Spoštovane kolegice poslanke, kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam nadaljevanje 15. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne moreta udeležiti naslednji poslanki in poslanci: gospa Sonja Ramšak, gospa Irena Tavčar, gospod Jožef Kavtičnik, gospod Jožef Horvat in gospod Srečko Meh do 15. ure. Vse prisotne seveda lepo pozdravljam. Prehajamo na 10. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O ŠTIPENDIRANJU. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade, in sicer gospodu Dejanu Levaniču, državnemu sekretarju Ministrstva za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovane poslanke in poslanci! Že zadnjih nekaj let vsi skupaj ugotavljamo, da v Sloveniji področje štipendiranja sistemsko ni bilo enotno urejeno, zato je ministrstvo ne samo v tej sestavi, ampak tudi že prej pripravilo predlog novega Zakona o štipendiranju, pri tem pa je za podlago uporabilo predlog zakona, ki so ga pripravili predstavniki študentov. Ključni cilj in namen je predvsem celovitejša, preglednejša in bolj enotna ureditev štipendiranja. Predlagani sistem je prožnejši od sedanjega, saj omogoča kombiniranje več vrst štipendij in tako omogoča posamezniku višji končni znesek štipendij ter hkrati posameznika spodbuja tudi k aktivnejšemu pristopu do načrtovanja ne le svojega izobraževanja, temveč tudi poklicne oziroma karierne poti. Zakon torej zdaj celovito ureja vse štipendije, razen kadrovskih štipendij državne uprave, in to so državne štipendije, Zoisove štipendije, štipendije za deficitarne poklice, štipendije za Slovence v zamejstvu in po svetu in pa štipendije Ad futura. Štipendije se bodo podeljevale za študij prve in druge bolonjske stopnje in ne več za tretjo bolonjsko stopnjo, razen v primeru štipendije Ad futura, ki so namenjene mednarodni mobilnosti za doktorski študij, torej za tretjo bolonjsko stopnjo imamo nekaj možnosti znotraj mladih raziskovalcev na univerzi, tudi posamezne sheme znotraj ministrstva za šolstvo. Nadalje, štipendist bo upravičen do prejemanja štipendije za obdobje zveznega, torej kontinuiranega izobraževanja pa do zaključka izobraževanja. Upravičen bo do dodatnega leta prejemanja štipendije v primeru ponavljanja letnika zaradi starševstva, zdravstvenih razlogov, izjemnih družinskih oziroma socialnih okoliščin in višje sile. Zraven tega bo štipendist upravičen še do dodatnega leta prejemanja štipendije za podaljšan status študenta, bodisi po prvi ali drugi bolonjski stopnji. Hkrati bodo lahko štipendisti prejemali dve vrste štipendij, in sicer kadrovska štipendija, ki se lahko prejema istočasno z vsemi štipendijami, razen štipendijo za deficitarne poklice in obratno, in štipendija Ad futura za študijske obiske, ki se lahko prejema istočasno z vsemi štipendijami. Glede postopka podeljevanja štipendij – prav tako novost. Predvideva se elektronska vloga v pravem pomenu besede, seveda pod pogojem, da bo vzpostavljena centralna baza podatkov s področja šolstva. Kar se tiče državnih štipendij, nov zakon ureja predvsem dodatke k štipendiji in pogoje za nadaljnje prejemanje, mirovanje, prenehanje in način vračila. Dodatek za bivanje znaša 80 evrov na mesec, dodatek za uspeh od 17 do 40 evrov na mesec in dodatek za štipendiste s posebnimi potrebami, 50 evrov na mesec. Novost je tudi ponovna uveljavitev štipendije za mladoletne dijake, sicer v polovičnem znesku osnovne štipendije plus dodatki. Na novo se uvajajo štipendije za deficitarne poklice, ki znašajo 100 evrov na mesec, namenjene so pa predvsem dijakom oziroma študentom, ki se izobražujejo na programih, ki so opredeljeni kot deficitarni. Ta štipendija je tudi brez dodatkov. Novost so tudi Zoisove štipendije, kar se tiče najprej višine. Višina mesečne štipendije za dijaka znaša 120 evrov na mesec, prej je znašala 60 za izobraževanje doma, in 240 evrov za izobraževanje v tujini. Višina mesečne štipendije za študenta znaša 140 evrov na mesec, prej 90 evrov za izobraževanje doma, in 280 evrov na mesec v tujini. Prvi pogoj za pridobitev Zoisove štipendije je izjemen dosežek in nižanje povprečne stopnje ocene na 4,7 za dijake in 8,5 za študente. Iz dosežkov so izvzeti športni dosežki, to je bilo usklajeno tudi s študentsko organizacijo in v predlogu, ki so ga predlagale volivke in volivci. Je pa res, predvsem zaradi tega, ker je prihajalo do nekaterih anomalij in so bile včasih Zoisove štipendije podeljene za namene, za katere pač niso bile namenjene. Je pa res, da nam to skupaj vsem prinaša en premislek, kaj narediti v tem primeru v prihodnje. Vemo, da skupaj z Ministrstvom za izobraževanje, znanost in šport, z Olimpijskim komitejem potrebujemo merila, kriterije, na podlagi katerih se potem odločimo, kako te štipendije urejevati v prihodnje. To je bila tudi zaveza na matičnem odboru, kjer smo govorili o tem, da moramo celovito se lotiti tudi Zoisovih štipendij. Dodatki k Zoisovi: dodatek za bivanje in pa dodatek za štipendiste s posebnimi potrebami, za bivanje 80 evrov na mesec in s posebnimi potrebami 50 evrov na mesec. Kadrovske štipendije, zelo pomembna zadeva, tudi višji delež je sofinanciran v okviru 70 % v primeru, ko gre za deficitarne poklice, in nekoliko več fleksibilnosti. Čisto na koncu, prav je, da se pove, da je zakon se usklajeval v treh vladah; se pravi, pohvala ali pa zahvala gospodu Svetliku, gospodu Vizjaku, ki je na koncu tudi zadevo uskladil, in aktualni ministrici Anji Kopač Mrak, da smo prišli do celovitega sistema in vztrajamo na tem, da prenovimo tudi celovito Zoisov sistem, da bomo na koncu res zadovoljni s tem, kar v Sloveniji imamo. Hvala lepa.
Hvala tudi vam za dopolnilno obrazložitev. Predlog zakona je obravnaval Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide kot matično delovno telo in predstavitev poročila odbora bo predstavila predsednica, dr. Andreja Črnak Meglič. Izvolite.
Gospod predsednik, hvala za besedo. Lep pozdrav tudi predstavnikom Vlade, gospodu državnemu sekretarju in vam, kolegice in kolegi! Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide je obravnaval Predlog zakona o štipendiranju, ki ga je v Državnemu zboru obravnaval in sprejetje po rednem postopku posredovala Vlada. ¸ Pri delu odbora so sodelovali predstavniki predlagateljev, predstavnica Zakonodajno-pravne službe, predstavnik Državnega sveta, Študentske organizacije Slovenije, Mladinskega sveta Slovenije in sindikat Mladi plus. Odboru je bilo posredovano mnenje Zakonodajno-pravne službe. Zakonodajno-pravna služba je ob pripombah pravnosistemske narave podala tudi številne konkretne pripombe k posameznim členom predloga zakona, ki so bili v veliki meri upoštevani z vloženimi amandmaji poslanskih skupin koalicije, ki jih je odbor tudi sprejel. Komisija Državnega sveta za socialno varstvo, delo, zdravstvo in invalide je v svojem mnenju, ki ga je na seji odbora predstavil predstavnik Državnega sveta, predlog zakona podprla. V poslovniškem roku so kvalificirani predlagatelji vložili amandmaje, večji del so bili pripravljeni na podlagi mnenja Zakonodajno-pravne službe. Predstavnik predlagatelja je v uvodni obrazložitvi predstavil predlog zakona, predstavnica Zakonodajno-pravne službe je v svoji predstavitvi poudarila, da so podali pisno mnenje, ki je bilo v pretežni meri upoštevano z vloženimi amandmaji poslanskih skupin koalicije, opozorila pa je, da tudi ta predlog zakona, tako kot čedalje več predlogov zakonov, kar neposredno spreminja določbe nekaterih drugih zakonov, kar je z vidika pravne varnosti slaba praksa. Predstavnik Študentske organizacije Slovenije je povedal, da so aktivno sodelovali pri pripravi predloga zakona in da je zakon v večji meri usklajen. V uvodnem delu razprave so članice in člani odbora izrazili zadovoljstvo, da je predlog zakona prišel v obravnavo, in poudarili zasluge za njegovo oblikovanje vseh vključenih v njegovo pripravo tako ministrstva zadnjih treh vlad kot tudi predstavnikov mladih, predvsem Študentske organizacije Slovenije, za korekten dialog s predstavniki ministrstva, ki je pripomogel k temu, da je zakon usklajen. Izrazili so načelno podporo zakonu in poudarili nekatere prednosti, kot so vračilo štipendij mladoletnim dijakom, uvedba štipendij za deficitarne poklice in sprememba pri dodeljevanju Zoisovih štipendij. Izraženi so bili le pomisleki glede tega, da se štipendije še vedno ne izplačujejo na enem mestu in da so obdržani številni dodatki, ki bi jih bilo smiselno urediti na drugačen način, ter glede nastopa veljavnosti zakona šele s 1. 1. 2014. Podane so bile tudi pripombe na administrativne stroške pri podeljevanju štipendij in pripombe, da ni natančnega pregleda deficitarnih poklicev. Odbor je v okviru razprave o pojmu Zoisove štipendije sprejel sklep, s katerim predlaga Vladi, da se so začetka šolskega oziroma študijskega leta 2014/2015 pripravi celovita prenova sistema Zoisovih štipendij. Hvala.
Hvala tudi vam za predstavitev poročila odbora. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospa Iva Dimic bo predstavila stališče Poslanske skupine Nove Slovenije. Izvolite.
Hvala, spoštovani predsednik. Spoštovani vladni predstavniki, kolegice in kolegi! Zakon o štipendiranju, o katerem odločamo, je pripravila in predlagala že prejšnja vlada, v kateri je sodelovala tudi Nova Slovenija. Po našem mnenju je to dober odziv in nujen odziv na krivice, ki so bile povzročene z ukinitvijo državnih štipendij za mladoletne dijake. Predvidevamo, da si takratni minister ni predstavljal, kakšne posledice bodo nastale, govorim o mnogih socialnih stiskah družin in brezposelnosti, ki pa je še večja in občutljivejša na podeželju. Trenutne razmere v državi so takšne, da družine brez pomoči starih staršev v mnogih primerih ne zmorejo podpirati svojih bodočih dijakov pri vpisu na želene srednješolske programe, še posebej iz bolj oddaljenih in prometno slabše povezanih delov Slovenije. Ravno zaradi tega je Nova Slovenija pozivala ministrstvo že v preteklosti, da se naj zakon prične uporabljati z novim šolskim letom, to je 1. 9. 2013 in ne šele s 1. 1. 2014, s čimer bo za te družine že bilo izgubljeno še eno šolsko leto. Naj ob tem izrazim ogorčenje, da je sedanja ekipa ministrstva za delo kar tri mesece predlog zakona držala v predalu, pa tudi študentska in dijaška organizacija sta pristali na stanje prostega teka, kar je nedopustno. V Novi Sloveniji nas zanima tudi večkrat omenjeno področje deficitarnih poklicev. Kateri so deficitarni poklici oziroma kdo in kdaj jih bo določil? V predlogu zakona in spremnih dokumentih je namreč za to področje zelo splošno določeno, za bodoče potencialne prejemnike štipendij pa bi bilo najpomembnejše, da bi bili v naprej seznanjeni s tem, kateri programi bodo dodatno spodbujeni s strani države. Štipendije so pomemben instrument izobraževalne in preko državnih štipendij socialne politike. S štipendijami se spodbuja povečevanje izobrazbene ravni prebivalstva, krepi se razvoj tudi zunaj urbanih središč ter odpravlja strukturno neskladje na trgu dela, ki se kaže v večji zaposlenosti. V Novi Sloveniji bomo podprli vzpostavitev take štipendijske politike, ki bo temeljila na celostnem urejanju vseh področij, ki vplivajo na življenje študentov in dijakov. Podpiramo štipendijsko politiko, ki bo nadarjenim in prizadevnim študentom zagotavljala zadostne štipendije, da bodo lahko redno študirali in jim začasno ter občasno delo ne bo predstavljalo osnovnega vira sredstev za preživetje. Poslanci Nove Slovenijo bomo predlog zakona podprli, vendar še enkrat, ne strinjamo se z datumom uveljavitve s 1. 1. 2014.
Hvala. Dr. László Göncz bo predstavil stališče Poslanske skupine italijanske in madžarske narodne skupnosti.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovani gospod državni sekretar z ekipo, kolegice in kolegi! Pozdravljamo Predlog zakona o štipendiranju, ki kljub izzivom današnjega časa dokaj celovito ureja to pomembno področje. Zakon prinaša več novosti, ki so vsebinsko zelo pomembne in potrebne. Ob tej priliki omenjam zgolj pomen nove oblike štipendije, to je štipendije za deficitarne poklice, kar nedvomno zapolnjuje pomembno vrzel ter možnost prejemanja več štipendij hkrati. Gre za kvalitativne spremembe predvsem z vidika srednjeročnega in dolgoročnega urejanja trga dela, ki so po mojem vedenju tudi dokaj primerno usklajeni z zainteresiranimi subjekti. Tudi z vidika narodnih skupnosti smo se aktivno vključevali v pripravo zakona, kar se je začelo že pred dobrima dvema letoma, se je nadaljevalo v obdobju prejšnje vlade, pod vodstvom gospoda Vizjaka, ter se sedaj končuje. Tudi z narodnostnega vidika ugotavljamo, da je predlagano zakonsko besedilo primerno, predvsem je pomembno, da v zakonu vzpostavljamo tudi pogoje reševanja kadrovske politike oziroma bolje rečeno problematike avtohtonih narodnih skupnosti, ko se v okviru štipendij za deficitarne poklice omogoča, da pri določanju politike štipendiranja, ki jo sprejema Vlada Republike Slovenije tudi madžarska ali italijanska skupnost kot zakonsko opredeljena subjekta sodelujeta pri ugotavljanju svojih deficitarnih poklicev. Pozdravljamo ta korak, ker dejansko pomeni konkreten premik na področju skrbi za kadre avtohtonih narodnih skupnosti, kar je bilo sicer tudi do sedaj načelno opredeljeno, vendar pa se, žal, v praksi ni oziroma se je slabo izvajalo. Upamo torej, da bo omenjena določba dolgoročno učinkovito vplivala na izboljšanje kadrovske sheme tudi narodnih skupnosti oziroma narodnostno mešanih območij. Zelo pomembno je tudi, da v okviru štipendije Ad futura novi zakon jasno določa podporo pristojnim organizacijam avtohtonih narodnih skupnosti v zvezi z omogočanjem podpore pripadnikom omenjenih skupnosti v okviru študija v Italiji oziroma na Madžarskem. Za zelo korekten, pa tudi konkreten, odnos pri urejanju omenjenih parcialnih narodnostnih vsebin se posebej želimo zahvaliti vodstvu ministrstva ter strokovni ekipi, s katero smo, kot sem že rekel, dlje časa aktivno sodelovali ter tudi pristojnemu odboru Državnega zbora. Kot sem že uvodoma poudaril, ker z vsebino predlaganega zakona soglašamo, bova zakon v okviru glasovanja podprla. Podprla bova tudi amandmaja, ki izboljšujeta oziroma nadgrajujeta vsebino zakonskega besedila. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Gospod Dragan Bosnić bo predstavil stališče Poslanske skupine Pozitivna Slovenija. Izvolite.
