Spoštovani kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje, dober dan! Začenjam z nadaljevanjem 26. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednji poslanke in poslanci: Marjana Kotnik Poropat, Anja Bah Žibert, Iva Dimic od 14.30 do 18. ure, Vesna Vervega do 12. ure, Andrej Šircelj, Branko Grims, Bojan Podkrajšek, Franc Laj, Matej Tonin od 17. ure, Jernej Vrtovec od 20. ure, Ivan Škodnik do 14. ure, Uroš Prikl do 16. ure in Luka Mesec. Vse prisotne lepo pozdravljam! Prehajamo na 12. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PONOVNO ODLOČANJE O ZAKONU O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O LOKALNI SAMOUPRAVI. Državni svet je na 26. seji 20. 12. 2016 zahteval, da Državni zbor na podlagi 3. alineje prvega odstavka 97. člena Ustave Republike Slovenije pred razglasitvijo ponovno odloča o Zakonu o spremembah in dopolnitvah Zakona o lokalni samoupravi. Zahtevo je obravnaval Odbor za notranje zadeve, javno upravo in lokalno samoupravo kot matično delovno telo. Za obrazložitev zahteve dajem besedo predstavniku Državnega sveta gospodu Milanu Ozimiču.
Spoštovani predsedujoči, spoštovani poslanke in poslanci Državnega zbora! Državni svet je sprejel zahtevo, da Državni zbor ponovno odloča o navedenem zakonu, brez glasu proti, in to na predlog Interesne skupine lokalnih interesov kot enega najbolj kompetentnih zagovornikov lokalnih interesov. In sicer iz razloga, ker tudi v predhodnih postopkih sprejemanja Zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o lokalni samoupravi niso bila upoštevana opozorila, kaj ta zakon v končni posledici pomeni za delovanje lokalne samouprave, ampak so se obrazložitve in argumenti nanašali samo na neke tehnikalije, povezane z odpoklicem župana oziroma uvedbo tega instituta. Razlog ni v možnosti odpoklica županov in branjenju njihove funkcije. Razlog nasprotovanja temu zakonu je, da je to resna motnja, ki ogroža stabilnost delovanja lokalne samouprave. Temeljni razlog je, da je s takšnim načinom uvedbe tega instituta možnost zlorab maksimirana, pravzaprav so ponujene v dejanja. In to pomeni, že sama uvedba tega postopka, motnjo na ravni delovanja lokalne samouprave. Postavlja tisto občino, v kateri se to dogaja, v mrtvi tek za tisto obdobje, ko to traja. Traja lahko zelo dolgo, ker zbiranje in izražanje nezadovoljstva je seveda možno kadarkoli. In tistega najbolj odločilnega akterja na področju lokalne samouprave postavlja v neko defenzivo, braniti se mora zaradi obtožb, zaradi nekega nezadovoljstva, ki pa ni z ničimer opredeljeno, kaj sploh predstavlja razlog za zbiranje podpisov za zahtevo za predčasni odpoklic. To je temeljno vprašanje. Vse drugo, kar smo slišali v zavračanju argumentov predlagateljev, je tehnikalija in so obrobne stvari. Največja nevarnost, ki tukaj grozi, so zlorabe. Te pa niso z ničimer varovane, niti z opredelitvijo razloga, ki je lahko predmet nekega nezadovoljstva z delovanjem župana. Torej, izključno neki politični razlogi. In s tem institutom se v delovanje lokalne samouprave uvaja, legalizira ali legitimira, kakor hočete, postopek ali pa vse, kar je povezano z neko politizacijo, z nekim neopredeljenim obtoževanjem in še marsičim. To je za delovanje lokalne samouprave škodljivo. V vseh ugotovitvah, povezanih tudi s tem, je bilo rečeno, da lokalna samouprava deluje dobro. So pa seveda določeni ekscesi tudi s strani županov, ki bi pač morali biti tako in tako, in bi mogoče bilo celo dobro. Tudi vsa razprava se je nekako zreducirala na to, da se brani nek županski lobi. Sploh ne! Vsaj kar se tiče argumentov, ki so postavljeni ob tem vetu in v obrazložitvi tega predlaganega veta, ne gre za to. Tudi ni nobenega smisla, ker bodo itak vsi aktualni župani šli na volitve, redne, takšne in drugačne, in takrat bodo seveda tudi te, recimo temu, ekscese imeli možnost sankcionirati volivci, ki se jim zdaj daje nek kvazi popravni izpit. Kar pa se samega učinka tega tiče, poglejte, postopek in varovalke, o katerih je bilo toliko govora, da so v zaščito županov in [[…]]
Hvala lepa, gospod Ozimič. Bi vas prosil, da zaključite. Čas je potekel.
Hvala. Se zreducirajo v končni fazi na ta učinek, da je po tem postopku skoraj nemogoče razrešiti župana. Tako bi seveda mnogi postali popolnoma neupravičena tarča in kot taki motnja za delovanje in reševanje tistih problemov, ki so sredi mandata še kako aktualni, da se rešujejo. Hvala.
Hvala. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku mag. Dušanu Verbiču.
Hvala za besedo, podpredsednik. Spoštovane poslanke in poslanci, drugi prisotni, prav lep pozdrav! Odbor za notranje zadeve, javno upravo in lokalno samoupravo je na 31. seji 11. 1. 2017 obravnaval zahtevo Državnega sveta, da Državni zbor ponovno odloča o Zakonu o spremembah in dopolnitvah Zakona o lokalni samoupravi, ki ga je Državnemu zboru predložila skupina poslank in poslancev s prvopodpisanim Janijem Möderndorferjem in ga je zbor sprejel na 25. redni seji 15. 12. 2016. Pri delu odborov so sodelovali predstavniki predlagatelja, državni sekretar na Ministrstvu za javno upravo, predstavnik Državnega sveta, predstavnik Združenja občin Slovenije, Skupnosti občin Slovenije ter predstavnica Zakonodajno-pravne službe. Predstavnik Državnega sveta je v uvodni obrazložitvi podrobneje predstavil razloge za zahtevo po ponovnem odločanju o zakonu in pri tem poudaril, da Državni svet zakona ni podprl, ker meni, da je sistem lokalne samouprave v Sloveniji stabilen, kar pa se lahko z uveljavitvijo instituta odpoklica župana ogrozi. Tovrstna parcialna rešitev na področju lokalne samouprave v primerjavi z drugimi državnimi funkcionarji očitno izhaja iz prepričanja o njeni nepotrebnosti in ne predstavlja potrebne nadgradnje zakonskega okvira za spodbujanje sodelovanja občanov pri sprejemanju odločitev v občini. Gre za destabilizacijski element, ki utegne porušiti še tako krhko ravnovesje lokalne samouprave na Slovenskem, saj uvaja obdobje negotovosti v sredini županstva in njihovega mandata. Po mnenju Državnega sveta bodo namreč župani v drugem in tretjem letu mandata, ko bi imeli volivci zakonsko možnost vlagati pobudo za vložitev zahteve za razpis glasovanja o odpoklicu župana, pod vsakodnevnimi pritiski zaradi groženj o odpoklicu in se bodo zato večino časa ukvarjali le z opravičevanjem svojih ravnanj, obenem pa ne bodo sprejemali nepriljubljenih, morda celo nujnih ukrepov, ki so v interesu občine. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je ob predstavitvi njihovega mnenja poudarila, da se navedbe Državnega sveta v zahtevi za ponovno odločanje nanašajo na vprašanja, povezana s presojo primernosti zakonske ureditve. Vsebinske navedbe v zahtevi presegajo okvir nalog Zakonodajno-pravne službe, ki jih določa 27. člen Poslovnika, zato se do navedenih utemeljitev in s tem tudi do zahteve Državnega sveta ne opredeljujejo. Predstavnik Združenja občin Slovenije je poudaril, da v združenju rešitvam zakona ostro nasprotujejo. Operativnost lokalne samouprave je ključnega pomena za njeno stabilnost. Dejansko se bodo lahko podpisi za začetek postopkov odpoklica župana zbirali skozi ves njegov mandat, s tem pa se bo nanj prikrito ali odkrito izvajal pritisk. Predstavnik Skupnosti občin Slovenije je k temu dodal, da če bo vpoklic uzakonjen, bo delo župana oteženo, saj se v občini vedno najde kdo, ki je z županovim delom nezadovoljen. Tudi on je opozoril, da bi bilo treba vse državne funkcionarje obravnavati enako, ne pa višje kriterije odgovornosti določiti zgolj in samo za župansko funkcijo. V imenu predlagatelja je bilo poudarjeno, da gre pri zakonu za rešitve, ki se v Državnem zboru usklajujejo že več kot eno leto in pol, ter da so imeli vsi, ki so bili za to zainteresirani, možnost in priložnost, da pri njihovem oblikovanju tvorno sodelujejo. Opozoril je, da gre pri postopku odpoklica za precej bolj zahteven postopek, kot to velja za referendum. Varovalke so številne, zahtevani kvorumi za dokončno sprejetje odločitev pa so, tako rečeno, ubijalski. Če je odpoklic župana uveljavljen samo v Nemčiji, ne vidi razloga, da ne bi veljal tudi pri nas. Z zakonom se celo uresničuje tudi zahteva Ustavnega sodišča po uskladitveni ureditvi tega vprašanja. Po opravljeni razpravi je odbor glasoval o naslednjem mnenju: Zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o lokalni samoupravi je ustrezen. Odbor je mnenje sprejel, ker je zanj glasovala večina vseh članov odbora. Hvala lepa, podpredsednik.
Hvala lepa. Za obrazložitev mnenja dajem besedo predstavniku predlagatelja zakona gospodu Janiju Möderndorferju.
Dober dan, spoštovani kolegice in kolegi! Lep pozdrav tudi županom, ki so nas danes počastili s svojim obiskom! Dejstvo je, da je bil sam institut odpoklica, ki je bil zelo jasno uvrščen v tako imenovani paket, ki je sistemsko urejal predvsem vprašanje omejevanja pri kandidiranju in opravljanju vseh voljenih funkcij v Republiki Sloveniji, umeščen zgolj in samo zaradi enega razloga. Ta razlog je, da se tudi županom lahko omeji možnost kandidiranja, s tem, ko je bil predlagan poseg v pasivno volilno pravico. S tem, ko smo rekli, da bomo vsem funkcionarjem v državi onemogočili, če so bili pravnomočno obsojeni, da bi lahko imeli pravico kandidirati. In to je bil tudi edini, izključno edini razlog, da se je institut odpoklica obravnaval v tem paketu. Zato so danes trditve, da ne obravnavamo vseh funkcionarjev enako in da sedaj samo župane kaznujemo z odpoklicem, navadno sprenevedanje in odvračanje od bistva, zakaj se je ta paket pravzaprav sploh obravnaval. Kajti če je temu res tako, zakaj je bila tako velika podpora celotnemu paketu, če se je že takrat vedelo, da gre za odpoklic župana? Se pravi, teh dveh stvari preprosto ne gre primerjati. Danes trditi v Republiki Sloveniji, da ima vsak funkcionar enak status – oprostite, ali to govori nekdo namenoma, ker ne ve in ne pozna ne zakonodaje ne ustave, ali pa zato, ker želi s tem, jasno, zavajati. Druga stvar, ki se mi zdi zelo pomembna, je, da vemo, da je odpoklic župana uveljavljen institut v marsikateri evropski demokratični državi. Tudi tam imajo urejeno lokalno samoupravo in nikjer se ni zamajal sistem lokalne samouprave zaradi instituta odpoklica. Gre za navadno sprenevedanje. Je pa dejstvo, da je župan danes edini funkcionar v državi, ki ga zaradi političnih razlogov, zaradi korupcije med mandatom preprosto ne moreš razrešiti. Dejstvo je tudi, da župani danes v Republiki Sloveniji – in govorim o večini županov – s tem odpoklicem v resnici ne bodo imeli problemov, kajti vsi župani vse projekte predstavijo v svojem volilnem programu, so izvoljeni in ga potem tudi striktno izvajajo. In načeloma so ljudje zadovoljni s svojimi župani. Dva ali trije župani pa bi zagotovo, vsaj če bi izhajali iz tega mandata, imeli probleme. Verjamem, da institut odpoklica župana nikoli ne bi bil uveljavljen na način, takšen, kakršen je – se bo zgodil primer, eden, dva zagotovo, za nas je tudi to v redu, zato da vidimo in testiramo, kako institut odpoklica deluje v Republiki Sloveniji. Ampak na načelni ravni, verjemite, da bo župan, za katerega se bodo zbrali podpisi in bo dosežen kvorum, da lahko gre na odpoklic župana, sam prej odstopil. To je pa ta manko, ki ga danes vidimo pri županih, ko je več kot jasno, da si ne zaslužijo več tega mesta, vztrajajo do konca in se požvižgajo na voljo ljudstva. Naj opozorim, da ne gre samo za protikorupcijski ukrep ali kaj podobnega, ampak gre predvsem tudi za ukrep, da volivcem dajemo tudi tretjo možnost sodelovanja pri tako imenovani participaciji oblasti. Če je ena referendum, druga zagotovo volitve, je tretja tudi odpoklic. S tem seveda delamo v bistvu velik korak naprej za volivce in volivke. Zanimivo je, da vse ankete kažejo, da si v resnici tega ne želijo župani, nikakor pa ne volivke in volivci. Naj opozorim, da pravzaprav ta institut ni nastal v našem programu, tistih, ki smo dali podpise, ampak na ljudskih vstajah leta 2012, kjer je 30 tisoč državljank in državljanov dalo podpise in zahtevalo uveljavitev instituta odpoklica. In s tem smo dejansko udejanjili nekaj, kar so ljudje hoteli. Naj povem še zadnjo stvar. Namreč, pri tem zakonu se namenoma pozablja, da ne urejamo samo odpoklica, ampak tudi reprezentativnost enega od združenj občin, ki ta način postaja enakopravno ostalima dvema združenjema, gre pa za tako imenovane mestne občine v Republiki Sloveniji. Razloge za, kako smo sodelovali z Državnim svetom, pa bom predstavil v predstavitvi stališča poslanske skupine. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Jani Möderndorfer, vi seveda veste bolje kot jaz, ker ste bili že takrat poslanec, da se ne pozdravlja ljudi, ki so gostje na balkonu, preprosto zato, ker je bilo to v dogovoru z vodji poslanskih skupin sprejeto leta 2005 in obnovljeno leta 2012. In prosim, da se tega držimo vsi skupaj. Besedo dajem predstavniku Vlade za predstavitev mnenja gospodu dr. Nejcu Brezovarju, državnemu sekretarju na Ministrstvu za javno upravo.
Spoštovani predsedujoči, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Vlada Republike Slovenije je že 28. maja 2015 sprejela mnenje o predlogu novele Zakona o lokalni samoupravi, s katerim je podprla predlog zakona. Predlog je bil sicer v razpravi v Državnem zboru preoblikovan, tako zdaj vsebuje dve ključni rešitvi. Prva, zakon uvaja institut odpoklica župana, saj je njegov temeljni cilj in namen krepitev integritete občinskih funkcionarjev in zagotovitev politične odgovornosti. In druga, določa kriterije za podelitev statusa reprezentativnosti za združenja mestnih občin. Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora je glede celotnega paketa tako imenovane volilne zakonodaje, pa tudi ZLS-S, izrazila določene pomisleke ter glede novele instituta odpoklica župana poudarila, da ta spada na področje volilnega prava, kar narekuje posebno tenkočutnost pri normativnem urejanju. Stališča službe so bila v mnogočem identična stališčem Vlade Republike Slovenije. Glede predložene novele Zakona o lokalni samoupravi ugotavljamo, da ima konkretna rešitev glede instituta odpoklica župana zadosti varovalnih mehanizmov, da do zlorabe tega instrumenta v praksi ne bo prihajalo. Hkrati velja poudariti, da Vlada podpira dopolnitev 86.a člena Zakona o lokalni samoupravi, s katero se bo status reprezentativnosti podelil tudi združenju več kot polovice mestnih občin, saj je namen te določbe upoštevanje položaja in specifične vloge mestnih občin. S to rešitvijo bo Državni zbor hkrati sledil odločbi Ustavnega sodišča Republike Slovenije iz novembra 2016. Hvala lepa.
Besedo dajem predstavnikom poslanskih skupin za predstavitev stališč. Besedo ima Poslanska skupina nepovezanih poslancev, zanjo dr. Bojan Dobovšek.
Spoštovani vsi, ki spremljate to sejo! V Poslanski skupini nepovezanih poslancev bomo glasovali tako kot prejšnjič proti zakonu. Zakaj? Zato ker menimo, da je treba sistemsko urediti odpoklic vseh poslancev, vseh funkcionarjev, vendar ne na način, kot je bil predlagan. Zato opozarjamo, da bo, ker je ureditev namenjena samo županom, prihajalo do možnih zlorab in se bo povzročala nestabilnost sistema. Vemo, da se vsi sodobni odgovori tvorijo na lokalni ravni in glokalni odgovori so tisti, ki lahko popeljejo Slovenijo na mesto, ki si ga v Evropi zasluži. Še pravna opozorila, pravne dileme. Ni načela sorazmernosti. Ni načela pravne varnosti. Se pravi, odpirali se bodo tudi številni pravni problemi. Še posebej izpostavljam, da bo zelo težko izvajati celoten postopek in da je vprašljiva izvedljivost zakona, na kar sem že večkrat opozoril. Če že urejamo tematiko, potem jo dajmo urediti tako, kot imajo sodobne evropske države, in sicer tako, da ne uredimo odgovornosti samo glede kaznivih dejanj, ampak tudi glede finančnih transakcij in pa glede konflikta interesov in konkurenčne klavzule. To so tiste prave poti, ki jim moramo slediti. Zaradi vseh možnih zlorab, nepravilnosti in nezmožne izvedljivosti v Poslanski skupini nepovezanih poslancev glasujemo proti.
Gospod Jani Möderndorfer bo predstavil stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra.
Ena od glavnih zadev pri sami obravnavi odpoklica instituta župana, govorimo o Zakonu o lokalni samoupravi, je bila seveda tudi razprava, ki je potekala v Državnem zboru, in ne nazadnje pogovori s predstavniki združenja lokalnih skupnosti. Seveda smo zelo jasno in zelo natančno prisluhnili, kje so pravzaprav tiste bojazni, v zvezi s katerimi opozarjajo župani, da bi lahko sam zakon prinesel določene anomalije. Najprej naj takoj na začetku povem, da je bil velik strah, češ da se bo to preprosto osem – nekdo je celo rekel dve družini, da se bosta odločili in bosta lahko sprožili postopek odpoklica. To seveda ne drži iz preprostega razloga, kajti vsakemu, ki pozna postopek, ki ga danes v tem kratkem času niti ne morem opisati, je več kot jasno, da je tako zahteven, da v resnici mora res obstajati visoka stopnja soglasja v vsaki lokalni skupnosti oziroma v vsaki občini, zato da do odpoklica lahko pride. Pobuda še ni odpoklic. Zato je bil eden od temeljnih razlogov, da smo ta nivo dvignili, da bo v resnici postopek bistveno bolj zahteven kot referendum. Za referendum potrebuješ 2 % podpisov, medtem ko pri nas, da lahko sploh začneš, je to 3 %, se pravi pri samem odpoklicu. Druga stvar, bile so uvedene tri faze prav na predlog znotraj razprave v Državnem svetu. Se pravi, prva faza je pobuda, druga je zahteva in tretja je ne nazadnje tudi same volitve oziroma volja ljudstva, ki se izrazi po principu referenduma. S tem da tudi, če ta odpoklic uspe, naj povem, da mora biti 90 % udeležbe zadnjih volitev, kar pomeni, da je v vsakem primeru varovalk dovolj. Zraven tega, kdaj se lahko sploh sam institut odpoklica vzpostavi, je bil predlog združenj občin, enega od združenj, da se poveča iz 8 mesecev prvega leta na 12 mesecev in da pred volitvami, se pravi najprej je bilo 1 leto, je sedaj postavljeno na 16 mesecev. Zraven tega je bil tudi črtan iz zakona 1. člen, kar seveda potrjuje, da v resnici ne gre za izenačevanje vseh funkcionarjev v državi. Seveda, vzpostavljali so problem, zakaj se ne odpokliče istočasno tudi občinski svet. Gre za dva različna organa. Za dva organa, ki sta različno izvoljena. Župan je izvoljen po dvokrožnem večinskem sistemu, občinski svet pa je vedno izvoljen po proporcionalnem sistemu oziroma v občinah, kjer je manj kot 12 občinskih svetnikov, gre za enokrožni večinski sistem. Kar pomeni, da če hočeš funkcionarja odpoklicati, ga lahko odpokličeš samo na enak način, kot je bil izvoljen, in to seveda je izvedljivo, ne po proporcionalnem sistemu, ampak po sistemu, ki se mu reče dvokrožni večinski sistem. V tej državi je poleg županov po dvokrožnem večinskem sistemu izvoljen samo še predsednik republike. Predsednik republike je ustavna kategorija funkcionarja, kar pomeni, da ga ne moremo enačiti z županom in da ima seveda še dodatno tudi poseben status, in ne nazadnje ima tudi predsednik države t. i. ustavno obtožbo. Po tej logiki lahko trdim, da se predsednika države da odpoklicati, medtem ko župana ne. Zraven naj še povem, da je v bistvu ena od temeljnih zadev, ki jih je treba spoštovati, da je treba prenehati s to logiko, da smo vsi enaki, govorim za funkcionarje, kar ne more biti. In lahko vam povem, da je kar nekaj ustavnih pravnikov zelo jasno povedalo, kar verjamem, da če bo zakon sprejet, bomo prišli tudi do presoje in da je takšna presoja težko izvedljiva in tudi sami bi jo težko spisali, kajti nikjer v ustavi, nikjer v ustavi ni zapisano, da se župana ne sme odpoklicati, še več, župan ni ustavna kategorija. In ker imamo primerljivo mednarodno prakso, lahko zatrdim, da je sam odpoklic župana edino demokratično orodje, ki ga imajo na razpolago volivci in volivke. V poslanski skupini bomo zato ponovno podprli zakon.
Dr. Vinko Gorenak bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Dober dan. Na balkonu vidim eno kopico županov, približno 10 sem jih naštel, ko sem bil pri njih v pisarnah, sem povsod dobil kavo, kakšno buteljko so mi kdaj dali, pa vsi so mi rekli dober dan. Vse pa je bilo tudi v okviru zakona, nič nismo šli proti korupcijskim zadevam. Se opravičujem, ker ne smem reči dober dan. Se opravičujem, ne smem reči dober dan, župani. Namreč, ker v tej hiši je takšna ornga, da so to sprejeli, da ne smeš reči dober dan. Prišli ste pa v hišo hinavščine. Bom jaz to utemeljil zdajle. Poglejte, v tej dvorani ni poslanca, po moji oceni nobenega, ki je dobil več kot 50 % na volitvah. Vsi vi ste dobili ne vem kolikokrat več kot 50 % na volitvah, ker drugače ne bi bili župani. Torej, imate v lokalnem okolju bistveno, bistveno večji ugled kot kdorkoli, ki sedi v tej dvorani. Kdorkoli. Pa vendarle se je v tej dvorani našel politični nomad, malo prej ste ga videli za to govornico, ki je dobil 701 glas. 701 glas je dobil na volitvah, a si predstavljate? Ta, ki je spisal zakon, da je treba vas odpoklicati; pod določenimi pogoji, seveda, pustimo zdaj podrobnosti. Vsi vemo, za kaj gre, en prvo leto, pa zadnje leto in tako naprej in tako naprej. Vendar istočasno pa danes torej glasujemo o vetu tisti ljudje, ki pa sami sebe nismo pripravljeni odpoklicati. Sami sebe torej ne bomo odpoklicali, zaščitili bomo sami sebe za poln mandat, hodili bomo še naprej, nekateri, ne vsi, to ne velja za ta del, iz ene stranke v drugo, malo bomo v LDS, potem pri Jankoviću, potem pri Bratuškovi, no potem na koncu gremo pa k tistim, ki so na oblasti, to pa je SMC. Vidite, temu se reče politični nomad in ta človek spiše zakon. In zakon bo seveda, če ne bodo razumni – danes bi vi morali biti tukaj, gospodje župani, zvečer, ko bo glasovanje. Pritisnite tisto tipko tam Državni zbor, Seje, pa pridite na Glasovanja, pa boste našli točno, kako je kdo glasoval. Točno boste videli že danes zvečer, minuto po glasovanju. In obstaja samo še ena realna možnost, samo še ena realna možnost, da ta zakon pade. In to je, da prevlada razum gospoda Hana, ki je bil župan, ki ve, kaj pomeni biti župan, ki ve, kaj pomeni biti poslanec, pa ni politični nomad. In je že takrat glasoval proti. In jaz pozivam predvsem SD, tudi Desus, zaboga, ne bodite politični slepci in barabe in glasujte proti temu zakonu. Mi bomo glasovali proti temu zakonu, ker je ta zakon nepošten, ker je ta zakon nekorekten. Že ljudski pregovor pravi, da najprej pometi svoj prag, potem pa sosedovega. Najprej sprejmimo zakon, po katerem bo ljudstvo nas lahko odpoklicalo, nas, poslance, ki nimamo takega ugleda, kot ga imajo župani. Šele potem se pogovarjajmo o vseh drugih, od državnih svetnikov do predsednika republike, do ne vem koga vse, in čisto nazadnje pa sprejmimo enak zakon še za župane. Čisto nazadnje. In nikoli, poudarjam, nikoli ne moremo sprejeti takega zakona, ki bo krivičen do tistih, ki imajo največji ugled v lokalnem okolišu, kot prvega. In ta zakon je krivičen, nepošten. Še enkrat, pozivam vas, bodite trezni, saj oni tam niso, veste, na sredi. To so ljudje, ki so prišli z enim cugom in bodo odšli z naslednjim. Skratka, mi bomo odločno glasovali proti takemu zakonu. Hvala lepa.
Hvala, gospod Gorenak. Ne želim, ampak moram to reči, pustimo tiste uvodne besede, ampak pozivanja v stališčih niso dovoljena oziroma zaželena. Gospod Jani Möderndorfer [[…]]V redu. Moramo iti naprej s stališči. Jani Möderndorfer, izvolite, imate postopkovno.
Predsedujoči, dajte ga najprej umiriti, da bo lahko naredil tisto, kar je treba. Namreč, včeraj je rohnel v tej dvorani, pa predvčerajšnjim, kako je v resnici nekorektno, ker se s te iste govornice obračunava s Poslansko skupino SDS, in zdaj ima iste vatle za vse ostale v tem Državnem zboru. Postopkovni predlog je, seveda ker je treba v postopku opozoriti predvsem na to, kar pravzaprav počne, namreč na to dvoličnost, ki jo izigrava v Državnem zboru. Vas, predsedujoči, pa prosim, da v skladu s poslovnikom ne čakate do konca razprave. Med razpravo ga je treba opozoriti, ker drugače nima nobenega učinka in nobenega smisla sploh, ker tudi ta postopkovni predlog zdaj za nazaj ne more več popraviti ničesar. Ponavljamo pa kot pokvarjena plošča iz dneva v dan. Ko jim ustreza, da, ko jim ne ustreza, kričijo iz teh klopi, kako se ne spoštuje poslovnika.
Hvala lepa, gospod Möderndorfer. Spoštljivo se mi je zdelo, da gospodu Gorenaku dovolim, da pove svoje mnenje do konca, in ga šele potem opozorim. Nadaljujemo s predstavitvijo stališč Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo mag. Julijana Bizjak Mlakar.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Tudi meni je zelo žal, da ste dovolili za to govornico politično obračunavanje z drugimi strankami, s tistimi, ki pač nimajo enakega mnenja kot določeni poslanec, moj predgovornik, tako da upam tudi sama, da bo predsedujoči v prihodnje znal pravočasno odreagirati in tega ne bo dovolil. Sicer pa bi želela predstaviti stališče naše poslanske skupine o Predlogu zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o lokalni samoupravi. Predlog zakona o lokalni samoupravi je edini izmed predlogov iz paketa volilne zakonodaje, ki je konec novembra lani prestal odločanje na odboru za notranjo politiko. Po svoje je sreča, da za odpoklic župana ni bila potrebna dvotretjinska večina, tako da je predlog na odboru le dobil podporo. Po drugi strani pa se nekateri sprašujejo, če je prav, da sprejemamo določene ukrepe le za župane, ne pa tudi za nekatere druge funkcionarje. Od sprejetja zakona na decembrski seji Državnega zbora do vložitve veta Državnega sveta in vse do danes smo v Poslanski skupini Desus temeljito razpravljali o možnosti uvedbe instituta odpoklica župana. Tekom pogovorov so se pojavile dileme, ali so v predlogu zakona zadostne varovalke, da ne bi prihajalo do zlorab zaradi tistih, ki bi institut odpoklica zlorabili za iskanje političnih koristi. Prav tako se je pojavilo vprašanje, kako bodo novi župani sodelovali z obstoječim občinskim svetom, saj se le-ta ob nastopu novega župana ne zamenja. Na podlagi vseh dejstev se Poslanska skupina Desus glede možnosti odpoklica župana ni v celoti poenotila. Del poslank in poslancev namreč meni, da so omejitve pri zahtevi za vložitev odpoklica zadosti visoko postavljene in da v praksi ne bo prihajalo do zlorab. Jasno je tudi, da je odpoklic mogoče izvesti le enkrat v mandatu posameznega župana. Spet drugi del meni, da je tak predlog težko izvedljiv in je zato vprašljiv smisel predloga. Seveda je tudi dilema o tem, ali je prav, da v sistem vpeljujemo institut odpoklica župana, hkrati pa pravnomočno obsojenim še vedno dopuščamo kandidiranje. A naj še enkrat jasno povem, kar smo v poslanski skupini poudarili že ob sprejemanju tega zakona lanskega decembra, namreč možnost prepovedi kandidiranja tistim osebam, ki so se pregrešile zoper temeljne vrednote v družbi in bile zato tudi pravnomočno obsojene, je padla v vodo zaradi nekaterih opozicijskih poslank in poslancev. Nikakor pa se to ni zgodilo zaradi predlagateljev paketa volilnih zakonov. V Poslanski skupini Desus smo paket volilne zakonodaje ves čas podpirali in si bomo tudi v bodoče prizadevali, da se končno zakonsko uredijo dileme o kandidiranju pravnomočno obsojenih. Verjamem pa, da si večina ne glede na rezultat današnjega glasovanja želi, da bi posamezniki, tako župani kot poslanci in drugi funkcionarji, zmogli toliko razuma in bi v spornih primerih odstopili sami, kar pa je žal verjetno preveč nerealno pričakovati. Kakorkoli že, dejstvo je, da odpoklic župana poznajo v Avstriji, v Nemčiji, na Slovaškem, na Poljskem in drugod. Le pri nas očitno še vedno obstajajo strahovi, ki pa so, kot že rečeno, za nekatere utemeljeni, medtem ko bi drugi radi stopili korak naprej, kot so to že storile mnoge države Evropske unije. Ne nazadnje institut odpoklica župana ni tako redek in nenavaden, kot ga želijo nekateri prikazati. Obstaja kar nekaj modelov po Evropi, kjer nezaupnice županu ni mogoče izpeljati drugače kot z ljudskim glasovanjem. Glede na povedano v Poslanski skupini Desus pri glasovanju o predlogu zakona ne bomo povsem enotnega mnenja. Hvala lepa za pozornost.
Gospod Janko Veber bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Hvala za besedo in lep pozdrav vsem tudi v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov, kjer bomo pri ponovnem odločanju o zakonu o spremembah in dopolnitvah Zakona o lokalni samoupravi ponovno zavrnili ta predlog zakona. Kajti menimo, da je poseg samo na področje lokalne samouprave s tem zakonom zopet eden od odklonov od tega, kako je treba sicer v celoti urediti volilni sistem, zato da lahko govorimo o tem, da lahko učinkovito izvajamo predvsem tisto ustavno določbo, ki govori o tem, da ima v Sloveniji oblast ljudstvo. In če ima v Sloveniji oblast ljudstvo, potem se moramo zavedati prav vsi, tako tisti, ki opravljamo naloge na državnem nivoju, kot tudi tisti, ki opravljajo naloge na lokalnem nivoju, da izvajamo te naloge v korist ljudi. V ta namen so seveda vsi ti mandati že sami po sebi omejeni. Omejen je mandat poslancev Državnega zbora, predsednika republike in seveda tudi županov in članov občinskih svetov, tako da se lahko na rednih volitvah, če govorimo o lokalni samoupravi, pravzaprav ljudje ponovno odločajo o tem, ali je njihovo zaupanje bilo v dovolj veliki meri uveljavljeno ali ne. V tem primeru, v katerem se je šlo v spremembo zakona, se sicer govori, da je treba omejiti ali onemogočiti izvajanje vseh teh funkcij v primeru opravljanja funkcije, če je funkcionar obsojen na nepogojno kazen za več kot šest mesecev. To je zagotovo eden od razlogov, ki ga je treba zelo resno obravnavati in umestiti tudi v sistem, ali ima nekdo še zaupanje ljudi ali ne. Res pa je, da je to tudi izjemno zahtevno pravno vprašanje, kako in na kakšen način je treba izpeljati postopek omejitve volilne pravice za posameznika. In to je bil tudi eden tistih pomembnih pravnih vidikov v vsem tem postopku, kako izpeljati to proceduro do konca. Žal se je zgodilo naslednje, da so pravzaprav samo pri lokalni samoupravi bili zagotovljeni glasovi za to, da danes moramo ponovno glasovati o tem zakonu, pri vseh drugih primerih pa so bili zakoni zavrnjeni. In glede na to, da smo poslanci eni tistih funkcionarjev, ki bi zagotovo morali najprej rešiti pogled in način razrešitve pri sebi in potem govoriti o drugih, je to eden dodatnih razlogov, zakaj bomo v Poslanski skupini Socialnih demokratov glasovali proti temu zakonu. Posebej pa želimo poudariti, da je izjemno pomembno, da lokalna samouprava vendarle ima svojo stabilnost, tudi neodvisnost in da vsak tak poseg, ki je danes pred nami, lahko pomeni tudi poseg v stabilnost delovanja lokalne samouprave oziroma posamezne občine. In ne gre zanemariti, da so pravzaprav ravno zaradi dobrega delovanja občin v času, ko so se sprejemali ukrepi za odpravljanje posledic gospodarske in finančne krize, prav lokalne skupnosti prispevale k temu, da je delo v njihovih okoljih potekalo nemoteno, ni bilo večjih posegov v investicije. In ta princip je pripeljal do tega, da je Slovenija praktično ves čas imela gospodarsko rast, zaradi česar smo tudi prebrodili bistveno uspešnejše vse te krizne ukrepe in vplive krize, kot bi se sicer zgodilo, če lokalna samouprava te svoje naloge ne bi tako uspešno opravljala. Tudi s tega vidika menimo, da je neprimerno, da se danes sama lokalna samouprava oziroma župani izpostavijo kot tisti, ki jih je treba obravnavati drugače kot druge funkcionarje. Ni mogoče primerjati, se strinjamo s tem, vseh funkcionarjev, predsednik republike je zagotovo najvišja funkcija. Neposredno izvoljen predsednik Republike Slovenije je pravzaprav po načinu izvolitve županom sicer soroden, vendar če naredimo primerjavo med predsednikom republike in županom, je bistvena razlika pri tem, za kakšen del imaš odgovornost za vodenje in upravljanje in odgovarjanje ljudem. Enako velja seveda tudi za druge oblike funkcionarjev, bodisi državni svet, ki je voljen po svojem sistemu, državni zbor po drugem, seveda, svetniški sistem zopet po tretjem. Vse to so vprašanja, ki jih je treba zagotovo celostno obravnavati in pripraviti celovit ukrep volilne zakonodaje v Sloveniji in izčistiti tudi to vprašanje. To je tisto, na kar smo ves čas v poslanski skupini tudi opozarjali, vendar nismo bili dovolj uslišani. Tako tega zakona ne bomo podprli. Hvala.
Hvala lepa. Dr. Franc Trček bo predstavil stališče Poslanske skupine Združena levica. Izvolite, dr. Trček.
Hvala za besedo, predsedujoči. Pozdravljeni vsi skupaj! Ko rečem skupaj, pomeni tudi za župane. Zelo nenavadno je, da v tej hiši pozdravljamo tuje delegacije, ne pozdravljamo pa ljudi, ki verjetno opravljajo najbolj zahtevno funkcijo v državi. Lažje je biti minister ali ministrica kot župan, verjemite mi. Stališče. V Združeni levici se že ves čas zavzemamo za uvedbo instituta odpoklica, ne le županov. Že večkrat smo izrazili razočaranje nad Vlado in koalicijo, da jima ni uspelo pripraviti enako kvalitetnih predlogov tudi za vse ostale funkcionarje, vključno z nami. Vsekakor pričakujemo, da bomo to storili. A dejstvo je, da je le en zakon iz celotnega paketa prestal zakonodajni postopek, in po našem mnenju to ni dovolj dober argument za zavrnitev še tega. Tudi dejstvo, da ustava in veljavni volilni sistem še ne dopuščata možnosti odpoklica poslanca, ne more biti dejstvo za nasprotovanje uveljavitvi možnosti odpoklica župana. Zdaj bom tu nekaj noter vložil. Veste, ta argumentacija gre tako, da mi po tej logiki v tej državi ne bi mogli urejati nič. Ker če ne urejamo vsega, ne moremo urejati nič. To bi pomenilo, po isti logiki, da mi ne moremo dvigovati minimalne plače, ker ne urejamo vseh plač. Dajmo malo misliti, kaj lapamo v hramu demokracije. Naprej. Med argumenti, zaradi katerih Državni svet zahteva ponovno odločanje, se pojavlja še, citiram, »ogrožena stabilnost lokalne samouprave«. V Združeni levici smo prepričani [[…]]Ali lahko prosim za tišino, predsedujoči? V Združeni levici smo prepričani, da stabilnost lokalne samouprave ne ogroža instituta odpoklica župana. Njeno stabilnost ogrožajo župani, ki v sodni dvorani preživijo več časa kot v funkciji župana, in župani, ki imajo za sabo več afer kot uspešnih projektov v občini. In razen županov, ki jim je skrb za dobrobit občank in občanov zadnja ali med zadnjimi na spisku prioritet, drugi nimajo razlogov za to. Večina, tudi večina vas, ki sedite tukaj zgoraj, dobro opravlja svoje delo in tudi osebno ne razumem, zakaj vas je strah tega odpoklica. Sama izvedba odpoklica vsebuje številne varovalke, ki preprečujejo njegovo zlorabo v politične namene. V bistvu je v praksi kakršnokoli politično izigravanje opozicije zaradi zahtevanega števila volivcev skoraj nemogoče. Stabilnosti lokalne samouprave institut odpoklica županov nikakor ne ogroža. Ogrožajo jo varčevalni ukrepi zdajšnje in vseh preteklih vlad, ogroža jo slaba zakonodaja, ki bi morala biti že zdavnaj prenovljena, ogroža jo minister, ki se s tem ne ukvarja. Predvsem pa jo ogroža popolnoma neučinkovit sistem financiranja, ki praktično nima več zveze z dejanskim stanjem v posameznih občinah in z morebitno specifično problematiko na različnih koncih Slovenije. To so stvari, ki ogrožajo stabilnost lokalne samouprave, ne pa uvedba demokratičnega instituta, ki ga poznajo tudi drugod. Kot rečeno, če je župan zavezan demokratičnim načelom ter interesu občank in občanov, se instituta odpoklica ne sme bati in ni razloga, da bi se ga bal. Če temu ni tako, pa bodo njegovo usodo pisali tisti, ki so ga izvolili. V Združeni levici bomo predlog zakona tudi tokrat podprli. In ker imam še nekaj časa, kaj je problem četrt stoletja ustavne parlamentarne demokracije v Sloveniji? Derogirana politična kultura, da me bodo razumeli tudi pravniki. Mi vsi se moramo vprašati, kako smo prišli do sem, kjer smo. Dajmo biti odkriti, številni, ki so v izvršilni oblasti, so stopili v prevelike čevlje. Jaz sem že sam večkrat rekel, da se trenutno še ne počutim sposobnega, da bi bil župan. In to res odkrito mislim. Lažje bi bil minister, evo, zelo odkrito povedano. V to soodgovornost smo soodgovorni tudi vsi državljanke in državljani, ki si moramo zamisliti, koga izvolimo. »Ah, saj so vsi isti, saj so vsi lopovi«, potem pa imamo, kar imamo, ko se deremo nad tem hramom demokracije. In po skoraj četrt stoletja moramo nujno iti v reformo lokalne samouprave, kar pa je nek proces, ki traja tam nekje dva mandata ob resni pripravi, v katero so šle neke primerljive družbe. Moramo iti tudi zaradi tega, ker je lokalna samouprava, kot jo imamo, odigrala neko pozitivno vlogo, in smo zdaj v stanju, ko hočemo imeti višjo kvaliteto življenja, boljšo infrastrukturo, in kot pogostokrat rečem, še potok se ne ustavi na občinski meji. Hvala za besedo.
Gospod Jernej Vrtovec bo predstavil stališče Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov.
Najlepša hvala. Spoštovani župani, en lep dober dan! Kljub temu da bom zdaj dobil opomin. Prvi problem pri tem zakonu je moralni problem, ki ga lahko imamo poslanci, če bomo ta zakon izglasovali, institut odpoklica župana. Ne glede na vse dileme okrog celotnega postopka – in tudi ja, je bil predlog zakona o odpoklicu poslanca, ampak pred nami je samo odpoklic instituta župana in – imamo poslanci lahko moralnega mačka, da bomo sprejeli zakonodajo, sebe zaščitili, sprejeli pa zakonodajo, ki bo nekoga drugega odpoklicala, tako rekoč dala instrument za celoten odpoklic. To je pač prvi izmed argumentov, torej ta moralni problem. Drugič, pri tem zakonu je zagotovo problem sorazmernosti. Problem sorazmernosti, poseg v volilno pravico, ki je pa ena izmed temeljnih političnih človekovih pravic. Vsako poseganje v volilno pravico je problematično oziroma mora biti zelo argumentirano. Ta predlog te argumentacije ne upošteva. Ponovno se lahko sprašujemo, kakšen je torej cilj predlagatelja, ki želi na vsak način uveljaviti ta institut odpoklica županov. Poudarjam, brez krivdne odgovornosti, kar tako se bosta lahko dejansko dve družini zbrali, v manjših slovenskih občinah je to dovolj, 15 ljudi, in bodo začeli s tem postopkom. Se pravi, ti vatli, ta argumentacija je popolnoma neopredeljena v tem zakonu, brez krivdne odgovornosti bo šlo le za politični obračun. In bo to dovolj. Drugi večji argument oziroma problem, da ne moremo v Novi Sloveniji tega zakona podpreti, pa je, da ni varovalk. Ni varovalk, ki bi varovale ta institut pred morebitnimi zlorabami, kajti zagotovo bo ta institut sprožil številna politična obračunavanja v občinah. Sam predlog je zahteven, ima v naslednjih fazah kar problem, da nekdo zbere dovolj podpisov, potem drugič, tretjič in potem tudi dejansko zmaga na samih volitvah. Ampak že na prvem glasovanju oziroma že v tisti uvodni etapi, že tam nastane problem. Nekdo, ki bo šel v ta institut odpoklica župana, morda ne bo šel z resnim namenom, da se ga odpokliče, ampak bo šel zavoljo politične kampanje in bo začel ta postopek bodisi eno leto pred volitvami in se bo kampanja začela, namesto da bi župan delal, da bi občinski svet funkcioniral, delal dobre projekte, bi bilo to onemogočeno. Župan se bo ukvarjal s tem, da mu bo nekdo drug metal polena pod noge in ga želel tako rekoč odpoklicati, kljub temu da realnega dometa za to morda ne bi imel. In stalo bo delovanje celotne občine, namesto da bi se občina razvijala in se bi ukvarjali s projekti, ki bi bili dobri za ljudi. Še enkrat poudarjam, varovalke tukaj nobene ni, razumeli bi, da je nekdo obsojen, pravnomočno obsojen, in da se gremo v institutu odpoklic tega župana. Ne razumem pa, da gremo v odpoklic nekoga, ki lahko dela tudi dobro, pa zavoljo tega, ker dela dobro, se bo ena politična ali pa katerakoli druga skupina ljudi v občini odločila, da bomo dobremu županu okrnili ugled in ga želeli rušiti zavoljo tega, da se na naslednjih županskih volitvah zmaga. Prav tako, kar tudi opozarja Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora ter druge institucije, finančno breme. Tukaj to ni dorečeno in tudi odpoklic in trajanje funkcije ostalih občinskih funkcionarjev, tudi to v tem zakonu ni dorečeno. In ravno zavoljo tega je vprašanje, ali bi v nadaljevanju sploh ta instrument odpoklica župana vzdržal, tudi pravno pred Ustavnim sodiščem. V Novi Sloveniji bomo torej glasovali proti temu zakonu, tako kot tudi sprva. Poudarjam, predlog ni dorečen, predlog ima vsaj z moje strani ta moralni problem, da nekoga odpokličemo, sami sebe pa smo v preteklosti zaščitili pred tem institutom. In tudi problem sorazmernosti je, poseg v samo pasivno volilno pravico, nekdo je bil izvoljen, ter same špekulacije in politično obračunavanje potem skozi celoten postopek. Torej, to so trije argumenti, da je Nova Slovenija proti.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ponovno odločanje o zakonu bomo opravili danes v okviru glasovanj pol ure po končani 15. točki dnevnega reda. Prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 14. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA PRIPOROČILA V ZVEZI S PROBLEMATIKO POSLABŠANJA POSLOVANJA JAVNIH ZDRAVSTVENIH ZAVODOV V LETU 2016. Predlog priporočila je v obravnavo zboru predložila skupina 19 poslank in poslancev s prvopodpisanim gospodom Jožetom Tankom. V zvezi s tem predlogom priporočila je skupina 19 poslank in poslancev s prvopodpisanim Jožetom Tankom zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga priporočila dajem besedo predstavnici predlagatelja gospe Nadi Brinovšek.
Hvala za besedo, podpredsednik. Lep pozdrav vsem v dvorani! V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke vse od začetka tega mandata Ministrstvo za zdravje nenehno opozarjamo, da je treba pripraviti sistemske spremembe, in pa opozarjamo na vse nepravilnosti, ki se dogajajo na zdravstvenem področju. V tem mandatu smo predlagali kar 19 nujnih sej Odbora za zdravstvo. Na nepravilnosti na področju zdravstva smo opozorili tudi z interpelacijo o delu in pa odgovornostih ministrice za zdravje v septembru 2016. Na slabo poslovanje javnih zdravstvenih zavodov v prvi polovici leta 2016 je ne nazadnje opozorila tudi Komisija za nadzor javnih financ v mesecu oktobru 2016. Vsa ta naša opozarjanja so šla v smeri opozoriti ministrico in pa tudi koalicijo na neurejene razmere v zdravstvu, česar posledica je tudi nedvomno vse slabše poslovanje javnih zdravstvenih zavodov. Po podatkih Združenja zdravstvenih zavodov Slovenije so javni zdravstveni zavodi v prvi polovici leta 2016 poslovali bistveno slabše kot v primerjalnem obdobju leta 2015. Ob koncu leta 2015 je 8 javnih zdravstvenih zavodov izkazalo izgubo, v prvem polletju leta 2016 pa kar 29 javnih zdravstvenih zavodov. Teh 29 javnih zdravstvenih zavodov je ustvarilo izgubo v višini 20,9 milijona evrov, kar je za 268 % več kot v primerjalnem obdobju leta 2015. Med temi zdravstvenimi zavodi je kar 14 bolnic, ki so v prvem polletju 2016 pridelale 19,3 milijona izgube. Največ izgube so v prvi polovici leta 2016 pridelali na UKC Ljubljana, in sicer 12,7 milijona, sledi šempetrska bolnišnica v višini 1,8 milijona izgube in pa UKC Maribor v višini 1,3 milijona izgube. Za primerjavo, v letu 2015 so izgubo beležile le tri bolnice, in to v višini 9,8 milijona evrov. Pozitivno je torej poslovalo 23 bolnic in pri tem tudi izkazalo 10,4 milijona evrov presežka. Zaskrbljujoče je pa dejstvo, da je UKC Ljubljana v svoji informaciji o poslovanju za obdobje januar–junij 2016 zapisal, da bodo na koncu leta odhodki presegli realizirane prihodke za 20 milijonov evrov. Torej preprosto UKC načrtuje izgubo za leto 2016 v višini 20 milijonov evrov. Svet UKC Ljubljana pa ob tej napovedi ni sprejel nobenega, nobenega resnega ukrepa. In naj tukaj ponovim eno izmed redkih izjav generalnega direktorja UKC Ljubljana ob nastopu svojega mandata, da bo, citiram: »Zmanjšal primanjkljaj in pa racionaliziral sredstva v UKC Ljubljana.« Naj še enkrat spomnim, da je imel UKC Ljubljana ob koncu 2015 6 milijonov izgube, v prvi polovici leta 2016 12,7 milijona izgube in ob koncu leta 2016 preprosto načrtujejo 20 milijonov izgube. In sprašujem se, kje je zdaj obljuba generalnega direktorja, da bo zmanjšal prihodke, da bo zmanjšal primanjkljaj in pa racionaliziral sredstva UKC Ljubljana. Kje je zdaj tu odgovornost sveta javnega zavoda UKC? Zastavlja se tudi vprašanje, zakaj ministrstvo ne reagira. Najmanj, kar je, bi svet UKC moral sprejeti sanacijske ukrepe, ministrstvo pa zahtevati analizo vzrokov za vsakega izmed izgubašev posebej, ne samo za UKC Ljubljana. Ampak zgodilo se ni nič od tega. Predsednik Združenja zdravstvenih zavodov Slovenije je na seji Odbora za zdravstvo, ko smo obravnavali poslovanje javnih zdravstvenih zavodov, napovedal, da so bili rezultati poslovanja v devetmesečju 2016 še slabši od pričakovanih. In dalje. Poudaril je še, da se predvideva, da bodo rezultati poslovanja javnih zdravstvenih zavodov ob koncu leta 2016 še slabši, kot je bilo napovedano, ter da Ministrstvo za zdravje ne sliši oziroma ne prisluhne problemom, na katere združenje opozarja. Težko zdrži dejstvo, ki ga navajajo direktorji javnih zdravstvenih zavodov, ki so pridelali izgubo, in pa seveda kar navaja ministrstvo, da so za slabo poslovanje javnih zdravstvenih zavodov krivi predvsem znižanje cen zdravstvenih storitev, vpliv dodatnih stroškov iz naslova sprostitev napredovanj v letu 2015 in pa realizacija njihovih programov nad načrtovanim. Zakaj ne zdrži to dejstvo? Ali se vam, dragi kolegi, ob vsem tem ne zastavlja vprašanje, zakaj potem nekateri javni zdravstveni zavodi poslujejo pozitivno? Od 26 bolnic je 12 bolnic v prvem polletju 2016 ustvarilo 2,8 milijona evrov presežka. Ali so imele te bolnice plačane storitve drugače kot bolnice z izgubo? Ali te bolnice mogoče niso izplačale dodatkov iz naslova sprostitev napredovanj? Ali so te bolnice delale manj, kot so načrtovale v svojih programih dela? Ali pa če pogledamo koncesionarje, tudi ti delajo z izgubo? Dejstvo je, da ne. Moram reči, da ti zavodi niso poslovali odgovorno. Njihovo vodstvo in svet zavoda tudi ni ravnal odgovorno. Dejstvo je, da se izgube v javnih zdravstvenih zavodih povečujejo v šestmesečju, devetmesečju in povečale se bodo še ob koncu leta 2016. Še enkrat, spoštovani kolegi, v letu 2015 je 23 bolnic poslovalo pozitivno in s tem ustvarilo 10 milijonov evrov presežka. Le tri bolnice so v letu 2015 imele izgubo, in največji izgubaš med vsemi temi je bil UKC Ljubljana s 6 milijoni evrov. V prvi polovici leta 2016 je pa kar 14 bolnic poslovalo z izgubo v skupni vrednosti 19 milijonov evrov. Na seji Odbora za zdravstvo smo v zvezi s priporočili poslabšanja poslovanja javnih zdravstvenih zavodov opozorili na ugotovitve revizijskega poročila Računskega sodišča v zvezi z delom Ministrstva za zdravje, to navaja, da ministrstvo še vedno ni določilo pogojev za vzpostavitev mreže bolnišnic, da ministrstvo še vedno ni ugotovilo dejanskega stanja na področju medicinske opreme, da ministrstvo še vedno samo izvaja investicije, kljub temu da je resolucija o nacionalnem planu zdravstvenega varstva predvidevala, da se investicije izločijo z ministrstva in prenesejo na javne zavode. In prav tako bolnišnice še vedno ne vodijo ustreznih evidenc, pomembnih za ugotavljanje potreb in pravočasno načrtovanje nakupov ter za ugotavljanje prioritet nakupov medicinske opreme. Nadalje Računsko sodišče ugotavlja, da se pri javnih naročilih zelo pogosto kot merilo oziroma kriterij izbere ponudnik z najnižjo ceno in ne cena celotnih stroškov dobave in pa lastništva medicinske opreme. Prav tako smo na tej seji opozorili tudi na odzivno poročilo Ministrstva za zdravje Računskemu sodišču in pa na porevizijsko poročilo Računskega sodišča. Naj še omenim, da Ministrstvo za zdravje v predpisanem 90-dnevnem roku Računskemu sodišču ni predložilo odzivnega poročila. Tega je predložilo šele, ko je Računsko sodišče ponovno pozvalo ministrstvo, naj najkasneje v roku 15 dni predloži odzivno poročilo. V tem porevizijskem poročilu pa Računsko sodišče seveda ob koncu zapiše, da ministrstvo ni izkazalo zadovoljivega ukrepa, ki se nanaša na aktivnosti, ki bi nedvoumno prispevale k določitvi optimalne ali vsaj minimalne izkoriščenosti medicinskih naprav. Torej, bolnišnice še vedno nimajo prioritet nakupov medicinske opreme kakor tudi ne kratkoročnih in dolgoročnih načrtov nakupov medicinske opreme. Torej bodo lahko še naprej nabavljale tudi takšno drago medicinsko opremo, ki, kot nam je znano, na primer v UKC Maribor stoji neporabljena že dve leti. Nedvomno neurejenost in pa vse te pomanjkljivosti vplivajo na poslovanje javnih zdravstvenih zavodov, žal seveda v negativnem smislu. Ob tem naj opozorim tudi na Priporočila v zvezi z izvajanjem nabav medicinskotehničnih pripomočkov multinacionalk v javnih zdravstvenih zavodih preko posrednikov, ki ga je oktobra 2016 izdala Komisija za preprečevanje korupcije. Komisija je v svojih priporočilih ugotovila, da sedanji način nabave nekaterih medicinskotehničnih pripomočkov preko posrednikov od multinacionalk do bolnišnic povzroča bolnicam previsoke nabavne stroške, nekateri posredniki pa realizirajo neupravičeno visoke stroške. Komisija za preprečevanje korupcije je tudi bolnišnicam in pa ministrstvu naložila vrsto ukrepov. Koliko izmed teh ukrepov mislite, da je že bilo odpravljenih? In tudi te ugotovitve Komisije za preprečevanje korupcije nedvomno nekako vplivajo na negativno poslovanje javnih zdravstvenih zavodov. Na seji matičnega odbora v zvezi s to točko smo opozorili tudi, da na negativno poslovanje bolnišnic nedvomno vpliva tudi obveljavitev in pa delovanje samih urgentnih centrov, na kar smo predlagatelji seveda tudi ob sprejemanju pravilnika o nujni medicinski pomoči opozarjali. Opozarjali smo tudi, da je potrebna sprememba zakonodaje, na kar ministrstvo opozarjamo že več kot dve leti, da je treba pripraviti javno mrežo za primarno in sekundarno raven, da je potrebna sprememba zakonodaje na področju preoblikovanja javnih zdravstvenih zavodov v skladu s pravom EU, da je treba dati več pristojnosti in pa odgovornosti direktorjem javnih zdravstvenih zavodov in seveda več odgovornosti svetom javnih zdravstvenih zavodov. Opozorili smo tudi na politično kadrovanje te ministrice in pa koalicije. Dalje, opozorili smo, da je Vlada Republike Slovenije s sklepom marca 2015 določila naročila za igle, plenice, rokavice in pa katetre kot skupna javna naročila. Ampak na podlagi tega naročila se ni zgodilo nič, po dveh letih nič. Največji škodljivec, ki pa še kako izžema naše zdravstvo, pa je nedvomno korupcija. Priča smo izčrpavanju zdravstva, javni denar se pretaka iz javnih zavodov v privat žepe, zato so tudi bolnice v rdečih številkah, s tem je nezadovoljna Vlada, trpi stroka in na ta račun tudi naši državljani. Na negativno poslovanje javnih zdravstvenih zavodov vplivajo tudi čakalne vrste. 246 tisoč Slovencev ta trenutek čaka na nek pregled, preiskavo ali pa sprejem. To je vsak osmi Slovenec, spoštovani kolegi. In za odpravo teh čakalnih vrst bi ta trenutek potrebovali 120 milijonov evrov. 120 milijonov evrov. Na vso to problematiko smo torej na seji Odbora za zdravstvo v zvezi z negativnim poslovanjem javnih zdravstvenih zavodov opozorili in predlagali naslednje sklepe: da se prouči mreža izvajalcev zdravstvenih storitev na sekundarni ravni; da ministrstvo izvede vse potrebne aktivnosti, ki bodo nedvomno prispevale k določitvi optimalne izkoriščenosti medicinskih naprav; da Ministrstvo za zdravje prične z vodenjem evidence nabave medicinske opreme v javnih zavodih; da ministrstvo sprejme ukrepe za zmanjšanje primanjkljaja v javnih zdravstvenih zavodih; da ministrstvo v roku pol leta poroča o uspešnosti poslovanja javnih zdravstvenih zavodov ter predstavi optimizacijo procesov nabave materiala in opreme. A koalicija nas tudi tokrat, seveda, ni podprla. Ministrstvo za zdravje pa nič. Ni ukrepov iz koalicijske pogodbe, ni spremembe zakonodaje iz normativnega plana dela Vlade. Nič. Vse, kar se na področju zdravstva dogaja, so afere, korupcija, izgube v javnih zdravstvenih zavodih, dolge čakalne vrste in pa odhodi naših mladih zdravnikov in tudi bolnikov v tujino. To je naše zdravstvo, spoštovani kolegi. In ali si takšno zdravstvo res zaslužimo? Hvala.
Predlog priporočila je 10. januarja 2017 obravnaval Odbor za zdravstvo. Ker po končani razpravi odbor ni sprejel točk predloga priporočila, je predsednik odbora ugotovil, da je obravnava predloga priporočila na seji delovnega telesa končana. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku, in sicer gospodu Tomažu Gantarju.
Hvala, podpredsednik, za besedo. Lep pozdrav vsem! Kot rečeno je Odbor za zdravstvo na 19. seji obravnaval kot matično delovno telo predlog priporočila, ki ga je predložila skupina poslank in poslancev s prvopodpisanim Jožetom Tankom. V roku, ki ga določa poslovnik, ni bilo vloženih nobenih amandmajev. Uvodno obrazložitev je predstavila gospa Jelka Godec s strani predlagatelja in poudarila, da so v prvem polletju 2016 rezultati poslovanja javnih zdravstvenih zavodov slabši od enakega obdobja predhodnega leta, da je izgubo ustvarilo 29 javnih zdravstvenih zavodov, ki imajo skupno že preko 118 milijonov neporavnanih obveznosti. Ministrstvo za zdravje je odgovorno za vzpostavitev mreže javne zdravstvene službe na sekundarni in terciarni ravni. V okviru mreže določi, katere dejavnosti se bodo izvajale po posameznih bolnišnicah. S tem se določi tudi potrebna medicinska oprema za posamezen javni zavod, skupaj z Zavodom za zdravstveno zavarovanje Slovenije, reprezentativnimi zbornicami in Združenjem zdravstvenih zavodov Slovenije pa izvede dogovor o programu storitev obveznega zdravstvenega zavarovanja, opredelijo zmogljivosti in določi tudi obseg storitev. Razloge za izgube v poslovanju javnih zdravstvenih zavodov je treba tako iskati v neurejenem področju nabave in izkoriščenosti medicinske opreme, v preplačevanju pri nabavi opreme in medicinskega materiala, vodenju ustanov v samem sistemu, ki je potreben celovite reforme in prenove. Predlagatelji predloga priporočila so mnenja, da je skrajni čas, da se ministrstvo odločneje odzove na vse nepravilnosti, s katerimi se srečujemo. Predstavnica Ministrstva za zdravje državna sekretarka gospa Nina Pirnat pa je poudarila, da bo Ministrstvo za zdravje v skladu z resolucijo pripravilo mrežo izvajalcev zdravstvene dejavnosti. Mreža javne zdravstvene službe, zdravstvenih programov in storitev bo načrtovana skladno s potrebami prebivalstva in zmogljivostjo obstoječega sistema zdravstvenega varstva. Poslovanje javnih zdravstvenih zavodov ministrstvo spremlja celotno proračunsko obdobje, pri tem usmerja, nadzoruje predlaga in zahteva izvajanje ustreznih ukrepov. V izvajanju je projekt skupnega javnega naročanja zdravil in medicinskih pripomočkov, s katerimi ministrstvo aktivno posega v poslovanje bolnišnic. Ministrstvo pa aktivno oblikuje tudi politike na področju investicij v objekte in opremo. V razpravi je bilo izpostavljeno, da govorimo o izgubah v javnih zdravstvenih zavodih že zadnjih 20 let, odgovornost ministrstva pa postaja vedno večja. Pogoji, pod katerimi poslujejo bolnišnice, se zaostrujejo, težave so sistemske narave. Razlogov za neuspešno poslovanje je veliko, problemi so celoviti, segajo na področje financiranja, mreže, organizacije dejavnosti, plačnega sistema in tudi vodenja zavodov. Pri standardih in materialih, ki se uporabljajo, pa oviro predstavlja tudi sama stroka, ki velikokrat ni dovolj usklajena. Odbor je v skladu s 128. in 171. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval o predlogu priporočila skupaj in ga ni sprejel. Na podlagi razlage Komisije za poslovnik v zvezi z drugim odstavkom 61. člena Poslovnika Državnega zbora je predsednik ugotovil, da je obravnava predloga priporočila v zvezi s problematiko poslabšanja poslovanja javnih zdravstvenih zavodov v letu 2016 na matičnem delovnem telesu končana. Hvala
Za uvodno obrazložitev mnenja dajem besedo predstavnici Vlade gospe Nini Pirnat, državni sekretarki na Ministrstvu za zdravje.
Najlepša hvala. Dober dan želim vsem poslankam in poslancem! Ministrstvo za zdravje bo v skladu z Resolucijo o nacionalnem planu zdravstvenega varstva 2016–2025: skupaj za družbo zdravja do leta 2021 pripravilo mrežo izvajalcev zdravstvene dejavnosti, in sicer na več ravneh, na primarni, sekundarni in terciarni. Zavedati se namreč moramo, da mreža ni nekaj stalnega, ampak je dinamična, saj se je treba zlasti v času velikih demografskih sprememb in naraščajočih potreb prebivalstva na le-te odzivati, odzivati na spremembe v zdravstvenem stanju, spremljati razvoj novih zdravstvenih tehnologij, ob tem pa seveda upoštevati zmogljivosti. Trenutno zaključujemo s pripravo strategije primarnega zdravstvenega varstva. Namreč, ravno dobro delujoče primarno zdravstveno varstvo je ključnega pomena za stopanje na sekundarno raven. Načrtovanje mreže izvajalcev za sekundarno raven pa potem temelji na principu povečevanja dostopnosti do kakovostne zdravstvene oskrbe in na principu zagotavljanja visoko kakovostne bolnišnične in ambulantne specialistične dejavnosti. Dostopnost do kakovostnih in varnih zdravstvenih storitev za vse bo tudi ključno izhodišče za specializacijo javnih zdravstvenih zavodov na posameznih področjih, kjer se soočamo z manj pogostimi boleznimi in stanji. Ministrstvo za zdravje v celotnem proračunskem obdobju spremlja poslovanje javnih zdravstvenih zavodov, zlasti UKC Ljubljana, UKC Maribor in ostalih 24 bolnišnic, katerih ustanoviteljica je Republika Slovenija. Ob tem usmerja, nadzoruje, predlaga in zahteva izvajanje ustreznih ukrepov. Sistematično načrtovane in optimalno izvedene investicije ter pregledna racionalna nabava zdravil in medicinskih pripomočkov seveda pomembno vplivajo na poslovanje bolnišnic. Investicije se, kot rečeno, načrtujejo sistematično, ob tem se upoštevajo potrebe vseh bolnišnic, se izvajajo po predhodni potrditvi in uvrstitvi v načrt razvojnih programov ob striktnem upoštevanju zakonodaje tako na področju javnih financ kot na področju javnega naročanja. Prednost pri izvajanju le-teh ima zaključevanje že začetih projektov. Nekateri od teh, na primer diagnostično-terapevtski servis v UKC Ljubljana, so se pričeli že v mandatu 2005–2009 in bi morali biti takrat tudi dokončani, dokončujemo pa jih danes. Drugi segment investicij je oprema, izpostavljena je pomembna draga medicinska oprema. Ministrstvo je v celoti sledilo zahtevam Računskega sodišča, danim na podlagi ugotovitev iz revizijskega poročila Učinkovitost upravljanja z medicinsko opremo s poudarkom na dragi medicinski opremi. Ministrstvo je konec leta 2016 vzpostavilo evidenco za tako imenovano drago medicinsko opremo, to je opremo, ki jo je v okviru navedene izvedene revizije obravnavalo Računsko sodišče. Preostala medicinska oprema se bo v javnih zdravstvenih zavodih, katerih ustanoviteljica je Republika Slovenija, evidentirala na podlagi Navodila o vodenju evidence medicinske opreme Ministrstva za zdravje z dne 1. 8. 2016. Ministrstvo je pripravilo seznam vse opreme, za katero se vzpostavi enotna evidenca, le-ta bo vzpostavljena v prihodnjih mesecih in bo tudi podlaga za celostno obravnavo in optimalno upravljanje z njo. Ministrstvo v sodelovanju z Združenjem zdravstvenih zavodov Slovenije in UKC Maribor izvaja projekt centralne cenovne evidence z namenom izgradnje sodobnega informacijskega sistema, ki bo zagotovil primerjavo doseženih cen materialov v javnih zdravstvenih zavodih, v prihodnosti pa pripomogel k dolgoročnemu zniževanju stroškov nabavljenega materiala, odpravljanju odvisnosti dobav od posameznega dobavitelja opreme in končno zmanjšanju stroškov poslovanja izvajalcev zdravstvene dejavnosti. 19. januarja 2017 je potekala prva predstavitev aplikacije, objavo pa pričakujemo konec meseca. Ministrstvo stalno spremlja letno in medletno poslovanje javnih zdravstvenih zavodov. Zavedati se moramo, da nekateri zavodi že vrsto let izkazujejo večje težave pri zagotavljanju uravnoteženosti odhodkov z razpoložljivimi prihodki in pri zagotavljanju likvidnostnih sredstev za poplačilo svojih obveznosti. Kot rečeno, na poslovanje javnih zdravstvenih zavodov vpliva marsikaj, od pogojev in načina financiranja izvajalcev, mreže in organizacije javne zdravstvene službe, plačnega sistema, vodenja in upravljanja. Poročilo ministrstva za leto 2016 je bilo pred vami, zato bi podala samo nekaj točk še za leto 2017. V letu 2017 trenutno razpoložljiva sredstva ZZZS ne omogočajo dviga cen zdravstvenih storitev, saj je kljub pričakovanemu povečanju prihodkov ZZZS večina le-teh usmerjena v kritje povečanih stroškov za zdravila in dolgotrajne bolnišnične odsotnosti. Ocenjujemo pa, da bi bilo mogoče v letu 2017 srednjeročno stabilizirati poslovanje izvajalcev s povprečnim 5-odstotnim linearnim povišanjem vrednosti zdravstvenih storitev, kar pomeni dodatnih 80 milijonov evrov, pri čemer so možni dodatni viri za financiranje izvajalcev v skladu s sklepom Vlade, ki se pa nanaša na odkup terjatev iz naslova neplačanih prispevkov za zavarovanje ZZZS in prenos financiranja tistih stroškov, ki ne pomenijo izvajanja zdravstvenih storitev v okviru pripravništva, specializacij in raziskovalnih nalog na državni proračun. Dolgoročno pa bo na izboljšanje poslovanja izvajalcev vplivala uvedba novih obračunskih modelov za plačevanje zdravstvenih storitev oziroma zdravstvene dejavnosti.
