut til de endringene som nå gjøres når det gjelder petroleumsskatten. Men jeg er skuffet over at et flertall ikke slutter seg til det forslaget som Arbeiderpartiet har, om å gå videre på det området for å se om vi ytterligere kan gjøre rammevilkårene bedre sett i den totale sammenheng. Jeg tror at vi framover er nødt til å komme tilbake til det spørsmålet for å se om vi ikke må forsterke tilpasningen. Det som jeg imidlertid er veldig glad for, er det siste punktet i innstillingen, nemlig at vi må se på det som har skjedd når det gjelder kontrakter, utsetting og oppdrag fra Norge. Det går ikke an at vi skal ha så store industrielle kontrakter, og slåss med land og industrigrupperinger som ikke stiller opp på samme måte, og som ikke slåss med blanke sverd. Jeg mener at Regjeringen har et alvorlig ansvar for å se til at vår industri ikke bygges ned, når vi ser på hvilke konkurransevilkår som ellers er ute. Vi blir satt i en helt annen kategori bare fordi det som reelt sett skal komme opp til overflaten, ikke kommer opp til overflaten. Dette må Regjeringen og statsråden ta alvorlig. Dette må han gå i dialog med selskapene om når store utbygginger skjer, slik at vi ikke får det på den måten at vi står ribbet igjen for industri når de store løftene kommer framover. Når det gjelder overskridelsen som er skjedd i forbindelse med Snøhvit, må jeg si at jeg er skuffet over at det i forbindelse med den PUD-en som vi hadde til behandling i Stortinget, er skjedd så mange overskridelser i ettertid, og jeg minnes meget godt statsrådens forsikringer i denne sal og brev til Sylvia Brustad om at her var alt som det skulle være. Men jeg tror likevel ikke at vi skal sette slike ting i revers. Jeg tror at Snøhvit vil bli en gigantisk og flott inspirasjon for hele Nord-Norge og ikke minst en spydspiss i hele Barentshav-regionen. Vi er først på banen innenfor miljø, utvikling og teknologi og kan sette en standard i dette området og utvikle hele regionen, og ikke minst være med og utvikle standarden i Barentshavet. Så det siste ordet er nok ikke sagt der. Men jeg tror at det her ligger et stort potensial, og, som sagt, vi må videreutvikle. Jeg må også si at når vi nå ser hva som skjer i Barentshavet, i Norskehavet og i Nordsjøen, har jo nettopp denne industrien kunnet arbeide på linje med den øvrige industrien, og også i forhold til fiskeri- og fangstmulighetene. Det har vært et pluss for alle parter. Det synes jeg også er viktig, men vi skal sette rammevilkårene på en god og skikkelig måte.
I forhold til sokkelens modenhetsgrad er økt utnyttelse av eksisterende felt en av hovedutfordringene, i tillegg til utvinning fra marginale felt. Små felt og lav produksjon øker enhetskostnadene. Det er derfor positivt at Regjeringen bidrar til å sette fokus på kostnadsbildet både for offshore- og landaktivitet. Videre er det et viktig signal at Regjeringen også varsler en gjennomgang av de myndighetsregulerte bestemmelsene. Jeg synes i denne sammenheng at det er noe underlig at flere partier stiller seg avvisende til Regjeringens fokus på kostnadsreduserende tiltak. Vi er alle enige om at vi ønsker både økt utvinningsgrad og produksjon i mindre felt, og da er det viktig å gripe fatt i forhold som betyr noe for å få til denne utviklingen. Det kan her dreie seg om tiltak som reduksjon av arbeidsoppgaver og bemanning offshore. Det kan være økte krav til den enkelte ansatte om større fleksibilitet. Det kan være reduksjon av fast stasjonert vedlikeholdspersonell offshore. Det kan være overføring av arbeidsoppgaver og personell til land gjennom bruk av e-drift. Og det kan være bedre utnyttelse av forsyningsfartøy og baser. Mange av disse elementene er et resultat av forhandlinger mellom partene i arbeidslivet. Det er selvfølgelig fristende å gjøre som Arbeiderpartiet, å lene seg tilbake med en kommentar om at dette må det være opp til partene å diskutere. Men det er ikke så enkelt. Petroleumsnæringens betydning for norsk økonomi både finansielt og industrimessig tilsier at vi må ha et fokus på alle elementene som truer attraktiviteten på norsk sokkel. Og det høye kostnadsnivået er ett av disse. Det er positivt at staten selv tar ansvar for en gjennomgang av de myndighetsregulerte rammebetingelsene. Meldingen omtaler et illustrerende prosjekt, nemlig Statfjord senfase, hvor Statoil som operatør mener det er mulig med både økt produksjon og forlenget levetid. Økonomien i prosjektet vil bl.a. være avhengig av fleksibilitet i forhold til gjeldende arbeidsvilkår knyttet til samsoving og nattarbeid samt forutsigbarhet med hensyn til miljø- og avgiftspolitikk. Ethvert tiltak må gjennomføres innenfor rammen av et forsvarlig HMS-nivå, men det er viktig at myndighetene legger gode helhetsvurderinger til grunn i forhold til kostnadseffektive løsninger som vil være gode nok til å ivareta HMS-aspektet, men også selskapenes og samfunnets interesser i forhold til faktisk å oppnå økt utvinningsgrad. Det er positivt at det i Regjeringens forslag til tiltak er mye fokus på å stimulere til økt mangfold og konkurranse på sokkelen. Utfordringen i forhold til haleproduksjon og marginale felt tilsier behov for nye aktører og større grad av konkurranse. Regjeringens foreslåtte endringer i petroleumsskatt i revidert nasjonalbudsjett bygger også opp under denne målsettingen. Nye, mindre aktører vil kunne representere et større mangfold for norsk leverandørindustri. Særlig de mindre selskapene vil kunne ha en større tendens til å handle varer og tjenester fra underleverandører enn de store selskapene, som håndterer alle sider ved driften ved hjelp av egne krefter. Samtidig er det slik at de store, etablerte, globale selskapene på norsk sokkel har gitt og gir verdifulle bidrag i kraft av sin kompetanse, finansielle styrke og globale karakter. Krevende lete-, utbyggings- og driftsoppgaver kan vanskelig tas av mindre aktører. Deres tilstedeværelse tjener våre forskningsmiljøer, vår leverandørindustri og hele samfunnet på. Flere eksempler viser hvordan disse bl.a. har bidratt til internasjonalisering av norske bedrifter. Norsk sokkel må forbli attraktiv også hos deres investorer. Derfor er det viktig å sørge for tilgang på attraktive leteområder, og jeg tenker spesielt på at framdriften holdes i nord, samt at vi følger utviklingen i denne kategori selskaper nøye i tiden framover. Ca. 220 000 mennesker arbeider i clusteret rundt petroleumsnæringen. Dette er et stort antall i seg selv, og spesielt sett i forhold til landets befolkning i arbeidsdyktig alder. I dette tallet ligger mye kompetanse. Faktisk er det slik at denne kompetansen innenfor enkelte områder er verdensledende. Kompetanse gir industriell utvikling. Et høykostland som Norge trenger en kunnskapsbasert industriutvikling. Her er vår mulighet til å konkurrere, her er vår mulighet til økt verdiskaping i et langsiktig perspektiv. Det handler om uttak av en ikke fornybar ressurs, slik at uansett tempoplan for utnyttelsen av denne vil internasjonalisering av leverandørindustrien være viktig for den framtidige industri- og tjenesteutviklingen i bransjen. Organisasjoner som Intsok og Petrad gjør en god og viktig jobb i denne sammenheng, og det er positivt at Regjeringen signaliserer støtte til en videreutvikling av disse organisasjonene. Styrking av forskningsmidler er også et positivt tiltak foreslått av Regjeringen.
"Vi vil få noe som Nord-Norge for ofte har manglet: vekst, investeringer og optimisme!" Dette skriver fylkesordfører i Finnmark Helga Pedersen og fylkesråd i Troms Paul Dahlø i en kronikk om petroleumsmeldingen i VG i går. Det er grunn til å lytte til ønskene til befolkningen oppe i nord i denne saken. Akkurat som folket på sørvestkysten har bygd sine lokale samfunn og nærmiljøer på oljeutvinning, trenger store deler av Kyst-Norge, og særlig de nordligste delene av landet, nå forutsigbarhet og et optimistisk syn på framtiden. Det kan Stortinget langt på vei gi dem i dag. Norge er en heldig nasjon med alle sine naturressurser. Vi må ta dem i bruk. Vi må sikre teknologi og ny tenkning, at kunnskapsbedrifter og tradisjonell industri får rammer å jobbe innenfor som sikrer egen næring og miljøet, men som også sikrer utviklingen av landet vårt. Vi skal ta stilling til oljemeldingen her i dag. Men vi skal også gi signaler til tusenvis av ansatte innenfor petroleumsindustrien som er usikre på hvilken framtid de går i møte, og om de vil ha en jobb å gå til i løpet av de neste årene. Dette er en stor påkjenning for dem det gjelder. Arbeiderpartiet hadde derfor sett at meldingen hadde vært tydeligere på at ulike prosjekter på norsk sokkel må settes i gang så fort som mulig. Vi er glade for komiteens støtte til forslaget vi har lagt fram, om at ulike nevnte prosjekter på sokkelen framskyndes. Få nye funn er blitt gjort de senere årene. Ormen Lange har gitt store og gode resultater. Norge er avhengig av at nye funn blir gjort, og vi er avhengig av at store selskaper ønsker å investere på norsk sokkel. Det er disse som innehar kompetansen og bærekraften som skal til for at sokkelen skal kunne utvikles videre. Bærekraft er også stikkordet for hva som må rå innenfor norsk oljeutvinning og norsk industri. Vi er en nasjon som ligger i tet på miljøvennlig industri. Det skal vi være stolte av, og det skal vi fortsette med. Men miljøvennlig industri kan ikke utvikle seg hvis man ikke samtidig bygger ut og leter videre etter råstoffer som industrien baseres på. Det fine med norsk industri er at utvikling, produksjon og miljø går hånd i hånd. Se på Falconbridge i Kristiansand, for ikke å snakke om Elkem på Lista! Det er to bedrifter i konstant utvikling, men med miljø og bærekraft som mål, parallelt med produksjon. Som representant for Vest-Agder er det selvsagt mitt ønske å se spennende funn bli gjort i Farsundsbassenget, slik at industrien hjemme vil kunne ta i bruk verdier som nå befinner seg på havets bunn. Kun tiden vil vise om dette vil kunne skje. Helt til slutt vil jeg igjen få understreke at utvikling kun kan skje når funn gjøres, og når forskningsmiljøene settes i stand til å drive med innovasjon og nytenkning. Ambisjonen vår må være fortsatt å drive bærekraftig innenfor petroleumsindustrien, men samtidig være attraktive nok til at store selskaper vil bruke investeringsmidler på norsk sokkel. "Vi ønsker å bli kvitt det subsidiestempelet vi har fått, men da må vi få lov til å ta i bruk de ressursene som ligger rett utenfor stuedøra vår." Slik avslutter Pedersen og Dahlø sin kronikk i VG i går. La oss håpe vedtakene i dag vil spre noe optimisme om vekst i Nord-Norge, som befolkningen der oppe så lenge har etterspurt, selv om vi nok kunne vært enda mer forpliktende i planene for Barentshavet. La oss også håpe at nye funn blir gjort snarlig, slik at optimisme igjen vil råde for norsk industri og aktører på norsk sokkel.
De talere som heretter får ordet, har en taletid på inntil 3 minutter.
Etter at jeg har fulgt en debatt som begynner å bli ganske lang og uttømt, kan jeg iallfall registrere at det er ganske stor enighet om hovedlinjene i olje- og gasspolitikken. De fleste utfordringer som vi ser foran oss, har vi et slags felles virkelighetsbilde av. Jeg tror også at de fleste kan se tilbake på snart 40 års virke på norsk sokkel med betydelig glede, og ikke minst vil kunne konstatere at norsk sokkel har utviklet seg gjennom disse 40 årene til å bli den kanskje mest miljøvennlige - hvis vi kan bruke det uttrykket - eller miljøriktige sokkel i verden. Det har mange årsaker, men jeg tror at både avgiftsinnretningen og andre virkemidler som kan stimulere industrien til å iverksette tiltak, har bidratt til å sette norsk sokkel i en særstilling. Jeg registrerer at det er stor enighet om økt bruk av CO2 knyttet opp til økt oljeutvinning. Det er vi enige om. Det vil være økonomisk riktig, det vil kunne være et forretningskonsept, og det vil samtidig bidra til miljøforbedringer knyttet til hvordan vi håndterer CO2. Vi er privilegert som bor i et land med så mye naturressurser, og vi er i stand til å kunne planlegge og disponere over rikdommene våre i et langt tidsperspektiv - for olje kanskje 50 år og for gass opp mot 100 år. Det er et stort privilegium som veldig mange land misunner oss, men det krever stor oppmerksomhet på hvordan vi faktisk forvalter dette, ikke bare i forhold til nåtiden, men også for kommende generasjoner, og hvilke utfordringer vi har i forhold til de miljømessige sidene ved olje- og gassvirksomheten. Vi vet at situasjonen for olje- og gassindustrien i Norge for øyeblikket er vanskelig. Men den er ikke helsvart, slik enkelte prøver å framstille det. Inntrykket av en solgangsnæring må ikke få feste seg. Det krever politisk vilje til å legge forholdene til rette for en fortsatt livskraftig og lønnsom næring. Jeg synes at St.meld. nr. 38, som Regjeringen i det alt vesentlige får flertall for i salen i dag, tar de grep som er nødvendig for å sikre nettopp denne næringens framtid i Norge. La meg avslutningsvis si i forhold til overskridelsene på Snøhvit at det er veldig viktig at Stortinget sender - for å bruke Onarheims uttrykk - kraftige signaler om at vi ser på det som helt uakseptabelt. Det er viktig å sende et signal til selskapet om at vi har forventninger til at selskapet i framtiden gjør det som er mulig for å holde seg innenfor de rammene for kostnader som de selv setter. Dette har noe med Stortingets måte å tilnærme seg prosjektene på, og det har ikke minst også med troverdigheten til Statoil selv å gjøre. Det er viktig at dette signalet er tydelig fra Stortingets talerstol i dag, at vi har større forventninger enn det som til nå er innfridd.
Det var spørsmålet frå representanten Ingvild Vaggen Malvik som gjorde at eg måtte be om ordet igjen. Ho etterlyste Kristeleg Folkeparti sin petroleumspolitikk, og det kunne oppfattast slik at Kristeleg Folkeparti gjekk inn for forsert petroleumsutvinning. Eg fekk ikkje fullført resonnementet mitt i svaret innanfor tidsramma på eitt minutt, og difor må eg utdjupa litt. Vedtaket om å vidareføra aktivitetane i Barentshavet no er viktig for at oljeindustrien kan bora leitebrønnar i konsesjonsbelagde område. Dette vil gje verdfull informasjon om området, og det kan gje ein positiv effekt for aktivitetsnivået på sokkelen. Dette er ikkje forsert petroleumsutvinning, men kunnskaps- og informasjonsinnhenting. Når det gjeld eventuell petroleumsutvinning på felta Nordland VI, Nordland VII og Tromsøflaket, er det lagt til side i påvente av ein heilskapleg forvaltingsplan. Dei mest sårbare områda i Barentshavet vart tekne ut av 18. konsesjonsrunde, og det er lagt verdas strengaste miljøkrav på den verksemda som skal skje i nordområda. Det er fleirtal i Stortinget for denne politikken, og SV er ein del av dette fleirtalet.