Hvala za besedo. Pozdravljeni predstavniki Vlade, kolegice, kolegi! Mi s tem zakonom v Pozitivni Sloveniji nimamo težav, nimamo težav niti s tem, kdo ga je predlagal. Skratka, vse zakone, ki so dobri za ljudi, v tem primeru za štipendiste, bomo podprli. Predvsem bi opozoril na novosti, ki predstavlja nek benefit, in sicer za nas pomembne, namreč štipendije mladoletnim dijakom predstavljajo neko pomembno novost, sicer ne novost, ampak na novo so uvedene. Zakaj? Zaradi tega, ker so razvojno naravnane, to pomeni, da s temi štipendijami dosegamo bistveno več kot pa samo finančno pomoč. Namreč, pri teh mladoletnih dijakih razvijamo tudi njihovo osebno odgovornost, kar zagovarjamo v Pozitivni Sloveniji že v svojem izhodiščnem programu. Vse amandmaje, ki smo jih vložili skupaj s koalicijskimi partnerji, mislim, da jih je bilo 45, vsi so sprejeti. Večina teh je tako imenovanih redakcijskih oziroma nomotehničnih. Nekaj amandmajev je pa bilo precej vsebinskih, in sicer amandma k 19. členu, ki smo ga sprejeli in ki ga je predlagala Slovenska ljudska stranka, nanaša se na pogoje za uspešnost, kakor tudi 20. člen, kjer smo posvojili amandma Študentske organizacije Slovenije, spremembe statusa štipendistov med letom, se pravi štipendistov s posebnimi potrebami. Te bi mogoče posebej izpostavil izmed vseh teh, ki so bili v naboru. Pri 21. členu, se pravi pri Zoisovih štipendistih, pa smo sprejeli sklep, hvale vreden sklep, da se do 2014, 2015 izdela kriterij, pri katerih se vključijo vsi deležniki. Namreč, gre za člen, ki govori tudi o izjemnih dosežkih športnikov in v tem primeru brez vključevanja Ministrstva za izobraževanje, znanost in šport; skratka, ne gre. Pričakujemo, da bo ta sklep objavljen oziroma da bo izveden in bo novi predlog za Zoisove štipendije boljši od sedanjega, katerega amandmaja nismo podprli. Da zaključim s tem. Še vedno gledamo na štipendijski zakon, štipendijsko politiko kot investicijo, vendar sem včeraj že na poslanskih vprašanjih izpostavil eno skrb, ki je naša skupna skrb, investicijo v mlade ljudi, ki nam lahko to investicijo tudi povrnejo; govorim "nam", ne Združenim državam, ne Avstraliji, ne Novi Zelandiji, čeprav je svet globalna vas, ampak njihovo pomoč pričakujemo potem doma. V Pozitivni Sloveniji bomo zakon podprli. Hvala.
Hvala tudi vam. Gospa Romana Tomc bo predstavila stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani predsednik, kolegice in kolegi, predstavniki ministrstva, lep dober dan! Zakon o štipendiranju, ki je danes pred nami, je seveda en korak naprej k urejanju štipendijske politike v Sloveniji, zato v naši stranki, v Slovenski demokratski stranki seveda nimamo nobenih težav, da bomo ta zakon tudi podprli. Ne nazadnje je to tudi zakon, kot je bilo že rečeno, delo treh vlad in vse so prispevale k temu, da je danes zakon tak, kot je, vendar je kljub vsemu treba vendar opozoriti na nekaj bistvenih razlik med temi rešitvami. Ena izmed tistih, ki je najbolj bistvena in ki na novo uvaja štipendije, državne štipendije za mladoletne dijake, je pridobitev in dosežek Vlade kolega Andreja Vizjaka. V prejšnji vladi je takratni minister, dr. Svetlik, ta dodatek oziroma to vrsto štipendije z Zakonom o dodeljevanju javnih sredstev umaknil s tega področja in štipendije za mladoletne dijake tako rekoč ukinil. To je rešitev, ki jo najbolj pozdravljamo. Druga rešitev, ki jo zelo pozdravljamo, pa je tudi dodeljevanje štipendij za deficitarne poklice. To bo uravnavalo tako trg dela in stimuliralo dijake, da se odločijo za študij na tistih področjih, kjer obstajajo večje možnosti, da se bodo kasneje tudi zaposlili. Ne nazadnje zakon prinaša tudi številne izboljšave na drugih področjih, kot je, recimo, to dodeljevanje štipendij za študij v tujini, odpravlja nekatere težave, ki so se pokazale v izvajanju štipendijske politike do sedaj. Tako ocenjujemo, da prednosti, ki jih zakon prinaša, so številne, ampak opozorila bi pa rada tudi na nekaj stvari, ki jih bo treba v bodoče še spremeniti. Nikakor zakon ne prinaša ureditve štipendijske politike na enem mestu, še vedno se bodo štipendije iz državnih virov, iz koncesijskih virov dodeljevale na različnih ministrstvih znotraj istega proračuna in še zdaleč Zakon o štipendiranju ne odpravlja vseh pomanjkljivosti Zoisovega štipendiranja. Tri vlade do sedaj, 5 let in več, so obljubljale, da bodo uredile sistem Zoisovega štipendiranja na način, da ne bodo odločujoče pri pridobitvi Zoisove štipendije samo ocene, ampak da bo stimulirana nadarjenost. To ni v rokah ministrstva za delo, ki je matično za ta zakon, ampak v rokah ministrstva za šolstvo, ki pa do sedaj ni prispevalo svoje vloge pri urejanju tega področja, zato je moj dvom, da bo to naredilo v zelo kratkem času, v enem letu, kot je bilo obljubljeno, pač zelo velik. Tista stvar, ki pa mene najbolj moti in smo jo na odboru želeli spremeniti, pa je, da bodo športniki, ne glede na to, da dosegajo vrhunske rezultate, lahko so državni prvaki, lahko so evropski prvaki, ali celo svetovni prvaki in hkrati imajo same petke v šoli ali pa same desetke v šoli, ne bodo mogli pridobiti Zoisove štipendije po novem sistemu. Zakaj? Zaradi tega, ker se je Vlada odločila, da izjemni dosežki na področju športa ne veljajo. In gre za bistven premik med sedanjim sistemom štipendiranja in bodočim sistemom štipendiranja, kajti v sedanjem sistemu je bil pogoj za pridobitev Zoisove štipendije ali visoka ocena ali izjemni dosežek, sedaj pa je pogoj kumulativni, to se pravi in visoka ocena in vrhunski dosežek. Skratka, na podlagi teh rešitev bo najbrž Zoisovih štipendij precej manj, kar je deloma tudi prav, vendar ni prav, da se športnike iz tega področja povsem izvzema.
Hvala. Dr. Andreja Črnak Meglič bo predstavila stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. Izvolite.
Hvala. Ponovno lepo pozdravljeni! Predlog zakona o štipendiranju, ki je pred nami, je v teh turbulentnih časih dejansko rezultat dela treh vlad in, kar je še posebej pomembno, je rezultat sodelovanja civilne družbe pri pripravi zakona. Vsebina zakona je zato plod dogovarjanja med vlado in civilno družbeno sfero, ključne rešitve so bile dorečene v socialnem dialogu, zato Socialni demokrati ta zakon še posebej podpiramo. Ključni dosežek zakona je, da celovito ureja področje štipendiranja, kar pomeni, da so vse štipendije zajete na enem mestu. Tako je omogočena potrebna transparentnost in lažja preglednost nad vrstami in pogoji za pridobitev štipendije. Zakon ureja 5 različnih vrst štipendij, med katerimi želimo posebej izpostaviti štipendije za deficitarne poklice, katerih namen je spodbujati mlade, da se odločijo za izobraževanje za tiste poklice, ki jih primanjkuje na trgu dela. Poleg omenjenih pa zakon ureja tudi sofinanciranje kadrovskih štipendij in višanje deleža sofinanciranja le-teh kot spodbudo delodajalcem, da se odločijo za podeljevanje kadrovskih štipendij in hkrati pomoč šolajočim se mladim, da si pridobijo štipendijo in zagotovijo lažji vstop na trg dela, kar je v današnjem času in teh razmerah še posebej pomembno. Predlagani zakon ureja tudi čas prejemanja štipendij, možnost prejemanja dveh štipendij hkrati, možnost elektronske vloge ter druge pomembne novosti na področju mirovanja in podaljševanja ter vračanja štipendij. Posebej pomembno se nam zdi izpostaviti nekoliko spremenjen sistem Zoisovih štipendij, kjer je prvi pogoj za pridobitev štipendije izjemni dosežek. Četudi je bil le-ta v celoti povzet po predlogu predloga zakona volivk in volivcev, je po našem mnenju še vedno konceptualno nedodelan. Ker vsebina Zoisovih štipendij sega na področje različnih ministrstev, od Ministrstva za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti do predvsem Ministrstva za izobraževanje, znanost in šport kot tudi do področja kulturnega ministrstva, v Poslanski skupini Socialnih demokratov še posebej podpiramo sklep Odbora za delo, družino, socialne zadeve in invalide, ki predlaga Vladi, da brez odlašanja, najkasneje pa do začetka šolskega leta 2014/2015, pripravi celovito prenovo sistema Zoisovih štipendij. V poslanski skupini posebej podpiramo tudi oba amandmaja koalicijskih strank, zaradi nepredvidljivosti in možnih sprememb življenjskih situacij želimo izpostaviti zlasti amandma, ki bo omogočal pridobitev dodatka za posebne potrebe tudi med šolskim in študijskim letom in ne zgolj ob začetku leta, kot je bilo v veljavi do zdaj. Kot rečeno, v Poslanski skupini Socialnih demokratov bomo predlog zakona podprli. Hvala.
Hvala tudi vam. Gospod Branko Kurnjek bo predstavil stališče Poslanske skupine Državljanske liste. Izvolite.
Predsednik, lep pozdrav državnemu sekretarju z ekipo, lep pozdrav poslanke, poslanci! V Državljanski listi bomo podprli predlog zakona o štipendiranju, saj je plod sodelovanja in kompromisov vseh deležnikov, predvsem pa najbolj veseli dejstvo, da so z njim zadovoljni tudi predstavniki študentov in dijakov, ki so tudi pripravili podlago Predloga zakona o štipendiranju. Prav tako bi želel povedati, da v Državljanski listi podpiramo sklep Odbora za delo, družino, socialne zadeve in invalide, ki Vladi predlaga, da do začetka šolskega oziroma študijskega leta 2014/2015 pripravi celovito prenovo sistema Zoisove štipendije. Predlog zakona v največji mogoči meri odpravlja nedoslednosti zdaj veljavne ureditve in uvaja pregledno ureditev štipendiranja ter celovito ureja večino vrst štipendij. Prinaša nekaj bistvenih novosti, želel bi jih našteti le nekaj. Nekaj smo jih danes že slišali. Torej: povečanje števila štipendistov in posledično pričakovano zmanjšanje obsega študentskega dela dijakov in študentov ter posledično njihova čim večja usmeritev k primarnemu cilju, to je učenju; možnost prejemanja več štipendij hkrati; ureditev možnosti dodelitve dodatkov štipendiji v obliki dodatka za bivanje, uspeh in dodatka za štipendiste s posebnimi potrebami; določa natančnejšo opredelitev pogojev mirovanja; prav tako je ponovno določena pravica do državne štipendije tudi za mladoletne dijake. Sicer pa predlog novega zakona ukinja štipendije za tretjo bolonjsko stopnjo, razen za štipendijo Ad futura, vendar pa za študij tretje bolonjske stopnje še vedno obstaja možnost sofinanciranja s strani Ministrstva za izobraževanje, znanost in šport. Tudi v naši poslanski skupini bi želeli posebej izpostaviti uvedbo štipendij za deficitarne poklice. Njihov namen je spodbuditi dijake oziroma študente k vpisu za tiste poklice, po katerih je povpraševanje na trgu veliko, ustrezno usposobljene delovne sile pa primanjkuje. Na splošno pomenijo ureditve na področju deficitarnih poklicev veliko možnost preboja k zmanjševanju števila brezposelnih oseb. Se pa seveda zavedamo, da uvedba državnih štipendij za deficitarne poklice ni edini potreben ukrep. Svoj prispevek bi moralo s kadrovskimi štipendijami prispevati tudi gospodarstvo, z ustrezno vpisno politiko pa tudi Ministrstvo za izobraževanje, znanost in šport. Sicer pa štipendija za dijake in študente ni le neke vrste žepnina ali socialni prispevek, temveč gre pri štipendijah za spodbudo in pomoč pri kakovostnem učenju na poti k samostojnemu poklicu in življenju. Štipendija predstavlja del naložbe države v ustrezno kvalificirane kadre, ki bi naj s svojim znanjem predstavljali pomembno stopnico k okrevanju gospodarstva in države same. Naj na koncu zaključim z mislijo, da dijaki in študenti niso delnice, katerih vrednost bi z vložkom vanje nihala navzgor ali navzdol, temveč gre v tem primeru za vložek, na podlagi katerega dobiček stalno narašča, tako materialno kot duhovno. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Gospod Jakob Presečnik bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Gospod državni sekretar s sodelavkama, kolegice in kolegi! V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke bomo predlog zakona podprli. Na novelo Zakona o štipendiranju čakamo že kar nekaj let in tudi nekaj let se je pripravljal ter usklajeval, kot že nekajkrat rečeno, kar v nekaj vladah. Pomembno pa je tudi to, da se je usklajeval in uskladil s predstavniki študentov in dijakov. Na nujnost sprejetja Zakona o štipendiranju ter ureditvi študentskega dela sem med drugimi opozarjal ob sprejemanju novel socialne zakonodaje že v letu 2010, ko je nova zakonodaja postavila socialne pravice dobesedno na glavo. Kot je znano, so takrat mladoletni dijaki izgubili štipendijo, ki pa ni dobila enakovrednega nadomestila v otroških dodatkih, kot je obljubljal takratni minister. Zato so predvsem podeželski študentje in polnoletni srednješolci ter njihove družine že čutili negativne posledice sprememb. Zato želim poudariti v imenu Poslanske skupine SLS, da v noveli zakona pozdravljamo ponovno uvedbo štipendij za mladoletne dijake. Pozitivna je v zakonu tudi uvedba nove vrste štipendij, to so štipendije za deficitarne poklice, ter možnost prejemanja več štipendij hkrati. Vsekakor podpiramo tudi večji delež sofinanciranja kadrovskih štipendij do 17 % višine kadrovske štipendije za tista področja, ki bodo posebej opredeljena v politiki štipendiranja zaradi zmanjšanja vplivov strukturnega neskladja na trgu dela. Upamo, da se bo zato politika kadrovskega štipendiranja res oblikovala v dialogu s socialnimi partnerji in ostalimi zainteresiranimi stranmi. V Poslanski skupini SLS izražamo tudi pričakovanje, da bo Vlada upoštevala posebni sklep matičnega odbora in bo čim prej pripravila prenovo sistema Zoisovih štipendij. Problematično se nam zdi, da bodo s sprejetjem zakona črtani iz sistema študentje, ki imajo izjemne dosežke v športu. Ob naših amandmajih za upoštevanje športnih dosežkov se je na odboru razvila konstruktivna razprava, ki je pokazala potrebo po upoštevanju izjemnih športnih dosežkov na eni strani, seveda ob odličnem študijskem uspehu. Ponovno poudarjamo, da gre pri izločitvi športnikov za neke vrste nesprejemljivo diskriminacijo mladih, ki se ukvarjajo s športom. Zato pričakujemo, da bo ob obljubljeni prenovi sistema Zoisovih štipendij Vlada oblikovala kriterije, ki bodo za vse študente in dijake bolj pravični. Pri teh kriterijih pa bodo morali sodelovati tudi predstavniki Ministrstva za izobraževanje, znanost, šport in mladino. Kot rečeno, v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke bomo Predlog zakona o štipendiranju podprli. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Mag. Jana Jenko bo predstavila stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Dober dan vsem skupaj! Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve in invalide je še pod okriljem prejšnje vlade pristopilo k pripravi novega Zakona o štipendiranju, ker to področje ni bilo sistemsko dobro urejeno. Za podlago je bila uporabljena verzija predloga Zakona o štipendiranju, ki ga je v Državni zbor vložilo preko 5 tisoč volivk in volivcev in gre za zakon, ki ga je pripravila Študentska organizacija. Ta predlog zakona povzema njihove rešitve in upošteva tudi predloge, dane v enomesečni javni obravnavi. Ministrstvo je svoje predloge usklajevalo tudi s Študentsko organizacijo. Na matičnem delovnem telesu je bil zakon ustrezno amandmiran in pred nami je predlog, ki si zasluži vso podporo. Veseli nas, da ta predlog zakona uživa podporo tako koalicije kot opozicije. Dejstvo je, da v Sloveniji potrebujemo sistemski pristop k politiki štipendiranja. Le-ta mora biti urejena celovito in transparentno, če želimo, da bodo finančna sredstva, namenjena šolajoči se populaciji, tudi resnično služila svojemu namenu. V Poslanski skupini DeSUS menimo, da mora biti politika štipendiranja oblikovana tako, da omogoča lajšanje materialnih zagat, ki danes pestijo velik delež slovenskih družin s šolajočimi se mladostniki, da povezuje šolski sistem s kadrovskimi potrebami gospodarstva ter da nagrajuje in stimulira nadarjenost, pridnost in zavzetost naših mladih potencialov. Ker ta predlog po oceni Poslanske skupine DeSUS sledi vsemu naštetemu, ga bomo v naši poslanski skupini z veseljem podprli. Pri tem Poslanska skupina DeSUS še posebej pozdravlja zakon v tistem delu, ko vrača državne štipendije mladoletnim dijakom, ko omogoča sprejemanje več vrst štipendij hkrati, saj le tako lahko rečemo, da so izenačeni dijaki in študenti iz različnih socialnih okolij. Zagotovo pa je ena najpomembnejših reči tudi nova vrsta štipendije, ki spodbuja šolanje za deficitarne poklice. Slednja skupaj z novo ureditvijo kadrovskih štipendij pomeni velik in prepotreben korak k povezovanju šolstva z gospodarskim sistemom. V poslanski skupini bom predlog zakona z veseljem podprli. Hvala.