Hvala lepa, gospa državna sekretarka. Hvala. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo gospod Branko Zorman.
Spoštovani predsedujoči, spoštovane predstavnice ministrstva in spoštovani poslanci in poslanke! Uvodoma bi želel povedati, da se v Stranki modernega centra zavzemamo za kakovostno in učinkovito zdravstveno oskrbo, ki bo dostopna za vse državljane pod enakimi pogoji. Za dosego tega cilja je treba imeti zelo jasno postavljene cilje in naš cilj je znan že od začetka nastopa tega mandata. To pa je krepitev javnega zdravstva, seveda upoštevajoč njegovo finančno vzdržnost s poudarkom na ohranitvi pravic državljanov in jasne ločitve izvajanja javne in zasebne zdravstvene dejavnosti. Naša odgovornost je, da našemu zdravstvenemu sistemu, ki je dolga leta stagniral in mu politika ni namenjala dovolj pozornosti, povrnemo vitalnost, ga moderniziramo in približamo tako pacientom kot zdravnikom, zdravstvenim delavcem in drugim, vključenim v to mrežo. Zakaj v uvodnem delu tako velik poudarek prav na javno zdravstvo? Zato, ker bomo danes govorili v okviru obravnave predloga priporočil o javnih zdravstvenih zavodih, in preden razpravo odpremo, se je treba zavedati, da gre za organizacije, ki opravljajo javno službo, torej dejavnost posebnega družbenega pomena, in so zato opredeljene kot neprofitne organizacije. To pomeni, da cilj njihovega delovanja ni ustvarjanje dobička, ampak zagotavljanje javnih dobrin in čim boljše oskrbe prebivalstva in ponujanje čim boljših storitev z viri, ki so na razpolago. Zato uspeha javnih zdravstvenih zavodov ne moremo meriti po dobičku, ampak po številu storitev in načinu ponudbe storitev, kar po drugi strani ne opravičuje tistih, ki delajo izgubo. In tu je predvsem na vodstvih teh zavodov, da zagotovijo finančno vzdržen sistem. Da je to mogoče doseči, kažejo številni primeri javnih zdravstvenih zavodov, in sicer po podatkih, ki so javno dostopni, in sicer so to poročila o poslovanju javnih zdravstvenih zavodov, ki so objavljena na spletni strani Ministrstva za zdravje po posameznih letih. Lahko vidimo, da se dolgoletni trend negativnega poslovanja obrača navzgor in da javni zdravstveni zavodi v letu 2015 prvič po letu 2009, torej prvič po letu 2009, dosegajo skupen pozitiven poslovni rezultat. Tako je na primer v letu 2015 23 od 26 bolnišnic zaključilo s presežkom, kar kaže na to, da se delajo pomembni premiki v pravo smer. Ocena predlagatelja priporočil, da se poslovanje javnih zdravstvenih zavodov poslabšuje, je ob teh dejstvih neutemeljena. Se pa strinjamo, da bi moralo biti, vsaj v posameznih primerih, poslovanje boljše in da je na tem področju še veliko prostora za optimizacijo poslovanja. Še zlasti je pri predlogu priporočil sporno to, da predlagatelj ne razpolaga s podatki in da svoje ugotovitve bazira na neutemeljenih predpostavkah, ki izvirajo iz delnih podatkov leta 2016. Ko bodo ti podatki znani, bodo tudi javno objavljeni tako kot vsa pretekla leta in vsak državljan bo lahko preveril poslovne rezultate posameznega zdravstvenega zavoda in videl, kje so se ustvarjale izgube in kje presežek. In tako lahko danes preverimo zgolj izgube za nazaj, za leto 2016 pa lahko samo špekuliramo, tako kot to v tem trenutku počne predlagatelj. Če pogledamo, kakšne izgube so se v javnih zdravstvenih zavodih ustvarjale v preteklosti, na primer v letu 2012, in vsi vemo, kdo je bil takrat na Vladi, kar 12 bolnišnic od 26 je takrat poslovalo z izgubo. Danes zgolj 3 oziroma v letu 2015 zgolj 3. Skupni primanjkljaj bolnišnic je takrat znašal več kot 13 milijonov, skoraj 14 milijonov evrov, danes šestkrat manj, dobra 2 milijona. Za primer, UKC Maribor je takrat posloval z izgubo skoraj 6 milijonov evrov, danes posluje z dobičkom skoraj 1 milijon evrov. In še bi lahko naštevali, kolegice. Da ne govorimo, da se je poslovni rezultat bolnišnic v nadaljnjih letih zlasti zaradi sprejetih ukrepov začasa te iste vlade še pomembno poslabšal. Takrat so na primer bolnišnice v letu 2013 poslovale s kar 40-milijonskim primanjkljajem, nižale so se cene zdravstvenih storitev, zmanjšal se je tehnično-administrativen kader, omejilo se je poslovanje zdravnikov in vsi smo seznanjeni s tem, kakšne težave imamo zaradi teh ukrepov danes v praksi. Vidite, v takšnih pogojih je ta vlada prevzela slovensko zdravstvo. Danes govoriti o poslabšanju poslovanja javnih zdravstvenih zavodov je seveda lahko tudi smiselno, saj vedno obstojijo možnosti za izboljšave in na tem področju bo treba narediti še veliko dela. Predloga priporočil, ki jih danes obravnavamo, pa v Poslanski skupini SMC ne bomo podprli, ker so priporočila sestavljena tako, da kažejo na nepoznavanje osnovnih pristojnosti posameznih institucij in njihovih nalog s strani predlagatelja. Poleg tega pa so podatki o priporočilih zavajajoči, saj temeljijo na le delnih podatkih za leto 2016, kar predlagatelj zelo nekorektno posplošuje na vse javne zdravstvene zavode in podaja napačno sliko poslovanja. Ob vsem tem se seveda zastavlja vprašanje, ali gre za zavestno zavajanje javnosti z namenom prikriti tisto, kar je bilo storjeno dobrega. Nekateri rezultati dobrega dela so že vidni, nekateri ukrepi potrebujejo določen čas, da jih bomo zares lahko občutili tudi na izvedbeni ravni. Naj še enkrat poudarim. Nihče ne zanika tega, da je področje poslovanja javnih zdravstvenih zavodov potrebno konstantne regulacije in optimizacije delovnih procesov, denarnih tokov in drugo. Verjamemo, da bo v bodoče s trdim delom vsako leto mogoče dosegati boljše rezultate. Hvala.
Marijan Pojbič bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Izvolite, gospod Pojbič.
Spoštovani! To, kar smo sedaj poslušali od gospoda Zormana, mislim, da je to, kar je bilo povedano, morda tisto, kar in kako vidi on osebno te stvari. Če bi pa vprašal paciente, bi pa najverjetneje bila ta slika popolnoma drugačna. SMC se na tak način ne bi mogel hvaliti tukaj na tem mestu, ker se resnično, resnično nima s čim pohvaliti. Sedaj pa da se osredotočim na stališče Slovenske demokratske stranke. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da kljub velikim besedam, zamenjavam v svetih zdravstvenih zavodov in uprav pri zavodih ni bilo želenih sprememb v poslovanju le-teh. Očitno je pri teh menjavah šlo predvsem za prevzem in nadzor nad temi ustanovami, nikakor pa ne za to, da bi te ustanove delovale bolje, bolj učinkovito, z manj korupcije in predvsem bolj transparentno in z jasnim ciljem zmanjševanja izgub javnih zavodov, boljše in bolj učinkovite organizacije poslovanja, ki bi za posledico imela tudi zmanjšanje čakalnih vrst, zmanjšanje koruptivnih dejanj itd. Izkazalo se je, da je pri teh dejanjih šlo izključno za kadrovski cunami in za poslovanje naših kadrov ter nadzor nad denarjem, ki priteka v te zavode. To je po mnenju Slovenske demokratske stranke nedopustno, nesprejemljivo in za uporabnike, to smo seveda vsi mi, zelo škodljivo. Ko smo se v Slovenski demokratski stranki odločili, da vložimo predlog priporočila v zvezi s to problematiko poslabšanja poslovanja javnih zavodov v letu 2016, tega nismo storili zato, da bi s to problematiko zaposlovali vlado oziroma koalicijo, ampak smo to storili izključno na podlagi podatkov, ki so ob izjemno slabem delovanju zdravstvenega sistema za Slovensko demokratsko stranko in predvsem za paciente zelo problematični. Da naštejem nekaj ključnih dejstev, ki izhajajo iz revizijskega poročila Učinkovitost upravljanja z medicinsko opremo s poudarkom na dragi medicinski opremi, številka 320-6/2012/160, z dne 10. november 2015, porevizijskega poročila Popravljalni ukrepi pri reviziji učinkovitosti upravljanja z medicinsko opremo s poudarkom na dragi medicinski opremi, številka 320-6/2012/172, z dne 20. junij 2016 ter iz podatkov iz zdravstvene revije Novis, Poročilo o rezultatih poslovanja v javnih zdravstvenih zavodih v obdobju januar–junij 2016. Vsi navedeni podatki kažejo na to, da se je stanje v 29 zdravstvenih zavodih, kar zadeva poslovanje in finančno stanje, v minulem letu poslabšalo. To je možno razbrati iz podatkov Združenja zdravstvenih zavodov Slovenije, kar smo lahko zasledili tudi v naših medijih. Dejstvo je, da je v prvem polletju leta 2016 izgubo ustvarilo 29 javnih zdravstvenih zavodov. Poslabšala se je tudi njihova likvidnost, skupaj imajo namreč kar za 118 milijonov evrov neporavnanih obveznosti. Celotni prihodki javnih zdravstvenih zavodov so bili v prvih šestih mesecih leta 2016 za 40,4 milijona evrov ali za 4,7 % višji v primerjavi z enakim obdobjem v letu 2015. Od tega so bili v bolnišnicah za 31,7 milijona evrov ali za 5,1 % višji, v zdravstvenih domovih pa za 3,8 milijona evrov ali za 2 % višji, v drugih zavodih pa za 4,9 milijona evrov ali za 10,7 % višji v primerjavi s prvim polletjem leta 2015. Odhodki zavodov pa so bili v tem obdobju v vseh javnih zdravstvenih zavodih višji za 55,3 milijona evrov oziroma za 6,4 % v primerjavi s prvim polletjem lani. V zdravstvenih domovih so bili odhodki višji za 7,5 milijona evrov oziroma 4,1 % v primerjavi s prvimi šestimi meseci leta 2015. V prvem polletju leta 2016 je izgubo izkazalo 29 javnih zdravstvenih zavodov, ob koncu leta 2015 pa 8. Od tega je v prvem polletju negativno poslovalo 14 bolnišnic, konec leta 13 zdravstvenih zavodov, konec leta 2015 pa 3. Med drugimi zavodi pa sta v prvi polovici leta 2016 ponovno poslovala z izgubo le dva zavoda, kar je enako kot ob koncu leta 2015. Tisti, ki so poslovali negativno, so skupaj ustvarili 20,5 milijona evrov izgube. Največjo izgubo med bolnišnicami je ustvaril Univerzitetni klinični center Ljubljana, v višini 12,37 milijona evrov, zraven tega še 74 milijonov evrov dolga iz prejšnjih let, in prav tako tudi dobaviteljem dolguje približno 100 milijonov evrov. Če omenimo še nekatere poudarke iz ugotovitev Računskega sodišča, kot so, da Ministrstvo za zdravje še vedno nima ustreznih podatkov o stanju medicinske opreme, s katerimi bi lahko spremljalo in načrtovalo upravljanje z medicinsko opremo, prav tako ocenjujejo, da obstaja tveganje, da je kratkoročno načrtovanje nakupa medicinske opreme v bolnišnicah sestavljeno predvsem iz internih nakupov ter da se pri javnih naročilih zelo pogosto kot merilo oziroma kriterij izbire ponudnika uporablja cena medicinske opreme in ne celotni stroški dobe lastništva medicinske opreme in tako dalje. Vsi ti podatki kažejo zelo jasno sliko o delovanju zdravstvenega sistema in nas vse skupaj opozarjajo, da je nujno treba ukrepati. Očitno sedanja ministrica in na novo postavljene ekipe s strani vladne koalicije in same vlade Mira Cerarja s svojim nesposobnim vodenjem ustvarjajo razmere, ki postajajo na področju delovanja zdravstvenega sistema stalno manj obvladljive in lahko imajo za posledico popoln kolaps zdravstvenega sistema. Takšna situacija oziroma stanje v tem sistemu nikakor ne more biti v interesu državljank in državljanov Republike Slovenije. Še več, v Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da je za slovenski narod daleč najbolj koristno, da se celotna vlada skupaj s sedanjo koalicijo umakne in vsaj tako naredi nekaj dobrega oziroma koristnega za tiste, ki so bili zavedeni in prevarani, saj so glasovali za daleč najslabšo vladno ekipo do sedaj.
Gospa Marija Antonija Kovačič bo predstavila stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovana sekretarka, spoštovani poslanci in poslanke, prav lep pozdrav vsem! Problematika slabega poslovanja javnih zavodov ni nova tema. Z njo se srečujemo že vsaj 20 let. Razlogi za slabo poslovanje so seveda različni, od slabega menedžmenta do posledic, ki jih je na financah javnega zdravstva pustila finančna in gospodarska kriza. Seveda bi bilo najlažje preprosto okriviti direktorje, češ da ne znajo upravljati z denarjem in kadri, vendar zadeva ni tako enostavna. Ne trdimo, seveda, da se ne najdejo tudi taki direktorji, ki jim vodenje zavodov ne gre najbolje od rok, pa vendar moramo priznati, da so delali v izjemno slabih pogojih, ki so finančne narave in tudi, pošteno povedano, sistemske narave. Prav tako ne moremo vsega bremena zvaliti na Ministrstvo za zdravje, ne v tej sestavi in tudi ne v prejšnjih sestavah. Zavedati se moramo namreč, da so stroški v zdravstvu naraščali nekje od leta 2008 v vseh državah Evropske unije, in sicer za 2 do 4 % na leto. Večina držav je ravnala pametno in znala kompenzirati naraščajoče stroške na ustrezen način, naša pač ne. Pri nas nismo znali izkoristiti niti časov gospodarske rasti, kar pomeni, da smo dopustili, da se je ogromno varčevalo prav na račun zdravstva, kar je seveda pospešilo težave pri poslovanju javnih zavodov, namesto da bi jih že takrat začeli reševati, nižali so se stroški za materiale in zdravila, omejevalo se je število kadrov in njihove plače, cene storitev pa so se dvigale, namesto nižale. Zato zelo težko rečemo, da je za slabše poslovanje javnih zavodov kriv zgolj slab menedžment, temveč so težave, kot sem že omenila, predvsem sistemske narave. In prav iz tega razloga slovensko zdravstvo potrebuje celovito in obsežno reformo. S tem ne mislim samo reformo na področju zdravstva, temveč tudi na drugih področjih. Kajti posledice neurejenosti drugih področij se, žal, najbolj boleče odražajo prav v zdravstvu, občutijo pa jih je seveda bolniki. Kot sem že nakazala, bo treba v prvi vrsti urediti financiranje zdravstva, najti nove vire, očistiti zdravstveno blagajno, hkrati pa tudi prevetriti plačni sistem in način vodenja in upravljanja javnih zavodov. Dejstvo je, da je plačni sistem definitivno slab in nestimulativen, kar zagotovo vpliva tudi na kvaliteto in obseg opravljenih zdravstvenih storitev. In če že govorim o drugih področjih, ki s svojo neurejenostjo povzročajo težave v zdravstvu, naj jih nekaj malega tudi konkretiziram. Eden od glavnih problemov, ki otežujejo delo javnih zavodov, je zastarel zakon o javnih zavodih, ki ureja tudi vodenje in poslovanje zavodov ter pristojnosti vodstvenega kadra. To je zakon, ki spada pod pristojnosti Ministrstva za javno upravo. V zadnjih nekaj vladah si ga ni upal spremeniti noben pristojni minister, čeprav je zakon nujno potreben spremembe. Javni zavodi so pri svojem delu vezani tudi na Zakon o javnih naročilih, s katerim bi lahko veliko prihranili, preprečili korupcijo, če bi bil ta zakon optimalen. Tudi ta zakon spada pod pristojnosti Ministrstva za javno upravo. To sta samo dva zakona pod pristojnostjo drugih resorjev, našlo pa bi se jih še kar nekaj, ki so v pristojnosti drugih resorjev in so potrebni noveliranja. Dejstvo je, da se je država s svojimi ukrepi v preteklosti pogosto zelo mačehovsko obnašala do zdravstva, tako na področju omejevanja plač, omejevanja zaposlitev kot tudi z zmanjševanjem sredstev, namenjenih zdravstvu v proračunih preteklih let, z obremenjevanjem zdravstvene blagajne z izdatki, ki ne spadajo na to področje. Zavedati se moramo, da potrebujemo plačilno disciplino na vseh nivojih in področjih in več denarja javnemu zdravstvu, kajti še vedno spadamo med države, ki zdravstvu namenjajo najmanj. Ob višjem financiranju pa je seveda treba sprejeti ukrepe tudi na drugih področjih, ki sem jih že omenila, če želimo, da bodo javni zdravstveni zavodi začeli poslovati boljše, da bodo zdravstveni delavci plačani toliko, da bodo svoje delo še naprej opravljali z veseljem, da bo kadra dovolj in da bodo končno tudi bolniki občutili, da se gospodarsko stanje v državi popravlja. Predlaganih priporočil nismo potrdili. Hvala.
Mag. Bojana Muršič bo predstavila stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. Izvolite.
Hvala lepa, podpredsednik, za besedo. Spoštovani državna sekretarka, kolegice in kolegi, lep pozdrav! Resolucija o nacionalnem planu zdravstvenega varstva, ki smo jo sprejeli v Državnem zboru in jo je pripravilo Ministrstvo za zdravje, ima cilj doseči najboljše rezultate, povečati odgovornost in učinkovitost upravljanja v zdravstvu v smeri izboljšanja procesov vodenja in upravljanja. V javnih zdravstvenih zavodih je zato treba optimizirati vodenje, kar je mogoče storiti že danes, in sicer s prevzemanjem odgovornosti s strani vodstva, boljšim finančnim in strokovnim notranjim nadzorom pa tudi z zunanjim, spremenjenim načinom nagrajevanja za uspešnost in učinkovitost, zlasti prizadevnost zaposlenih in tudi vodstva za napredek in razvoj in z zaostritvami pogojev glede zahtev po strokovnosti in izkušnjah vodstvenih kadrov ter prevzemanju odgovornosti. Ni skrivnost, da je na poslovanje javnih zdravstvenih zavodov v obdobju 2009–2014 zaradi varčevanja vplivalo veliko sprejetih ukrepov, ki so bistveno poslabšali pogoje poslovanja, povzročali presežke odhodkov nad prihodki, povečali nelikvidnost ter s tem velike dolgove do dobaviteljev. Ukrepi, ki so pripeljali do negativnih učinkov poslovanja v javnih zdravstvenih zavodih, so omogočali pozitivno poslovanje Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije in so se v večini nanašali na linearno zniževanje cen, ki so jih bili deležni izvajalci zdravstvenih storitev. Hkrati z vse manjšimi razpoložljivimi finančnimi sredstvi pa se je večal obseg zdravstvenih programov glede na vse večje potrebe prebivalcev po zdravstvenih storitvah in s tem vse daljše čakalne dobe. Ocena je, da so se v obdobju izvajanja omenjenih varčevalnih ukrepov cene zdravstvenih storitev znižale približno za 18 %. Tudi povišanje prispevnih stopenj v noveli Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju leta 2013, ki je bistveno nižja, kot jo je predlagal takratni minister za zdravje, je javne zdravstvene zavode pahnila v še večje likvidnostne in finančne težave, ki se v zadnjih dveh letih, ko beležimo gospodarsko rast, ponekod sicer postopoma odpravljajo. A žal negativno poslovanje javnih zdravstvenih zavodov obstaja in postaja vse večji problem. Po podatkih Ministrstva za zdravje pa na izboljšanje poslovanja zavodov vplivajo tudi sistematično načrtovane in optimalno izvedene investicije, pregledna in racionalna nabava zdravil in medicinskih pripomočkov, zato ministrstvo s projektom skupnega javnega naročanja za nakup zdravil in medicinskih pripomočkov aktivno posega v izboljšanje poslovanja bolnišnic z namenom, da se odpravijo koruptivna tveganja in da se zagotovi gospodarna raba sredstev za nabave ter standardizacijo zdravil in medicinskih pripomočkov in zagotovi enotna, najvišja možna kakovost zdravstvenih storitev. Na podlagi podatkov o porabi in stroških za zdravila v bolnišnicah leta 2010 ministrstvo ugotavlja, da se povprečne nabavne cene za ista zdravila med bolnišnicami zelo razlikujejo. Pri določenih zdravilih tudi več kot 20 %. Na podlagi teh ugotovitev je ministrstvo v letu 2011 pričelo z aktivnostmi za izvedbo skupnih javnih naročil določenih zdravil, ki so v tem letu predstavljala za bolnišnice najvišje stroške na letni ravni. Že izvedeni postopki kažejo na to, da je skupno javno naročanje v zdravstvu prava pot in da je treba z aktivnostmi nadaljevati ter stremeti k standardizaciji nabav za vse bolnišnice, katerih ustanoviteljica je država, pa tudi zdravstvene domove, katerih ustanoviteljice so lokalne skupnosti. Vlada je v začetku leta 2015 sprejela tudi Program ukrepov Vlade Republike Slovenije za preprečevanje korupcije za obdobje 2015–2016: ničelna toleranca do korupcije. Med ukrepi je tudi ukrep centralizacija in informatizacija javnega naročanja v javnem zdravstvu, nosilca izvedbe ukrepa pa sta Ministrstvo za javno upravo in Ministrstvo za zdravje. Ministrstvo za zdravje je takoj na začetku tega mandata začelo reorganizirati področja nabave drage opreme. Ministrstvo je prav tako pred izvedbo postopka pridobilo ocenjene vrednosti opreme od bolnišnic in je na tej podlagi tudi prihranilo sredstva. Dosežen je bil precejšen prihranek, in sicer 30 % nižje cene glede na ocenjene vrednosti, kar je cilj in tudi namen. Enostavnih rešitev v tem trenutku ni mogoče poiskati. Vse negativno stanje, ki se je pojavilo, in obrniti trende na bolje tudi nekako ni – imamo pa načrt, kako stvari popraviti in usmeriti v pravo smer. Ob čemer se Socialni demokrati zavedamo, da je pot do uspeha dolga, trnova in bo potrebnih še veliko korenitih posegov, da bo možno začrtani poti slediti. Hvala lepa.
Matjaž Hanžek bo v imenu Poslanske skupine Združena levica predstavil stališče. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči. Takšne razprave bi se morale počasi uvrstiti v koledar Državnega zbora, ker postajajo že folklora. Na vsake tri mesece SDS ali Nova Slovenija vložita predlog priporočil, da lahko nekaj ur kritizirata javni zdravstveni sistem. Ta kritika pa je prazna, ker ne izhaja iz pravilne opredelitve problema. Zato ne ponuja nobenih koristnih rešitev. Na poslovni izid javnih zavodov namreč vpliva mnogo faktorjev, ampak brez dvoma je glavni faktor financiranje. Slovenske vlade namenjajo premalo sredstev za javno zdravstvo, ker zavod za zdravstveno zavarovanje formalno ne more imeti izgube, se posledice varčevanja poznajo v bolnišnicah. Bolnišnice lahko reagirajo tako, da nehajo izvajati zdravstvene storitve, v tem primeru zapitek plačajo bolniki, ki ne pridejo na vrsto za zdravljenje ali pregled. Večinoma pa bolnišnice ne zavračajo bolnikov, zato imajo izgube. Glavni ukrep za izboljšanje stanja je povečanje javnih sredstev za zdravje. Glede na to, da predlog prihaja iz desne opozicije, bom za ponazoritev vzel Avstrijo. Avstrijska država in občine za zdravstveno varstvo namenjajo 7,9 % bruto domačega proizvoda. Slovenija, recimo, za zdravstvene storitve nameni samo 6,6 % bruto domačega proizvoda. Po drugi strani pa Slovenija namenja za vojsko skoraj 1 % bruto domačega proizvoda, medtem ko nevtralna Avstrija porabi samo 0,6 %. Mimogrede, če bo Slovenija pristala na zahteve Nata in bo povečala vojaške izdatke na 2 %, bi za to potrebovali dodatnih 400 milijonov evrov sredstev na leto. Tega denarja seveda ni mogoče dobiti drugače kot z zmanjšanjem sredstev za pokojnine, socialne storitve, zdravstveno varstvo. Zato je za nas v Združeni levici kakršnokoli povečanje vojaških izdatkov nesprejemljivo. Kot rečeno, predlagatelji ne analizirajo vzrokov za primanjkljaj javnih zavodov. Neposredni vzrok za primanjkljaj je administrativno zniževanje cen zdravstvenih storitev. Te so bile v krizi znižane trikrat: aprila 2009 jih je znižala vlada Socialnih demokratov, potem jih je maja 2012 in januarja 2013 znižala še vlada SDS. Zato naše bolnišnice opravljajo več storitev kot včasih, imajo tudi višje stroške, dobijo manjše plačilo. Prvi logični ukrep bi bilo torej zvišanje cen storitev, sploh zato, ker ima Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije večje prihodke, vendar tega predloga v priporočilih ni. Ni ga, ker bi morali sicer priznati tudi odgovornost za nastalo stanje. Nasploh je zanimivo, da SDS Vladi priporoča ukrepe, ki bi jih morala izvesti že Janševa vlada, pa jih očitno ni. Če dam samo en primer. Eno od priporočil se nanaša na problem zbiranja podatkov, o čemer smo danes, ne vem kolikokrat, slišali, o izkoriščenosti dragih medicinskih naprav. V obrazložitvi lahko preberemo tole: podatki se od leta 2011 ne zbirajo, ker se službe Ministrstva za zdravje niso uspele poenotiti o obrazcu. Kolikor vem, je Vlado od 10. februarja 2012 do 31. marca 2014 vodil prav SDS, torej sta njegov predsednik in minister Tomaž Gantar iz Desusa dopustila, da se ti podatki zaradi nesposobnosti uradnikov ne zbirajo. Priporočila torej ne ponujajo nobene realne rešitve. Treba bi bilo predlagati odmrznitev cen, ampak tega predlagatelji ne storijo. Predlagajo pa vzpostavitev evidence dragih naprav, ki bi jo morala uvesti že vlada SDS. Kdor spremlja glasovanje v Državnem zboru, seveda ve, da SDS namesto ukrepov za povečanje prihodkov Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije podpira ukrepe za njihovo zmanjšanje. Spomnimo se, da je SDS pred nekaj meseci podprl NSi novelo Zakona o prispevkih za socialno varnost. Tam se je predlagala uvedba socialne kapice. Če bi bil zakon sprejet, bi zavod po oceni Ministrstva za finance izgubil 339 milijonov evrov letno. Skratka, po eni strani kritizirajo ministrico, da ne zagotovi dovolj sredstev, po drugi strani pa glasujejo za predlog, po katerem bi zavod in z njim seveda tudi zdravstvo, predvsem zdravstvo izgubilo 17 % vseh prihodkov. Seznam napačnih ukrepov je seveda zelo dolg. Spomnimo se, da je Nova Slovenija junija lani predlagala novelo Zakona o dohodnini, s katero bi državni proračun po oceni Ministrstva za finance izgubil 470 milijonov evrov. To novelo so reklamirali kot socialni ukrep, vendar bi koristil predvsem zaposlenim z najvišjimi plačami. Konkretno, delavec z minimalno plačo bi z enotno splošno olajšavo pridobil samo 6,41 evra na mesec, medtem ko bi član uprave banke pridobil 154 evrov mesečno ali skoraj tisoč 850 evrov letno. S tem ukrepom bi država izgubila skoraj četrtino vse dohodnine. Vemo pa, da je dohodnina tudi dohodek občin, prav občine so pa po zakonu dolžne zagotoviti primarno zdravstveno varstvo. S takimi ukrepi bi se občine še dodatno osiromašile in ustvarili bi se pogoji za izpisovanje novih koncesij. Na koncu moram omeniti še bistven ukrep za boljši zdravstveni sistem, ki ga v priporočilih prav tako ni. Gre za ukinitev dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja. Ko je bil prejšnji teden objavljen vladni predlog, se je takoj začela medijska kampanja proti njemu, in to celo iz vrst vladne koalicije. Glavni argument je še nekako prodrl, javnost razume, da bo nova dajatev socialno pravična, sporočilo glede tega je jasno, 80 % prebivalcev bo plačevalo manj, kot morajo plačevati zdaj. Toda drugi bistveni razlog za ukinitev je večina komentatorjev zamolčala. Ta razlog je preprost: komercialne zavarovalnice imajo izjemno visoke marže, okoli 60 milijonov evrov od naših premij ostane zavarovalnicam, porabijo se za marketing, za nepotrebne obratovalne stroške, za kapitalske rezerve in seveda za dobiček. Z ukinitvijo dopolnilnega zavarovanja lahko v zdravstveni sistem dobesedno čez noč pripeljemo teh 60 milijonov evrov. Dodatnih 60 milijonov evrov na leto sicer ne more rešiti vsega v zdravstvenem sistemu, vsekakor pa lahko reši veliko. Za primerjavo, kaj pomeni 60 milijonov evrov v zdravstvenem sistemu: ob polletju je skupna izguba javnih zavodov znašala manj kot 17 milijonov evrov, torej lahko z ukinitvijo dopolnilnega zavarovanja več kot trikrat pokrijemo izgubo zdravstvenih zavodov. Če bo zakon dejansko omogočil, da se določene storitve plačujejo iz proračuna, in če ukinemo dopolnilno zdravstveno zavarovanje, se bo obseg sredstev za zdravstvo znatno povečal. Zato je ukinitev dopolnilnega zavarovanja dejansko v interesu vseh prebivalcev, in ne le tistih 20 % z najvišjimi dohodki, ki bodo po novem plačevali nekaj več. Ukinitev dopolnilnega zavarovanja namreč prinaša več sredstev za zdravstvene storitve, več storitev pomeni manj čakanja na posege in na pregled. Na ta način bo omogočeno tudi manj samoplačništva, ki se je tako zelo razraslo. Tukaj bom končal. Predvidevam, da je iz povedanega jasno, zakaj v Združeni levici takih priporočil ne podpiramo. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov, zanjo gospod Jernej Vrtovec.
Dober dan! Razprave o izgubah v javnih zdravstvenih zavodih resnično postajajo že stalnica, ampak ne samo stalnica v parlamentu, pač pa stalnica v tem, da je tudi odgovornost ministrstva in odgovornih ljudi vedno večja. Zaostreni pogoji, v katerih delujejo bolnišnice, namreč niso edini razlog njihovega slabšega delovanja, ampak težave nastajajo oziroma ostajajo pravzaprav na sistemski ravni. Financiranje zdravstvenih storitev, mreža zdravstvene dejavnosti, plačni sistem in vodenje zavodov, vse to namreč kliče po temeljiti prenovi našega zdravstva. Politika izogibanja reformam in dodatnega zadolževanja nas je namreč pripeljala v ta začarani krog in iz tega kroga bomo zelo težko izstopili, če ne bomo konkretneje zagrizli v sam problem. Ampak, pozor, pretekli teden je bil predstavljen domnevni reformi zakon, zakonodaja, ki bo, vsaj po našem mnenju, po mnenju Nove Slovenije, še dodatno poslabšal ta položaj. V nadaljevanju podajam pogled naše poslanske skupine na same vzroke slabega delovanja javnih zdravstvenih zavodov. Slovenija ima torej eno samo samcato zdravstveno zavarovalnico, ki ponuja obvezno zdravstveno zavarovanje, torej Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije. In konkurenca v tem segmentu praktično ne obstaja. Povedano drugače, vsi državljani smo odvisni od uspešnosti poslovanja in poudarjam, tudi nadzora ene same zavarovalnice oziroma od uspešnosti. Sanacija zdravstvenega stanja državljanov je odvisna od tega, ali je monopolist ZZZS sposoben poslovati uspešno. In poglejmo, kako je bilo to v preteklosti, pa dobimo odgovore. Upoštevajoč dejstvo, da je to eden izmed največjih finančnih skladov v državi, ki de facto sam sestavlja regulativo, ki negira kakršnokoli potrebo po uvedbi aktuarskih izračunov in ki se sam nadzira, izpostavlja državo izjemno visokemu tveganju razpada celotnega zdravstvenega sistema zaradi te monopolistične strukture celotnega trga. Poleg izjemnega tveganja pa predstavlja monopol na trgu obveznega zdravstvenega zavarovanja tudi možnost za nastanek nesorazmernih stroškov poslovanja, ki se prenesejo na znižanje sredstev za zdravstveno dejavnost in omogočajo, da neuspešnost pogajanj s farmacevtsko industrijo, bolnišnicami ter dobavitelji medicinske opreme in drugih tehničnih pripomočkov povzroči dobičke omenjenim in visoke stroške za javni zdravstveni sistem, ki jih morajo plačevati državljani. Namreč, tukaj ni zagotovljene izbire, ki bi jim omogočala prehod na kakršnokoli drugo zdravstveno zavarovalnico, ki omogoča obvezno zdravstveno zavarovanje in je učinkovitejša pri porabi sredstev zavarovancev. Zato, po našem trdnem prepričanju, je treba tudi okrepiti nadaljnjo rast prostovoljnega zavarovanja, z zakonskimi določili pa je treba omogočiti njegov razvoj, torej odprtje trga za nove oblike zavarovanj, kot je na primer zavarovanje za dolgotrajnejšo oskrbo, pogajanja za dogovarjanje itd. oziroma jim omogočiti izvajanje obveznega zdravstvenega zavarovanja ter tako storiti prvi korak h konkurenci. H konkurenci na tem področju ponujanja zavarovalniških storitev obveznega zdravstvenega zavarovanja. Krščanski demokrati torej trdimo, da je način upravljanja in nadziranja bolnišnic neučinkovit. In pri tem težko, da smo v zmoti, saj poglejmo samo številke in se nam poraja odgovor. In upoštevajoč način imenovanja uprave in delovanja nadzornih organov, je nemogoče enolično določiti linije obveznosti in odgovornosti v bolnišnici ter posledično posledice neuspešnega upravljanja in nadziranja. V Novi Sloveniji, kot je že znano, se zavzemamo za spremembo organizacijske strukture bolnišnic, saj jo želimo urediti po vzoru gospodarskih združb. Zagotovo so tudi prostovoljne zavarovalnice pripravljene resno kapitalsko stopiti v sistem financiranja na investicijskem področju ter ponuditi to alternativno upravljanje bolnišnic na temelju stroškovne učinkovitosti. In prav tako smo v Novi Sloveniji proti nadaljnjemu zavlačevanju stroškovne in procesne specializacije bolnišnic in proti zavlačevanju z uveljavljanjem dobrih praks iz tujine na tem področju. In prav tako ne moremo podpirati bolnišnične strukture, ki ne želi niti preveriti, ali je dodatna finančna sredstva mogoče zagotoviti s specializacijo bolnišnične dejavnosti. Tukaj v bistvu tavamo v neki megli. Prav tako je treba odpraviti monopolni položaj izvajalcev zdravstvenih storitev in vzpostaviti konkurenčni položaj na trgu, kjer se srečata ponudba in na drugi strani povpraševanje. V slovenskem zdravstvenem sistemu je torej država lastnik bolnišnic, naročnik in plačnik storitev ter hkrati tudi regulator. Takšna sistemska ureditev torej ne dopušča uporabnikom storitev možnosti izbire izvajalca, zato pač Krščanski demokrati podpiramo odpravo monopolov in predlagamo, da se določene bolnišnice predajo v upravljanje zasebnim zainteresiranim ustanovam, za začetek na način na primer pilotnih projektov kot ene izmed možnih rešitev. In razumemo trenutni plačni sistem v zdravstvu kot mehanizem, ki dejansko kaznuje kakovostne in produktivne ter nagrajuje nekakovostne in neproduktivne. Menimo, da imajo državljani in državljanke pravico vedeti, kakšna je kakovost bolnišnic in zdravnikov, ki jih preko prispevka za zdravstveno zavarovanje tudi plačujejo. Dejansko ne želimo sodelovati v zdravstvenem sistemu, kjer kakovost bolnišnic ni informacija javnega značaja. Torej, če zaključim. Mi priporočila podpiramo in nerazumno je, da se izogibamo konkurenci in krepimo monopol ne glede na slabe prakse iz preteklosti tudi s predlogom, tako rekoč, kobajagi nove zdravstvene reforme.
Besedo ima Poslanska skupina nepovezanih poslancev, zanjo mag. Alenka Bratušek.
Lep pozdrav, spoštovani kolegice in kolegi! Sama sem že večkrat povedala, da je zdravstvo za to vlado enako, kot so bile banke in bančni problemi za mojo. In če se je kar nekaj zadnjih vlad aktivno lotilo reševanja zatečenega stanja, tej vladi kaj takega težko pripišemo. Ja, verjetno bi lahko moja vlada naredila več, vlada pred nami, vlada pred pred nami, ampak vsaj začeli smo in vsaj nekaj majhnih kamenčkov smo premaknili. O razmerah v zdravstvu, in to v najširšem pomenu besede zdravstvo, smo samo v tem mandatu govorili ogromno ur, jaz mislim, kar nekaj dni. Pravzaprav ne mine seja, da ne bi razpravljali o problemih v zdravstvu, ampak očitno so te razprave, žal, jalove, saj rezultatov ni. Kot tudi ni dolgo pričakovane zdravstvene reforme, ki bi odpravila težave, na katere opozarjamo poslanci, o katerih govorijo zdravniki, predvsem pa pacienti, ki to reformo najbolj potrebujejo. Kot že sam naslov priporočila nakaže, so težave resne. Poslovanje zdravstvenih zavodov se je v zadnjem letu poslabšalo, in to navkljub dejstvu, da je v zadnjem letu na voljo več denarja, in to govorimo o nekaj 100 milijonih evrov več. Nekaj 100, 300 milijonov evrov več je v zdravstveni blagajni, kot je bilo leta 2013. 300 milijonov evrov. Več je pobranih prispevkov, več ljudi je zaposlenih, brezposelnost se zmanjšuje, gospodarska rast je stabilna in pozitivna. To je trditev, ena od tistih, s katerimi nam predsednik Vlade gospod Cerar vedno z največjim veseljem in tudi ponosom postreže. Pa vendar so v prvem polletju leta 2016 rezultati poslovanja javnih zdravstvenih zavodov slabši od enakega obdobja predhodnega leta. Izgubo je ustvarilo 29 javnih zdravstvenih zavodov, ki imajo skupaj 118 milijonov neporavnanih obveznosti. Največjo izgubo so med bolnišnicami ustvarili UKC Ljubljana v višini 12,3, UKC Maribor v višini 1,3 in šempetrska bolnišnica v višini 1,8 milijona evrov. Ob koncu leta so rezultati prav gotovo bistveno bistveno slabši. In prav te številke so razlog, da nas mora vse skupaj resno skrbeti. Skrbi nas tudi vsakokrat, ko Računsko sodišče predlaga poslovanje kakšnega javnega zavoda. In čeprav imamo vzpostavljene notranje kontrole, nadzore, čeprav naj bi imenovali kompetentne člane za svete zavodov, ki nato imenujejo najboljše direktorje, Računsko sodišče navadno odkrije nemalo napak, ki se odražajo predvsem v denarju, poda nemalo priporočil, ki pa se jih ne upošteva, saj je tako vse okej, tako pravi Vlada, žal. Prav zato je nerazumljivo, da Državni zbor oziroma pristojni odbor ni sprejel niti enega od predlaganih priporočil. Ta priporočila, kot je rekel kolega iz SMC, naj bi kazala na nepoznavanje področja. Ker jih še nismo, si jih bom dovolila prebrati, da boste vsi in tudi tisti, ki nas gledajo, vedeli, o čem govorimo. Tako pravijo priporočila, pet jih je: Državni zbor Republike Slovenije priporoča Vladi in Ministrstvu za zdravje, da proučita mrežo izvajalcev zdravstvenih storitev na sekundarni ravni; Državni zbor priporoča Vladi in Ministrstvu za zdravje, da izvedeta vse potrebne aktivnosti, ki bodo nedvoumno prispevale k določitvi optimalne izkoriščenosti medicinskih naprav; Državni zbor priporoča Vladi in Ministrstvu za zdravje, da začneta z vodenjem evidence nabave medicinske opreme v slovenskih javnih zdravstvenih zavodih; Državni zbor priporoča Vladi in Ministrstvu za zdravje, da sprejmeta ustrezne ukrepe za zmanjšanje primanjkljaja javnih zdravstvenih zavodov v Sloveniji; Državni zbor Republike Slovenije priporoča Vladi in Ministrstvu za zdravje, da v roku pol leta poročata o uspešnosti poslovanja javnih zdravstvenih zavodov ter predstavita optimizacijo procesov nabave materialov in opreme. In zdaj mi naj, spoštovani kolegice in kolegi, samo eden pove, kaj od tega je nesprejemljivo? Kaj od tega je nesprejemljivo? Če je to nesprejemljivo, potem je res v zdravstvu očitno vse okej. Poleg tega bi seveda koalicija lahko predlagala kak amandma, dopolnilo, kakšno svoje priporočilo, ki bi nadomestilo predlagateljevo, ampak ne. V zdravstvu je očitno vse tako, kot mora biti. Vsaj Vlada tako pravi. Edina težava, za to pa tudi pravijo, da jo bodo v kratkem rešili, je v tem, da namenjamo za zdravstvo premalo denarja. Premalo denarja zaradi plačnih dogovorov, ki jih je sprejela Vlada, premalo denarja zaradi neoptimalne izrabe sredstev, premalo denarja zaradi dragih nabav. Premalo denarja, čeprav je v sistemu 300 milijonov evrov več. Kot sem že večkrat povedala, se resnično veselim predstavitve zdravstvene reforme, čeprav sem vedno bolj prepričana, da te ne bo. V zdravstvo bomo, kot kaže, dali samo še več davkoplačevalskega denarja, spremenili pa ne bomo ničesar. Saj, kot Vlada pravi, vse deluje super in optimalno. In škoda, da res končno ne ugotovite, da v zdravstvu ni vse tako, kot bi moralo biti, in skupaj začnimo ukrepati.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na splošno razpravo poslank in poslancev o predlogu priporočila. Kot je običajno, ima najprej besedo predstavnica predlagatelja, gospa Nada Brinovšek.
Hvala, predsednik, za besedo. Spoštovani kolegi, dostikrat smo poslušali predsednika Vlade, da je prioriteta te vlade zdravstvo. Ali lahko rečemo danes, da je prioriteta te vlade oziroma članov SMC zdravstvo? Ena sama predstavnica, seveda poleg predsednika, sedi tule v dvorani. In to naj bi bila prioriteta. Moram se odzvati na stališče državne sekretarke Pirnatove, ki je rekla, da bo javna mreža pripravljena v skladu z resolucijo o zdravstvu do leta 2021, ki jo imamo. Hvala vam, gospa Pirnat, za te besede. Poglejte, na vseh sejah Odbora za zdravstvo smo se venomer prepirali, ali je javna mreža ali je ni, pa spet, vi ste trdili, da je, drugi da ni. Torej, javne mreže za področje primarja in sekundarja ni in vi jo boste naredili do leta 2021. Upam, da vam bo to uspelo. Rekli ste tudi, da ministrstvo spremlja poslovanje in pa nadzoruje poslovanje javnih zdravstvenih zavodov. Da to spremljate, se strinjam, tu nimam kaj, vprašala bi pa, kako nadzorujete. A s tem, da politično kadrujete? Če bi nekako na drugačen način nadzorovali, bi verjetno tudi svoje predstavnike v svetih javnih zavodov – v UKC, ki je največji izgubaš, imate celo predsednika – nekako zmotivirali, da bi svet UKC sprejel neke sanacijske ukrepe, ki bi bili za UKC še kako potrebni. Pravite tudi, da je ministrstvo naredilo vse, kar vam je v svojem poročilu naložilo Računsko sodišče. Ne, spoštovana gospa Pirnat, na seji matičnega odbora ste lepo povedali, kaj ste naredili in česa niste, česa še vedno niste naredili, predvsem tistih ukrepov iz porevizijskega poročila. Moram reči, da ste v svojem stališču pravilno ugotavljali, kaj vpliva na poslovanje javnih zdravstvenih zavodov, ampak žal ničesar od tega nimamo. Nimamo javne mreže, nimamo zakona, na podlagi katerega bi dali direktorjem javnih zavodov več odgovornosti in pa seveda po drugi strani tudi več pooblastil. Ampak tega zakona, ki bi bil zelo pomemben, tega zakona o normativnem programu svojega dela za leto 2017 ni. Rekli ste tudi, da se pripravljajo obračunski modeli za plačilo storitev izvajalcem. Te normative smo zadnjič slišali, da pripravlja Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije. Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije ima že več kot dve leti v. d. direktorja in jaz upam, da bo končno uspelo, da bo dobil tudi direktorja, ampak upam oziroma prepričana sem, da teh normativov v tem mandatu ne bomo dočakali. Škoda, da ni kolega Zormana tule v dvorani, ki je v svojem stališču navajal, da se zavzema Stranka modernega centra za kakovostno zdravstvo, to pa je javno zdravstvo. Tudi mi se zavzemamo za javno zdravstvo, spoštovani kolegi, ampak danes se nismo pogovarjali in danes ni tema te točke javno ali pa zasebno zdravstvo, danes je tema te točke poslovanje javnih zdravstvenih zavodov. In če še želite, kaj vse smo se pogovarjali na teh sejah, še najmanj o javnem in zasebnem. Že prej v uvodnem stališču sem rekla, da smo sklicali kar 19. nujnih sej na to temo, se pravi na temo zdravstva. In poglejte, takrat smo predlagali sejo v zvezi z izvajanjem nujne medicinske pomoči, urgentnimi centri. Se spomnite? Mi smo takrat ministrstvo opozarjali, da nista dorečena financiranje in pa organizacija teh urgentnih centrov. Da tu sploh ne govorim o pediatričnih urgentnih centrih, na kar je ministrstvo sploh pozabilo. Ta tema vpliva oziroma je povezana z današnjo temo. Pogovarjali smo se na teh nujnih sejah o razmerah v UKC, ta tema je povezana z današnjo, o problematiki sistemske korupcije v zdravstvu, prvič že novembra 2015, pogovarjali smo se o problematiki standardov in normativov v zdravstvu, tudi ta tema je povezana s to sejo. Spet smo se pogovarjali v zvezi s sistemsko korupcijo februarja 2016, o kadrovskih menjavah v javnih zdravstvenih zavodih, pogovarjali smo se o dolgih čakalnih dobah, pogovarjali smo se spet dva tedna nazaj o sistemski korupciji. Vse te teme so povezane, in še kako povezane z današnjo temo o poslovanju javnih zdravstvenih zavodov. Moram tudi reči, da me močno skrbi izjava kolega Zormana, ki je rekel, da naloga javnih zavodov ni to, da ustvarijo dobiček. V redu, potem pa recimo vsem javnim zavodom, da njihova naloga ni ustvarjanje dobička, da lahko delajo z izgubo, saj bo krita iz občinskega ali pa iz državnega proračuna. Prav smešna, bom rekla, je pa njegova izjava v stališču, da se negativni trend poslovanja bolnic obrača navzgor. Jaz mislim, da kdorkoli je bil zadnjič na seji matičnega odbora ali pa si je pogledal gradivo in pa malo poslušal, točno ve, da se rezultati poslovanja zdravstvenih zavodov iz leta 2015 na prvo polletje 2016 močno močno slabšajo. Pravi tudi gospod Zorman, da, ko bodo podatki o poslovanju znani, bomo lahko govorili in da pri vsem tem špekuliramo. Mi teh podatkov nismo sami pripravljali o poslovanju javnih zdravstvenih zavodov. Na te podatke so najprej opozorili mediji, potem državna sekretarka najprej na Komisiji za nadzor javnih financ, potem zadnjič na matičnem odboru. Na te podatke je opozoril tudi predsednik Združenja zdravstvenih zavodov Slovenije gospod Mezek na matični seji Odbora za zdravstvo, ko smo obravnavali to temo. Naša skrb glede negativnega poslovanja javnih zdravstvenih zavodov ni kar tako iz lufta. Če ste poslušali izjavo gospoda Mezka, je dejal, da so rezultati poslovanja javnih zdravstvenih zavodov ob prvem polletju slabi. Pa če hočete še enkrat, bom ponovila. V letu 2015 je 23 bolnic delalo s presežkom, 10 milijonov so ga ustvarili, samo 3 bolnice so delale z izgubo. V prvem polletju leta 2016 je 14 bolnic delalo z izgubo 19 milijonov, 12 bolnic pa je lahko poslovalo pozitivno in ustvarilo skoraj 3 milijone presežka. Da se vrnem nazaj na izjavo predsednik Združenja zdravstvenih zavodov Slovenije, ki je dejal, da so rezultati za devetmesečje, kolikor jih pač imajo, slabši od polletja 2016, ob koncu leta se pričakujejo pa še slabši. Mislim, da bi si gospod Zorman moral pogledati ali pa še enkrat poslušati ali pa prebrati magnetogram te seje. Očita nam tudi, da ne poznamo dela institucij, kot so javni zdravstveni zavodi, glede na njihove naloge, seveda. In pa očita nam, da ne vemo, kdo je odgovoren v javnih zdravstvenih zavodih. Definitivno je odgovor najprej svet zavoda, direktor in ustanovitelj. Upam, da ne bo tukaj prišlo še komu na pamet, da bo rekel, da smo mi tukaj navsezadnje krivi ali pa celo mogoče opozicija. Včasih ne veš, kaj še boste poštudirali v tem državnem zboru, žal. Kolegica Muršič, močno se strinjam s tem, ko ste rekli, vse, kar je treba narediti, predvsem pa tisto o odgovornosti. Se strinjam. Pa da je zelo potreben zakon o vodenju zdravstvenih zavodov. To bi morala biti tudi ena izmed nalog v normativnem programu Ministrstva za zdravje za leto 2017. Mogoče se ne strinjam popolnoma s tem, kar je bilo rečeno glede javnih naročil, ker to ministrstvo v tem mandatu še ni pokazalo pozitivnih učinkov na področju javnih naročil oziroma javnih razpisov. Všeč mi je bil tudi zaključek kolegice Muršičeve, načrt, kako stvari popraviti, je dolga, trnova pot. To je res. Ampak jaz se bojim, da vam bo pri vsem tem pa le zmanjkalo časa. Gospod Hanžek – tudi škoda, da ga ni v dvorani – je rekel, da so v njihovi poslanski skupini nekako že siti tega, da mi vsake tri mesece sklicujemo seje odborov ali vlagamo kakšna priporočila na sejo Državnega zbora. Mislim, da če bi šli pogledat, ne vsake tri mesece, verjetno vsak mesec vlagamo, ampak nič ne pomaga. Kot da bi govorili gluhim. Stališče Poslanske skupine Združena levica je bilo, da je za vse kriv Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije, ker pač ne plača javnim zdravstvenim zavodom storitev. Moram reči, da se tu nikakor ne strinjam z njim. Zakaj potem lahko 12 bolnišnic posluje pozitivno? Jaz mislim, da je tu največja odgovornost na vodstvu zavoda in na svetih zavodov, za katere sem pa tudi prepričana, da ne opravljajo svoje funkcije. V nadaljevanju očita tudi, da predlagatelji v tej točki za sklic ne navajamo vzrokov, zakaj prihaja do izgub v javnih zdravstvenih zavodih. Ne vem, več kot priporočati mu, da naše priporočilo še enkrat prebere, res ne morem. Poglejte, mi smo v tem priporočilu navedli, zakaj prihaja do izgub – zato, ker še vedno ni javne zdravstvene mreže, ker še vedno ni določenih normativov in standardov za plačilo zdravstvenih storitev izvajalcem, ker se še vedno politično kadruje, ker korupcija v zdravstvu nedvomno še obstaja, javni razpisi niso odigrali svoje vloge. Kar je pa, kot sem že prej rekla, tudi eden izmed pomembnih ukrepov, je pa sprejetje zakona, na podlagi katerega bodo vodstva javnih zavodov za svoja dejanja odgovarjala. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Tomaž Gantar. Pripravita naj se gospoda Janko Veber in Jožef Horvat.
Hvala lepa, predsednik. Dober dan vsem še enkrat! Na žalost je dobro poslovanje javnih zdravstvenih zavodov, predvsem bolnišnic, v vseh teh zadnjih letih, da ne rečem tudi desetletjih, bolj izjema kot pravilo. Zelo veliko poenostavljanje bi bilo, če bi to pripisovali predvsem morebitnemu slabšemu vodenju javnih zdravstvenih zavodov. Prepričan sem, da tudi uspešni menedžerji s sistemom, kot velja v zdravstvu, od financiranja do vodenja in do zakonodaje, ki to področje ureja, v resnici zelo težko kaj hudo dobrega na tem področju naredijo. Na eni strani imamo eno veliko oviro v vodenju, to je preživeta stara zakonodaja, namreč, zakon o javnih zavodih je v resnici slab, preživet, ne ustreza področju zdravstva tako kot verjetno ne tudi mnogim drugim področjem v javnem sektorju, ker poskuša zaobjeti upravljanje od gledališča do opere, do bolnišnice in tako naprej. To je samo en segment, ki je preživet in povzroča velike težave ter posledično tudi neučinkovito vodenje javnih zdravstvenih zavodov. So pa še druga, tudi ključna vprašanja. Eno med tistimi, ki ga v zadnjem času velikokrat omenjamo, je nedvomno financiranje. Plansko financiranje, kot se je dogajalo vrsto let in se še vedno danes, se pravi vnaprej določeni in omejeni programi z vnaprej definiranimi cenami, zaračunanimi seveda čisto zgolj na osnovi tega, koliko storitev približno naj bi potrebovali v slovenskem zdravstvu in koliko denarja je na razpolago. Tako določena cena je praviloma neustrezna, brez prave osnove, tudi krivična do izvajalcev zdravstvenih storitev in seveda ne zdrži kriterija. Na drugi strani pa je ponovno lahko plansko razdeljen denar bolj ali manj krivično glede na to, kaj se posameznemu javnemu zavodu prizna kot njegov delokrog. In stalnica, posledica takšnega načina pa je, da praktično večina javnih zavodov vsako leto že vrsto let s preseganjem programa opravlja številne storitve, ki niso plačane. In si glede na specifično in občutljivo področje ne morejo privoščiti ob koncu leta in reči, zdajle bomo pa nehali delati, ker nam tega nihče več ne plačuje. Zato so izgube, redne, brez presenečenja in zato so tudi nakopičene neporavnane obveznosti do dobaviteljev. Ključ je tudi v paktu stabilnosti, ki zavodu za zdravstveno zavarovanje kot ključnemu zbiralcu prispevkov ne omogoča nezadolževanja in seveda prepoveduje na nek način tudi izgubo. In logično je, da se je vsakič, ko je bilo denarja premalo, ta izguba prenašala na izvajalce. Vse to priča o nedorečenem, preživetem, slabem sistemu financiranja. Če grem naprej, je slab sistem tudi na področju organizacije. Mi vemo, v tem letu, v teh desetletjih se je medicina močno specializirala in organizacija zdravstva tem področjem ni sledila. Potem imamo plačni sistem, ki je zanič, ki je nestimulativen, ki ponovno meče v isti koš vse, od gasilca, zdravnika do gledališkega igralca in kaj jaz vem koga še vse. Se pravi, tudi to predstavlja velik problem. Potem naslednji problem, ki onemogoča uspešno poslovanje, moram vedno znova omeniti, slab Zakon o javnih naročilih ne glede na to, da je bil mnogokrat spremenjen, v resnici onemogoča učinkovito delo javnih zavodov in na drugi strani seveda dopušča razne manipulacije, da ne govorim legalizira na nek način tudi krajo, o kateri je veliko govora bilo že tudi v zadnjem času. In zakaj so vsi ti sistemi preživeti? Zakaj se zdravstvu ni priznavalo, da se spreminja tekom desetletij? Spomnite se ali pa pomislite, kakšne avtomobile smo vozili pred 25 leti, kaj omogočajo danes. Pa kakšna je bila informacijska tehnologija pred 25 leti, ko smo komaj mogoče začeli spoznavati prenosne telefone. Podobno se je dogajalo na področju zdravstva, česar pa nihče ni želel videti, razen da smo kot bolniki zahtevali vedno znova sodobno zdravljenje in sodobne storitve. Poleg tega smo tudi populacija, ki se stara in potrebuje vedno več. Nihče v tej državi vrsto let ni želel priznati, da stroški v zdravstvu naraščajo, od 2 pa nekje do 4 % na leto, ne samo v Sloveniji, ampak v vseh državah, ki poskušajo slediti razvoju medicine. Na ta način je zdravstvo iz leta v leto ob vseh opozorilih predstavljajo veliko težavo za ustrezno delo oziroma za obravnavo vseh teh bolnikov, ki upravičeno pričakujejo od zdravstvenih delavcev to, kar bi si želel vsak in kar mnoge države tudi omogočajo in so razumele. Država je tudi pogosto vdirala v zdravstveno blagajno, na primer z DDV, kjer se ni upoštevalo, da je zdravstvo specifično področje. Na ta način smo od uvedbe DDV izgubljali po sto milijonov letno iz zdravstvenega sistema. Dobila pa je blagajna, državna. In bili so tudi vdori na račun pogajanj pri plačnem sistemu, ki niso sledili povečanju sredstev za zdravstvo. Se pravi, razlogov je ogromno, predvsem se lahko pri vseh teh razlogih bolj čudimo, da sploh uspe kdo še kdaj uspešno poslovati v javnem zdravstvenem sistemu. Upam, da je prišel čas, ko smo si nehali zatiskati oči pred tem, da je treba obsežno reformo narediti, pa zdaj ne bom govoril samo o reformi, ampak tudi pametno reformo, ki bo lahko zagotovila dolgoročno vzdržen zdravstveni sistem, predvsem finančno vzdržen. Pa ne pomeni to samo financiranja, ampak pomeni posege na mnogo področij, da se razumemo, tudi na področja, o katerih sem prej govoril; na področja upravljanja z javnimi zavodi, na področja urejanja plačnega sistema in tako naprej. Se pravi, vpliv na številne politike, ki morajo upoštevati nujne spremembe, brez katerih našemu zdravstvu enostavno ne bo šlo. Še predvsem ne, ker zagotavljamo in obljubljamo ljudem javno in na nek način brezplačno, široko dostopno, najboljše zdravstvo, ki bo sledilo razvoju. To enostavno ne gre skupaj. Se pravi, potrebni so res temeljiti koraki, časa smo izgubili veliko in upam, da je prišel čas, ko smo se začeli zavedati, kaj smo zapravili v preteklih letih in da je morda še zelo malo časa ostalo, da to, kar je bilo dobrega, ohranimo. In dobro je bilo, predvsem ob upoštevanju dejansko izrednega prizadevanja premajhnega števila zdravstvenih delavcev; da ne omenjam samo zdravnikov. To je šola, ki nas je in nas še bo drago stala, in tako kot pri vsaki šoli upam in si želim, da se bomo iz nje tudi nekaj naučili. Hvala.
Besedo ima gospod Jožef Horvat, pripravita naj se mag. Julijana Bizjak Mlakar in gospa Iva Dimic.
Hvala lepa, gospod predsednik. Nimam veliko časa, ampak ključno ugotovitev je pravzaprav povedal moj predhodnik, gospod Tomaž Gantar. Povedal je nekako takole: sistem je preživet. Seveda je preživet, na to nas opozarja OECD, ki pravi, če smem ilustrativno govoriti, izklopite že vendarle enkrat ta socialistični sistem zdravstva v Sloveniji. Seveda je še vedno socialističen, saj je nastal pred osamosvojitvijo. V teh 25 letih na tem področju nismo naredili ničesar. Pa je medicina, zdravstvo je tisto, ki je zaslužno, tudi v Sloveniji, da dlje časa živimo. Ampak postopki zdravljenja postajajo vsak dan dražji, ampak življenje je brez vrednosti. Ima neskončno vrednost, zato se vedno splača vlagati v zdravstveni sistem. V lanskih 9 mesecih so prihodki vseh javnih zavodov bili večji glede na leto 2015 za 37 milijonov, ampak odhodki pa večji za 65 milijonov v lanskih 9 mesecih glede na isti časovni interval v letu 2015. Kdo bo zdaj to pokril? In res je, mi govorimo o reformi zdravstvenega sistema, morda pa premalo poudarjamo tudi financiranje. In tukaj nekateri, ki govorite javno zdravstvo, mislim, da bolj mislite na državno zdravstvo. Zakaj? Zato ker niste preklopili v glavah iz socializma na današnji sistem, za katerega smo se pred 25 leti odločili, in ne dopustite zasebnemu sektorju, da bi vlagal svoj denar in da bi potem delal, da bi izboljšal zdravstveni sistem. Poglejte občino Tišina, primer javno-zasebnega partnerstva, občina je vložila v sistem obnove nekega dvorca, ki je zdaj neka mikroklinika – jaz tako rečem – 181 tisoč evrov, zasebni zdravnik pa 660 tisoč in ministrica mu ne dovoli delati. Mu ne dovoli delati. To je kršitev ustavne pravice. Nezaslišano.
Besedo ima mag. Julijana Bizjak Mlakar, pripravita naj se gospa Maruša Škopac in mag. Bojana Muršič.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani! Danes se pogovarjamo o finančnih rezultatih poslovanja javnih zdravstvenih zavodov, in to predvsem na način, iz katerega je čutiti tudi negodovanje zaradi poslabšanja rezultatov poslovanja javnih zavodov v prvi polovici leta 2016 glede na prvo polletje predhodnega leta. V prvem polletju leta 2016 so bili namreč odhodki višji kot so bili prihodki, skupaj pa naj bi imeli javni zavodi okoli 118 milijonov evrov neporavnanih obveznosti, kar je okoli 6,6 % letnih prihodkov, ki jih Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije nameni javnim zavodom. Hkrati je iz razprav čutiti pričakovanje, po katerem bi moralo biti poslovanje vseh javnih zavodov pozitivno. Ali so takšna pričakovanja sploh upravičena glede na dolgotrajno neustrezno ravnanje z njimi? Ob tem pa se malokdo vpraša, kakšni so cilji zdravstvenega sistema. Države EU bi se strinjale, da zagotovo cilj ne bi smel biti v iskanju dobičkov, kot to menijo nekateri predhodni govorci. Če si pogledamo finančna poročila Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije, opazimo, da se deleži javnih izdatkov za zdravstvo v bruto družbenem proizvodu že vrsto let vztrajno nižajo kljub medicinski inflaciji zaradi novih tehnologij in večjega deleža starejšega prebivalstva. Medicinska inflacija običajno raste hitreje, kot običajno raste bruto družbeni proizvod, kar bi seveda zahtevalo poviševanje deleža javnih izdatkov za zdravstvo v bruto družbenem proizvodu. Tako pa so v letu 2015 znašali javni izdatki za zdravstvo 6,44 % bruto družbenega proizvoda, medtem ko so bili pred 20 ali 10 leti ti deleži višji, in sicer okoli 7 % bruto družbenega proizvoda. Sredstva obveznega zdravstvenega zavarovanja v bruto družbenem proizvodu znašajo v letu 2015 le še 5,58 % bruto družbenega proizvoda, medtem ko so bila ta sredstva pred 20 leti višja in so znašala 6,71 % BDP. Višja pa so bila tudi pred 10 leti, in sicer 6,55 % BDP, kar je višji delež, kot je danes delež vseh javnih sredstev v zdravstvu. Očitno je, da vlade že od ustanovitve samostojne države dalje stradajo javno zdravstvo in s tem seveda tudi javne zdravstvene zavode ter v njih zaposlene. Hkrati se od osamosvojitve dalje skuša zdravstvene domove in bolnišnice razgrajevati s pomočjo prenašanja zdravstvene dejavnosti kot javne službe v obliki koncesij ali v obliki pogodb kot čisto zasebno dejavnost na zasebnike. Gre za zasebne profitne gospodarske družbe, espe ali deoo, s čimer se v javni zdravstveni sistem vnaša tudi profitnost. Pa čeprav je prvi postulat socialno usmerjenih držav, kar države Evropske unije nedvomno so, da pridobitnost ne bi smela imeti mesta pri tistih zdravstvenih storitvah, ki so pomembne za zdravje ljudi. Opravljanje javne službe kot pridobitne dejavnosti oziroma mešanje javnega in zasebnega tam, kjer to niti ni nujno, draži zdravstvo, hkrati pa omogoča anomalije, kot so korupcija, različna obravnava pacientov v javni zdravstveni mreži glede na njihovo premoženjsko stanje, zloraba javnih sredstev in pacientov v javnem nepridobitnem zdravstvu za zaslužke v lastnih zdravstvenih gospodarskih družbah v okviru javne mreže zdravstvene dejavnosti ali izven. Vse skupaj pa slabi javne zdravstvene zavode in s tem javno zdravstvo in glede na manjšo učinkovitost škodi kakovosti, dostopnosti in pravičnosti zdravstvenega sistema in s tem zdravju ljudi. Naj poudarim, da je Svetovna zdravstvena organizacija v 70. letih prejšnjega stoletja dajala drugim državam za zgled prav organizacijo naših zdravstvenih domov in bolnišnic. Po njihovem zgledu so skandinavske države oblikovale svoje zdravstvene centre. Kljub poznanim prednostnim javnega nepridobitnega zdravstva in organizaciji zdravstva v obliki javnih zdravstvenih zavodov so zadnjih 10 let opazni apetiti po njihovi privatizaciji. Po nekaterih ocenah predstavljajo javni zavodi več 10 milijard evrov vredno premoženje, ki bi ga želeli nekateri poceni kupiti in preko privatizacije oprati denar, ki je bil v času tranzicije prenesen v tujino. Pobude za privatizacijo prihajajo običajno iz vladnih vrst. Tako je bilo v času Pahorjeve vlade težko preprečiti tedanjemu ministru za zdravje prodajo treh bolnišnic v Ljubljani, ki jih je želel prodati, kljub temu da jih zdravstvo potrebuje. Šlo je za mestno otroško bolnišnico v središču Ljubljane, staro pediatrično kliniko na Vrazovem trgu in stavbo psihiatrije na Poljanskem nasipu. Na srečo smo ga tedaj uspeli ustaviti. To, da je minister za zdravje celo podpisal pogodbo z družbo Mabra, d. o. o., za prodajo stavbe tedanjega inštituta za varovanje zdravja v centru Ljubljane, tedanje vlade ali organov pregona očitno ni motilo, čeprav je šlo za družbo, za katero se je vedelo le to, da ima poštni nabiralnik v Liechtensteinu. Pod pretvezo, da bo poslovanje javnih zavodov boljše, če bodo zavodi poslovno avtonomni, seveda z javnimi sredstvi, se je tedaj želelo javne zavode spremeniti v podjetja, kar bi preko gospodarske zakonodaje, to je dokapitalizacij in stečajev, omogočilo njihovo privatizacijo. V ta namen je bil vložen Predlog zakona o izvajanju dejavnosti splošnega pomena, ki je bil v Državnem zboru Republike Slovenije zaradi svoje spornosti umaknjen iz parlamentarnega postopka pred svojo tretjo obravnavo. Tudi v času te vlade se občasno pojavljajo želje po obuditvi navedenega predloga zakona tedanje ministrice stranke ZARES Gregorja Golobiča. Glede na slab odnos dosedanjih vlad do javnega nepridobitnega zdravstva in glede na vztrajne pretekle poskuse uničiti nepridobitno javno zdravstvo ter razgraditi in privatizirati javne zdravstvene zavode je pravi čudež, da so javni zdravstveni zavodi danes še pri življenju, izidi zdravljenja pa še vedno primerljivi z najboljšimi državami, ponekod pa celo vrhunski. Ima pa pretekli negativen odnos do javnih zavodov svojo ceno. S težkimi delovnimi pogoji in s pretirano delovno obremenitvijo jo plačujejo kadri, zaposleni v javnih zdravstvenih zavodih. Plačujemo jo tudi pacienti s slabšim zdravjem, z nepravičnim sistemom financiranja, s slabšo kakovostjo zdravljenja in s slabšim dostopom do zdravstvenih storitev. Poglejte si najbolj sprivatizirano zdravstveno dejavnost, to je zobozdravstvo. Težko bi rekli, da je kakovostna, dostopna in da je financiranje pravično. Slovenci smo trenutno med državami Evropske unije z najnižjim številom let zdravega življenja, kar povzroča tudi državi gospodarsko škodo. 25 let privatizacije in komercializacije zdravstva je javnemu nepridobitnemu zdravstvu, s tem pa prebivalcem Slovenije, nedvomno povzročilo veliko škodo. Danes bi se morali torej pogovarjati o tem, da je treba finančno in kadrovsko okrepiti javne zdravstvene zavode kot nosilce nepridobitne javne zdravstvene dejavnosti, ki so, kar potrjuje praksa, kljub nekaterim sedanjim pomanjkljivostim, ki so večinoma posledica vnosa komercializacije in privatizacije v zdravstveni sistem, organizacijsko še vedno najbolj učinkoviti in kakovostni izvajalci zdravstvene dejavnosti. Pravzaprav bi morali večini zaposlenih v javnih zdravstvenih zavodih izreči priznanje, da glede na vse navedeno primanjkljaji v javnih zdravstvenih zavodih niso višji od trenutnih. V letu 2015 pa so javni zavodi dosegli celo presežek prihodkov nad odhodki v višini skoraj 29 milijonov evrov. Danes bi se torej morali pogovarjati tudi o tem, da je treba odstraniti omenjene pomanjkljivosti, ki slabijo javne zdravstvene zavode, predvsem pa ne več dovoliti komercializacije pri storitvah, ki so za ljudi pomembne, in ne dovoliti mešanja javne ter zasebne zdravstvene dejavnosti. Danes bi se morali pogovarjati tudi o organizaciji učinkovitega strokovnega nadzora, saj ta, ki ga izvajajo zbornice, ni ustrezen. Pogovarjati bi se morali tudi o merjenju kakovosti zdravstvenih storitev; o tem beseda ni tekla, pa je to zelo pomembno za zdravje ljudi. Pa o tem, da je treba vzpostaviti učinkovita skupna javna naročila, o tem govorimo že dolga leta, pa se še vedno ni veliko storilo na tem področju. Čas bi bil, da začnemo odpravljati posledice negativnih procesov, o katerih sem govorila. Naj ob tem še omenim, da predlog novele Zakona o zdravstveni dejavnosti žal ne rešuje prej navedenih problemov zdravstvenega sistema, pa bi jih moral. Tako da upam, da bo ministrstvo tudi temu prisluhnilo in spremenilo dosedanje predloge na tem področju. Hvala lepa.