SV meiner at petroleumsaktiviteten skal vere med og leggje grunnlag for regional utvikling. Det har då også eit breitt fleirtal her på Stortinget meint tidlegare. I mitt parti og i mitt heimfylke vart vi difor urolege då vi las i meldinga som vi behandlar i dag, det vi oppfattar som nye signal frå Regjeringas side kva gjeld driftsorganisasjonar, nemleg at operatørane skal ha fridom til å organisere verksemda på ein meir effektiv måte enn i dag. Vi kan vanskeleg sjå at det er noko anna enn at Regjeringa ynskjer å slakke på konsesjonsvilkåra som Stortinget har sett. Her har Regjeringa gått selskapa sine ærend. Dei store oljeselskapa har lenge klaga over kor lite effektivt det er å måtte halde seg til dei små basane langs kysten, og har ytra eit ynske om såkalla normaliserte konsesjonsvilkår for alle felt. Ei slik normalisering har allereie funne stad i mitt fylke i form av tap av årsverk og tap av funksjonar. Det er svært ille for eit fylke som Sogn og Fjordane, som har rundt 30 pst. av oljeproduksjonen utanfor kysten, men som har berre 1 pst. av den landbaserte sysselsetjinga. Det er altså ikkje slik som enkelte prøver å framstille det i dag, at vi på død og liv skal halde oppe baseaktivitet utan at det finst oljeaktivitet utanfor. Her er det ein samanheng. Det er framleis stor oljeaktivitet utanfor kysten, mens ein altså begynner med ei nedbygging av dei minste basane. Det er litt spesielt at den fleksibiliteten som Regjeringa legg opp til og ynskjer, nettopp skal gjelde dei små basane fyrst. Eg er difor glad for at fleirtalet avviser Regjeringa sitt forslag om større fleksibilitet i konsesjonsvilkåra. Dei konsesjonsvilkåra som er fastsette for dei enkelte felt, skal respekterast. Det slår fleirtalet i dag fast. Det må Regjeringa halde seg til, og det må oljeselskapa halde seg til. Så kort til Snøhvit. Eg var med og behandla spørsmålet om skattelette på 2 milliardar kr til prosjektet for eit par år sidan - det som skulle til for å få prosjektet i gang. SV røysta imot, og vi åtvara den gongen mot å gjere ulønsame prosjekt lønsame ved slike skattegrep. Når statsråden og fleire representantar i dag framleis omtaler prosjektet som lønsamt, så kan ein jo stille spørsmål ved det. Fyrst fortalde selskapets leiing at Snøhvit-prosjektet ikkje var interessant utan skattelette, så fekk selskapet skattelette og gjekk i gang. Så kom siste sprekk. Olav Fjell uttalte den gongen at prosjektet ikkje hadde vorte sett i gang om dei hadde visst det dei visste då. No er overskridingane komne opp i 10-12 milliardar kr, men då er det plutseleg lønsamt likevel. Fyrst er prosjektet så vidt lønsamt, så ville ikkje selskapet ha satt det i gang, og så er kravet om lønsemd framleis oppfylt - forstå det den som kan. Dei som gav skattelette den gongen, har all grunn til å angre. Enten burde ikkje prosjektet ha vore igangsett, eller så var det fullstendig unødvendig med 2 milliardar kr i skattelette.
Det har flere ganger i debatten blitt antydet hva folk i nord mener om utvinning i Barentshavet, og da følte jeg det kanskje var passende å ta ordet i denne saken. Det er stor enighet i denne sal om at petroleumsressursene i Barentshavet skal utvinnes. Arbeidet er allerede i gang gjennom Snøhvit-utbyggingen, som av andre grunner er nevnt tidligere i debatten. Utvinningen som skal skje i Barentshavet, er et resultat av grundige debatter der miljøaspektet har vært toneangivende, og der sikkerhet for miljøet har vært det viktigste før man har gitt tillatelser for virksomhet i dette området. De fossile ressursene som er i Barentshavet, er viktige både for Norge og for landsdelen. Ny industri og kompetansearbeidsplasser er viktig for utviklingen i Nord-Norge, og alle som bidrar til petroleumsaktivitet i nord, bør være stolte av det de gjør for Norge og Nord-Norge. Jeg registrerer av debatten at Arbeiderpartiet ved representanten Brustad prøver å så tvil om hva regjeringspartiene vil i Barentshavet. Alle som er lesekyndige, og som kan sin historie, klarer ikke helt å se hva hun egentlig sikter til. Hun har flere ganger i debatten sitert fra en kronikk som stod i VG i går, skrevet av fylkesråden i Troms og fylkesordføreren i Finnmark, begge fra Arbeiderpartiet. Jeg har derfor funnet frem den artikkelen, og leser den ikke på samme måte som Arbeiderpartiets representanter gjør i Stortinget. La meg få sitere litt fra artikkelen: "Og det er her Oljemeldingen inneholder de virkelig oppløftende perspektivene for Nord-Norge." Det siktes til beskrivelsene av det man vet om forekomstene i bl.a. Barentshavet. Videre skriver fylkesordføreren i Finnmark og fylkesråden i Troms om meldingen: "Det er befriende klar tale for alle som har troen på at olje og gass skal bli en viktig tilleggsnæring for landsdelen." I tillegg har jeg snakket med fylkesordføreren i Finnmark, Helga Pedersen, i dag. Artikkelen som Brustad refererer til, er over en måned gammel, og Pedersen kunne opplyse om at Finnmark fylkeskommune er svært fornøyd med innstillingen som vi behandler i Stortinget i dag. Det er veldig få, kanskje ikke noen, som er enig i representanten Brustads skremselsanalyser av hva som skal skje i Barentshavet som følge av petroleumsmeldingen og behandlingen i dag. Styrelederen i Snøhvit Næringsforening, hennes partikollega Arvid Jensen, omtaler innstillingen slik: "Godt for nordnorsk næringsliv". Det er derfor ingen som skjønner hva Arbeiderpartiet prøver å formidle i denne saken. Det er nå etter hvert stor konsensus om hvilken aktivitet man ønsker i Barentshavet. At dette ergrer Brustad, må stå for hennes egen regning. Jeg og Høyre, sammen med landsdelen, ser i hvert fall optimistisk på fremtiden for petroleumsaktivitet i Barentshavet.
I 1999 ble konklusjonene fra et utvalg ledet av professor Knut Kaasen offentliggjort. Utvalget gjennomgikk en del av de overskridelsene som har vært på norske investeringsprosjekter i oljesektoren. Konklusjonene fra utvalgets innstilling samsvarer i stor grad med det Statoil i dag sier om overskridelsene på Snøhvit, i den forstand at det også fra Kaasen-utvalgets side sies at en starter før planleggingen har kommet langt nok, altså en starter mens prosjektet ikke er modent nok. Det tror jeg er en viktig konklusjon, ikke bare når det gjelder Snøhvit, men antakelig for mange av de prosjektene vi har vedtatt i Stortinget de siste ti årene, og antakelig også for mange av de prosjektene som kommer til å komme til behandling i årene framover, dersom vi beholder det beslutningssystemet som vi i dag har. Senterpartiets forslag i dag har bakgrunn i at petroleumsloven sjøl åpner for at man kan legge fram en endret eller ny plan for utbygging og drift. Det kreves ikke at det skal være betydelige endringer i prosjektet, som statsråden sier. Det står rett og slett i loven at departementet kan be om en endret eller ny plan for utbygging og drift. Og når Senterpartiet fremmer dette forslaget, er det ikke noe forsøk på omkamp omkring vedtaket i Snøhvit-utbyggingen. Vi har respekt for det vedtaket som er gjort, og at utbyggingen har startet. Men vi mener faktisk at Stortinget som det besluttende organ når det gjelder denne type saker, fortjener den respekt at det også får til behandling en revidert plan for utbygging og drift når et prosjekt har blitt så endret i forhold til de økonomiske forutsetningene som Snøhvit nå har blitt. Jeg er helt enig med Bror Yngve Rahm når han nå sier at det er viktig at det kommer kraftige signaler fra Stortinget om Snøhvit-utbyggingen, men jeg syns også det er viktig at det kommer noen forpliktende signaler. Det er viktig at det kommer noen forpliktende signaler som ikke bare handler om Snøhvit, men som er et tydelig signal til andre oljeselskap om at en i årene framover ikke kommer til å godta denne type overskridelser uten at Stortinget på ny får en behandling av prosjektets videre utvikling. En gjennomgang av en ny PUD trenger slett ikke å bremse prosjektet, og det trenger slett ikke være en helt ny PUD heller. Det er klart at mye av grunnlagsmaterialet knyttet til PUD-en ligger der allerede. Det Stortinget nå burde få på bordet, er de endrede forutsetningene og de økte kostnadene. La meg også på den korte tiden jeg har, få lov til å si to ord om drifts- og basestrukturen. Jeg tror det var svært fornuftig av storting og regjering at vi la en struktur for base- og driftsorganisasjoner for noen år siden. Hvis vi ikke hadde gjort det, tror jeg at det norske oljemiljøet i dag hadde vært langt mer London-basert enn det det faktisk er. I den grad en skal tillate lempinger i årene framover knyttet til den eksisterende strukturen, så burde de handle om å flytte arbeidsplasser og virksomhet fra Stavanger og Bergen og videre nordover til Kristiansund, Stjørdal og Harstad.
Egentlig hadde det vært fristende å gå inn i en ny dialog med bl.a. representanten Brustad og fått svar på de spørsmålene som jeg ikke fikk svar på i replikkordskiftet. Men jeg føler på den annen side at vi på mange måter har utdebattert denne saken. Jeg hadde lyst til å henge meg mer på hva Tore Nordtun sier. La oss nå sørge for litt optimisme. La oss nå sørge for at vi virkelig bruker denne anledningen til å stimulere, slik at vi får de resultatene vi skal ha fra denne sektoren. Vi er enige om ganske mye i denne saken. Vi skal stimulere til flere aktører. Vi skal åpne nye leteområder. Vi skal sjekke konkurranseforholdene for industrien. La oss ikke skape unødig usikkerhet. Dette er en spennende og viktig virksomhet for fedrelandet. Vi skal jobbe for å holde et høyt aktivitetsnivå, vi skal jobbe for å se på mulighetene, og vi skal jobbe for at det skal bli en jevn og god utvikling. Hvis vi nå kan fokusere på de positive tingene og mer på det vi er enige om, enn langt utover natten å fokusere på det lille vi er uenige om, tror jeg at det her ligger mange muligheter til å få et ganske bredt flertall i denne sal om disse spørsmålene. Jeg er glad for at det til denne meldingen foreligger en innstilling som samler mange av partiene.
I tilknytning til det som siste taler sa, tror jeg det passer å gratulere Nord-Norge spesielt med denne oljemeldingen og de vedtak som Stortinget nå kommer til å fatte. Det er åpenbart at mange av de signaler som nå gis, har stor betydning for videre oljeaktivitet i nord. Jeg vil også gratulere Harstad som oljeby. Denne 18. konsesjonsrunde og det vi legger opp til videre når det gjelder Barentshavet, vil få betydning for senteret for nordnorsk oljeaktivitet, nemlig Harstad. Det betyr selvfølgelig at en i tillegg til Harstad vil få driftsorganisasjoner og landbasert virksomhet, ikke minst i Finnmark - fra Hammerfest og østover mot Vardø, Vadsø, Kirkenes og andre steder som vil kunne få viktig aktivitet framover. Kontinuitet og forutsigbarhet er Regjeringens overskrift for det vi ønsker å få til. Derfor legger vi så stor vekt på at kunnskap om de prøveboringer som nå skal foretas, må legge grunnlaget for nye konsesjonsrunder. Det er altså ikke betenkeligheter med den politikken vi utøver i Nord-Norge, som gjør at vi ønsker å ha en betenkning før neste konsesjonsrunde kommer. Det er for nettopp å skape forutsigbarhet, for ikke å bidra til å lyse ut områder hvor selskapene inviteres til å bore uten å vite hva de egentlig kan finne. Vi ønsker at selskapene skal ha den nødvendige kunnskap for å øke muligheten for at de skal finne noe. Så vil jeg også si at det ikke er aktuelt for noen operatør å kunne "slakke på" konsesjonsvilkårene som Stortinget har fastsatt, slik representanten Grande Røys uttrykte det. Det er Stortinget som har fastsatt dette, og det er ikke aktuelt for Regjeringen å endre noe på disse konsesjonsvilkårene. All den fleksibilitet og tilpasning jeg har snakket om, skal være innenfor de gitte konsesjonene. Det kunne virke som om Grande Røys fra SV er imot norsk oljeaktivitet, men for alt som foregår i Sogn og Fjordane. Jeg tror for min del at det er bedre å legge vekt på kommunikasjon mellom operatør, kommune og fylke. Og jeg tror dessverre det er riktig å erkjenne at kommunikasjonen i forhold til operatøren ikke har vært god nok når det gjelder oljemiljøet i Florø. Jeg er enig i det som Marit Arnstad sa, om å flytte arbeidsplasser. Det som ligger i fleksibilitet og tilpasning, er ikke minst muligheten til å flytte ut aktivitet til kysten, der det nå skal foregå ny oljeaktivitet. Flertallets formulering om at ingenting skal endres, kan lett bli et argument for at en ikke får til denne utflyttingen, for at en ikke får bygd opp den aktiviteten som en ønsker, ikke minst i Nord-Norge.
Neste taler er Sylvia Brustad - deretter Hallgeir H. Langeland. Presidenten finner det opportunt å gjøre greie for at vi fremdeles har lang vei å gå. Den tiden som nå brukes, er selvsagt viktig, men den går også på bekostning av behandlingen av andre saker senere i kveld.
Jeg skal være kort. Jeg har behov for å svare på det representanten Robertsen tok opp i forhold til Nord-Norge. Som det er sagt her, er det bred enighet om store deler av meldinga, men litt uenighet om gjenåpninga av Barentshavet og hvor fort det skal gå. Siden fylkesordføreren i Finnmark og hva hun tidligere har sagt, er brakt inn her, vil jeg si at slik representanten Robertsen framstilte den siste meldinga fra fylkesordføreren, er nok det trukket litt for langt i forhold til hva hun mener. Det bør være klart at vi ønsker å lyse ut blokker i 2005. Jeg konstaterer at Regjeringa ikke ønsker å si det så klart på dette tidspunktet.
Veldig kort òg frå SV: Eg vil berre minna statsråden om at han sit i ei mindretalsregjering, og når eit fleirtal på Stortinget presiserer at basepolitikken ligg fast, så er det det stortingsfleirtalet meiner. Elles vil eg òg åtvara statsråden i høve til det han sa tidlegare om fristar som ulike fleirtal inneber i meldinga. Eit fleirtal er altså eit fleirtal. Når me seier at ei sak om CO2-injeksjon seinast skal komma innan budsjettforslaget for 2006, meiner me det. Nettopp dette med CO2-injeksjon er ei av dei sakene som er viktige for SV å presisera, og der me no faktisk får ho i rett retning. Så gratulerer òg eg med at me har fått ein del nytt inn i behandlinga her i Stortinget, ikkje minst knytt til miljø. CO2-injeksjon er eitt. Det at òg det miljøfaglege no blir trekt inn i Sameksistensutvalet, er positivt. Så her skjer det positive ting - òg sett med SVs auge.
Flere har ikke bedt om ordet til sakene nr. 6 og 7. ([[Votering, se side 3257 og 3260]]
Etter ønske fra energi- og miljøkomiteen vil presidenten foreslå at taletiden blir begrenset til 5 minutter til saksordføreren, 5 minutter til Arbeiderpartiet, 5 minutter til forslagsstillerne og 5 minutter til statsråden. Videre vil presidenten foreslå at det ikke blir gitt anledning til replikker etter de enkelte innlegg, og at de som måtte tegne seg på talerlisten utover den fordelte taletid, får en taletid på inntil 3 minutter. - Dette anses vedtatt.
Forslagsstillerne ber her om en tiltaksplan for bygging av gasskraftverk, og de redegjør i detalj for relativt kjente problemstillinger knyttet til bygging av gasskraftverk i Norge. I innstillingen er merknadene fra forslagsstillerne relativt omfattende og krydret med gode sitater - om jeg så får si - fra Høyre-politikere og også sittende statsråd. Og la det være helt klart: Høyre mener fortsatt at gasskraft er renere enn kullkraft. Dette forslaget bygger på en forestilling om at hadde vi bare vært mer positive - ja, blidere, så å si - ville nok konsesjonshaverne for de tre gasskraftverkene bygd ut. Jeg tror vi må se realiteten i et annet perspektiv. Dette dreier seg om selskapenes forretningsidé, det dreier seg om krav til avkastning, og det dreier seg om gasspris. Som det går fram av brevet fra statsråden som følger saken, står denne regjeringen fast på formuleringen i Sem-erklæringen om at man åpner for bygging av de tre gasskraftverkene som har fått konsesjon. Forslaget reiser også spørsmålet om flytting av konsesjoner. Ja, vi er flere som har deltatt på mange møter med selskaper og fått høre fornuftige argumenter for annen geografisk plassering og gjerne med bedre utnyttelse og også miljømessig bedre prosjekter. Dette dreier seg spesielt om flytting fra Skogn til Tjeldbergodden, fra Kollsnes til Mongstad og fra Kårstø til Risavika. Men noen konkret søknad om noen av disse prosjektene har verken departementet eller Stortinget sett ennå. Derfor er det galt å ta stilling til dette nå. Hvis så skulle skje, må vi se hvordan dette blir framstilt i henhold til det lovverk, de konsesjonsbetingelser og de utslippstillatelser som er knyttet til de konsesjonene som er gitt. Med bakgrunn i det jeg nå har sagt, er det etter flertallets mening riktig å vedlegge dette forslaget protokollen.