Hvala. S tem smo končali s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jih bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 17. junija 2013. Tako dajem v razpravo 20. člen ter amandma poslanskih skupin Pozitivne Slovenije, Socialnih demokratov, Državljanske liste in Demokratične stranke upokojencev Slovenije. Želi kdo razpravljati? Odpiram možnost prijave za razpravo. Besedo dajem gospodu Jakobu Presečniku.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Mi bomo ta amandma, ki je nastal tudi na podlagi razprave na samem odboru, podprli, zdi se nam korektno napisan in ga bomo podprli. Gre za poglavje 20. člena, ki govori o dodatkih za štipendiste s posebnimi potrebami. Torej, to podiramo, če na eni strani so nekomu zaradi okoliščin vzete pravice do nečesa, je dobro, da se mu tudi ponovno dodajo, če nastopijo spremembe med samim študijskim letom. Ko smo predlagali amandmaje pred odborom, smo sicer dodali tudi potrebo po dodatku za tiste, ki imajo dolgotrajno bolezen ali dolgotrajne posledice poškodbe. Ta amandma sicer žal ni bil sprejet na sami seji odbora, pa moram reči, da kar obžalujem, da te kategorije, ki imajo včasih velike težave, niso bile upoštevane. No, ampak kakor koli, ta amandma k 20. členu bomo podprli. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Besedo dajem gospe Romani Tomc. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Tudi mi podpiramo ta amandma. Zdi se mi prav, da tisti, ki imajo posebne potrebe, za to dobijo tudi ustrezen dodatek, in sicer od tistega dne naprej, ko nastanejo okoliščine, da so do tega dodatka upravičeni. Zato s tem nimamo težav in bomo z veseljem podprli takšno rešitev, za katero menimo, da prinaša nekaj dobrega za tiste, ki so dijaki oziroma študentje s posebnimi potrebami. Tukaj ne moremo mimo tega, da imamo različne kategorije dijakov, različne kategorije študentov in med njimi, kot sem že prej v svojem stališču poslanske skupine povedala, tudi takšno kategorijo dijakov in študentov, ki se jim reče športniki. Če smo tem dijakom in študentom s posebnimi potrebami zagotovili dodatek v višini 50 evrov za njihove posebne potrebe, torej poleg osnovne štipendije, pa smo športnike povsem izvzeli iz možnosti, da štipendijo sploh dobijo. In še enkrat bom ponovila. To je seveda slaba rešitev, ki je ne podpiramo. Skušali smo že na odboru prepričati in Vlado in koalicijo, da je najbrž do te rešitve, kakršno bomo imeli z uveljavitvijo tega zakona, prišlo zaradi tega, ker vsi ne razumejo, kako sistem štipendiranja poteka in kako bo sistem štipendiranja potekal po novem. Namreč, Vlada nas je neprestano prepričevala, da so v današnjih dneh športniki štipendisti privilegirani, ker večino tisti štipendij, ki jih dobijo na podlagi izjemnih dosežkov, dobijo športniki, kar je res. To pa zato, ker današnji sistem štipendiranja na področju Zoisovega štipendiranja poteka tako, da lahko dijak oziroma študent kandidira za pridobitev štipendije ali na podlagi ocen, ali na podlagi dosežkov, ali kot najboljši v tako imenovanih top pet generacije. To se pravi, ko odda vlogo, se odloči, po katerem kriteriju bo kandidiral. Lahko se odloči, da bo kandidiral po kriteriju izjemni dosežki, kar pomeni, da so ocene popolnoma nepomembne; lahko ima dvojke, lahko ima trojko, lahko šestice, sedmice. Sedaj po novem, spoštovani, v Pozitivni Sloveniji je veliko športnikov, bo zelo drugače. Sedaj bo moral športnik, svetovni prvak, če bi želel, takšen je bil naš predlog, dobiti štipendijo, seveda imeti hkrati tudi petke oziroma desetke. Z načinom, kakršnega sedaj vpeljujemo, smo ga tako rekoč vrgli iz igre. Sploh nima možnosti, ker nikoli ne bo mogel izpolniti obeh pogojev, kajti področje športa je izvzeto iz nekega področja, ki se mu reče, da tam pa lahko dosežete izjemne dosežke. Mislim, da smo s tem naredili veliko krivico športnikom. Slovenija je narod športnikov, dobrih, odličnih, vrhunskih športnikov ŕ la Tina Maze, ŕ la vsi ostali. Popeljali so ime Slovenije v svet, ampak mislim, da bi jim tudi z možnostjo, ne z avtomatično dodelitvijo, ampak z možnostjo, da sploh lahko dobijo Zoisovo štipendijo, omogočili, da bi bila ta njihova pot nekoliko lažja. Športniki, ki so sposobni šestkrat, sedemkrat na teden trdo trenirati, biti svetovni prvaki zaradi tega, ker so trdo trenirali, zraven pa biti v šoli popolni odličnjaki – povejte mi en razlog, zakaj si ti mladi ljudje ne zaslužijo štipendije! In seveda te obljube, ki jih je dala Vlada, da bomo v letu ali dveh spremenili sistem Zoisovega štipendiranja, da bodo tudi športni potem lahko dobivali štipendije – pa saj jih vendarle lahko dobivajo tudi pri Olimpijskem komiteju in kje drugje. Veste, to zgodbo poslušamo že zadnjih 7 let, vendar ministrstvo za šolstvo pač ni sposobno, ni bilo sposobno v teh zadnjih sedmih letih vzpostaviti sistema, ki bi spodbujal nadarjene. Ga nimamo, tega sistema! Ampak zdaj ga bomo čudežno dobili v enem letu. Tako spoštovani kolegi in kolegice, tisti, ki ste temu nasprotovali, jaz imam velik dvom v to, da se bo v naslednjem letu na tem področju kaj zgodilo. Seveda izgubili bomo generacijo mladih, pridnih, sposobnih, nadarjenih ljudi, ki so odrezani od možnosti, da dobijo Zoisovo štipendijo in to ni prav.
Hvala tudi vam. V razpravi je 20. člen in amandma koalicije k temu členu. Želi še kdo razpravljati? Odpiram možnost prijave. Hvala. Besedo dajem mag. Majdi Potrata. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Ta razprava, ki je šla v smeri, kaj je kdo storil, pa česa ni storil, je seveda prazna zaradi tega, ker če bi to hoteli storiti, bi že lahko storili tudi takrat. Kdo je pa rušil Zakon o štipendiranju v mandatu Pahorjeve vlade, se pa tudi ve. Ampak glede Zoisovih štipendij. Meni se zdi, da je prav, da so Zoisove štipendije v posebnem zakonu urejene posebno, ker ni samo talent ali dispozicije za doseganje vrhunskosti v športu, obstajajo tudi drugi talenti, recimo, tudi talenti v umetniških poklicih, pa se tudi za vrhunske umetnike predvideva, da morajo biti tako ali tako vključeni v redno šolanje, v doseganje mature in še česa. Mislim, da je treba upoštevati vsak talent, da tudi vrhunski umetniki trenirajo ali vadijo, bi se reklo. Spomnim se danes evropsko, če ne svetovno znane violončelistke, ki je kot osnovnošolska že dosegala vrhunske rezultate, bila pa je pikica iz osnovne šole iz petega ali šestega razreda. Tako so talenti med ljudmi različno porazdeljeni in zdi se mi, da v zakonu o Zoisovi štipendijah je treba upoštevati vse različnosti, ki so. Hvala.
Hvala tudi vam. K repliki se je prijavila gospa Romana Tomc. Izvolite.
Hvala lepa. To je pa zdaj idealna priložnost, da se pove in dokaže, kako je verjetno do te rešitve prišlo, zaradi tega ker kolegi in kolegice ne razumejo tega zakona. Gospa Potrata, ki je ravnokar razpravljala, je rekla, da bi bilo prav, da se pač vsi izjemni dosežki na vseh področjih štejejo kot izjemni. In tudi se, spoštovana gospa Potrata! V 24. členu imate navedeno, kaj so izjemni dosežki in to so najvišja mesta iz znanja ali raziskovanja na državnih tekmovanjih, zlata in srebrna priznanja in znanja in raziskovanja na državnih tekmovanjih, potem nagrajeno znanstvenoraziskovalno, razvojno ali umetniško delo, objava znanstvenoraziskovalne naloge, umetniško ali drugo delo. Torej, spoštovana kolegica Potrata, vse to, kar ste vi naštevali, je v zakonu in vsi ti ljudje, ki so vrhunski umetniki, imajo možnost pridobiti Zoisovo štipendijo. Moj poudarek in moja bojazen in zdaj očitno tudi dejstvo pa je, da vsi, razen športnikov, bodo lahko dobili to štipendijo. Športnike pa smo izključili. Še enkrat poudarjam, ravno to, o čemer ste vi razpravljali, so razpravljali tudi vaši kolegi na odboru in mislim, da velika večina ljudi v Sloveniji ne razume, za kaj gre. Zaradi tega, ker ne razume, smo športnikom, vrhunskim športnikom, vrhunskim dijakom, naredili strašno krivico in to ni prav.
Hvala. Žal replike na repliko ne bo mogoče izpeljati, je pa potem možnost prijave v nadaljevanju, tako da vas vabim k prijavi. Besedo pa dajem gospe Alenki Bikar.
Hvala lepa za besedo, lepo pozdravljeni. Seveda bom tudi jaz razpravljala o amandmaju, ki je bil že na matičnem odboru zavrnjen. Spodbudila me je kolegica gospa Tomc. Za razliko od gospe Tomčeve pa jaz verjamem, da bodo vrhunski športniki dobili to Zoisovo štipendijo. Zakaj? Zato, ker poznam kar nekaj športnikov, še ko sem jaz trenirala, je bilo takih, ki so bili zelo uspešni v šoli in so imeli tudi zelo dober rezultat, recimo v matematiki ali fiziki, in so bili še zelo uspešni športniki. Obstajajo takih športniki, pridni, uspešni, uspešni tudi v športu, ki trenirajo mogoče 6-krat, 7-krat na teden, kot ste vi rekli, trdo trenirajo, tukaj se strinjam, so pa zraven tudi popolni odličnjaki in tudi zelo uspešni na kakšnem izjemnem dosežku, kar se tiče mogoče matematike, fizike in tako dalje. Ob tej priliki bi res apelirala na Vlado, da se, kot je bilo rečeno in tudi sklep sprejet, čim prej uredi to področje tudi za športnike, ker mislim, da je kar še nekaj stvari treba urediti. Zakon podpiram. Hvala.
Hvala. No, na to razpravo ima tudi repliko gospa Romana Tomc, izvolite.
Hvala lepa. Videti je – in žalostno je –, da se samo jaz v Državnem zboru zavzemam za vrhunske športnike. Zdaj kot repliko odgovarjam tudi vam, ker očitno je tudi pri vas do določene mere nerazumevanje. Ne gre samo za to, da so dobri v matematiki, pa da so dobri v fiziki – ne! Morajo biti ali državni prvaki v fiziki ali morajo imeti neka strašna priznanja. Verjamem, spoštovana kolegica Bikarjeva, da obstaja tudi kakšen tak, Verjamem, da obstaja kakšen tak, ampak mislim, da jih bomo na koncu lahko tiste, ki so svetovni prvaki v nekem športu, državni prvaki na matematičnem tekmovanju in hkrati imajo same desetke pri študiju [[...]]Oprostite, jaz mislim – pa bova lahko potem čez kakšno leto šli pogledat konkretne podatke –, da bomo pa take šteli na prste ene roke. In še enkrat, jaz sem zelo presenečena, da vi, kot bivša športnica niti svojih bodočih kolegov ne podpirate v tej smeri, da bi imeli, ne kakršen koli privilegij, ampak samo isto možnost kot vsi ostali njihovi kolegi. Hvala lepa.
Hvala. Glede na to, da je bil izražen interes za repliko, bi ravno tako ponovil, da bo mogoče v nadaljevanju prijaviti se k razpravi. Besedo pa dajem mag. Barbari Žgajner Tavš. Izvolite.
Hvala lepa, predsednik. No, Zdaj se že kar nekaj časa pogovarjamo o 21. členu oziroma tistih členih, ki so na današnji seji zaprti, ampak tudi prav, če dovoljujete razpravo v širšem kontekstu, ste se pač tako odločili. Ni pa prav, da se zavaja javnost. Iz tega zakona se športniki ne izključujejo, športniki imajo pravico in možnost, da dobijo štipendijo. Tisto, kar je treba poudariti, to je bilo poudarjeno tudi na matičnem delovnem telesu, je, da je koalicija istočasno, ko je bil amandma opozicije zavrnjen, zahtevala sklep in ta sklep se glasi, da bo resorno ministrstvo pripravilo ustrezen zakon, v katerem bo zajelo vse Zoisove štipendije, vključno z vsemi izjemami oziroma izjemnimi dosežki. V tem zakonu bodo oziroma morajo biti vključeni tudi športniki. V tem trenutku pozivam tudi državnega sekretarja, da pomaga z dodatnimi obrazložitvami, zakaj za ministrstvo amandma opozicije ni bil ustrezen oziroma ga ni bilo mogoče izglasovati. Zato, ker kot je bilo dano s strani resornega ministrstva v obrazložitvi na matičnem delovnem telesu, bi amandma, če bi bil sprejet, posegel v sam koncept zakona. Ker so, kolikor nam je bilo takrat razloženo, različne kategorije športnikov in jih ni bilo mogoče kar tako zajeti v ta zakon, ki ga danes obravnavamo. Prosim tudi gospoda državnega sekretarja, da se vključi v razpravo in z dodatnimi obrazložitvami pove, zakaj za ministrstvo amandma opozicije ni bil sprejemljiv. Kot pa rečeno zakon, ki ga danes sprejemamo in kolikor razumem, bo sprejet v večini oziroma s podporo vseh strank v parlamentu, ne izključuje športnikov iz možnosti, da bi pridobili štipendijo. Ne govorimo samo o Zoisovih štipendijah, ampak govorimo o vseh štipendijah, ki obstajajo v Republiki Sloveniji. Če dovolite, kolegica Tomčeva, ker mi ves čas nekaj gestikulirate, 21. člen zakona govori: "Zoisova štipendija namenjena dijakom in študentom kot spodbuda," se pravi zgolj Zoisova štipendija, "za doseganje izjemnih dosežkov in s tem ustvarjanje dodane vrednosti na področju znanja, raziskovanja, razvojne dejavnosti in umetnosti." Res je, ni bil sprejet amandma, ki je vključeval dve besedici "in športa". In ker ta amandma ni bil sprejet, še enkrat poudarjam, smo zahtevali sklep, ki je bil izglasovan in potrjen, da Vlada pripravi do leta 2015 sistemski zakon, ki bo vključeval vse Zoisove štipendije, vključno s štipendijami za dosežke na področju športa.