Preden dam besedo naprej, moram pojasniti, da je prišlo do tehnične napake pri vodenju liste razpravljavcev, za kar se opravičujem. Zato dajem besedo najprej gospodu Janiju Möderndorferju, potem ima besedo mag. Bojana Muršič in potem gospa Maruša Škopac.
Hvala lepa, predsednik. Tisti, ki dela, tudi naredi kdaj napako, dobro pa je, če jo opazi. In ko jo opazi, je veliko vredno. Problem je pri tistih, ki je ne opazijo. Seveda s tem prehajam na točko, ki je danes na dnevnem redu. Namreč, naredili so eno veliko napako – planirali so, da bodo imeli dve točki, in so si splanirali, da bodo imeli na eni točki problem javnih zavodov v zdravstvu, potem so pa naredili še eno točko kmalu zatem, da to bo pa korupcija. Kaj je bil v resnici njihov načrt? Njihov načrt je bil zelo preprost – priti na dve seji in na vsaki seji govoriti o zdravstvu in problematizirati, da je vse zanič. In potem se jim je zalomilo. Zalomilo se jim je pa v časovni dinamiki. Vmes je bil še božič, prazniki, in vse skupaj smo zlepili v eno sejo in danes imamo na dnevnem redu dve točki s praktično identično vsebino, samo da bomo pri eni rekli, da se pogovarjamo o javnih zdravstvenih zavodih, pri drugi bomo pa rekli, da govorimo o korupciji v zdravstvu. V resnici bi pa lahko vse skupaj združili v eno točko. Kaj to pomeni, zakaj sem to sploh omenil? Zato, ker je to samo še en dokaz o sistematičnem, bom rekel, opozicijskem nerganju, ki ga pravzaprav morajo že z vidika svojega poslanstva, če ne drugače, opraviti in opozarjati na vse napake. Jaz bom poskušal biti konstruktiven in vzeti to točko – čeprav ne vem, ali naj kar ponovim pri naslednji točki še enkrat vse isto, potrudil se bom, da ne, zato bom poskušal zdaj ne omenjati korupcije, zato da bom imel več besed pri naslednji točki – in govoriti o problemih, ki dejansko so pri upravljanju in na katere opozarjajo tudi v tem gradivu, nekaterih pa pravzaprav nihče niti ne omenja. Ne omenjajo pa bodisi zato, ker ne vedo, ker nočejo, bodisi zato, ker nekaterim to ustreza. Vi vsi veste, da že večkrat – in pred mano je kolega Gantar govoril o nizu sistemskih problemov v celi sliki zdravstvenega sistema, ker mi težko danes rečemo, veste, če bomo pa rešili problem vodenja in funkcioniranja javnih zdravstvenih zavodov, potem smo pa rešili problem, če pa že danes vsi, ki se o tej temi pogovarjamo, vemo, da je problematična in soodvisna še od vseh ostalih dejavnikov. Se pravi od tega, kako financiramo zdravstveni sistem, od tega, da imamo problem, kako je z našo mrežo, od tega, da imamo problem, kako je z našimi preteklimi zgodbami, ki se nam vlečejo kot jara kača praktično od recimo 15, 20 let nazaj, govorim o vseh investicijah, od tega, kako in na kakšen način proračun financira zdravstveni sistem, skratka, teh problemov je ogromno. Da ne govorim o vseh teh drobnih, kjer smo v resnici vmes skozi zakonodajo prenašali določena pooblastila, včasih so jih imeli javni zavodi, zdaj jih ima zdravstvena zbornica, skratka, stvari so postale na nek način nepregledne. Iz tega razloga in ne nazadnje tudi na podlagi resolucije, ki je bila sprejeta v Državnem zboru, smo se odločili in je Vlada s svojimi koraki začela delati določene premike naprej, ki seveda, roko na srce, marsikomu niso všeč. Ne bodo všeč delu izvajalcev, ne bodo všeč tudi javnim zavodom in ne bodo všeč tistim, ki danes v resnici na nek način financirajo naše zdravstvene storitve, to pa so zavarovalnice. Govorim o osrednji zdravstveni blagajni in o vseh drugih zavarovalnicah. In če gremo nazaj, zakaj to omenjam, zaradi tega, ker preprosto brez tega mi ne moramo spregledati problema pri tem, o čemer govori opozicija, to pa je upravljanje oziroma vodenje javnih zavodov. Danes sem poslušal gospo Brinovšek in moram reči, da sem zaskrbljen nad tem lahkotnim trosenjem teh podatkov, kdo je kje v dolgovih in na kakšen način. Zdaj se bomo morali odločiti, preden govorimo slovenski javnosti, koliko bolnišnic ima izgubo. Jaz sem slišal podatek, da ima 12 bolnišnic od 26 izgubo. Pojdimo dejansko pogledat po številkah, ki jih imamo zapisane in jih imamo vsi pred sabo. Govorim iz podatkov poslovni izidi bolnišnic v letu 2015. Se pravi, leta 2012 je bilo 12 bolnišnic od 26 v negativnem poslovanju, leta 2013 17 od 26, v letu 2014 se rezultat popravlja, jih je 7 od 26, v letu 2015 samo še 3 od 26. Jaz ne vem, kje so dobili podatek za 2016, ker ga nihče v tej državi še nima. Zato ne vem, zakaj je prišla številka 12 in na podlagi česa. Jaz govorim samo na podlagi uradnih dokumentov, če pa ima nekdo neko veliko domišljijo ali pa, bom rekel, občutek za percepcijo, kaj se bo zgodilo, je pa njegov osebni problem, ampak to ne more biti uradna izjava za neko resno diskusijo, ki jo opravljamo v Državnem zboru. Če gremo še korak naprej. Treba se je zavedati, zakaj te izgube v resnici nastajajo v javnih zavodih. Namreč, izguba ima nek svoj koren, še posebej, če vidimo, kdaj so začele nastajati drastično velike izgube in kdaj so se začele zmanjševati. V letu 2012, jaz upam, da vemo, kaj se je dogajalo v letu 2012, je seveda bil še zelo močen odsev tudi krize od leta 2008 naprej in seveda je bilo tudi večje število brezposelnih kot danes, kar pomeni seveda tudi manjša vplačila v zdravstveno blagajno in ne nazadnje tudi ostalih prispevkov. Temu je sledil naslednji korak, to pa je zniževanje cene storitev v javnih zdravstvenih zavodih. Znižanje cene javnih storitev pa seveda pomeni tudi manjši prihodek v blagajno, s tem da imamo resen problem, da osebje ostane isto, se pravi po številu, vse je tukaj in seveda, izguba je avtomatično na dlani. Kdo drug je do danes izgube pokrival, če ne ustanovitelj oziroma tisti, ki je po naši zakonodaji zadolžen, da na nek način uravnava. Verjamem, da bomo z novo zakonodajo – in upam, da bo zakon sprejet in da bo šel skozi vso to proceduro, to pa je – da bomo skozi zdravstveno blagajno dobili aktivnega kupca. Na podlagi aktivnega kupca v resnici ne bo več zdravstvena blagajna samo goli plačnik ali pa tisti, ki se bo na koncu odločil na podlagi nekih norih zgodb, ki jih danes nihče več v tej dvorani – se strinjam, da sprejemamo to stališče – ne razume; da se praktično konec leta dogovarjamo o razdelitvi sredstev, za nekaj, kar je že porabljeno nazaj. Glejte, tega še v komunizmu niso počeli. Še v času komunizma, ko so bile samoupravne interesne skupnosti, je to bistveno boljše funkcioniralo in so zelo jasno definirali, kako se bodo ta sredstva porabljala. Ampak treba je vedeti, da če so javni zdravstveni zavodi dobivali manj denarja, so se pa na drugi strani potrebe po storitvah pa bistveno večale. Torej, kako to uravnati, je pa seveda zelo jasno. Treba je povečati prihodke. Prihodke pa se lahko poveča na primer z novim zakonom, ko bomo tudi prenesli določena sredstva iz prostovoljnega zavarovanja na obvezno zavarovanje, ampak to ne bo rešilo problema. Definitivno bo rešilo problem tudi to, da se bo izkristaliziralo, kaj v resnici zdravstvena blagajna sploh plačuje. Ne da plačuje nekaj, kar – v resnici na drugi strani zmanjkuje sredstev za plačevanje storitev uporabnikov, se pravi tistih, ki so bolni oziroma potrebujejo zdravstveno storitev. To poznamo vsi. Saj vemo, plačujejo specializacije, raziskovalne naloge [[…]]Glejte, to ne paše v zdravstveno blagajno, to naj upravlja oziroma plačuje tako kot za vse ostale stvari proračun. In to se bo popravilo. Potem imamo pa naslednji problem, to pa so sveti zavodov. Vi morate vedeti, recimo, jaz v roki držim poročilo kliničnega centra, letno poročilo iz leta 2015; to so za mene uradni podatki, ker edino na to se lahko sklicujemo. In če boste pogledali, na strani 77 oni govorijo o rezultatih poslovanja in oni že v letu 2015 opozarjajo za naprej, za 2016, da v resnici dobijo premalo denarja. In potem zelo jasno povedo, da se ta problem že dolgo vleče in da v resnici kot terciarna ustanova, o kateri danes vsi govorimo – namreč, danes se veliko pogovarjamo samo o UKC Ljubljana, malo pa se pogovarjamo še o kakšnem drugem UKC, recimo Maribor, dam samo za primerjavo, Maribor je bil dolga leta pozitiven. Tam je bil en čuden dečko direktor dolga leta, leta in leta, čudežni direktor. Ampak kaj se je zgodilo? Zdaj ko ga ni več, je pa kar na enkrat vse bruhnilo na dan, v čem je bil problem. Problem je bil predvsem to, da dostikrat za ceno tega, da bo zavod posloval pozitivno, ni speljal tistih korakov, ki se danes kažejo. To pa je, da imajo problem na anesteziji, problem na urologiji, problem, skratka bom rekel, en kup težav, ki izvirajo iz predhodnega dela. In ne nazadnje tudi problem v financiranju se je končno zdaj tudi njim pojavil, kar nima smisla. Kje je problem? Problem je to, da sedijo med drugim v svetu zavoda tudi ljudje, ki, roko na srce, nekateri, ne vem, kaj tam pravzaprav počnejo, ker se niti ne spoznajo na poslovanje bolnišnic. Drugo pa je, da javni zavodi za razliko od gospodarskih družb niso zavezani delati revidirana poročila. Revidirane bilance bi zelo jasno pokazale tudi odklon od tega, kako nekdo finančno beleži in kontira vse stroške in prihodke in dohodke v javnih zdravstvenih zavodih. Namreč če je za gospodarski del to obvezno, ne vem, zakaj to ni še za javne zavode. Ker prav v javnih zavodih je to dostikrat problem, še posebej če vodijo to določeni računovodje, ki pravzaprav nimajo niti vseh potrebnih izkazil, da so za tovrstno računovodstvo tudi usposobljeni. Saj veste, imamo računovodje in imamo računovodje. Ne bom se sedaj opredeljeval, ker to niti ni predmet diskusije, ampak je pa seveda to ključen problem. Če potegnem črto, upam, da bo prišlo tudi do dogovora, in to zelo resnega, med ministrom za javno upravo, gospodom Koprivnikarjem, in ministrico Milojko Kolar, to pa je, da se bosta končno dogovorila, kdo bo pripravil zakon za spremembo o javnih zavodih na zdravstvenem področju. Namreč, še enkrat ponavljam, klinični center je enako organiziran kot živalski vrt. Enak pravni status imata, s tem da vsi v državi vemo, da gre za popolnoma različni vsebini. Ne govorim in ne omenjam živalskega vrata zato, ker bi ga poniževal, daleč od tega, ampak ima popolnoma drugo vsebino, namen, poslanstvo, funkcionirajo pa na isti način. In dokler bo tako, da direktor zavoda največje ustanove ne more odločati, razen o kuhinji, o čistilkah in bom rekel, nekih storitvenih zadevah znotraj kliničnega centra – v resnici jaz ugotavljam in lahko javno povem, da direktor nima in ne more imeti zaradi zakonskih nepodlag resnega nadzora nad tem, kaj se v javnih zavodih dogaja. In zato ni kriv direktor. Za to smo odgovorni mi, ker je treba spremeniti ta sistem. In to teče že vrsto let. Tudi, veste, dam samo en primer. UKC je že večkrat imel preobrazbe, takšne in drugačne. Vi veste, da so se klinike odvajale iz tega sistema, pa spet nazaj prihajale, vse je bilo pa delano vedno v preteklosti z enim samim ciljem: izboljšati poslovanje UKC. Ampak vedno na koncu pridemo do skupne točke: če ni denarja, tudi muzike ni, in tam se vsa zgodba konča. Naj zaključim. Resen problem so seveda tudi razlike pri investicijah. To je problem. Verjamem, da bomo z resno reorganizacijo in z resno reformo seveda omogočili, ko bomo to postavili na svoje, bom rekel, plati, da se začne resno tudi voditi te zdravstvene javne zavode, ta hip še javne zavode. Na koncu, problem pri velikih sistemih in zamegljenosti je potem lahko dostikrat tudi korupcija. No, s to besedo se pa vpeljujem že v naslednjo točko, kjer se srečamo in boste imeli verjetno veliko povedati. Jaz pa tudi. Hvala lepa.
Postopkovno, gospa Jelka Godec.
Najlepša hvala, predsednik. Prosila bi, da poslance SMC opozorite, da naj nehajo govoriti, da predlagatelj laže s podatki, ki jih ima ob polletju poslovanje javnih zavodov, polletju 2016. Namreč, Združenje zdravstvenih zavodov Slovenije je objavilo te številke, ki jih imamo tudi v priporočilu. Tako da, tako kot pišejo v Združenju zdravstvenih zavodov Slovenije, v prvem polletju je izgubo ustvarilo 29 javnih zdravstvenih zavodov. Slabša se tudi likvidnost. Skupaj imajo 118 milijonov evrov neporavnanih sredstev. Da vam ne naštevam vseh številk, ker jih imate v priporočilu, ki ga je objavilo Združenje zdravstvenih zavodov Slovenije ob polletju 2016. In prosim, predsednik, še enkrat, ob ponovnem navajanju, da predlagatelj Slovenska demokratska stranka v tem primeru laže, jih napotite na spletno stran, naj si zadeve pregledajo. Naprej, da podkrepim te zadeve. Združenje zdravstvenih zavodov je objavilo tudi tole: v prvem polletju letos je izgubo izkazalo 29 javnih zdravstvenih zavodov, ob koncu lanskega pa 8, od tega je v prvem polletju negativno poslovalo 14 bolnišnic, konec lanskega leta le 3, 13 zdravstvenih domov, konec lanskega leta 3. Torej, govorimo o 2015. Še enkrat, predsednik, prosim, da ob ponovnem izvajanju opozorite poslance, da predlagatelj ne laže in ima javno objavljene podatke, ki jih je objavilo Združenje zdravstvenih zavodov Slovenije. In prosim, da največja koalicijska stranka, poslanci največje koalicijske stranke nehajo zavajati javnost, s tem ko ščitijo takšne izgube ob polletju. Da pa je bilo tudi s strani predsednika tega združenja na matičnem odboru povedano, da se bojijo še večjih izgub, si pa lahko preberejo magnetogram. In o tem bom potem tudi v svoji razpravi govorila. Torej proceduralno, še enkrat predsednik, prosim, da ob nadaljnjem takšnem trosenju laži s strani koalicije jih napotite na uradne podatke Združenja zdravstvenih zavodov Slovenije. Hvala.
Postopkovno, gospod Branko Zorman.
Hvala, gospod predsednik. Prosil bi, da kolegico Godec opozorite, da naj ne krši poslovnika. Vemo, čemu je postopkovno namenjeno. Ni namenjeno razpravi, temu, kar je ravnokar počela. Seveda pa je zlorabila ta institut postopkovnega, ker je vedela, da lahko pride takoj do besede. In je razpravljala z mojim kolegom poslancem glede na to, da replicirati ni mogla, ker še ni bila na vrsti za razpravo. Torej, imate predlagateljico, predlagateljica se lahko javi kadarkoli, lahko replicira. Vi pa, če imate postopkovno, se držite postopkovnega. Predsednik, predlagam, da tega ne dopuščate. Hvala.
Postopkovno, gospa Jelka Godec.
Spoštovani gospod predsednik! Jaz sem se s predlogom postopkovnega obrnila na vas in nisem razpravljala s kolegom iz SMC. Navajala sem pa samo dejstva, s katerimi sem podkrepila svoj proceduralni predlog. Torej, da predlagatelj ne navaja laži, ampak so to številke, ki jih je objavilo Združenje zdravstvenih zavodov Slovenije ob polletju 2016. In bi rada potem vedela, po katerem členu poslovnika sem kršila proceduralni predlog, ker gospod kolega Zorman je namreč zdaj razpravljal z menoj. Tako da, gospod predsednik, jaz, še enkrat, ne želim kršiti poslovnika in ga tudi nisem, vsaj po mojem mnenju ne, ker nisem razpravljala, ampak sem navajala dejstva, s katerimi sem podkrepila svoja navajanja. Najlepša hvala.
Zdaj imamo pa eno takšno situacijo, kjer vsak navaja svoje informacije, navede nek vir, na podlagi katerega je to, seveda za drugo stran je tisto laž. V obe smeri sem to zadevo slišal. Mislim, da je nesmiselno uporabljati besedo laž, kadar imamo pač različne podatke. Zloraba postopkovnega je bila pa na obeh straneh, vsaj kolikor jaz celotno zadevo razumem. In bi prosil, da nadaljujemo z razpravo, ker drugače se bomo pa zdaj ustavili tukaj na postopkovnih in ne bomo mogli razpravljati naprej. Ampak resnično, dejstvo je, da tudi če nekdo trdi, da nasprotna stran laže, je to politična ocena. Politična ocena nečesa. In jaz tega ne morem preprečiti sam po sebi. Ne bom pa šel preverjat, zaradi tega ker pa nisem na poziciji boga, da bi bil pa vseved, da bi lahko na podlagi tega pravzaprav presojal celotno zadevo. Vsak je navedel svoj vir, gledalci si bodo ustvarili svoje mnenje, vi ste povedali svoje, ta stran je povedala svoje. Mislim, da lahko nadaljujemo z razpravo, in je veliko bolj produktivno, kot da nadaljujemo s postopkovnimi. Se strinjate? Prosim. Nadaljujemo z razpravo. Besedo ima predlagateljica, ki vedno dobi besedo prej, pred vsemi ostalimi. Torej, predstavnica predlagatelja, gospa Nada Brinovšek.
Hvala, predsednik. Pa bom, preden bom nadaljevala, vas le opozorila, da smo mi navedli oziroma bom še sama navedla vire, od koder smo črpali, kolega Jani pa jih ni navedel. Ne morem mimo tega, da grem nazaj, da se vrnem nazaj na sejo matičnega odbora, Odbora za zdravstvo. Ko smo obravnavali to točko, smo razpravljali v opoziciji in pa dva člana koalicije, predsednik Gantar je razpravljal in pa kolega Möderndorfer podobno kot danes, vse okrog, nič ne vemo in eno in drugo. In zanimivo je še v tem poročilu iz te seje matičnega odbora, kjer piše: nekateri člani so predlagateljem – Nekateri? Samo eden je bil. – so predlagateljem očitali populistični nastop pri obravnavani problematiki glede na predstavljena izhodišča in nepoznavanje samega področja. Jaz sem takrat kolega Janija po seji pozvala, da naj pove, kaj je to nepoznavanje področja, o čem nisem pravilno diskutirala, da so bila izhodišča napačno predstavljena, pa mislim, da sva se potem kar lepo čedno zmenila in ni težav. Okrog virov, kje smo dobili mi vire. Jaz sem že prej v svojem stališču tudi povedala. Poglejte, objavljamo rezultate poslovanja članov Združenja zdravstvenih zavodov Slovenije v prvem polletju 2016, to je bilo objavljeno na spletni strani, na primer. Ti podatki so povzeti tudi iz poročila Ministrstva za zdravje, upam, da ste si prebrali tudi to na spletni strani. Podatke, ki smo jih navajali, pa jih bom še enkrat navedla, je na seji Komisije za nadzor javnih financ povedala oziroma citirala Sandra Tušar, bom prebrala: obdobje 1 do 6 2016 je 12 bolnišnic zaključilo s presežkom prihodkov nad dohodki v skupini višini 2,8 milijona in 14 bolnišnic s primanjkljajem v skupni višini 19,3 milijona. Primanjkljaj UKC Ljubljana je v tem primanjkljaju znašal 64 % celotnega primanjkljaja. In še dalje: UKC Ljubljana ocenjuje, da bodo kljub sprejetim ukrepom ob koncu leta beležili izgubo 19,8 oziroma 20 milijonov. To je potrdil tudi na seji matičnega odbora, kjer je, kolega Jani, bil predsednik Združenja zdravstvenih zavodov Slovenije, sem že prej rekla. Rekel je: rezultati poslovanja – ko smo obravnavali te rezultate, kakšni so, jih bom še kar enkrat ponovila, se pravi leta 2015 je 23 bolnic poslovalo pozitivno, 10 milijonov presežka, samo 3 bolnice negativno, 10 milijonov skoraj izgube; 2016, prvo polletje, to so podatki Združenja zdravstvenih zavodov Slovenije, to so podatki ministrstva in pa državne sekretarke, v prvem polletju je 14 bolnic ustvarilo 19,3 milijona izgube, 12 bolnic 2,8 milijona presežka. In če grem še naprej, UKC Ljubljana 6 milijonov v letu 2015, 12,7 milijona v prvi polovici 2016, kar je povedala državna sekretarka, in načrtujejo 20 milijonov izgube za leto 2016 ob koncu leta. Kar je pa nesporno in jasno napovedano v informaciji o poslovanju UKC ob koncu, kjer pišejo, da ocenjujejo, da bodo ob koncu leta odhodki presegli realizirane prihodke za 20 milijonov evrov. In kot sem že tudi prej razpravljala o tem, ministrstvo ne reagira, svet zavoda ne reagira, zdaj je najboljše, da še mi tukaj v Državnem zboru ne opozarjamo na to. Okej, potem pa pustimo, da pač gre karavana dalje tako, kot je. Poslušala sem nekaj predhodnih razpravljavcev, še enkrat bi rada opozorila, da danes razpravljamo predvsem o slabem poslovanju javnih zdravstvenih zavodov, o vzrokih, zakaj je do tega prišlo, in o ukrepih, kaj bi se naj naredilo, da do tega ne bi več prihajalo oziroma da bi se stanje izboljšalo. In prav zaradi tega smo predlagali sklepe, jih bom prebrala, ker zdaj vidim, da mogoče malo manj preberete ali pa bolj preletite ali pa mogoče nekateri tudi niste člani matičnega odbora. Mi smo v tem priporočilu predlagali pet sklepov, in sicer, da ministrstvo prouči mrežo izvajalcev zdravstvenih storitev na sekundarni ravni; da ministrstvo pristopi oziroma določi optimalno izkoriščenost medicinskih naprav oziroma poskrbi za vse aktivnosti, ki so potrebne za to; da ministrstvo začne z vodenjem evidence nabav medicinske opreme v slovenskih javnih zdravstvenih zavodih; da se sprejmejo ustrezni ukrepi za zmanjšanje primanjkljaja javnih zdravstvenih zavodov in da ministrstvo poroča o uspešnosti poslovanja javnih zdravstvenih zavodov matičnemu odboru za zdravje. Jaz ne vem, kje je zdaj tu kaj takšnega, da bi mi kar tako iz lufta pobirali ali da bi si izmišljevali ali da bi delovali populistično. Če pa mislite, da je populistično delovanje to, da opozarjamo na negativno poslovanje javnih zdravstvenih zavodov, ki gre iz državnega proračuna, ki gre iz naših žepov, potem pa nam ni pomoči. Hvala.
Replika, gospod Jani Möderndorfer.
Hvala lepa, predsednik. Kolegica Brinovšek, poglejte zdaj eno stvar, morava si naliti čistega vina. Ko govorite, da ne navajam virov, je treba vedeti, in hvala bogu magnetogram obstaja, navajam vir. Povedal sem zelo jasno, da da ga držim v roki, glejte, letno poročilo 2015, klinični center. In tukaj sem navajal številke poslovanja UKC. Drugo, ko govorimo o izgubah v javnih zavodih, pa sem omenil poslovni izid bolnišnic v letu 2015, res pa je, da nisem zraven rekel še Agencija Republike Slovenije za javnopravne evidence in storitve. Drugače pa predlagam, zato da bo tudi slovenski javnosti jasno, da bodo lahko sami preverili, o čem pravzaprav govorimo, na spletni strani Ministrstva za zdravje imate stran Poslovanje javnih zdravstvenih zavodov in tam imate eno posebno povezavo Analize poslovanja javnih zdravstvenih zavodov po letih. Tam boste dobili točne podatke, in to podatke, o katerih sem vam jaz govoril danes. Vi in vaša predhodnica kolegica Godec se pa izgovarjate na polletna poročila. Jaz upam, da ste sedeli vsaj v enem zdravstvenem zavodu in da veste, da polletno poročilo ne more biti merilo izkaza poslovanja samega javnega zdravstvenega zavoda. In kar je še bolj pomembno, polletno poročilo je lahko samo uvid, v katero smer in kako naj bi šlo na podlagi nekega plana, načrta, ki ga je javni zavod naredil. Dejstvo pa je, da vsi vemo in tudi poznamo način, ker sem ga prej zelo jasno opisal, način, kako se javni zdravstveni zavod financira – da se v drugi polovici poslovanja javnega zavoda stanje finančno vedno izboljša napram polletnemu. In zato je delati to primerjavo nekorektno, najmanj, kar je, je nekorektno. Bi bilo pa zelo fer – in zato sem vas opozoril in rekel, da je to neko domišljijsko razmišljanje, da uporabljate podatke za poslovanje za leto 2016, ki jih pa uradno še ni, ne obstajajo. Ali jih kdo ima, ne vem. Državna sekretarka, jih imate vi? Jaz jih nimam, nihče jih nima. O tem govorim. Zato, lepo vas prosim, ne govoriti s populističnimi besedami, vsi vemo, da je to denar tistih, ki plačujejo zdravstveno zavarovanje, in pa ne nazadnje tudi proračunski denar državljank in državljanov, ki plačujejo davke. Ampak govorimo o poslovanju javnih zavodov, in če že operiramo s podatki, dajmo s tistimi, ki so verodostojni. Hvala lepa.
Besedo ima predstavnica predlagatelja gospa Nada Brinovšek.
Ne vem, se pravi, od danes naprej objavljeni podatki Združenja zdravstvenih zavodov Slovenije in ministrstva niso več relevantni. V redu. Tako je rekel kolega Jani. Se pravi, Združenje zdravstvenih zavodov Slovenije in ministrstvo sta predstavila podatke o poslovanju javnih zdravstvenih zavodov od januarja do junija 2016, se pravi, spoštovana državna sekretarka, to vaše delo, ko ste to predstavili, je pač blef. In blef so potemtakem tudi besede vaše kolegice gospe Sandre Tušar na matičnem Odboru za zdravstvo in na Komisiji za nadzor javnih financ, ko je podala sama te podatke. Mi izhajamo iz teh podatkov, kolikor smo jih pridobili preko medijev, na spletni strani in pa na podlagi izjav poslušali na sejah matičnih odborov. Kolega Jani nam očita, da si nekaj domišljamo in ne vem, kakšne besede je še uporabljal, da smo nekorektni. Poglejte, če ni naša naloga tule, da nekdo napove, kakšna izguba bo ob koncu leta, kar je razvidno že iz polletnih rezultatov, kaj je potem naša naloga? Da pač čakamo, aha, tam je bilo 12 milijonov 700 izgube, počakajmo, 20 milijonov bo? Kar je pa še bolj zaskrbljujoče, je pa izjava predsednika Združenja zdravstvenih zavodov Slovenije. Ko je sedel na seji Odbora za zdravstvo in ko so bili predstavljeni ti podatki od 1 do 6 o izgubah zdravstvenih zavodov, je rekel, citiram oziroma bom še enkrat prebrala: »Rezultati poslovanja ob tričetrtletju oziroma devetmesečju so bili slabši od pričakovanih oziroma slabši od primerljivih v preteklem letu. Nismo jih pričakovali oziroma pričakovali smo boljše rezultate.« In še: »Predvidevamo, da bo konec leta rezultat še slabši.« Se pravi, rezultat bo konec leta še slabši, kot je bil ob polletju. Zdaj pa, če ne verjamete magnetogramu, če ne verjamete besedam predsednika Združenja zdravstvenih zavodov Slovenije, besedam državne sekretarke, potem je pa res verjetno bolje, da kar nehamo. Hvala lepa.
Besedo ima gospa Maruša Škopac. Pripravita naj se gospa Jelka Godec in gospod Marijan Pojbič.
Hvala za besedo. Najprej to, kar je kolega Jani rekel, da je neprimerno pravzaprav govoriti o medletnih podatkih, ki so nedokončni, jaz se z njim globoko strinjam. Vsako leto se pokaže, da so polletni podatki popolnoma drugačni od končnih podatkov. To lahko podkrepim z dvema dejstvoma. In sicer, prvo je to, da bodo za drugo polletje leta 2016 rezultati vsekakor boljši, ker se bodo dvignile cene zdravstvenih storitev, in to je en dejavnik, ki bo vplival na izboljšanje končnih rezultatov. Drugi dejavnik je pa ta, da je bil v januarju 2017 podpisan aneks k splošnemu dogovoru, ki bo javnim zdravstvenim zavodom namenil dodatnih 29 milijonov evrov, in tudi to bo vplivalo na končni rezultat. Dejstvo je, da mi danes govorimo o medletnih rezultatih, in ne dokončnih, in da je ta razprava na to temo popolnoma preuranjena in da bo ta razprava [[…]]Poslovno leto 2016 se je pravzaprav komaj dobro končalo, javni zdravstveni zavodi svojih končnih rezultatov še nimajo in jih verjetno ne bodo imeli do konca marca, dokler jih niso dolžni oddati. In šele po tem, ko bomo imeli uradne rezultate, bo ta razprava primerna in popolnoma utemeljena. In takrat bomo dejansko lahko govorili o tem, koliko so javni zdravstveni zavodi v letu 2016 ustvarili izgube ali pozitivnega rezultata, bolnice posamezno oziroma posamezno kakšni zavodi oziroma koliko na skupnem nivoju. Potem pa moram biti kritična do vseh tistih, ki tako glasno in vehementno govorijo, da Ministrstvo za zdravje v dveh letih ni naredilo pravzaprav ničesar. Še najbolj me pa moti dejstvo, da o tem govori nekdanja predsednica Vlade, ki je danes tako občutljiva na temo zdravstvo oziroma jo tako skrbi zdravstvo, v svojem mandatu, ko je pa ona nadomeščala oziroma je bila ministrica za zdravje, ko je to prevzela, pa Ministrstva za zdravje tudi prestopila ni. Tako da toliko o tem in o njeni skrbi za zdravstvo. Dejstvo je, da vsi govorimo o zdravstveni reformi pred nami. Predstavljen je bil temeljni in glavni zakon, ki bo verjetno najgloblje posegel v organizacijo zdravstva, in sicer Zakon o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju. Gre za zelo kompleksen, za zelo zahteven zakon, ki bo nedvomno pustil posledice na organizaciji in na, prepričana sem, tudi izboljšanju zadev v našem javnem zdravstvu. Dejstvo pa je, da je za to, da nekdo pripravi tako kompleksen in tako zahteven zakon, potreben čas, da so za to potrebni izračuni, da so za to potrebna usklajevanja z določenimi ministrstvi, in tega se ne da narediti čez noč. Treba se je bilo uskladiti z Ministrstvom za v prvi fazi, bil je predstavljen dogovor ministrice za zdravje in ministrice za finance, da se bo cel kup stvari, ki se danes plačujejo iz zdravstvene blagajne, se pravi iz prispevkov zavarovancev, prenesel na proračun in da so bo to plačevalo iz proračuna, in to je nedvomno napredek, ki bo zdravstvu prinesel dodatna sredstva. Zato še enkrat, počakajmo javno razpravo o Zakonu o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju, ki bo nedvomno doprinesla in pripomogla k izboljšanju našega zdravstvenega sistema.
Spet ima prednost najprej predstavnica predlagatelja gospa Nada Brinovšek.
Hvala. Mislim, tole je malo smešno, počakajmo na vse skupaj, da bo sprejet zakon o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju, do takrat, kaj se bo z našim zavodom zgodilo, bog nas obvaruj takšnih izjav. Spoštovana kolegica, vi ste rekli, da ni primerno govoriti o polletnih podatkih, ker bodo rezultati znani šele ob koncu leta. Jaz se to strinjam, da so definitivno znani podatki, ampak ali mislite, da bi predsednik Združenja zdravstvenih zavodov Slovenije govoril, če ne bi bil vsaj 99 % prepričan o tem, da bodo rezultati še slabši ob devetmesečju in še slabši ob koncu leta? Mislim, da je celo na Komisiji za nadzor javnih financ v oktobru napovedoval izboljšanje poslovanja javnih zdravstvenih zavodov, ampak zdaj ko je pa dobil sliko, je pa dejstvo, da se je seznanil z realnim stanjem in da je to tudi na seji v januarju povedal. In še enkrat. Ne govorimo kar tako na pamet, seveda ne, sem že prej prebrala in bom še enkrat in si poglejte, spoštovani kolegi, poročilo UKC o poslovanju januar–junij, kakšno je, uradni dokument. In tudi tu napovedujejo, sami napovedujejo, ocenjujejo in takrat je že bila s strani zavoda za zdravstveno zavarovanje odobrena in povišana cena zdravstvenih storitev, mislim, da je bila letos dvakrat. UKC ob zaključku v sklep zapiše, da ocenjujejo, da bodo ob koncu leta odhodki presegli realizirane prihodke za 20 milijonov. So že imeli te podatke, vse podatke o zvišanju cen zdravstvenih storitev, pa so napovedovali to izgubo. Naša dolžnost je, jaz bom še enkrat rekla, da na to opozarjamo.
Besedo ima predstavnica Vlade, državna sekretarka na Ministrstvu za zdravje gospa Nina Pirnat.
Najlepša hvala. Torej, še enkrat. Eno so res polletna poročila, drugo so ocene, tretje so dokončni podatki. Ravno zaradi tega, ker Ministrstvo za zdravje stalno spremlja polletna poročila, devetmesečna poročila, stalno spremlja ocene, potem tudi izvaja ukrepe za izboljšanje stanja, če ugotavlja, da bi do slabšega stanja, kot je bilo v preteklosti, lahko prihajalo. V letu 2016 smo ravno na osnovi polletnega poročila, ki je bilo danes večkrat navedeno, izboljšali financiranje zdravstvenih zavodov oziroma izvedli dvig storitev od 1. 6. do konca leta za 3,6 %, kar je skupno v znesku znašalo 36 milijonov, če štejemo sredstva iz obveznega zdravstvenega zavarovanja in prostovoljnega zdravstvenega zavarovanja. Ravno na osnovi teh ocen smo potem tudi izvajali predlog financiranja za splošni dogovor 2017 in spremembo financiranja 2017. Res je, obračunski modeli so ponekod problem, in ravno zaradi tega, ker so problem, in to vemo, v letu 2017 poteka intenzivna prenova. Danes je bilo večkrat govorjeno, da standardi in normativi ne obstajajo. Standardi in normativi za izvajanje zdravstvenih storitev, ki so krite iz obveznega zdravstvenega zavarovanja, seveda obstajajo in so podlaga za plačilo obveznega zdravstvenega zavarovanja. Res pa je, da je marsikje, kot sem že rekla, potrebna prenova, saj so se zdravstvene tehnologije spremenile in je temu potrebna prilagoditev. Morate vedeti, da tudi sleherna nova zdravstvena storitev, ki prihaja v sistem financiranja iz obveznega zdravstvenega zavarovanja in je predhodno potrjena kot visoko prioritetna na zdravstvenem svetu, ima zadaj točen standard in normativ, koliko oseb naj bi to izvedlo, s kakšnimi materiali naj bi to izvedli in tudi kakšna naj bi bila ocenjena vrednost. Potem pa se skupaj z zavodom za zdravstveno zavarovanje izvedejo kalkulativni elementi, ki so potem priznani v plačilu iz obveznega zdravstvenega zavarovanja. Govorili smo o mreži, da mreže ni. Mreža seveda je, ampak kot sem že omenila na začetku, mreža ni nekaj, kar postaviš in je dokončno. Mreža se prilagaja. Prilagaja se demografskim spremembam, prilagaja se novim zahtevam, razvoju zdravstvenih tehnologij, potrebam in pričakovanjem. Ravno na tem intenzivno delamo. Kot sem že na začetku povedala, imamo v delu in končujemo strategijo razvoja primarnega zdravstvenega varstva, ki je osnovni vhod za vse ostalo. Namreč, dobro delujoči primarni zdravstveni sistem z družinskim zdravnikom kot vratarjem vhoda v sistem, z dobro razvitim pediatričnim sistemom, ginekološko službo, patronažo in vsem drugim je tisti, ki nam potem generira večjo ali manjšo potrebo na sekundarnem nivoju. Na tem se intenzivno dela v skladu s cilji resolucije 2016 do 2025, ki jih je potrdil prav ta državni zbor. Kar se tiče vodenja in upravljanja. Zakon o vodenju in upravljanju sicer ni naveden v normativnem programu Vlade, je pa v intenzivni pripravi na Ministrstvu za zdravje. O izhodiščih se je že debatiralo. In ravno zaradi tega, ker vodenje in upravljanje zahtevata prenovo, sta ena izmed pomembnih prioritet. Razpravljali smo tudi glede negativnega poslovanja morebitnega kliničnega centra in da če bo poslovno poročilo negativno, bo seveda svet zavoda zahteval sanacijski program, racionalizacijo, organizacijo delovanja, pregled izkoriščenosti za zahtevo 100 % izkoriščenosti kadrov in pa nadaljnje zniževanje materialnih stroškov, ki jih ima bolnišnica pri poslovanju. Toliko za enkrat. Hvala lepa.
Besedo ima gospa Jelka Godec, pripravita naj se gospod Marijan Pojbič in gospod Branko Zorman.
Najlepša hvala za besedo. Moram reči gospe sekretarki, da žal jaz več ministrstvu ne verjamem, namreč iz enega razloga. Gospa ministrica je govorila o skupnih javnih naročilih od leta 2015 in govorila, koliko je privarčevanega. V odgovoru na moje poslansko vprašanje je zapisano s strani Vlade, da je v prvem letu skupnih javnih naročil na zdravilih Vlada privarčevala oziroma se je privarčevalo v zdravstvu 20 %. Vi pa ste na Odboru za zdravstvo jasno, eksplicitno – tako daleč smo vas pač pripeljali z vprašanji, za katere ste vedeli, da so retorična vprašanja – odgovorili, da ni bilo popolnoma nič privarčevanega, ampak da v letu 2011. Enaki so tudi odgovori na moja poslanska vprašanja. In kako naj verjameš ministrstvu, ki po eni strani govori, da so skupna javna naročila na zdravilih, plenicah, iglah, katetrih itn. uspešna, če niti eno javno naročilo še ni končano in ministrica govori, da je privarčevala 20 % v prvem letu. Torej, to je prvi razlog, za katerega vam ne morem verjeti, kar govorite z ministrstva. Drugo. Dve leti in pol že proučujete, delate mrežo, statistiko, analize, ne vem kaj vse, spremljate javne zavode, javni zavodi pa po polletnem poročilu 2016 s strani Združenja zdravstvenih zavodov Slovenije prikazujejo večjo izgubo kot v istem obdobju leta 2015, več je zadolženih kot leta 2015. Kako vam človek, kako naj vam državljani verjamejo, če pa sekretarka na Odboru za zdravstvo vehementno reče: 6 milijonov ob polletju UKC Ljubljana, na koncu pričakujemo 19 milijonov. In nobeden nič. Gospod Mezek, zdaj vam ga bom pa citirala, vam zanika vse vaše besede, gospa sekretarka, in vse besede ministrice in vse besede, ki jih govori koalicija, češ, nimate pravih podatkov. Gospod Mezek je rekel: »Javni zdravstveni zavodi ob polletju, rezultati poslovanja ob tričetrtletju, se pravi ob devetmesečju, so bili slabši od pričakovanih oziroma slabši od primerljivih v preteklem letu. Nismo jih pričakovali, mislili smo na boljše rezultate. Mi smo tudi sporočila v zvezi s tem dajali, opozarjali, vendar to je bilo konec leta in ta sporočila niso bila slišana.« Gospa sekretarka, niso bila slišana. Ker so bile takrat druge aktualne teme, ker se je ministrstvo spet moralo ukvarjati samo s seboj in s tako imenovano reformo, od katere še danes r od reforme nimamo. In potem pravi [[…]]Ja, seveda je bilo dodatnih 100 milijonov vplačanih, ampak teh 100 milijonov ni šlo za storitve, gospa sekretarka, teh 100 milijonov je šlo zaradi povečanja stopnje DDV, potem za sprostitev napredovanj, ki jih je uvedla vaša vlada, izplačilo neizplačanih nadur itn. Torej, nehajte govoriti, da je šlo to za storitve, za bolnike. Ni šlo. Šlo je za poplačilo nečesa, kar ste vi – torej za sprostitev napredovanj in pa za izplačilo nadur, ki jih prej niso mogli izplačati. Torej, to govori gospod Mezek, magnetogram seje iz 10. 1. 2017, Odbor za zdravstvo. Bili ste tam in veste. Torej, kako vam naj ljudje, državljani verjamejo? Govorite, bomo naredili. To poslušamo že dve leti in pol, ampak predsednik Vlade dr. Cerar je rekel, naša prednost je zdravstveni sistem, zdravstvena reforma, izboljšali bomo vodenje javnih zavodov, ne vem kaj vse. Potem pa imamo na vodstvenih položajih človeka, ki ga vprašaš, kdo vodi UKC Ljubljana, in te gleda, kot da ne ve, ali je tam ali je on ali kdo je. Človek, ki ne zna reči, jaz sem direktor. Kolega Jani je rekel, da ni vse od direktorja odvisno. Se strinjam, ni vse odvisno. Potem imate pa nabavnika, ki reče: »Ja, smo šli pač čez javni razpis, pa kaj.« In potem ga vprašaš: »Ja, zakaj pa ste to naredili? Ali ste imeli budžet predviden?« »Ne.« »Zakaj pa je potem UKC v zgubi?« »Ja, gospa Godec, zato pa je UKC v zgubi, ker so nabavniki šli čez.« In direktor je pač podpisal. In potem je izgovor na enega in drugega. Več faktorjev je, se strinjam. Ni vse direktor. Ampak če imate direktorja, ki ne zna reči ne mu ne bu, jaz sem direktor, jaz sem tisti, jaz sem tudi odgovoren konec koncev, če podpišem, če sem šel čez budžet [[…]]Kdo bo odgovarjal za te izgube? Ministrstvo bo krilo, državljani bodo krili, odgovarjal pa ne bo nihče, zato ker nekdo reče v Državnem zboru, da naloga javnih zavodov ni, da ustvarjajo dobiček. Seveda ni, javni zavodi ne ustvarjajo dobička, so neprofitni. Ker tisto, kar ustvarijo viška, gre tako ali tako nazaj. Če pa ustvari izgubo, mu dajmo pa značko? A potem mu bomo pa značko dali, ker je rekel eden izmed poslancev – ne vem, kdo je bil, razpravljavec ali zagovornica, nisem si zapisala, se opravičujem, mislim pa, da je bilo s strani kolegice iz Desusa – da bi morali dati priznanje vsem delavcem, vsem tistim, ki so zaposleni v javnem zdravstvu, ker tako dobro delajo? Ja, a zdaj, ko delajo izgubo, pa dobro delajo? In potem se izgovarjamo, da ni zavod za zdravstveno zavarovanje kriv, pa oni je kriv, pa tisti je kriv. To ugotavljamo že ne vem koliko let, še enkrat, vaša vlada pa je rekla: »Naša prioriteta je zdravstvo, mi bomo na zdravstvu naredili tisto, kar je treba.« Danes pa poslušamo isto »to bomo naredili«, kot smo poslušali v začetku leta 2015. Patetično je izgovarjanje »mi smo za javno zdravstvo«. Če ste za javno zdravstvo, hudimana, potem pa dajte na javnih zavodih nekaj narediti, da ne bodo izgube. Pa ne samo na javnih zavodih, seveda v celotnem sistemu. Kot pravi kolega Jani, da je celoten sistem že – ni vedel potem besede – da je toliko teh faktorjev, ki vplivajo. Ja potem pa dajte sistemsko rešiti zadeve, no. Potem pa se dajte lotiti. Ampak glejte, ministrica, kot da živi na drugem planetu, kot da ni iz tega vesolja. To, kar je zdaj, zdaj pa govorite, dajmo še počakati. Ja kolegica Škopac, kaj še naj čakamo? Kaj naj čakamo? Ljudje mi pošiljajo te papirje, 5 mesecev, 6 mesecev čakajo na operacije, za katere ministrica pravi, da je samo mesec dni čakanja. Kaj naj še čakajo? Da bo UKC v še večji izgubi? Da bodo ljudje še vedno na hodnikih in ne vem kaj vse? In potem ministrstvo reče, da je vse naredilo, kar je zapisalo Računsko sodišče v tej reviziji. Ni da ni, vse so naredili. Zakaj potem ukrep napiše Računsko sodišče: ocena popravljalnega ukrepa je nezadovoljiva, in sicer glede točke spremljanja izkoriščenosti naprav CT in MR, ni pa še določilo standardov optimalne izkoriščenosti drage medicinske opreme, ministrstvo namreč? Vi pa potem odgovarjate, kako boste te zadeve rešili, torej optimizacijo izkoriščenosti drage medicinske opreme, da ste sprejeli resolucijo in da boste naredili mrežo. Nič konkretnega, tole in tole bo. In potem Računsko sodišče na koncu ugotovi, da ministrstvo dela v smeri, da ni dober gospodar. Ne vem, kaj je po tem vašem, da ste vi vse naredili, če je sklep Računskega sodišča, da ste delovali kot slab gospodar. Dajte mi to odgovoriti. Niste naredili vsega, kar piše Računsko sodišče. Niste. Ampak pri nas so pač te institucije, Računsko sodišče, KPK in tako naprej, brezzobi, ker, kar reče KPK – bom potem tam pri korupciji, da ne bom zdaj že mešala teh dveh točk. Zdaj sem se ravno to spomnila, kolega Jani je res dober, ker on prav pove, kako smo mi načrtovali zadeve. Te seje oziroma da sta dve točki podobni – se strinjam – zdaj na isti seji, nismo mi krivi. Mi smo dali priporočila zaradi drage medicinske opreme in zaradi korupcije, sejo je sklical predsednik odbora, to je gospod Gantar, ampak kar je pa na seji Državnega zbora, je pa predsednik Državnega zbora sklical. In zdaj danes žal ali pa ne žal govorimo o dveh zadevah, ki bi ju lahko seveda povezali in sta definitivno povezani med seboj. Tako da moram reči, težko da delate efektivno, da se [[…]]Glejte, jaz nisem na ministrstvu, ampak skoraj moram reči, dobro, verjetno delate – vsaj jaz upam, da delate, da neke premike, neke ukrepe sprejemate – ampak glejte, videti pa nič ni. Nič ni videti. Vi pravite, da spremljate javne zavode in njihova negativna stanja. Zdaj je že bolnica Celje objavila, da bo negativno poslovala. Ja, dajte mi povedati, kako ste vi spremljali UKC Ljubljana, da je v pol leta to naredil? Enkrat višjo izgubo. Kako ste vi spremljali, da je vsa draga medicinska oprema optimalno izkoriščena? Primer iz Maribora, dve napravi na onkologiji samevata, ker ni zdravnikov, ker ni ljudi, ki bi ljudi pregledovali, ni strokovnjakov. Kdaj ste se zbudili? Takrat, ko je to prišlo v medije. Potem pa spet seveda ministrica ni nič odgovorila, ker ministrica pa dela, ne vem, kaj dela. Da je vse okej na primarju, da imamo javno mrežo [[…]]Zdaj jaz ne vem, potem ta predstavnik, ki je bil pred časom na televiziji, predstavnik družinskih zdravnikov, ki pravi, da nimamo mreže in ni vse v redu na primarju, zdaj on laže. Veste, ne vem, zakaj potem ti zdravniki – seveda, spet so oni krivi, po vašem, po ministričinem, so oni krivi, ker pišejo več napotnic vnaprej. Stalno se ministrstvo zbudi, ko pride nekaj v medije. To ni v redu. Ni v redu. Ni prav, da se v medijih stvari razplamtevajo in potem ljudje dobijo napačne informacije in potem v Državnem zboru razpravljamo o teh zadevah. Ni prav, da mediji preveč sproducirajo zadeve. Ni prav. To pa zato, ker ministrstvo popolnoma nič ne ukrene. In vi meni govorite, da imate mrežo, nimate javne mreže. O tem ste govorili in ministrica na odborih in sekretarke na odborih in gospod Mezek in predstavniki zdravstva. Nimate, nimate osnove. In ne govoriti, imamo osnovo, ampak to je živa stvar in se spreminja. Ko boste imeli osnovo, potem pa govorite, da je nekaj živega, da se spreminjajo zadeve. Torej, ja, javni zavodi nimajo naloge ustvarjati dobiček, njihova naloga pa tudi ni ustvarjanje takšnih izgub, kot jih imajo. in to je odvisno od marsičesa, kot je bilo rečeno, v prvi vrsti pa od vseh teh sistemskih nerešitev, ki jih ni po dveh letih in pol – ker jih je ministrstvo obljubljalo, ker 24 let ni bilo nič narejenega, kot je rekla ministrica, zdaj pa bomo vzeli čarobno paličko, pa bo naredila – nič ni bilo narejenega. To, kar ste predstavili zdaj, kar pravijo, da zdaj je zakon [[…]]Ne, to so neke teze, ki jih zdaj ljudje tako-tako malo smo dobili [[…]]Dajte zakon ven. Dajte konkretni zakon ven. Datum je bil 12. 12., je bil 16. 1. [[…]]Nič od nič, samo teze so! In te teze boste vlekli, ne vem kako dolgo. Meni je zelo žal, gospa sekretarka, da ste vi tu, ministrica bi morala biti. Ampak ministrice pri nobeni takšni zadevi ni tu, gre pa trak rezat za družinske zdravnike oziroma na odpiranju v Ankaranu v zdravstvenem domu morajo štirje trak rezati. Nima časa za to. Ministrica mora v tem trenutku delati reformo, ampak je ne, trakove štirje režejo v Ankaranu. In potem se dogajajo [[…]]In kako to vi zdaj spremljate, vse te zadeve? Veliko bo seveda povedanega potem v naslednji točki, ampak ne se izgovarjati na to, da ste naredili vse, kar je Računsko sodišče reklo, ker niste, ker so povedali, da nimate drage medicinske opreme čisto pod nadzorom, ne veste, ali je optimalno izkoriščena, zaradi tega prihaja do dolgih čakalnih dob. Javne mreže nimate, to vam govorijo in zdravniki in direktorji in Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije, ne vem, kdo vse govori, da mreže ni. Ampak jaz ne vem, potem se dajte enkrat uskladiti, ker enkrat govorite tako, drugič drugače. V nadaljevanju, v naslednji točki, pa verjetno še kaj glede korupcije oziroma definitivno kaj glede korupcije. Hvala.
Besedo ima gospod Marijan Pojbič, pripravi naj se gospod Branko Zorman.
