Austatud Riigikogu! Alustame täiskogu IX istungjärgu neljanda töönädala esmaspäevast istungit. Kuigi meil on jäänud ainult kaks täiskogu töönädalat, on sellegipoolest võimalus üle anda eelnõusid ja arupärimisi. Vabariigi Valitsus täna eelnõusid üle ei anna. Kõnesoove ei ole ka. Palun teeme kohaloleku kontrolli! Kohal on 75 Riigikogu liiget, puudub 26. Järgnevalt on vaja kinnitada nädala päevakord. Majanduskomisjon on teinud ettepaneku arvata selle töönädala päevakorrast välja kolmapäevase, 11. veebruari istungi 22. päevakorrapunkt, mis on Vabariigi Valitsuse algatatud elektrituruseaduse muutmise seaduse eelnõu 318. Urmas Reinsalu, palun!
Aitäh! IRL-i fraktsioon ei saa toetada ettepanekut arvata see eelnõu nädala töökorrast välja. See on taastuvenergia tasude vähendamise seaduse eelnõu, mida on siin mitu aastat püütud seadusena vastu võtta ja mis tähendaks tarbijatele miljonite eurode võitmist. Selline viimasel hetkel kiirkorras päevakorrast väljavõtmine ei ole küll millegagi põhjendatud. Minu küsimus istungi juhatajale on järgmine: kas majanduskomisjon millegagi motiveeris ka seda taotlust?
Minule antud dokumentides ei ole seda motiveeritud. Toomas Tõniste, palun!
Selle eelnõu komisjonipoolse menetlejana ma ka ei näe ühtegi sisulist põhjust, miks see tagasi võeti. Ettepanek on see ikka päevakorda sisse jätta.
Kui keegi protestib esitatud päevakorra vastu, siis jääb punkt päevakorda. On veel proteste? Ei ole. Austatud Riigikogu, panen hääletusele nädala päevakorra kinnitamise sellisena, nagu see esitatud on. Palun võtta seisukoht ja hääletada! Päevakorra kinnitamise poolt oli 70 Riigikogu liiget, vastu 2. Päevakord on kinnitatud.
Meie tänase päevakorra esimene punkt on arupärimine – auväärsed kolleegid, palun võtame rahulikumalt! –, mille on esitanud Urmas Reinsalu, Peeter Laurson, Aivar Riisalu, Siim Kiisler, Kaia Iva, Erki Nool, Toomas Tõniste ja Juhan Parts. Arupärijate nimel võtab sõna Urmas Reinsalu. Palun!
Austatud härra peaminister! Austatud Riigikogu liikmed! Paar nädalat tagasi esines Eesti avalikkuse ees haridus- ja teadusminister Jevgeni Ossinovski seisukohaga, et sellisel kujul, nagu seaduses määratletud, on vene õppekeelega gümnaasiumides osalisele eestikeelsele õppele ülemineku plaan olnud halvasti rakendatud. Sellega seoses näeb tema ette, et seda seadust tuleks muuta ning gümnaasiumides kehtestatud nn 60% : 40% nõue tühistada. Seda mõtet kordas haridus- ja teadusminister Ossinovski väga selge sõnaga ka siin saalis, kui ta paar nädalat tagasi arupärijate küsimustele vastas. Tegu on poliitilise seisukohaga, mida ei esinda mitte suvaline poliitik, mida ei esinda ka mitte valitsuskabineti liige, kes ei ole haridus- ja teadusminister, vaid mida väljendab selgelt selle valdkonna eest vastutav minister. See signaal on jõudnud Eesti ühiskonnas palju poleemikat tekitada. On äärmiselt kehv, et see teema on valimiskampaaniasse kistud. Ning on kistud sellisel moel, et üleminekule on poliitiliste avaldustega antud tõsine tagasilöök. Me ei saa kuidagi sellist valitsusliikme poliitilist seisukohta toetada. Me peame vajalikuks anda peaministrile arupärimisele vastates võimalus seletada, milline on siis Vabariigi Valitsuse poliitiline liin. On üllatav, et Vabariigi Valitsus ei ole nende avalduste suhtes selget seisukohta võtnud. Ainsad poliitilised positsioonivõtud on tulnud Riigikokku kandideerivate Reformierakonna poliitikute ridadest eesotsas härra Sutropiga, kes on valitsusliikme avaldusi venestamiskatseteks nimetanud. Peaminister on kirjalikele küsimustele vastates öelnud oma seisukoha, et seda peaks kommenteerima haridus- ja teadusminister ise. Ta on rõhutanud, et kui üks valitsusliige valitsuse kokkulepet jätkata venekeelsete gümnaasiumide üleminekut osaliselt eestikeelsele õppele sõnades ignoreerib, siis ei tähenda see veel – tsiteerin peaministri seisukohta, mille ta on saatnud 3. veebruaril – "valitsuse poliitika muutumist". Minu seisukoht on, et kui valdkonda kureeriv minister väljendab väga selgelt valitsuse omast erinevat poliitilist liini, siis on see samastatav valitsuse poliitikaga. Kui valitsus ühemõtteliselt seda seisukohta ümber ei lükka, siis jääb avalikkuse jaoks kõlama signaal, et Vabariigi Valitsuse selle valdkonna eest vastutav minister taotleb gümnaasiumides osaliselt eestikeelsele õppele ülemineku regulatsiooni muutmist ja selle tühistamist. Praeguses pingelises julgeolekuolukorras ei ole mõtet teatud küsimusi üles võtta rahvastevahelise vastasseisu kontekstis. Ka ei tohiks seda teha, andes järele kiusatusele võita päevapoliitilisi punkte. Meie üleskutse on, et peaminister annaks selgelt teada valitsuse seisukoha ning seletaks, miks esitab haridus- ja teadusminister selle kabineti liikmena, mida härra Rõivas juhib, niisuguseid avaldusi.
Arupärimisele peab vastama peaminister Taavi Rõivas. Palun!
Lugupeetud juhataja! Lugupeetud Riigikogu liikmed! Vastan arupärijate 20. jaanuaril esitatud arupärimisele, mis poliitikat ajab valitsus. Esimene küsimus: "Miks Vabariigi Valitsuse liikmed korraldavad selliseid infooperatsioone enne valimisi?" Haridus- ja teadusminister Jevgeni Ossinovski peaks teie väidetut ise kommenteerima. Valitsus on koalitsioonileppes kokku leppinud, et jätkame kehtiva seaduse kohaselt venekeelsete gümnaasiumide üleminekut osalisele eestikeelsele õppele. Valitsuse eesmärk on tagada vene koolides riiklikule õppekavale vastav kvaliteetne gümnaasiumiõpe, et vene keelt emakeelena kõnelevad noored oleksid nii sisseastumisel ülikoolidesse kui ka tööturul eesti keelt emakeelena kõnelevate noortega võrdsel positsioonil. Kui uuringud näitavad, et koolilõpetajate keeletase ei ole piisav, siis tuleb neile eesti keelt rohkem õpetada, mitte vähem. Teine küsimus: "Kas see on valitsuse terviklik poliitika, et gümnaasiumides eestikeelsele õppele üleminek tänasel kujul tuleb tühistada?" Kordan juba varem öeldut: valitsus on koalitsioonileppes kokku leppinud, et me jätkame kehtiva seaduse järgi venekeelsete gümnaasiumide üleminekut osalisele eestikeelsele õppele. Kui üks valitsusliige seda kokkulepet sõnades eitab, siis see ei tähenda veel valitsuse poliitika muutumist. Valitsuse keelepoliitika lähtub põhiseadusest ja erakondadeülesest eesti keele arengukavast, sest ilma eesti keele, kultuuri ja rahvuseta ei oleks ka Eesti riiki. Eesti keele õpet siinsele muukeelsele elanikkonnale peaks riik pakkuma pigem rohkem kui vähem. Eesti keele oskust on vaja selleks, et kõigil Eesti elanikel oleksid tööturul ja üldse ühiskonnas tegutsemiseks võrdsed võimalused. Selle eeldus on riigikeele oskus. Kui räägitakse, et venelastel, ukrainlastel või valgevenelastel on tööturul kandideerimisel klaassein ees, siis ei ole see mitte nende rahvuse pärast, vaid sellepärast, et nad ei ole korralikult omandanud eesti keelt. Sellepärast peabki valitsus keeleõpet tähtsaks. Eesti keele õppe vähendamine oleks karuteene vene emakeelega Eesti noortele. Kolmas küsimus: "Kui see nii ei ole, miks siis peaminister vaikib?" Olen neid seisukohti varem mitu korda väljendanud nii valitsuse pressikonverentsil kui ka siin Riigikogus. Toetan selgelt senise keelepoliitika jätkumist, mis lähtub sellest, et eesti keele püsimine ja areng on põhiseaduslik väärtus. Eesti keel on meie riigikeel. Vastandumise asemel kutsun eri osapooli üles leidma ühisosa meie keele hoidmisel, väärtustamisel ning kõigile Eesti elanikele võrdsete võimaluste pakkumisel. Samuti kutsun üles jääma oma seisukohtade esitamisel väärikaks ning hoidma meeles Eesti Vabariigi põhiseaduses kirjapandud väärtusi. Aitäh!