Hvala. Tudi tej razpravi dajem možnost replike gospe Romani Tomc, potem pa v nadaljevanju dam besedo najprej državnemu sekretarju. Imate repliko. Izvolite.
Moram replicirati, ker očitno dejstvo je, da zelo dobro poznam ta sistem, pa ne samo sistem Zoisovega štipendiranja, ampak štipendiranja sploh. Spoštovana kolegica Žgajner Tavš, zavajali ste. Zavajali ste in ste pravzaprav sami sebi na koncu odgovorili, na katerih področjih pa je mogoče pridobiti Zoisovo štipendijo. Zakaj ste potem govorili, da niso Zoisovi štipendisti oziroma da niso športniki izključeni iz možnosti, da dobijo štipendijo – zaradi tega, ker ste zavajali. Seveda, da lahko dobijo državno štipendijo, pa kadrovsko štipendijo. Jaz, spoštovana kolegica, sem pa govorila izključno o Zoisovih štipendijah in izključno na področju Zoisovih štipendij so športniki izključeni in to je krivica! Ja! Dana je bila obljuba, da bo v dveh letih vse drugače. Povedala sem vam, ker spremljam to področje, da je že zadnjih 7 let dana obljuba, da bo jutri vse drugače, pa ni in ne bo, sigurno ne tako hitro. In zakaj ni bil sprejet amandma? Zakaj ni bil sprejet? Zaradi tega, ker je razlog popolnoma enak, kot je tudi tukaj zdaj v tej dvorani: gre za nerazumevanje. Seveda je merila in kriterije na področju športa lahko določiti. Sedaj, v tem trenutku obstajajo.! Že obstajajo, kajti športniki po sedanjem sistemu, po veljavnem sistemu dobivajo te štipendije. Merila in kriteriji so narejeni, mogoče je treba kakšnega malo preoblikovati ali pa črtati ali kar koli, ampak to vse obstaja. Zato ne reči, da tega ne moremo narediti, lahko pa rečemo, da tega ne bomo naredili, ker tega nočemo narediti. Največje zavajanje je bilo pa pri tem, da sedaj primerjamo stari in novi sistem, ker sem že večkrat razložila, pa še enkrat razlagam, ni več "ali, ali, ali", ampak je "in". Ker je "in", bo treba izpolnjevati več pogojev hkrati. To bo pomenilo bistveno manj Zoisovih štipendij – upam, da se tega vsi zavedamo. To bo pomenilo: nobene Zoisove štipendije za športnike. Upam, da smo zdaj pa vendar vsi razumeli, za kaj pri Zoisovem štipendiranju gre in kakšni so pogoji. In še enkrat; gre za to, da z vseh področij, znanost, umetnost, kultura, lahko dobijo dijaki in študentje Zoisove štipendije, samo iz športa ne. Tako je, spoštovana gospa kolegica Potrata.
Hvala. Besedo dajem naprej Draganu Bosniću. Je pa resnično umestno opozorilo, da o Zoisovih štipendijah govori 21. člen. Razprava je sicer šla in tudi predlagam, da v naslednjih razpravah poskušate dati odgovore, ki ste jih želeli dati v tej razpravi. Bi pa želel, da potem v nadaljnjih razpravah to upoštevamo. Gospod Bosnić imate možnost razprave. Se opravičujem, dajem besedo najprej državnemu sekretarju gospodu Dejanu Levaniču. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, lep pozdrav vsem skupaj. Nimam res nobenega problema se vključevati v razpravo, čeprav res nismo pri vsebini 20. člena tega zakona, kot je pač vsebina tega amandmaja. Ampak, spoštovane poslanke in poslanci, mislim, da se vsi tukaj strinjamo, da vsem tistim, ki izjemne dosežke dosegajo tudi na področju športa, moramo pogledati, kaj se da na tem segmentu narediti. Govoriti pa, da je aktualna vlada se odločila in tega ni naredila in zato naredila krivico vsem športnikom, v bistvu ne drži. Zakon, ki je pred nami, brez nekaterih nomotehničnih amandmajev, ki so bili sprejeti na odboru, je bil sprejet 13. 3. tega leta; to pomeni v času prejšnje vlade. In takšna rešitev za Zoisove štipendiste je vpeljana v ta zakon brez sprememb. Sprejeti amandma na odboru na podlagi debate, da je treba zagotoviti vsem športnikom, ki dosegajo izjemne dosežke, štipendijo, je na koncu koncev tudi tako, kot da bi na vrat na nos spreminjali nekaj, kar je bilo s strani vaše vlade dogovorjeno, Študentske organizacije Slovenije, dijaki in z vsemi tistimi, ki so pri oblikovanju tega zakona sodelovali. Noben po mojem mnenju res nima nobenega problema prepoznati športnike, tiste, ki dosegajo izjemne dosežke. Potrebujemo pa, to verjetno veste kot nekdanja direktorica sklada, kriterije, merila in na to ste tudi opozarjali, da pridemo do Zoisovih štipendij tudi v primeru izjemnega športa. Se pa razlikujejo kategorije in merila in discipline in trenutni sistem Zoisovega štipendiranja je povzročal nepravičnosti ali pa vsaj različno obravnavanje tistih, ki so prejemali Zoisovo štipendijo. Kot primer vam naj samo povem, da je, recimo, v letu 2011/2012 v skupini izjemnih dosežkov doseženih v 8. in 9. razredu osnovne šole posameznik, dijak torej, dosegel zlato Vegovo priznanje, zlato Preglovo priznanje, zlato Cankarjevo priznanje, ob tem dosegel še prvo mesto na mednarodni matematični olimpijadi. Vse skupaj mu je prineslo 70 točk. Ker je bilo veliko v tisti kategoriji, ki so izpolnjevali po veljavnem zakonu izjemne dosežke na področju športa – govorimo, da so posamezna tekmovanja veliko bolj pogosta na športnem področju, da nekatere discipline imajo zelo tekmovalcev in je hitro mogoče doseči prvo, drugo ali tretje mesto. Če pa dosežeš prvo, drugo ali tretje mesto, pa to avtomatsko pomeni 10 točk. Ker je bilo toliko ljudi v tej kategoriji, se je meja za pridobitev Zoisove štipendije tako dvignila, da je med tem dijakom, ki je dosegel 70 točk, in športnikom plavalcem ali tistim, ki je streljal, ki je dosegel 1250 točk, nastala velika razlika. Na koncu koncev, če bi sprejeli vaš amandma, bi še naprej podpirali krivičen sistem, ki ga imamo danes, in to je, da je posameznik, ki je dosegel 70 točk na štirih izjemnih tekmovanjih, ostal brez Zoisove štipendije. Po mojem mnenju je to izjemen dosežek. Naše zagotovilo je, zato je po mojem to medsebojno obračunavanje – ne vem, pač ne bi podajal nekih ocen, ampak zagotovilo je in vsi skupaj smo imeli to priložnost, drži. Tudi vaša vlada, takrat ko je pripravljala spremembe tega zakona. Tudi takrat bi se lahko merila in kriteriji naredili in bi to bilo vse zajeto v nekem zakonu, ki bi danes lahko bil pred nami, amandmajsko spreminjati nekatere zakone pa ni odgovorno. Tudi gospoda Vizjak, ki je pripravljal in usklajeval ta zakon, je pri zakonu o urejanju trga dela oziroma pri zakonu o delovnih razmerjih, in pokojninskem, prosil, da se s posameznimi amandmaji ne rušijo celostne zgodbe, ki so zajete. To smo upoštevali tudi mi. Zaveza! Tukaj se pa z vami popolnoma strinjam. Če dosežemo – in Olimpijski komite in Ministrstvo za izobraževanje, znanost in šport te podatke ima – če dosežemo nek konsenz o kriterijih, disciplinah in kaj bomo nagrajevali skozi Zoisove štipendije, potem lahko dokaj hitro pridemo do celovitega Zoisovega štipendiranja v Sloveniji. Moja zaveza k temu je, da si bom prizadeval vse, kar je v moji moči, da do tega pridemo in da podpremo športnike tam, kjer pač dosegajo izjemne rezultate. Danes štipendije preko Olimpijskega komiteja za izjemne dosežke na športnih področjih že obstajajo. Tukaj pred mano je seznam vsaj nekaterih štipendij, ki so. Zraven tega imamo tudi podatek, da se posebej štipendirajo športne štipendije, zraven tega pa se namenja skozi lokalne skupnosti tudi nekaj finančnih sredstev za tiste, ki dosegajo izjemne rezultate. Tako mislim, da ni ravno fer danes govoriti, da ker ni bil podprt ta amandma, da so vsi tisti, ki ga niso podprli, proti tistim, ki dosegajo izjemne dosežke na področju športa, ker zgodba ni ravno tako enostavna. Predlog, ki je bil usklajen, je danes pred nami. Sistem, ki je veljaven, je nepravičen in je spustil tiste, ki so izjemne dosežke imeli na področju znanja iz sistema Zoisovega štipendiranja. Vsi skupaj pa lahko sprejmemo zavezo, da si želimo prepoznati izjemen šport, ker šport navsezadnje je pomemben, je ena izmed redkih stvari v Sloveniji, ki veže ta narod še skupaj, in da ga podpremo tudi v okviru, če se tako odločimo, Zoisovih štipendij. Ampak pred tem moramo jasno narediti kriterije, merila, discipline, da tudi znotraj teh disciplin ne bomo delali krivic, ker danes tudi znotraj športnikov oziroma različnih disciplin prihaja do krivic. Tam, kjer je malo tekmovalcev in kjer je več tekmovanj oziroma so tekmovanja bolj pogosta, je mogoče doseganje večjega števila točk kot tam, kjer tega ni. Zraven tega so tudi tekmovanja iz znanj mogoče enkrat letno, športnih tekmovanj pa je mnogo več. Se pravi, obstoječa zakonodaja nam povzroča probleme pri podeljevanju Zoisovih štipendij, predvsem v kontekstu, da niso namenjene za tisto, za kar smo se v državi odločili, da bomo Zoisove štipendije podelili. Tako upam, da bomo na koncu res, ko se odpravimo iz te dvorane, stopili skupaj in poiskali rešitev, kako znotraj Zoisovih štipendij uveljaviti tudi tiste, ki so nekaj dosegli ali pa izjemoma dosegli na športnem področju. Osebno s tem problema nimam, imam pa problem s tem, da se ponovno obmetavamo s tem, kdo je kriv za takšno rešitev, ko pa vsi vemo, da je bila ta zadeva usklajevana in na koncu koncev tudi prišla v Državni zbor takšna, kot je. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Repliko ima gospa Romana Tomc, izvolite.
Ja, ponovno repliciram in to predvsem zaradi enega razloga, ker je državni sekretar spet govoril, kako je sistem, ki ga imamo sedaj, krivičen in kako preferira športnike. Res je, ampak tako v bodoče več ne bo, ker je kumulativni pogoj in spoštovani državni sekretar, pa bodite vi tako fer, da to poveste. Zelo drugačen bo sistem Zoisovega štipendiranja, potem ko bo ta zakon začel veljati, kot je danes. Zelo drugačen. Mnogi tisti, ki dobivajo danes Zoisove štipendije, se tega še ne zavedajo. Ker bo zakon drugačen, je seveda tudi možnost, da vključimo športnike in nisem govorila o nobeni vladi, ki je dala to ven ali pa noter ali kakor koli, ampak o amandmaju, ki bi reševal to situacijo. In oprostite, da pa slišim, da je amandmajsko spreminjati zakon neodgovorno, potem pa ne vem, zakaj imamo sploh še kakšen amandma v Državnem zboru! Skratka, to je procedura, ki je popolnoma legitimna in prava. Še enkrat, zakaj se ŠOS ni zavedal? Mislim, da se niso zavedali tega problema. Saj nihče ni hotel nič slabega! Enostavno ga niso prepoznali, spregledali so to nevarnost in so potem pustili takšno rešitev, kot je. Pa še nekaj vas naj opozorim, pa niste tega omenili, gospod državni sekretar, predstavniki mladih na odboru so bili glede tega vprašanja razdeljeni, tako da eni so podpirali eno rešitev, drugi so se potem priključili bolj stisnjenih ust k drugi rešitvi. Še nekaj, grozno krivično in nedopustno je, da pravite in da razlog, zakaj športniki ne bodo mogli dobiti Zoisove štipendije – zato, ker država ni sposobna narediti meril in kriterijev. Povem vam, merila in kriteriji obstajajo, treba jih je mogoče malo renovirati, zelo malo, mogoče pa ne bomo dali 1., 2. in 3. mestu 10 točk, ampak 5, pa se bo zadeva popolnoma spremenila. Ampak zaradi tega, ker ne znate narediti meril in kriterijev, potem ne moremo vreči nekaj generacij športnikov iz tega sistema! Se vam to zdi pravično?! Nedopustno je to! Škoda, ušla nam je ta rešitev, ni je mogoče več popraviti, ker je člen zaprt, ampak odprla sem to debato zaradi tega, da se zavedamo, da je problem, da se zavedajo tudi kolegi, ki so to podprli, da je to problem in da bodo sami, ker imajo zdaj aktualno vlado, pritiskali z vsemi silami nanjo, ne da se to spremeni čez dve leti, ampak čez pol leta. In danes se lahko začne ta sistem v delu, kjer je slab, popravljati. Spoštovani kolegi, imate priložnost in bodite aktivni.
Hvala. Naslednji razpravljavec je gospod Dragan Bosnić.
Hvala. Mislim, da ni danes pravi dan, pravi dan je bil zadnjič na odboru, kjer smo nakazali to prihodnjo opcijo reševanja športa in Zoisovih štipendij. Namreč, tudi teh 7 let oziroma 2 leti, kaj se je dogajalo, vam povem po pravici, me sploh ne zanima, niti sem sledil tem aktivnostim v tem času. Če bi se dogajalo v pravo smer, potem danes ne bi sedel tukaj oziroma stal tukaj, zdaj pač stojim, ker me politika, ki funkcionira, niti ne bi pretirano zanimala. Namreč, dve stvari smo tukaj povezali: eno so vrhunski športniki in eno je tista pot, ki jo mora nekdo prehoditi, da postane vrhunski. Na to sem zadnjič na odboru opozarjal. Vrhunski so – O. K., tudi medijsko so pomembni, slikaš se lahko z njimi, rating ti raste, govoriš o njih, imenuješ jih. Jaz ne bi slovenskih vrhunskih imen – tukaj jih je nekaj, ki sedijo – navajal kot primer, zgled oziroma jih ne bi vključeval koncept štipendiranja. Za lažje razumevanje bi pa mogoče dal en primer, in sicer našega bližnjega soseda Hermanna Maierja, verjetno ga poznate, po vsej verjetnosti ne osebno. Krasen človek, zidar, do svetovne slave in uspehov ni prišel z neko štipendijsko politiko naših sosedov, po katerih se zgledujemo, ampak je prišel s tem, da je dobil smuči za slalom, veleslalom, trening smuči, da je lahko šel na ledenike. Če bi ga sistem vodil do tega, kar je, potem ne bi bil tam, kjer je. Za vrhunske imamo rešitev, ki jo nudi Olimpijski komite Slovenije, noben vrhunski in perspektiven ni brez nagrade, ampak mene zanima druga stvar; mene zanima ta pot, po kateri lahko nekdo pride do vrhunskega športnika. Tukaj, kakor koli mi zdaj govorimo, obračamo, tukaj brez ministrstva za šolstvo – in po naključju ima še šport v imenu – tu ne gre. Po kriterijih, pri katerih bodo sodelovali športniki, na katere se sklicujete, tudi ne bo šlo. Dokler ti ne bodo postavili nekega rangiranja, nekih kriterijev, lahko mi v Državnem zboru filozofiramo, kolikor hočemo, ampak kljub temu bo en vrhunski športnik oporekal nagrado drugi vrhunski športnici, do katere je neupravičena. Se pravi, edina rešitev, ki jo zagovarjamo v Pozitivni Sloveniji in ki jo sam kot nekdo, ki vrsto let dela z vrhunskimi športniki – in verjetno bo še delal –, je ta, o kateri smo govorili v izhodišču. Se pravi, skupaj z Ministrstvom za izobraževanje, znanost in šport, s športniki, z Olimpijskim komitejem, pripraviti strategijo Zoisovih štipendij, ker to so le neke štipendije odličnosti, najpozneje do 2014/ 2015. Hvala.
