Representanten Michael Momyr, som har vært permittert, har igjen tatt sete. Før sakene på dagens kart tas opp til behandling, vil presidenten foreslå at formiddagens møte fortsetter utover den reglementsmessige tid til kl. 16. Ingen innvendinger er kommet mot presidentens forslag – og det anses vedtatt. Kveldsmøtet vil bli satt kl. 18, som vanlig. Til representantenes orientering er det om å gjøre at vi blir ferdige ikke så veldig sent i kveld. Salen skal forberedes til minnemøtet i morgen.
Ingen har bedt om ordet.[[Votering, se side 2645]]
Jeg vil vise til at Riksrevisjonens oppgaver er nedfelt i Grunnloven, og at lov og instruks er gitt av Stortinget. Nå kan det spesielt vises til at det har vært en ny behandling av en ny lov om Riksrevisjonen. Det er den første beretningen i henhold til den nye riksrevisjonsloven av 7. mai 2004 og instruks om Riksrevisjonens virksomhet av 11. mars 2004. Meldingen om Riksrevisjonens virksomhet er oversendt Stortinget i henhold til § 17 i instruksen om virksomheten. Jeg viser til at ny lov og instruks hovedsakelig er en kodifisering av etablert praksis, men innebærer enkelte endringer. Jeg vil peke på at Riksrevisjonens desisjonsmyndighet og godkjenning av særregnskaper er avviklet fra og med regnskapsåret 2004. Det betyr at kontrollen i heleide selskaper utvides til også å omfatte forvaltningsrevisjonen. Komiteen har registrert at Riksrevisjonen bl.a. overtar revisjonen av Husbanken og Lånekassen fra og med regnskapsåret 2005, mens revisjonsansvaret for statlige stiftelser avvikles fra samme tidspunkt. Komiteen viser spesielt til at Riksrevisjonens årlige rapportering til Stortinget i Dokument nr. 1 også er endret i form og innhold, og at ny rapportering iverksettes for regnskapsåret 2004. Komiteen viser for øvrig til at den nye loven også har en bestemmelse om utsatt offentlighet for saksdokumenter i saker som Riksrevisjonen vurderer å legge frem for Stortinget. Komiteen slår fast at den fremlagte årsmeldingen gir et godt uttrykk for Riksrevisjonens virksomhet i 2004, og komiteen har den oppfatning at Riksrevisjonen får en viktigere og viktigere rolle i forhold til å følge opp den virksomhet som hele forvaltningen står for. Én av de nye utfordringer som også Riksrevisjonen vil få, følger av at elektronisk forvaltning innføres i stadig større utstrekning i den offentlige forvaltningen. IT-systemene blir mer komplekse, særlig i de store virksomhetene, og det gjøres betydelige investeringer i nye og utvikling av eksisterende systemer. Komiteen viser til at utviklingen også stiller nye krav til Riksrevisjonens revisjonsmetoder, revisjonsverktøy og kompetanse. Et annet forhold som komiteen vil peke på, er den økte bruken av Offentlig Privat Samarbeid, OPS, innenfor enkelte sektorer for å løse samfunnsoppgaver og når infrastrukturprosjekter gjennomføres. De avtalene som inngås, og de investeringsprosjektene som gjennomføres, er til dels svært komplekse og omfattende. Komiteen viser til at som et resultat av denne utviklingen påvirkes også omfanget av Riksrevisjonens kontroll med virksomhetens overholdelse av anskaffelsesregelverket, inngåelse og oppfølging av kontrakter og prosjekter og deres måloppnåelse. Også her har Riksrevisjonen betydelige utfordringer. Komiteen vil også understreke at det er svært viktig at Riksrevisjonen skal ha en mer aktiv rolle i arbeidet mot misligheter og korrupsjon, jf. riksrevisjonsloven § 9 fjerde ledd. Det er komiteens oppfatning at Riksrevisjonen gjennom revisjonen skal bidra til både å forebygge og å avdekke misligheter og feil. Komiteen vil også peke på at Riksrevisjonen uten hinder av taushetsplikt selv kan melde sine funn eller mistanker til politiet eller andre kontrollinstanser. Til slutt vil komiteen også peke på at det stilles store krav til det arbeidet Riksrevisjonens medarbeidere utfører. I den forbindelse kan det påpekes at den kompetanseutvikling som skjer i intern regi, men også ved eksterne kurs og gode stipendordninger, er av viktighet. Vi registrerer at det er igangsatt utvikling av et obligatorisk treårig kompetanseprogram for alle nyansatte revisorer som vil tre i kraft i august 2005. Når det gjelder de dokumenter som er blitt oversendt Stortinget til behandling i 2004, viser komiteen til sine merknader og Stortingets vedtak i de ulike sakene.