Hvala lepa, spoštovani gospod podpredsednik. Saj tu je vprašanje, kje človek sploh lahko začne, da bi lahko povedal tisto, kar mislim, da je v zdravstvenem sistemu narobe. Praktično s kateregakoli vidika, iz kateregakoli kota pogledamo to področje, je vse narobe. In na to nas opozarjajo pacienti, na to nas opozarjajo zdravniki, na to nas opozarja sindikat, na to nas opozarjajo medicinske sestre in še bi lahko našteval. In mi tukaj zapravljamo čas – ne govorim tega za opozicijo, ki smo predlagali te zadeve, ampak koalicija – namesto da bi stopili skupaj pa reševali probleme. Probleme, ki so identični, ki jih ni možno prikriti, ki jih ni možno skriti. Navkljub vsem zavajanjem koalicije in Vlade so dejstva jasna. So dejstva jasna. In mi se temu ne moremo izogniti in dejstvo je in prav je, da v opoziciji delamo to, da opozarjamo Vlado in koalicijo in vse tiste strukture, ki so odgovorne za to, da ta sistem funkcionira, da jih opozarjamo na to, da je nujno treba nekaj narediti pa nekaj spremeniti. Tudi v sami filozofiji razmišljanja, pogleda in delovanja tako Vlade kot koalicije. Ampak očitno se jih ne dotakne. Boljše je, seveda, se izgovarjati in napadati opozicijo, kot pa iskati in prinašati na mizo rešitve. Danes je kolega Jani Möderndorfer dejal: »To je dokaz ali pa še eden od mnogih dokazov o nerganju opozicije.« Točno ta stavek je povedal, dobesedno tako. Glejte, spoštovani kolegice in kolegi, jaz vas sprašujem, če je ta stavek primeren temu, na kar v Slovenski demokratski stranki danes opozarjamo s temi priporočili. Poglejte, še enkrat bom ponovil tiste ključne stvari, zakaj smo mi vložili ta priporočila, in sicer poslovanje in likvidnost javnih zdravstvenih zavodov v prvem polletju se znova slabša. In poglejte, nič in nikakršen izgovor ne pride v poštev, še najmanj pa to, da nekdo reče, da razpravljamo o nekem poročilu, ki ni dokončno. Lepo vas prosim! Vsi pokazatelji so jasni. Stvari gredo v napačno smer. In tudi na koncu leta, ki je pa že konec leta, ne glede na to, da še nimamo uradnega poročila, je jasno, da se stvari niso odvile v prid tistim, ki pravite, da v zdravstvenem sistemu vse funkcionira tako, kot bi moralo. In prav je, da v Slovenski demokratski stranki na to problematiko opozarjamo na tak način. Prav je. In tudi v prihodnje bomo to počenjali. To vlado in koalicijo, če bo treba, bomo zbudili. Če seveda ne bodo pred tem že volitve. Mi smo v tretji tretjini tega mandata in imamo teh milijon obljub že čez glavo, kaj vse bo ta ministrica, ta vladna ekipa, tudi koalicijska ekipa naredila za to, da se na tem področju stanje izboljša. Ampak nič. Vedno dobimo neke stvari, neke informacije, ko bi pa bilo treba na mizo priti z nekimi konkretnimi rešitvami, pa od tega nič, ker se znotraj koalicije ne morejo uskladiti. In potem se izgovarjajo eni na enega, drugi na drugega. To mene kot državljana ne zanima, zato je vladno koalicijo in vlado postavila koalicija, da bodo prinašali rešitve, ne pa zato, da se bodo med sabo kregali do konca mandata. In štiri leta bodo mimo in nikjer od nule nič. Čakalne dobe se večajo, zdravniki so stalno bolj nezadovoljni, medicinske sestre so stalno bolj nezadovoljne, sindikat zdravnikov je stalno bolj nezadovoljen, zdravstvena zbornica je stalno bolj nezadovoljna in tako dalje in tako dalje, ne bi našteval. Enostavno ne razumem tistih, ki lahko govorijo tukaj iz koalicije, da smo zdaj mi krivi v Slovenski demokratski stranki, ki na to slabo stanje opozarjamo. Namesto da bi takoj reagirali pa bi rekli, zdajle pa skupaj stopimo in poiščimo rešitve, povejte, kje jih vidite vi, kje jih vidimo mi. Čeprav to ni naloga opozicije, ampak nobenega problema, vedno smo konstruktivni za te stvari, vedno pripravljeni pomagati, ko gre za skupno dobro, ko gre za dobro naših državljank in državljanov. Vedno, v vsakem trenutku, lahko ob polnoči, lahko jutri zjutraj, lahko v nedeljo, lahko v soboto, lahko kadarkoli. Samo koalicija, povejte, ali si želite sodelovanja s tistimi, ki smo skupaj z vami odgovorni za prihodnost te Slovenije. In če boste to naredili, nobenega problema. Nobenega problema. Vedno znova na to v Državnem zboru opozarjam vse in vsakogar, ki sedimo tukaj. Ampak vi iščete v vsem tistem, torej koalicija in vlada, izgovore, zakaj se nečesa ne da narediti. Tako kot dela večina birokratov v naši družbi. Prideš na tak urad, drugi urad, tretji urad, razen nekih posameznikov, ki so res pridni, ki jih lahko pohvalim, ker jih poznam, dobiš odgovor, ja veste, tega pa ne morem narediti, to pa ne gre zaradi tega in tega. Seveda ne, ker če kakršenkoli dokument podpiše, je tudi odgovoren za to. Ko pa pride mesec okoli, ko pa je treba plačo vzeti, lepo plačo, to pa nobenega problema. Takrat pa nobeden ne reče, glejte, jaz pa plače ne bi imel ali pa bi imel samo pol plače, ker sem samo pol plače zaslužil ali pa še tiste ne. Tega pa nihče nikoli ne reče. In to ni normalno. Se pravi, živimo v neki nenormalni družbi, kjer je odgovornost tretjerazredno vprašanje. Tretjerazredno vprašanje, ki nima nobene povezave z bistvom, ki nima nobene povezave s tistim, kar bi moralo biti ključno; če je nekdo dobro plačan, na dobri poziciji, mora tudi odgovarjati za svoja dejanja in mora prevzeti predvsem odgovornost za svoja dejanja. Ampak to se ne dogaja. Če že ta vlada in ta koalicija funkcionira tako, da smo v opoziciji krivi, če opozarjamo na probleme, potem je logično, da ne more biti drugje drugače. Ne more biti drugje drugače. Ampak povem pa tudi to, da tudi v koaliciji obstajajo posamezniki, ki moram reči, da so odlični, da so pošteni, odgovorni, ampak jim gre na bruhanje, ko sedijo znotraj takih vrst, kjer je pa kar nekaj takih, ki bi vse naredili, da bi bilo tako, kot je, da se ne bi nič spremenilo, da bi lahko lepo uživali in še naprej podpirali privilegirance, tiste, ki v tej družbi živijo kot mali bogovi. In to ni normalno. Dragi prijatelji, drage dame, to ni normalno. Jaz ne želim s takimi ljudmi sodelovati, kljub temu da so bili izvoljeni. In zdaj se vrnem še malo nazaj, zakaj smo vložili, da še enkrat povemo zelo jasno in navedemo neke podatke zelo jasno. Aja, to še pred tem – v Slovenski demokratski stranki strogo zavračamo obtožbe, da smo v opoziciji nergači. Strogo zavračam tako razmišljanje in tako mnenje. To je izpod vsakega nivoja. Kdo si upa tukaj v tem državnem zboru izreči tako trditev, ker konec koncev si poglejte javnomnenjske raziskave, pa boste videli, ali imajo podporo nergači ali imajo podporo tisti privilegiranci ali pa bom rekel ljudje, ki so bili izvoljeni iz pisarn. Ne, tisti, ki delujemo v interesu ljudi in ki se borimo za njihove pravice, imamo prednost. Razen če ne bodo ponovno naredili tega, kar so naredili, da so nam predsednika zaprli pred volitvami, upam, da se tokrat to ne bo zgodilo, ker to je bilo eno najsramotnejših dejanj te partije in teh ljudi, ki danes sedijo tukaj. Niso vsi krivi, nekateri pa. Da se vrnem nazaj. Ljubljana, 31. avgust, rezultati poslovanja javnih zdravstvenih zavodov v prvem letošnjem polletju so slabši, kot enakega obdobja lani, kažejo podatki Združenja zdravstvenih zavodov Slovenije. V prvem polletju je izgubo ustvarilo 29 javnih zdravstvenih zavodov, slabša se tudi njihova likvidnost, skupaj imajo 118 milijonov evrov neporavnanih obveznosti. Celotni prihodki javnih zdravstvenih zavodov so bili v prvih 6 mesecih letos za 40,4 milijona evrov ali 4,7 % višji v primerjavi z enakim obdobjem lani, od tega so bili v bolnišnicah za 31,7 milijona evrov ali za 5,1 % višji, v zdravstvenih domovih za 3,8 milijona evrov ali za 2 %, v drugih zavodih pa za 4,9 milijona evrov ali za 10,7 % višji v primerjavi s prvim polletjem lani. Odhodki zavodov pa so bili v tem obdobju v vseh javnih zdravstvenih zavodih višji za 55,3 milijona evrov oziroma za 6,4 % v primerjavi s prvim polletjem lani. Nominalno so se odhodki najbolj povečali v bolnišnicah, za 43,1 milijona evrov ali za 6,8 %, odstotkovno pa v drugih zavodih, za 4,7 milijona evrov ali 9,9 %. V zdravstvenih domovih so bili odhodki višji za 7,5 milijona evrov oziroma 4,1 % v primerjavi z lanskimi prvimi šestimi meseci. Tisti javni zdravstveni zavodi, ki so poslovali pozitivno, so skupaj ustvarili 7 milijonov evrov plusa, kar je za 31,9 % manj v primerjavi z enakim obdobjem lani, kažejo podatki, ki so jih zbrali v Združenju zdravstvenih zavodov Slovenije. V bolnišnicah znaša presežek prihodkov nad odhodki 2,8 milijona evrov in je nižji za 5,3 % glede na presežek enakega obdobja lani, v zdravstvenih domovih 3,6 milijona evrov, za 50,2 % nižji, drugi zavodi pa so ustvarili skupaj 0,6 milijona evrov presežkov. V prvem polletju letos je izgubo izkazalo 29 javnih zdravstvenih zavodov, ob koncu lanskega leta pa 8. Od teh je v prvem polletju negativno poslovalo 14 bolnišnic, konec lanskega leta 3, 13 zdravstvenih domov, konec lanskega leta 3, med drugimi zavodi pa sta v prvi polovici leta ponovno poslovala z izgubo le 2 zavoda, kar je enako kot ob koncu leta 2015. Tisti, ki so poslovali negativno, so skupaj ustvarili 20,5 milijona evrov izgube, kar je za 263,2 % več v primerjavi z enakim obdobjem preteklega leta. Od tega je izguba v bolnišnicah znašala 19,3 milijona evrov in je višja za 310,3 % v primerjavi z enakim obdobjem lani, v zdravstvenih domovih 0,4 milijona evrov, za 26,6 % več, v ostalih zavodih pa v višini 0,8 milijona evrov, kar je za 34,8 % več. Največji minus so med bolnišnicami ustvarili Univerzitetni klinični center Ljubljana v višini 12,37 milijona, šempetrska bolnišnica 1,8 milijona evrov in UKC Maribor v višini 1,3 milijona evrov. Spoštovani kolegice in kolegi, ta dokument je verodostojen in temu dokumentu nihče, niti državna sekretarka niti nihče, ki sedi med poslanci, ne more oporekati, ker to je uradni dokument. In tisti, ki ga ni videl, bi bilo dobro, da si ga prebere. In potem govori take in drugačne stvari in poskuša iz Slovenske demokratske stranke narediti lažnivce, kar je nedopustno in nesprejemljivo in skregano z vsako življenjsko logiko. Namesto da bi ti podatki, ki so tukaj zapisani, bili za koalicijo in Vlado dovolj alarmantni, da bi takoj reagirala in poprosila tudi opozicijo, da ji pomaga poiskati ustrezne rešitve, napada opozicijo, ki na to opozarja, in Slovensko demokratsko stranko. Ali je to normalno? Sprašujem vas, ali je to normalno. Naslednji podatek. Največjo izgubo med bolnišnicami je ustvaril Univerzitetni klinični center Ljubljana v višini 12,37 milijona evrov, poleg tega še 74 milijonov evrov dolga iz prejšnjih let. In prav tako tudi dobaviteljem dolguje približno 100 milijonov evrov. Ali to niso podatki, ki so pomembni za nas, ki tu sedimo? Veste, kakšen denar je to? In, spoštovani, predsednik gospod Mezek je – bom še enkrat povedal in potrdil tisto, o čemer sem sedaj govoril – ko je dobil besedo na odboru, povedal naslednje: »Javnih zdravstvenih zavodov ob polletju, rezultati poslovanja ob tričetrtletju, se pravi ob devetmesečju, so bili slabši od pričakovanih oziroma slabši od primerljivih v preteklem letu. Nismo jih pričakovali oziroma pričakovali smo boljše rezultate.« Lahko bi seveda še bral in bral vse te dokumente, ki jih imamo, in bi lahko ugotovili, da enostavno to, kar je Vlada postavila, ta vodstva skupaj z menjavami, ki so se zgodile v samih tehle [[…]]No, saj se bom kasneje spomnil. Torej, ker so zamenjali ljudi, ki nadzirajo uprave in tako dalje v bolnišnicah in zavodih – svetih zavodov, se opravičujem, se nisem mogel spomniti. In si poglejte, tukaj imam razpredelnico, kaj je vse ta vlada naredila in koga vse zamenjala. V Psihiatrični bolnišnici Idrija so zamenjali 2 osebi, v Splošni bolnišnici Trbovlje, govorim za svete zavodov, so zamenjali 3 osebe, v Splošni bolnišnici Izola 2, v Splošni bolnišnici Jesenice 3 osebe, v Splošni bolnišnici Slovenj Gradec 6 oseb, v Splošni bolnišnici Celje 3 osebe, v Zavodu Republike Slovenije za transfuzijsko medicino 4 osebe, v Slovenija Transplant 1 osebo, v Splošni bolnišnici Novo mesto 3 osebe, v Bolnišnici Sežana 2 osebi, v Splošni bolnišnici Murska Sobota 5 oseb, v Splošni bolnišnici dr. Jožeta Potrča Ptuj 3 osebe, splošna bolnišnica v Novem mestu 1, v Splošni bolnišnici dr. Franca Derganca Nova Gorica 4 osebe. Glejte, ne bom našteval, ker je tega preveč, enostavno. In vse to, kar so naredili, in uprave, ki so jih zamenjali, tudi v Mariboru in v kliničnem centru v Ljubljani, niso prinesle rezultatov. Rezultate imamo danes, ko gledamo, v teh papirjih, ki sem jih bral. To so rezultati teh ljudi, ki sta jih postavili ta vlada in ta koalicija. In ta vlada in ta koalicija govorita o etiki in morali. Še to. porevizijsko poročilo Popravljalni ukrepi v Univerzitetnem kliničnem centru Ljubljana, Sklep o kršitvi obveznosti dobrega poslovanja. To je bil zaključek tega poročila: »Univerzitetni klinični center Ljubljana je v odzivnem poročilu izkazal delno zadovoljive ukrepe za odpravo nepravilnosti oziroma nesmotrnosti, opisane v točki 2.2. S tem je v skladu z določbami petega odstavka 29. člena Zakona o računskem sodišču in prvega odstavka 37. člena Poslovnika Računskega sodišča Republike Slovenije kršil obveznost dobrega poslovanja.« Sedaj sprašujem ministrstvo, kakšni so bili ukrepi. Kakšni so bili ukrepi na podlagi tega dokumenta? In zahtevam, da se mi danes odgovori javno, konkretno z imeni in priimki, kdo je bil odgovoren za to stanje in kdo je odgovarjal za takšno stanje, za ta zapisani sklep. Potem, spoštovani kolegice in kolegi, ko govorimo o tem, da ima ljubljanski klinični center minus na računu. Saj ga lahko ima. Zdaj bom prebral to, kar je Svet24 zapisal: »Kadrovanje v UKC Ljubljana, ki spada med javne zavode in ima po zakonodaji prepovedano zaposlovanje, je izredno zanimivo. Ko je leta 2014 tedanja predstojnica kliničnega oddelka za vaskularno nevrologijo in nevrološko intenzivno terapijo dobila dovoljenje za zaposlitev dveh zdravnikov,« ne boste verjeli, kaj je naredilo vodstvo kliničnega centra, »je vodstvo kliničnega centra zaposlilo Uroša Smiljića, skladiščnika.« Vam ni slabo, ko to poslušate? Vam ni slabo? Kaj mislite, kaj o tem misli slovensko ljudstvo, kaj o tem mislijo pacienti v čakalnih vrstah? In da nadaljujem: »Iz tega lahko sklepamo, da so skladiščnika veliko bolj nujno potrebovali kot pa dva zdravnika na enem od najbolj obremenjenih oddelkov v UKC Ljubljana.« A si znate predstavljati? Takšno pomanjkanje zdravnikov, kot je v našem sistemu, in si uprava dovoli narediti to, kar je naredila. In Vlada in koalicija sta zamenjali člane tega nadzornega organa, ki nadzira delovanje uprave v kliničnem centru v Ljubljani. In kaj je ta organ naredil? Kaj je ta organ naredil, ko so ugotovili, da je temu tako? Kaj je ta organ naredil? In kaj je ta vlada in koalicija naredila, ko je ta podatek dobila predse? To bi moralo biti alarmantno do zgornje meje. Do zgornje meje. In nič se ni zgodilo do tega trenutka. Bom nadaljeval: »Uroš Smiljić je postal finančno-računovodski delavec v skladišču in naj bi se kmalu po začetku svojega službovanja (najprej za en dan za določen čas, potem pa zadnjega decembra 2014 za nedoločen čas) seznanil z mnogimi,« a ja, ne, finančno [[nerazumljivo]], najprej je en danaha, se opravičujem, »najmanj za en dan za določen čas, potem pa zadnjega decembra 2014 za nedoločen čas seznanil z mnogimi zdravniki.« Kaj ima skladiščnik opraviti z zdravniki, je zelo zanimivo vprašanje. In kako naj bi si s tako službo in menda brez izobrazbe lahko privoščil čisto novega mercedesa? Zakaj je bil za UKC Ljubljana tako nujno potreben? Za tiste, ki ne znajo zaposlovati ljudi za nedoločen čas, pa je njegova zgodba poučna. Če delavca ne obvestiš, da mu je pogodba za določen čas potekla, ga moraš avtomatično zaposliti za nedoločen čas. Poglejte, kakšna težava, in tu bi morala Vlada takoj priti do spremembe zakonodaje. To je nedopustno. Pomeni, da so pravniki v UKC Ljubljana zelo iznajdljivi. Devet mesecev, 21 plačnih razredov. Alenko Kveder pa so, kot nam je pojasnila služba za stike z javnostjo, v UKC Ljubljana najprej resnično zaposlili na delovno mesto strežnice 25. januarja letos in jo uvrstili v 9. plačni razred, že 25. aprila je napredovala, čeprav še vedno na delovnem mestu strežnice, in sicer v 11. plačni razred. Tam se je morala izjemno izkazati, saj je že 1. avgusta letos napredovala v sicer začasno razporeditev strokovne sodelavke v 30. plačni razred. Torej, samo v 7 mesecih iz 9. v 30. plačni razred. Spoštovani gospe in gospodje, ne vem, če ima tukaj še kdo karkoli dodati, ko to posluša. In kako lahko braniš ministrstvo in tako ekipo? Kako lahko braniš, brez da bi rekel, glejte, zdaj pa je tega konec? In sama koalicija – in vse koalicijske stranke, vsi, ki tukaj sedite – takoj poklicala na odgovornost Vlado, ki je postavila predstavnike v ta nadzorni organ, ki jih mora takoj odpoklicati, v trenutku, brezkompromisno [[…]]Zato ker niso opravili svojega dela. Niso opravili svoje naloge. In tudi odgovarjati morajo za to nedopustno dejanje. Na tak način mi izgubljamo denar, tako nam gre iz zavodov za zdravstveno zavarovanje, iz kliničnih centrov denar, da ne govorim o tistem delu, ki pride potem na vrsto. In potem mi lahko v ta sistem vozimo s tovornjaki denar, pa ne bo nikoli konca, nikoli ne bo sprememb, denar se bo porabil, voluharji, ki so pripeti gor z vseh možnih variant, bodo še naprej še večje količine denarja spravljali v svoje žepe. Če je to naš cilj, če je to interes te koalicije, če je to interes Vlade, pa moram reči, potem sem pa resnično žalosten. Maksimalno se trudim v Državnem zboru opozarjati, tako kot v Slovenski demokratski stranki, in zbuditi koalicijo in zbuditi tisti pošteni duh v tistih posameznih poslankah in poslancih, ki so v koaliciji, da bi temu rekli, glejte, tisti, ki sodite v tisto skupino, ki zagovarja te svinjarije, pač ne morete več sedeti v isti stranki z menoj. In če bi to naredili, bi prišlo do prečiščenja in prej ko slej bi se zgodilo, da bi koalicija začela ali sploh odstopila od zgodbe in šla na nove volitve, poiskala in dala možnost tistim, ki razmišljajo tako, kot razmišljam jaz, in tako, kot gledam jaz na stvari. In mislim, da bi vsak politik moral tako gledati, ker to od nas pričakujejo državljanke in državljani, ne pa tega, kar sem vam sedajle prebral. In da še omenim tega gospoda Uroša Smiljića – ti mora biti slabo – včeraj ali kdaj sem slišal, da so ga zaposlili nazaj in da ga je delovno mesto čakalo. Je bil nekje v zaporu ali priporu, ne vem točno, ampak to informacijo sem včeraj videl, ali včeraj ali pa danes, ne vem zdaj točno. A se vam to zdi normalno? Se pravi, imamo v tem našem slovenskem svetu nedotakljive ljudi. Če je prava združba, če je prva hobotnica med sabo povezana, nobenega problema, lahko počenjaš karkoli hočeš, se ti nič ne more zgoditi. To je, dragi moji kolegi in kolegice, nenormalno stanje. Resnično nenormalno stanje. In moram reči, da resnično resnično sem stalno stalno stalno bolj razočaran, ampak sem pa tudi prepričan – in to bom tudi naredil – da bom vztrajal skupaj s svojo poslansko skupino do tistega trenutka, da bo resnično slovensko ljudstvo spoznalo, da je kar nekajkrat za nazaj naredilo velike napake. Ali je napačno volilo ljudi oziroma napačne ljudi ali pa niso šli na volitve. Mislim, da do tega spoznanja bo v slovenskem volilnem telesu zagotovo prej ko slej prišlo in boste videli, kar se mi zdi pošteno, da sem imel prav. Vsi skupaj boste ugotovili, da sem imel prav, in potem bo tudi jasno, kdo je tisti, ki je nergal, in kdo je tisti, ki je imel prav. Jaz sem prepričan, da imamo prav v Slovenski demokratski stranki, in ne bomo odstopili od tega koncepta, da bomo opozarjali vas in vse tiste, ki ste tako ali drugače odgovorni za to, da se stvari spreminjajo. Ampak jaz si želim kot opozicijski poslanec, da lahko pomagam v tistem delu, da se stvari spreminjajo, ne za nas, ki sedimo tukaj notri, ampak za tiste, ki so šli za nas na volitve ali pa so ostali doma. Oni potrebujejo pomoč in zdravstveni sistem je eden izmed ključnih sistemov ali podsistemov, ki so ključni za normalno funkcioniranje neke družbe. Narod brez zdravja je pač tak kot nekaj brez motorja. In jaz mislim, da si ta družba tega ne more in ne sme dovoliti. V okviru tega je treba neke stvari presekati. Prej bomo to naredili, lažje nam bo. In ljudje se ne bodo jezili na politiko, ne bo Državni zbor dobival ocene 2,3 ali 2,1 ali ne vem kaj, ampak bo dobil oceno, ki si jo mora zaslužiti s svojim poštenim, odgovornim in konstruktivnim delovanjem. Mi imamo to možnost, še vedno imamo to možnost, vsi ki sedimo tukaj, ne glede na to, v kateri stranki je kdo, ne glede na to, v katero politično opcijo kdo spada, še vedno imamo nekaj časa, da dokažemo, da se ljudje niso zmotili. Če bomo pa tukaj zaradi tega, ker – v Slovenski demokratski stranki – opozarjamo na napake, iz kompletne koalicije in vlade strogo napadeni in dokler bo vlada in koalicija iskala tisoč in en razlog in izgovor za to, da bi upravičevala svoje nesposobnosti, svoje nedelo ali pa ljudi, ki jih je postavila v določeno pozicijo, ki dela ne opravljajo v skladu s postavljenimi normami, zakonodajo in tako dalje, tako dolgo pač mislim, da se ne more nič spremeniti v tej družbi. Upam in verjamem, pa ne samo to, sem tudi prepričan, da je v nas toliko tiste vesti, vseh ki sedimo tukaj, ne glede na to, da imamo o nekih določenih zadevah drugačno mnenje, da lahko rečemo, da se to – kar sem vam prej govoril o Kliničnem centru Ljubljana, mi pa nov denar šibamo v zdravstveni sistem – ne sme dogajati. In še enkrat povem, zame je popolnoma vseeno, iz katere stranke je kdo, ki je kršil pravila ali je delal narobe ali je delal slabo in tako. Me ne zanima. Vsi morajo biti enako obravnavani. Samo upam, da se te stvari ne bodo spet sprevrgle v politične obračune, ampak vsak, ki je naredil napako, ne glede na to, iz katere stranke je, mora za svoje dejanje odgovarjati. In ko bo ta sistem vzpostavljen, ko bo pri nas začel pravosodni sistem funkcionirati normalno, ne politično, ne preko udbaških združb in tako dalje, potem bomo lahko rekli, da se začnemo približevati v tistem, kar smo si Slovenci, ko smo se osamosvojili, želeli. In to je ne Švica 1, 2, ampak da bi Švica plus lahko bili z vsem tem, kar nam je bilo dano, kar nam je narava dala. Mislim, da smo Slovenci zelo sposobni ljudje, imamo veliko spodobnega kadra, ki na žalost zdaj zaradi takšnih in drugačnih ukrepov in slabega vladanja te vlade zapuščajo Slovenijo in odhajajo v tujino, mi pa na drugi strani uvažamo ekonomske migrante. To je politika te vlade in ne morem mimo tega, da s temi besedami tudi zaključim, ker je to nedopustno. To je skrajno nesprejemljivo za naše ljudi, za moj narod in za tiste, ki hodijo v Avstrijo in v Švico in v Anglijo in tako naprej. Inteligenca, ki smo jo mi tukaj učili, tukaj plačali, hodi ven iskat službo. To ni dopustno. Vsi, ki sedimo tu, se moramo nad takim stanjem zamisliti. Če smo to sposobni, pravim, še vedno obstaja čas, da nekaj spremenimo pa gremo korak dalje, ampak skupaj. Ne eden proti drugemu, ne jaz proti Janiju in ne Jani proti meni. Ni nobenega problema, da imava različno mnenje o določenih zadevah, ampak ko gre pa za pomembne stvari, pa mislim, da moramo stopiti skupaj. In jaz znam tudi pohvaliti, če je kdo kaj dobrega naredil, to se je Janiju včeraj naredilo – ne glede na to, da se kolegica smeji, znam tudi to narediti, ona tega ne ve, ampak niti ni treba da ve – ker znam ločiti med tistim, kar je dobro, in tistim, kar zame, po moji oceni ni najboljše. Spoštovani kolegice in kolegi, mislim, da so ta priporočila toliko kvalitetna, toliko jasna, toliko argumentirana, da jih nihče izmed nas, ki tukaj sedimo, ne more spregledati, in računam na to, da bodo imela nek določen učinek, da se take stvari, ki sem jih danes, in to je čista malenkost, kar sem tukaj prebral v zvezi s kliničnim centrom Ljubljana, ne morejo več zgoditi. In še to. Na ključni poziciji največjega kliničnega centra v Ljubljani imamo človeka – ko sem gledal preiskovalno komisijo me je bilo sram, me je bilo sram, kakšne kapacitete je ta človek in kako ste lahko takšnega človeka postavili na to pozicijo. Kako? Se pravi, ali je tja postavljen samo zaradi tega, da kima in podpisuje tisto, kar mu strici iz ozadja naročijo? Nobenega drugega argumenta in razloga za to, da bi takšen človek delal na takšni poziciji, ne poznam. In tisti, ki je gledal – to je moje mnenje, govorim o svojem osebnem mnenju – to zaslišanje na preiskovalni komisiji, jaz sem prepričan, da si je lahko ustvaril svoje mnenje. Jaz sem si takšno, kot sem zdaj pred vso slovensko javnostjo povedal – da me je sram. In potem meni nekdo reče, da je ta vlada etična in moralna in da ona kadruje po sposobnostih, ne pa po politični pripadnosti ali pa združbeni tisti, da ne bom rekel kakšni, pripadnosti. Zato sem tolikokrat znova in znova bolj razočaran, resnično. Verjamem enkrat, da se bo v državnem zboru zbrala neka večina, ki bo postavila vlado, ki bo udarila po mizi pa rekla, stop, ne bodo oni iz ozadja nam postavljali ljudi na ključne pozicije. Ko sem slišal, ko so se ti sveti zavodov postavljali – ker se prej nisem mogel spomniti, se opravičujem – sem dobil informacije, kakšen ključ: Desus, SD, SMC. To je bil ključ. Ni bil ključ pa merilo strokovnost. Kombinacija SD, Desus in SMC. In sem se z nekaterimi pogovarjal, so rekli, jaz sem iz te kvote, jaz sem iz te kvote, on je pa iz tiste kvote. To ni normalno. Normalno je, da če je neka vladna koalicija prevzela, koalicija in vlada, odgovornost za funkcioniranje nekega sistema, torej države, da postavi tja ljudi, ki so sposobni in ki mislijo, da bodo uresničevali njihove cilje in tisto, kar so si postavili kot neko zgodbo. Ampak ta vlada ima problem. Tudi Ministrstvo za zdravje si ni postavilo nekih pametnih ciljev. Razen tega, da je zapisala v koalicijski pogodbi, to sem pa zasledil: »Vodenje javnih zdravstvenih zavodov. Na novo urediti vodenje, poslovanje ter nadzor javnih zdravstvenih zavodov ter povečati odgovornost direktorjev ter svetov zavodov.« To je napisala, ampak vam govorim o tem, kar sem vam danes tukaj pokazal. Ali to drži? Ali to drži, dragi moji kolegice in kolegi?? Ne, to ne drži. In potem, glejte, napisala je pod točko 7: »Korupcija. Uveljaviti ničelno toleranco do korupcije v zdravstvu. Od vseh, ki so s svojim (ne)ukrepanjem odgovorni za razrast korupcije, bomo terjali osebno odgovornost.« In danes sem vprašal gospo državno sekretarko in to koalicijo, kdaj bodo za to zahtevali osebno odgovornost, kdaj bodo za te svinjarije, ki so tu zapisane, zahtevali osebno odgovornost. Kdaj? No, to pričakujem pa zdaj končno enkrat, ker sicer bo mandat mimo. Spoštovani kolegice in kolegi, mislim, da sem bil malo daljši, kljub temu pa sem prepričan, da vse to, kar sem povedal, sem povedal dobronamerno in v korist te države in državljank in državljanov Republike Slovenije.
Besedo ima predstavnica predlagatelja gospa Nada Brinovšek.
Hvala. Moram se odzvati na besede državne sekretarke v zvezi s standardi in normativi za plačilo storitev izvajalcev. Seveda jih imamo, ampak ti standardi in normativi so stari, niso več uporabni. Treba jih je predelati, treba je določiti nove normative, da se ne bo dogajalo, tako kot se zdaj dogaja, ko na primer tri, štiri bolnice, ki opravljajo točno enak obseg dela, dobijo tudi do 100 % različno plačilo. Pa nimam tu v mislih UKC Ljubljana ali UKC Maribor, kjer se točno ve, da zaradi specialistov in tako naprej dobivajo več. Dejstvo je, da so ti normativi potrebni. To je že dve leti oziroma ves tale naš mandat opozarjal tudi bivši v. d. direktorja Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije, gospod Fakin. Na to opozarja tudi, sem zasledila iz medijev, potencialni kandidat za novega direktorja Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije gospod Sušelj. Mislim, da je to nedvomno potrebno, seveda po naglem postopku. Res pa je, da to ni naloga ministrstva, ampak je to naloga Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije. Ne vem, spoštovana gospa Pirnat, ali bomo prišli enkrat skupaj ali ne. Ali je ta zdravstvena mreža, javna zdravstvena mreža, ali je ni? Jaz sem vas že na začetku v stališču nekako razumela, da ni in da bo pripravljena v skladu z resolucijo o nacionalnem zdravju do leta 2021. Da bo pripravljena. Vi ste malo prej, ko ste se s svojimi odgovori odzvali, rekli, da ta mreža je, da se dopolnjuje in bla bla bla. Ampak poglejte, vaša kolegica Sandra Tušar je v lanskem letu na eni izmed sej, imam magnetogram, rekla: »Kar se tiče meril za mrežo … Mi znotraj delovnih skupin ministrstva v sodelovanju z zunanjimi strokovnjaki to mrežo pripravljamo, vendar izdelek ta trenutek ni tak, da bi lahko o tem razpravljali.« In od te seje, res je bila februarja leta 2016, do danes jaz nisem zasledila, da bi vi pripravili ali objavili kakršnokoli javno mrežo na primarcu ali na sekundarnem nivoju. Lepo vas prosim še enkrat za definitivni odgovor, ali ste še vedno prepričani, oziroma me prepričajte, da je ta javna mreža, pa ovrzite te besede svoje kolegice. Poglejte, mi smo na, mislim da, celo treh sejah matičnega odbora ministrstvo tudi opozarjali na to, kar je posledično zdaj tudi krivo temu, da imajo javni zdravstveni zavodi izgube, na samo sprejemanje pravilnikov o nujni medicinski pomoči. Dejstvo je, da se je takrat ta pravilnik in ta projekt izvajal v neki tajnosti in brez sodelovanja stroke, predvsem pa stroke s podeželja. Mi smo takrat opozarjali, da pač nimate nekako take celotne kadrovske organizacijske, kaj pa šele finančne konstrukcije za delovanje vseh teh urgentnih centrov. Dejstvo je, pokazalo se je, da tudi ti urgentni centri vplivajo na negativno poslovanje, kaj pa šele pediatrični urgentni centri, na katere je pa ministrstvo sploh pozabilo. Mi smo ministrstvo že pri sprejemanju pravilnika o nujni medicinski pomoči opozarjali na pediatrične centre, ampak ministrstvo se je končno po enem letu, se pravi v marcu leta 2016 šele odzvalo in ustanovilo delovno skupino za pripravo tega projekta. Vem, da se pilotni projekt pediatričnega urgentnega centra izvaja v Celju, vem pa tudi to, da še ni rešeno financiranje. Kot sem že rekla, tudi ti urgentni in pediatrični centri še kako vplivajo na negativen izid poslovanja javnih zdravstvenih zavodov. Naj pa te svoje besede malo podkrepim, da ne bomo kar nekega domišljijskega spisa imeli tule in si nekaj domišljali, kot smo danes že slišali. Tudi vaša državna sekretarka je na seji Komisije za nadzor javnih financ rekla, da za urgentne centre financiranje v začetku res ni bilo dobro domišljeno. No, to je pa fajn izraz, ki ga mi danes poslušamo tule že vse dopoldne. Ona je rekla, da ni bilo dobro domišljeno, tako je res to, kar pravim, da so na negativno poslovanje javnih zdravstvenih zavodov vplivali tudi urgentni centri in pediatrični urgentni centri, ki pač niso bili dobro domišljeni, če ponovim besede državne sekretarke. Ko na sejah opozarjamo na korupcijo ali na dolge čakalne vrste ali pa, kot opozarjamo danes, na poslovanje javnih zdravstvenih zavodov, me večkrat moti, ko ministrica enkrat pravi, da ni odgovorna za poslovanje javnih zdravstvenih zavodov, po drugi strani pa je takoj ob samem nastopu, ko je prevzela to funkcijo, rekla, da se je takoj po nastopu začela ukvarjati s sanacijo prihodkovne in odhodkovne strani poslovanja javnih zdravstvenih zavodov. Mislim, da se bo ministrica morala enkrat odločiti, ali je odgovorna ali ni odgovorna. Če je odgovorna, se bo morala krepko potruditi in začeti vmešavati v delovanje javnih zdravstvenih zavodov, ne samo tako, kot se zdaj, ko se bolj kot ne, bi rekla, politično kadruje. Ali pa bo morala reči, nisem odgovorna, odgovorni so sveti javnih zdravstvenih zavodov in direktorji. Toliko zaenkrat. Hvala.
Besedo ima Branko Zorman.
Hvala, gospod predsedujoči. Po teh bralnih uricah kolega Pojbiča, v katerih nas je navduševal z branjem dnevnega časopisja kot po navadi in s svojimi izleti v neznano, kjer je med drugim ugotovil, da tudi na koncu leta, ki je dejansko tudi konec leta, karkoli že to pomeni, je treba povedati sledeče: danes o teh priporočilih, o katerih teče razprava, seveda ne odločamo, ker smo jih zavrnili že na matičnem odboru; zakaj smo jih zavrnili, smo obrazložili že takrat. Seveda, glavni razlog za to je, da vse, za kar se pozivata Vlada in ministrstvo, da naj počneta, Vlada in ministrstvo že počneta, in je bilo tudi poročano o tem, kateri ukrepi so že aktivni in kateri so tik pred uvedbo. Kar se tiče špekuliranja, kakšne bodo izgube javnih zdravstvenih zavodov na koncu in da slabo poslujejo, tega ne bomo pogrevali. Dejstvo je, da smo na začetku leta in ne na koncu leta in poročil o poslovanju javnih zdravstvenih zavodov za 2016 še nimamo, te bomo imeli marca in takrat bomo lahko vlekli črto, ali so poslovali v redu ali ne ter kdo oziroma bolje se je vprašati, kaj je za to razlog. V razpravi je nekdo rekel, da ne razume, kako lahko direktor nekega javnega zdravstvenega zavoda privoli v preseganje nekih stroškov, to se pravi, da potrdi nek izdatek, za katerega se ve, da na koncu leta morda ne bo imel pokritja. Ta, ki to govori, seveda ne razume delovanja sistema ali pa se spreneveda, to se pravi, se dela, da ne ve, kako deluje sistem. Če vemo, kako se plačuje javne zdravstvene storitve – in prihodki javnih zdravstvenih zavodov so ravno plačila s strani zdravstvene blagajne, to se pravi, plačila s strani ZZZS. To se pravi, dobijo plačane programe, za katere imajo v začetku leta podpisan tako imenovan splošni dogovor. In kolikor jih izvedejo, toliko jih dobijo plačanih v skladu s splošnim dogovorom. Zdaj pa, tukaj pa pridemo do bistva problema, če pa ta program presežejo, potem seveda, ko pride pacient na njihova vrata in potrebuje neko zdravstveno storitev, pa so oni ta program, letni, že dosegli, kaj naj rečejo temu pacientu? »Se opravičujem, mi smo program že dosegli, če vas oskrbimo zdajle, bomo delali minus, ne ne moremo vas.« To je vaša logika. Logično je, da se za pacienta poskrbi, da dobi zdravstveno storitev, ki jo potrebuje, ne glede na to, če bo na koncu leta zaradi tega, zaradi te storitve minus. Karikiram, poudarjam, karikiram, ampak se pravi, zagotoviti je treba zdravstveno storitev za vse, ki jo potrebujejo. Seveda, sistem pa je, kakršen je, se pravi, način plačevanja storitev, kot sem ga opisal, ni pravi, ni dober, to vemo vsi. Kdo je odgovoren za spremembo in predlog za nove obračunske sisteme? Kdo? Zdravstvena blagajna, Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije. Mi vemo, zakaj prejšnji kandidat za direktorja ni dobil podpore – ker je bil tam devet let in nič od tega se ni spremenilo. Del tega problema, o katerem govorimo danes, leži tudi tam. Velik del problema. Moram se odzvati na navajanje, da se v mnenju Računskega sodišča kaže, da so javni zdravstveni zavodi v našem mandatu od septembra, se pravi, od avgusta 2014 naprej, slabo poslovali. Tu se vrnem na debato, ki smo jo imeli na začetku te seje, ko se je govorilo, kaj je laž in kaj ni laž. To pa je seveda laž. Ker predlagatelji dobro vedo, da se to poročilo Računskega sodišča nanaša na obdobje od 1. 1. 2007 do 1. 1. 2015. Ta vlada pa ima mandat od septembra 2014. In v tem obdobju, v tem osemletnem obdobju je bil predlagatelj dvakrat vladajoča stranka. Dvakrat. In če bi takrat postorili, kar je treba postoriti, to, kar se očita zdaj nam, da naša vlada in to ministrstvo ne počne, kar je bilo seveda demantirano in pojasnjeno, kaj vse se počne in kako se ukrepa, potem mi danes te debate morda ne bi imeli. Ampak jo imamo. Ampak prelagati zdaj krivdo, ki sicer ni samo vaša, to je dejstvo, na vse prejšnje politike, na aktualno politiko, je pa najmanj, kar je, nekorektno. O samokritiki ne bi govoril, ker tu vemo, kje smo. Torej, dejstvo je, da vlada ukrepa, ministrstvo ukrepa, o ukrepih smo že nič koliko danes povedali, zato v vsebino ne bom šel. Skratka, počakajmo marec, ko bodo jasni rezultati, potem pa se lahko pogovarjamo o teh rezultatih. In še enkrat, pogovarjati se moramo o razlogih, zakaj so rezultati takšni, ampak zelo objektivno, ne politično. Hvala.
Prehajamo v sklepni del splošne razprave, v katerem dobita besedo še predstavnica Vlade in predstavnica predlagatelja. Besedo ima predstavnica Vlade, in sicer državna sekretarka na Ministrstvu za zdravje gospa Nina Pirnat.
Najlepša hvala. Samo na dve stvari bi se rada odzvala, ker sta bili danes večkrat izpostavljeni, in sicer ena je mreža. Seveda imamo mrežo, kakšno imamo, je že zapisno v dokumentu, ki je objavljen na spletni strani Ministrstva za zdravje, Javna mreža primarne zdravstvene dejavnosti v Republiki Sloveniji iz leta 2013. In ta opisuje, kakšno je bilo stanje v letu 2013, in pokriva področje ambulante splošne oziroma družinske medicine in pa področje pediatrije na primarni ravni. Vendar moramo vedeti, da se je od leta 2013 pa do danes mnogo stvari spremenilo. V področje družinske medicine so se od leta 2011 dalje uvajale tako imenovane referenčne ambulante, kjer se je družinskemu zdravniku pridružila tudi diplomirana medicinska sestra z namenom odkrivanja boljšega vodenja in podpore bolnikom s kroničnimi nenalezljivimi boleznimi. In ta standard je treba umestiti na novo. Poleg tega se je dogajalo to, da se zaradi modernih trendov vsepovsod po svetu izvaja prenos dela s sekundarne na primarno raven. Poleg tega vemo, da zaradi demografskih sprememb narašča število kroničnih bolnikov. Bolniki se starajo. Po drugi strani so tudi zahteve, izobraženost bolnikov vedno večje. In seveda to zahteva spremembo meril in spremembo mreže, ki smo jo imeli opisano v letu 2013. In ravno k temu nas navaja resolucija in ravno zato se strategije razvoja primarnega zdravstvenega varstva z vsemi področji, kot sem jih opisala uvodoma, tudi pripravlja. Druga stvar pa se nanaša na revizijo čakalnih vrst v UKC, ki jo je opravilo Računsko sodišče. Naj povem, da so to revizijo obravnavali na svetu zavoda in tudi zahtevali, da se izvedejo vsi ukrepi, ki jih predlaga Računsko sodišče. Izvajanje ukrepov bodo člani sveta zavoda preverili do konca poletja leta 2017. To podajam kot neposreden odgovor na razpravo, ki je bila danes tukaj. Hvala lepa.
Besedo dobi še predstavnica predlagatelja, in sicer gospa Nada Brinovšek.
Hvala lepa. Glejte, že prej sem rekla, da koalicija navaja, da je prioriteta te vlade predvsem zdravstvo. Sprašujem se, koliko sej na temo zdravstvo je sklicala v tem mandatu koalicija. Nič. Sprašujem vas, koliko zakonov je bilo pripravljenih glede na to, da ste imeli v normativnem programu dela za 2015 in 2016 sedemnajst aktov. Koliko je bilo pripravljenih? Štirje plus resolucija. Malo bolj pazljivi ste bili za leto 2017, ste dali, mislim da, samo tri, pa še to z, ne vem kakšno, pomočjo, no, če vam bo uspelo. Potemtakem bi lahko rekla, da je prioriteta Slovenske demokratske stranke zdravstvo. Videli smo, da prioriteta te vlade ni. Poglejte, mi smo v tem mandatu, kot sem že rekla, sklicali devetnajst nujnih sej, poleg tega smo imeli še na rednih sejah točke. In bom naštela, na kaj vse smo na teh izrednih sejah opozarjali. Opozarjali smo na vse slabše finančno stanje v zdravstvu, torej, to je današnja seja, na soodgovornost za slabo poslovanje javnih zdravstvenih zavodov, se pravi Ministrstva za zdravje, in pa na njegovo soodgovornost pri kadrovanju v javne zdravstvene zavode. Opozarjali smo, da ministrica še vedno ni pristopila k pripravi ključne zakonodaje na področju zdravstva. Zdaj se nekaj govori o Zakonu o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju, bojda trije izvodi so bili narejeni, jaz upam, da se še kaj več prikaže in pokaže, da se bo ta zakon lažje usklajeval vsaj med koalicijo, opozicija pa tako vprašanje, kdaj ga bo dobila na vpogled. Opozarjali smo na ministričino odgovornost pri vzpostavitvi in pa delovanju omrežja urgentnih centrov, prej sem govorila o tem, na njeno odgovornost zaradi neukrepanja na področju podaljševanja čakalnih dob v zdravstvu, na soodgovornost za neukrepanje na področju koruptivnih dejanj v zdravstvu, odgovornosti pri pripravi zakonodaje na podlagi političnih prioritet, ki so seveda v škodo bolnikov in pa zaposlenih v javnih zdravstvenih zavodih, dejanji ter pa stališči ministrice pri izvrševanju politične funkcije, ki imajo za posledico izgubljeno zaupanje v zdravstvene institucije. Opozarjali smo tudi na neurejene razmere na UKC Ljubljana, na nepravilnosti, ki so se dogajale pri sprejetju pravilnika o nujni medicinski pomoči. Tokrat mislim samo na pravilnik o nujni medicinski pomoči. Ne bom naštevala. Ne bom naštevala naprej. Z današnjo razpravo smo v bistvu želeli opozoriti na negativno poslovanje javnih zdravstvenih zavodov oziroma da se je poslovanje javnih zdravstvenih zavodov v letu z 2015, v prvem polletju 2016 močno močno poslabšalo. Večkrat smo danes iz razprave slišali, da je 29 javnih zdravstvenih zavodov v prvi polovici leta 2016 pridelalo skoraj 21 milijonov izgube. Od teh 29 javnih zdravstvenih zavodov je kar 14 bolnic pridelalo izgubo v višini 19,3 milijona, 12 bolnic pa, čudež, poglejte, 2,8 milijona presežka. Torej lahko tudi bolnice poslujejo z dobičkom oziroma, pardon, s presežkom. In če pogledamo eno leto nazaj, kar so uradni podatki, je pa 23 bolnic poslovalo pozitivno, ustvarile so 10 milijonov 400 presežka, negativno pa so poslovale 3 bolnice, ki so ustvarile 9 milijonov 800 primanjkljaja. In od teh bolnic, ki so najslabše poslovale v prvem polletju leta 2016, je UKC Ljubljana, ki je posloval z izgubo 12,7 milijona v prvem polletju letošnjega leta. Za informacijo, v letu 2015 je imel UKC Ljubljana 6 milijonov izgube, se pravi, da se je ta izguba povečala za več kot enkrat, in opozorili smo, da UKC za konec letošnjega leta napoveduje 20-milijonsko izgubo, kljub temu da je njegov direktor gospod Kopač ob nastopu svoje funkcije rekel, da bo pač zmanjšal stroške in tako naprej. Druga po največji izgubi bolnice je bila šempetrska bolnica, pridelala je 1,8 milijona izgube. Tretja, UKC Maribor, 1,3 milijona evrov izgube. In te naše razprave in pa kar smo zapisali v sklicu za današnjo sejo, to niso neke naše insinuacije, neka naša, ne vem, kako se je že kolega Jani izrazil, mi smo to delali na podlagi pisnih dejstev. Na podlagi poročila Združenja zdravstvenih zavodov Slovenije. Prej sem v razpravi omenila tudi razpravo predsednika Združenja zdravstvenih zavodov Slovenije, ki pravi, da niso pričakovali takšne izgube ob polletju, da je še večja izguba ob devetesečju, in kar je pa še najbolj zaskrbljujoče, je pa to, da bo še večja izguba ob koncu leta 2016. In ne drži ta izjava, ki sem jo slišala, mislim da je kolegica Škopac rekla, da zavodi poslujejo v prvem polletju slabše, ob koncu leta pa seveda boljše. Dejstvo je, da temu ni tako. Dejstvo je, kar sem že tudi povedala, da ko je UKC napovedal svojo izgubo, je to napovedal v svojem poslovnem poročilu za prvih 6 mesecev. In v tem poročilu je napovedal 20-milijonsko izgubo ob koncu leta. Mislim, da ni nekaj na rezervo napovedoval ali pa zato, da bi se, ne vem kaj, zgodilo. Pravim pa, da se bojim tudi po ocenah predsednika Združenja zdravstvenih zavodov Slovenije, da bo pa ta 20-milijonska izguba še večja. In kar je tudi zaskrbljujoče, je to, da ob tem ni reagiral svet javnega zavoda UKC Ljubljana. Ni sprejel nobenih ukrepov. In tudi ministrica za zdravje ni zahtevala kakršnihkoli sanacijskih ukrepov. Pa imamo po drugi strani, ne vem kakšne, protokole in tako naprej. Vemo, da je bilo v lanskem letu, mislim da, na podlagi protokola, ki ga je sprejelo ministrstvo, predčasno razrešenih kar 88 članov svetov javnih zavodov, ker bojda niso izpolnjevali neke izkušnje in ne vem kakšnih znanj, kar je pa zelo žalostno, da morajo imeti po tem protokolu v bistvu predstavniki v svetih javnih zdravstvenih zavodov višja znanja in pa se od njih več pričakuje kot pa na primer od direktorja UKC Ljubljana. Upam, da ste si pogledali njegove izjave ob predstavitvi na svetu zavoda, in pa upam, da ste tudi gledali in si ustvarili sliko o njegovem znanju zadnjič na preiskovalni komisiji. Moram reči, da sem bila sama doma, ko sem to spremljala v dnevni sobi, in me je bilo samo pred seboj sram njegovih odgovorov in pa njegovega nastopanja. Žal je tako. Poglejte, s to sejo, kot sem že rekla, smo želeli opozoriti na po našem mnenju kritično stanje, ki se dogaja v javnih zdravstvenih zavodih. Ampak marsikdo je danes v razpravi omenil, da je temu krivo to, da je Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije znižal cene zdravstvenih storitev, da imajo dodaten vpliv na te izgube seveda stroški, ki so se sprostili iz naslova napredovanj v letu 2015, in pa realizacija programov nad načrtovanim. Ampak, spoštovani kolegi, ali vam je to popolnoma jasno, zakaj je potem pa 12 bolnic lahko poslovalo s presežkom. Vprašanje je, mogoče te bolnice sploh niso opravile svojega dela, tako kot imajo to določeno po načrtu. Mogoče niso izplačale tistih dodatkov iz naslova napredovanj ali pa so dobile mogoče s strani Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije drugače, po neki višji ceni, plačano storitev za svoje izvajanje. Mislim, da ne, ampak so ti javni zdravstveni zavodi oziroma bolnice poslovale odgovorno, njihovi direktorji so ravnali odgovorno in odgovorno je ravnal tudi svet javnega zavoda. Veseli me, da ko sem se pogovarjala s še prejšnjim v. d. direktorja Fakinom – pa tudi je, mislim, da na eni izmed razprav matičnega delovnega telesa – je povedal, da je največji vzrok v samem vodenju javnih zdravstvenih zavodov. In mislim, da je tako tudi mnenje, kolikor vem, sedanjega v. d. direktorja oziroma potencialnega kandidata za direktorja Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije. Na tej seji smo hoteli opozoriti oziroma smo opozorili, kolikor nam je pač uspelo, tudi na revizijsko poročilo Računskega sodišča in pa tudi na porevizijsko poročilo Računskega sodišča in pa na ukrepe, ki jih Ministrstvo za zdravje še ni izvedlo. Opozorili smo tudi na priporočila, ki jih je izdala Komisija za preprečevanje korupcije, in tudi tu nismo dobili odgovora, ali je ministrstvo že izvedlo oziroma opravilo popravljalne ukrepe ali ne. Še enkrat, dejstvo je, da na negativen rezultat zdravstvenih zavodov nedvomno vpliva, kot sem že prej rekla, uvedba urgentnih centrov, ki ni bila premišljena, ni bilo kadrovsko niti organizacijsko, kaj šele finančno dorečeno njihovo delovanje. Tudi PUC sem omenila oziroma pediatrične urgentne centre. Na to, da je stanje na področju zdravstva oziroma zdravstvenih zavodov, ki so poslovali negativno, tako, kot je, je vplivala tudi zakonodaja, ki še vedno ni spremenjena oziroma se spreminja že dve leti in pol in mislim, spoštovani kolegi iz koalicije, da je prepozno, da se bi v tem mandatu še kaj spremenilo, ampak upanje umira zadnje. Dejstvo je, da je treba pripraviti javno mrežo tako na primarcu kot sekundarcu. Še enkrat bom trdila, da te mreže, take, kot bi morala biti, ni. Nujno je potrebna sprememba zakonodaje na področju preoblikovanja javnih zdravstvenih zavodov v skladu s pravom EU, dati je treba več pristojnosti in posledično na drugi strani tudi več odgovornosti direktorjem javnih zdravstvenih zavodov, in vsaj v tej točki mislim, da sva si bili s kolegico iz SD enotni. V svojih razpravah smo danes opozorili tudi na politično kadrovanje te ministrice ali pa, bom rekla, kar te koalicije. Nehote se mi tule takoj pojavijo Baričič, Kopač, brežiška bolnica itn. Za slabo poslovanje smo tudi opozorili, da je krivo to, da je vlada s sklepom marca leta 2015 naročila igle, plenice, rokavice in pa katetre. To je takrat opredelila kot neka skupna javna naročila. Pazite, marca 2015. Ampak, smo konec januarja 2017. Kaj je od tega javnega naročila? Nič. Po dveh letih. No, največji škodljivec, ki pa še kako izžema naše zdravstvo, pa je nedvomno korupcija in o tej korupciji bomo v naslednji točki kar precej govorili, to je dejstvo, da smo priča izčrpavanju zdravstva, javni denar se tu preteka iz javnih zavodov v privat žepe, zato so bolnice v rdečih številkah. S tem je nezadovoljna Vlada – verjamem, da ste nezadovoljni – trpi stroka in pa ne nazadnje trpijo tudi naši državljani. Na slabo oziroma negativno poslovanje javnih zdravstvenih zavodov definitivno vplivajo tudi dolge, bom rekla, predolge čakalne vrste. 246 tisoč Slovencev čaka nekje na nek pregled ali pa v neki vrsti za neko storitev, da jo bo prejel s področja oziroma za svoje zdravje. In da je ta številka še bolj zastrašujoča, poglejte, to je vsak osmi Slovenec. Če samo tu notri pogledamo zdajle, koliko nas čaka nekje v vrsti, nas je kar nekaj. In 120 milijonov bi bilo potrebnih, da se odpravijo čakalne vrste. Vprašanje je, kje jih dobiti. Mogoče bi s kakšnimi ukrepi ali pa s kakšnimi pospešenimi postopki na področju korupcije prišli kar hitro ne do 120 milijonov, mogoče do dvakrat, trikrat, mogoče celo do štirikrat večje vsote. Torej, na vso to problematiko smo skušali opozoriti danes, na to problematiko opozarjamo, kot sem prej rekla, na 19 izrednih sejah Odbora za zdravstvo, na to problematiko opozarjamo že dve leti in pol, ampak žal naletimo vedno na gluha ušesa s strani koalicije. Da ne bo kdo mislil, če si slučajno ni prebral tega priporočila za današnjo sejo, ker je razprava tekla pač v vse možne smeri, kakšne za vraga sklepe smo pa predlagali. Poglejte, predlagali smo, da se preuči mreža izvajalcev zdravstvenih storitev na sekundarni ravni; da ministrstvo izvede vse potrebne aktivnosti, ki bodo nedvomno prispevale k določitvi optimalne izkoriščenosti medicinskih naprav – tudi to mislim, da ni taka reč – da Ministrstvo za zdravje prične z vodenjem evidenc nabave medicinske opreme v javnih zdravstvenih zavodih – ta točka in prejšnja točka oziroma predlog sklepa sta bila zavedena v ukrepih, ki jih je izreklo Računsko sodišče – da ministrstvo sprejme ukrepe za zmanjšanje primanjkljaja v javnih zdravstvenih zavodih in da ministrstvo v roku pol leta poroča o uspešnosti poslovanja javnih zdravstvenih zavodov ter predstavi optimizacijo procesov nabave materiala in opreme. Spoštovani kolegi, ali se vam to zdijo tako nemogoči sklepi, da jih niste mogli potrditi na seji matičnega odbora? Žal pa, kot sem že tudi prej rekla, ni ministrice danes tu na seji in sem tudi že rekla, da jo strašno pogrešamo tudi na Odboru za zdravstvo. Ni ukrepov iz koalicijske pogodbe. Vemo, da imate šest ukrepov napisanih, niti eden izmed teh ukrepov še ni realiziran. Ni sprememb na področju zakonodaje, kot sem prej rekla, 17 zakonov ste si nekako sami določili, da jih boste v letu 2015/2016 sprejeli. Štiri ste predložili v Državni zbor in resolucijo. Torej, ocena ena. Vse, kar se pa na področju zdravstva dogaja, so pa afere, korupcija, izguba v javnih zdravstvenih zavodih, dolge čakalne vrste, in kar je še najhujše, bom rekla, odhod naših zdravnikov in pa tudi bolnikov na zdravljenje v tujino. Naši državljani izgubljajo vero in zaupanje v tak zdravstveni sistem. Hvala lepa.
Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika državnega zbora še kdo razpravljati. Ugotavljam, da ja. Prosim za prijavo. Prijava poteka. Gospa Jelka Godec, imate besedo.
Najlepša hvala za besedo. Moram se odzvati na besede koalicijskega poslanca iz SMC, ki je za moje besede, ko sem govorila v smislu, da sem kupila jabolka in delala čežano, govoril, da sem kupila hruške in delala viljamovko. Gospod Zorman, jaz sem govorila o prekoračitvi nabave materiala na javnih razpisih v UKC Ljubljana in nisem govorila o prekoračitvi programov izvajanja programov v UKC Ljubljana. To je velika razlika. In ja, se strinjam, normalno, da če pride do operacij, če pacient čaka, da ga pač operirajo in da tudi prihaja do teh prekoračitev izvajanja programov, ki so bili načrtovani. Je pa zanimivo, da določene bolnišnice v sedmih letnih ne morejo ugotoviti, da nekega materiala potrebujejo več, kot objavijo v javni razpis. To pa je zanimivo in o tem sem jaz govorila. In potem ti vodja nabave vehementno odgovori: »Ja, zato pač ima UKC izgubo.« Glejte, če bi – in tudi tukaj ste narobe razumeli, ker ste dajali, da govorim o direktorju, ki je podpisal takšne javne razpise, ne, govorila sem o nabavniku. Torej, to je bila prva napaka, druga napaka, nisem govorila o programih, ampak o nabavi materiala. In ja, po mesecu marcu bomo imeli zaključna poročila o poslovanju javnih zavodov v letu 2016 in verjemite mi, da vam bomo dobro pod prste gledali. In za vse te vaše izjave, ki so danes, bomo seveda v mesecu marcu, aprilu tudi preverili, ali držijo vsa ta vaša zagovarjanja, češ da je ministrstvo naredilo popolnoma vse, da naše največje bolnišnice ne bi imele izgub. To in pa razlogi za vse to, gospod Zorman, so tudi politični. Ne samo objektivni. Dejali ste, da bomo gledali objektivne razloge, tudi politični razlogi so za to, da prihaja do anomalij v zdravstvu. Torej, lahko gledamo vse razloge, subjektivne, objektivne, politične, ne vem kakšne še želite. Treba je pogledati širši spekter in tukaj se moram spet strinjati z vašim kolegom Janijem, ko govori, da glejmo širše, da je več aspektov, gospod Zorman pa pravi, da samo objektivne razloge. Ne. Tudi v zdravstvu so subjektivni razlogi, tudi politični razlogi, vendar pa se v Sloveniji nenehno pojavlja to, da nihče subjektivno ne odgovarja, objektivno pa tako nekateri sploh vedo ne, kaj pomeni objektivna odgovornost, ne ministrica ne vodje bolnišnic ne vodje nabave ne ne vem kdo. Tako da o objektivni odgovornosti, to je samo en del, o katerem govorimo. Dobro bi bilo, da bi govorili o subjektivni odgovornosti, zakaj prihaja do negativnih stanj v bolnišnicah, tako velikih izgub, zakaj določene zadeve niso urejene, kot bi morale biti urejene. Ampak ne, ta vlada govori nenehno o objektivni odgovornosti oziroma me že skrbi, da bomo govorili o kolektivni odgovornosti. Torej, skrijmo se za kolektiv, skrijmo se za ministrstvo, skrijmo se za svete zavodov. Dajmo že govoriti tudi o subjektivni odgovornosti. Gospod Zorman, jaz bi prosila, da drugič, če že navajate in pač se ozirate na mene, kaj sem govorila o prekoračitvah določenih zadev v bolnišnicah – torej še enkrat – nisem govorila, da je direktor podpisal, ampak da govorim o nabavi. Govorila sem o nabavi materiala, za katerega v sedmih letih v določeni bolnišnici niso mogli videti, da prekoračujejo te nabave in da potrebujejo več, pa so še vedno ostali pri nižjih količinah. Nisem pa govorila o prekoračitvi programov, kakršnihkoli operacij ali da bi zaradi tega bolniki morali ostati brez oskrbe v bolnišnici. Tako da bi prosila v naslednjih izvajanjih, da navajate tisto, kar sem dejala, in ne obračate besed. Ne vem, kje ste se teh zadev tako naučili, da slišite eno, potem pa malo prenesete še po svoje drugam. Samo toliko.
Zaključujemo splošno razpravo o predlogu priporočila. Žal replike v tem delu niso možne. V skladu z razlago Komisije za poslovnik smo imeli že možnost, da se prijavite, tako da s tem zaključujemo razpravo. Verjamem, da bomo imeli pri naslednji točki še možnost razpravljati. V skladu z razlago, kot že rečeno, Komisije za poslovnik z dne 9. 12. 2009 v Državnem zboru ugotavljam, da je postopek obravnave predloga priporočila končan. S tem tudi zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 15. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA PRIPOROČILA V ZVEZI S SISTEMSKO KORUPCIJO V ZDRAVSTVU. Predlog priporočila je v obravnavo zboru predložila skupina 18 poslank in poslancev s prvopodpisanim Jožetom Tankom. V zvezi s tem predlogom priporočila je skupina 19 poslank in poslancev s prvopodpisanim Jožetom Tankom zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga priporočila dajem besedo predstavnici predlagatelja gospe Jelki Godec.
Najlepša hvala za besedo. [[oglašanje iz dvorane]] Ne, gospod kolega, ne gremo še enkrat od začetka, gremo na novo temo in to je korupcija, na katero smo v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke že večkrat opozarjali. Mogoče s tega stališča, ja, gremo znova, ampak zakaj gremo znova – zato, ker se Vlada ne zgane in ker koalicija to veselo zagovarja oziroma dviguje roke proti našim priporočilom. Torej, glede na vpliv korupcije in priporočila danes ni prvič, da to vlagamo. Na izrednih sejah Odbora za zdravstvo smo na to že večkrat opozarjali, tako konec leta 2015, v začetku leta 2016, in sicer na temo sistemske korupcije v zdravstvu. Takrat tako Vlada, ministrstvo kot koalicija v Državnem zboru niso bili pripravljeni slišati ali podpreti naših priporočil, ki so šla v smeri, naj vendarle Vlada in Ministrstvo za zdravje sprejmeta ukrepe, ki bi zajezili korupcijo v zdravstvu. Tako nam tudi v začetku leta 2016 ni preostalo drugega, kot da smo dali pobudo za ustanovitev Preiskovalne komisije o ugotavljanju zlorab v slovenskem zdravstvenem sistemu na področju prodaje in nakupa žilnih opornic, ki danes uspešno izvaja svoje delo. Kljub temu da se dnevno pojavljajo posamezni primeri, ki kažejo, da si ministrstvo in Vlada še vedno zatiskata oči pred pojavom korupcije v zdravstvu, smo v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke konec lanskega leta ponovno predlagali oziroma vložili priporočila Vladi, da se aktivneje in odločneje odzove na posamezne primere korupcije v zdravstvu. Hkrati pa ne samo, da se odzove na te posamezne primere tako, da recimo gre ministrica v določeno bolnišnico in se fotografira in misli, da je zadeve rešila, ampak da se sistemsko posveti odpravljanju nepravilnosti v zdravstvu, ki nakazujejo na sume koruptivnih dejanj v zdravstvenem sistemu. Konec koncev je tudi komisija za preprečevanje korupcije na področju žilnih opornic v tem primeru ugotovila določene sume koruptivnih dejanj, podala svoje načelno mnenje in ga tudi predala Ministrstvu za zdravje. In danes bo zanimivo slišati, kaj je Ministrstvo za zdravje na tem področju naredilo, ker je od tega poročila preteklo že kar nekaj časa. Torej, o teh koruptivnih dejanjih v zdravstvu govori danes že vsa Slovenija, poročanja medijev so skorajda vsak dan na kakšno izmed teh tem. S tem so povezani tudi močni pritiski lobistov, registriranih in neregistriranih, o pritiskih lobijev je govorila tudi ministrica v času interpelacije, govorila je tudi javno na televiziji. Po mnenju Vlade je dovolj, da je Vlada januarja 2015 sprejela program, ki ima naslov Program ukrepov Vlade Republike Slovenije za preprečevanje korupcije za obdobje 2015–2016: ničelna toleranca do korupcije. Po besedah ministrice, ki jih je izjavila na 29. izredni seji Državnega zbora 3. 3. 2016, gre za dvoletni program, 2015–2016. Ministrica pa je takrat dejala takole: »Vlada Republike Slovenije je vzela korupcijo na zelo sistematičen in celovit način, kako jo obvladati, zaradi tega je že v začetku leta 2015 sprejela poseben Program ukrepov Vlade Republike Slovenije za preprečevanje korupcije za obdobje 2015–2016 z naslovom Ničelna toleranca do korupcije … Konec julija lani je prav tako Vlada na osnovi programa ukrepov sprejela tudi dvoletni akcijski načrt za izvedbo Strategije razvoja javne uprave za obdobje 2015–2016. Vizija Vlade Republike Slovenije je organizirati sodobno javno upravo, ki bo spoštovala načela in vrednote tudi na področju transparentnosti, integritete in preprečevanja korupcije.« Torej, še enkrat, gre za dvoletni program in v ta program je po besedah ministrice vključen tudi ukrep centralizacija in informatizacija javnega naročanja v javnem zdravstvu. Za ta ukrep sta zadolženi Ministrstvo za javno upravo in Ministrstvo za zdravje. In zdaj me zanima, spoštovana koalicija, pa seveda vsi ostali prisotni, kakšni so rezultati tega ukrepa. Torej, kakšni so rezultati centralizacije in informatizacije javnega naročanja v javnem zdravstvu oziroma programa, ki se imenuje Ničelna toleranca do korupcije, programa, ki traja dve leti, 2015 in 2016. Jaz mislim, da ne veste, da sploh ne veste, kakšni so rezultati tega ukrepa, ker samo ministrstvo v odgovorih na poslanska vprašanja daje – tudi ministrstvo – kontradiktorne odgovore. Jaz sem postavila v roku meseca, meseca in pol več različnih vprašanj, ki so zajemala vprašanja na to temo, in dobila tri različne odgovore. Najprej ministrica vehementno zatrjuje v nekem odgovoru, bom potem v razpravi imela več časa, da je ministrstvo na skupnih javnih naročilih za zdravila samo v letu dni privarčevalo 20 %. Čez 5 dni pride drug odgovor, v katerem ministrica piše, da niso nič privarčevali, ker vsa javna naročila še potekajo. Potem pride odgovor Vlade na naša priporočila, kjer lepo vsako javno naročilo, torej za zdravila, igle, plenice, rokavice, katetre in drug material, lepo razdelijo. In iz tega odgovora se vidi, da vsa javna naročila še potekajo. Še niso zaključena zaradi revizij, postopkov in tako naprej. Kako lahko ministrica odgovori, da je rezultat tega ukrepa skupnih javnih naročil privarčevanih 20 % sredstev, potem pa sekretarka na odboru 10. 1. spet pove, da seveda nič ni privarčevanega, ker javna naročila še niso zaključena, da pa je bilo privarčevano 2011? Zdaj, ali se kitite s starimi uspehi ali lažete ali zavajate javnost; torej danes boste imeli priložnost, da na to odgovorite, ker v 19 mesecih ta javna naročila niso bila izvedena – to se pove, zaradi revizij in tako naprej, ne pa govoriti, da ministrica govori, da je privarčevala 20 %. In to ministrica potem tudi javno v kamere govori in govori tudi državljanom, seveda, in jih prepričuje, da zadeve potekajo normalno, se varčuje. Hkrati pa seveda bolnišnice še vedno nabavljajo ta material po naročilnicah in aneksih, po javnih razpisih, ki so že pretekla obdobja, in verjetno tudi preplačuje, če ministrica govori, da ko pa bo to, bomo pa privarčevali. Druga stvar je, da ministrica nenehno obljublja register nabave oziroma register medicinskega materiala s cenami, da se bodo videle primerjalne cene, in danes mislim, da je bilo rečeno, da bo to objavljeno konec januarja 2017, da to delajo skupaj z UKC Maribor, nisem pa slišala UKC Ljubljana. Ali tudi UKC Ljubljana sodeluje pri tem? Ker namreč, UKC Ljubljana je tudi tisti, ki ima največjo izgubo in se tudi prikazuje, da gre največ na materialu, tudi preiskovalna komisija ugotavlja možnosti korupcije, KPK je ugotovil sume korupcije na nabavni strani. Ali UKC Ljubljana tudi sodeluje pri tem, da se bo vzpostavil register medicinskega materiala z vsemi cenami, primerljivimi v Sloveniji? Ampak, zdaj govorimo spet o primerljivosti v Sloveniji, ne govorimo pa o primerljivosti s cenami na evropskih tržiščih. Ali bomo tukaj kaj privarčevali ali bomo še vedno ostali na tisti ravni? Torej, v Sloveniji so takšne cene, dobavitelji se prosto sprehajajo po bolnišnicah, kot je bilo rečeno, in prihaja tudi do, prihaja tudi do, po ugotovitvah KPK, možnosti oziroma do sumov korupcije. Kdaj bodo na ministrstvu in Vladi končno sprejeli ukrepe, ki so v njeni pristojnosti, da do različnih koruptivnih dejanj ne bo prihajalo, da bodo ukrepi takšni, tudi sistemski, ki ne bodo dovoljevali prostega prehoda pospeševalcev po bolnišnicah, da se bodo lobisti redno prijavljali, da se bodo lobistični stiki prijavljali in tako naprej? Ne reči, da ministrstvo pri tem nima nič, torej da je to odvisno od direktorjev in posameznih zdravnikov. Ministrstvo lahko da neka priporočila bolnišnicam, to pa vendarle ni prepovedano. Tako da od Vlade pričakujem danes tudi odgovor oziroma od ministrstva, ali ste dali bolnišnicam kakšna navodila, kako naj ukrepajo v primeru prostega prehoda pospeševalcev prodaje materiala po bolnišnicah, prijave lobistov in tako naprej. Zanima me tudi, kakšni so rezultati famoznega programa skrajševanja čakalnih dob, ali je ta denar šel res za skrajševanje čakalnih dob ali pa je bil ta denar mogoče porabljen kje drugje in kako odgovarjate na konkretna podkupovanja zdravnikov, zato da se čakalne dobe preskakujejo. Torej, čakalne dobe sprožajo, te daljše čakalne dobe, tudi takšna dejanja, ki so lahko manjših ali pa večjih razsežnosti. Danes je priložnost ministrice, da to pojasni, koalicije, da to brani kot že tolikokrat pri naših priporočilih. Ministrstvo pa tudi koalicija nenehno prepričujeta državljane, da imamo dober, enega izmed najboljših zdravstvenih sistemov med članicami Evropske unije, ampak danes si lahko spet pogledamo urgenco na UKC Ljubljana, lahko si pogledamo vse te primere iz preteklosti, kako deluje naš zdravstveni sistem. Torej, da se tudi pojavlja korupcija, če ostanem pri tem, da ne bomo – mislim, v prejšnji točki smo že govorili o dragi medicinski opremi in določenih stvareh – ampak ali je to res tisti najlepši vzor vsem ostalim sistemom? Zakaj se ne zgledujemo po nekaterih drugih evropskih sistemih, ki so malo drugače urejeni, da do teh stvari ne pride? Je pa res, da se ne moremo, če vodja nabave UKC Ljubljana reče, da je izjava generalnega direktorja ene finske bolnišnice babji čvek. Potem vemo, kje smo, in se mi zdi, da bodo tukaj potrebni ukrepi definitivno ministrstva oziroma Vlade, sistemski, ampak ne v smislu še enkrat zagovarjati. Treba je narediti analize, treba je pregledati zadeve, treba je res pogledati, če je korupcija v zdravstvu. Ampak bi bilo treba reagirati že pred časom in danes bomo verjetno poslušali, da vse to, kar predlagamo, so neki sumi, to poberemo, ne vem od kod, to se ne dogaja, čeprav ljudje potrdijo. Na koncu ima NPU v rokah zadeve dve leti, potem da poročilo o določenih zadevah. Če govorim o žilnih opornicah, ker delamo na tej preiskavi, potem NPU tega poročila niti ne želi predati preiskovalni komisiji. Kaj se skriva v Sloveniji? Zakaj dve leti delajo kriminalisti na eni zadevi, potem pa ne dajo poročila na področju korupcije? Torej, ali ministrstvo, no, ministrstvo verjetno nima te pristojnosti, da pozove, ampak Vlada, kot Vlada jo ima tudi pravosodno ministrstvo, NPU je pod okriljem Ministrstva za notranje zadeve, in bi se lahko te zadeve, bom rekla, producirale malo drugače oziroma bi se zadeve lahko tudi s strani Vlade pospešile. Mislim, da so naša priporočila, ki smo jih dali – jaz kot predlagatelj menim, da nismo nič hudega naredili, če Vlado pozovemo oziroma Vlado in ministrstvo, da takoj sprejmeta potrebne ukrepe za temeljito reorganizacijo procesov nabave in storitev, povezanih z medicinsko opremo s poudarkom na dragi medicinski opremi. Glejte, odgovor bo verjetno: »Ja, saj smo dali skupna javna naročila,« ampak skupna javna naročila so začela teči 2015, do danes, 2017, še niso zaključena. In ne mi govoriti, da je potem to ukrep, ki je efektiven, ki daje rezultate, ker jih ne. Torej bo treba tudi na tem področju nekaj drugega narediti. Predlagamo Vladi in Ministrstvu za zdravje, da predstavita analizo učinkov ukrepa skupnih javnih naročil v zdravstvu, ki so bili predvideni za leto 2015. Torej, da vsi slišijo tisto, kar ste dali sicer poslancem v odgovor in ste tam zapisali, kako potekajo javna naročila; da pozovete pristojne institucije k takojšnjemu in odločnejšemu ukrepanju na področju ugotavljanja odgovornosti posameznikov v koruptivnih dejanjih. V Sloveniji se to ne dogaja. V Sloveniji lahko tisti, ki so v določenih postopkih, še vedno opravljajo zadeve, tisti, ki se jim dokažejo stvari, lahko opravljajo zadeve še naprej. Kje je torej ta subjektivna odgovornost, objektivna in konec koncev tudi politična odgovornost? Ali bo ministrstvo oziroma Vlada naredila tudi kaj na tem področju? In pa zadnje priporočilo, da nemudoma pripravi, torej Vlada in pa ministrstvo, in Državnemu zboru Republike Slovenije predstavi potrebne zakonske spremembe, ki bodo omogočale transparentno javno naročanje. To, kar pripravlja ministrstvo, če kaj pripravlja, ne kaže na to, da bi se nabava, da bi se te zadeve izboljšale. In tudi v reformnih predlogih, teh, ki smo jih dobili zdaj v alinejah, v predlogih, ne v obliki zakona, ne napovedujejo nobene izboljšave na področju vodenja javnih zavodov, skrajševanja čakalnih dob, nabave materiala, očitno pa ta skupna javna naročila, ki so bila dana 2015, začetek 2015, tudi ne bodo prinesla takojšnjih rezultatov. Kar se tiče korupcije, še enkrat. Vse to, kar sem govorila, je povezano tudi s korupcijo v zdravstvu. Pri tem si ne smemo zatiskati oči. Jaz upam, da si nihče od koalicijskih in pa drugih poslancev ne zatiska oči in reče: »Ja, korupcije ni.« Je. To smo vsi ugotavljali. Ampak kaj lahko v bistvu Vlada, država, tudi Državni zbor naredijo na tem, da se približamo tej ničelni toleranci, ne pa da jo odpravimo? To smo slišali tudi že večkrat v Državnem zboru, da tega ni moč odpraviti, ampak da se približamo res tisti ničelni toleranci in da potem tudi preiskovalni uradi, preiskovalne inštitucije delajo na tem področju efektivno. Torej, za ministrstvo kar nekaj vprašanj, upam, da bomo potem v razpravi oziroma odgovorih dobili te odgovore. Najlepša hvala.
Za predstavitev poročila Odbora za zdravstvo dajem besedo njegovemu podpredsedniku, gospodu Branku Zormanu. Ker ga ne vidim v dvorani, predlagam, da gremo naprej, in sicer za uvodno obrazložitev mnenja dajem besedo predstavnici Vlade na Ministrstvu za zdravje, državni sekretarki Nini Pirnat. Izvolite, gospa Pirnat.
Hvala lepa. Še enkrat dober dan! Torej, Ministrstvo za zdravje se s problematiko nabav oziroma investicij v drago medicinsko opremo za bolnišnice, za nabavo zdravil in medicinskih pripomočkov v bolnišnicah srečuje že dlje časa, s tem pa tudi s povezanimi korupcijskimi tveganji. Vlada in ministrstvo sta k reševanju navedene problematike pristopila na samem začetku mandata, in sicer sistemsko in gospodarno in tudi na podlagi jasno oblikovanega in sporočenega stališča in cilja ničelne tolerance do korupcije. Načrtovalne ukrepe tudi izvajamo, vezani so na nabave in upravljanje z medicinsko opremo za javne zdravstvene zavode, bolnišnice in nabavo zdravil in medicinskih pripomočkov. Uvodoma naj še enkrat poudarim, da je področje javnega naročanja blaga, storitev in gradenj zakonsko urejeno z večjimi ali manjšimi spremembami že skoraj 20 let. Slovenska zakonodaja tega področja je harmonizirana s pravnim redom Evropske unije. Poudarim naj tudi, da so slovenske bolnišnice samostojni gospodarski subjekti glede na potrjene programe zdravstvenih storitev, ki jih izvajajo, in glede na potrebe izvajanja dejavnosti in tako tudi nabavljajo zdravila in medicinske pripomočke. Pri tem naročanju jih zakonodaja k striktnemu spoštovanju pravil javnega naročanja zavezuje že več kot 15 let, kar pomeni, da problematika, ki jo izpostavlja predlagatelj na tem področju, ni nova. In tudi zatečeno stanje, ki ga ugotavlja predlagatelj, se je oblikovalo vrsto let. Res pa je, da Ministrstvo za zdravje in pa Vlada v tem mandatu posegata na področje nabav in nabavnih procesov v zdravstvu in ga urejata načrtovano, kot ga mogoče prejšnje vlade niso. Seveda pa, glede na to, da se je stanje nabiralo dolgo časa, ne moremo področja urediti čez noč. Kaj smo storili? Ministrstvo za zdravje je direktorjem vseh javnih zdravstvenih zavodov posredovalo priporočila, da pred formalno izvedbo postopkov javnega naročanja za vse predmete javnega naročanja dokumentirano izvedejo preverjanje trga v obsegu in na način, kot je to v posameznem primeru potrebno. Ena od podlag za preveritev trga bo tudi vzpostavljena evidenca cen vseh zdravil in medicinskih pripomočkov, ki jih nabavljajo slovenske bolnišnice. Kot sem navedla že pri prejšnji točki, Ministrstvo za zdravje v sodelovanju z Združenjem zdravstvenih zavodov in pa UKC Maribor pripravlja sodobni informacijski sistem, v katerega se bodo vključile seveda vse bolnišnice. Ministrstvo je konec leta 2016 vzpostavilo tudi evidenco za tako imenovano drago medicinsko opremo, to je opremo, ki jo je v okviru izvedene revizije o učinkovitosti upravljanja z medicinsko opremo s poudarkom na dragi medicinski opremi obravnavalo Računsko sodišče. Evidenca preostale medicinske opreme – kot sem že navedla, se bo evidentirala na podlagi navodila Ministrstva za zdravje o vodenju le-te – pa bo vzpostavljena v prihodnjih mesecih. Vlada in Ministrstvo za zdravje posegata na področje nabav slovenskih bolnišnic s projektom skupnega javnega naročanja, ki se bo izvajalo za vse nabave, pri katerih je to potrebno. Naj tukaj razjasnim nekaj pojmov, ki so bili že omenjeni. Skupna javna naročila za zdravila so se začela res že v letu 2011, takrat je bilo v ta projekt vključenih 300 zdravil oziroma 77 učinkovin in od takrat dalje se beleži 8,5-odstotno privarčevanje na to temo. V letu 2014–2015 so bila na podlagi okvirnega sporazuma sklenjena štiri 6-mesečna naročila, kjer se predvideva 20-odstotni prihranek na letni ravni. Drugo pa so nova skupna javna naročila, ki so se pa začela v letih 2015 in 2016, ki pa še niso zaključena. Tista, ki niso zaključena, seveda še ne morejo prinesti prihrankov. Prineslo pa je prihranek skupno javno naročilo, ki ga je izvajalo Ministrstvo za zdravje, za opremo urgentnih centrov, in sicer je privarčevalo 30 %, kar znese cirka 3 milijone evrov. V zadnjem obdobju, kot je bilo tudi rečeno, se je kot pereč problem izkazala tudi pravica do spoštovanja pacientovega časa. Zato je Ministrstvo za zdravje pristopilo tudi k novelaciji področja čakalnih seznamov, čakalnih dob. V javni razpravi, ki se je začela 11. 12. 2016, sta bila predstavljena tako Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o pacientovih pravicah in predlog novega pravilnika o naročanju in načinu vodenja čakalnih seznamov in najdaljših čakalnih dob v mreži javne zdravstvene službe. Pomembno je poudariti, ker je bilo tudi danes več očitkov, da Ministrstvo za zdravje deluje v okviru svojih pristojnosti. V okviru svojih pristojnosti je pa pripravljeno in tudi sodeluje z organi pregona oziroma pristojnimi institucijami na področju odkrivanja in boja proti korupciji. Še naslednje glede skupnega javnega naročila. V letu 2017 je predvideno javno naročilo za nakup materiala za interventno kardiologijo, ki vključuje tudi stente, o katerih bomo danes najbrž še kaj slišali, in tudi material za interventno radiologijo. V kratkem pa pričakujemo tudi zaključevanje postopkov za nakup plenic, rokavic, igel in katetrov. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospa državna sekretarka. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin, in sicer kot prva Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo gospa Nada Brinovšek. Izvolite.