Hvala tudi vam. Ker je bil izražen interes že prej za razpravo, odpiram možnost prijave k razpravi. Besedo ima mag. Majda Potrata, izvolite.
Hvala. Nisem članica odbora in nisem mogla razpravljati in ne gre noben od očitkov na mojo glavo. Ko pa govorimo o kumulativnosti, bi bilo pa dobro za tiste, ki se štejejo za poznavalce tematike, vse tančine, da bi povedali, da je Zoisova štipendija utemeljena v svojem izhodišču na dosežkih v znanju. Drugo je potem dodano. Ko sem o umetnikih govorila: je vrhunski umetnik, ampak ob pogoju tudi doseženega uspeha. So ocene tudi. Pri športnikih mora biti enako in ne verjamem, da so to za športnike nedosegljive zahteve, nihče pa ne postavlja, da mora biti športnik zlati državni prvak v fiziki. Ne zahteva tega in ni res. Res je, gospod državni sekretar, da so tekmovanja v znanju samo enkrat na leto, to velja za Preglovo, velja za Vegovo, velja za Cankarjevo in še bi vam jih lahko naštevala. In odkar se v Državnem zboru o štipendiranju pogovarjamo, imamo težave s Zoisovimi štipendijami zaradi tega, ker nekateri bi želeli, da Zoisova štipendija vsebuje tudi moment socialnega korektiva. Zato so oporekali, da bi Zoisove štipendije dobili odlični v znanju in drugih sposobnostih, ker jim tega ni treba dajati. Res pa je vse tisto, o čemer bi bilo treba govoriti, in je to zdaj pač zganjanje zvoniti po toči, da je treba za vrhunske dosežke športnikov imeti kriterije, ki bodo zdržali. Sama podpiram tisto, da je treba sistem točkovanja, pridobivanja točk za Zoisovo štipendijo, urediti tako, da ne bo v izhodišču ustvarjal različnosti pogojev. Športi so lahko tudi kolektivni, so lahko z različnim številom in jaz poznam vrsto športnikov, ki imajo sami prav tako različne poglede na to ali pa ugotavljajo, kako je vrhunskost v različnih športih mogoče dosegati. Podprla bom amandma koalicije, ki je k temu členu vložen. Se pa, gospod predsednik, strinjam z vami, ampak nisem jaz odprla teme o Zoisovih štipendijah. Hvala.
Hvala tudi vam. Naslednji ima besedo gospod Jakob Presečnik.
Hvala lepa za besedo. Strinjam se z vami, gospod predsednik, ampak sem bil edini, ki sem v dosedanji diskusiji razpravljal o amandmaju k 20. členu. Res je, Zoisove štipendije, ki so zdaj v razpravi, so od 21. člena naprej, ampak mi samo tisti, ki smo vložili ta amandma in odprli razpravo na odboru. Seveda, pri nas je že tako, da če, na primer – naj mi oprostijo kolegi iz SDS –, SDS vloži amandma, potem je to amandma SDS, če ga pa SLS, je pa to amandma opozicije, kot ste rekli, kolegica Barbara Žgajner Tavš. S tem se seveda nikakor ne strinjam. Naj povem tako, prej sem v mnenju poslanske skupine jasno poudaril problem, ki je nastal, problem športnikov in Zoisovih štipendij oziroma tistih, ki dosegajo odlične rezultate v športu, in – kot je rekla kolegica "in" ne "ali" – poseben oziroma odličen učni uspeh, so upravičeni do Zoisovih štipendij. Pri športu smo z amandmajem dodali, glede na to, kar je v osnovnem besedilu že zajeto, da ne ponavljam. Torej, nikakor se ne strinjam s tem, da bi s tem, ko bi dodali to področje, rušili koncept zakona. Konec koncev, obstajajo merila in kriterij, ki jih je treba na podlagi zakona predložiti, uskladiti. Že prej sem v mnenju poslanske skupine poudaril potrebo po tem, da pri tem sodeluje tudi Ministrstvo za izobraževanje, znanost, šport – in mladino – ter zagotovo tudi Ministrstvo za kulturo, pa mogoče še kdo. Kolegica Alenka Bikar je prej rekla, da imajo možnost športniki priti do Zoisovih štipendij. Ja, še danes tudi, ampak z novim zakonom ne več – v tem je problem. S tem zakonom, ki ga bomo danes sprejeli – tudi sam bom glasoval zanj –, tega ne bodo imeli. Ampak takrat, ko boste na podlagi sklepa odbora pripravili ustrezen predlog, od takrat naprej –- kdaj bo to, pa ne vem –, od takrat naprej pa mogoče. Strinjam se s kolegom Bosnićem, ki je rekel, da je bil pravi čas za to razpravo, saj razprava je bila na odboru, razprava je bila živahna, mislim, da je trajala najmanj eno uro ali pa dve uri, ampak odločanje je bilo takšno, kot je bilo in čas za odločanje je bil na odboru, v tem je seveda problem. Zdaj sem pa jaz tudi prekršil, se zavedam, že od vsega začetka, zato pri mojem prvem javljanju, prvi diskusiji sploh nisem omenil Zoisovih štipendij, ampak sem razpravljal o amandmaju k 20. členu, ki ga, kot sem rekel, podpiram. Kljub temu sem pa prej izrazil malo nestrinjanje s tem, da naš amandma k 20. členu, da bi zajeli nekatere kategorije bolnikov in še nekaterih, nismo v tem amandmaju zajeli. Ampak tako pač je, tak sklep je bil odbora in podprl bom amandma k 20. členu in podprl bom na koncu tudi zakon. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Repliko ima gospa Alenka Bikar. Izvolite.
Hvala lepa. Moram replicirati. Gospod Presečnik, niste me razumeli oziroma vi mislite, da ljudje, ki se ukvarjajo s športom, niso sposobni doseči vrhunskih rezultatov na področju znanja. Rekla sem, da to ni res, da so nekateri športniki, ki so uspešni na področju – naj do konca povem – , ki so uspešni v šoli in dosegajo posebne rezultate v znanju, ne vem, v matematiki, v fiziki, in so zraven še vrhunski športniki. Obstajajo. Vi pa verjamete, da to ne obstaja, obstajajo, res. Hvala.
Hvala tudi vam. Besedo dajem še za repliko gospodu Draganu Bosniću.
Ja, repliciral bi kolegu Presečniku. Namreč, prej nisem povedal, da je čas za razpravo bil na odboru, rekel sem, da se takrat začne reševati problem na odboru. Toliko, da tej razpravi ne oporekam.
Hvala. Gremo naprej z razpravo, in sicer besedo dajem gospe Ivi Dimic, izvolite.
Hvala lepa, še enkrat lep pozdrav. Ko poslušam današnjo razpravo glede vseh teh Zoisovih štipendij, se strinjam s kolegico Tomčevo, zelo se je borila za te Zoisove štipendije na odboru in tukaj še enkrat moja kritika na Študentsko organizacijo in na Dijaško organizacijo. Že v samem stališču sem povedala, da sta bili premalo agresivni. Že to, da sta dovolili uveljavitev zakona s 1. 1. 2014 in ne s 1. septembrom 2013; ne vem, kako so razmišljali, ker le zastopajo dijake in študente. Tudi to, da sta spregledali, kako se bodo podeljevale Zoisove štipendije, mislim, da je na tem mestu vsa kritika predvsem tudi Študentski organizaciji in Dijaški organizaciji.
Hvala. Naslednji razpravljavec je gospod Tomaž Lisec, izvolite.
Hvala, predsednik. Spoštovani predstavniki ministrstva! Dejstvo je, da bi lahko sprejeli amandma, s katerim bi dali veliko podporo mladim vrhunskim športnikom, ki morajo imeti vrhunski rezultat na eni strani tako v šoli, na drugi strani pa vrhunski rezultat na svojem športnem področju, ampak tega niste storili in pika. Zdaj to prelagate do leta 2015, potem bomo verjetno zopet poslušali "o tom potom". Skratka, prelagate zadevo, o kateri bi lahko na odboru verjetno soglasno podprli, sedaj se pa sklicujete, kako z amandmajem to ni mogoče, kako se z amandmaji ruši sistem, celo to, kako se rešuje zadeve na vrat na nos [[...]]Spoštovani državni sekretar, vi ste bili prej poslanec in verjetno veste poslovniška določila Državnega zbora, kako se lahko predlagajo amandmaji in kdaj se lahko predlagajo, ne moreš amandmaja prej vložiti, preden niti zakon v Državni zbor ne pride oziroma kdaj se lahko dajo amandmaji do obravnave na delovnem telesu. Občutek imam, da nekateri člani odbora niti niso prebrali zakona, moram reči, da sem prebral oba zakona, tako zakon s strani Študentske organizacije kot potem vladni zakon. V prejšnjem mandatu sem bil tudi sam član Odbora za delo, družino in socialne zadeve in moram reči, da že takrat sem s posameznimi kolegi znotraj poslanske skupine opozarjal bivšega ministra, da je treba tudi status vrhunskih športnikov urediti, dal je obljubil, da se bo to rešilo. Seveda potem je prišlo do zamenjave vlade, ampak očitno uradniki so ostali isti in so pozabili na posamezne točke, ki bi jih morali rešiti in so jih verjetno vrgli v koš, namesto da bi se s tem spoprijeli. Moram reči, da me predvsem s strani Pozitivne Slovenije čudi, da s takšno benevolenco zavračajo sploh razpravo o vrhunskih športnikih in vrhunskih dijakov. Strinjam se, da obstajajo vrhunski študentje oziroma dijaki, ki so hkrati tudi vrhunski športniki, ampak Zoisove štipendije zdaj ne bodo imeli. To je zdaj glavni problem. Med nami je, predvsem v Poslanski skupini Pozitivna Slovenija, kar nekaj vrhunskih športnikov. Pričakoval sem vsaj od njih neko podporo za svoje naslednike. Kar se pa tiče izvajanje enega od kolegov v preteklosti glede Hermanna Maierja; veste, tudi poznam gospodarstvenike, ki so doma v svoji garaži začeli s svojo obrtjo, potem postali uspešni gospodarstveniki, danes pa zato, ker imajo zaposlenih deset do 20 ljudi ali pa še več, jih pa smatramo za tajkune. Tako da so ti očitki, bom rekel, malo iz pete pripeljani. Glede tega, kako je klasifikacija nedodelana ali kako? Poglejte, v svoji lokalni skupnosti sem predsednik odbora za šport in vedno trčim, ko se vsako leto srečujemo s pravilnikom o športu, na to, ali so individualni športniki boljši ali so ekipni športi boljši. Potem srečaš enega, ki se ukvarja z atletiko, nekdo, ki se ukvarja z neko borilno veščino – med njimi so neke diskrepance, ampak mislim, da je naloga ministrstva, zato pa imamo ministrstva, da tudi naredijo nek red v državi. Ampak očitno na tem področju glede Zoisovih štipendij si država zatiska oči. Mislim, da je bilo treba na odboru čisto malo dobre volje pokazati za mlade nadobudne športnike, ne samo nadobudne, vrhunske športnike in tudi vrhunske učence, ampak na žalost tega niste storili in sedaj se z raznimi debatami tega oklepate. Moram reči, da to, kako bodo nekateri dobili štipendije – ne bodo jih dobili. Morda na kakšni občini. Se strinjam, tudi občine imajo svoje pravilnike, da lahko podelijo komu štipendijo. Verjamem, da vsi tisti, ki ste v Mestni občini Ljubljana, boste to vse na mestnem svetu potrdili, za ostale je pa problem. Se pravi, na žalost, velika napaka je bila narejena, ne bi šlo za noben odmik od nekega rušenja koncepta. Napako ste zamudili. Rekli ste, da boste reševali po letu 2015 – ampak, bomo videli. Hvala.
Hvala. S tem smo izčrpali vse prijavljene k razpravi. Preden povprašam o tem, ali želi še kdo razpravljati v nadaljevanju, vas želim ponovno opozoriti, da smo pri 20. členu in izredno poudarjam, ta člen govori o dodatku za štipendiste s posebnimi potrebami. Če želite razpravljati o tem členu in o amandmaju k 20. členu, boste lahko razpravljali. Če boste razpravljali o Zoisovih štipendijah, vas želim opozoriti, da 21. člen in vsi ostali naprej, ki govorijo o tem, je zaprt, ga ni mogoče spreminjati in razprava ne bo pripeljala do rešitve. Zato vas prosim, da se osredotočite na 20. člen in amandma k 20. členu. Vas pa vabim k možnosti za prijavo k razpravo, ker je bil izražen interes. Besedo ima gospa Lejla Hercegovac. Izvolite.
Hvala za besedo. Lepo pozdravljeni predstavniki ministrstva, spoštovane kolegice in kolegi! Amandma k 20. členu Predloga zakona o štipendiranju seveda podpiram, tako kot vse kolegice in kolegi iz vseh strank. Vesela sem, da smo tukaj enotni, in da tam nimamo težav, zato ker štipendiranje študentov s posebnimi potrebami je potrebno, je nekaj posebnega in tukaj smo enotni. Žal ne glede na to, da ste prosili, da se ne razpravlja o tem, moram izkoristiti svoj čas in povedati, da dijake in študente ne smemo kritizirati, ker to so predstavniki civilne družbe, ki jih moramo upoštevati. Tako na tem mestu nimamo pravice niti ene študentske organizacije kritizirati. Tako kot bi se res morali usmeriti na prava dejstva, da kaj je kdo naredil in v katerem času je naredil. Oprostite, vsi smo odgovorni! Leto in pol poslušam, kdo je kaj naredil in kaj ni in kaj ni. Izkoriščamo vsako možnost populističnega predstavljanja in dejstva, da je nekdo drug kriv za nekaj. Vsi smo krivi, ki sedimo tu. Vsi predstavniki, kjer koli smo delali, smo odgovorni za vsako stvar. Predstavnik ministrstva je zelo lepo povedal, pojasnil. Mislim, da bo tudi na tem področju narejen premik, čeprav je treba povedati, da Zoisove štipendije res ne morejo dobiti vsi, tudi športniki. Tisti, ki je prvak v balinanju, tako kot je poslanec, ki sedi zraven mene rekel, ne more dobiti Zoisove štipendijo, če ima slabe ocene. Mislim, da moramo nehati s populizmom, moramo nehati predstavljati svojo stranko, da je nekaj posebnega. Mi smo del družbe in vsi smo odgovorni. Hvala.