Flere har ikke bedt om ordet til sak nr. 2.[[Votering, se side 2646]]
En av Stortingets viktigste oppgaver er å kontrollere om regjering og forvaltning følger de vedtak som Stortinget har fattet. Sivilombudsmannen er Stortingets forlengede arm og praktiske utøver av deler av denne kontrollen og er derfor forankret i den demokratiske kontrollmakten til Stortinget. Ikke bare det: Sivilombudsmannen er folkets advokat, og han har hele den offentlige forvaltninga som arbeidsområde. Ombudet har derfor en svært viktig rolle. Sivilombudsmannen bidrar til å sikre innbyggernes rettigheter i møte med forvaltninga og bidrar dermed til å gi vår samfunnsform legitimitet. For oss som er opptatt av en sterk offentlig sektor, er dette ekstra viktig. Jeg vil derfor understreke at det er svært viktig at forvaltninga følger opp de vedtakene eller henstillingene som ombudsmannen kommer med eller fatter. Komiteen uttaler at det skal svært mye til for at et forvaltningsorgan ikke følger opp Sivilombudsmannens eventuelle kritikk. Det er viktig i forhold til tilliten til forvaltninga, til demokratiet og til den enkeltes rettssikkerhet. Det forutsettes at forvaltninga både prioriterer henvendelsene fra ombudsmannen og legger ned et betydelig arbeid i disse. Komiteen er godt fornøyd med den jobben Sivilombudsmannen gjør. Det er en enstemmig komite som står bak innstillinga til årsmeldinga. Jeg vil kommentere noen av de områdene som komiteen har vært opptatt av når vi har jobbet med denne årsmeldinga. Årsmeldinga viser at Sivilombudsmannen driver en utstrakt virksomhet overfor forvaltninga. Kontoret prioriterer å gi informasjon og ta kontakt med den delen av forvaltninga der enkeltvedtak betyr mye for den som berøres, f.eks. barnevernet. Sivilombudsmannen vurderer det slik at disse besøkene bidrar til å styrke kunnskapen om hvordan saksbehandlinga foregår, og hvilke utfordringer og problemer ulike forvaltningsorgan står overfor. Det er komiteen enig i. Gjennom årsmeldinga kan altså Stortinget ta del i denne kunnskapen. Komiteen uttaler at Sivilombudsmannens særlige fokusering på utlendingsforvaltninga og barnevernet er viktig, fordi dette er forvaltningsområder som berører enkeltmennesker som har et særlig behov for at forvaltninga opptrer korrekt og viser god forvaltningsskikk. Komiteen er også glad for at Sivilombudsmannen vil gå aktivt inn for å se på det arbeidet som gjøres overfor enslige mindreårige asylsøkere. Årsmeldinga viser at Sivilombudsmannen tok opp 18 saker av eget initiativ i 2004. Fordi denne delen av ombudets arbeid gir muligheter til å ta fatt i saker av prinsipiell og generell karakter og interesse og som berører mange mennesker, oppfordrer komiteen Sivilombudsmannen om å øke engasjementet på denne delen av området. Det er for så vidt en oppfordring som Sivilombudsmannen sjøl har sagt at han gjerne tar. Sivilombudsmannen tar opp forvaltningas praktisering av meroffentlighet i årsmeldinga. Offentlighetsloven pålegger offentlighetsorganet at det skal vurdere om dokumenter eller opplysninger skal kunne gjøres kjent eller delvis kjent sjøl om de etter bestemmelser i loven kan unndras offentlighet. Ikke alle offentlighetsorgan vurderer meroffentlighet. En aktuell sak som komiteen