Vi tilhører flertallet som er enig om å vedlegge forslaget protokollen, men har litt andre føringer for konklusjonen. Det blir brukt veldig mye i debatten, senest av representanten Halleraker, at det ikke er søkt om å bygge gasskraftverk. Jeg håper inderlig at enten noen av dem som har konsesjon, eller andre som har lyst til å bygge, snarest mulig søker om konsesjon for å bygge, for vi trenger gasskraftverk i tillegg til andre ting for å få gjort noe med kraftunderskuddet. Det er også en kjent sak at vi fra Arbeiderpartiets side mener at hvis de som har konsesjon, nå velger ikke å søke om å bygge gasskraftverk, bør ikke konsesjonene forlenges. Da kan de etter vår mening tildeles andre, eller en kan bruke andre eller nye konsesjoner. Det viktige er å få det i gang.
Det hersker i dag stor enighet i alle fagmiljøer utenfor dette hus om at kraftproduksjon basert på gass i tillegg til noe vannkraft er det eneste som vil gi bidrag som monner, og som kan skape balanse mellom tilbud og etterspørsel i det norske og nordiske kraftmarkedet. Det er imidlertid skapt både politisk og økonomisk usikkerhet om gasskraft i Norge, noe den sittende regjering må ta hovedansvaret for. Allerede i 1996-1997 vedtok et bredt flertall i Stortinget, bestående av Arbeiderpartiet, Høyre og Fremskrittspartiet, at man skulle legge til rette for kraftproduksjon basert på gass. Men det hele stoppet opp da Jagland-regjeringen fant på at CO2-utslipp skulle behandles etter forurensningsloven. Først våren 2000 vedtok et flertall, bestående av de samme partier, at gasskraftverk i Norge skulle ha de samme rammebetingelser som andre innen EØS-området. Ingen av de aktører som innehar konsesjon, har tatt sjansen på å investere så langt, grunnet usikkerhet om framtidige utslippskrav og kostnader forbundet med dette. Jeg har gjentatte ganger utfordret statsråden, både i spørretimen og på annen måte, for å få ryddet bort denne usikkerheten, uten at statsråden har villet ta noen grep. Han har hele tiden hevdet at de aktører som har konsesjon, ikke finner det lønnsomt ut fra gasspris og strømpris. Regjeringen har etter statsrådens mening intet ansvar for noen usikkerhet i så henseende, ifølge ham. Statsråden har også gjentatte ganger hevdet at han har kontakt med konsesjonshaverne, og at ingen av disse har noe å klage over med hensyn til usikkerhet - dette til tross for Hydros generaldirektør Eivind Reitens uttalelser i Teknisk Ukeblad nr. 12 i år, hvor han hevder at "usikkerheten knyttet til CO2-spørsmålet er for stor til at noen tør å satse på å utnytte gassen i Norge", og at "Norge har rotet seg inn i en CO2-psykose". Lignende uttalelser kom også fra Elkem-direktør Svein Sundsbø på en energikonferanse i NHO-regi før påske, der både statsråden og undertegnede var til stede. Vi sitter nå i Norge og pumper våre gassressurser ut av landet. Hele Europa ser på bruk av gass som god miljøpolitikk, mens man i Norge ser på gass bare som forurensning. Denne håpløse og direkte feilaktige miljøpolitikken virker stikk i strid med hensikten og medfører at vi må innføre store mengder kraft fra sterkt forurensende kullkraftverk og kjernekraftverk. Norsk symbolpolitikk medvirker direkte til økte utslipp totalt sett, og det er vel snart på tide at dette også går opp for miljøbevegelsen i Norge. Nå ser vi også at vårt naboland Sverige, hvor de ikke har gass selv, planlegger gasskraftverk for å sikre kraftforsyningen. Regjeringens bidrag til den politiske og økonomiske usikkerheten forsterkes også av Sem-erklæringen. Der står det bl.a. at "det ikke skal stilles strengere utslippskrav for klimagasser enn det som er vanlig for gasskraftprodusenter i andre EØS-land". Man kan også lese: "Inntil det er etablert et kvotesystem for omsettelige utslippskvoter i tråd med Kyoto-protokollen forutsettes det at ytterligere konsesjons- og utslippstillatelser kun gis til gasskraftanlegg basert på CO2-fri teknologi." Dette er klart motstridene og henger kort og godt ikke sammen. Jeg håper derfor statsråden kan gi oss en forklaring på hva Regjeringen her egentlig mener. Det er dessverre et faktum at Regjeringen og flertallet i Stortinget har rotet seg inn på et blindspor i spørsmålet om gasskraft. Man skal nå satse milliardbeløp på gasskraft med CO2-håndtering, til tross for at all ekspertise på området sier at det tar mellom 8 og 13 år før man har på plass den teknologi som gjør dette økonomisk forsvarlig. Det hadde vært bedre om man sa direkte at gasskraft var uønsket, i stedet for å rote bort milliardbeløp for å kjøpe seg tid. I mellomtiden øker avstanden mellom tilbud og etterspørsel etter kraft, og som følge av dette stiger prisene. Vi hadde håpet at vi gjennom dette forslaget skulle få ryddet bort usikkerheten, men vi må bare konstatere at vi også denne gangen står helt alene. De fine festtalene i Arbeiderpartiet og Høyre betyr ingen ting når det kommer til stykket. Disse to partier som stod sammen med oss våren 2000, har nå sviktet og også rotet seg inn i CO2-psykosen. Med dette tar jeg opp Fremskrittspartiets forslag i innstillingen.
Representanten Øyvind Vaksdal har tatt opp det forslaget han refererte til.
Regjeringen har i flere sammenhenger gjort det klart at satsing på miljøvennlig gasskraft er et hovedelement i Regjeringens energipolitikk. Realiseringen av slike gasskraftverk vil kunne styrke energiforsyningen på en måte som gjør det mulig å nå de norske klimaforpliktelsene. Politikken på området er rett omtalt i Sem-erklæringen, og videre fulgt opp både i gassmeldingen og i meldingen om forsyningssikkerheten for strøm. Stortingsflertallet har ved gjentatte anledninger gitt sin tilslutning til Regjeringens gasskraftpolitikk. Stortingsflertallets ønsker knyttet til gasskraftverk har på denne bakgrunn ikke vært til å misforstå. Jeg er tilfreds med at flertallet i energi- og miljøkomiteen nok en gang understreker dette i behandlingen av dette Dokument nr. 8-forslaget. Nå sier representanten Øyvind Vaksdal at dette var en anledning til å rydde unna usikkerhet og få bort såkalte inkonsekvenser i Sem-erklæringen. Jeg konstaterer at Regjeringen lever veldig godt med Sem-erklæringen og ser på den som et entydig godt styringsinstrument, og vi kan konstatere at stortingsflertallet på ingen måte har noen vanskeligheter med å tolke hva som ligger i de ulike begrepene. Så dette må være et problem for Fremskrittspartiet. Det kan jo være at Fremskrittspartiet må se på sin egen forståelse og sin egen tolkning når alle andre definerer virkeligheten som klar og grei å forholde seg til. Jeg mener det heller ikke er tvil om hva stortingsflertallet mener om de miljøpolitiske rammebetingelsene for gasskraftverkene, som i sin tid fikk konsesjon av regjeringen Stoltenberg. Stortingets vedtak om at det ikke skal stilles strengere utslippskrav for klimagasser fra disse gasskraftanleggene enn det som er vanlig i andre EØS-land, ligger fortsatt til grunn. Ved eventuelt nye søknader om bygging av gasskraftverk kreves konsesjonsbehandling etter lovverket, og det er ikke adgang til å overføre gitte konsesjoner til nye prosjekter andre steder i landet. Dette har med konsesjonsbetingelsene å gjøre. I revidert nasjonalbudsjett foreslår Regjeringen at satsing på gasskraftverk med CO2-håndtering styrkes ytterligere gjennom etableringen av et fond på 2 milliarder kr fra 1. juli til å støtte pilot- og demonstrasjonsprosjekter. Dette vil gjøre det mulig å sikre tilstrekkelig finansiering av aktuelle pilotprosjekter og vil i tillegg til eventuelle fullmakter og bevilgningsbehov utover avkastningen av fondet kunne gi muligheter for nye pilotanlegg. Jeg mener at det skulle være hevet over enhver tvil hva som er stortingsflertallets prioriteringer når det gjelder gasskraftverk i den norske energiforsyningen. Den økte fokuseringen og den raskest mulige realiseringen av gasskraftverk med CO2-håndtering både nasjonalt og internasjonalt gjør at vi har stor tro på at vi skal lykkes med å få dette til.
Flere har ikke bedt om ordet til sak nr. 8.[[Votering, se side 3260]]
Etter ønske fra energi- og miljøkomiteen vil presidenten foreslå at taletiden blir begrenset til 5 minutter til sakens ordfører, 5 minutter til forslagsstillerne og 5 minutter til statsråden. Videre vil presidenten foreslå at det ikke blir gitt anledning til replikker etter de enkelte innlegg, og at de som måtte tegne seg på talerlisten utover den fordelte taletid, får en taletid på inntil 3 minutter. - Det anses vedtatt.
Vi har i dag til behandling Dokument nr. 8:70, forslag fra representantene Øyvind Vaksdal og Øyvind Korsberg om å lage en samlet plan for eventuell bygging av vindkraftanlegg i Norge. Overskriften på dokumentet kan gi inntrykk av at Fremskrittspartiet har lagt seg på en ny linje i forhold til utbygging av vindkraft. Dessverre lever ikke resten av dokumentet opp til dette inntrykket. La meg slå fast at hadde dette vært et forslag som tok utgangspunkt i at vindkraft er et nytt og spennende område som man ønsker å tilrettelegge for utbygging på, hadde SV stått klar til å støtte forslaget. Jeg vil minne om at SV i forbindelse med Stortingets behandling av forsyningssikkerhetsmeldingen for strøm fremmet forslag om at det burde lages en helhetlig plan for vindkraft. SV mener nemlig at Norge bør sette seg et mål om å produsere minst 5 TWh vindkraft årlig innen 2010. Det er på høyde med andelen vindkraft Danmark har av sin totalproduksjon i dag, og vindforholdene i Norge er faktisk enda bedre. NVE har gitt konsesjon til vindkraftanlegg med en samlet produksjonskapasitet på ca. 1,8 TWh pr. år, og det er forhåndsmeldt prosjekter med en samlet produksjonskapasitet på over 5 TWh pr. år. Norge er et langstrakt land med mye vind. I Norge har vi bygd ut godt under 1 TWh vindkraft i dag, og Regjeringens målsetting er å bygge ut 3 TWh innen 2010. Vi mener derfor at i forhold til søknadsmassen, behovet og ikke minst potensialet er Regjeringens målsetting altfor lav. Det teknisk-teoretiske potensialet i Norge er på utrolige 1 400 TWh pr. år, mens et realistisk utbyggingsnivå vil kunne bety at vi de neste tiårene kan bygge ut flere titalls TWh, når man har tatt de nødvendige hensyn til miljø, infrastruktur, lokale kraftbehov og nett- og anleggskostnader. SVs forslag i forsyningssikkerhetsmeldingen var begrunnet i at flaskehalser i overføringsnettet kan bli en utfordring i forhold til utbygging av vindkraft i Norge. I Finnmark finnes det i dag kun overføringskapasitet for to-tre vindkraftparker. I tillegg har det også vist seg at flere vindkraftutbygginger er kontroversielle, med innsigelser fra Direktoratet for naturforvaltning, Forsvaret og Riksantikvaren samt protester fra naturvernorganisasjonene. Vi mente at dette viser behovet for en helhetlig plan for utbygging av vindkraft i Norge, som skulle ha til formål å legge føringer bl.a. på videre forsterkning av sentralnettet. Men samtidig var vi veldig tydelig på både den ambisiøse målsettingen i forslaget og at denne planprosessen ikke skulle være til hinder for fortløpende behandling av enkeltkonsesjoner. Med andre ord, vi hadde en helt annen tilnærming til denne saken enn Fremskrittspartiet i dag har i sitt forslag. I stedet for en planprosess som legger til rette for en raskere utbygging av vindkraft, er tilnærmingen til Fremskrittspartiet det stikk motsatte. På denne bakgrunn anbefaler jeg Stortinget å avvise forslaget.
Jeg skal være ganske kort, fordi det Dokument nr. 8-forslaget vi har framsatt, og de merknadene vi har skrevet i innstillingen, på en god måte beskriver det synet vi har i denne saken. Det kan bli et langt møte i kveld, og det er vel noen som skal være i Odelstinget også, så vi får håpe at det blir et langt og godt møte der. Jeg vil bare knytte noen få kommentarer til hvorfor vi har fremmet dette forslaget. Det har vi gjort med bakgrunn i at vi synes det er på tide at man får en samlet plan, og at vi får en helhetlig vurdering av de planene som foreligger når det gjelder bygging av vindkraft. Om man liker det eller ikke, så medfører det store naturinngrep, naturinngrep som er svært synlige. Man kan diskutere om det er pent eller ikke, og det er delte meninger i forhold til det. Man konsekvensutreder på mange områder. Vi har tidligere i dag snakket om Barentshavet. Vi har i dag fått en melding til Stortinget om supplering av Samlet plan for vannkraft som tar for seg naturinngrep. Vi synes det er litt merkelig at stortingsflertallet ikke vil være med på å vurdere helheten, når det gjelder de store inngrepene som her planlegges ved bygging av vindkraft. Vi sitter igjen med en følelse av at det man gjør her i Stortinget, er å behandle vindkraft som noe som er politisk korrekt, uten å ta for seg det som er realitetene. Man ser at det er en del som nå begynner å demonstrere mot dette. Reiselivsnæringen har betenkeligheter, og en del miljøvernorganisasjoner begynner også å få store betenkeligheter. I f.eks. Tyskland er det blitt en formidabel protest mot alle de planene som der foreligger. I tillegg kommer det også store nettkostnader, opp mot 5 milliarder kr. Med dette tar jeg opp Fremskrittspartiets forslag i innstillingen.
Representanten Øyvind Korsberg har tatt opp det forslag han refererte til.
Jeg kan ikke se at det er behov for en slik helhetlig plan for vindkraft som grunnlag for å behandle konsesjonssøknadene. Potensialet for lokaliteter for vindkraftutbygging langs vår kyst er tilnærmet ubegrenset. Skulle en slik samlet plan for vindkraftutbygging ha noen verdi, måtte det foretas grundige vindmålinger i terrenget, med oppsetting av et svært stort antall vindmålemaster langs kysten. I tillegg til all tidsbruken ville også kostnadene ved slike vindmålinger være omfattende. Det trodde jeg faktisk Fremskrittspartiet var opptatt av, i hvert fall hvis de ønsker vindkraft, men hvis det er det motsatte de ønsker - hvilket mye kan tyde på - skjønner jeg mer av resonnementet. I tillegg til å sikre vinddata må kapasitet og kostnad for kraftoverføring fra anleggene beregnes, og det må foretas vurderinger av infrastruktur som veier og kaianlegg. Planprosessen og konsesjonsbehandlingen etter dagens regler gir den nødvendige helhet og oversikt når det skal tas standpunkt til de enkelte prosjektene. Jeg har tiltro til at denne grundige behandlingsformen sikrer at vindkraftutbyggingen vil skje innenfor miljømessig akseptable rammer. Jeg er derfor glad for at komiteen, med unntak av Fremskrittspartiet, slutter seg til mitt syn og ikke finner det hensiktsmessig å utarbeide en samlet plan for bygging av vindkraft.
Flere har ikke bedt om ordet til sak nr. 9.