Küsimused peaministrile. Mihhail Stalnuhhin, palun!
Aitäh, härra juhataja! Lugupeetud härra peaminister! Tsiteerin minister Ossinovski sõnu siinsamas saalis. Ta ütles täpselt nii: "Mõistagi jääb Eesti Vabariigis nii põhikoolis kui ka gümnaasiumis üldjuhul kooli õppekeeleks eesti keel, seda ei kavatse keegi muuta." Ja selle 60% kohta ta ütles ka, et see jääb. Nii et teile tehakse ilmselgelt liiga. Mind huvitab rohkem teie kommentaar ühele teisele asjale, millest minister siin saalis rääkis. Ta nimelt sõnas, et koolijuhtide hindamise mudel on sisuliselt välja töötatud, eelnõu valmistatakse ministeeriumis ette. Selle põhiline sisu on see, et haridusministeeriumi ja muudest spetsialistidest koosnev komisjon annaks kõikidele koolijuhtidele perioodilist tagasisidet nende töö kohta. Kui tulemused on kehvad, siis teeb see komisjon kooli pidajale ettepaneku koolijuht ametist vabastada. Kui see juht siiski jätkab, võib algatada koolitusloa äravõtmise. Kuidas te hindate mõtet luua selline komisjon?
Kõigepealt olgu öeldud, et valitsusliidus on kaks osapoolt. Need on erinevad erakonnad, kellel on osas küsimustes erinevad maailmavaatelised seisukohad. Selles iseenesest ei ole mitte midagi taunimisväärset. Me oleme kokku leppinud nende kahe maailmavaatelt erineva erakonna programmi ühisosas, mis ei olegi nii väike. Seda, kui palju asju me oleme suutnud viimase kümne ja poole kuuga ellu viia, on kindlasti märksa enam, kui opositsioon oma algset kriitikat tehes eeldas. Selle üle on mul hea meel ja selle eest ma kindlasti tänan meie koalitsioonipartnerit. Mis puutub konkreetsesse valdkonda, siis haridus- ja teadusminister on öelnud, et eesti keele õpetamise kvaliteeti tuleks parandada, ja ta on näiteks toonud väga erinevaid samme nii gümnaasiumi- kui ka põhikooliastmes. Ma ütleks, et nende sammude üle arutlemine ja nende poole püüdlemine on igal juhul õige tee – tuleb otsida võimalusi, kuidas paremini eesti keelt õpetada. Millega mina ning ma usun, et paljud teised siin saalis ei saa nõustuda, on see, kui selle mõtte teine pool on, et selle juures me vähendame eesti keele õpetamist põhikoolis ja kaotame ära praegu kehtiva alampiiri. See annab minu hinnangul hoopis vastupidise signaali. See annab signaali, et eesti keele õpetamine gümnaasiumiastmes ei ole enam nii oluline kui varem. Niisugune signaal võib olla vene emakeelega noortele demotiveeriv ja anda soovitule vastupidise efekti. Selles konkreetses küsimuses, jah, oleme eri meelt. Me ei ole seda kunagi eitanud. Aga ma arvan, et selliseid erimeelsusi, sh valimiste eel, kui erakonnad oma programmilisi seisukohti tutvustavad, ei pea kohe automaatselt hukka mõistma. Valitsuse poliitika pole kindlasti muutunud. Aitäh!
Siim Kiisler, palun!
Aitäh! Austatud peaminister! Iga valitsusliikme sõnadel on väga suur kaal ja kui sotsiaaldemokraadist haridusminister on selgelt välja öelnud, et ta soovib tühistada nõude, et vähemalt 60% ainetundidest peaks gümnaasiumis olema eesti keeles, siis mõjub see teiegi arvates demotiveerivalt ka põhikoolis vene keeles õppivatele õpilastele, kes õpivad eesti keelt lisaks. Nad näevad, et vahest saab ka gümnaasiumis eestikeelseid ainetunde hoopis vähendada. Mis te arvate, kui palju on Jevgeni Ossinovski väljaütlemised kahjustanud osalist üleminekut eestikeelsele õppele ja üldse eesti keele omandamist vene koolides?
Kui nii võtta, siis valimiseelsel perioodil on avaldusi, mis inimesi lausa ehmatavad või annavad neile aimu, et Eesti võib mõnelt edu toonud poliitikasuunalt diametraalselt kõrvale pöörata, tulnud väga palju. Samas ma kutsun siiski kõiki üles mõistma, et enne valimisi erakonnad toovadki oma poliitilised eriarvamused ja programmilised seisukohad avalikkuse ette. Siis on igaühel võimalik valida, millist seisukohta tema toetab. Ma olen nõus, et kui ühelt poolt räägitakse keeleõppe kvaliteedi parandamisest – ja ma usun, et ka küsijal ei ole midagi selle vastu, kui eesti keele õpetamist vene emakeelega noortele parandatakse –, aga kui sellele järgneb ettepanek õpetada keelt gümnaasiumiastmes vähem, siis see võib anda eri publikule erisuguseid signaale ja see ei pruugi olla lõppkokkuvõttes hea mõte. Neid signaale, mida riik annab, pannakse tähele, nagu te õigesti tähelepanu juhtisite. Ütlen ühemõtteliselt, et mina ei toeta ettepanekut eesti keele õpetamist vene emakeelega noortele vähendada. Vastupidi, kui me näeme, et on vaja keeleõppe taset parandada, siis pigem tegeleme sellega, kuidas seda tõsta, otsime võimalusi, kuidas eesti keelt veelgi varem ja veelgi paremini õpetama hakata. Mitte mingil juhul ei tohiks seda võtta nii, et me teeme eesti keele õpetamisega kellelegi liiga või et me peaksime ennast kuidagi süüdi tundma, kui me anname kellelegi võimaluse eesti keel ära õppida. Iga inimene, kes elab Eestis, kes soovib siin ühiskonnas edukas olla, soovib siin töötada ja saada tasuvat töökohta, teab, et eesti keele oskus aitab sellele ainult kaasa. Eelkõige on eesti keele hea valdamine noorte inimeste endi huvides ja alles seejärel kogu ühiskonna huvides.
Jaak Allik, palun!
Lugupeetud härra peaminister! Põhikooli- ja gümnaasiumiseaduse § 21 punkt 1 ütleb, et kooli õppekeeleks loetakse keel, milles õpetatakse 60% aine mahust. Kuskil mujal pole seaduses juttu 60%-st ega üldse mingist muust protsendist. Kas te kujutate ette, kuidas üldse võiks seda seadusepunkti muuta ilma absurdi sattumata ning millise seadusepunkti ja kuidas muutmise pärast kolleegid IRL-ist muretsevad? Minu teada ei ole haridus- ja teadusminister mitte kusagil rääkinud vajadusest või soovist seda seadusepunkti muuta.