har kommet over, er at Farsunds Avis, som har jobbet med Lista-saken, har klaget til Sivilombudsmannen på grunnlag av avslag på begjæring om innsyn i dokumenter. Sivilombudsmannen gir klageren rett i at Forsvarsdepartementet ikke har vurdert meroffentlighet når departementet har gitt avslag. Sivilombudsmannen sier også i årsmeldinga at spørsmålet om meroffentlighet er spesielt aktuelt ved krav om innsyn i interne dokument. Offentlighetsloven § 5 gir adgang, men ikke plikt til å unnta forvaltningas interne dokumenter fra offentlighet. Denne adgangen er særlig begrunnet med behovet for en fri og fortrolig meningsutveksling innad i forvaltninga under forberedelser av saker. Sivilombudsmannen sier i årsmeldinga – dette blir omtalt på en beskjeden måte – at han ikke sjelden har funnet grunn til å kritisere forvaltningas rettsanvendelse. Komiteen har merket seg at Sivilombudsmannen mener denne praktiseringa av offentlighetsloven skyldes både forvaltningas holdninger, kultur og manglende kunnskaper om regelverket. Derfor må Regjeringa ta tak i dette fordi offentlighetsloven er en av bærebjelkene i vårt demokrati. Den skal sikre innbyggerne innsyn i forvaltninga og er en forutsetning for en åpen og levende debatt rundt de beslutningene som tas. Sivilombudsmannen har gitt en høringsuttalelse til den nye offentlighetsloven som sannsynligvis vil bli fremmet av Regjeringa. Den skal vi diskutere i sin tid, men komiteen slutter seg allerede nå til Sivilombudsmannens vurdering om at nye organisasjonsformer i forvaltninga ikke må resultere i at statlige og kommunale virksomheter faller utenfor lovens virkeområder i større grad enn hensynene til dokumentinnsyn tilsier. Jeg ser at justisministeren nikker til disse betraktningene, og det lover jo godt. Med andre ord: Omorganisering, AS-ifisering og konkurranseutsetting må ikke føre til lukkethet og manglende innsyn. I innstillinga til årsmeldinga for 2003 tok komiteen opp dette i forhold til omorganisering av den politiske strukturen i kommunene, og det er jo ikke så lenge siden vi behandlet den årsmeldinga. Sivilombudsmannen har også denne gangen tatt for seg ansattes ytringsfrihet. Det var jo et område som en samlet komite var opptatt av da Stortinget behandlet Grunnloven § 100 om ytringsfrihet. At ansatte har muligheter til å ytre seg i det offentlige rom, er en viktig forutsetning for at beslutningstakere skal få kunnskap om forholdene ved offentlige institusjoner. Ansatte skal ha en rett og en plikt til å si ifra om kritikkverdige forhold. Men slik er det ikke alltid i dag. «Stadig oftere knebles lærere, sykepleiere, barnevernsansatte og leger. Noen av dem så effektivt at de trues med oppsigelser dersom de snakker ut om kritikkverdige forhold.» Dette har redaktør Harald Stanghelle skrevet i Aftenposten. Komiteen sier at det er viktig at Sivilombudsmannen engasjerer seg i dette temaet. I det siste er det kommet to rapporter om dette temaet. Den ene er «Vær stille! Om ytringsfrihet og lojalitetsplikt blant skoleledere i Oslo og Akershus», utarbeidet av Oslo Redaktørforening, og det er rapporten «Prosjekt Munnkurv», utarbeidet av Arbeidsforskningsinstituttet for Norsk Sykepleierforbund. Begge viser hvor viktig det er med oppmerksomhet