Etter ønske fra energi- og miljøkomiteen vil presidenten foreslå at taletiden blir begrenset til 5 minutter til sakens ordfører, 5 minutter til forslagsstillerne og 5 minutter til statsråden. Videre vil presidenten foreslå at det ikke vil bli gitt anledning til replikker etter de enkelte innlegg, og at de som måtte tegne seg på talerlisten utover den fordelte taletid, får en taletid på inntil 3 minutter. - Det anses vedtatt.
Flommen som rammet Nordvestlandet og sørlige deler av Trøndelag i august 2003, medførte betydelig skade, og seks kommuner ble særlig hardt rammet. Forslagsstillerne påpeker at kostnadene med distriktsandelen på 20 pst. av de resterende flomsikringsarbeidene er en tung byrde for de berørte kommuner. De mener at dette kan virke som forskjellsbehandling på grunn av at staten dekket 100 pst. av kostnadene etter flommene i 1995 og 1997. Det påpekes også fra forslagsstillerne at berørte parter trenger en avklaring rundt finansieringen, før det tas stilling til hvilke sikringsarbeider som skal gjennomføres. Forslagsstillerne mener man må innføre en generell regel om at staten dekker flomsikringskostnadene fullt ut, og at sikringsarbeidet etter flomkatastrofer bør behandles likt, og de påpeker det urimelige i at lokalsamfunn i enkelte tilfeller sitter igjen med betydelige kostnader. Forslaget har vært forelagt Olje- og energidepartementet ved statsråden. I brevet fra statsråden viser han til at NVE kan frafalle kravet om distriktsandel i enkelte tilfeller. Han viser videre til at Stortinget drøftet distriktsandelen i 1997, og at den da ble videreført, men satt ned fra 25 pst. til 20 pst. Statsråden hevder at han ikke kan se at forutsetningene er endret siden sist dette ble behandlet, og konkluderer med at han ikke vil frafalle kravet om distriktsandel etter flommen i august 2003. Under behandlingen i komiteen har regjeringspartiene og Arbeiderpartiet sluttet seg til statsrådens holdning og sikrer flertall for at forslaget ikke bifalles. Fremskrittspartiet, Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet står bak forslaget i innstillingen om frafall av kravet samt gjennomgang og endring av regelverket. Med dette tar jeg opp forslagene nr. 1 og 2 i innstillingen.
Representanten Øyvind Vaksdal har tatt opp de forslagene han refererte til.
Først vil jeg takke saksordfører for en god jobb. Det sier jeg ikke bare fordi vi er enige, men fordi han har belyst de ulike sidene i saken på en grei måte. Men det er synd at det ikke er flertall for forslaget om at staten skal dekke kostnadene når det gjelder flomforbygning og opprydding etter en flom fullt ut. Det er jo merkelig at en forskjellsbehandling av ulike deler av landet vårt godtas. For å være nøyaktig er forslaget fra mindretallet todelt. Første del er av generell karakter. Det bes om at Regjeringa må "gjennomgå regelverk og praksis med hensyn til distriktsandel på nytt, for å gjøre dette mer treffsikkert og rettferdig, slik at flomforbygning og opprydding etter flom, dekkes av staten fullt ut". Den andre delen av forslaget går spesielt på flommen i 2003, hvor det bes om at distriktsandelen frafalles. Flertallet går dessverre mot begge disse forslagene. Senterpartiet mener det er beklagelig at regjeringspartiene og Arbeiderpartiet ikke vil støtte forslaget om å frafalle de distriktsandelene som har blitt krevd etter flommen i Sør-Trøndelag og på Nordvestlandet i 2003. Det er altså Fremskrittspartiet og Sosialistisk Venstreparti som står bak forslaget, sammen med Senterpartiet. I 1995 ble Østlandet ramma av en voldsom flom. Mange av oss opplevde dette på nært hold. Vi opplevde at hus og hjem ble tatt av vannet og feid av gårde, veier gikk i oppløsning, og bruer ble flytta av kraftige vannmengder. Det var uten tvil en voldsom affære, og det var både dyrt og tidkrevende å ordne opp etter flommen. Men heldigvis betalte staten 100 pst. Det var både rett og riktig, og det er det som er sakens kjerne. Vi kan ikke ha et regelverk som ikke likebehandler naturkatastrofer i forskjellige deler av landet. Denne saken er dessverre et eksempel på det motsatte. Den viser at det virkelig er forskjellsbehandling. I 1995 og 1997 gikk staten inn og dekka 100 pst. av kostnadene etter flommene gjennom egne stortingsvedtak. Dette omfatta også permanente sikringstiltak. Men når det gjelder den siste flommen i 2003 i Sør-Trøndelag og Møre og Romsdal, mener flertallet at det er rimelig at berørte kommuner og grunneiere skal dekke 20 pst. av de arbeidene som ikke er direkte hastetiltak. Dette utgjør ca. 3 mill. kr og oppleves som en tung byrde for de berørte. I olje- og energiministerens brev til komiteen den 26. april 2004 henvises det til en stortingsdebatt den 10. juni 1997. Da ble distriktsandelen drøfta, og den ble da satt ned fra 25 pst. til 20 pst. Samtidig gir statsråden uttrykk for at NVE kan gi fritak for distriktsandel. I brevet fra statsråden skrives det også at 100 pst. statlig støtte til flomforbygning kan føre til mindre oppmerksomhet på faren ved utbygging i flomutsatte områder. Det tenkes her på kommunene. Jeg må nok si at den type uttalelser er å trekke saken svært langt. Det er nok heller slik at kommunene er svært bekymra for å komme i en slik situasjon, hvor hjem, liv og helse, ja, hele infrastrukturen settes i fare. Men så til konklusjonen: For oss - mindretallet i denne saken - virker det både tilfeldig og urettferdig at enkelte slipper distriktsandelen, mens andre må betale. Det kan dessverre se ut som om klimautviklinga gir oss mer flom og uvær. Flommer vil vi neppe unngå. Nå legges det opp til en høg kostnad for mange lokalsamfunn. Det ville være nyttig for den videre praktisering at Regjeringa hadde gjennomgått regelverket for å komme fram til en mer rettferdig ordning. Det kunne gi trygghet for at lokalsamfunn skal slippe plutselige utgifter når naturkreftene vilkårlig og brutalt endrer landskapet.
Flommen i Sør-Trøndelag og på Nordvestlandet sensommeren 2003 var dramatisk, ikke minst for dem som ble direkte berørt av skade på egen eiendom. Det er likevel viktig at spørsmålet om fordeling av kostnader ved flomforbygning ikke avgjøres ut fra slike enkelthendelser, men ses i en større sammenheng. Fordelingen av kostnader mellom staten og distriktet begrenser seg til gjennomføring av permanente sikringstiltak i vassdrag. Permanente sikringstiltak må en skille fra krisetiltak som gjennomføres for å avverge overhengende fare for menneskeliv eller skader på større verdier umiddelbart før, under og etter en flom. Slike krisetiltak finansieres fullt ut av staten, og dette er også gjort når det gjelder flommen i Sør-Trøndelag og på Nordvestlandet. Sist gang Stortinget drøftet spørsmålet om distriktsandelen, var, som også representanten Enger viste til, i forbindelse med behandlingen av flomtiltaksmeldingen i juni 1997. Ordningen ble da videreført, bl.a. under henvisning til at de lokale interesser som oppnår varige fordeler av tiltakene, også bør bidra i finansieringen. Distriktsandelen ble samtidig satt ned fra 25 pst. til 20 pst. Selv om utgangspunktet er at det skal betales distriktsandel, innebærer dagens ordning ingen fleksibel løsning. Tiltak av stor samfunnsmessig betydning kan finansieres fullt ut av staten. Stortinget har fastsatt at NVE kan redusere eller frafalle kravet om betaling av distriktsandel når det er tale om sikringstiltak som reduserer faren for tap av menneskeliv og større materielle verdier, f.eks. som følge av kvikkleireskred, og der tiltakene primært er begrunnet med allmenne hensyn, f.eks. å hindre forurensning eller å bedre forholdene for fisk i vassdrag. Jeg kan ikke se at forutsetningen for dekning av distriktsandelen har endret seg siden Stortinget sist behandlet dette spørsmålet. Distriktsandelen innebærer at lokale interesser deltar i prioriteringen av sikringstiltak, og sikrer at det er velfunderte behov som ligger til grunn for søknader om statlig støtte. Distriktsandelen bidrar også til lokalt ansvar og til eierskap til ressursene. Det er kommunene som er ansvarlige for arealutnyttelsen. Dersom staten skal dekke kostnadene ved forbygning etter flom fullt ut, kan dette føre til mindre oppmerksomhet på faren ved utbygging i flomutsatte områder. Komiteens medlemmer fra Fremskrittspartiet, SV og Senterpartiet har påpekt at de anser dette som en urimelighet, ettersom tiltakene som ble utført etter flommene på Østlandet i 1995 og 1997, ble dekket fullt ut av staten. Jeg har forståelse for at de berørte kommunene i Trøndelag og i Møre og Romsdal kan synes at det er lite rimelig at ikke også tiltakene i disse kommunene skal dekkes fullt ut av staten. Men dette skjedde gjennom ekstraordinære bevilgninger fra Stortingets side og ikke gjennom tildeling fra NVEs ordinære budsjetter. En full statlig finansiering av alle tiltak etter store flommer vil også være en forskjellsbehandling, nemlig i forhold til de mange kommuner og grunneiere som har deltatt, og deltar, i finansieringen av slike sikringstiltak. I denne forbindelse er det grunn til å peke på at det ofte er lokale flomsituasjoner som normalt avdekker sikringsbehov, også i de vanlige sakene. Men disse får ofte ikke den samme fokus utad som de større mediedekte flommene får. Jeg er derfor alt i alt tilfreds med at Stortinget vil opprettholde dagens ordning med distriktsandel, som i det store og hele må regnes som både treffsikker og rettferdig.
De talere som heretter får ordet, har en taletid på inntil 3 minutter.
Eg konstaterer med stort vonbrot at fleirtalet ifølgje innstillinga ikkje ønskjer å likebehandle landet når det gjeld erstatning etter naturøydeleggingar. Det har her frå denne talarstolen vore snakka om seks kommunar i Møre og Romsdal og Sør-Trøndelag som vart spesielt hardt ramma under flaumen i august 2003. Det vert vist til at etter flaumane i 1995 og i 1997 vedtok Stortinget at staten skulle dekkje kostnadene 100 pst. etter dei øydeleggingane. For meg ville då det naturlege vere at Stortinget sa ja også til å dekkje 100 pst. etter skadane på Nordvestlandet i 2003, likeins å få ein gjennomgang av regelverket og praksisen med tanke på å gjere dette meir treffsikkert og rettferdig. For dei kommunane og dei grunneigarane dette gjeld, opplevest det som sterkt urettvist, og det gjer at dei stiller spørsmål om det ikkje skal vere likskap for lova i dette landet. Nokon må betale distriktsandelen på 20 pst., medan andre ikkje må. Det har naturleg nok vekt sterk oppsikt i heimfylket mitt - Møre og Romsdal - og dei stiller seg spørsmålet: Kvifor? Eg synest ikkje fleirtalet grunngir dette på ein god måte i innstillinga, og statsråden sin argumentasjon for forskjellsbehandlinga mellom Nordvestlandet og Austlandet synest eg heller ikkje er god. Eg trur ikkje at kommunane og kommuneleiingane på Austlandet, som var utsette for dei store øydeleggingane på 1990-talet, føler mindre ansvar i dag, i 2004, sjølv om dei fekk dekt 100 pst. frå staten. Det hadde vore naturleg om fleirtalet sa ja til å innføre ein generell regel om at staten skal dekkje kostnadene. Eg er sterkt usamd med statsråden i vurderingane hans. Det er urimeleg at enkelte lokalsamfunn sit att som dei store taparane, med store ekstra kostnader. Dette bør vere storsamfunnet sitt ansvar, og dagens praksis gir grunn til uro for mange kommunar i åra framover. Eg vil så sterkt eg kan, oppfordre Stortinget til å stemme for mindretalsframlegget frå Senterpartiet, Framstegspartiet og SV.
Flere har ikke bedt om ordet til sak nr. 10.[[Votering, se side 3260]]
Etter ønske fra energi- og miljøkomiteen vil presidenten foreslå at taletiden blir begrenset til 5 minutter til sakens ordfører, 5 minutter til forslagsstillerne og 5 minutter til statsråden. Videre vil presidenten foreslå at det ikke blir gitt anledning til replikker etter de enkelte innlegg, og at de som måtte tegne seg på talerlisten utover den fordelte taletid, får en taletid på inntil 3 minutter. - Det anses vedtatt.
Jeg skal være ganske kort. I innstillingen fremmes det forslag om at Stortinget ber Regjeringen opprette en skjærgårdspark i Østfold fra fylkesgrensen mot Akershus til og med Iddefjorden. Flertallet i komiteen ønsker og har fremmet forslag om å avvise forslaget, og i den forbindelse viser jeg til de merknadene som står i innstillingen, ikke minst til de to brevene som er kommet fra statsråd Brende i denne saken. Jeg antar at mindretallet vil redegjøre for sitt syn i denne saken. Jeg vil bare for egen regning få knytte noen få kommentarer til forslaget, og det går på Fremskrittspartiets prinsipp om eiendomsrett. Den private eiendomsretten blir viktig for oss når vi skal ta stilling til dette forslaget. Vi ser at en rekke privatpersoner med eiendomsrett kan komme i konflikt med staten hvis et slikt forslag hadde blitt realisert. I tillegg reises det en del problemstillinger knyttet til hva som kan skje i de tilfeller private eiendomsbesittere ikke ønsker å bli innlemmet i skjærgårdsparken. Tvang kan bli aktuelt for å gjennomføre et vedtak om skjærgårdspark, selv om det ikke er nevnt i forslaget, og det er noe vi i Fremskrittspartiet mener man bør være varsom med å gi sin tilslutning til. Kostnadene i tilknytning til etablering av skjærgårdsparker er heller ikke belyst, og da med tanke på overtakelse eller inngåelse av avtaler med private eiendomsbesittere. Det er en rekke slike tilfeller som er viktig for oss i denne saken. Slik vi vurderer det, er brukernes rettigheter allerede ivaretatt gjennom friluftsloven og retten til fri ferdsel. Det er viktige argumenter for oss.
Østfold har en unik skjærgård som gir trivsel, opplevelser og rekreasjon. For mange østfoldinger og, ikke minst, for Oslo-folk er den med på å øke livskvaliteten. Som en av forslagsstillerne til å etablere skjærgårdspark i Østfold, vil jeg beklage at forslaget ikke får flertall i Stortinget. Det er beklagelig ikke minst for alle de menneskene som bruker skjærgården i Østfold, og som opplever at det blir vanskeligere og vanskeligere å finne områder der allmennheten kan gå i land og bruke skjærgården, fordi den er blitt mer og mer nedbygd og privatisert. Forslaget var et grep for å få stanset denne uheldige utviklingen. Dersom det ikke skjer, vil det neppe være gjenopprettelig. Det er skuffende at miljøvernministeren er så negativ til forslaget og avviser det fullstendig. Det virker som om forslaget er noe helt nytt, men det er opprettet skjærgårdsparker både i Agder og i Telemark tidligere. Statsråd Brende velger imidlertid å tolke forslaget som om alt skulle gjennomføres straks, og så avstå fordi det blir for mye på en gang. Men det er grunn til å spørre om han helt har forstått behovet for et samlet grep om forvaltningen av strandsonen og skjærgården i landets mest benyttede sjøområde. Arbeiderpartiet er skuffet og oppgitt over en slik holdning. Vi mener at dette er en så viktig sak at den ikke kan legges bort selv om forslaget blir nedstemt i denne runden. Det kan komme flere anledninger til å ta dette opp igjen. I mellomtiden vil Østfold Arbeiderparti, de berørte kommunene og fylkeskommunen arbeide for å følge opp intensjonene bak forslaget. Arbeiderpartiet ser på Østfold-kysten som ett av de viktigste kystavsnittene i Norge, med unike kvaliteter. Vi har utløpet av Nordens største elv og en usedvanlig rik flora og fauna. Svært mange mennesker benytter dette området til rekreasjon, og det er derfor stor slitasje og stort press på områdene. Det gjør at det haster med at ubebygde arealer vernes, og at vi kan få et grep om disponeringen av kystsonen som sikrer både en fornuftig bruk og et tilstrekkelig vern. Med et slikt grunnlag kunne opplevelser knyttet til kystsonen blitt ett av de viktigste bidragene til en positiv utvikling av Østfold framover. Men det vil ikke flertallet, regjeringspartiene og Fremskrittspartiet, være med på. Det er også grunn til å minne om en annen sak som har vært toppaktuell i Stortinget de siste ukene, og det er salget av Østre Bolærne til private i Vestfold - rett over fjorden for Østfold. Også i Østfold finnes det verdifulle kystområder som i dag tilhører Forsvaret, og som nå skal avhendes. Disse områdene er blant fylkets flotteste, og bør selvfølgelig gjøres tilgjengelige for allmennheten. Jeg regner med at Regjeringen ikke kommer i samme situasjon én gang til, men sørger for at disse områdene i hvert fall ikke blir solgt til private. Jeg tar opp forslaget fra Arbeiderpartiet og SV i innstillingen.