Seda, mille pärast IRL-i liikmed muretsevad, saate õige pea nende käest otse küsida, ei pea mina siin puldis vahendajaks olema. Aga mina olen seda nii mõistnud ja see on, tuleb tunnistada, ka mind murelikuks teinud, et on ikkagi antud selge avalik signaal, et gümnaasiumiastmes võiks eesti keele õpetamist vähendada. Samal ajal on püütud selgitada, et see eesti keele vähem õpetamine aitab kuidagi keeleoskusele positiivselt kaasa. Minu hinnangul on tegu vähemasti osaliselt vastukäiva informatsiooniga, millest noored inimesed võivad segadusse sattuda ja mis võib tekitada neis petliku tunde, et eesti keele oskamine ei olegi Eestis vajalik. Loomulikult on vajalik, me ju kõik teame seda. Meil on väga palju positiivseid näiteid sellest, kuidas tänu heale või väga heale eesti keele oskusele on vene emakeelega vanemate perre sündinud laps saanud väga edukaks, saanud väga tasuva töökoha. Neid näiteid on küll ja veel. Ma ei arva, et eesti keele õpetamist peaks keegi kuidagi karistusena võtma. Veel kord, see on eeskätt noorte enda huvides ja ma ei usu, et me neile liiga teeme. Aga mis puutub ettepanekusse eesti keelt juba varem heal tasemel õpetama hakata, millest ka Jevgeni Ossinovski on rääkinud, siis sel teemal aruteludeks olen ma avatud. Minu meelest võib siin täiesti iva sees olla ja me võiksime ühiselt otsida võimalusi süsteemi paremaks teha. Nendeks aruteludeks on kindlasti alust.
Urbo Vaarmann, palun!
Aitäh! Lugupeetud peaminister! Vaadates teie valimiskampaaniat on näha olnud, et te käite päris aktiivselt ka koolides. Mitmes oma valimisringkonna vene koolis te olete käinud ja kui palju te nende õpilastega olete rääkinud kõnealusel teemal?
Ma pean tunnistama, et kõigi siin saalis viibijatega võrreldes olen ma vist üldse kõige vähem oma valimisringkonna koolides käinud. Peaministril on see privileeg, et teda kutsutakse igale poole üle Eesti ja olen püüdnud nendele kutsetele ka positiivselt vastata. Olen varem vene õppekeelega koolides lausa tunde andnud ja seda sõltuvalt koolist nii eesti kui ka vene keeles. See oli küll sellisel ajal, kus oli veel vara hinnata, kas praegu toimiv keeleõppesüsteem on vilju kandnud või mitte. Ja eks eri koolides on tulemused väga erinevad. Riigikogu liikmena aga käisin ma oluliselt rohkem koolides tunde andmas ja võib-olla side oli selle võrra parem. Vähemasti siis oli nii neid koole, kus sai anda tundi eesti keeles, kõik küsimused küsiti eesti keeles ja kogu suhtlus oli väga heal tasemel eesti keeles. Aga oli ka neid koole, kus esitati küsimused vene keeles ja paluti, et ka mina teeksin oma ettekande näiteks sellest, kuidas riigieelarvet kokku pannakse – kui ma rahanduskomisjoni liige olin, siis andsin sellistel teemadel kodanikuõpetuse tunde –, samuti vene keeles. Nii et tase on kahtlemata olnud väga erinev.
Priit Toobal, palun!
Aitäh, lugupeetud esimees! Lugupeetud peaminister! Hulk teie erakonnakaaslastest koolidirektoreid ja ka Eesti Keele Instituudi juht Urmas Sutrop on mõnda aega tagasi avalikkuses avaldanud mõtet, et teie koalitsioonipartner Sotsiaaldemokraatlik Erakond, peamiselt aga selle ridadesse kuuluv haridus- ja teadusminister tegeleb venestamisega. Ma küsin, kas te olete nõus nende koolidirektorite ja härra Sutropiga, et Sotsiaaldemokraatlik Erakond tegeleb venestamisega. Ja kui olete, siis miks te olete seesuguse erakonnaga koalitsioonis?
Mõistes küll Eesti Keele Instituudi juhi muret eesti keele tuleviku pärast, ei soovi ma kuidagi kaasa minna mingite siltide panekuga. Samamoodi ei soovi ma kaasa minna selle natuke nagu pentsikuks ja isiklikule tasandile läinud sõnasõjaga, mille meie lugupeetud koalitsioonipartner sellele vastukäiguks valla päästis. Igas olukorras võiks ikkagi püüda jääda väärikaks ja rääkida teemast endast. Kõige kindlam võimalus debatti tappa on minna ühes või teises küsimuses isiklikule rünnakule. Minu meelest on teema, mida me võiksime ka Riigikogus nii enne kui ka peale valimisi tõsimeeli arutada, see, kuidas ikkagi tagada, et kõik noored, kes Eestis sünnivad, saaksid korraliku töökoha ja mitte kellelegi neist ei oleks takistuseks vähene eesti keele oskus. See on ju tegelikult mure, mida usutavasti jagavad kõik siin parlamendisaalis viibivad isikud. Pakutud meetodid, paistab, on natuke erinevad. Osa ütleb, et gümnaasiumiastmes peaks kindlasti olema võimalus eesti keelt õppida, et see tagab eesti keele oskuse, teised pakuvad välja, et õpetame keskkoolis eesti keelt vähem, kui võib niimoodi lihtsustatult väljenduda. Siin on minu meelest põhimõtteline hinnangute vahe, kuidas eesmärgini jõuda. Sellest tuleks rääkida, mitte sellest, kas üks või teine samm on venestamine või mitte. Ma nende sildistamistega küll ei taha kaasa minna.
Mihhail Korb, palun!
Aitäh, härra juhataja! Lugupeetud peaminister! Teie seisukoht on arusaadav, aga kuidagi ei saa nõus olla sellega, et tegu on teise erakonna valimisprogrammi või maailmavaatega. Komisjon, mis oli kokku pandud, oli siiski ministeeriumi kokku pandud komisjon ja selle komisjoni töö tulemusena on niisugused ettepanekud tehtud. See komisjon tõi välja rea puudujääke, mis räägivad sellest, et tulemusi ei ole saavutatud seetõttu, et ei ole korralikku süsteemi välja töötatud, ei ole õppematerjale, ei ole piisavalt õpetajaid, pluss erinevad teised faktorid, näiteks ei suudeta õpilasi hästi motiveerida eesti keeles aineid õppima, jne. Ma küsin teie hinnangut. Kas teile ei tundu, et see on kellegi tegemata töö, et see üleminek ei ole hästi õnnestunud?
Kui ma nüüd ei eksi, siis see komisjon pandi kokku Tallinna Linnavolikogu taotluse rahuldamiseks. Küllap te teate ise ka, mis seal täpselt taga oli. Ma ei saa sugugi välistada, et komisjoni ettepanekute hulgas on ka täiesti mõistlikke ettepanekuid, olgu need õppematerjalide või õpetajate keeleoskuse või millegi muu kohta. See, et selline komisjon on haridus- ja teadusministri juhtimisel töötanud, ei tähenda aga automaatselt, et kõik, mida see komisjon on välja pakkunud, on muutunud valitsuse poliitikaks. Vabariigi Valitsuse tasandil ei ole haridus- ja teadusminister esitanud ühtegi eelnõu ega plaani, et kehtivat korda muuta. Seetõttu ma arvan, et on ikkagi põhjust sellest konkreetsest initsiatiivist rääkida kui tema platvormist valimisteks ja valimistejärgseks perioodiks. Sellisena võiks seda ka käsitada. Valitsusliidu läbirääkimistel said need teemad väga pikalt ja põhjalikult läbi vaieldud. Me panime ühisosa kirja ja oleme seda ühisosa minu hinnangul vägagi edukalt ellu viinud. Kõiki ideid, mis lähevad selle ühisosaga väga suurel määral vastuollu, tulebki võtta kui ettepanekuid tulevikuks. Osa erakondi võib nendega nõustuda, teised jällegi mitte. Eks palju sõltub sellest, kas järgmine valitsus moodustatakse näiteks teie erakonna osalusel või IRL-i osalusel või Reformierakonna osalusel. Kõikide nende kombinatsioonide korral on küllap lõpptulemus mõnevõrra erinev. Seda me mõistame kõik.
Urmas Reinsalu, palun!