på dette området. Den siste rapporten viser at ytringsfriheten har trange kår i helsevesenet. «Altfor mange har lært seg at det straffer seg å bruke ytringsfriheten», sier forskningsleder Aslaug Hetle i Arbeidsforskningsinstituttet. Derfor er det viktig at ansvarlige statsråder følger opp i styringsdialogen. Men det aller viktigste er at vi nå får et lovverk som kan gi ansatte reell ytringsfrihet, og at dette blir fulgt opp. Tilfeldighetene ville at det er nettopp en slik sak som skal behandles i Odelstinget senere i dag. En annen sak jeg vil trekke fram, er at Sivilombudsmannen i sitt samarbeid med Jussbuss har avdekket at tildeling og tap av studieplasser ved Ringerike fengsel skjer muntlig. Det er kommet fram mye bekymring rundt den undervisninga innsatte får i norske fengsler. Desto viktigere er det at tildeling skjer på en skriftlig måte, slik at avslag kan etterprøves og eventuelt ankes. For øvrig viser jeg til innstillinga og de kommentarene som står i innstillinga.
Saksordføreren hadde en god gjennomgang av den rapporten som foreligger. Jeg skal bare si et par ord om ett område, for komiteen fant jo at Sivilombudsmannen i 2004 tok opp 18 saker av eget tiltak. Det er det man kaller ET-saker, forstår jeg. Jeg vil bare bekrefte fra denne talerstolen at det er nok noe som Stortinget setter meget stor pris på, og vi ønsker nok, hvis mulig, at den aktiviteten intensiveres og økes fra Sivilombudsmannens side, for det er en av metodene for å få grep om en del prinsipielle problemstillinger ute i samfunnslivet.
Flere har ikke bedt om ordet til sak nr. 3.[[Votering, se side 2646]]
Etter ønske fra justiskomiteen vil presidenten foreslå at taletiden blir begrenset til 5 minutter for hver partigruppe. Videre vil presidenten foreslå at det ikke blir gitt anledning til replikker etter de enkelte innlegg. Videre blir det foreslått at de som måtte tegne seg på talerlisten utover den fordelte taletid, får en taletid på inntil 3 minutter. – Dette anses vedtatt.
Dette lovforslaget fra representantene Bekkemellem Orheim, Storberget og Gjul dreier seg egentlig om forsikringsselskapenes praksis i forhold til å behandle sine kunder. Man ber om en gjennomgang av hvordan den behandlingen foregår, og så fremmer man et forslag om å vurdere konsekvensene ved innføring av kontraheringsplikt. Komiteen har sluttet seg til forslagene fra de nevnte representanter, men med noen endringer, særlig når det gjelder det siste forslaget, hvor man mener at forslaget ikke går langt nok. Dette slutter også regjeringspartiene seg til, i samråd med statsråden. Vi mener det er riktig å få en slik gjennomgang, også for å være sikker på at det er en saklig begrunnelse for hvorfor man avslår å forsikre enkelte personer. Det å innføre en kontraheringsplikt vil vanligvis dreie seg om en saklig begrunnelse for å si ja eller nei. Statsråden har i brev til komiteen, datert 29. april, gitt uttrykk for at dette spørsmålet allerede er til vurdering i departementet, og at han regner med og håper på å få sendt ut et høringsbrev om dette i løpet av mai måned. Jeg kan allerede bekrefte at statsråden har sendt ut et slikt høringsbrev, og at denne saken derfor er til behandling på den måten som Stortinget i dag ber om.