Representanten Signe Øye har tatt opp det forslag hun refererte til. De talere som heretter får ordet, har en taletid på inntil 3 minutter.
Jeg deler forslagsstillernes beskrivelse av at Østfold-kysten har stor verdi som rekreasjonsområde. I Østfold er det i dag allerede 280 friluftsområder eller 25 000 dekar, sikret gjennom erverv og servituttavtaler med grunneiere. I Østfold har vi foreløpig ingen nasjonalparker, men pr. 2000 er det fredet fire landskapsvernområder og 69 naturreservater, eller ca. 2 pst. av fylkets totale areal. Norge har en unik kyststripe helt fra svenskegrensen til Grense-Jakobselv. Norske verneplaner har konsentrert seg om fjell, skog og vassdrag i innlandet. Store deler av befolkningen bor og virker langs kysten. Fornminner vitner om bærekraftige kystsamfunn flere tusen år tilbake. Det rike sjø-, plante- og dyrelivet langs kysten trenger et bedre vern enn i dag. En utvidelse og samling av de viktige kystområdene i Østfold vil sikre viktige rekreasjonsområder for fremtidige generasjoner. Det enestående ville være om både norske og svenske myndigheter gikk sammen og dannet en felles kystnasjonalpark i Østfold og nordre Bohuslän. I forbindelse med opprettelsen av en nasjonalpark vil etableringen av et nasjonalparksenter være naturlig, særlig ut fra at dette kan bli den første nasjonalparken som berører vår kyst. Allerede på 1990-tallet startet fylkesmannen opp arbeidet, og det ble avholdt flere møter bl.a. med Hvaler kommune, fiskeriforvaltningen og yrkesfiskerne i området, som bl.a. er avklart i St.meld. nr. 43 for 1998-99, Vern og bruk i kystsona. Fylkesmannen har fått i oppdrag fra Direktoratet for naturforvaltning å utarbeide et konkret forslag til nasjonalpark. Det er i de siste årene gjort mye forberedende arbeid hos fylkesmannen, herunder sammenstilling av relevant faglig materiale og orienteringer/diskusjoner med Hvaler kommune, fiskerisiden, grunneiersiden, Kystverket og fylkeskommunen. Planområdet innehar store verneverdier knyttet til flora, fauna, strand, kysttyper, kystbarskog, lyngheier og det intakte storslagne kystlandskapet. Dertil er det store marine verneverdier i området. Tjernø Marinbiologiske Laboratorium har gjennom flere år utført marinbiologiske undersøkelser i området på oppdrag for fylkesmannen. I 2002 ble det funnet et stort korallrev ved Tisler som er mer enn 1 200 meter langt. Dette er det største kjente innenskjærs korallrev i verden! Det finnes også en meget variert undersjøisk bunntopografi. Dagens lovverk setter strenge krav til ferdsel og bebyggelse i naturreservater og verneområder. Det er viktig i planleggingen av en nasjonalpark at hensynet til grunneiere og næringslivet ivaretas slik at kystens ressurser også i fremtiden kan høstes. Avslutningsvis vil jeg ta med et utdrag av Børge Brendes svar i spørretimen på undertegnedes spørsmål: "Får vi til dette, kan vi om noen få år vedta opprettelsen av vår første nasjonalpark som dekker både landområder og marine områder. Det vil bli et verdifullt tilskudd i arbeidet med å sikre kystlandskapet i Norge generelt og det særegne skjærgårdslandskapet på Hvaler spesielt." Jeg er enig i miljøvernministerens uttalelse.
Flere har ikke bedt om ordet til sak nr. 11.[[Votering, se side 3261]]
Ingen har bedt om ordet.[[Votering, se side 3261]]
Ingen har bedt om ordet.[[Votering, se side 3261]]
Ingen har bedt om ordet.[[Votering, se side 3261]]
Ingen har bedt om ordet.[[Votering, se side 3261]]
Ingen har bedt om ordet.[[Votering, se side 3262]]
Etter ønske fra justiskomiteen vil presidenten foreslå at taletiden blir begrenset til 5 minutter til hver gruppe. Videre vil presidenten foreslå at det blir gitt anledning til tre replikker med svar etter innlegg fra medlemmer av Regjeringen innenfor den fordelte taletid. Videre vil presidenten foreslå at de som måtte tegne seg på talerlisten utover den fordelte taletid, får en taletid på inntil 3 minutter. - Det anses vedtatt.
Det er en avgjørende samfunnsoppgave å sikre trygghet og sikkerhet for den enkelte innbygger. En samlet justiskomite har i de generelle merknadene til justisbudsjettet for 2004 vektlagt en helhetlig tilnærming til justispolitikken. Etter Høyres oppfatning er det helt nødvendig å se helheten for også å kunne bekjempe årsakene til kriminalitet. Jeg er derfor fornøyd med at de fleste partiene i Stortinget er enige om dette, og mener at dagens kriminalpolitiske utfordringer ikke løses med enkle grep og ensidig vektlegging av straff. Det er helt nødvendig at man må ha en dybdeforståelse av årsakene til kriminalitet, og utforme effektive virkemidler i tråd med dette. Slike tiltak gjør noe med årsakene til kriminalitet, og bidrar dermed til et tryggere samfunn for alle. Politiet skal forebygge og bekjempe kriminalitet, noe som er avgjørende for folks trygghetsfølelse. Effektive domstoler skal sikre rask og riktig reaksjon overfor dem som bryter loven. Balanse i kjeden mellom politi, påtalemyndighet, domstol og kriminalomsorg øker straffens preventive virkning, samt at den letter situasjonen for tiltalte og ofre som venter på en avklaring. Jeg vil sterkt understreke at kriminalpolitikken må settes inn både ved forebygging og ved håndhevelse av samfunnets regler. Det er det som er en helhetlig og målrettet kriminalpolitikk. Flertallet i justiskomiteen synes ikke de 18 forslagene fra stortingsrepresentantene Jan Arild Ellingsen, André Kvakkestad, Carl I. Hagen og Siv Jensen fremmer en slik helhetlig kriminalitetsbekjempelse. Flere av forslagene har gode intensjoner, men det blir for lettvint av Fremskrittspartiet å fremme et forslag om helhetlig bekjempelse av kriminalitet der hovedfokus er straffer og mer ressurser til politiet. Jeg er enig i at straffens lengde og virkning er viktig i den justispolitiske debatten. Det er også politiets arbeid, men en helhetlig bekjempelse av kriminalitet dreier seg om mye mer enn det. Jeg vil også vise til svaret fra Justisdepartementet. Flere av de forslagene som Fremskrittspartiet fremmer, er allerede under utarbeidelse, på høring eller allerede iverksatt. Videre vil jeg henlede oppmerksomheten på første setning i dokumentet. Dokument nr. 8:54 innleder med følgende: "Forslagsstillerne er meget bekymret for den stadig økende kriminaliteten i samfunnet." Her må jeg legge til at den bekymringen heldigvis er en smule overdrevet. Antall anmeldte forbrytelser ble i 2003 redusert med 10,1 pst. i forhold til 2002, ifølge tall fra STRASAK. Anmeldelsestallene er i seg selv ikke nok til å analysere alle sider ved kriminalitetsutviklingen i samfunnet, men tallene for 2003 viser at det ikke er grunnlag for det Fremskrittspartiet gjør, nemlig å hevde at kriminaliteten i Norge øker kraftig, eller at situasjonen er forverret. Tvert imot er tallene en indikasjon på at kriminaliteten er noe redusert på noen viktige områder som også bl.a. politiet har prioritert. Regjeringen har allerede iverksatt en rekke tiltak de siste årene for å forebygge kriminalitet, utvikle etterforskning og iretteføring, samt å styrke kompetansen til politiet og annet personell som skal bekjempe kriminalitet. Vi får helt sikkert høre representanten Ellingsen fra denne talerstolen hevde at man ikke kan stole på Høyre, og spørre hvorfor Høyre ikke kan støtte disse forslagene. La meg gjøre det helt klart: Høyre kan ikke uten videre gå inn for slike forslag. Vi vil vente med å ta stilling til disse forslagene til de har fått den gjennomgangen og behandlingen de trenger. Jeg synes imidlertid det er synd at ikke Fremskrittspartiet gjennom et godt forebyggende arbeid blant barn og unge er villig til å se på hva som er årsakene til kriminalitet, og på hva som skal til for å hjelpe dem som allerede har kommet inn på en kriminell løpebane. Dette forslaget er nok et eksempel på Fremskrittspartiets enfoldige tilnærming til kriminalitetsbekjempelse, med høyere straffer og mer politi. Skal vi være i stand til å gjøre noe med kriminaliteten i et samfunn, må vi kunne evne å gå dypere inn i problematikken enn det Fremskrittspartiet gjør i sin begrunnelse for forslagene.
Dette forslaget fra Fremskrittspartiet ser ut til å være hele Fremskrittspartiets program for denne fireårsperioden innen feltet lov og orden. Det kan selvfølgelig være rasjonelt å fremme partiprogrammet i helhetlige forslag, men å kalle dette en målrettet og helhetlig kriminalitetsbekjempelse må bero på en gedigen koblingsfeil i Fremskrittspartiet. Alle vet at alle menneskebarn kan vokse opp til å bli lovlydige voksne skattebetalere hvis det investeres nok i samfunnet rundt dem. Helhetlige strategier for å bekjempe kriminalitet starter med å legge forholdene til rette for barna og deres foreldre. Kriminalitetsbekjempelse starter med forebygging, og det har vært Arbeiderpartiets ledesnor hele tida. Det er derfor vi har gode kontrollrutiner for barna allerede i mors mave, gratis. Vi har bygd opp helsestasjoner der barns helse kontrolleres, gratis. Det er gratis lege for barn under 7 år. Arbeiderpartiet har helt siden barnehagene ble et faktum også i Norge, vært opptatt av at alle barn skulle få en barnehageplass billigst mulig. Vi har vært opptatt av at alle barn har rett til skolegang, og at skolen skulle lære alle barn å utvikle sine egne evner og sin selvtillit. Vi har vært opptatt av å ha et velfungerende barnevern, som skal hjelpe foreldre som trenger hjelp til å klare det å være foreldre, og hjelpe barna ut av familien hvis det er nødvendig. Vi har lagt forholdene til rette for frivillige organisasjoner innenfor musikk, sang, dans, drama, idrett og gratis ungdomsklubber for ungdom. Alt dette er bygd opp for å utvikle vår oppvoksende slekt best mulig og gi dem alle muligheter til å bruke all sin kreativitet på positive - og ikke kriminelle - måter, og for å fange opp hjem med foreldre som trenger annen voksenhjelp ved sin side for å kunne gi sine barn det beste utgangspunktet for et lovlydig voksenliv. Dette er mange av de forebyggende faktorene som vi i Arbeiderpartiet mener er den aller viktigste årsaken til at det norske folk generelt er et lovlydig folk. Det er dette vi trenger å bygge videre ut: flere barnehageplasser, flere ungdomsklubber og ikke færre, som vi nå ser over det ganske land. Da snakker vi om helhetlig kriminalitetsbekjempelse. Til slutt kan vi f.eks. ta med at hadde alle barn som er ADHD-barn, blitt diagnostisert tidlig og fått den behandlingen de så sårt trenger, tidlig, så hadde vi også hatt færre kriminelle. Og hadde alle de over 200 000 barna fra rusbelastede hjem blitt oppdaget tidlig nok og gitt den hjelp og de tilbud de har behov for, hadde vårt samfunn hatt mange færre alkoholikere og narkomane, som også utgjør en ikke uvesentlig del av det kriminelle Norge. Men da må alle partier, også Fremskrittspartiet, være med på betydelige økninger til kommunene i Norge, slik at de klarer å forebygge kriminalitet skikkelig. Det er etter vår menig kommuneøkonomien som er den viktigste forebyggende faktoren for det gode, kriminalitetsfrie livet, og som bygger opp lovlydige voksne som bryr seg om den oppvoksende generasjon. Da snakker vi om helhetlig kriminalitetsbekjempelse.
Når et parti og enkeltmedlemmer fremmer forslag til debatt i salen, er det bestandig interessant å se responsen fra de andre politiske partiene. Har man en positiv holdning, ser man mulighetene i dem, eller handler det om å la være å ta innover seg de innspillene som kommer? Tidvis er svaret variabelt. For Fremskrittspartiets del er det slik at det er innholdet i de respektive sakene som skal være grunnlaget for hvordan man behandler dem. Når jeg registrerer hvordan flertallet har behandlet denne saken, er jeg sannelig i tvil om hvordan tilnærmingen har vært. Jeg må si at jeg lar meg fascinere når saksordføreren sier at Fremskrittspartiet kun er opptatt av mer straff og mer til politiet. Det siste er iallfall korrekt, for det politiet vi har i dag, kan umulig stole på denne regjeringen, man trenger i så fall drahjelp fra Fremskrittspartiet. Saksordføreren kom også med påstand om nedgang i anmeldelser. Det er muligens korrekt, men da burde kanskje saksordføreren ta innover seg signalene fra politiet og andre, tilbakemeldinger om at folk etter hvert til dels lar være å anmelde, fordi man ikke får respons fra det politiet som Høyre satser på. I tillegg synes jeg det blir usaklig når man sier at vi ikke gjør noe for andre. Fremskrittspartiet var det partiet som i revidert nasjonalbudsjett for to år siden fikk gjennomslag for den første støtten til livet etter soning. Vi har altså overhodet ikke dårlig samvittighet. Når de to foregående talerne sier at tilnærmingen her er for smal, hvor er resten av partiene hen? Hvor er deres innspill til dette? God dag mann, Økseskaft, ser dette ut til å dreie seg om, istedenfor at man tar dette innover seg. Vi har nettopp vært med på å behandle et forslag fra Arbeiderpartiet om raskere saksbehandlingstid i domstolene. Fremskrittspartiet hadde ingen problemer med å være med og diskutere realitetene i det, fordi vi syntes det var fornuftig! Mens her velger altså flertallet glatt å si at dette vil vi ikke være med på, dette legger vi i skuffen. Det er i orden, det er greit nok, denne debatten vil fortsette uavhengig av hva Stortinget mener og gjør. Representanten fra Arbeiderpartiet pratet om Arbeiderpartiets evne til å ta vare på velferdsstaten og velferdssamfunnet. Hvis det er slik at Arbeiderpartiets medisin er så god, hvorfor er da tilbakefallsprosenten så stor for mange av de kriminelle her i landet? Jeg tror også den bekymringen som representanten Rui tok opp i stad, gjelder dem som er utsatt for hverdagskriminalitet. Jeg tror ikke det er noen som er fornøyde med tingenes tilstand. Arbeiderpartiet er muligens fornøyd, men vi er ikke fornøyde. Så hopper man selvfølgelig over på det som er det saliggjørende i Arbeiderpartiet, nemlig kommuneøkonomien. Jeg tror ikke at kommuneøkonomien er saliggjørende i forhold til hvem som blir kriminelle og hvem som ikke blir det. Når det gjelder forslagene, registrerer jeg at man lar være å gjøre noe med dem, bortsett fra at man avviser dem. Jeg tok meg den frihet å se litt på hva slags utspill de respektive representantene har kommet med. Representanten Hofstad har gått ut og foreslått at man skal merke barn elektronisk. Hvor er kreativiteten denne gangen? Vi ser at politiet sier at man ikke tar seg råd til et DNA-register. Representanten Storberget har vært i media og sagt at dette må vi gjøre noe med, her må vi få til en nasjonal bevilgning. Hvor er Storberget i dag? Jeg ser ham i salen, men hvor er han i forhold til å komme med innspill her? Vi har unge Carsten Dybevig fra Høyre, som sier at vi ikke kan la de kriminelle miljøene leve i nåtiden med sine metoder, mens norsk politi fortsatt skal famle i blinde i fortidens metoder. Hvor er Høyre hen? Hvor er representanten Dybevig? Han hadde et kreativt og godt innspill her. Når det kommer til handling, viser Høyre og regjeringspartiene hva de faktisk står for, og her er det substansielt rimelig dårlig stelt. Det er beklagelig at det er slik. Men det som er bra med det, er at det er et tydelig skille politisk i forhold til dem som ønsker å gjøre noe med det, og dem som bruker tiden til bortforklaringer. Man lar seg fascinere over hverandres utspill, det gjør vi sikkert hele gjengen. På nytt tillater jeg meg å referere til representanten Dybevig. Han vil ha massiv DNA-testing. Får Carsten Dybevig det som han vil, risikerer selv småkriminelle og naskere å bli innrullert i et sentralt DNA-register. Men på nytt: Hvor er representanten Dybevig? Med unntak av at han fysisk er til stede, er han ikke med på å gjøre noe håndgrep for å komme i inngrep med dette. Etter mitt skjønn handler dette om et spill for galleriet. Flesteparten av partiene i denne salen er opptatt av å selge egne budskap i media. Det gjør man bra, men leveringsdyktigheten står altså ikke i forhold til det man går rundt og sier. Jeg vil avslutte med å si at denne debatten tar jeg gjerne igjen når anledningen byr seg. Jeg tar opp forslagene våre.