Aitäh! Austatud härra peaminister! Te ütlesite eelmistele küsimustele vastates, et on väga tore, kui debatt sellel teemal käib. Aga samas te olete murelik. Te jälgite murega haridus- ja teadusministri poliitilisi avaldusi. Et selgust saada, küsin ma, milline on haridus- ja teadusministri poliitika, mis puudutab vene gümnaasiumide osaliselt eesti õppekeelele üleviimist. Kas haridusminister leiab, et seda seadust tuleks muuta ja leevendada või mitte? Milline on siis haridusministri poliitiline liin?
Kõik ametisolevad ministrid viivad ellu valitsusliidu lepet, kus on ühemõtteliselt kokku lepitud, et me jätkame kehtiva seaduse järgi vene gümnaasiumide üleminekut osaliselt eestikeelsele õppele. Kui valitsusliikmetel on omal isiklikke seisukohti, mis sada protsenti valitsusliidu leppega ei ühti, siis see ei tähenda automaatselt, et see muutuks valitsusliidu poliitikaks. Meil on näiteks ministreid, kelle hinnangul võiks Eesti maksusüsteemi astmeliseks muuta. See on reaalsus ja me kõik teame seda, et see nii on, ning nad on seda ka valimiste eel välja öelnud, et ideele valijate toetust saada.
Mailis Reps, palun!
Aitäh, lugupeetud juhataja! Lugupeetud peaminister! Kõigepealt lubage, et ma aitan teid veidikene. Kindlasti on haridusvaldkond teile veel natuke võõras. Te tõite välja, et kogu debatt suhte 60 : 40 ümber käib teemal, kas gümnaasiumis õpitakse rohkem või vähem eesti keelt. Kahjuks see nii ei ole. Suhte 60 : 40 debatt käib selle ümber, kas lisaks eesti keele ja kirjanduse kohustuslikule õppele antaks osa aineid – nii valikaineid kui põhiaineid – ka eesti keeles. Vaidlus käib tegelikult selle ümber, mis mahus ja milliseid aineid peaks gümnaasiumiastmes õpetatama eesti keeles, kas nendeks sobivad ka näiteks reaalained füüsika ja keemia või peaksid need olema valikained, vabaained. Siit minu küsimus. Millised on teie valitsuse sammud juba olnud ja mis samme te astuksite juhul, kui te peaksite jätkama peaministrina ja sooviksite, et ka Ida-Virumaal jätkuks heal tasemel eesti keele õpetajaid?
Ma arvan, et te ei pea selles küsimuses mind järele aitama. Haridusteema ei ole mulle sugugi võõras. Aga arvan siiski, et põhimõtteline sõnum avalikkuse jaoks on olnud demotivatsiooni tekitav. Sõnum on olnud ikkagi see, et soovitakse vähendada eesti keele õpetamist. Loomulikult me ei räägi siin eesti keele ainetundidest. Eesti keeles õpetatakse ka erinevaid aineid ja kui nende mahtu kärpida, siis see vähendab eesti keeles suhtlemise ja eesti keele õpetamise osakaalu gümnaasiumides. Seetõttu ma näen selles tõesti probleemi. Jääb mulje, nagu see võikski olla valitsuse plaan. Ma kinnitan, et praegu ametis oleva valitsuse plaan see ei ole. Me soovime, et ka vene emakeelega noored saaksid korraliku eesti keele oskuse, ja aitame neid selles igati. Mis puutub konkreetsetesse sammudesse, mida astuda, et eesti keele oskust parandada, siis ka selle oleme koalitsioonileppes detailsemalt lahti kirjutanud. Nagu te õigesti ütlesite, kõik hakkab pihta õpetajast. Kui õnnestuks õpetajate eesti keele oskust parandada, oleks kindlasti väga suur osa sellest probleemist lahendatud. Ka õppematerjale, millele üks eelküsijatest tähelepanu juhtis, saab alati parandada. See, et me teeme kõik mis võimalik, et vene emakeelega noortel aidata eesti keel selgeks saada, ei tähenda, et kõik praegu ettevõetav on absoluutselt ideaalne ja paremaks ei saa enam midagi teha. Kindlasti saab, aga selle paremaks tegemise püüdes me ei tohiks anda signaali, et tulevikus tuleb eesti keelt vähem õppida. See ongi kogu asja tuum, see on sõnum, kus on vastuolud.
Inara Luigas, palun!
Aitäh, austatud peaminister! Taasiseseisvunud Eesti riiki on olnud juba rohkem kui 20 aastat ja kogu selle aja jooksul on muretsetud selle pärast, et venekeelsed lapsed saaksid õppida eesti keelt. Et eesti keelt saaks neile koolis õpetada ja nad omandaksid selle keele, et saaks eestlastega võrdselt läbi lüüa ka tööturul. Ometi ka siin saalis tunnistatakse, et kogu süsteem on olnud väga puudulik. Ma olen rääkinud paljude õpetajatega, kes kurdavad, et pole olnud õpikuid, pole olnud süsteemset eesti keelt oskavate õpetajate õpet, pole olnud metoodikat – kogu süsteem on olnud puudulik. Kas te tunnistate seda, et Jevgeni Ossinovskil haridusministrina on olnud õigus, kui ta on uuesti selle teema avanud ja avaldanud arvamust, et tuleb süvitsi süsteemi muuta ja et eelmise koalitsiooni töö pole kahjuks kandnud kvaliteetset vilja?
Eesti on olnud peale okupatsiooni iseseisev riik ja saanud ise oma hariduspoliitikat kujundada tõesti juba enam kui 23 ja pool aastat. Aga see kord, et vene gümnaasiumides hakatakse eri aineid praegu kehtiva seaduse järgi õpetama eesti keeles, on ikkagi üsna uus. Seetõttu on ennatlik lõplikke järeldusi teha ja anda hinnanguid, kas see süsteem toimib või ei toimi. Te küsisite, kas seda teemat peaks arutama selles kontekstis, kuidas paremini eesti keelt õpetada. Jah, loomulikult. Õppematerjalide parandamise vastu pole mul mitte kõige vähematki ja see eesmärk on meil ka koalitsioonileppes kirjas. Vene koolide õpetajate eesti keele oskuse parandamine, neile kursuste korraldamine, nende motivatsiooni tõstmine – mul pole selle vastu mitte kõige vähematki. Vastupidi, ma arvan, et need sammud on õigustatud ning kui haridus- ja teadusminister on neid astunud, siis on ta väga õigesti teinud. Nende asjadega tulebki tegeleda. Lihtsalt küsimus on selles, et umbes kuu aega tagasi lisandus nende teemadega tegelemisele poliitiline retoorika, et vähendame eesti keele õpetamist gümnaasiumiastmes. Selle osaga kogu plaanist on minul väga raske nõustuda, sest see annab soovitule hoopis vastupidise signaali. See annab signaali, et eesti keele õpetamine ja õppimine ei ole enam sama vajalik kui varem ja tegelikult ei peagi eesti keelt oskama. Seda signaali, ma usun, me tegelikult anda ei taha. Seetõttu peaksime keskenduma teemale, kuidas paremini eesti keelt omandada, miks mitte ka, kuidas varem hakata eesti keelt õpetama. Ei maksa jätta muljet, et gümnaasiumis peab edaspidi eesti keelt märgatavalt vähem õppima. See annab lihtsalt teistsuguse signaali ja seda meil ei ole vaja.
Tänud peaministrile! Avan läbirääkimised. Mihhail Stalnuhhin, palun! Lisaaeg kolm minutit.