Hvala za besedo. Lep pozdrav še enkrat! Ob trenutnem stanju v slovenskem zdravstvu, ki po besedah mnogih dobesedno propada, ob razkrivanju nepravilnosti pri nabavah medicinske opreme in zdravil, nezadovoljstvu zdravnikov, podaljševanju čakalnih dob, odhodih mladih zdravnikov v tujino, odhodih bolnikov v tujino, ob številnih humanitarnih akcijah zbiranja denarja za omogočenje zdravljenja v tujini in vedno večjem nezaupanju državljanov v javni zdravstveni sistem se seveda poraja vprašanje, zakaj takšna aroganca predsednika Vlade Republike Slovenije in ministrice za zdravje do zdravstvenih problemov in posledično tudi do davkoplačevalskega denarja državljanov Republike Slovenije. Opozorila ministrici za zdravje, da je treba pripraviti spremembo zdravstvene zakonodaje, da se dogajajo nepravilnosti na ministrstvu, da se znotraj zdravstva dogajajo afere, korupcija, da se politično kadruje, da imamo dolge, predolge čakalne vrste, da so javni zdravstveni zavodi v izgubah, da naši mladi zdravniki in bolniki odhajajo v tujino – teh opozoril ministrica in koalicija žal ne slišite. Ob interpelaciji ministrice za zdravje je predsednik Vlade za medije izjavil, citiram: »Ministrica Kolar Celarc uživa mojo polno podporo, saj je prava oseba na pravem položaju, da skupno vizijo boljšega slovenskega zdravstva uresniči za nas.« In dalje: »Ko sem jo imenoval za zdravstveno ministrico, sem vedel, da bo izboljšala življenje naših državljank in državljanov ter izboljšala zdravstveni sistem, da bo takšen, kakršnega si zaslužimo.« Če gledam zdajle po dvorani, mislim, da na eni strani vam gre na smeh, na drugi pa mogoče tudi komu na jok, ker nič od tega, kar je predsednik Vlade takrat dejal, ne drži. Sprašujem, kje je neka skupna vizija boljšega slovenskega zdravstva in ali si res zaslužimo tako zdravstvo. Zaradi dolgih čakalnih vrst so naši državljani in državljanke obupani, imajo občutek, da jih je država pustila na cedilu. Dogajajo se tragični dogodki, izvaja se vedno večje nasilje nad zaposlenimi v zdravstvu in razrašča se korupcija v zdravstvu. Zaradi teh nepravilnosti, afer in korupcije smo v naši poslanski skupini v tem mandatu, kot sem že prej v svojem stališču in razpravi omenila, imeli 19 izrednih sej Odbora za zdravstvo. Na jesenski seji v zvezi s sistemsko korupcijo smo predlagali dva sklepa, in sicer da ministrstvo ob pripravi zdravstvene reforme pripravi celovite rešitve za odpravo sistemske korupcije po načelu ničelne tolerance in da se tudi v javnih zdravstvenih zavodih, katerih ustanoviteljica je država, zagotovi poslovanje po načelu ničelne tolerance do korupcije. Zdaj seveda koalicija naših predlogov ni potrdila kljub dejstvu, da se tako rada sklicuje oziroma se tako radi sklicujete na ničelno toleranco do korupcije. In ko sem že pri tej ničelni toleranci do korupcije, predsednik Komisije za preprečevanje korupcije je na eni izmed zadnjih sej Odbora za zdravstvo dejal, da je glede na korupcijo, ki se dogaja pri nas, o ničelni točki žaljivo govoriti. Zanimivo, ko smo tudi v začetku lanskega leta v državnem zboru obravnavali priporočilo v zvezi s korupcijo, smo tik pred začetkom seje s strani odvetniške družbe glede na temo, ki smo jo obravnavali, prejeli opozorilno pisanje, ki napoveduje sprožitev sodnih postopkov pred pristojnim sodiščem. Iz te grožnje na srečo ni bilo nič. Kljub temu da so koalicijske kolege tako na seji odbora za zdravstvo kot na seji državnega zbora opozorili, da imajo v koalicijski pogodbi v poglavju zdravstvo pod ukrepi zapisano, citiram: »Uveljaviti ničelno toleranco do korupcije v zdravstvu. Od vseh, ki so s svojim (ne)ukrepanjem odgovorni za razrast korupcije, bomo terjali osebno odgovornost.« Žal se ni zgodilo nič. In kje so zdaj ti ukrepi in pa kje je zdaj ta odgovornost? Ni ukrepov, ni sprememb, ni ugotavljanja odgovornosti. Koalicijski poslanci ste skorajda vsi na teh sejah na temo korupcije razpravljali o tem, da je korupcija v zdravstvu. Se pravi, se strinjate, korupcija v zdravstvu je. Vendar pa se niste mogli poenotiti, ali gre za korupcijo ali gre za sistemsko korupcijo. In seveda tudi takrat naših priporočil v zvezi s sistemsko korupcijo niste podprli. Če pogledamo definicijo, kaj je sistemska korupcija. Sistemska korupcija je korupcija znotraj celega sistema. Pojem predstavlja situacijo, ko družba ali pa država delujeta na koruptiven način. Ko pride do tega, se proti korupciji ni več moč boriti na običajen način, ampak so potrebne bolj radikalne akcije, preprečevanje. To je, spoštovani kolegi, sistemska korupcija. Dejstvo je, da se na področju zdravstva srečujemo s korupcijo znotraj celega sistema. Posameznik, družba in država delujejo na koruptiven način. Spomnimo se tu samo izjave v. d. generalne direktorice UKC Ljubljana na Komisiji za nadzor javnih financ v začetku februarja 2016. Zaradi neodzivanja ministrice in pa zaradi zavrnjenih priporočil v zvezi s sistemsko korupcijo smo se tudi odločili, da v Državni zbor vložimo zahtevo za odreditev parlamentarne preiskave glede žilnih opornic, ki jo vodi kolegica Jelka Godec, in prepričana sem, da bo ta komisija tudi prišla pred koncem mandata do nekih zaključkov. V Slovenski demokratski stranki smo mnenja, da pregledno delo zdravstvenih zavodov, nabavnih služb in pa zdravnikov seveda povečuje zaupanje v zdravstvo. Prav tako pregledno delo organov pregona povečuje zaupanje v pravno državo. Žalostno je pa dejstvo, da glede na naša opozorila, ki smo jih dajali na sejah, na opozorila medijev in pa opozorila stroke nihče ne reagira. Če pa že reagira, pa prav počasi. Dejstvo je, da je zdravstvena zakonodaja potrebna temeljite prenove, ki bi pripomogla k večji kakovosti zdravstvenih storitev in k zmanjšanju čakalnih vrst, dejstvo je, da sistem na področju zdravstva ne deluje, in dejstvo je, da je znotraj sistema sistemska korupcija. In pika, bom rekla. Ministrica za zdravje je sicer na eni izmed sej na temo korupcije naštela ukrepe, ki jih je ministrstvo sprejelo v smeri, da se korupcija zmanjša. Med te ukrepe sodi tudi ta, da je Ministrstvo za zdravje v začetku leta 2015 sprejelo protokol o izbiri kandidatov za predstavnike ustanoviteljev svetov v javnih zdravstvenih zavodih. To je ukrep za preprečevanje korupcije s strani ministrice. Tako meni. No, s tem sprejetjem protokola, še enkrat, tako pravijo na ministrstvu, so zasledovali cilj dviga znanja in pa izkušenj, ki so potrebne za kakovostno opravljanje funkcije predstavnika ustanovitelja v svetu javnega zdravstvenega zavoda. Glede na vse dogodke, ki se dogajajo na UKC Ljubljana, in pa na vse večjo izgubo bi verjetno težko rekli, da ti predstavniki kljub sprejetemu protokolu in pa kljub svojemu znanju svoje delo dobro opravljajo. Na matičnem delovnem telesu, se pravi na Odboru za zdravstvo, smo na eni izmed sej, ko smo obravnavali problematiko kadrovanja, s strani dr. Konrada Kuštrina v zvezi z imenovanjem predstavnikov v svete javnih zdravstvenih zavodov slišali, citiram: »Da je to samo en kozmetični pristop k izbiri novih članov sveta zavoda, da pa glavno vlogo še vedno igra politična pripadnost. Politična pripadnost je tudi tista, ki postavlja ljudi na najbolj odgovorna oziroma vodilna mesta, tako menedžerska kot tudi nižje na druga vodstvena delovna mesta.« Tudi to je, spoštovani kolegi, korupcija. In če še ostanem še malo pri teh protokolih in pa sistemih kakovosti, vsem nam je znan lanskoletni primer na Nevrološki kliniki. Bom rekla, kaj nam pomaga, če imajo zavodi sistem kakovosti in pa nekega obveščanja, če pa jih bolnice ne upoštevajo, in čeprav jih obišče neka upravna inšpekcija, potem s strani te upravne inšpekcije ni epiloga. Nihče še ni odgovarjal za to, da ni deloval sistem kakovosti in pa obveščanja na UKC Ljubljana, ki določa obvezno interno informiranje, postopke, odgovornosti in pa pristojnost v primeru izrednih dogodkov. Tudi v primeru Bunc smo lahko priča, da sistem obveščanja znotraj UKC ne deluje dobro. Njegova predstojnica oddelka, za kardiologijo namreč, ni vedela, da se zbirajo podatki o njegovih bolnikih za namen določenega registra, ki ga vodi Bunčevo društvo. Se pravi, da predstojnica ne ve, kaj se dogaja na njenem oddelku. Da pa je zadeva še bolj bizarna, pa je predsednik komisije za medicinsko etiko izjavil, da je bila vloga pripravljena v skladu z navodili, kot nosilec pa je bil naveden Klinični center, Oddelek za kardiologijo, in ne Bunčevo društvo, kot je dejansko bilo. In predsednica nič ne ve o tem. Ni epiloga, ni sankcij, dejstvo pa je, da je za tem korupcija. V teh primerih bi seveda naj šlo za okoriščanje posameznikov s pomočjo države in v tem trenutku moramo reči, da tudi protokoli in pa sistemi obveščanja v nekaterih naših zavodih ne delujejo, to je dejstvo. Vlada je v svojem mnenju za eno izmed prejšnjih sej v zvezi s korupcijo med drugim tudi zapisala glede finančnega najema medicinskih pripomočkov in pa opreme, da to ni nezakonito dejanje, zato suspenz odgovornih oseb nima pravne osnove. Pri tem je seveda Vlada prezrla naše opozorilo, da je za UKC Ljubljana sklepala posle, se pravi pogodbo o dobavi na reverz, oseba, ki ni zakoniti zastopnik UKC. In še to, to pogodbo je ta oseba sklenila mesec dni, preden je bil izdan sklep o nabavi. Prav tako Vlada v svojem mnenju ni komentirala naše trditve, da v takih primerih dobavitelji opreme na reverz mastno služijo s servisom in potrošnim materialom, to pa pomeni, da je na dolgi rok za bolnico najem na reverz veliko dražji, veliko dražji od samega nakupa neke naprave. Tudi mediji veliko pišejo o tem, da se že več let denar preko javnih zdravstvenih zavodov prenaša na različne dobavitelje in da se dogajajo pritiski vplivnih posameznikov za dobavo določene opreme in tudi materiala. Pritisk se izvaja na zdravnike, če nočejo sodelovati, so razrešeni. Če pa ti vplivni posamezniki ne dosežejo svojega, gredo tudi do predsednika države, ta izjava nam je vsem znana, čeprav je bila kasneje zanikana, ampak mislim, da ga ni junaka tule med nami, ki bi verjel, da ni bila izrečena, mogoče prehitro, ampak da je za njo tudi kanček resnice. Podjetja in posamezniki, ki naj bi bili vpleteni v sumljive posle, pa se še vedno lepo sprehajajo po tej naši lepi zemlji, so še vedno naročniki in so še vedno dobavitelji. Žal je posledica teh koruptivnih dejanj dejstvo, da ljudje, ki ta koruptivna dejanja izvajajo, v mreži ščitijo najprej sebe, svoje prijatelje, družbo, država pa jim vse to dovoljuje. In to je, spoštovani kolegi poslanci, to je sistemska korupcija. Tudi s temi priporočili v zvezi s sistemsko korupcijo v zdravstvu smo predlagali pet sklepov, in sicer da se opravi razprava v zvezi z morebitno sistemsko korupcijo v zdravstvu; da se takoj sprejmejo potrebni ukrepi za temeljito reorganizacijo procesov nabav v zdravstvu, da Ministrstvo za zdravje predstavi analizo učinkov ukrepa skupnih javnih naročil v zdravstvu, ki so bila predvidena za leto 2015; da se pozovejo pristojne institucije k takojšnjemu in seveda odločnejšemu ukrepanju na področju ugotavljanja odgovornosti posameznikov v koruptivnih dejanjih in da se Državnemu zboru predstavijo zakonske spremembe, ki bodo omogočale transparentno javno naročanje. Ampak tudi ta naša priporočila na matičnem delovnem telesu s strani koalicije niso bila sprejeta. Pa kljub temu da priporočila niso bila sprejeta, sistemska korupcija je. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Tomaž Gantar v imenu Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije. Izvolite.
Hvala lepa, podpredsednik. Lepo pozdravljeni vsi! O korupciji v zdravstvu smo razpravljali že v lanskem letu in stališče Poslanske skupine Desus je pričakovano seveda podobno tistemu od lani. Navsezadnje pa se od takrat ni zgodilo nič bistveno novega, ne pri sprejemanju ukrepov in ne pri učinkih odpravljanja sistemske korupcije v zdravstvu. Že takrat pa smo omenili nesporno dejstvo, ki se ga vsi zagotovo dobro zavdamo, korupcija v naši državi je še kako prisotna, najbolj tam, kjer se tako ali drugače obrača največ javnih sredstev. Zdravstvo ni na prvem mestu, kar pa je hudo slaba tolažba. Ker gre za naše zdravje in nedvomno področje, kjer se je nakopičilo mnogo težav in mnogim med njimi botruje ravno pomanjkanje denarja, je korupcija v zdravstvu toliko bolj boleča. Občutimo jo vsi; preko nedopustno dolgih čakalnih dob, v zastareli in nezadostno izkoriščeni medicinski opremi, premajhnem številu zdravstvenih delavcev, marsikje dotrajanih ali slabo zgrajenih zgradbah. V enem letu od zadnje razprave je na plan prišlo le še nekaj novih afer, začinjenih s sumom korupcije, tako pri preskakovanju čakalnih vrst, še bolj pa pri nabavah medicinskih materialov in zdravil. Kot smo lahko slišali v razpravi na odboru, pa tudi danes ob predstavitvi mnenja Vlade, Ministrstvo za zdravje išče rešitve v smeri omejevanja možnosti korupcije na področju nabav in investicij v medicinsko opremo, nabav zdravil in medicinskih pripomočkov. Fraza o ničelni toleranci do korupcije sama po sebi ne zadostuje več. V Poslanski skupini Desus pričakujemo rezultate, celovite ukrepe in njihovo izvajanje tako s strani Ministrstva za zdravje kot tudi javnih zdravstvenih zavodov. Verjamemo tudi, da bosta tako Komisija za preprečevanje korupcije kot Računsko sodišče odigrala pomembno vlogo pri nadzoru in sami učinkovitosti predlaganih ukrepov, ki jih je ali pa še bo sprejelo Ministrstvo za zdravje. V naši poslanski skupini se bojimo, da si mnogi veliko preveč obetajo od sistema skupnega javnega naročanja. Sami postopki centraliziranih javnih naročil so ob tisočih artiklih zelo zahtevni, predvsem pa dolgotrajni, veljavna zakonodaja na tem področju namreč dopušča številna izigravanja in zavlačevanja samih postopkov. In ravno javno naročanje predstavlja po našem mnenju največje korupcijsko tveganje, hkrati pa se potrjuje tudi naša bojazen, da lahko skupno javno naročanje ne glede na vse dobre namene povzroči nemalo težav pri nabavi in pravočasnem zagotavljanju nujnih potrebnih materialov, zdravil in opreme. Prave rešitve tega problema ni na vidiku. Obenem pa nas v Poslanski skupini Desus veseli, da je Ministrstvo za zdravje prisluhnilo tudi našemu predlogu o objavi cen, po katerih javni zavodi nabavljajo posamezne materiale in zdravila, na posebnem portalu, kar bo omogočilo njihovo primerljivost in hkrati razkrilo pretirano visoka plačila za posamezne proizvode. Če držijo navedbe ministrstva, se bo namreč do konca tega meseca vzpostavila evidenca veljavnih nabavnih cen medicinskih pripomočkov in zdravil. V naši poslanski skupini pričakujemo tudi realizacijo napovedi, da se bo vzpostavila evidenca medicinske opreme v slovenskih javnih zdravstvenih zavodih. Še vedno pa kot pomembno korupcijsko tveganje ocenjujemo nejasno postavljeno mejo med javnim in zasebnim zdravstvom. Rešitve, ki jih na tem področju predlaga ministrica za zdravje v noveli Zakona o zdravstveni dejavnosti, ocenjujemo kot nezadostne in neprimerne, zato pričakujemo na tem področju jasneje opredeljene rešitve. Ne nazadnje v naši poslanski skupini verjamemo, da sistemska korupcija v zdravstvu ni in ne more biti zgolj in samo problem zdravstva. Preprečevanje korupcije mora v resnici postati prioriteta Vlade, ki lahko poseže na vsa področja nadzora, preprečevanja, odkrivanja in učinkovitega sankcioniranja korupcije na vseh nivojih. Je pa morda ravno področje zdravstva tisto, ki na najbolj neposreden način kaže na vse posledice in na vso škodo, do katere prihaja zaradi korupcije in katere ceno na koncu plačujemo vsi državljani. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo mag. Bojana Muršič.
Hvala lepa, podpredsednik, za besedo. Spoštovani državna sekretarka, kolegice in kolegi! Čarobne formule za odpravo sistemske korupcije ni in je ne bo, če ne bomo k temu problemu resno in zavzeto pristopili vsi, ki danes tu sedimo, in vsi, ki to razpravo poslušajo. Pristopili pa tako, da bomo vsi, ki odklone za njeno odpravo zaznamo, pričeli delati tudi na preventivi, pri tem pa se prenehali izogibati odgovornosti. Prepričana sem, da lahko vsak po svojih najboljših močeh deluje preventivno in to tudi tako, da do koruptivnih tveganj sploh ne bi prišlo. Naloga, imenovana odprava sistemske korupcije v zdravstvu, ni enostavna. Je dolgotrajen proces in ni odvisna samo od Ministrstva za zdravje ali vodstva javnega zdravstvenega zavoda. Je naloga vseh nas, vseh državljanov in vseh nosilcev javnih pooblastil, da se temu odločno zoperstavimo. Čas je. Poglejmo. Imamo dolge čakalne dobe in vrste. Imamo prekomerne presežke odhodkov nad prihodki s poslovanja, ki iz leta v leto naraščajo, imamo nedokončan urgentni center sredi največjega mesta, Ljubljane, že več kot 10 let, kjer zaposleni delajo pod nemogočimi pogoji, in pacienti, bolni na mrazu čakajo na obravnavo in še bi lahko naštevala. Mar res ne gre drugače? Mar res ne moremo s skupnimi močmi vplivati drug na drugega, da odpravimo sistemsko korupcijo v zdravstvu? Že res, da potrebujemo reforme v zdravstvu, ampak to ni nič drugega kot spremembe, ki bodo to sistemsko korupcijo odpravile, vsaj tako jih Socialni demokrati razumemo. Ne pa takšne reforme, ki bi sistemsko korupcijo v zdravstvu še poglobile ali celo legalizirale. Ves čas govorimo o reformah, kako jih potrebujemo, kako bi reforme rešile vse, ampak takoj ko se začuti najmanjša možnost, da bi se spremembe lahko zgodile, je navdušenja za reforme konec in začne se neskončno kritiziranje, da posegamo v avtonomnost, prosti trg, svobodno gospodarsko pobudo, da oviramo konkurenčnost, razlogov ni in ni, in potem se ponovno nič ne zgodi. A če bi resnično vsi enako razumeli pojem korupcija, bi si morali vsi prizadevati k skupnemu cilju, torej da dosežemo pregledno, ekonomično, smotrno nabavo materialov ter s tem upravičeno porabo javnega denarja in da bi gradili bolnišnice, zdravstvene domove, laboratorije, klinike, tako kot so to počeli rodovi pred nami. Potem s prstom ne bi zgolj kazali na probleme, ampak bi se usmerjali k iskanju teh rešitev. Rešitev, ki bi našim državljanom, otrokom, starejšim in bolnim omogočile boljšo in dostopnejšo zdravstveno oskrbo in ne nazadnje infrastrukturo. Prepričana sem, in s tega mesta si upam trditi, da so rešitve precej enostavne ter tudi učinkovite in hitre. Korupcijo lahko odpravimo, moramo jo odpraviti, samo pričeti moramo proaktivno delovati. Mar ni to naš skupni cilj? Zato moramo imeti zavest, da bomo vedno, ko bo kdo želel odmik od poštene prakse, storili vse, da to preprečimo. A dokler bo večina iskala bližnjice ali poskušala degradirati takšne posameznike, ki bi na odmike opozarjali, pa naj gre za še kakšen preskok čakalne vrste, dodaten postranski zaslužek, prelaganje odgovornosti ali vzdrževanje nepotizma, tako dolgo ne bo nič drugače. Ministrstvo za zdravje v svojem odgovoru na priporočila našteva niz postopkov in ukrepov, ki so jih že ali jih še nameravajo izvesti. Ali bodo na ministrstvu dovolj hitri? Ali bodo vsi ti ukrepi zalegli? Ne vem. Ne znam odgovoriti na vsa ta vprašanja, vem pa, da je treba začeti takoj danes. Morda ukrepi niso pravi, morda delamo vse narobe – pa res, naj spomnim, leta 2014 so začele veljati spremembe Zakona o javnem naročanju in Vlada je dobila pooblastilo, da lahko v okviru svojega letnega načrta odloči, da se v javnih zavodih izvedejo skupna javna naročila; junija 2014 je Vlada sprejela še Uredbo o skupnem javnem naročanju Vlade Republike Slovenije, s katero so bila omogočena skupna javna naročila za zdravila, medicinske pripomočke in medicinsko opremo. In ne boste verjeli, tudi sama ne morem verjeti temu, že pri prvem skupnem javnem naročilu so bili prihranki okoli 20 %. Ko je bil na osnovi pripravljenih tehničnih standardov izveden razpis opreme za 7 urgentnih centrov, se je od prvotne predvidene ocene investicije za to opremo cena znižala za več kot 30 %, namesto 8,9 milijona evrov so za naročeno blago plačali 5,6 milijona evrov. To je dokaz, da zmoremo, in upam, da zmoremo še več, mnogo več, da je to le začetek in da bomo čez leto, dve ali pet imeli boljše pogoje za delovanje zdravstvenega sistema in da bomo sprejeli reforme, ki bodo temeljile na solidarnosti in poštenju, v dobro skupnosti in javnega zdravstva, brez egocentrizma in lastnih parcialnih interesov. Socialni demokrati smo že večkrat izpostavili zahteve, da Vlada in parlament sprejmeta ukrepe, ki bodo temelj ničelni toleranci do korupcije; kjerkoli, ne samo v zdravstvu. Tudi državljani to od nas pričakujejo. Ljudje korupcijo zaznavajo in se zelo dobro zavedajo, kaj korupcija pomeni za njihov način življenja, za njihovo blaginjo. Zato Socialni demokrati pozivamo k skupnemu iskanju rešitev, katerih rezultat bodo spremembe, ki se bodo odrazile v prekinitvi obstoječih praks, ki danes onemogočajo vzpostavitev večje transparentnosti v poslovnih odnosih. Pozivamo k odpravi prakse, ki ne preprečuje korupcije in konfliktov interesov, temveč jih le krepi. Naj spomnim, da je sistemska korupcija eden od glavnih vzrokov gospodarske, finančne in vse večje moralne krize. Socialni demokrati zato menimo, da k obstoju korupcije v zdravstvu pripomorejo tudi zabrisane meje ter nejasna in neenotna pravila med javnim in zasebnim, zato je treba enkrat tudi to za vselej urediti, nadaljevati z načrtovanimi spremembami pri javnem naročanju in postopkih nabav ter jih narediti maksimalno transparentne. Edino tako lahko spremenimo trenutno stanje na bolje in prenehamo z obstoječimi praksami, ki škodijo vsem državljanom in tudi nam. Odveč pa ne bi bilo niti pravočasno zaznavanje in reagiranje pristojnih organov, ki tovrstna ravnanja morajo preganjati; ne glede na to, kdo jih izvaja. Hvala lepa.
Gospod Matjaž Hanžek bo predstavil stališče Poslanske skupine Združena levica.
Hvala lepa, predsedujoči. Pozdravljeni vsi! Ministrstva! Ko spremljam te večletne politične razprave o korupciji, se spomnim na boj proti birokraciji pred 30 ali 40 leti – sem pač že dolgo na svetu – takrat so funkcionarne stalno moralizirale, kako so proti birokraciji, birokracije pa zato ni bilo nič manj. Tudi moraliziranje o korupciji na vsake tri mesece ne bo odpravilo korupcije. Predvsem ne bo pomagalo, dokler politiki priznavajo korupcijo samo pri tistih drugih, ne pa tudi pri svojih. Zanimivo je, da se vedno politične stranke spomnijo na korupcijo, vseeno, katera je, takrat ko so v opoziciji, ko so na vladi, nanjo pozabijo. Bom navedel en sam primer iz obrazložitve: Vprašanje je tudi, zakaj Ministrstvo za zdravje preko svetov javnih zavodov in zavodov ne uveljavi svojega načela ničelne tolerance do korupcije in zakaj ne uveljavi odgovornosti za preplačila pripomočkov in zdravil. Tudi mene zanima, zakaj vlade tega ne izkoristijo, in še mnogo drugih. Čudi me pa, zakaj predlagatelji tega ne vprašajo svojega bivšega predsednika Vlade in ministrov, zato je tole moraliziranje z zamikom milo rečeno neverodostojno. Priporočilo se nanaša na dve vrsti korupcije. Na korupcijo pri preskakovanju čakalnih vrst in na korupcijo pri nabavi medicinski pripomočkov. V Združeni levici trdimo, da je treba ukrepati preventivno. Preprečiti je treba že samo možnost korupcije. Kazenski pregon je sicer potreben, ampak naša praksa dokazuje, da korupcije na ta način ni mogoče odpraviti. Če hočemo resnično odpraviti pojav preskakovanja vrst, je treba prepovedati delo javnih zdravnikov v privatnih ustanovah. Kot pa kaže že poročilo KPK o zdravnikih dvoživkah, večinoma preskakovanje poteka zakonito. Praviloma zdravnik iz javnega sektorja omogoči svojim pacientom iz koncesijske ali samoplačniške ambulante prednost pri obravnavi v javnem zavodu. Ta sistem je pri nas uzakonjen celo z odločbo Ustavnega sodišča. Danes lahko privatni zdravniki izdajo napotnico za pregled v javnem sistemu. To je treba prepovedati. Javni zdravniki naj delajo v javnem sistemu. Javni sistem mora zagotoviti polno košarico pravic, tako da ne bo potrebe po samoplačništvu. Privatnikov ne smemo subvencionirati z javnimi sredstvi. Ko bo to izpolnjeno, bomo podprli tudi višje plače zdravnikov in zdravstvenih delavcev. Za odpravo provizij pri nabavljanju materiala predvidevamo dva ukrepa. Centralno javno naročanje je treba končno uveljaviti v praksi. Ampak to seveda ni dovolj. Samo v ljubljanskem kliničnem centru je letno za 60 milijonov naročil manjše vrednosti, to je bajpas okoli javnega naročanja. Poleg tega javno naročaje ne pomaga, če se prijavi samo en posrednik ali če se posredniki kartelno dogovarjajo. Zato predlagamo ustanovitev javnega podjetja za nabavo materialov. Javno podjetje bi nabavljalo materiale direktno pri proizvajalcih. Izrinili bi privatni posrednike, vse marže javnega podjetja bi se lahko vrnile nazaj v zdravstveni sistem. Rešitev z državnim podjetjem, ki bi bilo ustanovljeno v tujini, kjer so proizvajalci, je pred kratkim predlagal tudi KPK. Ker so naši cilji in rešitve na področju zdravstva v nasprotju s priporočili predlagatelja, seveda priporočila ne moremo podpirati. Dodal bi pa samo to, da mi je korupcija znana, ne samo korupcija v zdravstvu, cel sistem, cela država je prepletena, vse, niso samo zdravstveni sistemi prepleteni s korupcijo, o kateri pa se v glavnem v politiki ves čas samo govori, govori, kakšnih posebnih ukrepov pa do zdaj še nisem videl. Hvala lepa.
Gospod Jernej Vrtovec bo predstavil stališče Poslanske skupine Nove Slovenije – Krščanskih demokratov. Izvolite.
En lep dober dan ponovno! Res pravšnja današnja seja glede na včerajšnje dogodke v zvezi z UKC Ljubljana. Jaz si želim oziroma upam, da ste si v čim večjem številu pogledali včerajšnjo oddajo na eni izmed komercialnih televizij zvečer. Sodelovala sta tudi dva naša kolega. Gospa državna sekretarka, ali ste gledali? [[oglašanje iz dvorane]] Škoda. Oktobra prejšnjega leta smo bili priča razčlenjevanju ene izmed hobotnic korupcije v povezavi z UKC Ljubljana. Skladiščnik, ki se je tudi predstavljal kot namestnik direktorja UKC, naj bi igral vodilno vlogo pri posredovanju za preskok čakalnih vrst v zameno seveda za denar – ugibanja so, da je šlo za nekaj 100 ali pa več 10 tisoč evrov, mediji omenjajo 20 tisoč evrov in tako naprej – se je včeraj vrnil na svoje staro delovno mesto. Suspenz mu je potekel in generalni direktor UKC Ljubljana ga je nazaj zaposlil. Nazaj je prišel. Nazaj je prišel delat. Na drugi strani je Policija ob tem ugotovila, da so tisti policisti, ki so v tej zgodbi, v tej hobotnici, sodelovali – dvema se je prekinila pogodba o zaposlitvi, sta končala z delom pri Policiji, trije pa so dobili opomin pred to odpovedjo. Zakaj to govorim? Ker imamo na eni strani institucijo, ki je odreagirala, na drugi strani pa imamo institucijo, to je javni zavod, ki pa v bistvu ni reagiral tako, kot bi moral reagirati. In kakšno sporočilo mi dajemo ob tem, ko se trkamo po prsih in govorimo: »Mi se borimo proti korupciji. Proti korupciji v zdravstvu.« Kakšno sporočilo je včeraj slovenska javnost dobila, ko se je skladiščnik ponovno zaposlil v skladišču oziroma spet deluje v tem sektorju UKC Ljubljana? Zdaj ne vem, govorilo se je, da je imel tudi parkirišče in tako naprej. Upam, da vsaj parkirišča nima, ali pa ima vse pogoje, kot jih je imel prej? Kakšno sporočilo dajemo? In če vprašate enega državljana, je to tako: korupcija v zdravstvu se izplača, nič se ti ne more zgoditi. Popolnoma nič se ti ne more zgoditi. In od trenutka, ko tudi UKC Ljubljana ne komunicira, od tega trenutka naprej, ko so tudi blokade medijske komunikacije, od tega trenutka naprej je tudi ta negotovost med ljudmi vedno večja. Na potezo pa pride takrat Vlada, ministrica ali pa drugi na ministrstvu, da podajo svoje mnenje glede tega. Kajti nihče mene ne bo prepričal, da generalni direktor UKC Ljubljana ni imenovan politično in da se ta vlada s tem imenovanjem ni strinjala. Seveda se je. Saj svet zavoda UKC je imenovala ta vlada, ta vlada ga je nastavila, te ljudi, ki so na nastavili generalnega direktorja. In kako si upa gospod še potem po vrhu vsega ne komunicirati z javnostjo? In argumentirati, zakaj je moral tega človeka ponovno zaposliti. Lahko bi si pridobil sam moralni kredit, če bi se drugače odločil, sam moralni kredit, da bi bil direktor naslednjih 10 let. To se nam v zdravstvu vedno znova ponavlja, in ta obravnava, ki je danes pred nami, je še ena v vrsti tovrstnih obravnav glede korupcije v zdravstvu. Nekega napredka žal ne dosežemo, in žalosti me, da priporočila, ki so bila na odboru, tudi niso bila potem na samem odboru sprejeta. V Novi Sloveniji glede korupcije na splošno menimo, da se je do zdaj ni dovolj zavzeto preganjalo in posledično so slabe prakse na različnih nivojih našega zdravstvenega sistema postale sprejemljive. Korupcija se je tako rekoč zakoreninila v ta zdravstveni sistem, in če ti hočeš, če želimo karkoli mi spremeniti, karkoli mi narediti, smo z njo dejansko soočeni. Tako soočeni, da nimamo moči enega skladiščnika dokončno odpustiti – se strinjam, vse v skladu z zakonodajo, kar je včeraj kolega poslanec iz SMC tudi govoril na 24ur zvečer. Torej, različni vplivni posamezniki in lobisti redno obiskujejo vplivne funkcionarje, direktorje in druge vplivne posameznike v zdravstvu. In zgodi se nič ne, kot se nič ni zgodilo v omenjenem primeru skladiščnika in preskakovanja vrst. Zato je nujno, da se spremeni tudi način boja proti korupciji v zdravstvu, saj so bili do zdaj pri tem boju zelo neuspešni. Dejstvo je, da je tveganje s korupcijo v zdravstvu odvisno tudi od tega, ali ima nekdo nad določeno storitvijo monopolen položaj ali pa ne. Tako je tudi povsod. Mnogokrat, ko organi pregona odkrijejo koruptivna dejanja v zdravstvu, pridemo do ugotovitve, da problem tiči v šibkem nadzoru ter specifičnosti našega zdravstvenega sistema. Korupcija v zdravstvu je torej na marsikaterih točkah žal sama vgrajena v sistem, ki je zastarel in tako ponuja številne možnosti izkoriščanja. In prvič, način financiranja in naročanja v slovenskem zdravstvu že sam po sebi predstavlja določena tveganja. In to kljub zavedanju, da je temu tako, da potrebujemo korenite spremembe in zdravstveno reformo tudi v tej smeri, se pravi, ki bi uvedla boljši nadzor in odpravila šibke točke sistema, se praktično na tem področju ne zgodi nič. Ocene, koliko javnega denarja iz zdravstvenega sistema ponikne zaradi korupcije, so različne. Čeprav uradnih številk ni, vsak evro, ki je namenjen v zdravstveni sistem in se izgubi zaradi korupcije, je pač preveč, ampak nekateri zdravniki govorijo tudi, da pride do več 100 milijonov izgub na račun korupcije. Korupcija v zdravstvu je najbolj podel način korupcije, kar je lahko. Korupcija je razpredena po vseh družbenih sistemih in v Sloveniji znatna, ampak v zdravstvu je najbolj podel način okoriščanja. Denar, ki ga dajemo preko obveznega zdravstvenega zavarovanja, preko dopolnilnega še zdravstvenega zavarovanja v te skupne vreče, v prvem primeru izginja v zasebne žepe posameznikov, posamezniki se z denarjem, ki bi lahko pomagal našim otrokom, s katerim bi lahko zgradili urgence in tako naprej, izboljšali infrastrukturo, izginja. In to je podel način. No, pa gremo do enega izmed odmevnih primerov glede korupcije, ki je tudi predmet parlamentarne preiskave, in to je nabava žilnih opornic, ki jih je bolnicam dobavljalo podjetje Mark Medical za ceno 1300 evrov, medtem ko so enake opornice na Poljskem stale 460 evrov. To se je potrdilo leta 2013, ko je UKC Ljubljana mimo razpisa uvozil žilne opornice po ceni 471 evrov, in po podatkih Supervizorja je omenjeno podjetje iz javnih sredstev prejelo nekaj več kot 81 milijonov evrov. V tem primeru ni bil sprožen praktično noben postopek, ki bi podrobneje razkril podrobnosti posla, prav tako ni nihče za nastalo škodo odgovarjal. Ali pač? Potem pa povejte imena, kdo je za nastalo škodo odgovarjal. In v enem letu so tako samo v eni ustanovi s prirejenimi ocenami, ki so jih umetno vzdrževali tri- do štirikrat višje kot na evropskem trgu, prejeli več denarja, kot so za žilne opornice v letu 2015 zapravile vse slovenske bolnišnice skupaj. Kot drugi primer bi lahko navedel kolčne proteze. Kako je mogoče, da v eni bolnišnici ob istem ZZZS, eni zavarovalnici, plačamo 800 evrov več na primer umetni kolk kot v eni izmed drugih bolnišnic? Tudi skupno javno naročanje, ki naj bi bilo odgovor na korupcijo v zdravstvu, žal vsaj zaenkrat ne kaže želenih učinkov. Problem nedvomno je, da ena in ista podjetja kolobarijo in dobavljajo medicinske pripomočke in popolnoma obvladujejo trg in tudi javna naročila. Za odtekanje javnih sredstev s preplačili medicinskih pripomočkov so po našem trdnem prepričanju odgovorna tako vodstva bolnišnic kot zdravniki in službe javnega naročanja. Službe za javna naročila so predvsem odgovorne, morajo odgovarjati, če je prišlo do kaznivega dejanja oškodovanja javnih sredstev. Ne nazadnje je odgovorna tudi Vlada in tudi organi pregona. Kako spremeniti sistem? V Novi Sloveniji smo predstavili izhodišča. Ključno je vprašanje, ali bi odtekal denar. Ali bi odtekal denar, ali bi se dogajala preplačila, prvič, če bi na primer ena in edina zdravstvena zavarovalnica v tej državi, ZZZS, izvajal nadzor? Vprašajte se, kakšen nadzor vrši ZZZS v primeru šempetrske bolnišnice pri preplačilu kolkov. Kakšen nadzor je ta ZZZS vršil? In drugič, vprašajte se, ali bi se preplačila dogajala, če bi sprejeli ta evropski koncept konkurenčnosti med zavarovalnicami, tekmovanja. Zakaj bi nekemu zasebniku, ki bi tekmoval na trgu, bilo v interesu, da daje preplačila iz svojega lastnega žepa? Zakaj? V primeru ZZZS je ta koncept enostaven, da ne vrši nadzora. Ker denar avtomatsko pride. In potem konec leta tako, kot je bilo v tem letu – poslovali so s 4-milijonsko izgubo pa so rekli, da ne bomo poslovali z izgubo, bomo to prenesli v naslednje leto, določene zapadle obveznosti, saj par dni gor ali dol se ne pozna. In to je to, to je tisti ključni ukrep, ki bi ga morali izvajati, koncept sprejemanja v Sloveniji, in sicer sistem konkurenčnosti, da bi zavarovalnice lahko nad tem vršile nadzor. Potem se preplačila ne bi dogajala, kajti nobenemu ne bo v interesu, da bo dajal finančna sredstva za preplačila iz lastnega žepa. Povrh vsega – in ob tem zaključim – da se bo to dogajalo še naprej, se bojim, da govori predlog zdravstvene reforme ministrstva. Še več, če ima zdaj ZZZS pod nadzorom več kot milijardo evrov finančnih sredstev, ki se zberejo iz obveznega zdravstvenega zavarovanja, bo zdaj dobil še dodatnih 450 milijonov evrov iz naslova dopolnilnih zdravstvenih zavarovanj. Komu mi damo čuvati ta denar? Nekomu, ki se je do zdaj zelo slabo izkazal pri poslovanju s temi finančnimi sredstvi. Poglejte, kaj se dogaja, in dobili boste odgovor, ali nimamo mi lisice v kokošnjaku, ali tej lisici v kokošnjaku ne dajemo še več kokoši, da jih čuva. Enostavno to počnete s predlogom zdravstvene reforme. V Novi Sloveniji se s tem ne strinjamo in tudi s tega vidika smo na odboru ta priporočila podprli. Obljubimo pa, da bomo o korupciji v zdravstvu, spoštovana gospa državna sekretarka, še naprej govorili, zaradi tega, ker je to eden izmed res podlih načinov, s katerimi se posamezniki okoriščajo. Na vas pa je, da po neki naravni evropski poti ta način preprečujete. V Novi Sloveniji vam predlagamo sprejeti koncept konkurenčnosti, ne pa monopolov, kajti sleherni monopol je leglo za korupcijo, in tako je tudi v zdravstvu v primeru ZZZS. Hvala.
Dr. Bojan Dobovšek bo predstavil stališče Poslanske skupine nepovezanih poslancev.
Spoštovani vsi, ki spremljate to sejo! Sistemska korupcija v zdravstvu. Zakaj je takšna? Zato, ker sistem ne deluje, zato je sistemska. Če bi sistem deloval, potem ne bi bila sistemska korupcija. Kako poteka sistemska korupcija? Na treh nivojih. Na najnižjem nivoju so korumpirani uslužbenci in zdravniki, po navadi v obliki modrih kuvert in gre za manjše zneske. Na srednjem nivoju predstojniki institucij, korupcija ni več samo v obliki denarja, ampak nagrad, izletov, izobraževanj in podobnega. In korupcija na najvišjem nivoju, kjer gre za delovna mesta, kjer gre za provizije in podobno. Vse manj je materialna in vse težje jo je dokazati. In kdo ima moč v državi? Zato sistemska korupcija. Moč naj bi imel parlament, ki zaupa Vladi, vendar ugotavljamo, da je v Sloveniji moč nekje zadaj, ne da se je prijeti. Tisti, ki imajo moč, nočejo stopit v ospredje in pokazati svoje premoženje. Kako poteka takšna sistemska korupcija? V prvi fazi si tisti, ki ima moč, podredi institucije, in sicer sodstvo, zakonodajno vejo, kar je Državni zbor, in Vlado. Seveda so potem četrta veja mediji, ki se jih tudi da podrediti. In tako moč prevzame peta veja oblasti – neformalne mreže iz ozadja. Druga faza. Kontroliranje denarnih tokov, za kar je treba vzpostaviti svoje kadre v bankah in svoje kadre pri javnih naročilih. In tretja faza, ko si podrediš institucije s kadrovanjem. Postaviš direktorje institucij, postaviš nadzorne svete in potem pridemo do sistemske korupcije. In to se v Sloveniji dogaja, najbolj problematičen primer trenutno, s katerim se največ ukvarjamo, pa je zdravstvo, kajti tu nas najbolj boli. V zdravstvu lahko izpostavimo vsaj tri probleme. Prvi problem so čakalne vrste, ki jih ljudje najbolj občutijo in najbolj vidijo. In škoda je povzročena. Čakalne vrste rešujemo gasilsko, z vlaganjem denarja, ni pa sistemske rešitve, tudi predlagana zakonodaja tega ne ponuja. Drugo je kadrovanje, kadrovanje na vseh nivoji, predvsem predstojniki institucij. In tretji problem so javna naročila. Seveda sistemsko urejanje javnih naročil samo s tem, da imamo skupna javna naročila, ne bo rešeno, kajti tudi pri skupnih javnih naročilih lepo prihaja do korupcije skozi vzpostavljanje monopolov. Treba je postaviti sistem pravih ljudi, kajti vemo, da sami, ko kaj kupujemo, znamo zelo dobro kupiti brez provizij, ko pa gre za drug denar, pa seveda takšne provizije so. Hitri ukrepi se kažejo v tem, da je ključ odgovora predstojnik institucije. Predstojnik institucije je dolžan skrbeti za konflikt interesov, za konkurenčne klavzule zdravnikov, za to, da potekajo javna naročila transparentno, za to, da povrne ugled institucij, in za to, da skrbi, da iz institucije ne odtekajo informacije, material, dobri kadri in podobno. On je dolžan poskrbeti za načrt integritete in za delovanje institucij. In kdo je ugrabil državo v sistemsko korupcijo? Tisti, ki je postavil direktorje teh zavodov. Kaj je treba storiti? Treba je odpirati tovrstne tematike, poleg teh naštetih ukrepov imamo še veliko prikritih oblik korupcije v obliki izobraževanja, v obliki nekih potovanj v tujino, v obliki vzpostavljanja monopolov, v obliki izvedenskih mnenj in ostalih prikritih oblik korupcije. Te oblike korupcije ne odkriva policija – da, v izjemnih primerih, tiste, ki so tako slabi, da tega ne znajo niti skriti – ampak se vse to pozna na premoženju tistih, ki so vpleteni v tovrstne dejavnosti. In prav tukaj je ključ odgovora: nadzor premoženja in sledenje finančnim tokovom. Pacient mora postati središče vsega dogajanja, kajti pacient je tisti, zaradi katerega postavljamo zdravstveni sistem, pacient plača skozi prispevke storitev in prav je, da to storitev tudi dobi. Zdravstvu moramo povrniti ugled, in to je naša naloga, seveda ob pomoči zdravstva. Večina zdravnikov in zdravniškega osebja dela dobro in te ljudi je treba ustrezno nagraditi in pohvaliti, seveda pa obenem pripraviti sitem zaščite prijaviteljev, žvižgačev, da bodo zdravniki in osebje prijavljali tovrstne izgrede, kajti tako lažje odkrivamo tovrstna koruptivna dejanja. Podlaga pa je v tem, da imamo transparentno kadrovanje in transparentno nastajanje zakonov, kar pa v Sloveniji pod to vlado ne deluje. Hvala.
Hvala lepa. Gospa Erika Dekleva bo predstavila stališče poslanske skupine Stranke modernega centra. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči! Državna sekretarka, spoštovani poslanke in poslanci! Danes se vsi zavedamo, da je korupcija v zdravstvu problem, ki se mu v obdobju preteklih vlad ni namenjalo prave pozornosti in je zato prerasel v razsežnosti, kot jih lahko danes zasledimo v medijih in ki jih v svojem priporočilu naslavlja tudi predlagatelj priporočila. Zavedamo se tudi tega, da je korupcija pojav, ki ga srečujemo v vseh kulturah in skozi celotno zgodovino v različnih sistemih in do katerega je treba vzpostaviti učinkovit sistem akcije preprečevanja. In očitno je, da se do nastopa našega mandata na področju preprečevanja korupcijskih tveganj ni naredilo nič ali se je premalo. Mislim, da si je politika vsaj v tem enotna, da je kakršnakoli oblika korupcije nesprejemljiva, saj še zlasti v zdravstvu neposredno vpliva na tisti najbolj ranljivi del družbe, na bolnike. In to je brez dvoma nedopustno. Zato je potreben odločen pristop z jasnimi cilji, da zagotovimo sistem, ki bo omogočil javno in transparentno delovanje zdravstvenega sistema in da bodo zdravstvene storitve dostopne vsem pod enakimi pogoji. Od tu naprej pa se seveda razlikujejo poti, kako ta cilj doseči. Predlagatelj priporočil, verjamemo, da dobronamerno, želi k temu problemu pristopiti na način opozarjanja Vlade, da sprejme primerne ukrepe, pri tem pa ne navaja posameznih ukrepov in pogosto niti ne konkretizira, na kakšen način in proti komu naj Vlada ukrepa. Zavedati se je namreč treba dvojega. Prvič, da ima Vlada omejeno pristojnost v okviru točno določenih deležnikov, in drugič, da Vlada svoj program protikorupcijskih ukrepov dosledno izvaja, in pričakuje se, da bodo rezultati teh ukrepov pomembno prispevali, da se bodo korupcijska tveganja v naši državi pomembno znižala. Ko govorimo o omejeni odgovornosti Vlade, bi želela pojasniti, da je Vlada zavezana k vzpostavitvi sistemskih ukrepov na tem področju, kar tudi intenzivirano počne, še toliko bolj aktivno zaradi deficita ukrepov na tem področju preteklih vlad. Kot osrednja institucija boja proti korupciji pa deluje Komisija za preprečevanje korupcije, v posameznih primerih prekrškovni organi, sodstvo, ki kot avtonomni organi prevzemajo institut nadzora nad posameznimi primeri, na katere Vlada in politika na splošno nima neposrednega vpliva. Zato je bil predlog priporočila v celoti zavrnjen že na obravnavi matičnega delovnega telesa, kar s strani predlagatelja kaže na nepoznavanje osnovnih pristojnosti državnih institucij in njihovih nalog. Način delovanja te vlade je od samega začetka usmerjen v ničelno toleranco do korupcije, kar ni zgolj krilatica, kot to predlagatelj vztrajno skuša prikazati. Sprejeta je bila vrsta ukrepov, ki bodo ob dosledni implementaciji v doglednem obdobju pomembno pripomogli k preprečevanju korupcije nasploh, še zlasti pa v zdravstvenem sistemu. Podrobneje so bili vsi ukrepi predstavljeni s strani predstavnikov vlade, obravnavani na seji Odbora za zdravstvo in zagotovo bo danes o posameznih ukrepih še veliko govora v nadaljnji razpravi. Ministrstvo za zdravje v tem mandatu aktivno posega na področje nabav in nabavnih procesov v zdravstvu. Ukrepi so načrtovani in terminsko določeni, sprejet je bil nov Zakon o javnem naročanju, za katerega se tudi pričakuje, da bo po določenem času izvajanja dal pomemben doprinos k bolj učinkovitemu naročanju, pripravljajo se standardi za medicinskotehnične pripomočke, na podlagi katerih bodo pripravljena skupna javna naročila. Za najpogosteje uporabljene medicinske pripomočke so bila javna naročila že izvedena in izkazalo se je, da je to prava smer, ki omogoča odgovorno upravljanje z javnim denarjem, enako sledi na področju nabave zdravil. Bi pa poudarila, da vsi od teh ukrepov veliko pričakujemo, še zlasti od napovedanih sprememb zakonodaje na področju zdravstva. Že dolgo so znane rešitve Zakona o zdravstveni dejavnosti, ki bi omogočil pošten, transparenten in predvsem do vseh enak postopek podeljevanja koncesij v zdravstvu. V preteklem tednu je bila javnost seznanjena z rešitvami, ki jih prinaša Zakon o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju, seznanjeni smo z novelo Zakona o pacientovih pravicah, ki bo natančneje opredelila pravico spoštovanja pacientovega časa, Vlada uspešno sprejema posamezne finančno podprte ukrepe za skrajševanje čakalnih dob in pa težko je pričakovana novela zakona o vodenju in upravljanju zdravstvenih zavodov, kjer bo nujno pričakovati cilj jasne opredelitve odgovornosti posameznih akterjev v zdravstvenem sistemu. Iskreno upam, da bo interesa pri podpori teh nakazanih rešitev v novi zakonodaji s področja zdravstva, ki nas čaka v prihodnjih mesecih, vsaj toliko, kot danes pri obravnavi teh priporočil.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na splošno razpravo poslank in poslancev o predlogu priporočila. Gospa Jelka Godec, imate besedo predlagateljice, izvolite. Pripravi naj se mag. Julijana Bizjak Mlakar.
Najlepša hvala. Glede tega, kar sem slišala v teh predstavitvah stališč poslanskih skupin, vsi se strinjamo, da je korupcija prisotna v zdravstvu, vendar kot je rekla kolegica zdajle, imamo pa različne poglede na to, kaj so ukrepi, katere so pristojnosti Vlade in tako naprej. Bilo je rečeno, da je ministrstvo naredilo vse, maksimalno, seveda, da sodeluje z vsemi inštitucijami in tako naprej. Potem pa prosim odgovor ministrstva na tole zadevo. Komisija za preprečevanje korupcije je 14. novembra 2016 podala ugotovitve Komisije za preprečevanje korupcije o zadevi previsokih cen medicinskih pripomočkov, ki jih nabavljajo bolnišnice. Ta je v svojih zaključnih ugotovitvah podala tudi določene sume oziroma napisala takole: »Stanje, da javne bolnišnice v lasti Republike Slovenije plačujejo za medicinske pripomočke svetovnih proizvajalcev več, kot za iste plačujejo bolnišnice v drugih evropskih državah enotnega trga EU, je za Republiko Slovenijo nesprejemljivo. Komisija v tej zadevi: vroča poziv za ukrepanje Ministrstvu za zdravje; posreduje ugotovitve Specializiranemu državnemu tožilstvu, NPU; posreduje ugotovitve v Državni zbor; zadevo odstopi Javni agenciji Republike Slovenije za varstvo konkurence; poda prijavo suma davčnih utaj Finančni upravi Republike Slovenije in z dopisom na predstavitev ugotovitev in podanih pobud, ki je na sedežu komisije potekalo 10. 11. 2016, povabi Ministrstvo za zdravje, Ministrstvo za finance, Ministrstvo za javno upravo, Javno agencijo za zdravila in medicinske pripomočke, Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije.« In v nadaljevanju napiše takole: »Odziv na prejeto povabilo,« torej na sestanek, na katerem bi predstavili to nedopustno preplačevanje materiala v Sloveniji, »na povabilo so se odzvali Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije, Javna agencija za zdravila in medicinske pripomočke ter Finančna uprava Republike Slovenije. Ministrstvo za javno upravo je dne 7. 11. telefonsko obvestilo komisijo, da se predstavitve ne more udeležiti zaradi neodložljivih obveznosti. Ministrstvo za zdravje in Ministrstvo za finance se predstavitve ugotovitev in predlaganih pobud nista udeležila.« Zdaj mi pa povejte, kako sodeluje Ministrstvo za zdravje s Komisijo za preprečevanje korupcije, ki ugotovi v svojem poročilu, ki ima več strani, na tem sestanku bi komisija rada predstavila Ministrstvu za zdravje – Ministrstvo za zdravje enostavno ignorira Komisijo za preprečevanje korupcije in njihove ugotovitve in tako naprej. To je bilo tudi predstavljeno na komisiji, ki jo imamo, parlamentarni, na področju žilnih opornic. Torej, da ministrstvo z njimi enostavno ne sodeluje. Zdaj mi pa povejte, ker ste razpravljali, češ da je ministrstvo naredilo vse, da sodeluje z vsemi, zakaj se ministrstvo ni udeležilo te predstavitve. Na koncu je bilo na podlagi vseh prisotnih mnenj in tako naprej izraženo dejstvo, da je za zdravstvene dejavnosti seveda pristojno Ministrstvo za zdravje in da bi moralo to ministrstvo nemudoma pristopiti k vsem ustreznim ukrepom. Prosim s strani ministrstva, sekretarke, ki me zdajle sicer ne posluša, potem bo pa rekla, da so naredili vse – kaj je ministrstvo na tem področju naredilo oziroma zakaj se tega sestanka ni udeležilo. Hkrati Komisija za preprečevanje korupcije, ki ste danes dejali, da pač ima pristojnosti, da ugotavlja nepravilnosti, daje pobude Ministrstvu za zdravje, kaj naj naredi, in v svojem dolgem poročilu predlaga različne ukrepe, ki so jih poslanci tudi dobili, in pa takole piše: »Skladno s prvim odstavkom 16. člena, s prvim odstavkom 13. člena Zakona o integriteti in preprečevanju korupcije komisija poziva Ministrstvo za zdravje, da v roku 30 dni od prejema tega poziva poda obrazložitev: kako oziroma na kakšen način bo pristopilo k zagotovitvi javnega interesa (zagotavljanja poštene konkurence in gospodarne porabe javnih sredstev); na kakšen način bo pristopilo k odpravi ugotavljanja korupcijskega tveganja ter k zagotovitvi integritete javnega sektorja pri izvajanju javne zdravstvene službe.« Jaz bi prosila ministrstvo, glede na to, da od Komisije za preprečevanje korupcije nisem še dobila, kakšen je bil odziv ministrstva, vas prosim, da poveste, kako ste sodelovali s Komisijo za preprečevanje korupcije in kako ste torej podali to odzivno poročilo. Namreč, ta datum, ki vam ga je dala komisija, je že potekel. Mesec dni je že mimo. Izpostavljeno je bilo tudi, mislim da na eni predstavitvi stališč, da je v nabavo materiala v bolnišnicah vključena tudi zahteva po izobraževanju zdravnikov. Kako, ali je ministrstvo kdaj dalo kakšno priporočilo, pismo, dopis – ker to ministrica zelo rada piše, češ kako je treba delovati pri nabavah recimo zdravil iz plazme – ali ste dali mogoče priporočila bolnišnicam, da se v javnih razpisih oziroma pogojih za ceno ne vključuje izobraževanja zdravnikov? Namreč, v tem primeru tudi Komisija za preprečevanje korupcije ugotavlja kar veliko koruptivnih dejanj. Zdravniki se, zato da pač dobijo izobraževanja v tujini, dogovorijo z dobaviteljem, da jim plača, recimo v enem primeru imamo tudi s strani komisije načelno mnenje, 5 tisoč evrov provizije. Ampak potem se zgodi nekaj: 5 tisoč evrov za bolnišnico ni dovolj in dajo še 20 % zraven, torej da še nekaj bolnišnica zasluži. Ali je ministrstvo kdajkoli pozvalo bolnišnice, da naj tega ne vključujejo v cene? Ker ko se na javnem razpisu v okviru cene napiše izobraževanje zdravnikov, ni določeno, kolikšna je višina. To je lahko 1 evro, lahko je 100 evrov, lahko je tisoč evrov, lahko je tudi 5 tisoč evrov; kolikor se en zdravnik dogovori. Ampak pravim še enkrat, bolnišnici to ni bilo dovolj, zahtevala je 20 % več. To so vse načelna mnenja ugotovitve Komisije za preprečevanje korupcije, ki so javno objavljena. Tega si ne izmišljujem. Lahko vam dam dopise na mizo, če želite. To je ena zadeva. Naslednja zadeva, ki je tudi primer, v katerega je ministrstvo vključeno, je: Zavod RS za transfuzijsko medicino ima seveda direktorja in pa vodja službe za ekonomiko in finance, oba sta zaposlena na Zavodu RS za transfuzijsko medicino, direktor in vodja ekonomike in financ, oba sta tudi pooblaščenca švicarskega podjetja za določene produkte v Sloveniji, torej za določena zdravila, oba sta hkrati tudi predstavnika Sveta Javne agencije Republike Slovenije za zdravila in medicinske pripomočke in sta tudi v Strokovnem svetu za preskrbo s krvjo pri Ministrstvu za zdravje. Torej, dve osebi, ki sta na ministrstvu v Strokovnem svetu za preskrbo s krvjo, sta odločevalca, sta odločilni osebi na Zavodu RS za transfuzijsko medicino, sta tudi predstavnika zdravil za tujo, švicarsko, firmo in jaz sem spraševala ministrstvo, ali vedo, da gre tukaj za navzkrižje interesov. In kaj ministrstvo odgovori? Človek, ki je vodja ekonomike in financ na Zavodu RS za transfuzijsko medicino, je res, da je v javni agenciji za zdravila in da v svojem življenjepisu ni omeni, da je tudi predstavnik švicarske farmacevtske družbe v Sloveniji. V življenjepisu tega ni navedel. Jaz imam pa dokument švicarske firme v angleščini, kjer piše, tudi to vam lahko dam, da je predstavnik. Ali je ministrstvo na to moje, v bistvu bom rekla, opozorilo zahtevalo od tega človeka, naj pove, ali je ali ni zastopnik švicarske firme v Sloveniji? Ker prihaja do navzkrižja interesov, gospa sekretarka. Mene zanima, ali ste tu kaj ukrepali, na tem področju, ker konec koncev je bila to neke vrste moja prijava k vam na ministrstvu. Vi odgovarjate, da vi ste pač pogledali življenjepis, človek tega ni napisal. Ampak prihaja do navzkrižja interesov, ker agencija za zdravila je pa podala vprašanje, ker je ta človek tudi v svetu zavoda te agencije, da prosijo, da se odgovori, ker prihaja torej do navzkrižja interesov. Zdaj imate mojo javno prijavo, če želite, da ne bo potem kdo rekel, da nisem povedala. Lahko vam dam še vse podatke, tudi ta švicarski dopis te firme. Torej, to je ena zadeva, pred katero si tudi, bom rekla, ministrstvo kar zatiska oči, češ človek ni prijavil, da je tudi predstavnik tuje firme za zdravila in dela v javni agenciji za zdravila in dela v strokovnem svetu na ministrstvu. Dajte pozvati ljudi še enkrat, da dopolnijo svoje, ker tu pa imate pristojnosti, veste. To vam je tudi Komisija za preprečevanje korupcije na podlagi zakona napisala, da lahko zahtevate od človeka, da vam poda te informacije. Torej, vprašanj je kar nekaj. Kako sodelujete s Komisijo za preprečevanje korupcije? Tako, da ignorirate zadeve, ali tako, da pač greste na sestanek in vam predstavijo svoje poglede, ker pravite tudi s strani koalicije pa ostalih, da imamo organe, ki morajo reagirati na takšne zadeve? Ampak ministrstvo gladko ignorira. Se pa, bom rekla, podpisujejo različni pakti za Transparency International, ki pa zdaj postaja neka parazadeva na področju preprečevanja korupcije. Torej, KPK se ignorira, podpisuje se pakt s Transparency International. To pa je v redu. Zdaj mi pa povejte, kakšen je odnos tukaj. Kakšen je odnos? Kdaj končno bo ministrstvo zahtevalo odgovornost, subjektivno, objektivno, vodstev bolnišnic, tudi zdravnikov? Kdaj boste dali ali ste že dali priporočila, da se javni razpisi, cene materiala ali storitev, gradenj, česarkoli očistijo teh pritiklin, ki ne spadajo zraven? Od izobraževanj do potovanj in tako naprej. Ali ste tukaj dali za kakšne zadeve priporočila? Ker še enkrat, vi mi lahko govorite o teh vaših skupnih javnih naročilih, kolikor hočete, ampak ta skupna javna naročila ne funkcionirajo v Sloveniji in ne bodo še nekaj časa. Zakaj ne? Zato, ker prihaja do revizij, to je ena stvar. Na to nimate vpliva. To so revizije, pač dajo noter dobavitelji revizije. In če bomo mi skupna javna naročila delali tako, kot jih delamo zdaj v Sloveniji, torej dobavitelji samo znotraj Slovenije, cene takšne, kot veljajo v Sloveniji, čez mejo sploh ne pogledamo, ne bo nič boljše. Še vedno bomo preplačevali material. Ker še enkrat, dokler imaš ti pred sabo dobavitelja naše največje slovenske bolnišnice in ti reče, da dela tržno raziskavo tako, da sedi v pisarni in prosi dobavitelje, da mu dajo cene, tako dolgo v Sloveniji tega ne bomo očistili in bo prihajalo do koruptivnih dejanj, zato ker dobavitelji hodijo do nabavnikov, hodijo do zdravnikov in se pač udinjajo. Zdravniki prejemajo, tako kot piše v KPK, 5 tisoč evrov. Ja, ne me čudno gledati. Ali vam preberem? Ali vam preberem, sekretarka? Ni nobenega problema jaz vam preberem mnenje komisije iz 30. 3. 2015, kjer piše: V času izobraževanja je bilo uslužbencem komisije pojasnjeno, da je nesprejemljivo ravnanje nekega javnega zavoda, s katerim je bilo prvotno dogovorjeno, da trgovec donira 5 tisoč evrov sredstev zdravniku, nato pa je trgovec dobil zahtevo, donacijsko pogodbo, kjer je bila 20 % višja ta zahteva. Torej so se pogovarjali o tem, kajne? Torej zdravnik, ker je pač želel izobraževanje v tujini, je od dobavitelja zahteval 5 tisoč, ah zahteval, dogovorila sta se za 5 tisoč evrov, bolnišnica pa potem še za 20 % več. Ta skupna javna naročila, torej če ostanem pri nabavniku, ki ne pogleda čez mejo – ker konec koncev, ko doma kupujete, ne vem, avto, kakršnokoli zadevo, pralni stroj, greste v trgovino in pogledate, primerjate cene in kupite pri najcenejšem ponudniku seveda isto kvaliteto, če govorimo o istih zadevah; ne pa, da sediš doma in rečeš, dobro, zdaj mi pa dajte cene, potem se bom pa odločil. Tako bi tu prosila s strani ministrstva odgovore; glede na to, da je bilo vse narejeno. Ker koalicija pravi, da ste naredili vse. Zdaj pa mene zanima, kaj vse ste vi naredili, če vas KPK poziva, pa se ne odzivate, ignorirate, ne pridete na sestanek, pozivajo vas, dajejo vam predloge, vi pa jih ignorirate. Ali ste dali javnim bolnišnicam tudi predlog ali pa navodila, kako naj vodijo javne razpise, da ne bo v ceni zajeto tudi tisto, kar ni potrebno? Predvsem gre za vprašanja na ministrstvu, ker poslanske skupine danes – saj pravim, že ne vem kolikokrat smo govorili o tej korupciji, vsi se strinjajo, da je korupcija, vendar pa se odgovornosti ne išče, ne subjektivne ne objektivne ne politične, nobene. Govori se samo o tem, da do te vlade Mira Cerarja ni bilo narejenega nič ali zelo malo na področju, da bi se ukinila sistemska korupcija. Zdaj se je pa sprejel ukrep Ničelna toleranca do korupcije, program za dve leti, ki ne funkcionira; to je v odgovoru Vlade. Ker če mi boste še enkrat rekli, da ta skupna naročila delujejo, vam bom še enkrat v celoti prebrala odgovor Vlade, kjer je jasno zapisano, da ne funkcionira. Torej, zdaj naenkrat ničelna stopnja korupcije, dr. Cerar celo izjavi: »Zdaj ko sem pa jaz na vladi, pa ta beseda sploh ne obstaja več.« Draga vlada in vsi, poglejte si vaše kadrovanje! Če ostanemo samo pri zdravstvu, kaj ste v zdravstvu naredili? Kadrovali tako, da to ni res. Zamenjali svete zavoda, zamenjali direktorje oziroma imenovali nove direktorje, ki nimajo ne strokovnih ne drugih referenc, ne formalnih in ne neformalnih, in zdaj se čudite, da prihaja do takšnih izgub, da lahko v bolnišnicah dela kdorkoli karkoli hoče. In javni razpisi potekajo netransparentno in negospodarno. Pa če boste hoteli konkretne podatke, vam jih še pa celo ven preberem. Tako da prosim za odgovore. Pa še enkrat, ne mi z rokavicami in plenicami, ker ta javna naročila ne delujejo in to ni noben ukrep. Kdaj boste razčistili s temi javnimi razpisi? Kdaj boste ustavili dobavitelje v bolnišnicah? Kdaj boste dali navodila bolnišnicam: ne dovoliti tega? Jaz vem, da je UKC velik, da je UKC Maribor velik, da so bolnišnice velike, ampak glejte, ne vem no, po svetu to deluje. Mi smo pa kot osamljen otok, kjer lahko vsakdo pride kadarkoli hoče h kateremukoli zdravniku hoče. Mi pravijo tam z različnih oddelkov, da se dobavitelji kar sprehajajo tam med pacienti, da se pred pacienti dogovarjajo o tem, kdaj bo kdo šel kam na počitnice pa kateri dobavitelj bo plačal. Ministrstvo je konec koncev tukaj tudi zato, da da takšna priporočila. Potem vsaj lahko rečete, glejte, saj smo jim rekli. Vi pa še tega ne morete reči.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Julijana Bizjak Mlakar. Pripravi naj se mag. Matej Tonin.