Representanten Jan Arild Ellingsen har tatt opp de forslagene han selv refererte til.
Fremskrittspartiet minner meg om Bulgarias fotball-landslag slik som de spilte mot Sverige da jeg kom inn i salen - de driver bare og kontrer, men de har ingen helhetlig strategi for en varig offensiv. Men i motsetning til Bulgaria er Fremskrittspartiet dømt til å tape. Man kan ikke vinne kampen mot kriminalitet hvis man ikke har en analyse av hva som skaper kriminalitet, hvem som blir kriminelle, og hva som trengs for å forebygge og tilbakeføre til samfunnet etter gjennomført straff. At Fremskrittspartiet fremmer forslag om en helhetlig kriminalpolitikk uten å nevne oppvekstvilkår for barn, er ikke bare oppsiktsvekkende, det er faktisk nesten ikke til å forstå! Det vitner bare om at Fremskrittspartiet overhodet ikke har satt seg inn i hva det er som produserer kriminalitet i et samfunn, hvor viktig det er at barn har trygge rammer i livet sitt, at det ikke er den enkeltes valg som ene og alene avgjør om man havner utpå eller ikke, men at det faktisk også har veldig mye å gjøre med hva slags muligheter samfunnet i stort tilbyr barn. Har ikke Fremskrittspartiet fått med seg hvem som sitter i fengsel, at de fleste som sitter der, har et stort antall - en opphopning av - problemer, som i stor grad er oppvekstrelaterte? Har ikke Fremskrittspartiet fått med seg den viktige rollen skolen kan spille? I "Ona Fyr", en bok som er veldig bra, og som er skrevet av Ingebrigt Steen Jensen, fortelles det at skolen pleide å gi barna små r-er og store G-er, og at hvis man hadde f.eks. 18 rette på en prøve, stod det ikke det, men det stod to feil. Man fokuserte altså på nederlagene til barna. Skolen er i forandring, men skolen har en lang vei å gå fremdeles. Det er min hellige overbevisning at hvis vi hadde klart å skape en skole som var slik at dens viktigste oppgave var å kartlegge i løpet av de første årene, hva som bor i hvert enkelt barn, for så å bygge videre på det i stedet for å bygge opp under nederlagene og gi barna mer av det de ikke kan, ja, så ville faktisk det vært veldig god, forebyggende kriminalpolitikk. Jeg ble en gang kontaktet av en veldig klok bonde i Vestfold som heter Per. Han ringte til meg for å fortelle hvor viktig kriminalitetsforebyggende jobb han gjorde som bonde i Vestfold ved å ta imot flere gutter med atferdsproblemer -- gutter som var definert som problemelever i den alminnelige skolen, og som fikk en sjanse hos ham til å vise at de også dugde. Dette er tre gutter som har ADHD, og én har i tillegg Asberger syndrom, så de er problematiske elever i en skole som i stadig større grad preges av nedskjæringer, færre lærere pr. elev og mindre mulighet til å se barna og deres ressurser. Det som den ordinære skolen tilbød disse guttene, var spesialundervisning og mer av det de ikke kunne - enda flere tapsopplevelser - og de guttene ble ganske aggressive. Men at de isteden fikk muligheten til å være utplassert hos bonden Per, det at han kunne ta seg av dem og gi dem en individuell tilrettelegging, hadde en helt uvurderlig betydning både for disse guttene, for skolene, som heller kunne konsentrere seg om andre elever, og også for mødrene deres og familiene, som holdt på å slite seg helt ut. Dette syns jeg faktisk er en viktig del av en "helhetlig" kriminalpolitikk, men det er ikke berørt med ett ord av dette "framtredende kriminalpolitiske" partiet, Fremskrittspartiet, som jeg herved syns blottlegger en meget lite helhetlig strategi for å bekjempe kriminalitet på sikt. Fremskrittspartiet har en ukuelig optimistisk tro på straff som avskrekkende effekt. Derfor avslo også Fremskrittspartiet, så vidt jeg vet, en henvendelse fra Det kriminalitetsforebyggende råd om en gjennomgang av partiets politikk for å finne ut i hvilken grad det som Fremskrittspartiet legger opp til, fungerer forebyggende, siden SV har bedt om det samme fra KRÅD. Det er fordi Fremskrittspartiet mener at straff er uvurderlig som avskrekking, og som en forebyggende mekanisme. Vi tror at sjansen for å bli oppdaget er spesielt viktig, at det sosiale stigma det innebærer å bli oppdaget, er viktig for veldig mange av oss. Men for en god del kriminelle - bl.a. den store andelen som er rusmiddelmisbrukere, og som begår 70 pst. av vinningskriminaliteten - har ikke det særlig stor betydning, da er det rusomsorgen som teller. Det er også veldig lite berørt i dette forslaget. Jeg syns det er merkelig. Derfor ville ikke komiteen håndtere forslaget på en annen måte enn det vi har gjort, nemlig å avvise det, for det er ikke helhet i dette.
I Dokument nr. 8:54 skisseres Fremskrittspartiets oppskrift for en målrettet og helhetlig kriminalitetsbekjempelse. Partiets "helhetlige" kriminalpolitikk får plass på i underkant av åtte A4-sider. Godt gjort, vil man kanskje kunne si - om tiltakene hadde hatt en slik bred justispolitisk tilnærming som overskriften skulle tilsi. Men forslaget er langt fra helhetlig, slik det også har vært framholdt av de andre som har hatt ordet i debatten så langt. Forslaget inneholder ingenting om forebygging, og heller ikke noe om kriminalomsorg og ettervern. Å kalle forslaget for "helhetlig" er derfor på grensen til det parodiske. Det er en avgjørende samfunnsoppgave å sikre trygghet og sikkerhet for den enkelte innbygger. I de årlige budsjetter viser de ulike politiske partiene hvordan vi vil sikre dette gjennom prioriteringer både mellom og innenfor de ulike budsjettkapitler. Kristelig Folkeparti erkjenner at vi har kriminalpolitiske utfordringer som må løses for å opprettholde Norge som et trygt og godt samfunn for landets innbyggere. Vårt mål er klart: Justispolitikken skal sikre rettsstaten og innbyggernes trygghet. Men utfordringene løses ikke ved enkle grep og ensidig vektlegging av politi og straff, slik Fremskrittspartiet gjør seg til talsmann for gjennom dokumentforslaget. En målrettet og helhetlig kriminalpolitikk forutsetter en dybdeforståelse av årsakene til kriminalitet. Virkemidler og tiltak må utformes på bakgrunn av innsikt i kriminalitetens kompleksitet. Forslaget vitner ikke om at Fremskrittspartiet har en slik tilnærming. Skal kriminalitetspolitikken være helhetlig, er det nødvendig å ha fokus på forebyggende arbeid og ettervern. Slike tiltak gjør noe med årsakene til kriminalitet, og bidrar dermed til et tryggere samfunn for alle. Politiet skal forebygge og bekjempe kriminalitet, noe som er avgjørende for folks trygghetsfølelse. Effektive domstoler skal sikre rask og riktig reaksjon overfor dem som bryter loven. Balanse og god flyt i straffesakskjeden øker straffens preventive virkning. Dette letter også situasjonen for tiltalte og ofre som venter på en avklaring. For Kristelig Folkeparti er det viktig å understreke at kriminalpolitiske tiltak må rettes inn både mot forebygging og håndhevelse av samfunnets regler. Regjeringen har iverksatt en rekke tiltak de senere årene for å forebygge kriminalitet. Forbedrede etterforskningsmetoder er utviklet, og iretteføringen er kvalitetsmessig høynet. Det er også lagt ned en betydelig innsats for å styrke kompetansen til politiet og annet personell som skal bekjempe kriminalitet. Politirollen er i en stadig utvikling for å møte de utfordringer som kriminaliteten og de kriminelle gir samfunnet. Blant annet har politiet i stadig sterkere grad lagt vekt på å kartlegge problemområder og legge sin innsats opp etter dette. Det problemorienterte politiarbeidet er styrket - og det er bra! I de senere år er det vedtatt en rekke lovendringer som har som formål å motvirke de problemer som forslagsstillerne tar opp. Jeg kan f.eks. nevne nye regler om inndragning av utbytte, utvidet bruk av ekstraordinære etterforskningsmetoder, lovtiltak for å beskytte aktørene i straffesaker mot trusler og represalier osv. Det arbeides også allerede med flere av de forslag som foreslås i Dokument nr. 8:54. Jeg tillater meg dessuten å minne om at politiet i revidert nasjonalbudsjett er prioritert med ressurser, slik at det bl.a. gis mulighet til å ansette nyutdannede politistudenter i ledige stillinger tilsvarende 180 årsverk. Kristelig Folkeparti er enig med Fremskrittspartiet i formålet bak dokumentforslaget: En helhetlig og målrettet kriminalpolitikk er nødvendig for både folk og land. Problemet er bare: Forslaget fra Fremskrittspartiet bidrar ikke til at vi når målet. Derfor støtter ikke Kristelig Folkeparti noen av de framsatte forslag.
I likhet med forslagsstillerne er også jeg som justisminister og borger bekymret over kriminalitetsbildet. Nettopp derfor er det, etter forslag fra Justisdepartementet, i de senere år vedtatt en rekke lovendringer som har hatt som formål å motvirke de problemer som forslagsstillerne tar opp, bl.a. nye regler om inndragning av utbytte, utvidet bruk av ekstraordinære etterforskningsmetoder, lovtiltak for å beskytte aktørene i straffesaker mot trusler og represalier, nye regler om fiktiv identitet, skjerpet straff ved sammenstøt av forbrytelser og overfor gjengangere og lovtiltak mot ulovlig bruk av kniv og skytevåpen, mot barne- og ungdomskriminalitet, mot organisert kriminalitet og mot terrorisme, for å nevne noe. Jeg sender nå Politimetodeutvalgets innstilling om nye, og utvidet grunnlag for, utradisjonelle metoder ut på høring. For å beskytte rettsstaten må vi være åpne for å vurdere nye metoder. I tillegg er det vedtatt en rekke lovendringer for å sikre en raskere straffesaksbehandling. Politireformen skal bidra til å styrke det politioperative arbeidet og bedre tilgjengeligheten for publikum. Regjeringen legger vekt på en helhetlig kriminalpolitikk med samarbeid på tvers mellom ulike, relevante etater, der sterk vekt legges på forebyggende arbeid for å hindre at barn og unge rekrutteres til en kriminell aktivitet. Som eksempel på den tverrfaglige tilnærmingen skal fem departementer, som alle har et delansvar for unge lovbrytere, samarbeide om å iverksette prøveprosjektet. Hovedsakelig fokuseres det på mindreårige under og over den kriminelle lavalder, 15 år, med risikoatferd, og ungdom over 15 år som soner fengselsstraff eller samfunnsstraff, eventuelt holdes i varetekt. Vi vet at rus er en stor medvirkende årsak til ulike typer kriminalitet. Blant annet derfor har Regjeringen lagt fram en tverrdepartemental handlingsplan om rusmiddelpolitikken. Her legges det vekt på en omforent, overordnet politikk når det gjelder arbeidet innenfor rusmiddelpolitikken. Viktige områder for politiet er å bekjempe illegal omsetning, hindre nyrekruttering og gjennomføre bekymringssamtaler med unge kriminelle. Politiets etterretningsarbeid skal stå sentralt i arbeidet mot organisert kriminalitet. Nettopp fordi vi erkjenner at den alvorlige organiserte kriminaliteten representerer store utfordringer, har Regjeringen i forslaget til revidert nasjonalbudsjett skissert prinsippene for det nye særorganet som skal bekjempe dette samfunnsproblemet. Statistikken over registrerte voldsforbrytelser de siste årene kan gi et inntrykk av en økning i voldsnivået i Norge. Tall fra Statistisk sentralbyrå viser imidlertid en nedgang i antallet anmeldte voldsforbrytelser fra første halvår 2002 til første halvår 2003 fra 13 424 til 12 482. Kampen mot vold prioriteres svært høyt av påtalemyndigheten. Stor oppmerksomhet om et område kan bidra til en økning i antall anmeldelser. Dette har vi sett bl.a. innenfor familievold. For Regjeringen er kampen mot vold i alle dens former et prioritert felt. Skal volden kunne bekjempes, må den anmeldes og fram i lyset. Avslutningsvis vil jeg bemerke at Regjeringen tar sikte på å fremme forslag til ny generell del i straffeloven allerede denne stortingssesjonen. Her vil jeg presentere min regjerings kriminalpolitikk og forslag til bestemmelsen om type straffer, prinsipp for strafferammer, grunnen til at straffen kan settes ned eller skjerpes. Stortinget vil i forbindelse med denne lovsaken få en unik anledning til å se kriminalpolitikken i en helhetlig sammenheng.
Det blir replikkordskifte.
Som et av de viktigste momentene i forhold til kriminalitetsbekjempelse og oppklaring er verktøyet som politiet har til rådighet, ofte avgjørende. Av de tingene som justiskomiteen og Regjeringen har fulgt opp, er bruken av DNA, som utvilsomt er et viktig verktøy. Engelskmennene har tatt det i bruk med stor suksess i forhold til hverdags- og vinningskriminalitet, hvor man også har hatt en økning i oppklaringsprosenten, fra 14 til 40. I Norge oppleves problemet, iallfall slik som tilbakemeldingene er, som at man ikke tar seg råd til å satse på det nasjonale registeret til DNA. Man begrunner det med at hver enkelt stasjon og hvert område selv må dekke kostnadene ved slik analyse, for deretter å få det registrert. Nå registrerer jeg at andre partier også har tatt initiativ til å vurdere en annen organisering av dette. Da blir mitt spørsmål til statsråden: Kan justisministeren tenke seg en ny ordning når det gjelder betaling av DNA-prøver, der det dekkes av en sentral post?
Jeg har tidligere, i ulike sammenhenger, gitt uttrykk for to forhold angående dette. For det første vil Regjeringen i nær framtid sette ned et eget utvalg for å se på DNA, både den bruken vi har i dag, og en eventuell utvidelse, for å bekjempe kriminalitet. Jeg har også i forbindelse med de utfordringer som retter seg mot det rettsmedisinske arbeidet, sagt at jeg har et arbeid i gang for å se på hva slags finansieringsordning vi har. Så disse spørsmålene er vi inne i. Det betyr at det å være sikker på at vi kan håndtere det materialet vi har, og eventuelt utvide det, står på min dagsorden.