Lugupeetud kolleegid! Ma tahtsin siin jutustada sellest, kuidas ma olen meelt muutnud. No loomulik inimlik eksimus, igaühega võib juhtuda. Siin saalis eksivad ikka väga paljud, kas tahtlikult või mittetahtlikult. Praegu kõlas lugupeetud härra peaministri vastuses väide, et on soov hakata gümnaasiumis eesti keelt vähem õppima. Seda küll mitte keegi ei räägi. Jutt on sellest, et soovitakse eesti keeles vähem õppida. Asi on selles, et kogu gümnaasiumikursuse pikkus on, kui mu mälu ei peta, 1345 tunni ringis. See on uskumatu! Nii pika ajaga peaks ka elevandile suvalise keele selgeks tegema. Inaral on täiesti õigus, õpetajad tõesti kurdavad, et nendega keegi ei tööta. On nõuded, aga mitte keegi ei paku uusi metoodikaid, ei koosta efektiivseid õppematerjale jne. Nii et eesti keelt vähem – seda ei nõua keegi, tahetakse, et muid õppeaineid antaks emakeeles. Kolleeg Allik esitas küsimuse, mida siin muuta – õppekeel on see, milles toimub õppetöö vähemalt 60% ulatuses. Kuidas nii, et mida muuta? See on tüüpiline sotsiaaldemokraatlik kahepalgelisus. Te ju teate, et seaduses pole mitte ainult see säte, vaid on olemas paragrahv, mis ütleb kindlalt, et põhikooli õppekeel on eesti keel, gümnaasiumi õppekeel on eesti keel. Need kaks asja peavad kokku klappima. Mis siiski vaevab meie kolleege IRL-ist? Nemad ei loe mitte ühte paragrahvi nagu teie, nad loevad ikka kahte paragrahvi, mis teineteist selgitavad. Aga eksida võib igaüks, mina olen ka eksinud. Ma kunagi arvasin, et Jaak Aaviksoo on see haridusminister, kellest hullemat, kui rääkida suhtumisest venekeelsesse gümnaasiumi, olla ei saa. Nüüd ma pean seda seisukohta muutma ja kuna ma selle mõtte juba olen välja öelnud, siis ka vabandust paluma. Tegelikult on Aaviksoo võrreldes Ossinovskiga, kui jutt on vene koolidest, nagu valge tuvi võrreldes pistrikuga. Tõesti! Kolleegid, me räägime valedest asjadest. Rääkida on vaja hoopis sellest, et noor haridusminister tahab põhikoolis saavutada B2-taseme. Et te teaksite: Narvas, kus õpib vähemalt üks neljandik kuni kolmandik Eesti vene emakeelega gümnasistidest, on põhikoolis tase selline, et alla poole teevad üldse selle eksami ära. Viimastel aastatel on see näitaja olnud 49–53%. Ja keskmine hinne nendel eksamitel on viiepallisüsteemis 2,89 – 100 punkti skaalal see teeb kõvasti alla 60 punkti. See tähendab, et midagi on põhikoolis valesti. Tegelikult võiks liikuda veel allapoole. Võõras keel saadakse kõige paremini selgeks õige noores lapseeas. Mina räägin eesti keelt tänu sellele, et kui me Tartu linna kolisime, ei olnud vene lasteaedades kohti ja ise ma seda muidugi ei mäleta, aga mulle on öeldud, et ma hakkasin eesti keeles rääkima umbes kuu aja jooksul. See tähendab, et kui tegeleda eesti keele õppega lasteaias, siis hoiaks kokku tohutult raha. Narvas on üks selline lasteaed, kus töötab üks entusiast, minu endine kolleeg keelekeskusest. Üle kümne aasta olen ma koos temaga püüdnud ministritele ja igasugustele bürokraatidele haridusministeeriumist ning siin kolleegidele Riigikogust selgeks teha, et keeleõpetust on vaja alustada lasteaias. Narva linnas, kus eesti keelt naljalt ei kuule, tuuakse vene perest laps sellesse lasteaeda ja kui ta peale lasteaeda kooli läheb, ei ole tal erilisi probleeme. Nad räägivad eesti keelt – kõik need lapsed ilmselt. Sealt on vaja alustada! Kui kaua sellest võib rääkida? Põhikoolis kavatsetakse teha täpselt sama viga mis gümnaasiumis, ainult et minister Ossinovski plaanib vist veresauna alustada. Ta tahab taset B2, kui isegi mitte B1 pole võimalik saavutada! Kas te kujutate ette, milliseid tulemusi hakkavad andma põhikoolieksamid, kui neid tehakse astmele B2? Peab ju olema mingi võimalus, kas või teoreetiline, kuidas seda saavutada. Minister ütleb, mida selleks on vaja – tal on koolijuhtide hindamise mudel sisuliselt välja töötatud, ta on filoloog, ta on koolis eluaeg töötanud, ta teab, kuidas need asjad käivad, tal on kõik selge. Mudel on välja töötatud ja selle mudeli põhiline sisu on see – ma tsiteerin praegu haridusministrit –, et haridusministeeriumi, koolijuhtide ühenduse ja üleriigiliste omavalitsusliitude spetsialistidest koosnev komisjon hakkab kõikidele koolijuhtidele andma perioodilist tagasisidet nende töö kohta. Tähendab, hakkab nende tööd hindama. Ministeerium ise ei tee mitte midagi. Uusi metoodikaid pole vaja, üleminekuõpikuid, millest räägitakse juba 15 aastat, pole vaja. On vaja ainult peksa anda neile, kes nõudeid ei täida. Kui tulemused on kehvad ja eesmärke ei saavutata, on järgmine samm see, et komisjon teeb koolipidajale ettepaneku koolijuht ametist vabastada. No selge see – ministeerium midagi ei tee, aga viga on koolis. Direktor on süüdi! Muidugi on vaja ta ametist vabastada. Aga äkki kohalik omavalitsus ei ole seda meelt? Äkki kohalik omavalitsus leiab, et direktor täidab oma kohustusi täpselt nii, nagu on ette nähtud, ja talle tehakse liiga? Siis on järgmine samm: kui omavalitsus jätkab siiski sellesama koolijuhiga ja sisuliselt midagi ei muutu, siis on haldusmenetluse seaduse järgi põhimõtteliselt võimalik algatada koolitusloa äravõtmine. Kolleegid, see läheb juba üle igasuguste piiride! Me ei tööta välja uusi metoodikaid, ei anna teile õpikuid, aga me hakkame nõudma ja hakkame teile peksa andma. Meie kandis see tähendab, et koolijuht, kes ei taha saada vallandatud või et kool kaotab koolitusloa, hakkab massiliselt vallandama õpetajaid, kes justkui ei täida oma kohustusi, ja võtma tööle teistest kantidest pärit tööta jäänud õpetajaid, keda Eestis on piisavalt, sest lapsi on üha vähem.
Aeg on läbi.
Rohkem lisaaega ma ei saa, jah?
Lisaaeg on ka juba läbi. Aitäh! Mihhail Korb, palun!