Hvala lepa za besedo, gospod predsedujoči. Ker korupcija ne zadeva samo področja zdravstva, ampak lahko sega prav na vsa področja, je dobro vedeti, kakšen je položaj Slovenije na tem področju. Namreč, po indeksu zaznave korupcije je bila Slovenija v letu 1999, ko je bila prvič vključena v raziskavo, ocenjena z 10, kar pomeni, da tedaj korupcije praktično ni bilo možno zaslediti. Že v letu 2001 je bila Slovenija devet mest nižje, v naslednjih letih pa se je vztrajno uvrščala slabo in dosegla dno v letu 2013, ko je padla na 43. mesto med uvrščenimi državami. Po zadnjih podatkih je po indeksu zaznave korupcije Slovenija na 31. mestu. Zaznava korupcije pa je odvisna od gospodarskega in socialnega položaja prebivalstva ter od povečanega nezaupanja v demokracijo, državo in v državne institucije. Tudi po raziskavi Eurobarometra je Slovenija v primerjavi s celotno Evropsko unijo nadpovprečno izpostavljena korupcijskim tveganjem. To naj bi v veliki meri izhajalo iz vpliva politike na gospodarstvo in na poslovno kulturo. Tako je 50 % anketirancev iz Slovenije menilo, da je korupcija posledica pretesne povezanosti politike in gospodarstva, v celotni Evropski uniji je bilo takšnih 37 % vprašanih. 39 % anketiranih pa je menilo, da je mogoče poslovni uspeh doseči le s pomočjo zvez in poznanstev. V Evropski uniji kot celoti je bilo takih 20 % vprašanih, torej polovico manj. Te zaznave prebivalcev vplivajo tudi na ugled Slovenije, gospodarstva in družbe v celoti in s tem tudi na gospodarski in družbeni razvoj Slovenije. Prav je, da se korupcija odkriva, preprečuje in kaznuje, kadar le-ta obstaja. Odgovornost Vlade in poslancev je zagotovo preprečiti sistemsko korupcijo in vzpostaviti javne sisteme, na osnovi katerih v javnih družbenih sistemih preprečimo možne konflikte interesov, ki spodbujajo korupcijska tveganja. Tako bi se moralo v bolnišnicah in zdravstvenih domovih poskrbeti za odpravo korupcijskih tveganj, ki jih predstavljajo javna naročila, podkupovanje oziroma nedovoljeno sprejemanje daril, preskakovanje čakalnih vrst, neupoštevanje nasprotij interesov in korupcijska tveganja v povezavi z uporabo medicinskotehničnih pripomočkov in s predpisovanjem ter uporabo zdravil. Podobno so ministrstva in organi v svoji sestavi izpostavljeni korupcijskim tveganjem nedovoljenega prejemanja daril, korupcije pri javnih naročilih in korupcije pri vodenju postopkov. To še posebej velja za finančno, gospodarsko in infrastrukturno ministrstvo, pa tudi za Ministrstvo za zdravje in nekatera druga ministrstva. Marca 2014 je Komisija za preprečevanje korupcije opozorila na ugotovljena korupcijska tveganja v slovenskem zdravstvenem sistemu. Komisija je na podlagi pregleda in analize obširne dokumentacije ter podatkov ugotovila, da prepletanje javnega in zasebnega interesa v zdravstvu oziroma obstoj okoliščin, ko nekateri zdravniki hkrati delajo v javnem in v zasebnem zdravstvu, že sam po sebi predstavlja precejšnje sistemsko korupcijsko tveganje. Ustvarja pa tudi povečana tveganja za nastanek nasprotja interesov. Komisija je Ministrstvu za zdravje tedaj priporočila, da vzpostavi ustrezne mehanizme, ki bi take konflikte interesov oziroma resna tveganja prevlade zasebnega interesa nad javnim preprečevali. Žal Ministrstvo za zdravje tega priporočila k predlogu novele Zakona o zdravstveni dejavnosti in v sporazumu s FIDES ni upoštevalo, saj je ministrica klonila pred zasebnimi interesi sindikata zdravnikov. Nadalje je komisija v sistemskem načelnem mnenju o tveganjih v zdravstvu zapisala, da je dodatno delo v javnem sektorju zaposlenih zdravnikov, ki ne pridobijo zakonsko zahtevanih dovoljenj za takšno delo, problematično in da gre celo za sistemski problem, ki ni obvladan. Nadzor na tem področju se namreč sploh ne vrši ali pa ni učinkovit, je ugotavljala komisija. Komisija je marca 2014 posebej izpostavila tudi področje čakalnih vrst kot področje z visokim korupcijskim tveganjem, ki ni ustrezno obvladano. S podobnimi poročili in ugotovitvami Računskega sodišča in Komisije za preprečevanje korupcije v prejšnji sestavi je bila javnost seznanjena že pred leti. Verjetno se spomnite, šlo je za poročilo glede preskakovanja čakalnih vrst v Univerzitetnem kliničnem centru v Ljubljani in v Valdoltri. Kljub preiskavam ni znano, da bi se kateremu zdravniku, ki je bil vpleten v korupcijo, karkoli zgodilo. Čeprav nadzorni organi ugotavljajo pogoste kršitve čakalnih vrst v javnih zavodih, sistem še vedno omogoča tudi nekaznovano preskakovanje teh vrst iz nezdravstvenih razlogov. Komisija za preprečevanje korupcije ponovno ugotavlja, da javni zavodi tveganj, povezanih s čakalnimi vrstami, niso zaznavali in jih posledično tudi niso ustrezno obravnavali. V tem delu se je ministrstvo sicer nekoliko angažiralo, vendar bodo korupcijska tveganja preskakovanja čakalnih vrst ostala, dokler se ne bo povsem razmejila javno od zasebne zdravstvene dejavnosti. Zdravniki bi se namreč morali odločiti, ali bodo delali v javni zdravstveni mreži ali pa le izven, koncesije pa bi se moralo podeljevati le izjemoma. Ker to še ni storjeno in ker ministrstvo tega tudi ni predlagalo v predlogu novele Zakona o zdravstveni dejavnosti, bo, če se predlog novele ne bo spremenil, še vedno omogočena korupcija tudi pri preskakovanju čakalnih vrst. Prav tako bo možna zloraba javnih sredstev in pacientov za večje zaslužke zdravnikov zasebnikov, tako imenovanih dvoživk, v svojih popoldanskih zdravstvenih podjetjih. Podoben konflikt interesov vnaša profitnost v sicer nepridobitni javni zdravstveni sistem, ki se običajno pokaže v varčevanju, na primer pri laboratorijskih preiskavah na račun pacientov, ki tega seveda ne znajo zaznati, kar pa gre običajno v škodo zdravja ljudi zaradi prepozno odkritih resnih obolenj. V izogib korupcijskim tveganjem bi se moralo še bolj aktivno pristopiti tudi k centralizaciji in informatizaciji javnega naročanja v javnem zdravstvu. Divja privatizacija in komercializacija zdravstvene dejavnosti in zdravstvenega zavarovanja so škodile kakovosti, pravičnosti financiranja in dostopnosti zdravstvenega sistema, s tem pa večini prebivalstva. Apetiti po privatizaciji javne zdravstvene infrastrukture kažejo, da je veliko denarja v rokah posameznikov, ki bi želeli poceni priti do javnih zdravstvenih domov in bolnišnic. Med najbolj nevarnimi pa je korupcija državnega aparata in seveda sistemska korupcija, kjer gre za koristim elit prilagojeno na primer pomanjkljivo zakonodajo, ki omogoča vrsto priložnosti, da posamezniki ali skupine svoje lastne interese postavijo pred interese skupnosti ali države. Uničenje javne zdravstvene, kulturne, socialne, šolske in druge javne infrastrukture v korist zasebnih interesov bi dolgoročno oškodovalo prebivalce za dostopne in kakovostne javne storitve, kar bi imelo dolgoročno negativne družbene posledice. Če pogledamo izkupiček obsodb za številna ugotovljena korupcijska dejanja v družbi in zdravstvu, se verjetno lahko strinjamo, da je primerov preprečevanja in sodnih epilogov zanemarljivo malo. Tudi primerov odkrivanja je premalo. Če se želijo zmanjšati korupcijska tveganja v zdravstvu, je treba storiti bistveno več, kot doslej na vseh nivojih zdravstvenega sistema. Pri tem pa ima Ministrstvo za zdravje najbolj pomembno vlogo. Kot prvo pa bi moralo odpraviti korupcijska tveganja v sedanjem predlogu novele Zakona o zdravstveni dejavnosti, ki se bo sicer, tudi zaradi ureditve koncesij v zasebnem in ne v javnem interesu, znašel na spisku pomanjkljivih zakonov, ki tudi omogočajo korupcijo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Matej Tonin, pripravi naj se gospod Jani Möderndorfer.
Dober dan, poslanke in poslanci! V ponedeljek smo imeli TEŠ 6, v torek sanacijo slovenskega bančnega sistema, danes pa korupcijo v slovenskem zdravstvenem sistemu. Očitno gre za zimzelene teme, o katerih se veliko pogovarjamo, nekih konkretnih rezultatov pa ni. In seveda to vse ponovno ustvarja neko negativno klimo, nezadovoljstvo in seveda priložnost za vse mogoče nove ali pa tudi stare demagoge. In če kaj, potem se je prav od te vladne koalicije pričakovalo, da se bodo stvari začele delati drugače. Smo na polovici mandata, od tu dalje bi jaz sodbo prepustil ljudem. Zakaj je korupcija v zdravstvu mogoča oziroma zakaj se o teh stvareh veliko pogovarjamo, pa še vedno se okrog nas stvari dogajajo in te stvari so precej neprijetne? Stvari so zelo komplicirane, tako da jih je težko razumeti, in če imamo kompliciran sistem, potem je to enkratna priložnost za ribarjenje v kalnem in kasna priložnost za vse tiste, ki se želijo prisesati na državni proračun oziroma na javno zdravstveno blagajno in iz tega potegniti čim več denarja. Kje jaz vidim problem? Jaz sem si kar naredil shemo zaradi tega, da bo vsaj meni v pomoč, da bodo zadeve bolj jasne. Imamo proizvajalce, ki proizvajajo zdravila, imamo veletrgovce, ki od teh proizvajalcev ta zdravila nabavljajo in jih potem pošiljajo naprej do lekarn in do bolnišnic. To je na nek način shema, ki velja v našem zdravstvenem sistemu. In jaz sem ves čas živel v prepričanju, da so ti veletrgovci, da to so tisti, ki kupujejo zdravila v Sloveniji za lekarne in za bolnišnice, glavni igralci v našem sistemu, ki se pogajajo s temi proizvajalci za cene, pa so me podučili, ne ne, oni imajo določene cene s strani ZZZS. ZZZS je tisti glavni, ki se pogaja in na nek način določa, koliko in po kakšni ceni se bodo plačala zdravila. To je ena velika zdravstvena vreča oziroma velik javni zdravstveni zavod. In kje nastajajo problemi? Prvič, ker imamo velik, zelo rigiden zdravstveni zavod, sem prepričan, da so zelo slabi pogajalci, kar se tiče odnosov do proizvajalcev, in da bi morda z nekoliko drugačnim pristopom tudi lahko drugačne cene izpogajali. Druga zadeva so pa tukaj doli izvajalci, to so bolnišnice, zdravniki in vsi ti, ti pa določajo, katera zdravila so za nas primerna. In od proizvajalcev, kot je bilo danes že večkrat omenjeno, romajo do zdravnikov do bolnišnic raznorazni promotorji takšnih in drugačnih zdravil, da zdravniki predpisujejo točno določena zdravila oziroma da jih nekoliko bolj preferirajo, in seveda jih proizvajalci krepko nagrajujejo. In zato trdim, da v takšnem sistemu, kot ga imamo danes, te korupcije ne bo možno nikoli odpraviti. Nikoli. In da bo treba ta naš zdravstveni sistem bistveno spremeniti, spremeniti način financiranja tega zdravstvenega sistema, če želimo mi korupcijo v zdravstvu odpraviti. Ker drugače bomo lahko še naprej velikokrat o teh zadevah govorili, ampak rezultata pa seveda ne bo. Kaj bi jaz predlagal oziroma kaj predlagamo v Novi Sloveniji? Da bi imeli namesto enega, tega velikega državnega, zdravstvenega zavoda pač več organizacij, več zavarovalnic, več skupin, ki bi dejansko se pogajale s proizvajalci. In prav zaradi tega, ker bi te skupine ne delale za izgubo, ampak ker bi delale za dobiček, bi te proizvajalce po moji oceni do maksimuma stisnile. In ko bi pa enkrat dobili ogrodno ceno od proizvajalcev, potem bi bila tudi korupcijska tveganja mnogo manjša. Seveda bodo zdaj planili po meni, marsikdo v tej dvorani, in bodo dejali, Tonin pa zagovarja privatizacijo zdravstva. Naj kar jasno povem, je ne zagovarjam. Mi v Novi Sloveniji zagovarjamo javno zdravstvo. Podčrtujem. Javno zdravstvo, vendar drugačen način financiranja, in to je takšen način financiranja, da tam kjer se bo denar zbiral, v tistih institucijah, kjer se bo zdravstveni denar zbiral, da bodo te institucije zainteresirane, da bodo dobavitelje zdravstvene robe, zdravil, pripomočkov čim bolj oziroma do maksimuma stisnile. To je vsa poanta, ki jo želimo mi povedati ljudem, ki jo želimo povedati Sloveniji, da z eno okorno veliko zdravstveno institucijo oziroma z Zavodom za zdravstveno zavarovanje Slovenije enostavno ne moremo teh ciljev doseči. In prej, kot si bomo to priznali, lažje bomo ta zdravstveni sistem uredili. Ker sem prepričan, da je Slovenija še vedno prebogata država, da bi naši državljani umirali zaradi slabe organizacije zdravstva. Zaključim pa še s tem, kar levi del te dvorane zelo velikokrat prodaja kot rešitev, češ da bo to pa naš zdravstveni sistem rešilo, in pravijo: »Skupna naročila, gremo čim prej na skupna naročila.« Super se sliši to in poanta naj bi bila, da večji obseg naročil pomeni tudi nižjo ceno teh naročil. To je sicer res, ampak se če tisti, ki se pogaja, tisti, ki naroča, z dobavitelji slabo izpogaja in jih ne stisne, potem je jasno, da nam skupna naročila popolnoma nič ne pomagajo. Še posebej pa če dobavitelji oziroma proizvajalci teh zdravil še komu kaj plačajo, da jih pri teh zadevah manj stiska in jim manj utruja. Še ena stvar, ki bo uredila naš zdravstveni sistem in pa tudi zmanjšala korupcijska tveganja: če bodo tisti, ki plačujejo zdravstvene storitve, se pravi, če bo institucija, v katero mi dajemo denar pri naših plačah za zdravstvo, dejansko tisti, ki zdravstvene storitve izvajajo, konkretno to pomeni bolnišnice, zahtevali kvalitetne storitve. Če zaključim, čisto na koncu seveda svet gre naprej in skupaj z njim se vrtimo tudi mi in zagotovo je informatizacija ena izmed stvari, ki bi mnogo stvari premaknile naprej; od tega, da bi se zmanjšala korupcija, od tega, da bi se optimizirali vsi postopki [[…]]Je že kar nekaj primerov dobre prakse v Sloveniji, če začnem s pediatrično kliniko, in če bi se te stvari začele prenašati v cel sistem, potem bi bilo seveda za vse boljše. Kot sem dejal, zimzelena tema in vsi skupaj si najbrž želimo, da bodo končno enkrat prišli tudi rezultati.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jani Möderndorfer. Pripravi naj se gospod Marijan Pojbič. Izvolite, gospod Jani Möderndorfer.
Hvala lepa, podpredsednik. Res je, smo pri zimzeleni temi, ki jo imamo kar naprej na dnevnem redu. Ve se, kdo za to poskrbi. Bom pa seveda na tej točki povedal naslednje – nič ni narobe, če se o tem pogovarjamo, daleč od tega. Nasprotno, jaz tudi sam vedno pravim, da je prav, da se pogovarjamo o korupciji, več ko se pogovarjamo, s tem se tudi več osvešča ljudi, vendar veste, pogovarjati se skozi na enem in istem mestu pa vsakič ugotoviti, da tisto, kar se predlaga, nima nobenega smisla, oziroma se pogovarjati o nekih priporočilih seveda nima nobenega smisla. Govoriti, da je problem samo v javnih naročilih, pa problem o tem, da govorimo o sistemski korupciji – s tem imam jaz osebno zelo velik problem. Velik problem zaradi tega, ker sem prepričan, da ko nekdo reče sistemska korupcija, na enem koncu dvorane ali pa na drugem ali pa na tretjem si verjetno vsak za sebe predstavlja, kaj to v resnici je. In če bi šli pogledat definicijo sistemske korupcije – in tukaj bi bilo zelo fino, da na začetku tudi predlagatelj razčistit, ko o tem govori, ker jaz sem bil zelo pozoren, kdo uporablja besedo sistemska korupcija, kdo govori o korupciji. Moram reči, da imamo resen problem. Vrste korupcije: imamo malo korupcijo, imamo srednjo korupcijo, imamo veliko korupcijo, imamo administrativno korupcijo, imamo sistemsko korupcijo, imamo politično korupcijo, institucionalno korupcijo in zakonodajno korupcijo, navzkrižje interesov, nepotizem, kronizem, klientelizem, ujetje države. Seveda je to zadnje najbolj grozljivo. Problem nastane predvsem zaradi tega, ker potem ustvarjamo vtis, da v resnici gre za neko stanje oziroma nek proces, ki se ga preprosto ne da več popraviti, oziroma je treba kar vse na novo postaviti. In to je fantastičen čas in prostor. Žal mi je, da je šel kolega Tonin ven; saj so šli vsi ven, mimogrede. Pri tako pomembni temi korupcije cel dan predlagatelje gledam, v glavnem sta samo dve zraven pa dva člana sedita tu in tam. Sem vas videl, brez skrbi. Drugače pa jih pravzaprav sploh ni, pa so predlagatelji. Ampak ne glede na to, kolega Tonin je govoril o tem, da zdaj mu je pa končno jasno, kje je v resnici problem pri nabavljanju zdravil, oziroma zakaj je to problem in tako naprej. Vse je lepo povedal, samo eno stvar je pa pozabil povedati ali pa ja noče povedati: tudi zdravstvena blagajna se ne more kar sama malo zmeniti, bom rekel, s tistimi, ki proizvajajo, za cene, ker smo referenčni trg in so cene v jasnem razponu določene. In zato cene v Sloveniji ne morejo biti takšne, kot so recimo v Srbiji ali pa še nižje kje drugje. Kdo nas je spravil na ta referenčni trg oziroma na referenčno ceno, da smo v bistvu v tem okviru, bi se jaz raje vprašal pred leti, ko se je o tem postavljala pozicija, ampak o tem kdaj drugič, ker bomo drugače zašli. Strinjam pa se. Glejte, v tem državnem zboru smo mi pred kratkim sprejeli Zakon o lekarniški dejavnosti, kjer smo rekli, da so samo še tujci in zasebniki na naših tleh lahko tisti, ki dobavljajo zdravila našim lekarnam. Katastrofa! To sem zelo jasno povedal in še enkrat bom povedal, da je to napaka. Ampak to bomo zdaj videli čez leta, kako se bo to zgodilo. Še posebej zaradi naše majhnosti je to zelo nevarno. Ampak okej, to je pač problem, ker vsi vemo, kdo je najbolj insistiral. Privatne lekarne oziroma beri lekarniška zbornica je največ pripomogla k temu, da je preko svojih, bom rekel, tistih, ki so insistirali, da se ta sprememba mora zgoditi, dosegla, da se je zdaj to zgodilo. Zdaj imamo pač problem. Druga stvar, ki se mi zdi pomembna, če seveda povemo, kaj je v resnici treba narediti, zakonodajo je treba spreminjati. Zakonodajo je treba spreminjati in to v tisto smer, v katero se seveda tudi pripravlja. Upam in verjamem, da boste predlagatelji, ki predlagate točke na dnevnem redu o korupciji, o stanju javnih zdravstvenih zavodov, tako glasni in pa predvsem aktivno sodelovali pri razpravi, ko bodo ti zakoni v državnem zboru na razpravi. Zdaj se tudi začne polje tega postopka javne razprave in verjamem, da bomo lahko vsi skupaj konstruktivno, tako opozicija kot koalicija, prišli do nekih skupnih rezultatov in ne nazadnje potegnili črto, kaj je. Je pa seveda en problem. Problem je, da se bomo morali zmeniti za koncepte, in to je tisto, kar Tonin govori. On bi rad imel namesto ene zdravstvene blagajne več zavarovalnic. Če misli kdo, da to zmanjša korupcijo, se motite, ker potem moramo vse spremeniti, cel sistem. Model je treba spremeniti. Seveda, tukaj imamo problem, ker govorimo o dveh različnih konceptih. Ampak ker je danes tema korupcija – mislite, da se korupcija pojavlja samo v enem delu? Ne. In če izhajam iz osnovnega modela, imamo mi problem, da se v vseh situacijah vedno pojavlja korupcija. In korupcija ni problem Slovenije. Korupcija je problem vseh držav. Seveda na različne načine in odvisno, kakšno stopnjo tveganja imajo. Ker smo danes veliko govorili o javnih naročilih, predvsem skupnih naročilih, naj vas opozorim, mi smo pred enim letom sprejeli nov, popolnoma nov zakon o javnih naročilih, tako imenovani ZJN-3, ki v resnici sploh še ni implementiran oziroma ga v resnici resno sploh še niso javni zavodi začeli uporabljati v smislu, da bi lahko na nek način naredili analizo, kaj dejansko je naredil ta novi zakon oziroma kakšni so učinki tega novega zakona. Če se ne motim in če imam prave podatke, ste na komisiji ugotovili, da je pravzaprav redkokatera bolnišnica v Sloveniji sploh že začela delati, naredila kakšen razpis po tem novem ZJN-3. Me boste popravili, kolegica Godec, ampak ne glede na to, za to, da bi lahko rekli, da je ta zakon zanič, je absolutno čisto prezgodaj. Govoriti, da imajo skupna javna naročila tveganja in da so slaba, je pa seveda na nek način – vsaj tisti, ki se spoznajo in izvajajo skupna naročila in imajo iz tega prakso, povedo zelo jasna načela. Skupna javna naročila so prav v borbi proti korupciji lahko zelo zelo učinkovita. Je pa res, da je treba vzpostaviti vse varnostne mehanizme, kajti skupna javna naročila ne more eden, dva ali trije izvesti, ampak preprosto deluje cela armada ljudi zraven, kjer vedno gre za neke vrste nadzor enega nad drugim. Zraven tega naj vas opozorim, pred kratkim, malce nazaj, par mesecev, je prišel en daljši intervju v enem od medijev s predsednikom Računskega sodišča, ki pravi naslednje, in to zelo jasno pove, citiram: »Razumem vse pomisleke, tudi tega, da skupno javno naročanje lahko vodi v monopolni položaj nekaj proizvajalcev na trgu. Toda to ne sme biti argument, da bi se skupnim naročilom odrekli. Teza, da so skupna javna naročila škodljiva, ni bila nikoli dokazana. To trdijo tisti, ki javna naročila poznajo le v teoriji.« Namreč, treba je vedeti, da tudi tistim, ki so danes vpleteni v korupcijo, v resnici skupna javna naročila sploh ne ustrezajo, ker se vedno težje dogovarjajo in pogovarjajo in uporabljajo vse tiste svoje korake, ki so jih uporabljali nekoč. Prav bolnišnice so znane po tem, da so vrsto let namesto javnih razpisov raje izbirale metodo naročilnic, kar pomeni drobljenje javnih naročil, in nabavljale po malem, kar ugotavljate vsi sami, kaj pravzaprav se je v preteklosti dogajalo. Zdaj se seveda vsi hvalijo in govorijo, da so šli že na skupna naročila in da so že dosegli neke premike, vendar, tako kot rečejo znani teoretiki, ko en problem ustvariš in ga ustvarjaš toliko let, ga ne boš v enem letu nikoli odpravil. Ampak ga lahko samo sistemsko z nekimi resnimi nadzori in kontrolami odpravljaš. Je pa še en pomislek in razmislek potreben. Ali je res, da mora biti vsa odgovornost izključno samo na direktorju javnih zavodov? Absolutno ne. In je treba začeti odgovornost spuščati tudi na nižje nivoje. Mi smo sami ugotovili in ugotavlja tudi, iz tistega, kar nam je na razpolago iz prenosov, ko gledamo preiskovalko na področju žilnih opornic, da imajo v resnici tudi nivoji, ki so pod direktorjem, čisto svojevrsten, kreativen način pogleda na to, kako se izvaja kakšno naročilo. Prepričan sem v to, da je tistih sprehodov raznih sprehajalcev, ki so hodili po klinikah in ponujali različne materiale in zdravila, vedno manj zaradi tega, ker preprosto – vsaj sam se spomnim, 20 let nazaj je bila to neka stalnica, šef na oddelku se je po 10. uri praktično umaknil v svojo pisarno in so hodili eni in drugi predstavniki različnih firm skozi to pisarno, to je bilo tam nekje okrog 95. leta. Danes praktično tega ni. So pa še vedno svojevrstni drugačni načini, kako se dogovarja in pritiska. Nekatere je omenila tudi gospa Godec, ampak zdaj je pa seveda tisto ključno vprašanje, koliko pa je tega. Koliko je tega, da lahko mi rečemo, da gre dobesedno za sistemsko korupcijo? Eden od znanih slovenskih zdravnikov je par let nazaj zelo velikokrat uporabljal neke številke v milijonih, koliko milijonov, čeprav ne vem, kje je te številke dobil, na podlagi česa, najprej je bilo 200, potem je bilo 300 in na koncu smo imeli že skoraj 400 milijonov, da se izvede korupcije. Sam ne verjamem v te številke, vendar tudi če gre za manjšo številko, je grozljiva številka, da se razumemo, da ne bo kakšnega nesporazuma. Ampak zagotovo ne, kajti če rečemo, da imamo 2,5 milijarde denarja v obtoku v zdravstveni blagajni, in če je od tega 400 milijonov, ja pa saj potem sistem sploh ne more več funkcionirati, ker preprosto ne gre skozi. Je korupcija v zdravstvu? Je je, absolutno je. In je še kje drugje, ne samo v zdravstvu. Je sistemska korupcija? Hm, tukaj bi že dvomil. Kaj govorijo poročila KPK? Jaz osebno vam danes povem, da tako, kot danes deluje, jaz nimam več zaupanja v ta sistem. Se bo moralo nekaj spremeniti in komaj čakam, da bomo sprejeli nov zakon o KPK, da nadgradimo vse tisto, kar KPK v resnici manjka. Naj povem in poskušam zaključiti. Tisto, kar se mi zdi pomembno danes. Sučajno danes, ko ravno razpravljamo o tem, sta bila objavljena dva prispevka, potem sem si šel pogledat pa še na Transparency International Slovenija. Dva članka, ki govorita: Sloveniji na indeksu zaznave korupcije kaže bolje. To sta objavila Večer in Delo. Seveda so ti podatki bili absolutno premalo. No, tam pa je objavljena kompletna aplikacija oziroma tudi metodologija, kako je sploh do te raziskave prišlo oziroma na kakšen način jo vodijo, in definitivno se je stanje v Sloveniji, kar se korupcije tiče, iz lanskega leta v primerjavi izboljšalo. Govori pa o korupciji v javnem sektorju. Se pravi kompletno, ne govorimo o gospodarstvu in vseh ostalih. Ali smo s tem lahko zadovoljni? Zadovoljni smo lahko, da se ni poslabšalo. Nismo pa zadovoljni, da ni bistveno boljše. Ampak že to pomeni, da je to proces, ki traja. To ni nekaj, kar se lahko zgodi čez noč. Mi smo se izboljšali, za 4 mesta smo narastli, za eno točko pridobili, se pravi 61 točk. Če primerjamo, smo v bistvu nad povprečjem, se bližamo zgornji polovici tistih držav, kjer je manj korupcije kot v ostalih. Vendar korupcija je, in to je problem. Dejstvo je, da korupcijo lahko odstranjujemo na vsaj treh ravneh. Eno je, da najprej tisti, ki določa pravila igre v državi, pri sebi razčisti, kako je s to koruptivnostjo. Dal vam bom samo en primer, nad katerim sem sam osebno pač malo razočaran. Namreč tisti, ki danes največ govorijo o korupciji, ne pristanejo na dejstvo – o tem zelo jasno govori tudi Transparency International, tudi na tiskovni konferenci so povedali, da poslanci v Državnem zboru ne sprejmejo etičnega kodeksa zase, potem pa pričakujejo etično ravnanje od vseh ostalih v javnem sektorju. To preprosto ne gre. In zato seveda pričakujejo, da razčistimo sami pri sebi. In dokler ne bodo poslanci, ne bo Vlada, ne bo seveda kompletni vrh, tisti, ki so odločevalci v državi, razčistili s temi stvarmi, seveda lahko ravnamo in pričakujemo, da se bo ta zadeva tudi prenašala navzdol. Seveda, to je enostavno reči, ni pa enostavno narediti, ker vsi vemo, kako politika funkcionira. Vsaka politična veja ima svoj pogled in svoje prepričanje, kaj je prav in kaj ne. Kakšna stvar se dela pa malo še tudi zato, da se dela neka svoja politična računica, kdo bo bolje prišel skozi. To si je treba pač preprosto na glas priznati. Tako pač v politiki to funkcionira. Na koncu naj zaključim z naslednjim. Za sebe osebno moram reči, da imam velika pričakovanja. Predvsem o tem, da se bo spremenila vloga zdravstvene blagajne v aktivnega kupca – bistveno velik poseg in nadzor in kontrole nad tem, kaj se v resnici res dogaja v zdravstvenih zavodih oziroma v zdravstvenem sistemu kot celoti. In drugo, z ustrezno zakonodajo, se pravi s tem, ko ti seznaniš ljudi, kakšne so njihove, v tem primeru pacientove, pravice in ko ta nivo dvigneš, ta nivo osveščanja, seveda spet ponovno vplivaš na zmanjševanje koruptivnosti znotraj sistema. Je pa res nekaj, da z žalostjo še vedno ugotavljamo, da ko nekdo počne neko koruptivno dejanje, gre za posameznike, kar nekaj ljudi, ki niso koruptivni, to ve, pa tega ne povedo. In enostavno postane to kot neke vrste javna skrivnost, vsi vedo, da se nekaj dogaja, pa nihče tega ni pripravljen obelodaniti. Mi skratka sodimo še vedno med tiste države, ki nimajo te avtomatične samorefleksije, da bi preprosto zavrnili z gnusom taka dejanja. In to je seveda proces. Gre za kulturno mentaliteto. Mi smo dolga leta živeli pod neko drugo zgodbo, kjer je bilo to nekaj samo po sebi umevnega. Tako da to se mi zdi eden ključnih problemov, ko v resnici govorimo o korupciji. Na koncu je pri korupciji seveda problem tudi v tem, koliko o njej govorimo in na kakšen način. Če govorimo o njej samo površno in na splošno, potem pa dodamo en primer pa rečemo: »Poglejte, saj vidite, da korupcija je,« gre pa za posamezne primere, potem se zgodi, da je popolno nezaupanje v inštitucije in v celoten sistem. Dan vam primer, danes je eden od kolegov tukaj v svoji predstavitvi stališča poslanske skupine začel s primerom kliničnega centra oziroma včerajšnje oddaje 24ur zvečer. Ne vem, kdo od nas poslancev ve, kaj in kako je teklo v tem predkazenskem postopku. Nihče. Mi vsi vemo samo to, kar vemo iz medijev. Ampak mi smo pripravljeni že kar obračati vse v neke trditve, in če kaj, potem moramo mi skrbeti, da se v tej državi stvari odvijajo po zakonih, ki so sprejeti in družbeno normirano veljajo za vse državljane in državljanke, z vsemi pravicami. In zato danes kar posploševati, kaj se je res zgodilo in kaj ne – jaz si osebno tega ne upam soditi. Vem pa nekaj, in v to sem prepričan, direktorji zavodov morajo tukaj ukrepati zelo jasno in zelo neposredno in brez nekih skrivalnic. Zato seveda tudi pričakujem, da bo direktor UKC zelo jasno povedal, kaj misli narediti na tem področju, in da sprejme ustrezne ukrepe. V nasprotnem primeru bom začel resno razmišljati, da to ni pravi direktor. Toliko. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlagateljica, izvolite, gospa Jelka Godec.
Hvala. Mora iti, ja. Kolega Jani mora iti. Jaz mu moram neke zadeve replicirati, ampak ne v smislu, da nima prav. Za ene stvari moram reči, da se ne strinjava, ima svoje poglede. Začela bi tam, da zakaj določeni ne povedo, da se dogaja korupcija, čeprav jo poznajo. Dajte se vprašati, kaj se zgodi s temi ljudmi v Sloveniji, ko prijavijo korupcijo. Dajte se vprašati, zakaj je ne prijavljajo. Zato ker, kot je rekel dr. Robida na enem izmed odborov, vlada v Sloveniji kultura strahu, ker ko prijaviš korupcijo, si degradiran na delovnem mestu, si pač izločen, nisi zaščiten, kot bi moral biti prijavitelj po vseh internih aktih in zakonih itn. Tu je problem. Ne prijavljajo, ker se bojijo. Potem, ne vem, te sreča na cesti ali pa ti pošlje mail, tole se je zgodilo, tole dajte raziskati, prosim, ne povedati mojega imena, in tako naprej. Gre za zdravnike. Gre tudi za uslužbence, ki delajo v nabavnih službah in tako naprej. Tu se je treba vprašati, zakaj tega ni, ker je pač še vedno toliko strahu v ljudeh, da tega ne prijavijo, in potem pač izrabijo nas oziroma smo mi nekako posredniki, da te zadeve izpostavimo. Kar se tiče številk. Tukaj se strinjam, da glede korupcije ne moremo kar tako govoriti, koliko milijonov, ampak glejte, na preiskovalki je bilo zadnjič lepo pokazano, tu pa so številke točne oziroma so številke, ki smo jih potegnili iz tistega, kar nam je dal UKC Ljubljana. In tam lahko iz javnega razpisa, ki je bil s pogodbo in z aneksi podpisan s strani direktorja, in smo primerjali evropske cene, kjer je – da povem, da teh evropskih cen si nismo izmislili, dobili smo jih točno iz podatkov, ki nam jih je poslal UKC Ljubljana – bilo ugotovljeno takole, da od leta 2010 do leta 2014 so bila oškodovana javna sredstva, če bi torej žilne opornice kupovali po evropskih cenah, za 2 milijona 400. Torej, to so konkretna števila. To ni zdaj kar povprek udarjeno ven, toliko je. To so konkretna števila, so bila prikazana tudi na ekranu, soočena tudi na zaslišanjih. Torej, 2 milijona 400 v 4 letih, pa ne v polnih 4 letih, od oktobra do maja, torej od oktobra 2010 do maja 2014. Potemtakem se lahko neka zadeva izračuna, koliko je bilo oškodovanih javnih sredstev, če je bilo že samo v nekem enem samem javnem razpisu toliko oškodovanih. In glejte, poslovni direktor klinike je jasno na vprašanje, ali smo preplačali žilne opornice, dejal da. Nič ni okolišil, odgovoril je da. Ampak zakaj smo jih, to bomo seveda še naprej odkrivali. Torej, glede repliciranja Janiju. Potem, zakonodajo je treba spremeniti. Preiskovalka ne ve, kakšen je učinek novega Zakona o javnih naročilih, trojka, ZJN-3. Ne, zato, ker delamo pač do tistega datuma 2016, ko še ta zakon sploh ni bil niti v proceduri, in ne moremo tega ugotavljati. Ampak poglejte, mi smo imeli Zakon o javnih naročilih dvojko. In tam točno piše, kdaj gre za naročila, evidenčna naročila, to je po naročilnicah, kdaj so naročila male vrednosti in kdaj so tista naročila, ki gredo na evropski portal javnih naročil. Ampak glejte, če imamo mi to v zakonu napisano, da je meja 20 tisoč neto, da se lahko na naročilnice nabavlja, pa direktorji in nabavniki v bolnišnicah tega ne spoštujejo, potem ne morete reči, da je zakon slab. V zakonu je napisano do 20 tisoč na naročilnice. Pustimo zdaj to, da drobijo. Pustimo to. Ampak piše. Ne, oni grejo čez. Potem vam piše v internih aktih: od 20 do 40 tisoč naročila male vrednosti, mora biti objava na Portalu javnih naročil. Ne, ne naredijo tega. In vi pravite, da je slab zakon. V zakonu piše. Ampak če meni direktor, bivši direktor UKC Ljubljana, na enem odboru reče pred letom dni: »Glejte, zakon nam omogoča, da to delamo,« ni res! V zakonu piše. In če gre direktor čez, pa nihče ne reagira, ja, dragi moji, kje smo potem? V kaki državi pa smo, da dovoljujemo to? Tudi v tem je hec. Ne govoriti, da je zakon slab. V zakonu tako piše in javni zavodi se tega zakona morajo držati. Jaz sem tudi delala na javnih naročilih, sicer v manjšem javnem zavodu, ampak jaz sem šla [[…]]Ni bilo variante, da bi kršila zakon, ker zakon mi tega ne dovoljuje. Ampak če se tisti nabavniki pa direktorji tako obnašajo, češ »zakon je pač takšen, kaj mene birga, jaz to rabim«, potem se pa še na bolnike izgovarjamo [[…]]To ni slab zakon. V zakonu tako piše. Če piše, da vozimo po desni, vozimo po desni. Ne moreš po levi voziti pa konec, v Sloveniji, ker se zabiješ, ker se zaletiš. In potem če se eden zaleti, ker je vozil po levi, bo rekel, ja, zakon je slab. Ne! V zakonu piše in – tukaj se tudi strinjam – direktorji so odgovorni, objektivno, če drugače ne. Subjektivna odgovornost se pa naj ugotavlja na nižji ravni tudi. Tisti, ki so dovolili takšen javni razpis, ki so dovolili takšne nabave, ki so podpisovali takšne naročilnice, pa so vedeli, da že gredo čez. Ne govoriti in ni problem – ja, imamo lahko več modelov in v vsakem modelu se bo pojavila korupcija – problem ni v modelih. Problem je v glavah ljudi, v mentaliteti. Odgovornost. Nikoli nikdar v Sloveniji do zdaj ni nihče odgovarjal za to, ker je koruptivno deloval recimo na področju zdravstva, ki je najbolj občutljivo. Ker teh 2 milijonov 400, kot sem rekla, v 4 letih, pa ne polnih 4 letih, je bilo preplačanih. 2 milijona 400. Dragi moji, to je za bolnike namenjeno, ne za privatne žepe. Za bolnike. In tukaj je treba na to tudi s tega stališča gledati, koliko bolnikov bi lahko bilo oskrbljenih za ta 2 milijona 400. To se vprašajte. Potem pa rečejo, zakon je slab. Ne! V zakonu so točno meje določene, ampak se niso spoštovale te meje in se še danes ne spoštujejo te meje. Zakaj se ne spoštujejo? Potem pridemo kar hitro na ta koruptivna dejanja. Zelo hitro lahko pridemo do tega. Majhnost trga. Glejte, ja, en del mogoče ja, ampak izgovor na majhnost trga [[…]]Poglejte, imamo privatno majhno kliniko, ki nabavlja manj materiala kot UKC Ljubljana, pa ima nižje cene kot UKC Ljubljana. In zato nihče ne bo rekel, da majhnost trga, majhnost nabave, da to tako zelo vpliva. Zakaj pa ne rečemo, ne vem, cene določenih materialov v Sloveniji so lahko samo 10 % ali pa recimo 15 % nad cenami v Evropi? Ne, tega pa ne bomo rekli. Tega pa ne! In izgovori, ne vem, da smo referenčni trg – ja, saj verjetno tudi zaradi tega se zadržujejo takšne cene. Tako da mislim, da na področju korupcije, prvič, se ne prijavlja zato, ker vlada še vedno kultura strahu, ker se ljudje bojijo prijaviti konkretno z imeni in priimki, ker se potem te ljudi šikanira, se degradira na delovnih mestih, ne vem, kaj vse se jim dogaja. To je en problem. Drugi problem – zakon je takšen, kot je, dovoljuje pri javnih naročilih točne omejitve, ampak se ga ljudje ne držijo. Nabavniki, ne direktorji, ne tisti, ki so podpisovali naročilnice. Torej, to je čisto en sam izgovor. In ministrstvo, še enkrat, danes je bilo povedano, da KPK izgublja ugled. Me čisto nič ne briga, če izgublja ugled, ker dajete Transparency International zdaj tako veliko težo, očitno se tukaj nekaj dogaja spet. Ampak KPK je še vedno inštitucija, ki daje svoja mnenja, načelna mnenja, in Ministrstvo za zdravje to ignorira. Še vedno mi niste odgovorili, ali ste se udeležili tega sestanka, kjer so vam dali priporočila, kako delati te zadeve, ali ne. Zakaj? Zakaj niste šli na sestanek? Ugotovljeni so bili sumi korupcije, ministrstvo ignorira. Zakaj? Zato ker je pač KPK brezzobi tiger ali kaj, ker ni več pomemben. Zdaj je Transparency International, vsepovsod ga imamo. Ta Transparency International je rekel, da je najbolj koruptiven državni zbor, dragi moji. Da smo poslanci najbolj koruptivni. Veste, koliko jih je treba podkupiti, da se sprejme en zakon? 46. Dvignite roko, kdo je dobil kuverte ali karkoli drugega. To je Transparency International ugotovil. Najbolj koruptiven je državni zbor. Mislim, povejte mi, no. 46 glasov je pa vedno tam. Vi odločate. Torej vas podkupujejo. [[oglašanje iz dvorane]] Ali pa da se ne, saj je vseeno, obakrat vas morajo podkupiti za 46 glasov. Glejte, kakšne bučke se gremo, no. Ali pa se greste. KPK je nepomemben, ignoriran s strani ministrstva, oni so nesposobni, Transparency International je sposoben. Zdaj oni vsepovsod to razlagajo. So pa to ljudje, ki so ustanovili Transparency International; Klemenčič, Kos in ta skupina. Torej, nekaj se dogaja. Ministrstvo, prosim za odgovor. Ste dali navodila javnim zavodom, da izločijo izobraževanje iz cen? Ste naročili javnim zavodom, direktorjem, nabavnikom, da morajo spoštovati Zakon o javnem naročanju, kakršenkoli pač je? Pa ne mi govoriti, da je slab, ker v zakonu je tako, kot je, in to se mora spoštovati. In ni izgovora, da je slab. In pa kako je s sodelovanjem s KPK? Čisto enostavna vprašanja. Nič hudega ni. Nič ne bo bolelo, če boste odgovorili.
Hvala lepa. Tamle bi prosil gospe sekretarke, če lahko majčkeno spustijo ton. Besedo? Izvolite, gospa Nina Pirnat. Državna sekretarka ima besedo.
Hvala lepa. Kar nekaj vprašanj je bilo. Kar se tiče najprej poročila glede KPK. Torej, predstavitvenega sestanka se nismo udeležili zaradi tega, ker smo komisijo zaprosili za poseben sestanek, kar je tudi na Odboru za zdravstvo jasno povedal gospod Štefanec, in podali smo tudi pisno priporočilo Komisiji za preprečevanje korupcije. Druga stvar. Glede navzkrižja interesov sodelovanja člana Zavoda RS za transfuzijsko medicino kot predstavnika, zastopnika švicarskega podjetja s pooblastilom za regulatorne postopke v svetu zavoda JAZMP. Svet zavoda JAZMP je to obravnaval – in je tudi obravnaval funkcijo sveta zavoda kot organa nadzora in organa upravljanja – je odgovoril na navzkrižje interesov, vmes se je pa zgodilo dvoje. Mandat gospodu iz ZTM v svetu zavoda JAZMP je tako ali tako potekel, imenovani so bili novi člani sveta zavoda in tudi pooblastilo za enega izmed članov, ki jih zdajle tukaj ne bom poimensko navajala, s strani švicarskega podjetja za zastopanje v regulatornem postopku je bilo vmes umaknjeno. Tole bi še rada povedala glede cen in primerjave cen v Evropi. Objavljen je bil intervju z doktorjem Michaelom Binderjem, ki je vodja menedžmenta v dunajskem združenju bolnišnic, tam je bilo jasno povedano, da cen zdravil zaradi tajnosti pogajanj v združenju ne razkrivajo. To pomeni, da tako enostavno do podatkov iz tujine ni priti. Objavljeno pa je bilo to 31. 12. 2016 v Delu. Izobraževanja v postopku javnih naročil kot predmet seveda nikoli niso bila vsebovana, smo pa dali direktorjem jasna navodila, kako naj postopajo v javnem naročanju, da se morajo striktno držati vseh postopkov javnih naročil. Tako, zelo na kratko.
Hvala lepa. Gospa Jelka Godec, predlagateljica, izvolite.
Zelo na kratko. Ne nas farbat, sekretarka! Ne nas farbat s takimi intervjuji, češ da cene zdravil se ne razkrivajo. Novinarji so odkrili cene zdravil. Ali smo gledali iste oddaje? Smo gledali? Kako so novinarji prišli do cen? Direktor finske klinike je povedal za cene, javno, za žilne opornice recimo. In potem govorite vi in tisti, ki so pred preiskovalko: »Mi pa cen ne poznamo.« Pa koga farbate vsi skupaj? Glejte, gospa sekretarka, to ni res. Novinarji so prišli do cen. Novinarji! Šli so tja, vprašali. Ja, seveda če sediš pa doma v pisarni, pa ne moreš tega izvedeti. Ker ne moreš kar takole poklicati direktorja ene klinike pa reči: »Čuj, jaz sem pa ta pa ta. Ali bi ti meni dal cene?« Ne, to so določene zadeve, določeni postopki, ampak pride se do cene, gospa sekretarka. Na naši komisiji so povedali predstojniki klinike oziroma strokovni sodelavci na klinikah, ja, imeli smo cene, Portugalska, Nemčija, Poljska, Srbija, vedeli smo za nižje cene. Pa niso nič naredili. In vi zdaj meni govorite iz enega intervjuja zdravnika. Verjamem, da to v intervjuju piše, ampak dobijo se cene, gospa sekretarka. Dobijo se. Dobijo se, ampak ne če sediš na Štefanovi ali kateri 3, ampak če greš pa vprašaš malo in kontaktiraš ljudi pa dobavitelje pa druge bolnišnice. Da se dobiti. Da. Ker še enkrat, to, da se da dobiti, so pokazali novinarji, če hočete, če nič drugače, pokazali so tudi zdravniki v UKC Ljubljana, da se da dobiti. Zdaj pa takole. Če se ne da tujih cen dobiti, gospa sekretarka, kako pa je potem mogoče? Potem pa pridimo v Slovenijo pa zaprimo naše meje lepo dol pa poglejmo bolnišnice med sabo. Zakaj bolnišnica v Celju preplačuje, za isti material – isti, primerljiv, isti, če hočete, isti – več plačuje kot Ljubljana? Ali pa Maribor več kot Ljubljana? Ali se čisto nič med sabo ne pogovarjate? Ali nimate strokovnih svetov? Ali nimate na ministrstvu delovne skupine, kjer se zdravniki srečujejo, kjer se, pa ne samo zdravniki, ne bom njih, ampak tudi ostali? Ali se tega nič med sabo ne pogovarjate?! Pravim še enkrat, če kupujem pralni stroj, bom kolegico poklicala, čuj, koliko pa si ti tam dala, sem pa tja. Bolnice pa se ne pogovarjajo. Milijoni pač skozi vrata pa v privatne žepe. Ne delati bedarij. Ne mi govoriti, da se cen ne da dobiti. Dajo se dobiti, to vam dokazujejo zdaj pa že vsi. In žalostno je, da to dokazujejo novinarji. To bi morali vi dokazati, da se cene dajo dobiti, ampak volje pa ni nobene.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Marijan Pojbič, pripravi naj se gospa Vesna Vervega. Izvolite, gospod Pojbič.
Spoštovani gospod podpredsednik! Samo še en delček, en stavek rečem k temu, kar je zdajle moja kolegica Jelka govorila v zvezi s cenami, da jih ni možno dobiti. Ali obstaja ta opcija, o kateri je govorila kolegica Godec, ali pa obstaja druga opcija, da se cen ni želelo dobiti, zato da bi lahko sistem funkcioniral tako, kot je funkcioniral doslej. In ta moj razmislek je bistveno bolj blizu resnici kot katerikoli drugi. To mi verjemite. Ne morem pa enostavno verjeti, da imamo v naši družbi tak pravosodni sistem, skupaj s policijo, da ni dovolj pozorna na to, kar se v naši družbi na tem področju dogaja. Dovolj je argumentov, dovolj takih in drugačnih informacij, tistih, ki so 100-odstotno točne, in tistih, ki so skrite v ozadju. Jih je dobila in bi lahko primerno temu, če bi delala v interesu naše slovenske družbe, njene prihodnosti in upoštevanja zakonodaje, sprejela ustrezne ukrepe. Ona ima vse vajeti v svojih rokah. In korupcija, o kateri danes govorimo, je toliko prozorna, da ni variante, da ne bi mogli ustrezni organi, ki so v naši državi za to odgovorni, najti tistih, ki to počenjajo. Imamo zelo velik problem, ko smo gledali na Tarči to, kar smo gledali. Ampak hvala bogu, da je posledica Tarča, Tarča ni bila Tarča, ki se je sama zgodila, to je posledica preiskovalne komisije Državnega zbora o korupciji v zdravstvu, ki jo vodi Jelka Godec. To je temelj za to, da so se zbudili novinarji, ker so morali nekaj narediti. In ne to, da bi. Verjetno je kar nekaj takih, ki to želijo, je pa tudi veliko tistih, ki vodijo – torej, ki so uredniki – ki to preprečujejo. In posledica preiskovalne komisije Državnega zbora je tudi ta Tarča. In jaz sem tega, temu rečem, zelo vesel. Hvala bogu, da smo nekje tudi mi enkrat prvi v Državnem zboru, ki smo na tak ali drugačen način odgovorni. Da smo zagnali kolesje, ki mora sprejeti in ki mora v določenih zadevah odreagirati na pravi, zakoniti oziroma zakonski način. Upam, da se zdaj počasi te stvari razvijajo v to smer. Hvaležen sem vsem tistim poslankam in poslancem v Državnem zboru, ki ste glasovali za to komisijo, in tudi Jelki Godec, ki jo vodi dobro, in seveda vsem tistim novinarkam in novinarjem, ki so na podlagi tega temelja začeli bolj dosledno raziskovati to problematiko. Sedaj pa seveda pričakujem, da bodo tisti organi, ki pa so odgovorni, zapeljali svojo zgodbo do tiste točke, kar se pravzaprav od njih pričakuje. Sem pa bil zelo razočaran, ko sem v Tarči videl, to sem prej rekel, ko smo tam srečali priimek Furlan. In neverjetno je, ko smo poslušali šefa specializiranega tožilstva, ki je rekel: »Jaz ne vem nič o tem.« Pa njegova družina, pa praktično vsi člani družine povezani z zgodbo. On pa je rekel: »Jaz o tem ne vem nič.« Potem se meni postavlja vprašanje, ali je on tja postavljen za to, da ščiti to barabijo, ali pa je to res čisto naključje. Mene bo zelo težko kdo v to prepričal. In mislim, da večine državljank in državljanov Republike Slovenije tega ni mogoče prepričati, ker ko ste gledali Tarčo, ste videli vse. Tudi vi, poslanke in poslanci, ne glede na to, iz katere stranke ste, ste si lahko ustvarili svoje mnenje. Jaz mislim, če pa imamo takšno funkcioniranje te naše družbe na najbolj ključnih pozicijah, potem pa moramo reči, da smo res v mafijski državi. Državi, ki več ni normalna, kjer so stvari nedopustne, ko se prepleta zgodba prek in prek in glejte, veriga povezana, kamorkoli pogledaš. To ni normalno. Preprost človek pa lahko živ umre. Da ne govorim o vseh tistih posledicah, ki jih trpi tisti ubogi mali narod, ki vso to svinjarijo plačuje. To je neverjetno. In mi se ne zamislimo nad tem in nič ne naredimo v zvezi s tem. Mi v opoziciji da, v Slovenski demokratski stranki, ampak želimo spodbuditi tudi vse tiste, ki v tem trenutku dvignete roko in lahko odločite, da se stvari na tem področju spremenijo. Spoštovani, en gospod mi je napisal in bom prebral, kar mi je napisal tukaj. Napisal mi je: »Delal sem dolga leta v zdravstvu kot zdravstveni tehnik, zaradi svinjarij, ki so se dogajale, sem obupal in sedaj delam kot samostojni podjetnik pač v neki drugi branži, a vidim …« se opravičujem, ker so zelo male črke, »a vidim, da voluharji še kar voluharijo. Spremembe so nujne, kazni za lopovščine obvezne, strici iz ozadja pa še kar komandirajo in kasirajo. Do kdaj? Delim vaše razočaranje. Upam, da vas ne dolgočasim s svojim pisanjem, a se mi zdi, da bi morali vsi poslanci poslušati glas ljudstva. Vse dobro vam želim.« Se pravi, ljudje gledajo, kar se dogaja. Ljudje spremljajo, kaj se dogaja, in ljudje vedo, kaj se dogaja. Samo mi tukaj ne želimo tega videti. In vedno rečemo, da pač nismo prepričani, da je pač to mogoče, da to najverjetneje pač ni tako, kot se tukaj pogovarjamo, in tako dalje in tako dalje. In zdajle bom – se opravičujem, da malo brskam po telefonu, ker se mi zdi ena zelo pomembna stvar, ki jo bom še tukaj v nekaj stavkih samo prebral. Da razčistimo določene stvari še in da bodo neke stvari jasne. Gospod, ki mu jaz pravim, da je velik gospod, ni sicer Slovenec, dela na Hrvaškem, je napisal naslednje: »Iz bolnišnice sem spodil lobiste in prihranil milijone. Zame je pomembno, da ima naša bolnišnica najboljše materiale za najnižjo ceno.« Pravi Branko Šestan, šef ortopedske klinike iz Lovrana. Ta kot edina zdravstvena ustanova na Hrvaškem posluje pozitivno. In on je med drugim povedal – ne bom bral tega, kar je povedal – kje je ključni problem. [[oglašanje iz dvorane]] Gre za tehnične lastnosti razpisa. Tam se skrivajo vse podrobnosti, ki so ključne za to, da je skozi te naše razpise možno peljati korupcijo. In tista gospa, ki je zdajle rekla, »smo brali te članke«, naj to zadrži za sebe. Naj se zna obnašati v parlamentu in naj ne skače v besedo. Ker če ne zna povedati niti treh stavkov v parlamentu ali pa deset, petkrat govori v treh letih, potem se je s takimi, bom rekel, svojimi poskusi, da bi me vrgla iz tira, zelo zmotila. Prav bi bilo, da takih poslank nimamo v Državnem zboru, ker je škoda, da jih imamo. Resnično. Zdaj pa glejte, preden bom nadaljeval s tem kupom papirja, bom povedal še samo tisto, kjer jaz vidim, da je ključni problem pri pripravi razpisov. Mi imamo ključni problem pri pripravi razpisov in jaz ne morem razumeti, da v ustanovah direktorji in njihovi sogovorniki in tisti, ki so šefi nabav, nimajo med seboj razčiščeno, kako in na podlagi česa so na tistih pozicijah in kako morajo delovati. Sem se sedaj pogovarjal z določenimi ljudmi, ker sem pač že nekaj časa v tem odboru, in so mi povedali, da se izvajalci pogovarjajo in dogovarjajo z naročniki, kako pripraviti razpis, da določeno podjetje dobi posel. In to se dogaja v zdravstvenem sistemu. To je ključni problem. Naročniki in izvajalci se pogovarjajo o tem, kako pripraviti razpis, da bo nekomu pisan na kožo. In ministrstvo tukaj ne vidi nič. Kaj ste slepi ali kaj?! Noben organ v tej državi ne vidi nič! Ali niso. Po tem, ko se je začelo govoriti o korupciji v naši državi, in ko smo ugotovili, da v zdravstvenem sistemu izgine milijarda pa 200 skoraj. Bi se morali zbuditi policija, tožilstvo, vsi ti organi in tiste ljudi, ki so na ključnih pozicijah v posameznih velikih zdravstvenih zavodih in pa kliničnih centrih, ki so šefi nabav, začeti spremljati, kako se dobivajo, kje se dobivajo, zakaj se dobivajo in tako dalje. In bi bil problem relativno hitro urejen. Relativno hitro. Ko se nekdo od tam dobiva v Ljubljani, šef tega in tega toliko in tolikokrat [[…]]Zakaj, če pa ministrstvo za zdravstvo pravi, da nobena ustanova ne ve za drugo nič, kaj se dogaja? Ne vedo nobenih cen in ničesar. Kako je to mogoče, da meni to govorijo navadni ljudje?! Pa rečejo: »Kje vi živite? Kje vi živite, pri svetem bogu?!« In dragi moji poslanke in poslanci, jaz pač nisem imel sreče, da bi lahko to dokazal, in pri nas je vedno problem, ker ne moreš dokazati. Rečejo: »Saj ne moreš dokazati,« ampak te moje besede, ki sem jih tukaj povedal, povedal sem jih z namenom. Se pravi, to pomeni, da vsi organi, ki so v tej družbi v tem trenutku plačani dobro za to, morajo takoj odreagirati, takoj vzpostaviti sistem, da ugotovijo, kaj se tukaj na tem področju znotraj celotnega slovenskega sistema, podsistema dogaja, in bodo zelo hitro prišli do pomembnih rezultatov. Jaz sem prepričan, da ta moj govor sedaj ti ljudje gledajo. Seveda jih zdaj stiska pri srcu: »Aha, zdaj pa se je nekdo zbudil, zdaj bomo pa morali bolj pazljivo svoje delo opravljati ali pa sploh, če si ga še upamo.« Že to je dovolj. Že to je veliko, to že veliko pomeni. Ampak ko se izvajalec in naročnik dogovorita in skupaj pripravljata razpis, da ga dobi gospod, katerikoli že, tukaj iz tega parlamenta ali zagotovo ne – v narekovajih govorim, da ne bi sedaj napačno kdo razumel – razumete, potem je nekaj narobe s to družbo. Potem mi lahko naredimo zlato zakonodajo. Tako, kot je kolegica Jelka rekla, ne bomo ničesar spremenili. Z zlato zakonodajo ne bomo ničesar spremenili, če ne bomo pripeljali tistih, ki to počenjajo, k odgovornosti in jih zato tudi primerno kaznovali in jim malo pogledali njihovo premoženje. Zdaj pa glejte, če sem jaz poslanec Državnega zbora, se ve, koliko sem zaslužil. Se ve, koliko sem zaslužil. K meni lahko pridejo pogledat, vse moje sorodnike lahko pregledajo, pa bodo videli, koliko ima kdo premoženja, in na koncu ugotavljajo izvor premoženja, pa ne bo nobenega problema. Ampak ko pa ima nekdo za 60, 70 tisoč evrov ali pa 600 ali pa 500 ali pa ne vem koliko evrov ladjo, pa je bil javni državni funkcionar, pa reče: »Jaz ne rabim tega nikomur razlagati.« Kje so bili organi v tistem času, ko si je on to premoženje pridobival? Kje? Dragi moji, kje? Vprašajmo se, kje. In če je ta gospod, o katerem sem prej prebral, naredil zgodbo in je povedal, kje je ključ do uspeha, da bi bolnišnice poslovale pozitivno, potem nimamo kaj razmišljati danes tukaj in se prerekati med seboj, kdo ima prav. Mi imamo vsi prav, če hočemo rešiti problem. Vsi. Ni važno, iz katere stranke je kdo. Ampak vsi moramo reči, igre je konec, pozvati organe, ki so za to odgovorni v tej družbi, da ustrezno ukrepajo, in to takoj. Tu, iz te razprave v Državnem zboru, slišijo dovolj veliko pravih besed, ki jih lahko napeljejo na to, da bodo začeli ukrepati. Najbolj se mi pa zdi nenormalno, da se ministrstvo dela, kot da ne ve nič, kot da se nič ne more zgoditi, kot da je vse [[...]]Glejte, nimajo nobenih podatkov, ne onih ne tretjih ne ničesar, v resnici pa sem prepričan, da večino stvari vedo, in na ministrstvu so sigurno sodelavci, ki sestavljajo verigo, da ta sistem oziroma podsistem funkcionira tako, kot funkcionira. In to je treba na vsak način presekati. Mi zastonj zagotovo ne bi imeli takih papirjev tukaj v parlamentu, ki jih lahko vidijo vsi ljudje. Kaj piše tu, Slovenci, ponorite! Korupcija nam požre 4 milijarde evrov na leto: »Slovenijo korupcija letno stare 4 milijarde evrov, to je desetina bruto družbenega proizvoda ali vsota vrednosti vseh delnic,« in tako dalje in tako dalje. To so pisale Finance. Jaz sem prepričan, da Finance tega niso pisale kar tako za hec. Zagotovo si tega ne bi upal nihče napisati, dragi moji kolegice in kolegi. Če to ni dovolj alarmantno vprašanje, da vas v Slovenski demokratski stranki opozarjamo na te svinjarije, potem naj me zdajle vrag. Poglejte, drugi del, spet Finance. Poglejte si, kaj so napisali. Napisali so, Korupcija in goljufije, kanali za odtekanje denarja iz zdravstva: »Bolnišnice se delajo, da korupcije ni, Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije nekaj miga, a z ne prav otipljivimi učinki, vlada sanja reformo.« Poglejte si. Poglejte si, kolegice in kolegi. In ne govorite, da smo v Slovenski demokratski stranki nergači, ker to vlado in to koalicijo opozarjamo na tako problematično stanje, kot je stanje v našem zdravstvu. Spoštovani kolegice in kolegi, poglejte, Svet24, o tem sem danes že govoril, poglejte Vrhunca, slike, kaj je tu napisano vse. Ne bom vam vseh člankov bral zdajle, ker je tega preveč. Te dni je po Sloveniji zaokrožila 10 strani dolga anonimka neverjetnih podvigov UKC Ljubljana. Jaz mislim, da ste jo vsi prebrali, in tam ste lahko ugotovili, kaj se pravzaprav v praksi dogaja. Pa nič. Niti tisti, ki je odgovoren za to kot nadzorni organ, ki bi moral zahtevati jasno odgovornost poslovodstva – nič od tega. Jaz do tega trenutka nisem dobil nobene informacije, iz katere bi bilo jasno, da so ti ljudje, ki so tukaj navedeni in v tisti anonimki navedeni, ali ne krivi ali krivi. Eno je tisto, ko mi dobimo informacijo, da pač je stanje tako, kakršno je, drugo pa je tisto, ko je neki ustrezni organ, kot vem, šel v ta zavod oziroma klinični center, ampak mi ne vemo nobenih rezultatov. Ne vemo nič, ali se je kaj zgodilo ali ni. To, kar sem prej prebral v zvezi s tem, kar se je dogajalo z zaposlitvami, s tistim hišnikom ali ekonomom ali kakorkoli že, in tako dalje in s tistim preskokom tistih plačilnih razredov in tako dalje [[…]]Tukaj imamo eno gospo Valentinčič, ki jo vsi dobro poznate. Ona bi naj držala vse niti v svojih rokah skupaj z Vrhuncem in njegovo ekipo. Zakaj ne bi poskušali teh ljudi odstraniti? Jaz sem vam že zadnjič rekel, pozivam Vlado, pozivam ta odbor, ki nadzira delovanje uprave, da te ljudi postavi na neko drugo delovno mesto, da preseka njihove povezave in da vidimo, ali je v tem kaj ali pa nič. In na tak način pridemo do nekih zaključkov. Prav tako Finance. Poglejte: Slabši materiali pri gradnji nove urgence. Ne bom bral, kaj vse tu piše. Vsi poznate to zgodbo. Potem Finance spet, Nujna pomoč za Kolarjevo: Pet novih uradnikov, vsak za petinski delovni čas. Poglejte to! Ali berete to, ali sploh veste, za kaj gre? V bolnišnici so serijsko ravnali po domače, Dnevnik. Poglejte, preberite si to: Je korupcija v UKC Ljubljana problem? Novi direktor Kopač ne komentira, stvari ne pozna. Ali se zavedate, kaj to pomeni? Si znate to prebrati? In ko sem gledal to, kar se je zgodilo na preiskovalni komisiji, sem že danes povedal, da me je bilo sram, da sem državljan Republike Slovenije, da taki ljudje zasedajo take pozicije. In takrat sem povedal, v čem je problem. Da ne bom nadaljeval. Zaradi tega, ker še zagotovo želijo razpravljati tudi moji kolegi, se mi zdi prav, da tu nekje končam. Pozivam pa koalicijo, Vlado in vse organe, ki so odgovorni za to in dobro plačani, pravosodne organe, policijo, tožilstvo, da enkrat začnejo preiskovati ali pa nastavijo zanko tej hudodelski mafijski združbi. Da nastavijo zanko in da jih dobijo z roko v marmeladi. In potem se več ne bo dogajalo, da naročniki skupaj z izvajalci pripravljajo razpis, pisan na kožo posameznemu podjetju. Potem se to več ne more zgoditi. In šele takrat boste videli, kako prav je imel Marijan Pojbič, ko je o tem govoril v Državnem zboru. Morda bo čez dve, tri leta pa kaka stvar prišla v javnost, ki bo povezana s tem, kar sem jaz danes v Državnem zboru govoril. Vsi tisti, ki tukaj mislite, da se je smejati, da se je zabavati pri tako pomembnih temah pomembneje od tega, kar jaz govorim, ni mesta za vas, da sedite tu v Državnem zboru. In to boste doživeli na naslednjih državnozborskih volitvah. In to vam tudi želim. In slovensko ljudstvo pozivam, da resnično to stori. Preseka s tistimi, ki prihajajo sem po plačo, in da priložnost tistim, ki nam gre za Slovenijo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Postopkovno, izvolite, gospa Janja Sluga.
Hvala lepa. Mislim, podpredsednik, da lahko opozorite kolega Pojbiča, da seveda ni njegova stvar, kolikokrat se jaz oglašam v Državnem zboru in koliko stavkov povem. Za to zdaj obstaja neko orodje, ki se mu reče Parlameter in kjer se natančno vidi, kaj kdo govori in kolikokrat se oglasi. Hvala bogu pa se tudi natančno vidi na kameri, kako se kdo obnaša. Namreč, kolega je pozival, da naj se lepše obnašam. Mislim, da je on zadnji v tem prostoru, ki lahko druge kolege poziva, da naj se lepše obnašajo, in tudi to se na kameri vidi. Moj postopkovni predlog je pa naslednji. Ker so kolegi iz SDS vedno tako dosledni pri navajanju virov, ko jih navajamo koalicijski poslanci, sem zato opozorila kolega Pojbiča, da tudi ko on bere neke stvari, naj dosledno navaja vire. Kolega je namreč izjavil, da mu je gospod pisal. Ta članek je bil objavljen v medijih in smo ga prebrali vsi. In to je bilo moje opozorilo in prosim, predsedujoči, da ga na to opozorite. Hvala lepa.
Gospod Pojbič, izvolite, imate besedo. Kaj je to, replika? Postopkovno.
Gospod podpredsednik, rad bi samo opozoril, da gospo Slugo opozorite, da zaradi tega, kar sem jaz govoril tukaj v parlamentu, ne rabi biti tako bleda. Ker ko poveš resnico o človeku, potem pač ima te težave človek in nastopi tako, kot je ona zdaj nastopila agresivno proti meni. Jaz nisem nič agresivno govoril. Jaz sem govoril zelo korektno, zelo pošteno in res je parlament [[...]]Kaj je že tista zgodba? Parlameter. Bodo ljudje videli, kaj je kdo v tem državnem zboru govoril, in še bolj pomembno, ne, kaj je govoril, pomembno je, ali govori tisto, kar drži in kar je prav. In ne tisto, kar mu nekdo napiše, nek partijski sekretar. Meni nihče ne piše govorov.
Postopkovnega predloga ni bilo. Gospa Janja Sluga, je nujno? Izvolite postopkovno.
Hvala lepa. Predsedujoči, jaz bi lepo prosila, da podučite kolega Pojbiča, da je moj priimek ženskega spola in se sklanja po ženski sklanjatvi. Se pravi, da ima v vseh sklonih enako obliko in se reče gospa Sluga, gospe Sluga in ne gospo Slugo. Hvala lepa.