Hvala. Je sicer izražen interes za repliko, ampak resnično predlagam, da ne repliciramo na temo Zoisovih štipendij, ker ne bomo prišli do nobene rešitve, ker te rešitve ne moremo popraviti. V zakonu je člen, ki govori o tem, zaprt. Če je mogoče replicirati na drugo vsebino: ja, če bomo pa nadaljevali z vsebino Zoisovih štipendij, potem pa morate dovoliti, da vas bom dosledno v nadaljevanju prekinjal v razpravah in pri replikah. Izvolite, gospa Tomc.
Postopkovno imam, spoštovani predsednik. Jaz sem prosila za repliko. Replika je vedno na nekaj, kar je nekdo pred teboj rekel, si bil omenjen oziroma si se prepoznal v njegovi razpravi. Jaz ne morem replicirati na nekaj tretjega. Mislim, da je v skladu s Poslovnikom, da mi daste, ne glede na vse, priložnost za repliko. Poglejte, imam še pol minute časa, bi želela odgovoriti na vse tiste napačne navedbe in napačna [[...]] [[znak za konec razprave]] , ki so jih izrekli moji kolegi tekom svoje razprave o vsebini, ki ni predmet amandmaja. Skratka, želim, da mi daste priložnost, da izkoristim pol minute.
Poglejte, dal sem vam besedo za repliko. Izkoristila ste jo za to, da ste me poskušala usmeriti, kako naj ravnam. Če bi želeli, bi lahko že to izkoristili. Ne morem vam dati še enkrat besedo za to, da bi razpravljali ne to temo. Sprašujem samo, če želi še kdo besedo okoli 20. člena in okoli amandmaja k 20. členu, ostalih razprava, žal, ne bom dovoljeval. Pa ne žal, ampak enostavno smo izkoristili že preveč časa za to. Želi še kdo razpravljati o 20. členu? Če želite razpravljati o 20. členu, vas vabim k razpravi oziroma prijavi? [[...]] [[oglašanje iz dvorane]] Ni nikogar prijavljenega. Imate postopkovni predlog? Gospa Tomčeva.
Spoštovani predsednik, ja, imam postopkovni predlog. Tudi prej sem ga imela in prosim, da vrnete čas nazaj, ker mi je čas odtekal tako, kot bi imela repliko, oprostite. To ni v skladu s poslovnikom. Vas lepo prosim, da spoštujete poslovnik in upoštevate čas tako, kot se upošteva pri postopkovnem oziroma pri repliki.
Še enkrat bi vas želel opozoriti, sem izrecno poudaril, da ne bom dovoljeval v tem krogu razprav okoli Zoisovih štipendij. Tako vam žal ne morem dati dodatnega časa, da bi lahko še izrazili dodatne argumente skozi repliko na to temo. Žal vam ne morem dati besede oziroma replike na temo Zoisovih štipendij. Želi še kdo razpravljati o 20. členu? Postopkovno? Gospa Tomčeva, izvolite.
Oprostite, predsednik, ampak res je neprimerno, da se pogovarjamo sedaj o 30 sekundah časa, bom pa vztrajala: odvzeli ste mi jih v času, ko sem imela postopkovni predlog. Na podlagi katerega člena poslovnika ste se tako odločili? Prosila sem za postopkovni predlog in dali ste mi besedo, da sem imela postopkovni predlog. Potem sem opazila, da ste pobrali čas, ki je namenjen razpravi. Samo to vas prosim, ker želim, da se poslovnik spoštuje, in mislim, da imam tukaj prav.
Popolnoma vas razumem, ampak dajte razumeti, da predsedujoči odloča o tem, kako bo tolmačil poslovnik v danem trenutku. Izrecno sem vas opozoril, da ne bo mogoče razpravljati več o členu, ki ni odprt, in vas tudi z moje strani prosim za razumevanje, da razumete, da imam to možnost in pristojnost pri vodenju seje. Želi še kdo razpravljati o 20. členu? Ugotavljam, da ne, zato zaključujem razpravo o 20. členu in amandmaju k temu členu. Odpiram razpravo o 123. členu ter amandmaju poslanskih skupin k 123. členu. Želi kdo razpravljati k temu členu? Ugotavljam, da ni prijavljenih k razpravi in ker ne želi niče razpravljati, zaključujem razpravo o 123. členu in amandmaju. Imate besedo, državni sekretar, gospod Dejan Levanič, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Ministrstvo predlaga, da se še na tej seji opravi v skladu s poslovnikom 3. obravnava predloga zakona. Hvala lepa.
Hvala. Sicer pa bomo o amandmajih v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 12. točki dnevnega reda oziroma najkasneje ob 21. uri in 50 minut. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 13. TOČKO DNEVNEGA REDA – PRVA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O SODIŠČIH. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 22 poslank in poslancev s prvopodpisano Mašo Kociper zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade, in sicer dr. Senku Pličaniču, ministru za pravosodje. Ja, za zagovornico, prosim.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovane poslanke in poslanci! Pred vami sta noveli Zakona o sodiščih in Zakona o sodniški službi, bom vsako posebej na kratko predstavil, najprej pa nekaj uvodnih besed. Predloge sprememb obeh zakonov, torej Zakona o sodiščih in Zakona o sodniški službi, smo pripravljali dobro leto. Temeljijo na predlogih sodstva in na naših lastnih ugotovitvah o tem – hvala lepa za dvig pulta, bom zdaj precej lažje opravil to uvodno predstavitev –, skratka, temeljijo na predlogih sodstva, to posebej poudarjam, in naših lastnih ugotovitvah o tem, kaj je nujno treba spremeniti v teh dveh, za delovanje sodstva, ključnih zakonih. Kaj je treba spremeniti seveda s ciljem, ki ga ves čas zasledujemo, to je povečanje učinkovitosti sodstva, kar zlasti pomeni pohitritev sodnih postopkov in hitrejšo odpravo sodnih zaostankov. Glede na ta cilj, ki je zelo ambiciozen, moram povedati, da obe noveli predstavljata prvo fazo tistih najbolj nujno potrebnih sprememb, zlasti v vodenju, organizaciji dela sodišč, osebni odgovornosti, nadzoru nad sodno upravo, in vseh tistih vprašanjih, ki so po naši oceni in tudi oceni tistih v sodstvu, s katerimi smo se usklajevali, nujno potrebni za to, da bo sodstvo lahko čim prej opravilo tiste nujno potrebne prve korake k doseganju tega cilja, torej povečanju učinkovitosti v sodstvu. Posebej naj poudarim pomembnost obeh novel tudi za uresničitev zaveze, ki smo jo Vlada in sodstvo dali slovenskim državljankam in državljanom o tem, da bomo v enem letu, torej do 1. 3. 2014, radikalno skrajšali sodne postopke in radikalno pospešili odpravo sodnih zaostankov. Kot rečeno, gre za prvo fazo nujnih sprememb, sledi oziroma potrebna bo še druga faza, ki se bo nanašala na nekatera, tudi pomembna vprašanja, za katera smo pač presodili, da lahko počakajo do jeseni. Sodstvo, kot veste, je velik sistem z izjemno pomembno vlogo v slovenski družbi, tudi splošno je tako, in seveda z izjemno pomembnim statusom, ki ga ima v slovenski družbi. Sodni zaostanki, predolgo trajajoči sodni postopki, negativni dogodki iz zadnjih let so pokazali, da so spremembe nujno potrebne. Naj povem, to je moje osebno mnenje, da smo se preveč zanašali na samonadzor in osebno odgovornost vseh tistih, ki delujejo v sodstvu, zlasti tistih, ki opravljajo vodilne funkcije v sodstvu, pa tudi vseh sodnic in sodnikov, ki so, naj vas ponovno spomnim, vsak posebej javni funkcionarji. Ker smo se preveč zanašali na samonadzor in osebno odgovornost, kot omenjeno, mislim, da vsi lahko skupno ugotovimo, to je pokazalo tudi pred kratkim potekajoča izredna seja, da preprosto je potrebna celovita reforma ravno teh vprašanj, o katerih govorim. Torej nadzor, osebna odgovornost, vodenje, racionalizacija dela in podobna vprašanja so tista, ki jih naslavljamo s tema dvema novelama ravno zato, ker je očitno, da je v preteklih letih, desetletjih, praktično ves čas po osamosvojitvi, bilo tem vprašanjem namenjeno premalo pozornosti, tudi premalo pozornosti zakonodajnega telesa in seveda premalo pozornosti vlade. Zaradi vsega tega povečujemo pristojnosti predsednikov sodišč, pristojnosti Vrhovnega sodišča, ki je v okviru slovenskega sodstva pristojno kot hierarhično najvišje sodišče za ustrezno organizacij sodstva kot celote. Torej, Vrhovno sodišče, naj opozorim, je pristojno za ustrezno organizacijo sodstva kot celote in za tako imenovano sodno upravo. Ko gre za druga vprašanja, gre za hierarhično pristojnost, povezano s pravnimi sodstvi, je seveda zgodba drugačna. Ko pa gre za sodno upravo, za organizacijo dela na sodiščih, je pa ravno Vrhovno sodišče tisto, ki ima tukaj pomembne pristojnosti. Seveda povečujemo tudi pristojnosti našega ministrstva. Vsaka povečana preglednost, vsaka kritika, vsak dodatni nadzor nikoli ni sprejet z navdušenjem, to je človeško in razumljivo, zato sem posebej pozitivno presenečen, da so tudi v sodstvu mnogi, ki spremembe podpirajo in jih pozdravljajo. Odkrito naj povem, brez nekaterih predsednikov sodišč, brez njihove podpore, znanja in izkušenj, bi oba zakona težko pripravili. Tudi zato v to reformo verjamem in jo tako odločno podpiram. Hvala lepa.
Hvala tudi vam za dopolnilno obrazložitev in prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Najprej dajem besedo gospe Maši Kociper, da predstavi stališče Poslanske skupine Pozitivna Slovenija. Izvolite.
Spoštovane poslanke in poslanci, spoštovani minister, lep pozdrav! Res je, ni še minilo niti 14 dni, odkar smo tukaj, v Državnem zboru, opravili obširno razpravo o stanju v pravosodju in med drugim sprejeli tudi sklep, da stanje v pravosodju ni zadovoljivo ter da so izboljšave, med drugim tudi na področju zakonodaje, pomembne in potrebne. Za to ugotovitev pa res ni bila potrebna nikakršna izredna seja, niti nova javna predstavitev mnenj, kaj šele kakšni novi sklepi, kajti da so določene spremembe nujne, nam jasno sporočajo državljani, ki nikakor niso zadovoljni s stanjem pravne države in učinkovitostjo pravosodja. Slovensko pravosodje v zadnjih letih ni dovolj ustrezno in hitro odreagiralo na nekatere ekscese, ki so se pokazali v slovenski družbi, in je predolgo odločalo ali pa še vedno odloča o nekaterih odmevnih, zlasti kazenskih zadevah. To in nekatere napačne ali pa neprimerno izkomunicirane procesne odločitve so se pripeljale do tega, da je ugled sodstva v očeh javnosti nevarno nizek, kar je izredno slabo za vsako pravno in demokratično državo. Že v tako slabi situaciji pripomore še neodgovorno vedenje nekaterih politikov in njihovih zagovornikov ter podpornikov, ki ne spoštujejo sodišč, se ne udeležujejo javnih obravnav, diskreditirajo sodnike in sodne odločitve ter se trudijo, da bi za uveljavljanje svoje resnice pokazali in dokazali, da je v sodstvu čisto vse narobe. Nekateri torej menijo, da je treba v sodstvu lustrirati in zamenjati kar vse počez ter popolnoma spremeniti ne samo zakonodajo, ampak celo našo ustavo. Ampak, kot sem rekla že v razpravi na izredni seji, kako lahko bi bilo, če bi bilo tako preprosto! In če je tako preprosto – kako to, da to v preteklosti že ni bilo narejeno? A resnica je, da bi na tak način prej zmanjkalo ljudi in kreativnih zakonodajnih rešitev, kot da bi prišli do boljših rezultatov in pravne države. Ne glede na vse nezadovoljstvo s pravosodjem in tem, kar se je v zadnjih letih dogajalo, po mnenju Poslanske skupine Pozitivna Slovenija to ne more biti razlog za brezglave in drastične posege v zakonodajo, saj so prav takšne rešitve v preteklosti povzročile nove probleme in zelo negativne učinke. Novele zakonov, ki so danes pred nami, so zato nastale v daljšem obdobju in dialogu s stroko ter uporabniki in poskušajo izboljšati stanje tam, kjer so se pokazali problemi v praksi. Nekateri statistični podatki namreč in tudi analize za leto 2012 kažejo, da se stanje ponekod in nekaterih področjih vendar izboljšuje. Tako se zmanjšuje število nerešenih zadev, v enem letu za 16 %, povprečni pričakovani čas rešitve vseh zadev se je s 4,6 mesecev v letu 2011 znižal na 3,6 meseca v letu 2012, za pomembnejše zadeve pa se je ta čas znižal z 8,7 meseca na 7,7 meseca v letu 2012. Zmanjšuje se tudi število najstarejših zadev, ki se je konec leta 2012 v primerjavi z letom 2011 znižalo za dobrih 20 %. Problemi in negativni trendi pa se kažejo predvsem pri pomembnejših zadevah in prav na to se nanašajo koalicijski cilji ter podpisana zaveza, ki so jo v prejšnjem tednu podpisali predsednica Vlade, minister za pravosodje ter predsednik Vrhovnega sodišča Republike Slovenije. Med drugim so med koalicijskimi cilji in v tej zavezi izpostavili tudi sprejem nove zakonodaje, ki bo pomenila več odgovornosti in več pooblastil za vodenje sodne veje oblasti. Zaradi vsega povedanega je pred nami novela Zakona o sodiščih, ki prinaša nekaj ključnih prispevkov h krepitvi te veje oblasti in krepitvi nadzora znotraj nje. Zasleduje zlasti naslednje cilje: povečanje in krepitev samostojnosti sodne veje oblasti zaradi zagotavljanja večje učinkovitosti te veje, povečanje kakovosti in nadzora nad sodno upravo in povečanje odgovornosti sodstva za njegovo delo. Eden ključnih ciljev pa je odprava sodnih zaostankov, in sicer tako da bo povprečen čas trajanja odločanja na prvi stopnji 6, na drugi pa 3 mesece, enako pa naj bi veljalo tudi v postopkih z izrednimi pravnimi sredstvi. Z namenom krepitve te veje oblasti in večje odgovornosti se več pristojnosti daje Vrhovnemu sodišču Republike Slovenije, ki mora biti tisto, ki ima poleg odgovornosti tudi ustrezna pooblastila za vodenje sodne veje oblasti. Nanj se prenaša vodenje centralne kadrovske evidence ter pristojnost za vodenje sodniškega volilnega imenika. Vrhovno sodišče bo imelo večjo vlogo pri določanju števila potrebnih sodniških mest na posameznih sodiščih. Na podlagi letnih poročil in spremljanja stanja na posameznih sodiščih bo Vrhovno sodišče lahko hitreje zaznalo potrebe sodišč in ustrezno ukrepalo. Določanje števila sodniških mest, mest porotnikov in pripravniških delovnih mest za sodniške pomočnike, imenovanje direktorjev sodišč ter podeljevanje raznih priznanj javnim uslužbencem, vse to so naloge sodne uprave, za katere po mnenju Vlade je ustrezneje, da jih izvaja sodstvo samo. Na ta način ne bo več odvisno od storitev izvršilne veje oblasti, kar mu bo zagotovilo večjo fleksibilnost, pa tudi postopki bodo lahko hitrejši in učinkovitejši, odpadli pa bodo tudi številni dosedanji izgovori. Bistvo novele Zakona o sodiščih pa je predvsem boljši nadzor nad delom sodišč. Vrhovno sodišče je tako pristojno za pripravo analiz, v katerih bo ocenilo izvajanje sodne oblasti ter sprejelo in določilo merila za kakovost dela sodišč za naslednje leto, procesa reševanja zadev in navodila za učinkovito izvrševanje sodne uprave. Določeni bodo jasni časovni standardi, to je zlasti pričakovani čas opravljanja posameznih procesnih dejanj in reševanja zadev na posameznih vrstah in stopnjah sodišč. Dejstvo je namreč, da so prav sodni zaostanki in trajanje postopkov največja rakrana našega sodstva, na kar opozarja tudi Evropska komisija v 7. točki svojega priporočila, kjer pravi, da naj Slovenija še nadgradi dosedanja prizadevanja za nadaljnje zmanjševanje trajanja sodnih postopkov na 1. stopnji civilnih in gospodarskih sporih ter števila primerov, ki čakajo na obravnavo, zlasti v zadevah, ki se nanašajo na izvrševanje. Za okrepitev nadzora nad izvrševanjem teh časovnih standardov, pa se pri Ministrstvu za pravosodje uvaja posebna služba za nadzor organizacije poslovanja, ki jo bo vodil dodeljeni sodnik. Ta služba bo sama nadzorovala sodno upravo, zlasti glede organizacije poslovanja in izpopolnjevanja meril, ter ugotavljala učinkovite izvrševanje teh meril v praksi. Zaradi morebitnih očitkov, da gre za poseg v samostojno vejo oblasti, pa se v zakonu tudi jasno določa, da ta služba pri izvajanju svojih pristojnosti ne sme posegati v neodvisnost sodnika pri opravljanju sodniške službe, v domnevo nedolžnosti, tajnost sodnega postopka ali jamstvo poštenega sojenja. Prav tako služba ne bo imela neposrednega stika s sodniki, saj bo nadzor opravljala preko predsednika sodišča, direktorja sodišča in sodnega osebja. V primerih, ko imajo ugotovljene nepravilnosti posledice na učinkovitost ali uspešnost dela sodišča, pa bo imela ta služba tudi možnost, da poda predlog za razrešitev predsednika sodišča. Tako opisana in predlagana zakonodaja nikakor in v nobeni točki ne posega v sodnikovo neodvisnost o presojanju v posamezni zadevi. Neodvisnosti pri odločanju namreč za nas ostaja nedotakljiva kategorija, znatno pa želimo povečati učinkovitost sodniškega dela. V Pozitivni Sloveniji se torej problemov, s katerimi se sooča sodstvo, zavedamo, prav tako pa se zavedamo, da mora pri njihovem reševanju svoj del prispevati vsaka od treh vej oblasti. Zakon, ki je pred nami, je eno od orodij, ki ga sodstvo lahko ponudi zakonodajni veji oblasti za dosego tega cilja in s tem tudi za povrnitev oziroma za ponovni večji ugled. Od sodstva samega pa je odvisno, v kolikšni meri bo pri doseganju tega cilja tudi uspešno. Predlog zakona bomo v Pozitivni Sloveniji glede na povedano seveda podprli. Hvala.