Austatud peaminister! Lugupeetud juhataja! Lugupeetud kolleegid! Mul ei olnud algul plaani siia teie ette tulla, aga kuna jutt on sellisest põnevast teemast nagu eesti keele õpetamine, siis otsustasin, et tulen ja räägin oma isiklikust kogemusest. Eks mina peangi olema see meie haridussüsteemi produkt, kes õpib koolis eesti keelt ja tänu sellele ongi väärtuslik ühiskonnaliige. Kui natuke endast rääkida, siis olen mitu korda elus avastanud, et ma ei oska üldse eesti keelt. Kuigi ma arvasin, et ma oskan väga hästi eesti keelt ja räägin ju ka eesti keeles, olen ma mitu korda seda avastanud. Esimene kord oli see siis, kui ma tulin Tallinna õppima. Tulin Kohtla-Järvelt – linnast, kus kõik räägivad vene keeles ja kus mul oli koolis nädalas kolm-neli tundi eesti keelt. Mina arvasin, et ma oskan eesti keelt, et ma võin väga hästi rääkida eesti keeles ja saan kõigest aru. Tulin aga ülikooli – istun loengus ja vaatan lihtsalt, suu lahti, sest mitte midagi ei saa aru. See oli esimene kord, kui ma sain aru, kui kehvasti ma eesti keelt oskan. Teine kord oli siis, kui ma läksin peale ülikooli tööle. Ülikooli lõpetamise ajaks ma mõtlesin, et nüüd ma oskan eesti keelt väga hästi ja saan kõigest aru. Aga läksin tööle ja avastasin uuesti, et ei oska – jälle ei saa mitte midagi aru. Kuigi peaksin aru saama, õppisin ju koolis, kus olid kõik ained eesti keeles. Ja nii on mul juhtunud mitu korda elus. Siiamaani juhtub vahel, et mul on tunne, et ma eesti keelt ei oska ega saa kõigest aru. Kuidas see eesti keele õppimine toimus? Kus ma hakkasin sellest keelest kõige rohkem aru saama ja mõistma eesti inimesi, eesti keelt ja kultuuri? Arusaam hakkas tekkima siis, kui mul tekkisid tuttavad ja sõbrad, kes valdasid eesti keelt, kes rääkisid mulle, kuidas nad näevad Eesti ajalugu, Eesti minevikku, tulevikku ja olevikku. Paraku juhtus see esimest korda alles Keskerakonnas, kui ma olin sinna astunud. Sisuliselt on minu eesti keele oskus ja normaalne suhtlustase, kuhu ma olen välja jõudnud, pärit ühest konkreetsest organisatsioonist, mille liige ma olen juba aastaid olnud. Seal ei pea mitte ainult mina tundma huvi eesti keele vastu, vaid ka minu vastu tuntakse huvi – minuga räägitakse, minuga suheldakse. Ma ütlen teile, et ma olen istunud kümnete tundide kaupa loengutes, kus õpetus käis eesti keeles. Jah, ma õppisin sõnad selgeks, ma õppisin need ained selgeks, aga enne seda, kui minuga hakati otse eesti keeles suhtlema, ei osanud ma seda keelt peaaegu üldse. Panna õpilased laua taha mehaaniliselt õppima ja tuua nende ette tundi andma vene keelt kõnelev õpetaja, kes ise räägib vigases eesti keeles, ei ole kindlasti lahendus. See ei ole lahendus, kui lapsed õpivad tundide kaupa lihtsalt pähe lauseid, valemeid ja sõnu. Kui kool on läbi, siis esiteks, nad ikkagi ei oska eesti keelt, teiseks, nad ei oska ainet, ja kolmandaks on kogu nende õppetulemus vilets. Ma arvan, et seda süsteemi tuleb muuta, tuleb võimaldada inimestega suhelda. Mina kutsun üles, et iga inimene, kelle emakeel on eesti keel, võtaks ühe venelase endale sõbraks ja integreeriks ta eesti keskkonda, Eesti elu sisse, räägiks talle, milline Eesti ajalugu oli, missugune on eesti rahva praegune maailmavaade, mida üldse mõeldakse. Ühesõnaga, suhtleks selle venelasega. Aga mingi süsteemiga, 60 : 40 või mingi teise süsteemiga eesti keelt ära ei õpi. Arvan, et nii ei õpi ära ka ühtegi teist keelt, kui eksisteerivad karmid normid ja tingimused, kui käib mingi poliitiline võitlus, aga tegelikult kedagi ei huvita, mida lapsed tunnevad, mis on nende emotsioonid, mida nad millestki arvavad ja mida üldse elus tahavad. Aitäh!
Jaak Allik, palun!
Lugupeetud härra Riigikogu juhataja! Lugupeetud kolleegid! Ma olen selle nelja aasta jooksul üldiselt mõistnud, millest härra Stalnuhhin on rääkinud. Ta räägib üsna selgelt ja on üks selle saali parimaid oraatoreid. Täna pean aga ütlema, et ma paraku ei saanud üldse aru, mida sa tegelikult ütelda tahtsid, lugupeetud kolleeg. Sa oled ise siit puldist korduvalt öelnud, et B1-tasemel, mille Narvas pooled saavad kätte, pooled ei saa, ei ole võimalik gümnaasiumis aineid eesti keeles kvaliteetselt õppida. Need on sinu sõnad. See on kooli mõiste diskrediteerimine. Ma olen ise olnud tundides, kus tõepoolest poolkeelne õpetaja õpetab poolkeelseid õpilasi, ja see ei ole ei keeleõpe ega aineõpe. Sellest ainult Ossinovski räägibki! Selle teema ta avaski, seades sihiks, et on põhikooli lõpuks vaja saada B2-tase kätte. Ning see on loomulikult siht, seda ei looda keegi saavutada ei ühe päeva ega ühe aastaga – see on võimatu. Rääkida siin mingist veresaunast, mingist õpetajate vallandamisest, mujalt Eestist õpetajate Narva vedamisest – ei tea küll, miks nad sinna peaksid tulema. Mis keeles nad seal õpetaksid? See on kõik nonsenss. Siitsamast puldist on haridusminister rääkinud, et on programm, mis näeb ette 10 miljonit eurot viie aasta jooksul õppemetoodika, õpikute, spetsialistide ettevalmistamiseks. Praegu on ju olukord selline, et üle 50% eesti keele õpetajaid Eesti vene koolides – ma Narva andmeid ei tea – ei ole eestlased. Nende seas on kindlasti inimesi, näiteks härra Stalnuhhin ise ka, kes võivad suurepäraselt eesti keelt õpetada, aga on teada, et küllalt suures osas see eesti keel, mis ka eesti keele tunnis räägitakse, ei ole just kõige parem eesti keel. Niisugust olukorda ei ole mõtet rohkem juurde produtseerida. Seepärast ongi teistsugune põhimõtteline eesmärk, et põhikooli lõpus peaks õpilane oskama eesti keelt tasemel B2 ja ta peaks oskama ka inglise keelt tasemel B2. Ning 21. sajandil peaksime keskkoolides tagama, et seal õpetavad head spetsialistid, sõltumata sellest, kas nad õpetavad inglise, eesti või vene keeles. Me oleme 21. sajandis! Minu isiklik arvamus on, et keelt peab õppima keeletundides, aineid peab õppima selles keeles, mida õpilane oskab küllaldaselt ja mida valdab laitmatult ka parim spetsialist, kes seda ainet võiks õpetada. See on kogu eesmärk. Härra peaministrit ma aga tahaks korrigeerida selles osas, et tema arvates komisjon, millele siin viidati, loodi Tallinna Linnavalitsuse taotluse alusel. Ei, see oli komisjon, mis loodi koalitsioonileppe alusel. Koalitsioonileppes on punkt, mis räägib sellest, et on vaja läbi viia eestikeelsele õppele vene gümnaasiumides ülemineku analüüs. Selline komisjon ka oli. See oli poliitiliselt pariteetne: seal oli kaks Reformierakonna esindajat, sh üks reformierakondlasest vene kooli direktor, ja kaks sotsiaaldemokraatide esindajat ning kõrgkoolide õpetajad. Nad jõudsid tõepoolest selle pildi avamiseni, millest on härra haridusminister rääkinud. Mis puutub seaduse muutmisse, siis ma juba siit kõnepuldist ütlesin, et PGS-i muutmist 60 : 40 ulatuses ei ole üldse võimalik teha, sest see punkt ütleb, et kooli õppekeel on see, milles antakse vähemalt 60% aineid. Midagi muud seal teha ei ole. Edasi on põhikooli kohta öeldud, et eesti keel on õppekeel, ja on gümnaasiumi kohta öeldud, et eesti keel on õppekeel. Ning põhikooli osas ei ole see mingeid probleeme esile kutsunud. Ka lugupeetud Keskerakond ei ole kunagi selle vastu protestinud ega soovinud minu teada muuta seaduse seda punkti, et ka põhikoolis on õppekeel Eestis eesti keel. Aitäh!
Kas härra peaminister soovib veel sõna? Ei soovi. Lõpetan selle küsimuse käsitlemise.
Nüüd peale haamrilööki saab registreeruda sõnavõtuks vabas mikrofonis. Mihhail Stalnuhhin, palun!