Dobro, zdaj s to slovenščino imajo še novinarji težave, tako da dobro. Dobro. Na vrsti je gospa Vesna Vervega. Pripravi naj se gospod Jožef Horvat. Izvolite, gospa Vervega.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Jaz bom nekako nadaljevala z vsebinsko razpravo in mogoče z nekaterimi komentarji na povedano do sedaj v tej razpravi. Dejstvo je, da smo pri obravnavi nepravilnosti v zvezi z nabavo žilnih opornic v nekaterih zdravstvenih zavodih ugotovili, da so prav pri izvedbi javnih naročil največja korupcijska tveganja. Kako ta tveganja zmanjšati? Eden od pomembnih načinov, kako ta tveganja zmanjšati, so strožji predpisi v okviru zakonodaje. Prej smo že slišali o tem, da novi zakon o javnem naročanju, ZJN-3, ki je stopil v veljavo 1. aprila 2016, prinaša neke novosti, predvsem v smislu strožjih predpisov. Prej nisem razumela, da je gospod Möderndorfer govoril o tem, da zakon o javnem naročanju 2 ni v redu oziroma da nekako ni v tem kontekstu oziroma ustreza oziroma da ti ukrepi tudi znotraj Zakona o javnem naročanju 2 niso ustrezali. Ampak prav glede na to, kako so velika koruptivna dejanja pri izvajanju teh javnih naročil, jaz mislim in upam, da bo ZJN-3 pripomogel k temu, da se bodo ta tveganja zmanjšala. Pa bom dala kar en konkreten primer. Eden od pomembnih ukrepov, ki jih prinaša ta novi zakon, je to, da kadar pride do bistvenih sprememb prvotnega javnega naročila, da se zahteva nov postopek javnega naročanja. Kajti prav pri tej preiskavi oziroma v preiskovalni komisiji smo ugotovili, da postopek ni bil ponovljen, ampak so se samo podpisovali aneksi k pogodbam. In tukaj je prihajalo do večjih možnosti kuruptivnega dejanja. Potem naslednja stvar, o kateri smo prej poslušali oziroma o čemer je bilo govora. O tem, da za nekaj stvari nosijo odgovornost vodstva nabavnih služb in vodstva javnih zavodov. Vendar vsekakor je z ZJN-3 ponudnikom dana možnost, da komentirajo in dajo pripombe na tehnične specifikacije, s čimer se bistveno zmanjša možnost, da bi bile napisane nekemu določenemu ponudniku na kožo. Torej, s tem se lahko prepreči drobljene naročil in izdaja naročilnic za neke posebne vrste medicinskih pripomočkov. Kar smo tudi ugotavljali znotraj te preiskave, da so nekatere vrednosti skupnih naročil presegale ali pa dosegale vrednost javnih naročil. Kot osrednja institucija boja proti korupciji v Sloveniji seveda deluje Komisija za preprečevanje korupcije, ki kot avtonomni organ izvaja nadzor nad posameznimi primeri. Prej smo že slišali, da je v javni obravnavi novela Zakona o integriteti in preprečevanju korupcije, in upam, da bo ta novela prinesla komisiji malo večje pristojnosti in omogočila pooblastila in tudi malce povečala kredibilnost. Kljub temu pa je seveda Komisija za preprečevanje korupcije obravnavala prijavo o sumu zaradi predvsem višjih cen žilnih opornic v Sloveniji kot v tujini. In v zaključnih ugotovitvah so zapisali, da ni indicev za prisotnost kršitve določb Zakona o integriteti in preprečevanju korupcije na področju izvajanja javnih naročil, pa kljub temu da, recimo, je v razpisni dokumentaciji zahtevano financiranje izobraževanja zdravnikov. To pomeni, da je dejansko zakonodaja ali pa razpisna dokumentacija tudi omogočala to. Strinjam se s tistimi priporočili oziroma strinjam se s tem, kar je prej povedala gospa Godec, oziroma ta priporočila, ki jih je res Komisija za preprečevanje [[…]]
Jaz bi lepo prosil, na levi in na desni je kar nekaj brundanja. Gospa Vervega, izvolite, se opravičujem.
Korupcije res podala. Med drugim jih bom tudi sama nekaj navedla, recimo priporočilo izvesti potrebne ukrepe, ki bodo omogočili slovenskim bolnišnicam nabavo medicinskotehničnih pripomočkov po nižjih nabavnih cenah. Potem naslednje priporočilo: ustrezno je treba spremeniti razpisno dokumentacijo in seveda – s čimer se še kako strinjam – vzpostaviti register medicinskotehničnih pripomočkov, ki bi omogočil transparentnejšo nabavo le-teh. To so še priporočila, ki jih je dal KPK pri obravnavi tega suma. Seveda pa so dejansko na potezi tudi organi pregona. Komisija za preprečevanje korupcije je podala, naznanila sum korupcije na NPU, Specializirano državno tožilstvo to obravnava. Vsekakor se na tem mestu strinjam s tem, da je treba zadeve obravnavati in pripeljati do nekega zaključka. Na koncu bi rada poudarila samo še dve stvari. Ne morem se strinjati s trditvijo, da se korupcija v času te vlade razrašča. Jaz bi prej rekla, da se odkriva. Kajti največje nepravilnosti so se dogajale ali pa zgodile do leta 2013, vsaj v primeru nabav medicinskotehničnih pripomočkov lahko rečemo. Druga stvar pa je to, da enostavno trditev, da pa Vlada in Ministrstvo za zdravje do sedaj ni naredilo čisto nič – tudi tega dejstva enostavno ne morem sprejeti. Najpomembnejši vzvod, ki ga ima Vlada oziroma Ministrstvo za zdravje, je seveda zakonodaja. Spremenjena in strožja zakonodaja, dejstva kažejo, da so nekatere stvari tukaj že narejene. Seveda pa je treba, tako kot smo že slišali, še marsikaj narediti in pravzaprav odkrivati še dalje vsa koruptivna dejanja in jih naznanjati. To je zelo pomemben korak, ki prispeva k temu, da se zadeve pripeljejo do nekega konca. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jožef Horvat, pripravi naj se gospa Irena Grošelj Košnik. Izvolite, gospod Horvat.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Dragi kolegice in kolegi! Premalo imam časa, da bi se ukvarjal s stanjem duha v tej deželi, dolini šentflorjanski zaradi korupcije. Korupcija močno vpliva na stanje duha. In postavil bom en aksiom, aksiom, ki se glasi, da korupcija in konflikt hodita z roko v roki. Korupcija in konflikt hodita z roko v roki. Kaj hočem reči? Ljudje, naši državljani, davkoplačevalci, nas opozarjajo na korupcijo. Veste, jaz se bojim, jaz se bojim, da bo enkrat nekomu počil film. Zato je ta aksiom, da korupcija in konflikt hodita z roko v roki. Prej sem poslušal pozorno poslanca SMC, ki pravi, zdaj pa indeks svetovne korupcije nas postavlja kar na eno dobro pozicijo, Slovenijo namreč. Ta indeks je meril korupcijo v 168 državah. Mi smo res na 35. mestu, prva je Danska, ampak mene ne zanima Burkina Faso pa recimo Severna Koreja, mene zanimajo evropske države. Kje smo pa tukaj? 16 držav znotraj EU – znotraj EU je 28 – je boljših od nas, 11 je slabših od nas. Mene ta rezultat ne zadovolji. Dosegli smo 60 točk od 100 možnih. In tudi zaradi te lestvice je 29. novembra 2013 takratni senat KPK odstopil. Napisal je zelo zanimivo poslovilno pismo. Kot rečeno, podpisali so ga gospod Goran Klemenčič, gospod Rok Praprotnik in gospa Liljana Selinšek. Tukaj vam jaz ne bom bral, nimam dovolj časa, poglejte si, dragi kolegice in kolegi, recept je napisal gospod Goran Klemenčič, kako je treba odpraviti korupcijo v zdravstvu, ki je sistemska. Recept je napisal. Se strinjam s kolegico Vervega z II. gimnazije Maribor, da je treba zakonodajo prilagoditi. Goran Klemenčič tukaj pravi, ne samo, ni nujno ravno zakonodaja, so potrebni tudi ukrepi Vlade, ki niso zakonodajni, da odpravimo okolje, ki generira korupcijo. Ampak, vsi vemo, potrebna je volja in pripravljenost. Če te volje in pripravljenosti ni v vladi in v vladajoči koaliciji, potem bom jaz enkrat rekel, da sumim, da ste zraven. Oprostite. Mi, Nova Slovenija, smo natančno pred dvema mesecema vložili zahtevo za nujno sejo Odbora za zdravstvo z naslovom Koruptivnost in negospodarno ravnanje javnih zavodov pri nabavi zdravil in medicinskih pripomočkov. Niste sprejeli naših sklepov, sem pa bil zadovoljen – ker sem takrat branil naša stališča na Odboru za zdravstvo – da pa je bil sprejet sklep, ki se glasi: odbor za zdravstvo predlaga Vladi Republike Slovenije, Vladi Republike Slovenije, da pripravi celovite ukrepe za preprečevanje korupcije. Takrat na žalost nisem uspel doseči časovne komponente, ampak čez kakšen teden, dva bom vprašal Vlado, kje so celoviti ukrepi. Res jih pričakujem. Ali pa ste morda [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Besedo ima gospa Irena Grošelj Košnik, pripravi naj se mag. Bojana Muršič. Izvolite, gospa Grošelj Košnik.
Hvala za besedo, podpredsednik. Spoštovani vsi prisotni, kolegice in kolegi! Korupcija se je začela razraščati že v 90. letih; tudi v drugih državah, ne samo v Sloveniji. Zagon je dobila takrat tudi na drugih področjih, v energetiki, gradbeništvu, na področju finančnih storitev, v velikih državnih podjetjih, ne le v zdravstvu. Posredniki z veliko finančno in družbeno močjo so se od leta 1990 dalje osredotočali predvsem na plenjenje davkoplačevalskega denarja in s tem tudi zdravstvenega denarja, predvsem z oderuškimi maržami pri posredovanju medicinskotehničnih pripomočkov, in se pri tem seveda zajedajo v ta denar. To ima seveda posredne posledice na zdravstvenih storitvah, torej na čakalni dobi in tudi na njihovi kakovosti. Na tem področju smo seveda vsi zelo občutljivi, saj smo vsi potencialni pacienti. Žal v tako dolgem obdobju ta praksa ni dobila ustrezne hitre in učinkovite reakcije in povratne informacije, da je to nesprejemljivo in nedopustno. Reakcija bi morala slediti s strani poslovodstev v obliki organizacije, kontrole in kadrovanja predvsem na nabavnem področju. Tudi vseh vrst vlade, ki jih je bilo veliko v tem dvajsetletnem obdobju, niso ravno imele učinkovitih ukrepov, kot ugotavljamo zdaj. Saj vemo, da se je v 7 letih, do leta 2014, izmenjalo kar 8 ministrov. To veliko pove. Da v bistvu skorajda od leta 2000 ni bilo nobenega dolgoročnega resnega načrtovanja in ukvarjanja s sistemskimi ukrepi. Zdaj pa nekako predlagatelj, imam vtis, pričakuje, da bi ministrica lahko hokuspokus v dveh letih in pol opravila z vsemi temi nagrmadenimi problemi na področju korupcije. V tem času tudi ni bilo ustreznih odzivov organov pregona. Če so odzivi na korupcijo nepravočasni, mlačni in nimajo sodnega epiloga, take prakse obstajajo in postajajo tudi mentaliteta, da je to sprejemljivo, in otopelost v javnosti, da se ne da nič in smo ujetniki teh plenilskih elit. Slovenija, kot smo že slišali, je na lestvici Transparency International na 31. mestu po koruptivnosti v javnem sektorju in se je zadeva nekoliko izboljšala, vendar nikakor ni to znak, da bi bili lahko zadovoljni ali da se ne bi trudili za nadaljnje vtekanje zdravstvenega denarja. Vlada je že sama povedala, kaj je napravila v teh dveh letih in pol, in trdim, da je lahko Vlada za stanje, kakršno je, le sorazmerno odgovorna s temi ukrepi, ki so se v teh dveh letih in pol pokrenili, ki pa pravzaprav vsekakor niso slabi. Začela so se spremenjena javna naročila po novem zakonu, ki bodo še dala rezultate, eNaročanje je poseglo tudi v urejanje čakalnih vrst, posebno pomemben pa se mi zdi informacijski sistem, se pravi ta portal za spremljanje cen, pri čemer je moje mnenje, da bi bilo dobro poiskati tudi vzvode, da pridemo tudi do cen v tujini, in pa seveda standardi za medicinskotehnične pripomočke. Pomembna je tudi, po mojem, novela spremembe zakona o delovanju protikorupcijske komisije. Na ta pojav bo posredno imela vpliv tudi vsa zakonodaja s področja zdravstvene reforme, ki jo imamo zdaj v Državnem zboru. In če temu lahko rečemo nič – mislim, da to tudi slučajno ni nič, da pa se vsekakor delo mora intenzivno nadaljevati na vseh področjih s tem uvidom, da je nujno treba nivo korupcije tudi z vsemi ukrepi, ki nam pridejo pod roke, na ta način zajeziti. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Bojana Muršič, pripravi naj se gospod Tomaž Lisec. Izvolite, gospa Muršič.
Hvala lepa, podpredsednik, za besedo. Kot sem že v stališču povedala in poudarila, čarobne formule za odpravo sistemske korupcije ni. Zato menim, da je toliko bolj pomembno, da vsi pristopimo z vso resnostjo in zavzeto k odpravljanju te korupcije. Vse odmike, ki jih zasledimo, vsak posameznik, je treba prijavljati ustreznim institucijam oziroma jih najavljati, rešitve pa so seveda ključne. Moram poudariti, da obstajajo žalostne zgodbe, ki govorijo o primerih, ko posamezniki zaradi predolgih čakalnih dob enostavno ne pridejo na vrsto in na koncu se zgodijo tiste tragične zgodbe in njihovo življenje ugasne. Zakaj? Zaradi tega, ker so premožnejši ljudje prišli prej na vrsto, in tega si mi enostavno ne smemo dovoliti. Zagotavljamo in zagovarjamo javno zdravstvo, ki mora biti dostopno vsem pod enakimi pogoji, ne glede na njihov družbeni standard. Kako rešiti korupcijo? Kot sem že sama na začetku povedala, enoznačnega odgovora ni. V enem zapisu sem sicer zasledila, da je eden izmed zdravnikov dejal, da je korupcije v zdravstvu toliko kot na vseh ostalih področjih, vendar menim, da na področju zdravstva – kakor tudi drugje – je to še posebej nedopustno. Na področju zdravstva še posebej, kajti ravnanja zdravnikov vzbujajo strah, saj se zdravniki ukvarjajo z našim zdravjem in življenjem, zato je odgovor na takšna ravnanja nedopusten in ga je treba absolutno sankcionirati. Kot smo ugotovili tudi na preiskovalni komisiji, se največ korupcije dogaja na področju nabave medicinskega materiala in nakupa zdravil, torej tam, kjer se srečujeta javni in privatni sektor. Glede vzrokov, zakaj prihaja, ne bom tukaj polemizirala in izpostavljala, kajti verjamem, da bomo na preiskovalni komisiji naredili vse, da bomo poiskali krivce, ki so odgovorni za takšna nečedna ravnanja in odtekanje našega javnega denarja, s katerim bi se lahko tudi skrajšale čakalne dobe. To se pravi, vse dejavnike moramo usmeriti v to, da dejanske primere korupcije javimo, jih odkrijemo in tudi rešimo. In tudi odgovorni morajo odgovarjati za svoja ravnanja. Tukaj gre tudi posledično na 1. točko, ki smo jo obravnavali, priporočila v zvezi z delovanjem javnih zdravstvenih zavodov, kjer vodstva lahko odigrajo svojo vlogo. Vsekakor je nedopustno, da se pospeševalci prodaje samovoljno gibljejo po bolnišnicah, vodstva pa na tem mestu ne naredijo nič, kajti takrat ko pospeševalci prodaje prihajajo v stik z zdravniki ali tudi z drugim zdravstvenim ali tudi nezdravstvenim osebjem, prihaja do korupcije. Kolega Vrtovec je na začetku tudi povedal, kje so se dogajala v UKC ta nečedna ravnanja. In to je resnično nedopustno. Preprečiti je možno tudi tako, da osveščamo bolnike, se pravi tudi organizacijo dela moramo prilagoditi in dvigniti moralna in etična pravila. Na splošno pa lahko rečem, da moramo v slovenskem zdravstvu okrepiti strategijo boja proti korupciji in se zavzemati za dvig moralnih in etičnih standardov. In tudi ključno je, da začnemo javno govoriti o korupciji in jo tudi prijaviti, kajti le tako bomo korak naprej. Vsekakor je pa tudi na strani organov pregona, da nemudoma in takoj in z vso zavzetostjo pristopijo k reševanju teh problemov in iščejo tiste, ki res ravnajo nečedno. Največji dolg v boju proti korupciji lahko zagotovi seveda pri tem Ministrstvo za zdravje s tem, da uredi boljši zdravstveni sistem, da jasno loči javno in zasebno, postavi jasne meje, ki so do sedaj kar zabrisane, in išče tudi osebno odgovornost. Tukaj želim poudariti, da če bi direktorji javnih zdravstvenih zavodov in tudi bolnišnic odgovarjali tudi s svojim premoženjem za koruptivna dejanja, ki se dogajajo v njihovem zavodu, verjemite mi, da bi marsikateri temeljito premislil, ali bo kandidiral na takšno delovno mesto. Ključno pa je, da se z odtekanjem denarja v zdravstvu podaljšujejo čakalne dobe in te se ne bodo skrajševale, dokler se bo še dogajalo, da imajo posamezni zdravniki in tudi ostalo zdravstveno osebje to možnost, da izkoriščajo in nekatere izrinejo po stranskih poteh. Včasih mogoče tudi upravičeno, ampak zdravniki so tisti, ki morajo jasno opredeliti v napotnici, kaj je nujno, kaj je hitro in kaj je redno. In mislim, da tukaj lahko marsikaj tudi naredimo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Tomaž Lisec, pripravi naj se gospod Franc Breznik.
Hvala, podpredsednik, za dano besedo. Kolegi in kolegice, predstavniki ministrstva, vsem skupaj en lep pozdrav! Ta vlada oziroma predvsem Stranka modernega centra, takrat se je drugače imenovala, je v predvolilnem času ponavljala ene in iste floskule. Na eni strani etika in morala, in to naj bi imelo za posledico transparentnost, in pa stop korupciji in klientelizmu. Kaj pa je dejstvo po dveh letih in pol? Od etike in morale je ostalo samo še deloma ime največje vladne stranke, če pa samo na področju zdravstva pogledamo, pa se razraščata klientelizem in predvsem korupcija. Skratka, eno so besede, predvsem predstavnikov največje koalicijske stranke, ravno nasprotna pa so dejanja. In v poslanski skupini SDS ne trdimo, da v teh dveh letih in pol ni bilo nič narejenega. Je bil tu in tam kakšen korak. Ampak tudi ta kakšen korak je bil prevečkrat v napačno smer. Skoraj vsak teden izvemo, predvsem s strani tistih medijev, ki jih še zanima reševanje slovenskega zdravstvenega sistema, novo afero. Na drugi strani pa poslušamo – vsaj tako je bilo danes omenjeno s strani Vlade in največje vladne stranke – potreben je odločen pristop, potrebno je javno in transparentno, Vlado omejujejo pristojnosti tudi drugih organov. Spoštovani SMC, predvsem, dve leti in pol imate vse škarje in platno pri sebi. Lahko se morda tukaj sklicujete na dve starejši parlamentarni stranki, kot sta SD in Desus, ki sta v koaliciji, ampak poglejmo, kaj je rekel predstavnik gospod Gantar s strani Desusa: »V dveh in pol letih se ni zgodilo skoraj nič.« Nastop poslanke SD: »Treba je resno pristopiti k delu«, kar v bistvu po mojem pomeni, da se SD že pripravlja na predčasne volitve in se ne zaveda tega, da je del koalicije. Po drugi strani pa nam poslanci Stranke modernega centra govorijo, kako predlagatelji ne poznamo zadev, ne poznamo, kdo je za kaj odgovoren in tako naprej, in dogaja se isto, kar je prej rekel kolega Tonin, vsak dan ta teden imamo neko zgodbo, s strani vladnih predstavnikov pa vedno najdemo izogibanje odgovornosti. In jaz zelo podpiram kolegico Jelko Godec in njeno preiskovalno komisijo, da se bo vsaj neka politična odgovornost našla v tem državnem zboru. Ampak kaj jaz osebno pričakujem in vsi tisti ljudje, s katerimi se srečujem predvsem v svoji poslanski pisarni ali pa tudi na ulici? Kdo bo kdaj kazensko odgovarjal. Imamo tudi zakone na tistem področju kazenske zakonodaje, ampak kaj se zgodi? Nič. Gospod Zemljarič pri svojih starih letih še vedno narekuje tempo in pa sistem slovenskega zdravstvenega sistema. Namesto da bi takšne ljudi, ki hodijo s kovčki in pa z različnimi papirji po slovenskih bolnišnicah, po različnih ustanovah in se grejo korupcijo pri nabavi zdravil, storitev in opreme, kdaj odpeljali ne z rešilcem, ampak s policijsko marico, da bi komu odvzeli imetje, koga zaprli, se ne dogaja nič. In še enkrat, to se dogaja pod vlado, ki je govorila o etiki, morali in pravni državi. Dogaja pa se, pa bom še enkrat ponovil, korupcija. Vsak teden izvemo, kaj vse je narobe v slovenskih bolnišnicah, kako nekaj v sistemu ne deluje. Ampak, spoštovani predstavniki koalicije, imate možnost, ki ste jo dobili na volitvah, ampak je ne znate izkoristiti. Z besedami še nekako delujete v tem smislu: mi se borimo proti korupciji, mi smo za transparentnost. Ampak številke pa vedo skoraj ravno obratno. Še nikoli toliko korupcije in klientelizma. Sam se na primer spomnim tistega mandata 2004–2008 pa tudi 2012, ko je bil na oblasti Janez Janša oziroma takrat koalicijske stranke. Iz vsakega zapisnika po seji Vlade so novinarji pogledali najprej kaj? Kadrovske zadeve. Pa tudi če je komu potekel mandat v kakšni ustanovi, tokrat govorim na področju zdravstva, so se mediji razpisali: Vlada razrešila. Skoraj nikoli niso napisali: potekel mu je mandat, Vlada, kot odgovorna za določanje posameznih nosilcev, je imenovala svoje. Ne. Vlada je razrešila. Pompozni članki posameznih, predvsem levih medijev, ki so se ukvarjali samo s tem, koga je vlada Janeza Janše zamenjala. Kaj pa sedaj? Ne bu ne mu. Potem pa dobimo odgovor na kakšno poslansko vprašanje in vidimo, da nobena vlada do zdaj, pa to govorim za mandate, v katerih sem jaz v Državnem zboru, ni bila tako brutalna na področju korupcije in predvsem klientelizma, tudi na področju zdravstva. Zradirate vse, ki vam ne dišijo. Še bolj brutalni ste kolegi iz SMC. Primer iz Posavja. Predsednik zavoda Splošne bolnišnice Brežice je bil gospod iz Desusa. Super gospod, zelo priden, pa ga je SMC zradiral, kljub temu da je bil Desus takrat v Vladi in zdaj v Vladi. Pa ne bom govoril, kaj se dogaja na zavodih za zaposlovanje in centrih za socialno delo, se bom res omejil na zdravstvo. Kjerkoli imate možnost, radirate vse, kajti dogaja se vam samo ena stvar po glavi, kako preživeti tudi po naslednjih parlamentarnih volitvah. Če že ne v vladni koaliciji, vsaj deloma v parlamentu, predvsem pa z večino v svetih javnih zavodov in vseh ostalih organizacijah, agencijah, upravah in ne vem čem, kjer imate le minimalno možnost delovati. Še enkrat, zmagali ste s paradigmo etična in moralna stranka ali vlada, delate pa popolnoma drugače. Žilna opornica je samo eden izmed momentov, na katere smo predlagatelji opozarjali. Kot že rečeno, vsak teden nas preseneti nova afera. UKC Ljubljana – podobna zgodba. Jaz pravim, da je UKC Ljubljana bankomat, kot je NLB bankomat na področju financ. Dogajajo se, si bom upal reči, perverzne stvari na škodo ljudi. V medijih poslušamo, o čakalnih dobah, o tem, kako bi na leto lahko rešili tisoč ljudi, ampak kaj se zgodi s slovenskim zdravstvom? Privilegirani bogatijo, tisti, ki so del problema, pa želijo celo reševati ta problem, vse to pa na koncu plačajo davkoplačevalci z različnimi t. i. reformami te vlade, ki na eni strani pomenijo le zvišanje prispevnih stopenj za državljane, in še tukaj se greste, predvsem tisti, ki se izgovarjate na neko liberalno doktrino, ki ste v ALDE, evropski liberalni stranki, korak nazaj proti socializmu. Mi že zadnjih deset let govorimo o sociali, gremo pa se socializem. Tudi na področju zdravstva. Jaz nimam problema s tem, da tisti, ki imajo več, več plačajo. Ampak ti vaši koraki, ki jih napovedujete, gredo v smer tistih modelov, ki izhajajo iz ene bivše države, ki smo ji pripadali in kjer smo vsi skupaj ugotovili, da ta sistem ni dober. Samo osnutki zakonov, o katerih vam mediji pišejo, so kot tisti film Vrnitev v preteklost. Isto se dogaja pod to vlado. Veliko je govora o čakalnih vrstah, o problematiki, velikih cenah zdravil, ostale opreme in tako naprej, ampak nič. Spoštovani, dve leti in pol ste. In ja, lahko se še tukaj in tam kdaj izgovorite na stranko našo na primer ali pa koga drugega iz katere prejšnje vlade, tudi morda na Alenko Bratušek, ampak sedaj je vaš čas. Želeli ste ga, imejte ga. In ne oporekati nam kot opoziciji, ker opozarjamo, da delamo narobe. In kaj je narobe, in s tem bom tudi zaključil, če Poslanska skupina SDS predlaga, da se priporoča Vladi in Ministrstvu za zdravje, da takoj sprejme potrebne ukrepe za temeljito reorganizacijo procesov nabav v zdravstvu? In vi rečete, to že poteka, imamo novo informatizacijo, javno naročanje, kjer pa vidimo, da v bistvu gre samo za prestavitev iz enih koruptivnih dejanj na druga koruptivna dejanja. Potem se tukaj še seveda na Ministrstvu za zdravje izgovarjate, Ministrstvo za javno upravo je tisto, ki je glavno glede informatizacije in javnih naročil. Namesto da je prej kradel Janez Novak, zdaj krade nek, ne vem, Franc Žnidaršič, ali kako se reče. Prej so bili eni drugi, zdaj so pa konkretno vaši. Vi pa to zagovarjate transparentno in tako naprej. Mi predlagamo, da se predstavi analiza učinkov ukrepa skupnih javnih naročil v zdravstvu, pa je koalicija proti. Ampak v besedah pa močni: »Mi se borimo proti korupciji in klientelizmu.« Ne podprete pa takšnega sklepa. Kje vas bi glava bolela, kje vas bi čevelj žulil? Nikjer. Niti toliko kančka ne premorete podpore, da bi rekli: »Evo, vseslovenski primer nekega reševanja, dajmo vsi skupaj stopiti.« Ne. Mi predlagamo, da se priporoča Vladi – priporoča, ne vtakne v klet in se jih prebiča, ampak priporoča Vladi – da pozove pristojne institucije k takojšnjemu in odločnemu ukrepanju na področju ugotavljanja odgovornosti posameznikov v koruptivnih dejanjih. Če že to delate, zakaj potem takšnih sklepov ne podprete? Aja, seveda, zdaj ste že večino vaših nastavili pa je problem, ker bi policisti vaše lovili. Je resnično problem, ja. In potem na koncu, da se predstavijo potrebne zakonske spremembe, ki bodo omogočale transparentno javno naročanje. Tukaj pa bom končal, v slogu tistih – gospa Milojka Kolar Celarc vsak mesec predstavi novinarjem samo što nije nova reforma, drugi stavek pa že udari slovenskega pacienta po žepu, in kar je najbolj nevarno, tudi po skrbi za zdravje. Takšno zdravstvo, spoštovani in spoštovane, ni vredno Slovenije v letu 2017. Hvala.
Hvala lepa. Upam, da imate dokaze za vse, kar ste rekli. Tako ste govorili o konkretnih imenih. Ne bi imeli občutka, da ta državni zbor sprejema te vaše teze. Besedo ima gospod Franc Breznik, pripravi naj se dr. Anže Logar. Izvolite, gospod Breznik.
Hvala, gospod podpredsednik. Vaše zadnje besede so bile, ali ima dokaze kolega Lisec. Glejte, vse, kar je, zdravorazumsko razmišljate, ne rabite imeti velikih dokazov. Usedete se v avtomobil, zapeljete se do Portoroža do marine, pogledate si prvo jadrnico od 10 metrov naprej, to so tako imenovane 30-feetne, potem greste v Umag, iz Umaga potujete proti Istri in Dalmaciji in si poglejte jahte, jadrnice in tudi lastnike avtomobilov, s kakšnimi avtomobili prihajajo do teh jaht. Potem pa pogledate, en je gospod bivši minister za zdravje, ubogi revež v penziji, nikoli ni imel nič z zdravstvenim sistemom, pravi. Kako lahko vzdržuje 12 do 14 metrsko jahto? Ali veste, koliko je privez in vse ostalo? Zakaj se tega ne preiskuje? Imamo institucije, zakaj mora Državni zbor ali poslanska skupina tukaj danes razpravljati o priporočilih v zvezi s sistemsko korupcijo? Zato, ker nam že vsi ptički čivkajo na vejah, da nekaj ne štima, da neka firmica, ki ima poštni predalček in dva zaposlena pa pisarnico v najemu za 200 evrov tam nekje na periferiji, dobavlja nekaj, lahko rečemo, enemu zdravstvenemu sistemu ali veliki bolnišnici, ki se imenuje univerzitetni klinični center ali v Mariboru ali v Ljubljani, nekaj, kar stane milijone evrov. Zdaj mi povejte, zakaj ta bolnišnica ne sodeluje direktno z izvajalcem. Tu ne gre za nekega resnega, lahko rečemo, nekoga, ki ima neko resno zastopstvo za neke zdravstvene zadeve, z nekim resnim kapitalom, tudi z nekimi tehničnimi znanji, kjer je po eni strani ta zastopnik tudi nek tehnični svetovalec v bolnišnicah, ampak gre za tipične tako imenovane sesalce ali prisesalce ali parazite, kot bi rekli. Tu ne gre za klasične zastopnike, ki jih poznamo v ostalih branžah ali pa industrijah. O tem danes govorimo in danes ne moremo obsojati tudi SMC, ker ni nastalo ravno v tem mandatu, ampak je to posledica nečesa, kar se vleče še mogoče celo iz prejšnjega sistema. Ampak lahko pa vas opozarjam zato, ker, prvič, imate veliko večino, na volitvah ste dobili zaradi svojih besed o preganjanju korupcije ne nazadnje veliko večino in vas pač prosimo, prosimo vas, da je zadeva res alarmantna, da po eni strani zmanjkuje denarja v zdravstvenem sistemu za tiste, ki so potrebni oskrbe. Kot velikokrat rečemo, zbiramo zamaške za operacijo otrok v tujini, po drugi strani – o tem, o čemer nobeden, spoštovani kolegi, ne govori nikoli – so pa strahotna dejanja, ko imamo celo vrsto sorodnikov, očetov, mater, babic, dedkov, bratov in sester, ki marsikdaj pridejo k zdravniku in jim rečejo: »Kje ste prej hodili?« Žal je zadeva rak v drugem, tretjem stadiju in ta človek največkrat umre. Največkrat, kolikor poznam zgodbe tudi z mojim pokojnim očetom, sorodniki, znanci, je bilo, da se pač človek ni odločil, da bi šel, ko je zaznal prve neke probleme pri sebi, v svojem telesu, ker je vedel, da bo stal v neki vrsti, da bo stal v neki vrsti tam in čakal mesece in mesece na nek resen pregled ali pa resen sistematski pregled. Že zaradi teh čakalnih vrst – ni problem čakalnih vrst, da čakamo ali pa da odlašamo z nekimi ortopedskimi operacijami – dosti teh čakalnih vrst je krivih tudi zato, da se ljudje marsikdaj niso odločili za takojšnji obisk zdravnika. In takrat, ko je pa bilo tisto, lahko rečemo, hujše, ko je začutil neke hujše bolečine, hujše posledice, je pa največkrat bil tisti obisk že v relativno pozni fazi neke bolezni in se je največkrat razvilo v, lahko rečemo, neko invalidnost, dostikrat pa tudi v smrt. Tudi o tem bi morali govoriti, koliko ljudi smo zaradi čakalnih vrst in korupcije v bistvu pokopali. Tudi to je problem korupcije. Danes, poglejte, ko zmanjkuje tega denarja, moramo biti toliko bolj previdni. Sistem, ki nekako požre več kot 3 milijarde evrov, ponavljam, 2,6 milijarde približno ima zdravstvena zavarovalnica plus dodatna zavarovanja približno 600 milijonov, govorim o 3,2 milijarde porabljenega denarja in od teh 3,2 milijarde ugotavljamo, da aspirin stane v sosednjih državah dva do trikrat manj. Včeraj sem šel gledat, mislim da neki lekadol v lekarni v Mariboru stane 8,49 evra, sem pogledal. Pa to je [[…]]Osnova je paracetamol pa neka nova embalaža je bila z nekimi črnimi etiketami, in to je 8,49 evra. To je nenormalno, spoštovani kolegi in kolegice. To je nenormalna cena. In danes govorimo o referenčnih cenah, da pač mi nismo v tem sistemu, kot je Makedonija in vse ostalo. Poglejte, to je tipično birokratsko razmišljanje. Seveda se da dogovoriti. V nekaterih zadevah se da, kot smo mi imeli nekoč na Ministrstvu za obrambo, postaviti, lahko rečemo, centralizirano nabavno poslovanje, v drugih sistemih pa tisto, kar je danes že kolegica Godčeva nekako poskušala predstaviti. Menim, spoštovani kolegice, kolegi, da je tema o sistemu, kjer se obračajo več kot 3 milijarde evrov, tema, ki bi morala biti top tema danes, pri kateri bi moral biti državni zbor zbran v celoti in pri kateri bi se resno lahko samo pogovarjali, katere stavke ali pa odstavke še damo v ta priporočila in pri katerih mora biti neka skupna osnova nas vseh tu notri. Največkrat ljudje, ki nas gledajo, rečejo: »Zakaj se ne morete nekaj dogovoriti?« Poglejte, ali smo danes partner ali vas obtožujemo, da ste vse vi krivi? Ne. Ampak glejte, dokler bomo na eni strani zbirali zamaške, po drugi strani pa se bodo kolegi vozili v jahtah, s tem da imajo podjetje z enim zaposlenim ali pa z nič zaposlenimi, kot pravi kolegica Jelka Godec, glejte, tu je tista relevantna zgodba. Vsak, ki pogleda resno, pa resno samo v marine ali pa v avtoparke teh ljudi, mora vedeti, da se to ne sklada s podjetjem. In to, glejte, to je tisto, o čemer bi morala teči beseda, in vidim, da ni zanimanja. Vam je v bistvu zadeva jasna. Ko poslušam državno sekretarko, njene argumente in protiargumente, vidim, da te zdravstvene ekonomike ali pa da tega pojma niso usvojili, da je največji problem ravno birokracija na Ministrstvu za zdravje. Največji problem je zdaj trenutno, resno verjamem, na zdravstveni zavarovalnici, da nimajo vseh škarij in platna v rokah zato, ker ne morejo, ker plačajo dobesedno vsako ceno. Dobesedno je direktor zdravstvene zavarovalnice z ekipo nekdo, ki je v bistvu kot nek računovodja v nekem privatnem espeju, ki ima lastnika, ki reče, plačaj ta račun, naj te ne zanima, kar boš plačal. Na vsaki zavarovalnici, ko zavarujete avto pa imate kasko, želi zavarovalnica vedeti, kje ste ga popravili, kakšna je bila cena žarometa, odbijača, kakšna je bila cena vetrobranskega stekla, ali je bilo originalno ali ni bilo originalno, kakšna je bila ličarska ura, kakšna je bila mehanična ura in tako naprej. Tu gre za avtomobile, tu pa gre za zdravje ljudi. Gre za zdravje in življenje ljudi in prebivalstva. In tega ne dobi, dobi nek račun, ki ga naj plača, ne dobi niti specifikacije. V tem sistemu ni zavor, v nekem sistemu bi morala biti ta ravnovesja postavljena, torej kontrola nad kontrolo. Tu je problem, tu je ta sistemska korupcija, kjer jo sam vidim. In sistemska korupcija, ki jo sam vidim, lahko na koncu rečemo, je tista tema, ki je top tema, spoštovani kolegice in kolegi, in je tema, o kateri vam dajem danes nek razmislek in kjer vam odpiram oči. Odiramo vam oči, da skupaj stopimo z nekimi skupnimi močmi v to sistemsko korupcijo in da najdemo vzroke – in seveda posledice že poznamo – in da poiščemo vzroke. In vzroke smo vam mi nakazali s tem priporočilom, spoštovani kolegice in kolegi, ki je tema 15. točke, priporočilom v zvezi s sistemsko korupcijo v zdravstvu. To so tiste točke, ki vam jih danes dajemo na razpolago in v katerih lahko dosežemo nek skupen konsenz. Zato vas prosim nekako tudi, da nam prisluhnete in da ta predlog priporočila tudi na koncu potrdite. Najlepša hvala.
Besedo ima dr. Anže Logar. Pripravita naj se gospod Franc Jurša in gospod Žan Mahnič.
Hvala, predsednik. Imam trideset sekund na razpolago. Lahko rečem samo, da mi je popolnoma nerazumljiva odločitev vladajoče koalicije, da je zavrnila na odboru sprejetje predlaganih sklepov, da v bistvu nadaljuje s tiščanjem glave v pesek in da se žal pod to vlado to dogaja na vseh področjih. Na področju preganja bančne kriminalitete, na področju preganjanja zdravstvene kriminalitete, na področju sodstva, na področju cenzure medijev, skratka pri vseh tistih perečih temah, ki nas vsak dan [[izklop mikrofona]]
Besedo ima gospod Franc Jurša, pripravita pa se naj za sklepni del predstavnica Vlade in predstavnica predlagatelja.
Predsednik, hvala za besedo. Lep pozdrav kolegicam in kolegom! Začel bi ob priliki nekako tako, da je korupcija v zdravstvu poleg največkrat izgovorjene bančne luknje druga največkrat izgovorjena beseda v tem parlamentu. Jaz trdim, da je prav, da o tem tako pogosto govorimo, mene bolj skrbi, da na tem področju nič ne naredimo. Ampak, poglejte, ta zgodba se v Sloveniji tako dolgo že odvija, kolikor dolgo je in kolikor je stara naša država. To pa je drugo vprašanje. Tako da tu se skoraj nobeden izmed nas ne more izmuzniti, da bi rekel, naša vlada je pa takrat in takrat nekaj storila. Vlade so premalo na tem področju storile, kakšna pa je njihova moč in možnost in sposobnost, pa je druga stvar. V tej zgodbi sodelujejo tudi nekateri drugi segmenti te družbe, ki imajo zelo pomembno funkcijo, od pregona sojenja in tako dalje, in vsi ti skupaj bi morali nekaj narediti. Z razmišljanjem gospoda Lisca se v veliki meri oziroma se strinjam, ko je govoril o tem, da so razrešili, da je ministrica prek ministrstva razrešila člane svetov zavodov. Veste, to ni bil nujni ukrep, ki bi ga morali speljati. Tudi sam sem bil svoj čas na neki ravni, drugi, lokalni, nosilec funkcije, na kateri bi lahko predlagal, da se določeni člani svetov v lokalni skupnosti razrešijo zaradi tega, ker niso imeli take barve, kot sem jo jaz imel, oziroma srca na tisti strani, kot sem jaz imel, pa vam odkrito povem, tega nisem storil. In tudi v tem primeru bi predlagal pravzaprav vsem, ki tako razmišljajo, da tega ne počno. Demokratično odločanje mora biti tudi v zavodih in čim bolj je pobarvano to razmišljanje, tem boljši so potem tudi zaključki. Ne smemo reči, da se na tem področju vsaj nekaj ni začelo odvijati. Prva zadeva je, da se razreši vprašanje skupnega naročanja. Tu bi se lahko seveda prišlo do zaključka, da je netransparentnost naročanja v zdravstvu eden od glavnih razlogov za korupcijo v zdravstvu. Saj mi govorimo o čakalnih vrstah, ja, to je tudi lahko in v veliki meri je koruptivno delovanje, a največji problem je, po mojem, ravno pri javnem naročanju. Predsednik Računskega sodišča ocenjuje, da se problem vseh nepotrebnih preplačil ne bo rešil sam od sebe, odpihnil vseh posrednikov in tistih, ki se posredno pripenjajo na to, da pridejo do velikega denarja, ki se vrti v zdravstvu. Ministrstvo za javno upravo in Ministrstvo za zdravje sta naredila skupaj 5 naročil, v tem trenutku nimam podatka, ali je ta zadeva zaključena, vem, da so ta naročila bila v višini nekje okrog 45 milijonov evrov. Problem so bile pritožbe. Veliko število prejetih ponudb, od 14 do 19, je bilo na različen javen razpis poslanih, in če bi ta zadava hitreje stekla in s posegom v zakone, ki te zadeve urejajo, bi seveda bistveno lažje preprečevali tudi korupcijsko delovanje. Konec leta 2016 oziroma najpozneje v začetku leta, v katerem smo sedaj, se pravi novega leta, naj bi po takšnem sistemu naročali tudi infuzijske in transfuzijske sisteme ter material za respiratorno terapijo, v letu 2017 pa material za interventno kardiologijo in interventno radiologijo. Predsednik Računskega sodišča je imel seveda na nekatere te zadeve tudi svoje predloge in pripombe in je med drugim navedel tudi razloge za preplačilo in korupcijo. Naštel je več dejavnikov, med njimi je omenjal zdravnike, odsotnost standardov, majhen trg, medsebojno nesodelovanje bolnišnic, prevelik vpliv zdravnikov, ki vodijo posamezne oddelke in so za te oddelke zahtevali tisti material, ki so ga določeni dobavitelji dobavljali. Razlogi, zakaj so tako počeli, pa so nam lahko hitro na nek način impulz za to, da je v ozadju lahko bilo tudi koruptivno delovanje. Zelo zanimiva zadeva, ki smo jo imeli možnost in priložnost gledati 18. novembra lanskega leta na Tarči, kjer je bilo povedano, da se zaradi preplačanih medicinskih izdelkov letno razdeli okrog 215 milijonov evrov. In seveda povedali so, ker so to dokazovali, da v tistem trenutku morajo priti dejansko v akcijo organi pregona. Če bi to nalogo organi pregona opravili tako, kot si mi želimo, bi seveda prišlo tudi do uspešnih rezultatov. V tistem trenutku pa se pojavi tudi to, da začnejo posamezniki groziti ministrici pri urejanju tega vprašanja in na nek način hočejo s pritiski preprečiti to, da bi na ta dejanja bili tudi dovolj močni vplivi, da bi se zadeve lahko uspešno razreševale. Še vedno se ni končala že pred dvema letoma razkrita afera agencije za varstvo konkurence, ki je ugotovila kartelne dogovore med dvema podjetjema, ki – je pritrdilo tudi Vrhovno sodišče – ima v rokah vse vzvode, da odloči o kazni zoper največjega veletrgovca z zdravili, pa ni končala postopka o prekršku. Za odtekanje javnih sredstev s preplačili medicinskih pripomočkov so odgovorna vodstva bolnišnic, zdravniki, službe za javna naročanja, ki morajo odgovarjati. In če se te odgovornosti ne bo od njih zahtevalo, potem lahko računamo, da bomo nadaljevali s tem tudi v letošnjem letu, se pravi, nadaljevali bomo v tem mandatu. In če seveda zadeve ne bodo urejene, se nam lahko zgodi, da se bo to počenjalo, do sedaj se je 25 let, potem pa še naprej 25 let. Najbolj bodo zadevo občutili na lastni koži predvsem bolniki, pacienti, kajti vse to, kar se v zdravstvu izgubi, v prvi vrsti izgubijo bolniki. In seveda zadovoljstvo državljank in državljanov nikoli ne bo takšno, kakršno bi bilo, če bi ta denar prekanalizirali in s tem denarjem reševali tudi tiste vrste, ki v zdravstvu nastajajo.
Prehajamo v sklepni del splošne razprave, v katerem dobita besedo še predstavnica Vlade in predstavnica predlagatelja. Najprej ima besedo predstavnica Vlade, državna sekretarka na Ministrstvu za zdravje gospa Nina Pirnat. Ne želi besede. Potem pa ima besedo predstavnica predlagatelja, gospa Jelka Godec.
To je pa zdaj zanimivo, da Vlada ne govori. Vlada je sicer porabila, mislim da, tri, štiri minute in zdaj niti v sklepnem govoru ne govori. Jaz si zadeve lahko predstavljam tudi tako, da Vlada nekako ščiti ta koruptivna dejanja v zdravstvu in da v bistvu nima več kaj povedati na tej točki. V Slovenski demokratski stranki smo torej predlagali določena priporočila, ki naj bi jih Vlada izvršila. Torej, gre za to, da predlagamo Ministrstvu za zdravje in Vladi Republike Slovenije, da takoj sprejme potrebne ukrepe za reorganizacijo procesa nabav v zdravstvu. Ministrstvo je v prejšnjem stališču od začetka povedalo, da so naredili vse. Vse. Kaj zdaj to za Vlado pomeni, vse? Je to to, da so razpisali skupna javna naročila, da zavajajo s tem ljudi – tako govori ministrica – da so privarčevali 20 % v prvem letu? Jaz se tukaj ne morem strinjati, gospa sekretarka. Imeli ste zdaj sicer možnost še enkrat to pojasniti, ampak še enkrat, če vam preberem odgovor Vlade na ta skupna javna naročila, je, da so se »vzpostavila skupna javna naročanja na začetku 2015 in 2016, nobeden od postopkov skupnega javnega naročanja še ni zaključen«. Torej, ne morete reči, da ste privarčevali 20 %. Ministrica v odgovoru na moje poslansko vprašanje eksplicitno zapiše, da je bilo v prvem letu – glejte, to mi odgovori 5. 1. 2017, ne dolgo nazaj: »Poleg tega sta Ministrstvo za zdravstvo in Ministrstvo za javno upravo pripravila skupni javni razpis za zdravila, s čimer smo v prvem letu prihranili okoli 20 % denarja.« Mislim, to je odgovor ministrstva, a hkrati, to je bilo torej 5. 1. 2017, 22. 12. 2016 pa ministrstvo odgovarja, da skupna javna naročila še sploh niso končana. Torej, kako lahko rečete, da ste 20 % privarčevali, da je bilo narejeno vse? Ja, če niso zaključena javna naročila; in tudi vi ste na enem od odborov povedali, da pač niso. Vi meni zatrjujete drugače, jaz vam berem vaše dokumente. Dajte se uskladiti na ministrstvu pa recite: »Ja, javna naročila potekajo. Niso zaključena, zato ker prihaja do revizij in tako naprej.« In da boste po izračunih privarčevali, verjetno, če se bodo ta skupna javna naročila vendarle končala, in da je to pač tisti ukrep, ki ste ga sprovedli v tem primeru – torej v našem prvem priporočilu, da se temeljito reorganizira proces nabav v zdravstvu – ampak da pa ne boste imeli vseh skupnih javnih naročil. Torej, za vse zadeve ne bo skupnih javnih naročil, še nekaj časa ne. In tukaj [[…]]Ne, ne bo. 2017 boste začeli s skupnimi javnimi naročili za stente ste rekli, recimo, v okviru določenih še drugih zadev. Torej, 2017, tako da lahko pričakujemo nekje 2019, da bodo pa zadeve mogoče šle skozi skupna javna naročila. Potem naslednja zadeva. Da predstavite analizo učinkov skupnih javnih naročil. Bi bilo dobro analizo narediti pa potem res videti, kdo ima zdaj prav, ali vi ali predlagatelj, ki pravi [[…]]Kateri vaš dokument, odgovor drži glede skupnih javnih naročil, da ste privarčevali ali ne? Naslednje priporočilo Vladi oziroma Ministrstvu za zdravje je, da pozoveta pristojne institucije k takojšnjemu in odločnemu ukrepanju na področju ugotavljanja odgovornosti posameznikov v koruptivnih dejanjih. Odgovarja Vlada, pa tudi koalicija zagovarja stališče, da ministrstvo nima te pristojnosti. Mi pozivamo Vlado, v Vladi pa so vsa ministrstva – pravosodno, notranje in tako naprej, pod katerimi pa so seveda tudi Nacionalni preiskovalni urad, Specializirano državno tožilstvo in drugi organi, ki bi lahko ukrepali, če bi bil predsednik Vlade odločen in bi rekel: »Zdaj pa dajte že enkrat nekaj narediti.« Ne pa da se procesi na NPU vlečejo že dve leti, tri leta, da tudi ti organi ne želijo sodelovati s parlamentarnimi preiskovalnimi komisijami v Državnem zboru, da skrivajo poročila, da skrivajo dokumentacijo in tako naprej. Zakaj? Glejte, NPU pa Specializirano državno tožilstvo sta pod Vlado. Če se Vlada tako zavzema za zmanjšanje korupcije, zakaj ne reče tem institucijam »glejte, dajte sodelovati«? Zdaj boste rekli: »Ja, za to mi nimamo pristojnosti.« A pristojnosti so pa te, da se NPU, SDT pa KPK skupaj usedejo in skupaj odločijo, »ne, ne bomo dali dokumentacije«? To se pa lahko dogaja? Predsednik Vlade bi lahko rekel: »Inštitucije morajo sodelovati z Državnim zborom, morajo sodelovati med sabo in čim prej pristopiti oziroma te zadeve prednostno obravnavati.« Zato ker, še enkrat, v Sloveniji do danes ni še nihče odgovarjal za koruptivna dejanja. Nihče. In ker ste mi prej odgovarjali za tega gospoda z Zavoda RS za transfuzijsko medicino, da zdaj ni več na agenciji za zdravila, me zanima, ali je še v strokovnem svetu na Ministrstvu za zdravje za področje zdravil. Seveda je. Ta gospod je še vedno v navzkrižju interesov, pa tudi če ni več na javni agenciji za zdravila. Ker je bilo navzkrižje interesov, torej, nekaj časa pa je bilo to navzkrižje interesov. Ali so bile kakšne sankcije, ker gospod v svojem življenjepisu ni navajal, da je predstavnik švicarske firme? Ali je bil za to kaj kaznovan, ker je lagal v življenjepisu? Ker to mi je odgovorila Vlada, da v svojem življenjepisu ni navedel, da je predstavnik švicarske firme za prodajo zdravil v Sloveniji. Tukaj imam ta dokument švicarske firme, ki zagotavlja, da ta gospod je predstavnik. Ne on, ampak oba – direktor in pa vodja ekonomike na tem zavodu za transfuzijsko medicino. Ali ste sprejeli kakšen ukrep na ministrstvu? Ali ga boste pozvali k temu, da naj zdaj popravi življenjepis? Torej, lagal je. Mi pravite, da zdaj ni več na agenciji in zdaj je vse v redu. Ampak nekaj časa pa je bilo navzkrižje interesov. To moje poslansko vprašanje in današnje izvajanje je poziv ministrstvu, da na tem področju pač nekaj naredi. Naslednja zadeva je, da Državni zbor Republike Slovenije priporoča Vladi Republike Slovenije in ministrstvu, da nemudoma pripravi in Državnemu zboru Republike Slovenije predstavi potrebne zakonske spremembe, ki bodo omogočale transparentno javno naročanje. Tukaj se koalicija izgovarja na Zakon o javnem naročanju številka 3, ki češ da še niti ni v veljavi, in da je to to. A kaj se bo potem zgodilo? Potem bodo nabave potekale v bolnišnicah popolnoma isto in bodo spet rekli, da je zakon slab. Še enkrat vam povem, zakon je takšen, kot je, in zakon je treba spoštovati. Če v zakonu piše, da so javna naročila do določene vrednosti lahko po naročilnicah, višje pa ne, morajo to javni zavodi spoštovati. Ker zdaj govorimo pač o javnih zavodih. To morajo spoštovati in nobenega izgovora. Kar se tiče cen, pravite, da so cene v Sloveniji pač takšne, kot so, in da tu ne prihaja do koruptivnih dejanj. Ampak glejte, dokazano vam je bilo na več načinov, da so cene v Evropi različne in da je tu prihajalo do preplačil materiala. Ampak vi še vedno vztrajate, Vlada še vedno vztraja, da bodo referenčne cene tiste, ki so znotraj Slovenije, ne pa zunaj. In govorite o majhnem trgu. Tudi tu vam lahko dokažemo, da to ne drži. Da ne drži. Prav tako je Komisija za preprečevanje korupcije ugotavljala sume koruptivnih dejanj in njihov odgovor je, da oni ugotavljajo samo sume koruptivnih dejanj, da dajo načelna mnenja, ampak ministrstvo niti na ta načelna mnenja ne odgovarja. Pa da ne bom govorila o ministrstvu, ker boste rekli, da nima pristojnosti na tem področju, bomo govorili o Vladi, ki pa ima te pristojnosti. Vlada ima te pristojnosti, da pospeši te preiskave tako ali drugače, ali z uredbo ali s priporočili ali z nečim. Danes je že ne vem kolikokrat bilo govorjeno o korupciji v zdravstvu, pokazano s številkami, koalicija oziroma vsi poslanci, ki so razpravljali, govorijo, da korupcija v zdravstvu je, da je problem, ampak mi se še vedno, tako kot je bilo rečeno z ene strani, samo pogovarjamo. In tudi meni kot predlagatelju je včasih že malo nerodno ali tečno, da nenehno na to opozarjam, ampak to zato, ker zavračate vse te zadeve, predloge, priporočila, karkoli vam dokažemo, da nimate prav, zavračate. In tako dolgo bomo tukaj to govorili, dokler se res končno, upam, da čim prej, ne bodo zadeve spremenile v tej smeri, da boste rekli, ja, res je, dajmo tega, ta ukrep je takšen. Ampak ukrep, ki ga boste predlagali in bo stal, ne da potem čez dve leti rečete, da so bili ne vem kakšni vse problemi. Ukrepi morajo biti takšni, da ni nobenih izgovorov, da se ne dajo potem izpeljati. Ker imate to moč, Vlada ima to moč. In kaj delate z novim predlogom ministrice? Zakon o zdravstvenem zavarovanju, ki je v nekih alinejah oziroma predlogih monopol zdravstvene zavarovalnice. Monopol zdravstvene zavarovalnice, dragi moji. Dajete torej še več denarja v to zdravstveno zavarovalnico, ki nima nobenega nadzora nad izvajalci. To so sami povedali na komisijah. Predstavnik, ki je bil na komisiji za nadzor javnih financ, ni bil v. d., ampak nekdo drug, se opravičujem, se ne morem spomniti zdaj imena, je povedal, da nimajo nobenih pristojnosti oziroma nobene moči nad tem, da bi pregledali oziroma imeli nadzor nad tem porabljenim denarjem. Nimajo ga, ker pravijo, da imajo neke zdravnike izvedence, ki gredo potem v pregled v bolnišnice k zdravnikom, ampak popolnoma nič ne dosežejo. In zdaj vi s to novo, pa to ni reforma, z novim zakonom, ki ga predlagate, delate monopol tej zdravstveni zavarovalnici. Ljudje več ne bodo imeli možnosti se odločati, zdaj je vsaj prostovoljno zavarovanje, zdaj pa bo obvezno. Nekateri bodo plačevali še več, storitev pa po teh vaših predlogih ni nobenih vsebinskih. Ni sprememb pri vodenju javnih zavodov, ni sprememb pri skrajševanju čakalnih dob in tako naprej. Tudi čakalnih dob – skrajševanja čakalnih dob, ki so tudi lahko posledica koruptivnih dejanj oziroma smo brali o teh koruptivnih dejanjih za preskakovanje čakalnih dob – ne bo zmanjšal ta denar. Ne bo. Glejte, vi ste dali 7,9 milijona, odredili, tako je bilo rečeno s strani zdravstvene zavarovalnice, zdravstveni zavarovalnici, da mora dati 7,9 milijona za skrajševanje čakalnih dob, brez javnega razpisa. Denar so dobile določene bolnišnice, kaj so pa učinki, še pa danes ne vemo. In v novem letu bomo dali 20 milijonov davkoplačevalci. Spet ste ukazali zavarovalnici, da mora dati denar. Ali boste naredili kakšno analizo tega, kje je, kam je šel ta denar? Spet bo šel brez javnih razpisov, ne bo možnosti prijave javnih zavodov, ampak se bo na ministrstvu odločilo, kam, za katera skrajševanja čakalnih dob bo šlo. Mene zanima, če vi tako velikodušno dajete denar – kot ga dajete UKC, pa rečete, okej, zdaj bomo pa pokrili to izgubo pa daste določene milijone – tudi Prekmurcem ali pa Zasavcem. [[oglašanje iz dvorane]] Pomurcem, hvala gospod Jurša. Mislila sem na Mursko Soboto, zato sem rekla Prekmurje. Torej, ali daste tudi tja denar tako velikodušno, kot ga dajete v UKC Ljubljana, ki zaradi preplačila materiala – kar je bilo jasno povedano preiskovalni komisiji: »Ja, ker smo pač preplačali smo pa imeli minus na UKC Ljubljana,« brez kakršnekoli vesti [[…]]Ker je to denar davkoplačevalcev, ker to ni moj denar, lahko delam z njim, kar hočem, ali kaj? In pri tem prihaja do koruptivnih dejanj. Ker je bilo povedano, da dobavitelji pač vztrajajo. Dajejo provizije zdravnikom in drugim, da pridejo, da lahko prodajajo. Do 5 tisoč, ampak potem bolnišnica zahteva še 20 % zraven. S strani ministrstva moram reči, da danes ni bilo konkretnih odgovorov oziroma odgovorov, kaj so konkretni ukrepi. Strinjam se s tem, da se korupcija ni začela s to vlado, ampak ta vlada, predsednik Vlade doktor Cerar, še enkrat povem, je izjavil: »Odkar smo mi na vladi, beseda korupcija ne obstaja več.« Zdaj pa jaz ne vem, ali si potem ljudje izmišljujejo, da plačujejo zdravnikom, da je bilo predplačevanje. To si tudi vse izmišljujejo? Dajte no. Takim izjavam potem težko verjameš, ko odpreš vsak dan medije in prebereš ponovno ta in ta problem v zdravstvu. In zdravstvo je področje, ki ste si ga zadali za prioriteto. Če ste si ga zadali za prioriteto, ste morali zraven vzeti marsikaj. Ampak pravim še enkrat, beseda korupcija v Sloveniji še kako obstaja. To so danes povedali tudi koalicijski poslanci, ne si zatiskati oči. In jaz – ta priporočila, ki so dana, niso nič hudega, ampak na odboru je bilo zavrnjeno, češ da so nesmiselna in da ministrstvo dela vse na tem – pričakujem, da boste s strani ministrstva mogoče pa na vašo pobudo ali na pobudo koalicije sklicali kakšno sejo Odbora za zdravstvo, kjer boste predstavili analize vseh ukrepov, ki ste jih naredili na tem področju. Torej analize skrajševanja čakalnih dob, analize ukrepov, ki preprečujejo korupcijo v zdravstvu, analize, ki kažejo, kako ta skupna naročila uspevajo, analiza, koliko smo privarčevali na skupnih javnih naročilih, analiza, koliko smo zmanjšali preplačevanje materiala v bolnišnicah, analiza, kateri ukrepi so bili narejeni, da se zmanjša primanjkljaj v bolnišnicah. Torej, za vse to imate možnost sklicati odbor in to predstaviti in potem reči opoziciji tako, zdaj pa imate tukaj konkretne številke, ki bodo seveda kazale to, kar bodo. Ne da boste naredili primanjkljaj, ki ga ima UKC Ljubljana, okoli 20 milijonov, pa boste s finančno injekcijo ta primanjkljaj zmanjšali in se potem hvalili, ja, mi smo ga zmanjšali. Mene zanima, ali bo tisti denar, ki ga boste dali UKC Ljubljana ali pa Maribor ali pa Celje ali pa katerikoli bolnišnici, šel za bolnike ali bo šel za to, da se bodo plačna nesorazmerja oziroma vse te zadeve uredile, ki jih vi zaradi ne vem kakšne gospodarske rasti sproščate. To je vprašanje. Ali bo šlo za bolnike ali bo šel denar za preplačan material ali bo šel za plače ali za plačilo nadur ali za kaj? Tudi vprašanje, za kaj je šlo 7,9 milijona evrov za skrajševanje čakalnih dob. Tudi to je vprašanje in še marsikaj. Torej, imate priložnost, da to skličete, poveste, da korupcije ni več. Naj pride predsednik Vlade pa reče, da korupcije v Sloveniji ni, ampak mednarodne analize kažejo, da je daleč od tega. Bo pa treba spremeniti tudi miselnost v človeških glavah pa tudi to, da bodo ljudje konec koncev bolj prijavljali te pojave korupcije.
Moram vprašati, ker še čas ni potekel, ali želi še kdo razpravljati? Bi še. V tem primeru vas želim, preden omogočim možnost za prijavo, opozoriti, da se lahko k razpravi prijavite s pritiskom tipke za vklop mikrofona. Če želita razpravljati tudi predstavnica predlagatelja predloga priporočila gospa Jelka Godec ter predstavnica Vlade, prosim, da se prav tako prijavita s pritiskom tipke za vklop mikrofona. V tem primeru dobita besedo kot zadnji, in sicer najprej predstavnica Vlade, nato predstavnica predlagatelja. Prosim za prijavo. Vsak prijavljeni razpravljavec ima na voljo pet minut časa. Najprej ima besedo gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa, spoštovani gospod predsednik. Vsem še enkrat prav lep pozdrav! Še enkrat bi ponovil, gospe in gospodje, aksiom, ki se glasi korupcija in konflikt hodita z roko v roki. Mislim seveda na stanje duha, ki je v tej deželi slovenski zaradi korupcije. Vsepovsod, res. Ta teden govorimo o TEŠ 6, o bančni luknji, o sistemski korupciji v zdravstvenem sistemu, ki bi nam naj na letni ravni odnesla pol milijarde evrov. Ne vemo, če je to res, ker se pač tega ne da knjižiti. Takšne so ocene tistih ljudi, ki delajo v zdravstvenem sistemu. In nikakor se ne morem sprijazniti, da so nekateri razpravljavci iz koalicijskih vrst izražali zadovoljstvo nad svetovno lestvico oziroma nad svetovnim indeksom korupcije, kjer se je Slovenija med 168 državami znašla na 35. mestu. Človek bi rekel, da saj to je pa ja v redu, ampak kot rečeno, mene ne zanima Severna Koreja, ki je na repu, pa Burkina Faso in tako naprej. Mene zanima Slovenija znotraj EU 28 in tu smo v spodnji polovici, to me pa žalosti. Samo minimalne premike na bolje smo naredili od leta 2012 do 2015. Zaradi prav tega indeksa je 29. novembra 2013 odstopil takratni senat KPK, saj poznate, gospod Goran Klemenčič, gospod Rok Praprotnik in gospa Liljana Selinšek. In napisali so zelo poučno poslovilno pismo 29. novembra 2013, naslovljeno tudi na poslance pa tudi na takratno vlado Alenke Bratušek pa na šefe parlamentarnih strank in na vse prebivalke in prebivalce Republike Slovenije. In tukaj je, pač govorimo o zdravstvu, tukaj je recept, gospe in gospodje, kako zatreti ali pa zmanjšati sistemsko korupcijo v zdravstvu. Točka štiri pravi: centralizacija in informatizacija ter s tem transparentnost javnega naročanja v javnem zdravstvu. In opozicija je pravzaprav tista, ki nekako temu pismu sledi. Nekateri pravijo: »Joj, že spet!« Seveda že spet. Nova Slovenija je 23. novembra lani vložila zahtevo za nujno sejo Odbora za zdravstvo in takrat je bil večinsko sprejet sklep, ki se glasi: Odbor za zdravstvo predlaga Vladi Republike Slovenije, da pripravi celovite ukrepe za preprečevanje korupcije. Rekli smo, razširimo ne samo na zdravstveni sistem, ampak na celotno poslovanje oziroma, če hočete, na celotni javni sektor. Ker seveda, tu je problem javni sektor, v zasebnem praktično ni korupcije. Mi pravimo več privatizacije, manj korupcije. Tisti, ki pač zagovarjate državno zdravstvo, pač zagovarjate tudi več korupcije. In predlagamo, pravijo tile gospodje – gospod Klemenčič je tukaj zlata vreden član Vlade Republike Slovenije, prvič zato, ker je videl to korupcijo v zdravstvu, zdaj pa je v izvršilni veji oblasti, na katero se v tem pismu tudi sklicuje, da je izvršilna veja tista, in seveda zakonodajna, ki mora preprečiti korupcijo. In pravi: »Predlagamo ponovno Ministrstvu za zdravje, da standardizira nabavo zdravil in medicinskih pripomočkov ter centralizira postopke javnega naročanja za potrebe javnega zdravstva, pri čemer je treba organizacijsko zagotoviti ustrezno časovno rotacijo kadra, ki se ukvarja z javnim naročanjem, tako da se prepreči nedovoljena ali tvegana povezava med dobavitelji in javnimi uslužbenci, ki izvajajo postopke javnega naročanja.« In tako dalje in tako dalje, imam premalo časa, da bi vse prebral. Priporočam, res. Priporočam to pismo v branje. In če je gospod Klemenčič takrat – predpostavljam, da ja – po vesti pisal to pismo, tukaj pa prisegel, da bo deloval po vesti, bi se zdaj to pismo moralo realizirati. In kje je realizacija, gospe in gospodje? Zato bomo s temi točkami dnevnega reda, s temi vsebinami mi iz opozicije nadaljevali. Zagotavljam. Hvala lepa.
Besedo ima dr. Anže Logar.
Hvala, predsednik. Vprašanje, kje se vidi ta zaveza o nekoruptivnem delovanju, je na mestu. Namreč, vse bolj ugotavljamo, da se na nobenem področju, ki je tako pereče izpostavljeno, kakšnega napredka pod to vlado ne doseže, čeprav je po številkah to daleč najmočnejša vlada, glede na to, da je sestavljena samo iz treh strank in da je ena stranka tako prevladujoča znotraj. Ministrstvo za zdravje je v svojem odgovoru, v svojem zavrnilnem odgovoru teh 5 sklepov, ki jih je predlagala Slovenska demokratska stranka, med drugim zapisalo, da se minister za zdravje sooča s problematiko obstoja korupcije, ki je v Sloveniji prisotna že daljše obdobje. Zdaj sem pa jaz rahlo v zadregi. Namreč ko smo imeli tukaj razpravo o interpelaciji zoper ministrico, je predsednik Vlade tu na govornici pred vsemi nami govoril, kako imamo mi enega od najboljših zdravstvenih sistemov. To je potem potrdila tudi zdravstvena ministrica. V eni drugi zadevi pa ministrstvo torej priznava, da obstaja korupcija in to že daljše obdobje. To nekako ne gre skupaj. Vsaj moralno-etično mi ni združljivo, če po eni strani govoriš, da imaš najboljši zdravstveni sistem oziroma enega od najboljših v Evropi, hkrati pa poveš, da je koruptiven. Saj pravim, lahko je najboljši koruptiven, ampak zagotovo potem ni najboljši. No in če ministrstvo priznava, da je zdravstveni sistem koruptiven in da je to neka praksa, ki se že nekaj časa pojavlja, se realno lahko vprašamo, kaj je ministrstvo delalo do danes. Zagotovo ne dovolj. Že v ponedeljek sem govoril o tej dvojni morali vladajoče koalicije, ki se je danes pokazala še enkrat. Prej je v uvodni predstavitvi bivša podpredsednica parlamenta gospa Bojana Muršič relativno natančno predstavila stanje v zdravstvu, opozorila je na koruptivna dejanja, potem pa zaključila približno s tem: pričeti moramo proaktivno delovati. 2 leti in pol po mandatu je treba pričeti proaktivno delovati. Kaj smo pa počeli do sedaj? Ampak to še ni najhujše, najhujše je, da pravi predlaganjem da, potem pa na odboru te sklepe zavrne. To pa je dvojna morala. Govoriti o tem, kakšna korupcija je v zdravstvu, priznati, da veš, ko je pa treba sprejeti sklepe, pa glasuješ proti [[…]]Zato danes teh sklepov potem ne potrjujemo na Državnem zboru, ampak samo govorimo o tem, ker očitno ta koalicija rada govori, pa nič ne naredi. Gospa Muršič je potem predstavila nek primer združenih javnih naročil v vrednosti 8 milijonov evrov, pri katerih je bilo prihranka 30 %. Celotna pogača je pa 3,2 milijarde evrov. Kakšni prihranki bi bili, če bi to dosledno izvajali na vseh področjih! Izračunajte si, to je štiristokrat več. Če bo okoli 2 milijona evrov prihranka samo na nekem majhnem javnem naročilu, je to 800 milijonov na leto pri vseh naročilih. Ali pa kolega Horvat je govoril o 500 milijonih oziroma pol milijarde, ki se domnevno izgubi v korupciji v zdravstvu. Pol milijarde. Glejte, kakšna velika skleda denarja je to. Pride pa ministrica, ki se hvali s tem, da je vložila 10 milijonov evrov v skrajševanje čakalnih vrst. Veste, kolikokrat gre 10 milijonov v pol milijarde? 50-krat. Torej, namesto da se da v jahte, hitre avtomobile in luksuzna stanovanja in hiše, bi ob pravilnem postopanju lahko šlo 50-krat več za skrajševanje čakalnih vrst. Koga to moti, razen tistih, ki imajo avtomobile? Zdaj pa še to. Vodja Poslanske skupine Desus pravi, da ga skrbi da se na tem področju ni nič naredilo in da so vlade premalo naredile. Glejte, v zadnjih letih, v zadnjih letih je imel Desus, sicer je bil vedno v Vladi, ampak je imel Desus 40 % ministrov za zdravje. 40 %. Imel je Dorjana Marušiča, imel je Tomaža Gantarja, imel je celo Karla Erjavca, ki je nadomeščal. Celo njega, celo sam predsednik je bil zdravstveni minister. Zato je rahlo čudno, da iz teh ust slišimo, da je bilo premalo narejeno [[izklop mikrofona]]
Besedo ima predstavnica Vlade, državna sekretarka na Ministrstvu za zdravje gospa Nina Pirnat.