Hvala tudi vam. Dr. Vinko Gorenak bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Izvolite.
Hvala lepa. Naj začnem s prispodobo oziroma s primerjavo, ki bi nam lahko veliko povedala. Minister, smo v neki sobi, vi ste odlični krajevni zdravnik, ki ste zelo dobro postavili diagnozo pacientu, ta pacient je celo iz vašega ožjega kroga, in povedali ste, da ima ta pacient raka, povedali ste, da je hudo dementen, tako da že dela škodo po hiši, ki je očitna in ima širše vplive [[...]]No, zdaj smo pa pri teh dveh zakonih. Prvič, na mizo ste pa postavili kozarec zelo neškodljive cedevite. Ta cedevita bo pacientu pomagala, mogoče se mu bo za nekaj trenutkov vrnil nasmeh na obraz, nič mu ne bo škodovala, vendar tudi kaj bistveno ne koristila. Kot zdravnik bi pa morali najverjetneje napisati takojšnjo napotnico za Klinični center, tam organizirati skupino strokovnjakov, ki bi tega pacienta operirala in ga povrnila v normalno življenje. S tema dvema zakonoma oziroma s tem zakonom, ki je pred nami, je tako, da niti eno določilo, ki je v tem zakonu predvideno, ni škodljivo. Pravzaprav lahko rečemo, da je dobro, vendar dajemo sodni veji oblasti več pristojnosti, nalagamo ji več možnosti nadzora, ko pa desetletje in več, da ne rečem dvajsetletje, nas sodna veja oblasti z dejstvi prepričuje, da tega ne želi, da se je zaprla sama vase in da ji ne pomaga nič. Ni pripravljena narediti koraka v Evropo. Ampak stopica na mestu, kot da bi se danes pisalo leto 1988, 1989 in ne leto 2013; kot da ne bi živeli v Evropi, ampak kot da smo nek osamljen otok sredi te Evrope, ki deluje po sistemu, kakršen je pravzaprav bil. Skratka, zelo pogrešam [[...]] Naj v startu že povem, da ne bomo nasprotovali zakonu, ker ni škodljiv, ker ne prinaša nič škodljivega, tako kot so prinašale spremembe zakonov, ki jih je predlagal prejšnji minister Zalar. Zato naj gre zakon čez parlament in za nas ni nobene težave v zvezi s tem. Tisto bistveno, kar bi želel poudariti oziroma kar je treba povedati, je to, da je Slovenija dolžna postaviti svoje pravosodje tja, kamor sodi. To pa pomeni na evropske norme, na evropska izhodišča, na evropske etične standarde, na evropsko strokovnost, na povprečno evropsko porabo sredstev, na povprečno število evropskih sodnikov. To je tisto bistveno. Osebno menim, da minister ima prava prizadevanja, njegovi pogledi so absolutno pravi, ker počne tudi prav, ampak potem se pa ustavimo – tako kot pri lokalnemu zdravniku. Kliničnega centra ni. To pa pomeni, da bi se morala usesti koalicija, ki je prva odgovorna za stanje v državi in tudi v pravosodju v okviru svojih ustavnih pristojnosti, narediti temeljit načrt do uskladitve verjetno z opozicijo, to bi bilo dobro, in narediti celovito sodno reformo. Celovito sodno reformo, ki bi šla v isti smeri, o kakršni sem govoril. Najprej nekaj o odgovornosti in najprej nekaj o tistem, kamor bi mi morali postaviti slovensko pravosodje. Toda slovensko pravosodje ni na tem, so nas opozarjali že zdavnaj, pa ne bom spet znamenite stavke nemškega sodnika Doukoffa ponavljal, ampak bom šel na 27. 3. 2013. Takrat nas je Evropska komisija pravzaprav opozorila z znanim dokumentom Pregled stanja na področju pravosodja. Zelo jasno so nam povedali, da gospodarska kriza, njeno reševanje zahteva korenite spremembe v pravosodju. Korenite spremembe v pravosodju! Dr. Klemen Jaklič govori o tem, da so številne evropske države reformirale pravosodne sisteme v tem času, v času gospodarske krize, in so danes že na poti iz te gospodarske krize, s čimer je pomembno prispevalo tudi pravosodje. Pri nas žal tega še nismo naredili. Evropska komisija pravi tudi to, da je pravosodje bistveni segment, ki lahko doprinese k boljši gospodarski situaciji, izhodu iz krize. Opozarjajo nas na to, da je sodstvo pravzaprav temelj evropskih demokracij in da pri nas temu ni tako. Pravi tudi, da so predvidljive pravočasne sodne odločitve pomembne pri izhodu iz gospodarske krize in za gospodarsko poslovno okolje. Zato Slovenijo uvrščajo med šest rizičnih držav s tega področja – govorim o dokumentu, ki je star dobra dva meseca. Evropska komisija jasno pove tudi to, da smo po trajanju civilnih gospodarskopravnih zadev nekje na evropskem repu. Za nami so Ciper, Malta, Italija. Pove nam tudi to, da preveč plačujemo za pravosodje. Bistveno preveč plačujemo, dvakrat več, kot je povprečje Evropske unije na sodnika. Dvakrat več plačujemo, z rebalansom pa, kolikor vem, je treba zagotoviti še kaj zraven, kar ni dobro. Opozarjajo nas na to, da imamo 71 sodnikov na 100 tisoč prebivalcev, 71,2 – da je povprečje Evrope 45. Opozarjajo nas na to, da imamo 209 oseb zaposlenih na sodiščih na 100 tisoč prebivalcev – da je v Evropi tako povprečje 103. Se pravi, imamo več kot enkrat sodnikov in sodnega osebja, kot pa je povprečje Evropske unije. Število sodnikov na 100 tisoč prebivalcev pa tako ali tako, vemo, da je daleč daleč najvišje v Evropi. Evropska komisija tudi zelo jasno pove, kar malo zaukaže. "Skrajšate sodne zaostanke," pravijo. In drugo, kar pravijo, da bankirji morajo odgovarjati za slabe kredite. Naj vas spomnim. Mineva leto dni, odkar je na mizi dr. Fišerja znamenito zaupno poročilo Banke Slovenije, ki govori o teh slabih kreditih, in zgodilo se ni nič. Še več! Dr. Fišer je na Odboru za pravosodje, ko smo govorili o stanju v pravosodju, rekel, da se s tem primerom, torej s primerom slabih kreditov, ukvarja en tožilec pol delovnega časa. Namesto da bi od 170, 180 tožilcev formiral ekipo 20 tožilcev, na NPU pa že imamo nekaj nad 70 dobro plačanih strokovnjakov, in namesto da bi ta ekipa delala 24 ur na dan, se torej s tem ukvarja en tožilec pol delovnega časa. To kliče po ostrih in radikalnih posegih na to področje! Ne dogaja se nič. Seveda moram reči, da bomo danes verjetno še priča, tako kot marsikdaj, besedam, kot je neodvisnost pravosodja, ustavno zajamčena neodvisnost pravosodja in podobno, zato vas naj spomnim, da je to sicer res. Mi imamo tri veje oblasti, ki so samostojne, o tisti četrti in naprej nima smisla govoriti, ki ima tako ali tako svojo oblast. Zakonodajna, sodna in izvršna veja oblasti so torej samostojne. Vsaka v okviru svojih pristojnosti. To je tudi jasno. Mi sprejemamo zakone in nič ne sme vplivati na to. Vlada jih predlaga in nič ne sme vplivati na to. Sodna veja oblasti je tudi samostojna z vidika sojenja in ne z vidika vsega ostalega, kar hudo pomotoma mečemo v isti koš; tudi mi, poslanci in s tem ponižujemo sami sebe. Želel bi si, da tega ne počnemo. Nihče se torej ne more dotikati teh samostojnosti, parlamenta, vlade in sodne veje oblasti, pa tudi če so pred vlado ali tukaj pred hišo, pred parlamentom, demonstracije, ki vplivajo na naše odločanje, pod pritiskom smo. Ampak tudi pred sodiščem so lahko, tu ni nobenega problema, v zahodni Evropi pač ne. Oni morajo vseeno soditi neodvisno. Če torej upoštevamo vse te pristojnosti, lahko rečemo zelo jasno, in tu se vračam na začetek svojega nastopa: mi moramo poseči v pravosodje. Mi sprejemamo zakone in ne pravosodje. Pravosodje jih izvaja. Nobenega razloga ni, tako kot bomo tudi danes slišali: Sodni svet se ne strinja, vodstvo Vrhovnega sodišča se ne strinja s tako ali drugačno rešitvijo. In ker se ne strinja, mi ne smemo. Ni res! Zakone sprejemamo mi! In naša pravica in dolžnost je, da posežemo v pravosodje – z vidika sprejemanja zakonov, seveda. O sodnih zaostankih je bilo že kar veliko rečenega, zato se s tem ne bom ukvarjal, verjetno bodo še kolegi rekli kaj na to temo. Mogoče nekaj na temo trajnega mandata, ki tako ali tako zahteva spremembo ustave. Mi ta trajni mandat imamo, tudi to je evropska norma, s tem ni kakšne posebne težave. Nikjer pa ne piše, da moraš trajni mandat dobiti prvi dan, ko prideš v službo, prvi dan, ko postaneš sodnik. Nikakor ne! Tega v večini držav pravzaprav ni. Glede neodvisnosti sodstva. Torej, neodvisnost sodstva: da pri sprejemanju odločitev, toda lahko bi vam naštel, kolikor hočete primerov nedela, kolikor hočete primerov napak v sodstvu, kolikor hočete neučinkovitosti – številke povedo svoje –, kolikor hočete o neodgovornosti, bom na koncu nek primer povedal, ki je iz današnjega dne. In koliko bi lahko govoril o spregah med sodniki, stečajnimi upravitelji, odvetniki, če želite, in tako dalje – to pa ni stvar neodvisnosti sodstva. Torej, dejstvo je, da sojenje v nerazumno dolgih rokih ni stvar neodvisnosti sodstva. Celo več, nekatere evropske države imajo predvidene sankcije za sodnike. Politična motiviranost ni stvar neodvisnosti sodstva. Poudarjam, da se bom za zaključek dotaknil najnovejšega primera, ki to kaže. Zastaranja v tujini sankcionirajo – pri nas ne, pri nas pravimo temu neodvisnost. Založene spise v tujini sankcionirajo – mi pa pravimo, da je to neodvisnost. Ne, ni neodvisnost. Izgubljene spise v tujini sankcionirajo – pri nas pa trdimo, da je to stvar neodvisnosti sodstva. Prepozno napisane sodbe v tujini sankcionirajo – pri nas pa temu ni tako. In še bi lahko našteval. Da ne govorimo o ščitenju lastnih privilegijev, če želite, na kar so nas opozarjali tudi že iz tujine. Naj povem čisto na kratko – za tiste, ki me zadnjič niste poslušali na seji odbora –, da je stanje v našem pravosodjem preprosto tako, da smo takoj po osamosvojitvi sprejeli zakonodajo, v kateri smo rekli, da so sodniki lahko imenovani v trajni mandat. Vendar, ta zakon je prinesel še en pogoj, ta pogoj je bil, in še velja, da v preteklosti pri svojem delu niso sodili oziroma sprejemali odločitev, ki bi pomenile kršitve človekovih pravic. Nihče ni tega zakona spoštoval. Glejte, sodna veja oblasti tega zakona ni spoštovala – pa je bil sprejet v parlamentu! Generalno, po vrstnem redu so si podelili eden drugemu trajne mandate, brez spoštovanja zakona. Na čelu Vrhovnega sodišča imamo človeka, ki je kršil te stvari. Na čelu tožilstva imamo človeka, ki je kršil človekove pravice. Koliko pa še! Kako pa si predstavljamo, da bomo, minister, z vsemi temi ukrepi, ki jih ministrstvo predvideva, tudi tistimi vnaprej, da bomo dosegli nek cilj. Ja, kako pa?! Če pa imamo na čelu dveh institucij, Vrhovnega sodišča in tožilstva, ljudi, ki tega nočejo narediti, ki niso spoštovali zakona iz leta 1991, pa so postali ustavni sodniki in danes vodijo dve najpomembnejši instituciji v pravosodju! Ni mogoče! S temi ljudmi ni mogoče vzpostaviti reda v pravosodju, to je dejstvo. Naj vas opozorim, da ima Slovenija sicer urejeno disciplinsko odgovornost sodnikov, seveda jo ima. Ustavimo se pa pri številu izrečenih sankcij, pa boste videli, da je skoraj nično ali tam od štiri do šest postopkov na leto, ki se seveda ne končajo, ker sodnik ali tožilec, ki vidi, da se mu ne bo izšlo v takšnem postopku, preprosto odide in jutri postane odvetnik. No, potem ga pa dobijo skupaj z obdolžencem v nekem avtomobilu in policija zahteva nalog za preiskavo tega avtomobila in ga ne dobi. Govorim o primeru gospoda Penka in gospoda Zidarja. In ne zgodi se nič. Še več! 134. člen Ustave pravi, da imajo sodniki imuniteto, poklicno imuniteto, nikogar ni mogoče klicati na odgovornost in tako dalje. Da – če bi v praksi se to nanašalo na sprejete odločitve, ne morete klicati na odgovornost sodnika, ki je odločil: oproščen, ki je odločil: dve leti zapora, 10 let zapora in tako dalje. Zaradi tega ga ni mogoče klicati na odgovornost. S tem se je mogoče strinjati. Vendar mi v to stlačimo tudi vse ostalo, tudi napačne odločitve, ki jih Strasbourg razveljavi, primer odvetnice izpred desetih let, ki jo je sodišče kaznovalo, češ da je žalila sodišča, no Strasbourg pa po desetih letih pravi, da ni res in odvetnica dobi odškodnino, ki jo plačajo državljani. 