Siden helhetlig kriminalpolitikk også forutsetter at man bekjemper vold i hjemmet, og siden vi vet en del om hva vold i hjemmet gjør med barn - en del av guttene som vokser opp i slike hjem, ender sjøl opp som voldsutøvere, og en del av døtrene blir voldsofre - mener jeg det er på sin plass å spørre hva justisministeren tenker å gjøre med det sørgelige faktum at bare 5 av 27 politidistrikter har familievoldskoordinatorer ansatt på heltid, noe som har vært grundig belyst bl.a. gjennom flere medier. Det bekymrer meg veldig. Det burde også bekymre statsråden veldig, i og med at dette på en måte har vært flaggskipet til Regjeringa. Mitt spørsmål er: Vil justisministeren ta initiativ f.eks. til en øremerking av bevilgningene til familievoldskoordinatorer, eller vil han på annet vis sørge for at vi får disse stillingene opp å stå?
Først vil jeg starte med å gi stor anerkjennelse til de politifolk og andre som har sørget for at familievolden og det som tidligere var skjult, har kommet opp og fram i lyset. Det skal vi glede oss over. Det er et faktum at familievoldskoordinatorordningen er under evaluering. Resultatene av evalueringen og hvordan ordningen kan utvikles vil bli tatt inn i Regjeringens nye handlingsplan mot vold i nære relasjoner, hvor vi også vil ta opp de emner som representanten tok opp når det gjelder barns situasjon, altså de barn som opplever hvordan vold utøves, og hvordan det virker på barna. På samme måte vil vi også ta opp situasjonen for dem som utøver vold. Altså: Hvordan kan vi ha flere tanker i hodet samtidig for å gjøre noe med dette spørsmålet? Når det gjelder øremerking, er det min holdning at politireformen forutsetter at man har frihet under ansvar. Da finnes det ulike former for tett dialog for å fremme virkemidler også på dette området. Det er mitt inntrykk at ledelsen i Politidirektoratet fokuserer skarpt på det og er engasjert i dette spørsmålet.
Når det gjelder forslag 13, som går på muligheten for å skaffe til veie fengselsplasser for utenlandske kriminelle i deres hjemland, bruker statsråden en del tid på å svare på at man har et problem i forhold til om andre land vil påta seg dette. Har man sett muligheten for å kjøpe eller leie fengselsplasser? Har man i det hele tatt forsøkt å få en avtale, f.eks. med USA og Canada, om konkret å leie fengselsplasser for dem det gjelder, og ikke bare overføre i henhold til konvensjoner, men også være litt proaktive sett fra den norske stats side.
I svaret på spørsmål om forslag 13 er det fra min side gjort rede for at det blant domsinnsatte var 274 med utenlandsk statsborgerskap, og det er gjort rede for hvilket hjemmelsgrunnlag vi har for å overføre til andre land. Det var også gjort rede for hvilke land som har flest statsborgere i norske fengsler. La meg nevne i fleng: Irak 23, tidligere Jugoslavia 20, Litauen 19, Sverige 15, Somalia 14, Iran 12, Nederland 11 og Pakistan 10. Av disse er det bare innsatte fra Sverige, Litauen og Nederland som kan overføres etter gjeldende regelverk. Når det gjelder land i Europa, sliter nok de med sine køer og ganske overfylte fengsler. Jeg har oppfattet at det er Stortingets ønske at vi skal ha en straffegjennomføringspolitikk som i tillegg til at folk skal gjøre opp for seg, skal gi dem en sjanse til å vende tilbake til samfunnet som folk, også i de sammenhenger hvor de soner slike straffer. Det er fortsatt den politikken jeg legger til grunn.
Replikkordskiftet er over. De talere som heretter får ordet, har en taletid på inntil 3 minutter.
Jeg skal tillate meg å prøve å være kort innenfor et treminutters innlegg. Jeg er helt enig med saksordføreren og de andre som har hatt ordet. Saksordføreren har formulert seg usedvanlig bra. Dette er jo tiltak som ikke er helhetlige. Det ville være til stor skade for kriminalitetsbekjempelsen om man nå virkelig gikk i den fella og trodde at vi her var i ferd med å bevilge oss en helhetlig kriminalpolitikk. Hadde vi ført en slik politikk i løpet de siste 50 årene, hadde det antakelig vært mer kriminalitet i Norge. Det er det ene. Det andre er for å forebygge for alle de debattene som vi skal gjennomgå, bl.a. i en kommende valgkamp, hvor vi antakelig vil få høre folk fra Fremskrittspartiet si at vi har stemt imot alle disse forslagene. Jeg har lyst til å si at nettopp disse forslagene, ved siden av at de ikke er helhetlige, er nesten usigelig dårlig formulert og så vanskelige å gå inn på at det i seg sjøl, hvis Stortinget eventuelt skulle gjøre det, ville blokkere muligheten for en god utredning, en god saksbehandling. Jeg nevner særlig spørsmålet rundt DNA, som er kommet inn i siste fase. De fleste er antakelig opptatt av bl.a. å utvide mulighetene for registrering i forhold til DNA-bevis. Det vil jo ikke dette hjelpe til med i det hele tatt. Hvis noen av oss f.eks. også skulle være opptatt av å se på muligheter for utvidelse av metodebruk, ville det nærmest være umulig for Stortinget å gå inn på forslag 2, hvor man altså sier at Stortinget skal be "Regjeringen fremme de nødvendige lovendringer for å kunne benytte såkalte utradisjonelle etterforskningsmetoder, som avlytting, provokasjon mv." Er ikke dette et felt hvor vi nettopp skal være veldig stringente i forhold til hva vi som storting ønsker, hvor man nettopp er nødt for å avgrense hva slags type metode politiet skal ha, og når. Når det gjelder begrunnelsen for hvorfor noen av partiene og særlig da mitt eget, Arbeiderpartiet, her faktisk går imot hele forslaget, er ikke det nødvendigvis fordi vi ikke ser behov for å bruke andre typer metoder, ikke nødvendigvis fordi vi ikke ser behov for bruk av DNA i en større krets enn det som er foreslått, men fordi man her har lagd et forslag som det så å si er umulig å gå inn på.
Det er i og for seg interessant å høre de andre partienes helhetlige kriminalpolitikk, ikke minst i denne saken, som begrenser seg til at saken vedlegges protokollen. Jeg kan heller ikke se at noen andre partier har valgt å benytte muligheten til faktisk å vise hvilke tiltak de kunne tenke seg. Jeg er noe usikker på Storbergets omtale av veldig vanskelig tilgjengelige forslag. Jeg kan ikke forstå at forslag 3 - "Stortinget ber Regjeringen fremme de nødvendige lovendringsforslag slik at politiet kan benytte rom- og kommunikasjonsavlytting i saker som gjelder rikets sikkerhet og terror" - er et utrolig vanskelig formulert forslag. På samme måte kan vel neppe spørsmålet om avgiftsfritak for politiets tjenestekjøretøy være å betrakte som et veldig vanskelig tilgjengelig forslag. Men det er vel slik i denne sal at det er utrolig hva som er vanskelig, hvis man ikke vil vite. Her er det vel i og for seg egentlig ikke et spørsmål om ikke å kunne tilegne seg, men mer et spørsmål om ikke å ville tilegne seg. I den sammenheng har vi vel erfaringer fra tidligere om at vi kan se fram mot den sommerferien som snart står for døren, og jeg vil ikke bli forundret om et ikke uvesentlig antall av disse forslagene dukker opp, riktignok fra andre partier, og hvor man forventer vår støtte.
Jeg skal gjøre det fort og enkelt. Representanten Storberget utfordret meg, og når hansken er kastet, skal man av og til ta den opp og av og til la være, men her greide jeg ikke å la være. Han avviser glatt forslaget om DNA og avviser glatt forslaget om romavlytting og provokasjon. Det kan han selvfølgelig gjøre. Men hvis det var slik at representanten Storberget og Arbeiderpartiet hadde noen intensjoner om å gjøre noe med det, er det slik at komiteen behandler forslagene, skriver nødvendige merknader og har anledning til å fremme nødvendige forslag. Så jeg synes den bortforklaringen Storberget her leverte, ikke står til troende i det hele tatt.
Flere har ikke bedt om ordet til sak nr. 17.[[Votering, se side 3262]]
Ingen har bedt om ordet.[[Votering, se side 3263]]
Stortinget er da klar til å gå til votering over sakene på dagens kart. Som tidligere vedtatt vil utenriksministerens utenrikspolitiske redegjørelse i sak nr. 1 bli utlagt til behandling i et senere møte.
Under debatten er det satt fram 13 forslag. Det er forslag nr. 1, fra Signe Øye på vegne av Arbeiderpartiet og Senterpartiet forslagene nr. 2-4, fra Signe Øye på vegne av Arbeiderpartiet forslagene nr. 5-8, fra Heikki Holmås på vegne av Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet forslagene nr. 9-12, fra Torbjørn Andersen på vegne av Fremskrittspartiet forslag nr. 13, fra Heikki Holmås på vegne av Sosialistisk Venstreparti Det voteres over forslag nr. 13, fra Sosialistisk Venstreparti. Forslaget lyder: "Stortinget ber Regjeringen å sørge for at Husbankens ulike lån som hovedregel gis som fastrentelån."
President! Jeg fikk ikke stemt!
Hvorfor ikke det? Skal Bastesen stemme for eller mot?
Jeg skal stemme mot.
Da er forslaget fra Sosialistisk Venstreparti med 83 mot 17 stemmer ikke bifalt.
Kan jeg med det samme få si hva jeg skal stemme for, og hva jeg skal stemme mot?
Nei, det er helt unødvendig. Bastesen kan bare stemme. Presidenten kan ikke se at det skal være behov for at Kystpartiet gir noen stemmeforklaring på disse forslagene. - Er det noen bestemte forslag Bastesen skal stemme for?
Ja. Forslag nr. 2, fra Arbeiderpartiet, skal jeg stemme mot. De øvrige forslag fra Arbeiderpartiet stemmer jeg for. Når det gjelder Fremskrittspartiets forslag, skal jeg stemme mot forslagene nr. 9, 11 og 12, men for forslag nr. 10.
Det voteres da over forslagene nr. 9 og 11, fra Fremskrittspartiet. Forslag nr. 9 lyder: "Stortinget ber Regjeringen fremme forslag om oppheving av de rikspolitiske bestemmelsene i § 17-2 i plan- og bygningsloven om forbud mot bygging og fradeling i 100-metersbeltet langs sjøen, slik at dette ansvaret overføres til det lokale selvstyret." Forslag nr. 11 lyder: "Stortinget ber Regjeringen nedlegge det offentlige registeret for sentral godkjenning for bygge- og anleggsnæringen, og i stedet endre den sentrale godkjenningsordningen til å bli en frivillig bransjeordning i bygge- og anleggsnæringens egen regi."
Det voteres så over forslagene nr. 10 og 12, også fra Fremskrittspartiet. Forslag nr. 10 lyder: "Stortinget ber Regjeringen gjeninnføre systemet med ekstern kontroll på byggeplassene og samtidig fjerne systemet med dokumentert egenkontroll i bygge- og anleggsnæringen." Forslag nr. 12 lyder: "Stortinget ber Regjeringen avklare det rettslige grunnlaget for det norske bopliktsystemet i forhold til EØS-bestemmelsene om fri flyt av kapital og i forhold til menneskerettighetskonvensjonen."
Det voteres så over forslagene nr. 5, 6 og 8, fra Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet. Forslag nr. 5 lyder: "Stortinget ber Regjeringen utrede ny lov om ikke-kommersielle leieboligselskaper." Forslag nr. 6 lyder: "Stortinget ber Regjeringen sørge for at forhøyede boligtilskudd til boliger for bostedsløse knyttes opp mot en forpliktende plan for boligsosial oppfølging fra kommunen". Forslag nr. 8 lyder: "Stortinget ber Regjeringa i forslag til statsbudsjett for 2005 legge til rette for at enpersonshusholdninger med lav inntekt blir inkludert i bostøtteordningen."
Det voteres så over forslag nr. 7, fra Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet. Forslaget lyder: "Stortinget ber Regjeringen legge frem for Stortinget en vurdering av om uavhengig tredjeparts byggekontroll på byggeplassen bør gjeninnføres." Fremskrittspartiet har varslet at de støtter dette forslaget.
Det voteres så over forslag nr. 2, fra Arbeiderpartiet. Forslaget lyder: "Stortinget ber Regjeringen innføre en tilskuddsordning til kommuner som bygger boliger utover et minstenivå. Tilskuddet settes til 40 000 kroner for hver bolig utover et antall som tilsvarer 0,5 pst. av folketallet i kommunen."
Det voteres så over forslag nr. 3, fra Arbeiderpartiet. Forslaget lyder: "Stortinget ber Regjeringen sørge for at Husbanken fortsatt gir lån til tiltak knyttet til grunnskolereformen."
Det voteres så over forslag nr. 4, fra Arbeiderpartiet. Forslaget lyder: "Stortinget ber Regjeringen om å foreta en vurdering av om bostøtteordningen bør utvides til også å gjelde enslige med lav inntekt." Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet har varslet at de støtter dette forslaget subsidiært.
Det voteres så over forslag nr. 1, fra Arbeiderpartiet og Senterpartiet. Forslaget lyder: "Stortinget ber Regjeringen vurdere ulike sider ved bruk av lån med fast rente i boligmarkedet og legge dette fram for Stortinget på egnet måte." Sosialistisk Venstreparti har varslet at de støtter forslaget subsidiært.
Presidenten antar at Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre ønsker å stemme imot.
Presidenten regner med at Høyre, Fremskrittspartiet, Kristelig Folkeparti og Venstre ønsker å stemme imot.
Det voteres over forslag oversendt fra Odelstingets møte 8. juni 2004: "Stortinget ber Regjeringen om straks å ta over saksbehandlingen av alle saker som nå behandles av Utlendingsdirektoratet og som kan innbefatte hensyn til rikets sikkerhet eller utenrikspolitiske forhold."
Under debatten er det satt fram fem forslag. Det er forslagene nr. 1-3, fra Olaf Gjedrem på vegne av Høyre, Fremskrittspartiet og Kristelig Folkeparti forslag nr . 4, fra Øystein Hedstrøm på vegne av Fremskrittspartiet forslag nr. 5, fra Inge Ryan på vegne av Sosialistisk Venstreparti Det voteres først over forslaget fra Sosialistisk Venstreparti. Forslaget lyder: "Stortinget ber Regjeringen som hovedregel å sørge for at utbytte fra Statkraft i gjennomsnitt skal ligge på 50 pst. innenfor en ramme på 5 år."
Det voteres over forslaget fra Fremskrittspartiet. Forslaget lyder: "Stortinget ber Regjeringen fremme forslag om å omdanne Statkraft SF til et børsnotert selskap med 30 pst. innsalg av private eiere i tilknytning til Stortingets behandling av saken om innføring av en eiernøytral hjemfallsordning."
Det voteres over forslaget fra Høyre, Fremskrittspartiet og Kristelig Folkeparti. Forslaget lyder: "Stortinget ber Regjeringen legge aksjelovens normalregler til grunn ved fastsettelsen av utbytte fra Statkraft SF."
Det vil bli votert alternativt mellom innstillingen og forslagene nr. 1 og 2 fra Høyre, Fremskrittspartiet og Kristelig Folkeparti. Forslag nr. 1 lyder: "Stortinget samtykker i at Statkraft SF omorganiseres på i hovedsak de vilkår som er beskrevet i proposisjonen, ved at virksomheten og eiendelene i Statkraft SF føres over i underliggende aksjeselskap og at selskapet organiseres etter en konsernmodell." Forslag nr. 2 lyder: "Statkraft SFs låne- og garantiramme oppheves."
Her har presidenten forstått det slik at Fremskrittspartiet ønsker å stemme imot.
Vi ønsker å stemme for.
Fremskrittspartiet ønsker å stemme for. Da er det vel ingen som ønsker å stemme mot?
Jo da!
Under debatten er det satt fram to forslag. Det er forslag nr. 1, fra Olaf Gjedrem på vegne av Høyre og Kristelig Folkeparti forslag nr. 2, fra Øystein Hedstrøm på vegne av Fremskrittspartiet Det voteres først over forslaget fra Fremskrittspartiet. Forslaget lyder: "Stortinget ber Regjeringen utrede de 7 nevnte modellene for å sikre nasjonalt eierskap i kraftsektoren og å legge utredningen og en anbefaling fram for Stortinget i forbindelse med statsbudsjettet for 2005."
Det vil bli votert alternativt mellom komiteens innstilling og forslaget fra Høyre og Kristelig Folkeparti. Forslaget lyder: "Dokument nr. 8:75[[2003-2004]] Presidenten har forstått det slik at Fremskrittspartiet ønsker å støtte Høyre og Kristelig Folkepartis forslag. - Det bekreftes.