Hvala lepa. Ponovno sem se prijavila, zato ker bi vseeno rada odgovorila na nekaj trditev v zvezi s čakalnimi dobami. Odprava čakalnih dob je bila namenjena za tiste čakajoče, ki čakajo nedopustno dolgo in imajo težja življenjsko ogrožajoča ali težja stanja, ki neposredno prizadevajo njihovo zdravje. Ministrstvo za zdravje je seveda naredilo natančen pregled realiziranih posegov, le-ti so bili realizirani v vrednosti 5 milijonov 526 tisoč 110 evrov iz obeh zavarovanj skupaj, obveznega in dopolnilnega. Ministrstvo za zdravje je tako po izvajalcih kot po vrsti posegov, za katere je bilo namenjeno skrajševanje, naredilo natančno analizo po deležu realizacije in po vrsti posega. In tudi po vsakem sredstva ocenilo oziroma dobilo natančne podatke o izvajalcu, koliko sredstev se je za plačilo teh programov tudi napravilo. Kdorkoli želi, lahko tudi dobi podatke, ki jih na ministrstvu imamo, tabele zdaj tukaj ne bi podrobno predstavljala. Glede skupnega javnega naročanja se prej nisem oglasila, ker se res ne želim ponavljati, pa očitno se vseeno moram. Javna naročila, o katerih prihrankih govorimo, za zdravila so se začela že v prejšnjih mandatih, v letu 2011 in kasneje, ko je ministrstvo začelo s pilotskim projektom skupnega naročanja za 300 zdravil, 70 učinkovin, v katerega so se bolnišnice vključevale prostovoljno. Naleteli smo pri tem na velik odpor ponudnikov, ki pa smo ga tekom let vendarle uspeli obvladati. In potem so bila izvedena skupna javna naročila in tudi okvirni sporazum sklenjen z dobavitelji zdravil za obdobje 2014 in 2015. Ocenjena vrednost prihranka na letni ravni od takrat, ko se je to tako skupaj naročalo, je bila 8,5 %. Kot sem tudi že navedla, je Ministrstvo za zdravje samo izvedlo skupna javna naročila za 10 urgentnih centrov in pri tem dobilo prihranek nekaj več kot 30 % oziroma 3 milijone evrov. Še enkrat, kar se nanaša na javna naročila, ki so še v izvedbi, seveda prihranka še ne more biti, ker javna naročila iz leta 2016 še niso končana. Bilo je ogromno vprašanj ponudnikov, 6 zahtevkov za revizijo, zadnji je bil zavrnjen 16. 12. 2016, in 7. 2. se izvede odpiranje ponudb. Glede predstavnika Zavoda RS za transfuzijsko medicino, ki je bil pred tem tudi član sveta zavoda javne agencije za zdravila in pripomočke, je, kot sem rekla. Svet zavoda je, takoj ko je obstajala verjetnost konflikta interesov, presojal in je presodil, da le-ta obstaja. Človeku je bilo preklicano tudi pooblastilo s strani švicarskega podjetja, ki je potem navedlo kot svojega predstavnika samo enega, ki ni bil član sveta zavoda. Tako da v primeru konflikta interesov svet zavoda o tem takoj razpravlja in tudi ustrezno ukrepa. Odgovor na vprašanje o delovanju v strokovnem svetu – strokovni svet predvsem strokovno presoja uporabo krvi, pripravkov v Republiki Sloveniji, glede pooblastil, ki jih je človek imel, je šlo pa za zastopanje podjetja v regulatornem postopku, tako da nista zadevi povsem združljivi niti ne povsem primerljivi. Tako da o konfliktu interesov zdajle jaz tukaj ne bom sodila, vendar tam, kjer bi lahko konflikt interesov obstajal, in to je bilo predvsem pri zastopanju v svetu zavoda, je bila stvar takoj odpravljena.
Besedo ima predstavnica predlagatelja gospa Jelka Godec.
Da začnem zdaj tu, kjer ste vi končali. S strani Vlade se predlaga v svet javne agencije za zdravila in Vlada je predlagala tega človeka, ki je lagal v življenjepisu, da ni predstavnik švicarskega podjetja za zdravila. In vi ste ga takoj izločili, ko se je to ugotovilo oziroma svet javnega zavoda? Ali mandat mu je potekel? Ta človek je lagal v življenjepisu, da ni predstavnik švicarske firme. Ali vam je jasno? Lagal je. Ampak vi nobenega ukrepa ne sprejmete. Potekel je mandat, zdaj pa več ne bo. Ampak v tem mandatu pa je bil član sveta javnega zavoda in je prihajalo do navzkrižja interesov in vi pravite, da zdaj pa tako več ni. Ja saj to je to, kar vam jaz ves čas govorim, v tej ljubi Sloveniji nihče ne odgovarja. Potekel mu je mandat, ga več ni. Direktorju UKC poteče mandat, ga več tam ni. A za nazaj pa ne bomo odgovarjali? Lagal je v življenjepisu Vladi Republike Slovenije, da ni predstavnik za švicarsko firmo, gospa sekretarka. Lagal je. Ali ste ga kaznovali za to? Ja, tako, da ni bil več v svetu zavoda, ampak prej je pa lahko delal, kar je hotel. To je to, kar vam govorim, in tu si vi zatiskate oči na vladi. In pravite, saj je v redu, enemu poteče mandat, drugi pač ni izvoljen za predstojnika, tretji, ne vem, ne more več biti direktor. Ampak dokler je pa bil, je pa delal, kajne? Tako kot se je njemu zdelo oziroma tako, kot je lahko vlekel niti, in za nazaj ne bo nihče odgovarjal. In to sporočate Sloveniji, gospa sekretarka, da za nazaj se pa ne odgovarja. Nihče ne odgovarja. To vam jaz hočem povedati, Vlada ga je predlagala, Vladi je dal življenjepis, v katerem ni navajal – ni navajal, to je bela laž, pravijo, torej ni povedal – ni lagal, ampak resnice pa tudi ni povedal čisto tako, kot bi bilo treba. Ampak to pa je v redu zdaj, saj ni več v svetu zavoda. Vmes so se pa dogajale takšne in drugačne bedarije. S skupnimi javnimi naročili očitno ne bova prišli skozi, ampak moje poslansko vprašanje je bilo konkretno: Kako je po mnenju Vlade ministrica Milojka Kolar Celarc izboljšala zdravstveni sistem v Sloveniji? In Vlada mi odgovori, prvi stavek na to je takšen [[…]]Samo malo, da ga dobim. »V zdravstvu je 3,2 milijarde interesov.« Zdaj ko sem to prebrala, sem šla še enkrat pogledat, pa ni veliko besed. Ali kdo mene tukaj malo heca, ker mi pravi, v zdravstvu je 3,2 milijarde interesov, zato aktualna ministrica Milojka Kolar Celarc nima lahkega dela. Ah, bežite, no. Zdaj boste dobili poslansko vprašanje na Vlado, da mi naštejete vse te interese. 3,2 milijarde interesov. Prosim, da mi jih naštejete, kateri so. Lahko mi že zdajle odgovorite. [[oglašanje iz dvorane]] Ja, saj je smešno, res je smešno, ampak to meni Vlada odgovori. Ker je bilo vprašanje na Vlado postavljeno. Zdaj mi jih boste pa našteli. Zdaj mi jih boste pa naštevali, pa jih bom brala, tudi če je treba tri noči skupaj. In v nadaljevanju – potem je še cela stranka, vse ni bilo narejeno, od resolucije, do skrajšanja čakalnih dob za 3 mesece v Murski Soboti pa v Celju pa ne vem, kaj vse. In potem piše takole: »Poleg tega sta Ministrstvo za zdravje in Ministrstvo za javno upravo pripravila skupni javni razpis za zdravila, s čimer smo v prvem letu prihranili okoli 20 % denarja.« Jaz sem spraševala za aktualno ministrstvo in to ste mi odgovorili, zdaj pa vi govorite, da so bila ta znižanja v letu 2011. Jaz nisem tega spraševala. Zato pa pravim, ko odgovarjate na poslanska vprašanja, jaz jih preberem, odgovore. In to zelo. Zato, ker vam v roku tedna dni postavim 3 različna vprašanja pa mi na 3 različno odgovorite, ampak moja vprašanja so sicer tako zavita, da bi v bistvu isti odgovor morala dobiti, pa ga ne dobim. Ga ne dobim. Poleg pa ta hec, 3,2 milijarde interesov, mene res zanima – tudi ministrica govori o teh interesih – ali so to interesi dobaviteljev ali so to interesi tistih, ki jahte vozijo, kot je rekel gospod Breznik. Kateri so ti interesi, gospa sekretarka? 3,2 milijarde. Pa še več bo v zavarovalnici, zdaj ko boste monopol naredili. Potem bo pa še več interesov. Potem pa ne vem, kako boste vi uspeli vse to zmanevrirati, da ne bo prihajalo do koruptivnih dejanj, ki pa danes prihajajo definitivno. Torej, dajte odgovornost iskati tudi za nazaj. Ne tako, da nekomu poteče članstvo v svetu zavoda pa je to vse v redu.
S tem zaključujem splošno razpravo o predlogu priporočila. V skladu z razlago Komisije za poslovnik z dne 9. 12. 2009 Državni zbor ugotavlja, da je postopek obravnave predloga priporočila končan. Zaključujem to točko dnevnega reda. Prekinjam 26. sejo zbora, ki jo bomo z glasovanjem nadaljevali ob 19. uri in 25 minut.
Spoštovani kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Nadaljujemo s prekinjeno sejo Državnega zbora. Preden preidemo na postopek glasovanja, vas želim obvestiti, da bo Državni zbor glasovanje opravil po naslednjem vrstnem redu: 12., 4., 10., 13., 11., 18. in 6. točka dnevnega reda. Prehajamo na glasovanje zbora o predlogih odločitev. Poslanke in poslance prosim, da preverijo delovanje glasovalnih naprav. Prehajamo na prekinjeno 12. točko dnevnega reda, to je na ponovno odločanje o Zakonu o spremembah in dopolnitvah Zakona o lokalni samoupravi Prehajamo na ponovno odločanje o navedenem zakonu. Ob tem vas želim opozoriti, da mora pri ponovnem odločanju skladno z drugim odstavkom 91. člena Ustave Republike Slovenije za sprejetje navedenega zakona glasovati večina poslancev Državnega zbora, to je 46 ali več. Glasujemo. Prekinjam. Obrazložitev v lastnem? Je še kakšna obrazložitev v imenu poslanske skupine? Obrazložitev glasu v lastnem imenu, gospod Primož Hainz.
Hvala lepa, gospod predsednik. Seveda moram reči, da natančno poznam formalnopravno razliko med županom kot neko izvršno oblastjo in med občinskim svetom, poslanci v Državnem zboru, državnimi svetniki, skratka razliko med izvršno oblastjo, kar je župan, in zakonodajno oblastjo, kar so ostali organi. Ampak tu naletimo na nek problem morale, ki se nam je vendar pojavil. Če hočemo mi biti bolj strogi do županov, potem bi morali ta kriterij uveljavljati tudi pri sebi. In ta je seveda tisti, ki pri meni absolutno pretehta v tem smislu, da ne morem biti za zakon, ki sankcionira na nek način, če lahko rečem, samo župane, ne pa tudi nas samih na neki točki, in zato bom glasoval seveda proti zakonu. Hvala lepa.
Obrazložitev glasu v lastnem imenu, dr. Franc Trček.
Hvala za besedo, predsedujoči. V bistvu sem hotel v imenu poslanske skupine, ampak ste me spregledali. V redu. Vsi smo ljudje. Morala. Nemoralno je, da smo v Sloveniji povzeli večino nemškega pravnega reda, nismo pa povzeli določenih varovalk, med katerimi je ena od njih tudi ta. Jaz sem prej v šali rekel – če zdaj v lastnem imenu razlagam – da sem verjetno eden od redkih poslank in poslancev, na katerega moj lokalni župan ali kakšen drug župan ni vršil pritiska danes ali v zadnjih dneh. Neka logika, da če rešujemo samo za nekoga, ne pa za druge – kot sem rekel zjutraj, potem v bistvu skoraj ničesar ne bi mogli reševati pri nas. Veliko je bilo tudi zelo počez govorjenja in bila je primerjava neprimerljivega, s koliko odstotki je izvoljen župan in s koliko smo poslanci, ker vemo, da gre za čisto nek drugi pristop volitev. Navsezadnje prihajam iz Maribora, jaz imam tudi neko svoje volilno telo, tudi kolega iz SMC, ki se za vstajnika nekako definira, imamo neko zgodbo, ki nam da misliti, in nič nam ne brani, da do konca mandata uredimo to, s čimer je Združena levica prišla v parlament: da se uredijo sistemi ali kot bi rekel SMC, sistemsko odpoklic vseh voljenih funkcij. In ker že v lastnem imenu razlagam, strinjam se tudi s predsednico Ustavnega sodišča, zelo po domače povedano, da Državni zbor ne žegna sodnic in sodnikov rednega sodstva, da sami kot tretja veja oblasti prevzamejo odgovornost. Jaz bom glasoval za ta predlog. Kakšno je stališče Združene levice, boste pa verjetno dojeli iz tega, kar sem ubesedoval. Hvala.
Obrazložitev glasu v lastnem imenu, gospod Zvonko Lah.
Hvala lepa. Jaz tega zakona ne bom podprl zaradi tega, ker je tudi predlagatelj govoril, da je skoraj nemogoče sprocesirati, da bo odpoklican nek župan v vseh treh fazah. Tudi mariborski župan verjetno, če bi bil ta zakon že prej sprejet, ne bi bil odpoklican. Pa je seveda šel sam zaradi pritiskov. Zato se ne sprenevedati, ampak bojim se, da bo ta prva faza, ki je na voljo vsakomur za ne vem kakšne namene, povzročila toliko škode, in to je namen tega zakona, zaničevati župane. Zavedajte se, kolegice poslanke in poslanci, da tudi po tem, ko ne boste več poslanci, bo vsak imel svojega župana. Če ste jim zdaj nevoščljivi. Pa verjetno imajo ti župani bistveno večji ugled pri ljudeh, ker je večina, ki so dobri, večkrat izvoljeni po večinskih volitvah, z več kot polovico vseh glasov ni bil še nihče tukaj izvoljen na ta način. In ne se delati. Tako kot je prej kolega povedal, dajmo pred svojim pragom najprej pomesti. Razen enega, mislim da ni poslanca tukaj, ki je bil kdaj župan, ki bo podprl ta zakon. Zato ne delajte krivice tistim, ki se trudijo in veliko dobrega naredijo, bistveno več kot mi v tem parlamentu, za državljane Slovenije. Zato mislim, da bi si lahko pred tem glasovanjem vzeli ogledalo in se pogledali v njega. Tega zakona ne morem podpreti in bom podprl vsa prizadevanja, da se ta zakon čim prej odpravi.
Še kakšna obrazložitev? Obrazložitev glasu v lastnem imenu, gospa Ljudmila Novak.
Ali je res treba, da sprejemamo zakon za 212 oseb? Toliko imamo v Sloveniji občin. In če so ljudje z večino glasov nekoga izbrali za župana, naj ga imajo. Če slabo dela, ga čez štiri leta ne bodo ponovno izvolili. Če je naredil nekaj nezakonitega, imamo za to organe pregona. In zanimivo je to, da te kot župana, če narediš nekaj zelo dobrega, še bolj napadajo tvoji politični nasprotniki. Sama imam ravno takšno izkušnjo, zato mislim, da res ni treba, da za 212 ljudi mi tukaj sprejemamo poseben zakon. Ker vsak ima politične nasprotnike, kdor je v politiki, in žal se to lahko zelo zelo zlorablja. Jaz z županom svoje občine nisem v idealnih odnosih, prihaja iz druge politične opcije, pa vendar si ne želim, da bi se sredi mandata šli neke politične igre odpoklica in tako naprej, ker želim, da moja občina čim bolje funkcionira. Tega zakona ne morem podpreti.
Obrazložitev glasu v lastnem imenu, dr. Vinko Gorenak.
Hvala lepa. Sem že zjutraj sicer napovedal, kako bo glasovala poslanska skupina in tudi jaz, zakona ne bomo podprli. Torej tudi jaz ne. Treba pa je reči nekaj. Glejte, nam sicer ustava daje pravico glasovati po svoji vesti in tako dalje in tako dalje, ampak izza naše vesti je še kaj drugega in mora biti še kaj drugega. Moralni občutek. Gospe in gospodje, moralni občutek je tudi tisti, ki nas mora voditi pri glasovanjih. Skozi moralni občutek je treba presoditi tudi naslednje: kdo od nas, kdo od nas je dobil 50 % in več. V tej dvorani jaz ne vem, če jih je sploh v zgodovini kdo dobil, mogoče je dobil, ne vem, ampak v tem mandatu v tej dvorani ni osebe, ki bi dobila 50 %. In mi torej danes odločamo o tem, ali bodo državljani lahko odpoklicali tiste, ki so vsi dobili nad 50 %, ker je to pogoj, da je postal župan. Mi, ki smo dobili nekaj sto glasov, mnogi tukaj sedeči krepko pod tisoč, odločamo torej danes o usodi ljudi, ki so jih dobili veliko veliko več kot mi. Vidite, tu je pa moja moralna zavora, in menim, da bi morala biti tudi moralna zavora vseh tistih, ki boste danes pritisnili na gumb za razrešitev oziroma za ta zakon. Mislim, da ni moralne pravice. Nimamo moralne pravice, dokler sami zase ne uredimo postopka svoje lastne razrešitve. Skratka, proti zakonu. Hvala.
Obrazložitev glasu v lastnem imenu. Še dve vidim. Ali bo še kdo? Obrazložitev glasu v lastnem imenu, gospod Franc Breznik najprej.
Najlepša hvala, gospod predsednik. Tudi sam bom glasoval proti. Proti zato, ker ustava določa, da so v slovenskem parlamentarizmu tri veje oblasti, ki so v sistemu zavor in ravnovesij. To je sodna, to je izvršilna in to je zakonodajna. Kot je rekel kolega Gorenak, govorimo o nekom, ki je dobil več kot 50 %. Največkrat v parlamentu govorimo o problemih v zvezi s sodno vejo oblasti, o velikih strokovnih napakah, o sodnikih, ki imajo trajni mandat. Ne nazadnje, kot veste, je zelo težko tudi odpustiti slabo delujočega javnega uslužbenca. Nekoč so tudi na različnih ministrstvih naredili katastrofalne strokovne napake, zaradi katerih so državljani odplačevali milijone evrov odškodnine. V krščanstvu velja, da je nekoč nekdo rekel, da kdor je brez greha, naj vrže kamen vanj. Jaz pravim, kdor je brez greha, naj vrže kamen v župane. Torej, neko ogledalo moramo sami sebi postaviti. Ljudje so volili poslanca, poslanca in neko stranko, zato, da zastopa neke interese, niso volili poslanca zato, da bi petkrat prestopil stranko in predstavljal čisto neko drugo politiko, kot jo je predstavljal na volitvah. Recimo poslanci, ki govorijo, da so liberalci, pa se izkaže, da so v bistvu najbolj zadrti socialisti v parlamentu. Zaradi tega, kolegi in kolegice, glasujem proti. Nimamo nobene pravice, da prekinemo mandat z nekimi kvazicivilnimi iniciativami v nekem kraju, civilnimi iniciativami, ki na normalnih volitvah ne morejo izvoliti svojega župana, za njimi pa seveda stojijo neke politične stranke, ki niso dobile nobenega župana do sedaj. Potrudite se, delajte za narod, pa boste morda kdaj dobili kakšnega župana. To je moje sporočilo vsem tistim, ki boste danes glasovali za to, da se lahko župani razrešijo. Najlepša hvala.
Postopkovno, dr. Franc Trček.
Hvala za besedo, predsedujoči. Postopkovno. Pričakujem, da se mi gospoda opravičijo. Ni problema v tem. Vsak od nas glasuje, je za, je proti in obstaja neka meja, do kam se zavaja. Župani se volijo po večinskem. Vsak župan je dobil 50 % plus en glas vseh, ki pridejo ali na prvi ali na drugi krog volitev. To isto pomeni, kot da bi rekel gospod Vinko Gorenak: »Aha, slovenska nogometna reprezentanca je premagala Katar in je dala malo več kot 30 golov, ampak košarkarji bi dali v krajšem času čez 90 košev.« To so neka zavajanja, ki gredo čez vsako zdravo mero. In jaz na to bedastočo tukaj ne bom več pristajal in prosim, da se mi opravičijo. Drugič. Še moja osemletna hči ve, kaj pomeni delitev oblasti, kdo je zakonodajalec, kdo je izvršilna oblast in kdo je sodna oblast, in nekdo, ki ima tako bogate mednarodne izkušnje, da pa tega ne ve [[…]]Ne vem. Hvala. Pričakujem opravičilo.
Imam še tri za obrazložitve glasu v lastnem imenu, in to so gospod Jožef Horvat, mag. Matej Tonin in gospod Jani Möderndorfer. Če bo še kdo, se bomo prijavljali za listo in bomo vedeli, koliko jih je še. Obrazložitev glasu v lastnem imenu, gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa, spoštovani gospod predsednik. Dragi kolegice in kolegi! Glasoval bom proti temu zakonu zato, ker je predpogoj za zakonsko ureditev za odpoklic župana zakonska ureditev za odpoklic mene in vseh vas 89 poslancev. Ni moralno, da sebi nekako rezerviramo sedeže in govorimo, da smo mi nedotakljivi, na lokalni ravni, kljub temu da je ta državni zbor ratificiral Evropsko listino lokalne samouprave, ki se v tem predlogu sploh ne omenja in je nihče ni prebral, pa gremo odstavljat župane. To ni moralno. Takšno je moje prepričanje, zato bom glasoval proti temu zakonu. Evropska listina lokalne samouprave pravi, da se pravzaprav demokracija začne, če hočete, na vasi. Seveda vi do vasi, do podeželja, do obrobja te države ne vidite. Vi vidite samo Ljubljano, seveda tukaj dobite tudi največ glasov, saj za to gre. Poglejte, s čim to dokazujem. S strategijo razvoja lokalne samouprave, ki je katastrofa. Občinam jemljete denar. In zdaj, kako bo deloval ta zakon? Neka ulica se bo mobilizirala in fantje in gospe bodo šli k županu, bodo mahali s tem zakonom in bodo rekli: »Župan, poglej, tu je zakon, s katerim te mi lahko odpokličemo, če nam ne narediš tega pločnika.« Pa pride druga ulica in bo rekla: »Če nam ne narediš vodovoda, glej, tu je zakon, mi te bomo odpoklicali.« Na začetku mandata bo ta župan skupaj z občinskim svetom sprejel neko kratkoročno vizijo razvoja te občine, v naslednjem trenutku pa jo bo lahko vrgel v koš, ker bo na ta način, kot sem povedal, deloval ta zakon. Če je to normalno, glejte [[…]]In ta signal, ki ga danes pošiljate slovenski javnosti, je tudi signal za prvi korak vaše poti na smetišče zgodovine.
Obrazložitev glasu v lastnem imenu, mag. Matej Tonin.
Najverjetneje se sprašujete, zakaj se pravzaprav vsi iz Nove Slovenije na to temo oglašamo. Ker enostavno ni prav, da ta zakon sprejmemo. Prav pa ni zato, ker ko bomo danes iz te hiše zvečer odšli ven, bomo na koncu vsi krivi, da je ta zakon sprejet. Jaz pa nočem, da smo mi del tega, da se je sprejel takšen zakon, ki se nanaša zgolj na župane, na vse ostale pa ne. Roko na srce, ta zakon je bil delan za enega poslanca, na koncu je Jani to hotel razširiti na vse funkcionarje in posledično smo zdaj pristali pri županih. Prav bi bilo, da bi ta parlament to noro zgodbo tukaj ustavil in rekel ne temu zakonu. Ker kakšna bo realnost? Zakon predvideva, da na začetku mandata tega orodja tako ali tako ne smemo uporabljati ali pa ga ne smejo uporabljati ljudje, na koncu mandata ga tudi ne smejo uporabljati, vmes ga pa lahko. Tisti župan, ki dobro dela, proti temu se to orodje ne bo uporabljalo, tisti, ki je pa tako korumpiran, pa jaz verjamem, da bo pa tudi sodišče odreagiralo in da bo za svoje obsojen in da mu bo mandat tako ali tako potekel. Ampak ko pa bo to orodje, pa vam garantiram, da tam, kjer je pa občina politično zelo razdeljena, tam bo pa to zdaj enkratno orodje, da se bodo med seboj prepucavali na žive in mrtve. To bo za vsakokratno opozicijo v neki občini super stvar, boljše jim ne bi mogli dati za orodje. In zdaj če bomo županom ob tem, da se jim je zmanjšala povprečnina, da denarja za investicije praktično ni, na grbo naložili še to, da se bodo morali vsak dan ukvarjati s tem, da nekdo nekomu ni všeč, potem smo pa res stvar do konca zakomplicirali. In danes jo še lahko ustavimo.
Obrazložitev glasu v lastnem imenu, gospod Jani Möderndorfer
Žal mi je, da je 5 minut pred glasovanjem tako veliko sprenevedanje v Državnem zboru s strani vseh ali pa večine poslancev, ki so razpravljali v tej smeri. Namreč, ko pa je bil predlog na mizi za vse funkcionarje v državi, za vse od A do Ž, da pravnomočno, če si obsojen, ne moreš kandidirati na javno politično funkcijo, ste bili pa proti. In danes govorite, da pada ta zakon zaradi tega, ker ne velja še za ostale funkcionarje. Zdaj vam bom povedal še enkrat na glas, dragi moj kolega Tonin, vidim, da niste zakona ne prebrali ne ničesar. In kar je bolj pomembno od tega, poslanec ima v Ustavi zapisan svoj člen, 82. člen, o katerem je govoril gospod Gorenak. Istočasno na podlagi tega člena te ustave ne more biti poslanski mandat imperativni mandat, ampak samo reprezentativen, dočim za župana to ne velja, niti ni ustavna kategorija. Kar se pa tiče volitev in števila glasov, v prvem krogu noben župan ne more biti izvoljen, če nima 50 % vseh glasov, ki so prišli; in glasovali za. In zato govoriti o tem, da noben občinski svetnik ne more dobiti več glasov kot župan, zato ker je izvoljen po proporcionalnem sistemu in v proporcionalnem sistemu ne izbiraš na enak način glasov – to je vse ena navadna izmišljotina, kar zdajle govorite samo v očitek in pranje svoje slabe vesti. Na koncu je seveda jasno, zakaj je treba ta zakon podpreti. Ker tukaj ne gre za kaznovanje županov, gre pa seveda za besedno igro, gre za pravico, ki jo dobivajo volivci in volivke. Tega pa ne poveste na glas. In to je tretja pravica sodelovanja v demokraciji. In zato je seveda ta zakon treba podpreti.
Mir prosim, eno in drugo. Najprej prosim, smo pri obrazložitvah glasu, nismo ponovno pri razpravi. Ampak ker je bilo prijavljenih toliko, prosim zdaj, da se vsi tisti, ki ste dvignili roko, res tudi prijavite, sicer bom pa tudi to smatral, da ni korektno. Vsaj do predsedujočega ne. Prosim, da se prijavite. Obrazložitev glasu v lastnem imenu, mag. Alenka Bratušek
Najlepša hvala. Sama bom tako kot pri prvem glasovanju tudi danes pritisnila tipko proti. Sprenevedanje o tem, po kakšnem volilnem sistemu je bil kdo izvoljen, ne more vplivati in ne sme vplivati na neke moralne standarde, ki jih želite z Zakonom o lokalnih volitvah določiti za župane. Sama sem dala podpis pod celoten paket zakonodaje, in če bi bil celoten paket zakonodaje sprejet, bi tudi ta zakon imel moj glas. Ne moremo pa se sprenevedati in postavljati pravil drugim, za nas, ki smo tukaj, pa velja čisto vse, kar si kdo želi in kar si kdo zamisli. Ni prav. Ni prav. Upam, da smo zbrali toliko volje in poguma, da danes ta zakon res ne bo sprejet. Začnimo pa še enkrat od začetka sami pri sebi pa takrat povejmo, kdo noče in kdo hoče.
Obrazložitev glasu v lastnem imenu, gospod Franc Jurša.
Hvala lepa, predsednik. Še enkrat lep pozdrav vsem! Moram reči, da sem kar nekaj dni pri sebi razmišljal, kaj narediti pri tem ponovnem glasovanju okrog zakona, ki pač ureja na nek način to materijo, o kateri danes tukaj govorimo. Če bi bilo še več razpravljavcev, ki bi obrazložili svoj glas, bi me prepričali drugače, kot pa sem se sam odločil. Predvsem zaradi tega, ker govorite netočne podatke, ker govorite to, kar ni res. In to, da ne razumete, kaj je večinski sistem in kaj je sistem, po katerem volijo poslance – tega se ne da primerjati. Dragi moji, to so napačne informacije javnosti. Povejte odkrito, da podpirate župane. In tudi jaz bom zdaj povedal odkrito, v Sloveniji imamo skupno 212 oziroma 213, nekdo je rekel 212, 213 občin. Od tega sem prepričan, da je 205, to sem jaz nekje okvirno rekel, dobrih, odličnih, spoštovanih županov, ki so demokrati, ki pošteno, korektno delajo, ki se izogibajo koruptivnim dejanjem. Slab ducat pa imamo mogoče tudi takih, ki so koruptivni, in imamo take, ki niso demokrati, ki ne dopuščajo besede volivkam in volivcem, svetnikom in tako dalje. Ampak bi naredili veliko napako, če bi se odločili, da bomo tak zakon podprli. Zaradi česa? Predvsem zaradi tega, ker občinski svet, ki je v večini primerov župan, ostane tam. In kaj bo lahko novi župan naredil? In še to za zaključek. Odločil se bom tako, kot sem že napovedal. Glasoval bom proti temu zakonu. Pa ne zaradi tega, ker so vplivali na mene župani, ampak zaradi tega, ker sem se tako odločil.
Obrazložitev glasu v lastnem imenu, gospod Matjaž Han.
Hvala lepa. Socialni demokrati in jaz osebno ne spreminjamo stališč in mi bomo seveda glasovali proti temu zakonu. Načeloma je politika eden najbolj osovraženih poslov v tej državi. In mi dnevno, dnevno to idejo, da je najbolj osovražen posel v tej državi, samo spodbujamo, tudi s takšnimi nastopi, kot so bili danes. V 25-letni zgodovini države, gospe in gospodje, je lokalna samouprava tista, na katero smo lahko v tej državi absolutno ponosni. Če kaj, smo v 25 letih razvili lokalno samoupravo do te mere, da država danes tudi tako izgleda, kot izgleda. In to so naredili župani z občinskimi sveti. In zaradi enega ali dveh županov, ki ni po volji kateremu od poslancev, bi zdaj mi ubijali te župane. Lahko, ampak brez Socialnih demokratov. Alenka je rekla, da kdo pa smo mi, da postavljamo drugim pravila. Vsak dan, Alenka moja, žal, mi sprejemamo zakone in postavljamo pravila občankam in občanom, državljanom in državljankam, lahko tudi županom. Ampak mislim, da smo se absolutno lotili zadeve na napačni strani. Upam in sem vesel, da je tudi v Desusu prevladalo mišljenje, da tega zakona ne bodo podprli, da ta zakon danes ne bo dobil 46 glasov in ne bo zaživel, ker mislim, da bi s tem naredili veliko krivico. Hvala lepa.
Glasujemo. Navzočih je 76 poslank in poslancev, za je glasovalo 37, proti 38. [[Za je glasovalo 37.]] [[Proti 38.]] Ugotavljam, da zakon ni sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 4. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o nematerializiranih vrednostnih papirjih v okviru skrajšanega postopka. Prehajamo na tretjo obravnavopredloga zakona. Ker v drugi obravnavi amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 80 poslank in poslancev, za je glasovalo 52, eden pa je bil proti 1. [[Za je glasovalo 52.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 10. točko dnevnega reda, to je s prvo obravnavo Predloga zakona o dopolnitvi Zakona o bančništvu. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o dopolnitvi Zakona o bančništvu je primeren za nadaljnjo obravnavo. Obrazložitev glasu v imenu poslanske skupine Slovenske demokratske stranke ima mag. Marko Pogačnik.
Spoštovani predsednik, hvala za dano besedo. V Slovenski demokratski stranki bomo Predlog dopolnitve Zakona o bančništvu podprli. Argumentov za to je dovolj. Sam zakon bi umaknil stopnjo zaupnosti predvsem pri tistih bankah, ki so sanirane s strani davkoplačevalskega denarja. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da bi bilo pošteno do davkoplačevalcev, da izvedo informacije, kdo je odgovoren za sanacijo bančnega sistema. Slovenija je edina država v Evropski uniji, ki je že dvakrat sanirala bančni sistem na račun davkoplačevalcev, predvsem pa bode v nos sanacija dveh zasebnih bank, Probanke in Factor banke, ki sta bili sanirani iz davkoplačevalskega denarja. Glede na samo razpravo v Državnem zboru ocenjujemo, da se tudi že nekateri poslanci in pa poslanke koalicije zavedajo te odgovornosti, kajti iz same razprave je bilo lahko razumeti, da se zavedajo odgovornosti, da bi se slabe prakse bančnega sistema morale razkriti javnosti, predvsem takrat, kadar je v igri davkoplačevalski denar.
Glasujemo. Navzočih je 77 poslank in poslancev, za je glasovalo 33, proti 38. [[Za je glasovalo 33.]] [[Proti 38.]] Ugotavljam, da zbor predlaganega sklepa ni sprejel, zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 13. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga priporočila v zvezi s poplačilom nadomestila rimskokatoliški cerkvi iz naslova dolgotrajnosti denacionalizacijskih postopkov in ostalih njihovih terjatev. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog priporočila v zvezi s poplačilom nadomestila rimskokatoliški cerkvi iz naslova dolgotrajnosti denacionalizacijskih postopkov in ostalih njihovih terjatev ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Glasujemo. Navzočih je 79 poslank in poslancev, za je glasovalo 65, proti 13. [[Za je glasovalo 65.]] [[Proti 13.]] Ugotavljam, da je zbor sklep sprejel, zato je postopek obravnave predloga priporočila končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 11. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI SPREMENJENEGA SPORAZUMA O USTANOVITVI GENERALNE KOMISIJE ZA RIBIŠTVO V SREDOZEMLJU. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade, državnemu sekretarju na Ministrstvu za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano mag. Marjanu Podgoršku.
Spoštovani poslanke, poslanci, spoštovani predsednik! Pred nami je Predlog zakona o ratifikaciji Spremenjenega sporazuma o ustanovitvi Generalne komisije za ribištvo v Sredozemlju. Spremembe sporazuma so bile s strani članic Generalne komisije za ribištvo v Sredozemlju soglasno potrjene na plenarnem zasedanju v Rimu, ki je potekalo od 19. do 24. maja 2014. Republika Slovenija je aktivno sodelovala v procesu priprave in pri potrjevanju Spremenjenega sporazuma o ustanovitvi Generalne komisije za ribištvo v Sredozemlju. Vsebina spremenjenega sporazuma je skladna s sprejetimi stališči Republike Slovenije in z usmeritvami, ki so bile v zvezi s tem sprejete na ravni EU. Vlada Republike Slovenije je na 6. redni seji 22. 10. 2014 sprejela stališča, da Republika Slovenija podpira predlog sklepa o sklenitvi v imenu Evropske unije Spremenjenega sporazuma o ustanovitvi Generalne komisije za ribištvo v Sredozemlju. K predlogu sklepa sveta o sklenitvi spremenjenega sporazuma je dal pozitivno mnenje tudi Odbor za zadeve Evropske unije Državnega zbora na 8. seji dne 4. 11. 2014. Sklep sveta o sprejetju Spremenjenega sporazuma o ustanovitvi Generalne komisije za ribištvo v Sredozemlju v imenu Evropske unije ter Spremenjeni sporazum o ustanovitvi Generalne komisije v Sredozemlju sta bila objavljena v Uradnem listu Evropske unije številka 111 dne 30. 4. 2015. Generalna komisija za ribištvo v Sredozemlju je sicer regionalna organizacija za upravljanje ribištva, ki deluje v okviru Organizacije Združenih narodov za prehrano in kmetijstvo in pokriva upravljanje ribištva, razen tuna in tunom podobnih vrst rib v Sredozemlju in Črnem morju. Namen sprememb sporazuma o ustanovitvi Generalne komisije za ribištvo je posodobitev te regionalne organizacije za upravljanje ribištva, uskladitev s sodobnimi instrumenti regionalnih organizacij za upravljanje ribištva ter s tem krepitev vloge te organizacije pri ohranjanju in trajnostnem upravljanju ribolovnih virov v Sredozemlju in Črnem morju. Generalna komisija za ribištvo v Sredozemlju je edina regionalna organizacija za upravljanje ribištva, katere članica je Republika Slovenija. Republika Slovenija je članica Generalne komisije za ribištvo od leta 2004, ko je bil sprejet Zakon o ratifikaciji Sporazuma o ustanovitvi Generalne komisije za ribištvo v Sredozemlju. Gre za regionalno organizacijo, katere odločitve imajo neposreden vpliv na upravljanje slovenskega ribištva. Članstvo v tej organizaciji Sloveniji omogoča sodelovanje v procesu oblikovanja in sprejemanje odločitev v okviru te regionalne organizacije. Vsebinsko sprememba sporazuma zadeva jasnejšo razlago namena, temeljnih načel in pristop k upravljanju ribištva v okviru te regionalne organizacije. Hkrati spremembe sporazuma upoštevajo in vključujejo ključne elemente skupne ribiške politike EU, vključno s ciljem doseganje največjega trajnostnega donosa staležev ribolovnih organizmov ter ekosistemski in previdnostni pristop k upravljanju staležev. Najlepša hvala.
Predlog zakona je obravnaval Odbor za zunanjo politiko kot matično delovno telo, ki je Državnemu zboru pisno poročal. Ker matično delovno telo v okviru druge obravnave ni sprejelo nobenega amandmaja, amandmajev na seji Državnega zbora ni možno vlagati, zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 79 poslank in poslancev, za je glasovalo 71, proti 1. [[Za je glasovalo 71.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 18. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA MANDATNO-VOLILNE ZADEVE. Prehajamo na obravnavo Soglasja k imenovanju generalnega direktorja Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije. Skupščina Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije je na podlagi drugega odstavka 74. člena Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju 14. 12. 2016 Državnemu zboru v soglasje posredovala sklep o imenovanju gospoda Marjana Sušlja za generalnega direktorja Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije. Predlog je obravnavala Mandatno-volilna komisija kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila komisije dajem besedo predsedniku dr. Mitji Horvatu.
Najlepša hvala za besedo, spoštovani predsednik. Spoštovani poslanke, poslanci! Mandatno-volilna komisija je na 29. redni seji 19. 1. 2017 kot matično delovno telo obravnavala Sklep o imenovanju generalnega direktorja Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije. Državnemu zboru ga je 14. 12. 2016 na podlagi tretjega odstavka 74. člena Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju v soglasje predložila skupščina Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije, z njim je za generalnega direktorja za dobo 4 let imenovala gospoda Marjana Sušlja. Zakon o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju v prvem odstavku 74. člena določa, da je poslovodni organ zavoda direktor, ki mora imeti visoko strokovno izobrazbo in najmanj 5 let delovnih izkušenj. Na podlagi drugega odstavka istega člena direktorja imenuje skupščina Zavoda v soglasju z Državnim zborom. Seje komisije se je udeležil tudi gospod Jože Smole, predsednik skupščine Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije, ki je pojasnil potek postopka imenovanja direktorja Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije na skupščini Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije ter na kratko povzel poklicno pot ter vizijo kandidata. V razpravi so člani komisije izrazili pomisleke o kandidatu, ki se po vzorcih delovanja, pogledih in viziji ne razlikuje od predhodnega kandidata, ki mu je pred tem postopkom Državni zbor že dvakrat odrekel soglasje. Soglasje k njegovemu imenovanju bi namreč pomenilo nadaljevanje sedanjega stanja v Zavodu za zdravstveno zavarovanje Slovenije, ki ni zadovoljivo in je potrebno korenitih sprememb, vključno s kadrovskimi. Mesto generalnega direktorja Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije je zelo pomembno tudi zaradi velikega obsega proračunskih sredstev, s katerimi Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije razpolaga, zato na tem mestu vidijo kandidata z drugačno vizijo in prakso delovanja od dosedanje. Opozorili so na nujnost čimprejšnje reforme sistema delovanja Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije ter pozvali skupščino Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije k več posluha za kritike, pozive in predloge s strani večine poslancev. Člani komisije iz vrst opozicije so se v svojih razpravah dotaknili in opozorili tudi na problematiko neustrezne sistemske ureditve področja zdravstva. Po opravljeni razpravi je komisija glasovala o naslednjem predlogu sklepa: Mandatno-volilna komisija predlaga Državnemu zboru, da sprejme Sklep o soglasju k imenovanju generalnega direktorja Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije, s katerim daje Državni zbor soglasje k imenovanju Marjana Sušlja. Komisija predloga ni sprejela. Mandatno-volilna komisija tako predlaga Državnemu zboru, da Predloga sklepa o soglasju k imenovanju generalnega direktorja Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije, s katerim daje Državni zbor soglasje k imenovanju Marjana Sušlja, ne sprejme. Najlepša hvala za dano besedo.
Besedo dajem predstavnikom poslanskih skupin za predstavitev stališč. Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospod Franc Jurša.
Hvala. Spoštovani! Naj takoj na začetku povem, da poslanke in poslanci naše poslanske skupine enotno podpiramo kandidaturo gospoda Marjana Sušlja za generalnega direktorja Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije, zato bomo glasovali proti negativnemu sklepu Mandatno-volilne komisije. Res je, da je bilo na sami seji komisije veliko razprave, namenjene sistemu zdravstvene blagajne, veliko kritik je bilo izrečenih, sploh na račun celotnega zdravstvenega sistema. In tem kritikam se pridružujemo tudi v poslanski skupini, ne moremo pa podpirati stališča, ki ste ga na koncu zavzeli praktično vsi. To je, da predlagani kandidat ni primeren za opravljanje te funkcije.Zakaj? Ker je skrajno neodgovorno in nevzdržno, da ena od državnih blagajn, težka 2,6 milijona evrov, že več let nima polnopravnega vodstva in se vodenje po domače povedano štuka z vedejevstvom. Pa ob tem ne kažem s prstom zgolj na enega deležnika, več jih je. Več vas je, ki imate besedo pri tem, kdo bo vodil to veliko blagajno. Danes že tretjič odločamo o primernosti kandidata za to mesto. Že kar cela 3 leta ni moč najti osebe, ki bi bila pripravljena in sposobna strokovno voditi ta zavod, in kot kaže, vsaj kar se razprav na sami seji komisije tiče, tudi tokrat ne bo prišlo do zaključka, da ga bomo imenovali. Močno upam, da se motim, da ste si premislili in zaključili, da predlaganega kandidata tudi podprete. Na tem mestu bi stališče Poslanske skupine Desus običajno tudi zaključil, ampak vendar se moram oglasiti še glede določenega dela razprave poslanca na tej seji Mandatno-volilne komisije, in sicer tistega dela, v katerem je bil poslanec po našem mnenju izjemno žaljiv na račun starosti kandidatov v povezavi z možnostjo opravljanja določene funkcije. Gospod poslanec, tega od vas nismo pričakovali in polagamo vam na srce, da v prihodnje tovrstne neprimerne opazke zadržite za sebe. Zastopamo stališče mladih, posebej pa seveda tudi stališča starejših in spoštujemo starejše. Da se vrnem k obravnavani točki. V Poslanski skupini Desus bomo enotno podprli predlaganega kandidata gospoda Marjana Sušlja na podlagi njegovih strokovnih kompetenc in delovnih izkušenj, torej bomo glasovali proti negativnemu sklepu Mandatno-volilne komisije.
Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo gospod Matjaž Han.
Hvala lepa, predsednik. Bom zelo kratek. Vsak dan, vsako uro spreminjamo stališče iz minute v minuto. Socialni demokrati smo edini na Mandatno-volilni komisiji podprli gospoda Sušlja za direktorja te velike zdravstvene blagajne in ne morete verjeti, tudi danes bomo isto tako glasovali. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo gospod Franc Breznik.
Hvala, gospod predsednik. V Slovenski demokratski stranki smo se odločili po končani Mandatno-volilni komisiji, ki je izdala negativni sklep o imenovanju generalnega direktorja Zavoda, da po debaklu, ki ga torej v Slovenski demokratski stranki – reformo nekega sistema – razumemo kot globlji poseg v nek sistem ali v nek podsistem neke države, in na tak način tudi vidimo nadaljevanje sistema. Kaj se torej dogaja? Sama reforma ne odpravlja sistemskega tveganja za korupcijo v Sloveniji. To je tudi pokazala, da nimate volje, današnja seja, kjer smo jo obravnavali v eni od teh točk. In tudi neimenovanje direktorjev v tem trenutku bi pomenilo dobesedno ukinitev zadnje varovalke, ki bi nadzorovala zdravstveni sistem in sistemsko korupcijo v tej državi, v zdravstvenem sistemu. Zaradi tega bomo, kljub temu da smo se na Mandatno-volilni komisiji, kot veste, na tem glasovanju vzdržali – čakali smo, kakšna bo predstavitev zdravstvene reforme s strani SMC, in kot vidimo, te zdravstvene reforme ni, v bistvu gre za podražitev te države, gre za podražitev in gre za izrabo besede reforma – danes tukaj glasovali proti sklepu Mandatno–volilne komisije in gospoda Sušlja bomo podprli za generalnega direktorja Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije, zato ker predstavlja zadnjo varovalko pred sistemsko korupcijo v državi Republika Slovenija. Najlepša hvala.
S tem smo zaključili s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prijavljenih k razpravi ni, zato prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa. [[oglašanje iz dvorane]] Ali lahko preberem sklep do konca pa potem postopkovno? Državni zbor daje soglasje k imenovanju Marjana Sušlja za generalnega direktorja Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije. In še: Mandatno-volilna komisija Državnemu zboru predlaga, da predloga sklepa ne sprejme. Postopkovno. Gospod Branko Zorman.
Hvala, gospod predsednik za besedo. Jaz vas prosim samo za interpretacijo, ker sem zdajle malo v dilemi. Predsednik Mandatno-volilne komisije in vi ste zdaj prebrali negativni sklep. Zato vas prosim za čisto laično interpretacijo – če glasujem za, bo potrjen kandidat, in če glasujem proti, ne bo, ali ravno obratno? Hvala.
Če glasujete za, bo potrjen. Če glasujete proti, ne bo potrjen. Sklep je pozitiven. [[oglašanje iz dvorane]] Sklep se glasi: Državni zbor daje soglasje k imenovanju Marjana Sušlja za generalnega direktorja Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije. Če glasuješ za, si za, če glasuješ proti, si proti. Kaj tukaj ni jasno? Glasujemo. Navzočih je 74 poslank in poslancev, za je glasovalo 54, proti pa 10. [[Za je glasovalo 54.]] [[Proti 10.]] Ugotavljam, da je zbor predlagani sklep sprejel. [[oglašanje iz dvorane]] Postopkovno, dr. Franc Trček. Tišina prosim, da lahko pove, kar hoče.
Na vas je glasovanje, ki odloča o gospodu, ki bo soodločal o milijardah, vi se vmes režite kot opice, zato bi prosil za 10 minut prekinitve, da se vsi skupaj umirite. Hvala.
Mislim, da se bomo kar takoj umirili, ker ste nas umirili s tem postopkovnim predlogom. Prehajamo na obravnavo Predloga za izvolitev v sodniško funkcijo na sodniško mesto okrajnega sodnika na Okrajnem sodišču v Trbovljah, Predloga za izvolitev v sodniško funkcijo na sodniško mesto okrožne sodnice na Delovnem sodišču v Mariboru in Predloga za izvolitev v sodniško funkcijo na sodniško mesto okrožne sodnice na Delovnem in socialnem sodišču v Ljubljani. Sodni svet je Državnemu zboru predložil predloge za izvolitev mag. Vida Pavlice v sodniško funkcijo na sodniško mesto okrajnega sodnika na Okrajnem sodišču v Trbovljah, izvolitev gospe Nataše Čučko v sodniško funkcijo na sodniško mesto okrožne sodnice na Delovnem sodišču v Mariboru ter izvolitev mag. Urše Klemenčič v sodniško funkcijo na sodniško mesto okrožne sodnice na Delovnem in socialnem sodišču v Ljubljani. Za dopolnilno obrazložitev predlogov dajem besedo sekretarki Sodnega sveta gospe Joniki Marflak Trontelj. Prosim.
Spoštovani predsednik, poslanke in poslanci! Na današnji seji Državni zbor obravnava 3 predloge Sodnega sveta za izvolitev v sodniško funkcijo. Najprej naj vam na kratko predstavim razloge, zaradi katerih so bila ta 3 sodniška mesta razpisana. Okrajno sodišče v Trbovljah trenutno posluje s 6 sodniki. Eden izmed njih v kratkem napoveduje svojo upokojitev, dva sodnika, ki sta se upokojila v lanskem letu, še nista bila nadomeščena. Na sodišču ocenjujejo, da bo že nastali in v kratkem pričakovani kadrovski primanjkljaj na sodniških mestih ob upoštevanju pripada zadev lahko nadomestil novoizvoljeni sodnik, ki bo sodil na pravnih področjih sodnikov, ki so se že oziroma se bodo v kratkem upokojili. Za Delovno sodišče v Mariboru in za njegove 3 zunanje oddelke je bilo v preteklosti predvidenih 14 sodniških mest. Število sodnikov se na tem sodišču zmanjšuje že daljše obdobje, tako da sodniško funkcijo trenutno opravlja le 6 sodnikov in predsednik sodišča. Hitro reševanje individualnih in kolektivnih delovnih sporov, ki sodijo med zadeve, ki zaradi svoje narave terjajo čimprejšnjo rešitev, so na sodišču zagotavljali s prerazporeditvami sodnikov med matičnim sodiščem in zunanjimi oddelki. Kljub izvedenim ukrepom za zagotavljanje hitrega reševanja zadev je zaradi zagotavljanja nadaljnjega uspešnega delovanja sodišča nujno potrebna zapolnitev enega sodniškega mesta. V lanskem letu je namreč sodišče beležilo povečan pripad zadev, pogoje za upokojitev pa so izpolnili še 3 sodniki. Na sodišču zato na sodniških mestih v zelo kratkem času pričakujejo menjavo generacij, za katero je smiselna vstopna realizacija. Delovno in socialno sodišče v Ljubljani je tako kot Delovno sodišče v Mariboru specializirano prvostopenjsko sodišče, pristojno za sojenje v individualnih in kolektivnih delovnih sporih ter v socialnih sporih. V preteklem letu so se na delovnem oddelku tega sodišča, za katero je predvideno razpisano sodniško mesto, izpraznila 3 sodniška mesta, in sicer eno zaradi upokojitve, dve zaradi imenovanj sodnikov na višje sodniško mesto. Ob upoštevanju pripada zadev in kadrovske podhranjenosti je treba tudi v tem primeru zaradi zagotavljanja hitrega reševanja delovnih sporov eno izpraznjeno sodniško mesto zapolniti. Ob tem prav tako poudarjamo, da je zaradi narave sporov, ki jih to sodišče obravnava in ki so praviloma eksistencialnega pomena za stranke, izredno pomembna hitra obravnava zadev. Sodišče zasleduje cilj takojšnjega reševanja zadev, ki so povezane z odpovedjo delovnih razmerij, zato je bil nujen razpis enega prostega sodniškega mesta, saj tudi druga delovna sodišča po državi nimajo rezerv in torej predodeljevanje zadev oziroma premeščanje sodnikov na tem pravnem področju trenutno ni mogoče. Glede izbirnega postopka pred Sodnim svetom. Na razpis sodniškega mesta okrajnega sodnika na Okrajnem sodišču v Trbovljah se je prijavilo 21 kandidatov. Nihče izmed njih še ni sodnik, 4 kandidati so odvetniki, 2 kandidata delo opravljata v gospodarstvu oziroma bančništvu, preostali kandidati delajo kot strokovni sodelavci na različnih sodiščih. Na razpis prostega mesta okrožnega sodnika na Delovnem sodišču v Mariboru s predvideno razporeditvijo na zunanji oddelek v Murski Soboti se je prijavilo 10 kandidatov. Nihče izmed njih še ni sodnik, 2 opravljata delo odvetnika, preostalih 8 kandidatov je strokovnih sodelavcev na različnih sodiščih. Na razpis prostega mesta okrožnega sodnika na Delovnem in socialnem sodišču v Ljubljani s predvideno razporeditvijo na delovnopravni oddelek pa se je prijavilo 17 kandidatov. 2 izmed kandidatov sta že sodnici, ostali kandidati opravljajo bodisi delo strokovnih sodelavcev na različnih sodiščih bodisi delo v pravnih službah v gospodarstvu, različna pravniška dela v javnem sektorju oziroma so odvetniki. V vseh 3 zadevah so izbirni postopki potekali v več fazah, s postopnim izločanjem kandidatov ter ob uporabi dveh metod za ugotavljanje znanja in sposobnosti kandidatov, in sicer z vpogledom v listinsko dokumentacijo ter ustnimi razgovori. Dovolite mi, da vam na kratko predstavim kandidate, ki jih Sodni svet Državnemu zboru predlaga v izvolitev v sodniško funkcijo. Mag. Vid Pavlica ima več kot 10 let delovnih izkušenj na različnih pravnih področjih. Od tega 8 let po opravljenem pravniškem državnem izpitu, po katerem se je najprej za kratek čas zaposlil v odvetništvu, nato pa se je zaposlil kot višji pravosodni svetovalec okrajnega sodišča. To delo opravlja že več kot 7 let na različnih pravnih področjih, in sicer na izvršilnem, kazenskem, prekrškovnem, nepravdnem, in dednopravnem področju. Z delom okrajnih sodišč in okrajnih sodnikov je zato zelo dobro seznanjen. Okoliščina, da je kandidat doslej delal na različnih pravnih področjih, nedvomno predstavlja dodano vrednost za delo prvostopenjskega sodnika na manjšem okrajnem sodišču, kjer se sodniki praviloma srečujejo s sojenjem v raznovrstnih zadevah. Svoje delo na sodišču opravlja zelo kvalitetno, izjemno pozitivno ga je ocenila vodja izvršilnega oddelka Okrajnega sodišča v Ljubljani, kjer je zaposlen od leta 2010 dalje. Izpostavila je njegove dobre delovne sposobnosti, široko pravno znanje, visoko storilnost, kvaliteto napisanih sodnih odločb in samostojnost pri delu. Posebej je poudarila njegovo kvaliteto dela tudi pri reševanju zahtevnejših pravnih problemov in pripravljenost za dodatne naloge. Tudi predsednik Okrožnega sodišča v Ljubljani je ocenil, da mag. Vid Pavlica nadpovprečno izpolnjuje vse pogoje za mesto okrajnega sodnika. Med 21 kandidati ga je ocenil kot enega izmed dveh najbolj ustreznih kandidatov za razpisano mesto okrajnega sodnika. Sodni svet je ugotovil, da je ob zelo uspešnem opravljanju delovnih nalog kandidat nadpovprečno aktiven tudi v različnih dodatnih strokovnih dejavnostih na področju mediacij, publicistično in predavateljsko. Nadpovprečno uspešno je opravil tudi razgovor s člani Sodnega sveta, kjer je potrdil široko in poglobljeno pravno znanje, zelo dobre sposobnosti analitičnega in logičnega razmišljanja in sposobnosti pridobljeno strokovno znanje zelo uspešno uporabiti pri reševanju pravnih vprašanj. Izkazal je tudi zelo dobre sposobnosti ustnega izražanja, obvladovanja konfliktnih situacij in komunikacijske spretnosti. Sodni svet je zato ocenil, da je mag. Vid Pavlica izmed vseh kandidatov najbolj primeren za opravljanje sodniške službe na sodniškem mestu okrajnega sodnika na Okrajnem sodišču v Trbovljah. Nataša Čučko je že od leta 2006, ko je opravila državni pravniški izpit, zaposlena na Delovnem sodišču v Mariboru kot višja pravosodna svetovalka. Na dosedanji poklicni poti si je pridobila 11-letne izkušnje z delovnopravnega področja, ki so neposredno povezane tudi s sojenjem prvostopenjskega sodnika. Predsednik sodišča njeno strokovno znanje, delovne sposobnosti, veščine in kvaliteto dela ocenjuje kot nadpovprečne. Ob tem posebej izpostavlja njene dolgoletne in zelo raznolike izkušnje s tega pravnega področja, kar ji ob pridobljenem strokovnem znanju omogoča, da bo takoj pričela s sojenjem. O njeni strokovni podkovanosti na tem pravnem področju ter o njenih sposobnosti in pridobljenih veščinah, potrebnih za uspešno opravljanje sodniške funkcije, se je Sodni svet prepričal tudi na ustnem razgovoru, na katerem je Nataša Čučko pozitivno izstopala v primerjavi z drugimi kandidati. Njeni odgovori na zastavljena strokovna vprašanja tako s civilnega, procesnega kot tudi z delovnopravnega področja so potrdili njeno obsežno in poglobljeno strokovno znanje z različnih pravnih področij, ki je potrebno pri delu na sodniškem mestu okrožnega sodnika na delovnem sodišču. Sodni svet je tako ocenil, da je Nataša Čučko izmed vseh kandidatov, prijavljenih na tem razpisu, najbolj primerna kandidatka za opravljanje sodniške službe na sodniškem mestu okrožne sodnice na Delovnem sodišču v Mariboru. Mag. Urša Klemenčič je bila zelo uspešna že kot študentka na Pravni fakulteti v Ljubljani in je zelo dobro opravila tudi pravniški državni izpit. Pridobljen ima akademski naziv magistrica s področja civilnega in gospodarskega prava. V 9-letnem obdobju po zaključku študija je svojo poklicno pot uresničevala v različnih vlogah v pravosodju in gospodarstvu. Bila je pripravnica na sodišču, nato odvetniška kandidatka in samostojna odvetnica ter pravnica v pravnih službah gospodarskih družb in banke. Ves čas poklicne poti je aktivno povezana z delom sodišč. Najprej je bila v delovni proces sodišč vključena neposredno kot sodniška pripravnica, v okviru odvetniške dejavnosti kot zastopnica strank ter kasneje kot zastopnica delodajalcev v različnih sodnih postopkih. Pomemben del njenih delovnih obveznosti pokriva delovnopravno področje. Predsednica Delovnega in socialnega sodišča v Ljubljani jo je uvrstila med 3 najustreznejše kandidatke za razpisano mesto. Njene raznolike delovne izkušnje, ki jih je na delovnopravnem področju pridobila v različnih vlogah, bodo nedvomno zelo koristne pri opravljanju sodniške funkcije. Kandidatka je zelo uspešno opravila tudi razgovor s člani Sodnega sveta, kjer je pokazala širino in poglobljenost pravnega znanja, potrdile so se tudi njene bogate, poglobljene in raznolike delovne izkušnje in odlične retorične sposobnosti. Sodni svet je tako ocenil, da mag. Urša Klemenčič izmed vseh kandidatov izkazuje celostno najboljšo kombinacijo strokovnega znanja, delovnih izkušenj ter delovnih sposobnosti za opravljanje sodniške službe na sodniškem mestu okrožne sodnice na Delovnem in socialnem sodišču v Ljubljani. Tako Sodni svet Državnemu zboru v izvolitev na navedena sodniška mesta predlaga mag. Vida Pavlico, Natašo Čučko in mag. Uršo Klemenčič. Najlepša hvala.
Predloge je obravnavala Mandatno-volilna komisija kot matično delovno telo, ki je zboru pisno poročala. Ker prijavljenih k razpravi ni, prehajamo na glasovanje. Na glasovanje dajem predlog sklepa, s katerim se mag. Vid Pavlica izvoli v sodniško funkcijo na sodniško mesto okrajnega sodnika na Okrajnem sodišču v Trbovljah. Glasujemo. Navzočih je 76 poslank in poslancev, za je glasovalo 52, proti nihče. [[Za je glasovalo 52.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Na glasovanje dajem predlog sklepa, s katerim se gospa Nataša Čučko izvoli v sodniško funkcijo na sodniško mesto okrožne sodnice na Delovnem sodišču v Mariboru. Glasujemo. Navzočih je 76 poslank in poslancev, za je glasovalo 52, proti nihče. [[Za je glasovalo 52.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Na glasovanje dajem predlog sklepa, s katerim se mag. Urša Klemenčič izvoli v sodniško funkcijo na sodniško mesto okrožne sodnice na Delovnem in socialnem sodišču v Ljubljani. Glasujemo. Navzočih je 76 poslank in poslancev, za je glasovalo 52, proti nihče. [[Za je glasovalo 52.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 6. točko dnevnega reda, to je s tretjo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o nadzoru državne meje v okviru rednega postopka. Državni zbor je v ponedeljek, 23. 1. 2017, opravil drugo obravnavo navedenega predloga zakona. Ker so bili v drugi obravnavi sprejeti amandmaji k manj kot desetini členov dopolnjenega predloga zakona, je zbor na predlog Vlade kot predlagateljice sklenil, da bo na podlagi prvega odstavka 138. člena Poslovnika Državnega zbora še na tej seji opravi tretjo obravnavo predloga zakona. Ugotavljam, da k predlogu zakona za tretjo obravnavo ni bilo vloženih amandmajev. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na seji matičnega delovnega telesa oziroma Državnega zbora v drugi obravnavi, predlog zakona neusklajen. Prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Združena levica, dr. Franc Trček.
Hvala za besedo. Danes je bilo prej ogromno govora o morali in o etiki in spet o morali in gor in dol, ko ste odločali o gospodu, ki bo odločal o milijardah, ste se režali, ko je gospa brala o sodnicah, nas je poslušalo mogoče pet, šest, pa dve največji stranki imata spet poln gobec, ne morem reči usta, o pravni državi in tega, gospod predsedujoči, niste prekinili. Zdaj pa konkretno k temu zakonu. Gospa Alenka je rekla, da mi lahko tukaj počnemo, karkoli hočemo. To ni res. Obstaja 153. člen Ustave, ki o ostalem pravi tudi, da morajo biti zakonski in podzakonski akti v skladu z ustavo. V vsej zgodovini te države je cela vrsta zakonov, tudi takih, ki ne bi rabili iti na Ustavno sodišče, pa so zaradi viška morale tukaj prisotnih šli. Celo več, včeraj me je resorna ministrica podučila, da pa v bistvu niti ni problem, ali jaz nek zakon kot poslanec razumem ali ne, skratka, jaz sem neka ovčka, ki naj bi tukaj odločala. To je ta parlament. Zakaj tega zakona ne morete podpreti zlasti tisti, ki ste prej tako izpostavljali lokalno skupnost, župane itn.? Ne bom se obregnil ob protiustavnost, ob represivne dimenzije tega zakona, obregnil se bom zgolj v to, da bo 20 tisoč lastnikov parcel, ki ste jim protiustavno posegli v njihove lastniške pravice, dobilo, da me ne bodo spet pograbili, slab žakelj krompirja letos za to. Veste, v osnovi sem Belokranjec, poslali bomo kontingent oziroma ga pošiljamo v Baltik za 12 milijonov, poštni nabiralnik je, žica, stara toliko, paneli bodo stali toliko in toliko. Cerar je rekel, da to zaradi Hrvaške postavljamo, sočasno bomo pa tem državljankam in državljanom ob južni meji, kjer je večina občin, izhajajoč iz uredbe, ki to določa, razvojno ogrožena, podobno kot takrat upokojencem vrgli nek nesramno nespodoben drobiž. Če vam je toliko za lokalno samoupravo, predlagam, da glasujete proti temu zakonu, in v Združeni levici bomo glasovali proti. Hvala.
Obrazložitev glasu v imenu Stranke modernega centra, gospod Marko Ferluga.
Za razliko od mojega predhodnika pa v SMC menimo, da gre v tem primeru za enega od sklopov zakona, kjer ščitimo ukrepe za primere množičnih migracij. Ta do zdaj veljavni zakon velja za podnormiranega in ga s tem tudi urejamo. Naslednje dejstvo je, da jasneje ureja tehnična sredstva, govorim za fotografiranje, avdiovizualne zadeve, sredstva identifikacij vozil, oseb in predmetov. Pod tretjo točko, ta zakon tudi, kot je omenil gospod Trček, zahteva odškodnine za lastnike. Ne bomo relativizirali, kaj to pomeni za koga in kolikšna je ta vrednost, vendar so sredstva za to v proračunu. In kar je zelo pomembno in ne smemo pozabiti, dosežena je bila visoka stopnja usklajevanja vsebine teh predlogov z informacijsko pooblaščenko, ZPS in tudi varuhom človekovih pravic. Treba je dodati, da jasno opredeljuje, kaj sme in česa ne sme delati policija, in da glede vseh pomislekov, ki so bili okoli oženja svoboščin, jasno opredeljuje, kako deluje. Zato bomo tudi v SMC ta zakon podprli.
Obrazložitev glasu v imenu Slovenske demokratske stranke, dr. Vinko Gorenak.
Hvala lepa. Opozicija je vedno proti, to včasih slišimo s strani vladajočih. Jaz bom tokrat rekel tako, zakon, ki je pred nami, in po tem principu presojamo tudi vse ostale, je seveda en tistih zakonov, ki si jih ne bi želeli. Ampak ker je situacija realno takšna, kakršna je, in ker smo kot država vendarle po dolgih mukah in bom rekel možganski telovadbi, telovadbi vladajočih – bodo začeli postavljati žico, ki ji vi rečete tehnične ovire. Je situacija relativno jasna, da je to bilo potrebno, podprli smo tudi tisto. Seveda je stvar preprosto taka, da je ta ukrep na nek način posegel v lastnino mnogih ljudi, ki živijo ob meji, kjer je raba vsega tega, teh dobrin, zmanjšana, manj vredna, oteženo jim je delo in tako dalje in tako dalje. Zato se nam zdi, in to je tudi bistven del zakona, da je vendarle prav, da zakon podpremo. Tako da boste vedeli, da ga podpremo. Malo razmišljajte, ko bo obratna situacija, da bi še kaj podprli od opozicije. Predsednik, nekaj besed pa vendarle tudi vam za zaključek. Prej smo slišali gobec pa še par grdih besed in tako dalje. Vi ste, jaz sem vam že povedal, spustili nivo delovanja tega zbora na daleč najnižji nivo, kar jih je po osamosvojitvi država imela. Zato še enkrat, in to bom ponavljal kar naprej na sejah Državnega zbora, razmislite, razmislite, ko dajete nekomu opomin tukaj na levi, zato ker je malo klepetal, na drugi strani pa slišimo to, kar ne sodi v parlament. Razmislite. Vi ste zdaj tudi z roko k nam pokazali, češ, tiho bodite, on govori. Oprostite, predsednik. Hvala lepa.
Še kakšna obrazložitev? Ni. Glasujemo. Navzočih je 75 poslank in poslancev, za je glasovalo 67, proti 4. [[Za je glasovalo 67.]] [[Proti 4.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda ter prekinjam 26. sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 9. uri.