Lugupeetud kolleegid! Kahjuks kolleeg Allik lahkus saalist, aga ma loodan, et ta vähemalt loeb pärast stenogrammi. Aa, tere jälle! Sa rääkisid siin, et sa ei saanud aru, millest ma räägin. Aga meil ongi niiviisi, et mitte keegi ei saa spetsialistide jutust aru. Meil ongi niiviisi, et majanduskomisjon või rahanduskomisjon võtab vastu otsuseid, kui teema on seotud äri ja ärimeestega, ning absoluutselt ei soovi kuulata, mida ärimeeste ühendused räägivad. Otsuseid teevad näiteks endised näitlejad, muusikud, ajakirjanikud jne, kes ei ole kunagi ühegi äriga tegelenud. Või võetakse vastu mingid seadused, mis sõidavad sisse kohalikele omavalitsustele. Kes neid otsuseid teevad? Kahjuks praegu on koosseisus üsna palju inimesi, kes pole kohalikus omavalitsuses mitte kunagi töötanud. Sa ei saa minust aru, kulla Jaak, sest mina räägin kui eesti keele õpetaja. Ma ütlen sulle, et selle viimase nelja aasta jooksul on olnud vaja üleminekuõpikuid, on vaja olnud tegeleda eesti keele õpetamise metoodikaga. Ainuüksi põhikoolis on neid tunde peaaegu 900 ja neist peaks küllaga jätkuma, et eesti keelt kvaliteetselt õpetada. Aga sellega ei tegelda! Noor minister läheb jälle täpselt sama teed: ta mitte ei tegele eesti keele õpetamisega, vaid tahab hakata üha uusi õppeaineid eesti keeles õpetama. Kuhu see viib? Loodan, et jõuan jutustada teile ühe loo, lugesin seda internetist, üks härra Narvast jutustas. Istub tema kodus, hopsti! heliseb uksekell. Mees läheb ukse juurde ja küsib, kes on. Vastus: "See olen mina, Jevgeni Ossinovski, haridusminister." Mees teeb ukse lahti, ongi haridusminister. Minister ütleb: "Mina olen teie Riigikogu kandidaat. Kas ma saan teid millegagi aidata?" Mees võtab ministril käest kinni ja tirib ta tuppa, kus istub nukker, vaat et pisarates tüdruk, umbes 13-aastane. Mees ütleb: "Meil on ema juhuslikult ära. Mina ei tea eesti keelt, tüdruk ei tea eesti keelt, aga ta on keelekümbluses ja bioloogiat on vaja õppida eesti keeles eestikeelse õpikuga eesti koolist. Tulge aidake!" Minister ütleb: "Ei-ei, mul on suuremad eesmärgid." Ja lahkub. See ongi seesama asi. Kuidas nii võib teha? Teate, ma käin koolides praegu üsna palju. Ühes kohas oli nii, et kui ma tsiteerisin meie haridusministrit, siis kõik õpetajad hakkasid naerma. Jutt oli tema kõnest siin saalis 19. jaanuaril, kus ta ütles, et on vaja põhikoolis seada eesmärk saavutada lõpueksamiks B2-tase. Minister sõnas: "Valdav osa eesti keele õpetajaid ütleb, et kõrgemat taset ei ole võimalik saavutada. Mina ütlen, et saab küll." Kurat, mis asi see jälle on! Kas see tähendab, et igast mehest, kes on noorpõlves õues jalkat mänginud, võib saada meie meeskonna treener või? Kas igaüks, kes on süsti saanud, võib olla arst? Kas igaüks, kes on mingi hariduse saanud, võib olla haridusminister ja töötada koos mitte õpetajatega, mitte asjatundjatega, kes on aastakümneid õpetanud eesti keelt, vaid mingite teiste spetsialistidega kuskilt Innovest, kes oskavad ainult õppekavasid kirjutada ega tea metoodikast ega koolitööst mitte midagi? Nii et jah, me räägime eri keelt. Vormiliselt see on üks ja sama eesti keel, aga mitte kunagi asjaarmastajad ei saa proffidest aru ja see mind vihastab kõige rohkem. Mul on koostatud viis õpikut, mitu sõnastikku, ma olen kümme aastat õpetanud eesti keelt ja ma räägin teile nagu spetsialist midagi, millest te pidanuks nelja aastaga lõppude lõpuks aru saama. Aga te ei soovi seda. Aitäh!
Tarmo Tamm, palun!
Austatud istungi juhataja! Head Riigikogu liikmed! Piimandussektorist viimastel nädalatel tulnud ärevad uudised on teinud üpris murelikuks. Piima kokkuostuhind püsib tasemel, mille järgi otsustades võib aasta lõpuks tegevuse lõpetada iga kümnes piimatootja. Statistika järgi otsib juba praegu tööd ligi 1000 põllumajandus- ja metsandusvaldkonna töötajat. On karta, et 8000 korralikku lüpsilehma leiab tee kas lihakombinaati või müüakse maha teiste riikide tootjatele. Eelmise nädala Maaleht kirjutas: "Mustade arvude taga on tõsiasi, et tööstused ei suuda piimatoodetele pärast Venemaa impordikeeldu turgu leida." Praeguses majandusseisus on väga oluline, et riik ulataks põllumeestele oma abikäe. Väliskaubandusminister on küll käinud siin ja seal ning kohtunud inimestega, kuid midagi käegakatsutavat pole. Piimatootjad surevad välja ja inimesed jäävad tööta, enne kui mingidki tulemused võiks paistma hakata. Riigil on Euroopa ühise põllumajanduspoliitika raames võimalik põllumeestele lisatoetusi maksta, kuid kahjuks ei ole meie valitsevad erakonnad leidnud selle vajaliku olevat. Eelmise aasta eelarvest ei saanud põllumehed nn top-up"i toetust mitte ühtegi senti ja ka selle aasta eelarves ei ole selle jaoks raha leitud, olgugi et Keskerakonna ettepanek oli need 23 miljonit leida. Ainus, mida riik on teinud, on see, et ta on vastu võtnud Euroopa Liidust erakorraliselt antud euroraha ja seda 6,9 miljonit jaganud. Samas tuleb toonitada, et riigil on võimalik sama suur summa juurde panna. Läti, Leedu ja Soome on selle raha leidnud, Eesti riik järjekordselt ei ole. Ma ei oska öelda, kui kehvaks peaks seis muutuma, et valitsus oma silmad avaks. Ega piimatootmise vähendamine ei ole mingi eraldiseisev samm. Piimatootmise vähendamine viib ahelreaktsioonini. Kui meil on kümnendiku jagu vähem lehmi, siis müüme vähem sööta ja vähem on piima, mida laiali vedada. Piimatootmise kokkutõmbumine mõjutab ka sellega seotud ettevõtteid ja ohustab sealseid töökohti. Piimafarmide sulgemine kahandab valdade tulusid ja toodab töötuid, sest inimestel on kodukandis raske muud tööd leida. Tootmiskompleksid aga hakkavad lagunema ja muutuvad tondilossideks. Kahju on investeeringutest, mis kõik tuleb korstnasse kirjutada. Kõik need probleemid avalduvad olukorras, kus Eesti piimatootjad paistavad Euroopas silma oma efektiivsuse poolest. Kordan üle: kas tõesti on investeeringud tehtud asjata? Kui ükskõiksus jätkub, siis töökohtade arv maapiirkondades väheneb veelgi, poed ja koolid suletakse, postkontorid ja pangakontorid pannakse kinni. Riik peaks omalt poolt õla alla panema, kus vaja, mitte protsessile hoogu juurde andma. Valitsus peaks veel kord üle vaatama oma prioriteedid ja põllumeestele appi tulema. Veel ei ole hilja. Aitäh!
Inara Luigas, palun!