Under debatten er det satt fram 21 forslag. Det er forslagene nr. 1 og 2, fra Sylvia Brustad på vegne av Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet forslag nr. 3, fra Sylvia Brustad på vegne av Arbeiderpartiet forslagene nr. 4-9, fra Hallgeir H. Langeland på vegne av Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet forslagene nr. 10-12, fra Øyvind Vaksdal på vegne av Fremskrittspartiet forslagene nr. 13-19, fra Hallgeir H. Langeland på vegne av Sosialistisk Venstreparti forslagene nr. 20 og 21, fra Inger S. Enger på vegne av Senterpartiet Steinar Bastesen - til stemmeforklaring.
Jeg tar det herfra. Når det gjelder forslag nr. 5 fra Senterpartiet og Sosialistisk Venstreparti, skal jeg stemme imot. De øvrige forslagene stemmer jeg for. Så skal jeg stemme for forslagene nr. 13 og 14. Forslagene nr. 15 og 16 stemmer jeg mot. Forslagene nr. 17 og 18 stemmer jeg for. Forslag nr. 19 stemmer jeg mot.
Jeg kunne fått låne den listen, så hadde det vært så mye greiere. Da har sekretæren fått det med seg. Det voteres først over forslagene nr. 20 og 21 fra Senterpartiet. Forslag nr. 20 lyder: "Fondet for forskning og nyskapning tilføres 2 mrd. kroner fra 1. juli 2004. Den økte avkastning på ca. 80 mill. kroner, skal nyttes til langsiktig og grunnleggende forskning rettet mot petroleumssektoren." Forslag nr. 21 lyder: "Stortinget ber Regjeringen sørge for at det framlegges en revidert plan for utbygging og drift av Snøhvit i tråd med petroleumsloven § 4-2"
Det voteres så over forslagene nr. 13, 14, 17 og 18, fra Sosialistisk Venstreparti. Forslag nr. 13 lyder: "Stortinget ber Regjeringen å gjennomgå lisenssystemet og rammebetingelsene for operatører og deleiere, og foreslå en mer offensiv strategi for å utnytte ressursene i de feltene som allerede er åpnet." Forslag nr. 14 lyder: "Stortinget ber Regjeringen å etablere en sterkere sammenheng mellom tildelingspolitikken og prestasjoner for økt utvinningsgrad." Forslag nr. 17 lyder: "Stortinget ber Regjeringen iverksette et teknologiutviklingsprogram med mål om å muliggjøre fjerning av samtlige installasjoner på norsk sokkel ved avvikling av felt, på en måte som sikrer miljø, kvalitet og sikkerhet." Forslag nr. 18 lyder: "Stortinget ber Regjeringen sørge for at den økte avkastningen til Fondet for forskning og nyskapning skal nyttes til langsiktig, grunnleggende forskning rettet mot petroleumssektoren, hvor det i hovedsak skal prioriteres til skjæringsfeltet mellom energi og miljø og forskningsbasert nyskapning/demonstrasjon av deponeringsløsninger for CO2, og at spesielt fokus rettes mot langtidsvirkninger av utslipp til sjø."
Det voteres så over forslagene nr. 15, 16 og 19, fra Sosialistisk Venstreparti. Forslag nr. 15 lyder: "Stortinget ber Regjeringen omgjøre SFTs utslippstillatelse for CO2 fra energianlegget på Snøhvit, i tråd med Sem-erklæringens forutsetning om at ytterligere konsesjons- og utslippstillatelser kun gis til gasskraftanlegg basert på CO2-fri teknologi." Forslag nr. 16 lyder: "Stortinget ber Regjeringen i forbindelse med Regjeringens utvidede beskrivelse av Petoro i forslaget til statsbudsjett for 2005 å gjennomgå endringer i Petoros forvalterrolle for en mer aktiv rolle, for å fremme CO2- injiseringsprosjekter så raskt som mulig på alle relevante felt på norsk sokkel." Forslag nr. 19 lyder: "Stortinget ber Regjeringen gjennomgå GIEKs tildelingskriterier - for å styrke fokus på miljø- og utvinningsgradsfilosofien og stimulere til større samhandling mellom teknologibedriftene og videreutvikle INTSOK, eller danne et forum som målrettes, mot eksport av miljø- og utvinningsgradsteknologi."
Det voteres så over forslagene nr. 10, 11 og 12, fra Fremskrittspartiet. Forslag nr. 10 lyder: "Stortinget ber Regjeringen i forbindelse med statsbudsjettet for 2005 fremme forslag til nødvendige skattejusteringer på norsk kontinentalsokkel i samsvar med de innspill som er kommet fra KonKraft." Forslag nr. 11 lyder: "Stortinget ber Regjeringen åpne for petroleumsvirksomhet i hele Lofoten-Barentshavområdet fra og med 1. juli 2004." Forslag nr. 12 lyder: "Stortinget ber Regjeringen i forbindelse med statsbudsjettet for 2005 foreslå en økning av petroleumsforskningsfondet til 10 mrd. kroner."
Det voteres så over forslagene nr. 4, 6, 7, 8 og 9, fra Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet. Forslag nr. 4 lyder: "Stortinget ber Regjeringen på egnet vis komme tilbake med en redegjørelse for hvordan null fysiske miljøutslipp i forbindelse med petroleumsaktivitet til havs og på land skal oppnås og hvordan målet skal håndheves og verifiseres." Forslag nr. 6 lyder: "Stortinget ber Regjeringen om å pålegge oljeselskapene å utarbeide handlingsplaner for å redusere CO2- utslippene på sokkelen." Forslag nr. 7 lyder: "Stortinget ber Regjeringen i forbindelse med statsbudsjettet for 2005 å redegjøre for innholdet i en ryddig og inkluderende prosess for å vurdere petroleumsfrie områder og etablere den helhetlige forvaltningsplanen for Lofoten-Barentshavet." Forslag nr. 8 lyder: "Stortinget ber Regjeringen om å utarbeide en kravliste for hva som er tilfredsstillende beredskap i Barentshavet." Forslag nr. 9 lyder: "Stortinget ber Regjeringen om i forbindelse med statsbudsjettet for 2005 å legge fram en vurdering av Statoil og rettighetshavernes tidssatte plan for å utprøve CO2-reduserende teknologier, og foreslå tiltak for å gjennomføre den."
Det voteres så over forslag nr. 5, fra Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet. Forslaget lyder: "Stortinget ber Regjeringen i forbindelse med statsbudsjettet for 2005 gi en nærmere redegjørelse for klimagassutslippene fra petroleumssektoren og foreslå tiltak som reduserer disse betydelig."
Det voteres så over forslag nr. 3, fra Arbeiderpartiet. Forslaget lyder: "Stortinget ber Regjeringen i samarbeid med næringen se på tiltak som for eksempel volumfradrag i petroleumsskatten i forbindelse med haleproduksjon, og melde tilbake til Stortinget senest våren 2005." Fremskrittspartiet har varslet at de støtter dette forslaget subsidiært.
Det voteres så over forslagene nr. 1 og 2, fra Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet. Forslag nr. 1 lyder: "Stortinget ber Regjeringen i samarbeid med næringen foreta en gjennomgang av de mindre SDØE-andelene, og se om det kan foretas endringer i disse for å få til en mer effektiv drift av enkelte felt." Forslag nr. 2 lyder: "Stortinget ber Regjeringen i samarbeid med næringen foreslå insentiver for økt leting. "
Presidenten antar at Fremskrittspartiet ønsker å stemme imot.
Presidenten regner her med at Fremskrittspartiet ønsker å stemme imot.
Presidenten regner her med at Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre ønsker å stemme imot.
Under debatten har Øyvind Vaksdal satt fram et forslag på vegne av Fremskrittspartiet. Forslaget lyder: "Stortinget ber Regjeringen innen 2004 fremme en tiltaksplan for bygging av gasskraftverk med samme krav til CO2-håndtering som i EU." Det vil bli votert alternativt mellom dette forslaget og innstillingen fra komiteen.
Under debatten har Øyvind Korsberg satt fram et forslag på vegne av Fremskrittspartiet. Forslaget lyder: "Stortinget ber Regjeringen innen utgangen av 2004 fremme en samlet plan som blant annet skal gi oversikt over kostnader, positive og negative miljøaspekter, innvirkning på reiseliv, forsyningssikkerhet og lignende ved bygging av vindkraftanlegg i Norge."
Det vil bli votert alternativt mellom dette forslaget og innstillingen fra komiteen.
Under debatten har Øyvind Vaksdal på vegne av Fremskrittspartiet, Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet satt fram to forslag. Forslag nr. 1 lyder: "Stortinget ber Regjeringen gjennomgå regelverk og praksis med hensyn til distriktsandel på nytt, for å gjøre dette mer treffsikkert og rettferdig, slik at flomforbygning og opprydding etter flom, dekkes av staten fullt ut." Forslag nr. 2 lyder: "Stortinget ber Regjeringen frafalle kravet om distriktsandel etter flommen i august 2003." Det vil bli votert alternativt mellom disse forslagene og innstillingen fra komiteen.
Under debatten har Signe Øye satt fram et forslag på vegne av Arbeiderpartiet og Sosialistisk Venstreparti. Forslaget lyder: "Stortinget ber Regjeringen opprette skjærgårdspark i Østfold fra fylkesgrensen mot Akershus til og med Iddefjorden." Det voteres alternativ mellom dette forslaget og innstillingen fra komiteen.
Ola D. Gløtvold får ordet til en stemmeforklaring.
Jeg vil på vegne av Høyre, Kristelig Folkeparti og Senterpartiet si at vi stemmer imot innstillingen. Det går ikke fram av behandlingen i dag, da det ikke var noen debatt om saken.
Det er enkelte saker som har gått raskt unna i dag.
Det voteres over forslag oversendt fra Odelstingets møte 9. juni 2004: "Stortinget ber Regjeringen om å utarbeide ny lov om xenotransplantasjon, basert på Europarådets retningslinjer av 19. juni 2003, ut fra målsettingen om at loven skal tre i kraft fra 1. januar 2007." Det er Arbeiderpartiet, Fremskrittspartiet, Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet som står bak forslaget, så presidenten antar at Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre ønsker å stemme imot.
Det voteres over forslag fra stortingsrepresentant Olav Gunnar Ballo på vegne av Arbeiderpartiet, Høyre, Fremskrittspartiet, Sosialistisk Venstreparti, Kristelig Folkeparti og Senterpartiet oversendt fra Odelstingets møte 9. juni 2004: "Stortinget ber Regjeringen om å vurdere opprettelse av et organdonorregister eller andre tiltak som ledd i å oppnå økt organdonasjon, og legge fram saken for Stortinget i løpet av våren 2005."
Det voteres over forslag fra stortingsrepresentant Harald T. Nesvik på vegne av Fremskrittspartiet, Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet oversendtfra Odelstingets møte 8. juni 2004: "Stortinget ber Regjeringen i forbindelse med statsbudsjettet for 2005 vurdere om tilretteleggingstilskuddets størrelse er tilstrekkelig for å kunne motvirke den negative utviklingen en ser når det gjelder ansettelser og oppfølging av personer med nedsatt funksjonsevne."
Det voteres over forslag fra stortingsrepresentant Harald T. Nesvik på vegne av Fremskrittspartiet oversendt fra Odelstingets møte 8. juni 2004: "Stortinget ber Regjeringen sørge for at også bedrifter som ikke er IA-virksomhet, skal kunne motta tilretteleggingstilskudd på lik linje med IA-virksomhetene."
Under debatten har Jan Arild Ellingsen satt fram et forslag på vegne av Fremskrittspartiet. Forslaget lyder: "1. Stortinget ber Regjeringen målrette innsatsen mot kriminalitet ved å prioritere en helhetlig og massiv innsats, samt oppfølging, overfor ungdoms- og gjengangerkriminelle gjennom alle ledd i straffesakskjeden.2. Stortinget ber Regjeringen fremme de nødvendige lovendringer for å kunne benytte såkalte utradisjonelle etterforskningsmetoder, som avlytting, provokasjon mv., samt tillate provokasjon, overfor gjengangerkriminelle som er dømt etter straffeloven for tre straffbare handlinger eller mer, innenfor en ti års periode.3. Stortinget ber Regjeringen fremme de nødvendige lovendringsforslag slik at politiet kan benytte rom- og kommunikasjonsavlytting i saker som gjelder rikets sikkerhet og terror.4. Stortinget ber Regjeringen overføre det økonomiske ansvaret for ambassadevaktholdet ved de utenlandske ambassadene i Norge til Utenriksdepartementet og fremme de nødvendige lovforslag herom for Stortinget.5. Stortinget ber Regjeringen legge frem en helhetlig opptrappingsplan for politipersonell sett i et fireårsperspektiv. Som en del av planen skal det inngå en opptrappingsplan for bruken av sivilt tilsatte i politiet for å frigjøre politiutdannet personell til politifaglig arbeid.6. Stortinget ber Regjeringen oppheve ordningen om at politimestre ansettes som embetsmenn, og fremme de nødvendige forslag herom.7. Stortinget ber Regjeringen sikre jobbtilbud i politiet til politihøyskolestudentene som uteksamineres i år.8. Stortinget ber Regjeringen legge frem forslag om en vesentlig skjerping av straff for vold mot offentlig tjenestemann.9. Stortinget ber Regjeringen intensivere arbeidet med et fellesnordisk vitnebeskyttelsesprogram, og om nødvendig fremme forslag for Stortinget om dette.10. Stortinget ber Regjeringen legge frem en plan for rullerende utskifting av politiets kjøretøy i et femårsperspektiv, samt opprustning av politiets IKT-utstyr med blant annet bærbart/mobilt IKT- utstyr i tjenestekjøretøy.11. Stortinget ber Regjeringen innføre avgiftsfritak på politiets tjenestekjøretøy, og fremme de nødvendige lovforslag om dette for Stortinget.12. Stortinget ber Regjeringen sikre fremskutt lagring av våpen i politikjøretøy, og en plan for opprustning av våpenutstyr. Stortinget ber Regjeringen videre om at det i større grad må legges opp til at den enkelte tjenestemann selv kan velge om han vil benytte maskinpistol/automatvåpen dersom væpningsordre først blir gitt.13. Stortinget ber Regjeringen utrede og igangsette forsøk med å la utenlandske statsborgere sone i sitt hjemland ved at kriminalomsorgen leier fengselsplasser i vedkommendes hjemland, og fremme de nødvendige lovendringsforslag om dette.14. Stortinget ber Regjeringen igangsette tiltak for at gjengangerkriminelle prioriteres inn til soning.15. Stortinget ber Regjeringen fremme de nødvendige lovendringsforslag slik at tingretten settes med kun en fagdommer, som i forhørsretten, i saker hvor strafferammen kun er fengsel i inntil to år.16. Stortinget ber Regjeringen igangsette arbeidet med å opprette egne institusjoner for barne- og ungdomskriminelle for særskilt oppfølging, og fremme forslag til Stortinget om dette.17. Stortinget ber Regjeringen fremme de nødvendige lovendringsforslag slik at man i større grad skal kunne benytte tvang kombinert med avrusing/ behandling overfor kriminelle med store rusproblemer, samt at man oppretter egne avdelinger med egnet oppfølging for sterkt rusavhengige som soner fengselsstraffer.18. Stortinget ber Regjeringen om umiddelbart å stanse særordningen med fremskutt prøveløslatelse på henholdsvis fem dager for de med dommer lavere enn 90 dager og ti dager for de med lengre dommer.19. Stortinget ber Regjeringen i forbindelse med neste års budsjett, om å opprette en ordning med sentral betaling av rettsmedisinske oppgaver som opptak av DNA-profiler og DNA-registrering, samt obduksjoner." Det vil bli votert alternativt mellom dette forslaget og innstillingen fra komiteen.
Det er noen av forslagene fra Fremskrittspartiet som jeg skal stemme nei til.
Det er bare ett forslag.
Det er ønsket fra komiteen at vi stemmer over forslaget under ett.
Ja, det var slik jeg oppfattet det.
Det voteres over forslag oversendt fra Odelstingets møte 10. juni 2004: "Stortinget ber Regjeringen ta de nødvendige skritt for å samordne lønnstrekk via en felles koordineringsinstans og komme med en fremdriftsplan for dette i statsbudsjettet for 2005."