I likhet med forslagsstillerne har også Regjeringen merket seg flere saker som er omtalt i media i de senere årene, hvor personer av ulike grunner har blitt nektet forsikring. Regjeringen har bl.a. på den bakgrunn sett behov for å se nærmere på disse problemstillingene. Ved utarbeidelsen av forsikringsavtaleloven vurderte Forsikringsavtalelovutvalget i NOU 1983:56 det slik at nektelse av forsikring den gang ikke var noe problem i Norge. Det er etter mitt syn god grunn til å se nærmere på om denne vurderingen fortsatt holder stikk. For ca. en uke siden, tirsdag 31. mai, sendte derfor Justisdepartementet ut et høringsbrev med forslag om nye regler i forsikringsavtaleloven. I høringsbrevet er det foreslått å innføre et krav om saklig grunn for at et forsikringsselskap skal kunne avslå å yte forsikring. Videre foreslås en plikt for selskapene til å begrunne et eventuelt avslag samt nærmere regler om begrunnelsens innhold. Dette høringsbrevet og de innspill som vil komme i høringsrunden, bl.a. fra næringen selv og fra representanter for kundene, vil gi Regjeringen et godt grunnlag for å foreta en vurdering av konsekvensene av å innføre en kontraheringsplikt. I vurderingen av en eventuell lovregulering må man ta hensyn både til det trygghetsgodet en forsikring representerer for den enkelte, og selskapenes behov for å kunne foreta risikovurderinger. Det som er et faktum, er at med dette initiativet vil den debatten vi har sett i media, også bli brakt opp i det offentlige landskap der den hører hjemme, både i departement, regjering og storting, og det var jo det som var hensikten til forslagsstillerne og i komiteens innstilling. Når det gjelder det foreslåtte vedtakets del I, om en gjennomgåelse av forsikringsselskapenes praksis med utarbeidelse av risikoopplysninger, viser jeg til at selskapenes praksis på dette området er regulert i flere lovbestemmelser, bl.a. forsikringsavtaleloven § 13-1, forsikringsvirksomhetsloven § 7-6 og ikke minst bioteknologiloven § 5-8 om bruk av genetiske opplysninger. Selskapene opptrer altså ikke her i et lovtomt rom. De er bl.a. etter forsikringsvirksomhetsloven § 7-6 pliktige til å foreta risikovurderinger. En gjennomgang av selskapenes praksis på området vil kunne skje i regi av Kredittilsynet.
De talere som heretter får ordet, har en taletid på inntil 3 minutter.
Trygghet for hus, heim og familiens økonomi står oftest sentralt for oss alle. Med omsorgsansvar øker sjølsagt behovet for en slik trygghet. Å bli nektet forsikring kan ramme den enkelte og de pårørende svært tungt. Et slikt ansvar må også forsikringsbransjen være seg bevisst. Å bli nektet forsikring vil for mange være det samme som å bli fratatt en viss grunntrygghet. Nektelser av livsforsikring på grunnlag av helseopplysninger er en realitet i dag. For personer med forsørgerbyrde er dette en spesielt krevende situasjon. Nettopp derfor er det svært viktig at Justisdepartementet har sendt et forslag på høring som vil kunne medføre en styrking av stillinga til kunden. Hvorvidt usaklige nektelser av forsikring er et problem i Norge, vil kanskje høringsrunden kunne belyse. Den vil kanskje også bringe noe klarhet i om forsikringsselskapenes nektelser av forsikring dreier seg om generell utelukking av visse grupper. Spørsmålet om man etter loven skal kunne bringe avslag på forsikring inn for Forsikringsnemnda, er å styrke kundens stilling overfor selskapet. En begrunnelse for avslag på forsikring er viktig. I en del tilfeller vil en slik begrunnelse være gitt, men det vil likevel ikke kunne bøte på det økonomiske dilemmaet som det setter den enkelte i. Et betimelig spørsmål er om bransjen med en så stor betydning i livets kritiske øyeblikk skal kunne få lov til å velge vekk et segment på den måten. Dette er et sakskompleks som sårt trenger debatt og belysning. Jeg vil derfor gi honnør til justisministeren for å ha bidratt til å sette det på dagsordenen, og også til forslagsstillerne, selv om de ikke syntes at dette var en så viktig sak at de trengte å være i salen da den kom opp.