Austatud istungi juhataja! Lugupeetud kolleegid! Vaidlused siin Riigikogu saalis ei taha kuidagi lõppeda. Tundub, et sellele koosseisule peab lausa tööaja pikendust võimaldama, et me oma vaidlused lõpetaksime ja siin Riigikogus ka teatud tulemused saavutaksime. Aga mitte sellest ma ei tahtnud rääkida. Tahtsin rääkida, et praegu on käes kibekiire valimiskampaania aeg ja loomulikult on opositsioonil teinekord väga hea rünnata koalitsiooni, et paljud tööd on tegemata ja kõik tuleb väga ruttu ära teha. Tehakse aga tasapisi ja see nõuab palju süsteemide muutmist, palju raha. Aga tahtsin ka seda rääkida, et valimiste ajal on teinekord väga kummaline vaadata, kuidas kollasesse bussi tiritakse pensionäre kohvi jooma, tänavatel jagatakse punaseid kotte ja pannkooke, helesiniseid sõrmkindaid ja rohelisi õhupalle. Igaüks jagab oma, aga inimestele läheb rohkem korda nende enda toimetulek. Nad on mures selle pärast, et eriti just Kagu-Eestis on väikesed töötasud ja sellepärast ka väga väikesed pensionid. Inimesed väga muretsevad selle pärast, et nad käivad tööl, iga päev teevad rasket tööd kaheksa tundi, aga nende pension arvestatakse ikka nii, et on väga suur lõhe nendega, kes saavad suurt pensioni. Tõesti on väga palju inimesi, kes on välja teeninud imeväikese pensioni. Me peame tunnistama, et 1999. aastal ei osanud vist keegi ette näha, et palgaerinevused näiteks Tallinna ja Kagu-Eesti vahel on nii suured. Keegi ei osanud ilmselt arvata, et pensioniarvestuses tekivad nii suured käärid ja et hakkab olema nõnda, et inimesed, kes saavad väga suurt palka, teenivad vanaduseks välja ka suure pensioni, ja need, kes teenivad väikest töötasu, saavad nii palju vähem. Nii et Riigikogul tööd jätkub. Ma usun, et kuidas pensionisüsteemi ka ei muudeta, ei tohi jääda nii, et pensioniarvestus tekitab pensionides väga suuri kääre. Tahan veel mainida seda, et kuulasin laupäevast saadet "Olukorrast riigis", kus härra Kaldre imestas, miks ei saanud julgeolek nende valimiste eel põhiteemaks, miks seda energiliselt ei arutatud. Aga tõesti, kohtudes inimestega on ilmnenud, et põhimure ei ole julgeolek. Igaüks armastab oma riiki ja loodab, et riik on kaitstud, aga julgeolek on ka see, kui inimestele makstakse töö eest väärilist tasu, nii et nad tulevad oma igapäevase eluga toime. Ning julgeolek on ka see, kui inimestele makstakse nende tööpanuse eest väärilist pensioni. Lõpetuseks tahan veel öelda, et olen teinud järjepidevat tööd selle nimel, et ootealatasud Koidula ja Luhamaa piiripunktis kaotataks. Siseministeerium on ooteala haldajatelt saanud vastuse, et nad on nõus muutma lepingut nii, et A- ja B-kategooria sõidukid suunatakse otse piiriületusele ega pea enam läbima ootealasid. Kui ruttu nüüd siseminister selle lepingu muudab ja allkirjastab, see on juba tema otsustada. Mina arvan, et see on suur võit Kagu-Eestile ja kõigile nendele, kellel on edaspidi vaja piiri ületada ja kes praegu peavad täiesti alusetult maksma ootealatasu. Varsti suunatakse nende kategooriate autod kohe piiriületusele ja isikusamasust ei pea tuvastama mitte ootealade haldajad, vaid seda teevad Eesti riigi seaduse järgi piiripunktis piirivalvurid. Meil seisab ees veel üks vaba mikrofoni voor, see on järgmisel esmaspäeval. Eks me siis vaidleme veel natukene ja pärast seda tõmbame otsad kokku. Aitäh!
Viktor Vassiljev, palun!
Härra Riigikogu esimees! Head kuulajad, kes te meid kuulate ja näete võib-olla ka televiisorist! Nüüd te mõtlete, mida ma siis veel ütlen. Ja te ei pea minus pettuma. Pettuda võiks hoopis milleski muus. Pettuda võiks selles, kuidas meie riiki on 15 aastat juhitud. Pettuda võiks selles, kuidas näeb välja meie savijalgadel seisev majandus. Meil on üle 600 000 palgasaaja ja nendest umbes 7% tõesti toodab midagi asjalikku, aga ülejäänud 93% ladustavad midagi, veavad ringi, müüvad üksteisele või kellelegi kolmandale, nad arvestavad, nad menetlevad, nad trahvivad. Meie majandus on, nagu on. Me ei jõua oma riiki ülal pidada. Meie majandussüsteem näeb välja nagu omaaegne pirukakooperatiiv, kus üks memmekene küpsetas pirukaid ja kümme vennapoega olid tegevdirektorid. Me ei jõua ülal pidada oma sotsiaalsüsteemi. Me ei jõua ülal pidada tervishoidu. Haigekassa on omadega miinustes. Niimoodi ei saa see asi edasi kesta, selline majandussüsteem ei ole jätkusuutlik. Meie maksusüsteem on säärane, et 60% maksutulust korjab riik kaudsete maksude kaudu – need on käibemaksud, need on aktsiisid, mis igal aastal tõusevad. Otse loomulikult riik ei ole huvitatud sellest, et vähendada alkoholireklaami. Ja maksude näol kõige suurema osa riigi tulust maksavad kõige vaesemad elanikud, aga 10% rikastel on sellest jumala savi – neil on oma raamatupidajad, küll nad selle asja ära korraldavad. Me oleme totaalselt võlgades, sellepärast et omal ajal kutsuti kohale välisinvestorid. Jah, Eesti vajab välisinvesteeringuid. Nad tulid, igavesed puugid. Nad tulid – mõni isegi selline, kes oma riigis on tagaotsitav – ja ostsid ära kõik, kus vähegi raha liikus. Palun väga, nüüd on meil suured poeketid, tanklaketid ja pangad ning kõik kuuluvad välisinvestoritele. Tulu viiakse riigist välja ja eestlane on pandud sandisentide eest orjatööd tegema. Tal jääb üle nii palju, et endale orjalobi osta, ja see on kõik. Me oleme totaalselt võlgades! Võlgades on põllumees, kes panditud maalapi peal võlgu võetud raha eest ostetud vilja külvab. Pangale tuleb ju intressid ära maksta. Võlgades on need Eesti pered, kellele öeldakse, et vaadake, kui hästi te elate – teil on maja, teil on auto, teil on korter. Aga kõik need on võla peale ostetud. Võlakoormus on selline, et pered on sunnitud võtma kiirlaenu, et vähemalt intresse maksta. Ja oleks need võlad Eesti pankadele. Ei, need on võlad Rootsi pankadele, mis omakorda kuuluvad suurematele pankadele. Finantspüramiidide tipud viivad välja Wall Streeti, kus üheksa giganti otsustavad, kas Eesti rahvas suudab veel intressi maksta või lõpetame selle jama ära, nõuame põhivõla tagasi. Ja siis võetakse majad, korterid, autod, põllulapid ning öeldakse, et mats, võta komps selga, hakka astuma. Vaat see on tegelik julgeolekurisk. Kõige selle kõrval aga meie peaminister reklaamis Reformierakonda keset inimtühja lennuvälja, öeldes, et nüüd me marsime ikka täpselt samas suunas edasi, ikka kuristiku servale, ja näidates, et see on õige suund, sest sinna lendavad NATO lennukid. Kuhu need lennukid lendavad ja kas nad seal, kuhu nad lendavad, ajavad ka Eesti asja? Ei ole kindel. NATO lennukitel on komme tiirutada ikka seal, kus on tunda nafta lõhna, meil naftat ei ole. Meil on ainult võlad, mis ükskord tagasi nõutakse. Te võite arvata, et ma räägin siin mingit riigivastast juttu. Ma ei räägi riigivastast juttu. Ma armastan oma riiki, nii nagu armastate oma riiki ka teie. Aga mulle ei meeldi, kuidas on seda riiki 15 aastat juhitud. Seda on juhitud nii, et me oleme jõudnud kohta, kust edasi minna ei ole mitte kuskile. Edasi niimoodi minna ei saa. Mina olen selle asja nüüd oma südamelt ära rääkinud, aga teil, inimesed, on võimalus öelda oma sõna 1. märtsil. Öelge oma sõna! Öelge oma sõna sellele 22%-le, kes praegu Reformierakonda toetavad ja usuvad seda, mida on neile lubatud, usuvad, et nad jõuavad sinna, kuhu jõuda ei ole võimalik. Sinna viie rikkaima sekka jõuavad 101 Riigikogu liiget ja 14 ministrit, aga kuhu jääb Eesti rahvas? Mõelge teisiti, otsustage teisiti – ja teeme seda koos! Aitäh!
Istung on lõppenud. Aitäh! Istungi lõpp kell 16.13.