Flere har ikke bedt om ordet til sak nr. 4.[[Votering, se side 2646]]
Ingen har bedt om ordet.[[Votering, se side 2646]]
Ingen har bedt om ordet.[[Votering, se side 2646]]
Ingen har bedt om ordet.[[Votering, se side 2646]]
Ingen har bedt om ordet.[[Votering, se side 2646]]
Ingen har bedt om ordet.[[Votering, se side 2647]]
Ingen har bedt om ordet.[[Votering, se side 2647]]
Stortinget er da klar til votering i sakene nr. 1–10 på dagens kart.
Det voteres over forslag fra stortingsrepresentant Jan Arild Ellingsen på vegne av Fremskrittspartiet oversendt fra Odelstingets møte 24. mai 2005: «Før iverksettelse av finnmarksloven skal det avholdes en folkeavstemning om lovvedtaket. Stortinget ber Regjeringen gjennomføre folkeavstemning i Finnmark med spørsmål om å si ja eller nei til den nye loven samtidig med stortings- og sametingsvalg i september 2005.»
Det voteres over forslag fra stortingsrepresentant Jan Arild Ellingsen på vegne av Fremskrittspartiet oversendt fra Odelstingets møte 24. mai 2005: «Stortinget ber Regjeringen fremlegge for Stortinget spørsmålet om fornyelse/videreføring eller oppsigelse av konvensjoner og traktater, innen de nødvendige respektive frister som gjelder, slik at Stortinget aktivt kan ta stilling til spørsmålet om konvensjonene skal sies opp eller videreføres. Hvor det er mulig å si opp traktater eller konvensjoner, uten at noen bestemte tidsfrister er angitt, gis det en melding til Stortinget i løpet av hver stortingsperiode om disse traktater og konvensjoner.»
Det voteres over forslag fra stortingsrepresentant Inga Marte Thorkildsen på vegne av Sosialistisk Venstreparti oversendt fra Odelstingets møte 24. mai 2005: «Stortinget ber Regjeringen fremme forslag om en kommisjon som skal utrede eksisterende rettigheter i Finnmark. Kommisjonens mandat og regelverk sendes på høring på vanlig måte før saken fremmes for Stortinget.»
Det voteres over forslag fra stortingsrepresentant Inga Marte Thorkildsen på vegne av Sosialistisk Venstreparti oversendt fra Odelstingets møte 24. mai 2005: «Stortinget ber Regjeringen komme tilbake til Stortinget med forslag om lokal, rettighetsbasert forvaltning av de tre store vassdragene i Finnmark.»
Det voteres over forslag fra stortingsrepresentant Inga Marte Thorkildsen på vegne av Sosialistisk Venstreparti oversendt fra Odelstingets møte 24. mai 2005: «Stortinget ber Regjeringen snarest fremme forslag om en verneplan for Finnmarkseiendommens grunn der alle dagens administrative vernevedtak videreføres på samme nivå, og at det igangsettes en total gjennomgang/kartlegging av eksisterende vernetiltak og en kartlegging av behovet for nye vernetiltak.»
Det voteres over forslag oversendt fra Odelstingets møte 24. mai 2005: «Stortinget ber Regjeringen snarest mulig foreta en utredning av samer og andres rett til fiske i havet utenfor Finnmark, herunder minimumskvote for båter under ti meter, og fremme en oppfølgende sak om dette for Stortinget.» Presidenten antar at Fremskrittspartiet ønsker å stemme imot. –
Det foreligger ikke noe referat.