26. člen Ustave imamo tudi tako tako – pravica do povračila škode. Ja, seveda, če sosed sosedu ukrade kuro, ne pa za zamude v pravosodju, za napačne odločitve, za napačno uporabo prava in tako dalje. Sicer poznamo tudi člen Kazenskega zakonika, ki govori o protizakonitem, pristranskem ali krivičnem sojenju. Ta člen je tudi okrasek, okrasek v zakonu, ki ni uporabljen nikoli. Glejte naprej. Saj Avstrija ima stvari opredeljene, tako kot jih ima. Na papirju je pa kar podobna situacija kot pri nas. Na papirju imajo disciplinske kršitve, ampak nanašajo se tudi na upokojene sodnike, tudi na tiste, ki so že upokojeni, celo znižajo jim plačo. Sodniki v Avstriji so odgovorni – in tu pogrešam ukrepe tudi ministrstva, upam, da bomo v jeseni to dobili na mizo. Oni so civilno odgovorni – v Avstriji. Z zakonom je urejen čisti postopek zaradi napačnega, nepravočasnega ali krivičnega delovanja, zakon ureja pri njih ta postopek. Posameznik, ki je utrpel škodo, toži državo in dobi odškodnino. Ja, ampak te odškodnine ne plača proračun Avstrije, ampak država to izterja od sodnika, ki je sodil oziroma ki je kršil te norme! Pri nas se to ne zgodi nikoli. Na vsaki seji vlade imate med 5 in 10 točk dnevnega reda, ko pooblašča vlada državno pravobranilstvo, da plača toliko, da plača toliko, da plača toliko. Primer Makoter – 250 milijonov. Primer sodnik Škobrne, ki je bil nezakonito zaprt. Tam nekje sem sedel, ko smo na to opozarjali, da mu imunitete ne more vzeti Mandatno-volilna komisija, ampak Državni zbor, pa je bilo rečeno, da v opoziciji nimamo prav. No, danes je že dosežena odškodnina, ki je seveda ne bo plačal kak sodnik, kak preiskovalni sodnik, ampak državljani. Tudi kazensko odgovornost imajo opredeljeno v Avstriji, tudi kazensko odgovornost sodnikov. Italija, ki nam naj ne bi bila ravno za vzor, ampak vseeno; disciplinska odgovornost sodnikov, tožilcev je urejena podobno kot pri nas. Ni smiselno razpravljati naprej. Civilna odgovornost sodnikov in tožilcev: do leta 1988 praktično nič, potem so pa Italijani rekli stop in šli na referendum; posledica tega je bilo sprejetje zakona, kjer je ta civilna odgovornost sodnikov in tožilcev opredeljena. Kazenska odgovornost je tudi opredeljena. Pri materialni odgovornosti sodnikov in tožilcev v Italiji ni samo tako, kot je v Avstriji, da jo je mogoče dobiti od države, pa jo ta potem izterja od sodnika ali tožilca, ampak imate primere, kjer lahko posameznik direktno iztoži sodnika ali tožilca, direktno iztoži škodo od sodnika in tožilca. Nemčija, ki pa nam lahko je vzor: disciplinska odgovornost je podobna kot pri nas, zato ne bom o tem govoril, civilna odgovornost sodnikov in tožilcev obstaja, ni mogoče tožiti sodnika ali tožilca direktno, ampak preko tega, da iztožijo odškodnino od države, ta pa jo refundira od sodnika. Torej, iztoži od sodnika, tudi v času, ko so sodniki že upokojeni, recimo globoko v 80. letih in če pride do neke sodbe, da je tak sodnik razsodil nekaj narobe in da je bilo v tistih postopkih nekaj narobe, mu znižajo penzijo, torej pokojnina se mu zniža. Pri nas tega ne poznamo. Poznajo tudi kazensko odgovornost. Da ne porabim preveč časa, pa ob vseh teh številkah seveda moram še enkrat javno opozoriti na naslednje številke. Recimo, poglejte, v Avstriji, podatki so iz leta 2006, izrečejo 26 sankcij sodnikom in tožilcem, v Italiji 51, v Nemčiji 25, pri nas pa 1. Zakaj pa eno? Ker so pobegnili med odvetnike! Ko smo pa v prejšnjem mandatu predlagali določilo, da ne morejo postati odvetniki prvi dan, se pa ni zgodilo nič, je bilo pa rečeno, mislim, da s strani Sodnega sveta, da to bi bila pa kršitev ustave. Kršitev ustave. Namreč, baje obstaja pravica do dela, so rekli. Ta pravica do dela pa ne obstaja za policiste in kriminaliste, ti pa štiri leta po opravljenih nalogah policista ali kriminalista ne smejo delati v varnostnih zasebnih organizacijah. Torej, za njih obstaja pravica do dela, za policiste pa ne. Potem, če pogledamo uvedene disciplinske postopke, da vas s temi številkami preveč ne morim, ker to bil lahko bilo tudi zavajajoče, ker je število sodnikov glede na število prebivalcev pač tako tako, zato bom rekel, bom vzel podatek na tisoč sodnikov in tožilcev. Uvedeni postopki: 22 v Avstriji, v Italiji 68, v Nemčiji 55, pri nas pa 1. Tožilci v Avstriji takrat 0, v Italiji 24, v Nemčiji 26, v Sloveniji 2 uvedena postopka. Kaj pa izrečene sankcije? V Avstriji so jih izrekli 26 – govorim vse na tisoč sodnikov in tožilcev, seveda –, v Italiji 51, v Nemčiji 25, v Sloveniji 1. Odgovornosti torej ni. Ampak, zanimivo, spet na 100 tisoč prebivalcev, da imajo v Avstriji 22 sodnikov, v Italiji 11, v Nemčiji 24, v Sloveniji pa 50. Tožilcev pa 2,6 v Avstriji, v Italiji 3,8, v Nemčiji 6,2, v Sloveniji 9. Za zaključek še tole. Število zadev, ki jih posamezni tožilec dobi v reševanje na letni ravni: v Avstriji 2 tisoč 821, v Italiji tisoč 317, v Nemčiji 967, v Sloveniji 519. Potem pa dr. Fišer jamra, kako nima tožilcev, kako je tožilcev premalo. 519 jih njegov tožilcev prejme na letni ravni, 519 spisov, avstrijski pa 2 tisoč 821! Kaj pa rešijo ti tožilci? Poglejte, avstrijski na letni ravni vloži 353 obtožnih predlogov, v Italiji 257, v Nemčiji 234, naš pa 71. Se pravi, 5-krat manj kot avstrijski tožilec! Jaz sem globoko prepričan oziroma v poslanski skupini smo prepričani, da je potreben zakonit in ustaven poseg v slovensko pravosodje. Vse to, kar zdaj sprejemamo, je dobrodošlo in nič ni narobe. Zato ne bomo z eno besedo kritizirali niti enega člena, ki je danes tukaj pred nami. Menimo pa, da je to premalo. Menimo, da je minister osamljen primer, ki je sicer na pravi poti, ampak na cilj ne more priti. Na cilj ne more priti brez podpore Vlade in brez podpore koalicije in tega parlamenta. Poglejte, za zaključek še nekaj o neodvisnosti sodstva, najnovejši primer z današnjega dne ali pa izpred nekaj dni – danes sem izvedel za njega. Sodnica Rakočevičeva, Višje sodišče v Ljubljani, menda bo odločala na drugi stopnji o zadevi Patria – ali pa je že določena ali ni, mislim, da ne more biti, ampak če je članica Višjega sodišča, potem lahko odloča o zadevi Patria. Ona pravi v zadnji Pravni praksi takole: "Barbara, iskrene čestitke za tvoj pogum." Govori o sodnici Klajnščkovi. Ali si predstavljate? Kaj pravi pa dr. Cerar? Dr. Cerar je v odzivu na komentarje o sodbi o zadevi Patria zatrdil, da bi morala pravna skupnost, se pravi, misli vse pravnike, sodnike, tožilce itd., tiste pravnike, ki že sedaj zatrjujejo, da sodba je ali pa ni utemeljena, nemudoma in odločno opozoriti, da takšni nastopi niso v skladu s poklicno etiko. Opozarja tudi na to, da kateri koli pravnik se danes javno izreka o teh zadevah, ne more, prvič, ker krši določila kodeksov, in drugič, še manj pa bi lahko sodili potem na drugi stopnji. Poglejte, kaj pravi Zakon o sodniški službi v 8. členu: "Ni osebnostno primeren za opravljanje sodniške funkcije tisti, za katerega je na podlagi dosedanjega dela, ravnanja ali obnašanja utemeljeno sklepati, da sodniške funkcije ne bo opravljal strokovno, pošteno ali vestno ali da kot sodnik ne bo varoval sodniškega ugleda, nepristranskosti in neodvisnosti sojenja ..." Posebej je tudi določeno, da se ugled sodniške funkcije varuje tudi z ravnanji zunaj službe. Članek v Pravni praksi, ki ga je gospa objavila, pravi torej: "Barbara, iskrene čestitke za tvoj pogum." Gospe in gospodje, saj je že povedala, kako bo odločila na drugi stopnji! Kajne? Ja, seveda je povedala! In govorimo torej o neodvisnosti sodstva. To ni mogoče. To ni mogoče z ukrepi, ki se predvidevajo, ampak so potrebni bistveno bistveno ostrejši in radikalni ukrepi. Če se vrnem na začetek: pacient je dementen in ima raka. Premalo bo cedevita! Potrebna bo velika ekipa strokovnjakov in temeljita operacija. Mi torej, kar se tiče tega in naslednjega zakona, ne nasprotujemo nobenemu členu in ne nasprotujemo nobenemu od obeh zakonov. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. V imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov mag. Majda Potrata, izvolite.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovani gospod minister, gospa državna sekretarka, poslanke in poslanci! Moja naloga je predstaviti stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. To ne bo repriza niti včerajšnjih poslanskih vprašanj niti repriza izredne seje Državnega zbora ali nujne seje odbora, ampak se bom v mnenju osredinila na Zakon o sodiščih. Eden ključnih ciljev predlagane novele je, tako je zapisal predlagatelj, odprava sodnih zaostankov. Spoštovani, učinkovitost sodišč kot cilj ni zapisana prvič, pa tudi izrečena ne, bi pa opozorila na to, da varuhinja človekovih pravic, prejšnja varuhinja, opozarja, da pri delu sodišč ni pomembna samo hitrost, ampak tudi kakovost opravljenega dela. Že nekaj časa velja, da je treba tudi v sodno vejo oblasti oziroma na sodišče vnesti menedžerski pristop vodenja. Zakonske rešitve s konca leta 2009 so prinesle številne spremembe, zlasti glede posodabljanja organizacije, vodenja in upravljanja sodišč, preoblikovanja sodniških normativov, določanja ustreznega števila sodnikov na posameznem sodišču, ustanovitve specializiranega oddelka za sojenje o zahtevnejših zadevah in tako naprej. Med pomembnejše rešitve smo šteli tudi širitev pristojnosti Sodnega sveta, s čimer se krepi njegova vloga pri imenovanju in razrešitvi predsednika sodišč, in tudi ustanovitev specializiranega oddelka za sojenje o zahtevnejših zahtevah organiziranega in gospodarskega kriminala, koncentracijo vodenja in upravljanja okrajnih sodišč ter prenos pristojnosti, ki ne pomenijo izvajanja sodniške službe ,s predsednikov sodišč na direktorje sodišč. Učinkovitejše upravljanje sodišče na podlagi letnega načrtovanja in analiza rezultatov poslovanja sodišč so bile po našem mnenju dobre in predstavljajo neko prevetritev sodnih dvoran in sistema. Omenjene zakonske rešitve so se začele uporabljati 1. januarja 2010 oziroma 1. januarja 2011, upoštevati pa moramo tudi enoletno obdobje za prilagoditev sodišč novostim. Po dobrem letu delovanja po novih pravilih torej se zopet srečujemo z novelo Zakona o sodiščih. Poleg že v uvodu navedenemu ključnemu cilju predlagatelj usmerja rešitve tudi v krepitev samostojnosti sodne veje oblasti. Tukaj gre predvsem za prenos nekaterih kadrovskih pristojnosti z ministrstva, pristojnega za pravosodje, na sodišča. Naj navedem: a) Število sodniških mest, število sodniških mest v specializiranih oddelkih, število mest porotnikov in pripravniških delovnih mest za sodniške pomočnike se prenašajo na predsednika Vrhovnega sodišča. b) Pristojnosti za spremljanje, ugotavljanje in analiziranje učinkovitosti in uspešnosti dela sodišč se s Sodnega sveta prenašajo na Vrhovno sodišče. c) Vodenje centralne kadrovske evidence in sodniškega volilnega imenika se tudi prenaša na Vrhovno sodišče. č) Imenovanje direktorja sodišča z ministra, pristojnega za pravosodje, prenaša novela na predsednika sodišča. Povečanje kakovosti nadzora nad sodno upravo – in o tem je minister danes v dopolnilni obrazložitvi še posebej govoril, kako da samonadzor ni zadosten – želi ministrstvo doseči z uvedbo posebne službe za nadzor organizacije tega poslovanja, ki bo delovala v Ministrstvu za pravosodje, vodil pa jo bo dodeljeni sodnik. Ob tej rešitvi se Socialni demokrati sprašujemo, ali je s tem še dovolj zavarovana neodvisnost sodstva, kajti v tretjem odstavku novega 65.a člena je zapisano, da: "Služba za nadzor", navajam, "vpogleduje vpisnike in drugo dokumentacijo sodišča, povezano z upravljanjem zadev sodne uprave ter zahteva ustna ali pisna pojasnila od predsednika sodišča, direktorja sodišča, generalnega sekretarja Vrhovnega sodišča Republike Slovenije in sodnega osebja v zvezi z zatrjevanimi, domnevnimi ali ugotovljenimi nepravilnostmi pri upravljanju teh zadev", pri takšnih in administrativnih pregledih pa lahko vpogleduje še v spise sodišča. Prvič, recimo, " ... zahteva predložitev podatkov o poslovanju sodišča in delu predsednika oziroma direktorja sodišča v zadevah sodne uprave, zahteva predložitev pisnih pojasnil ter poročil o organizaciji in nadzoru dela na sodišču in opravljanju posameznih nalog sodne uprave, pri čemer se predsednik sodišča višje stopnje hkrati s predložitvijo podatkov oziroma pojasnil in poročil do njih opredeli v svojem mnenju." Drugič, "vstopa v prostore sodišča, opravlja razgovore s predsednikom sodišča, direktorjem sodišča, generalnim sekretarjem Vrhovnega sodišča Republike Slovenije in sodnim osebjem" in drugimi zaposlenimi na sodišču. Ter tretjič, " ... zahteva ali predlaga druge ukrepe za izvajanje svoje pristojnosti po tem zakonu." V nekaterih primerih so to tako ali tako "in druge pristojnosti". Povečuje se v tem zakonu tudi odgovornost predsednikov sodišč. Novela si zastavlja tudi cilj razbremeniti sodnike tistih nalog, ki niso povezane s sojenjem. No, tu pa že imamo vprašanje o smiselnosti ukinitve projekta Lukenda. Socialni demokrati menimo, da bi ministrstvo, katerega vodi isti minister, že takrat moralo razmišljati ne o ukinitvi, ampak morda o preoblikovanju projekta Lukenda ali o nadgradnji, da tako rečem – to je bolj moderno. Odpuščenih je bilo okoli 250 sodnih pomočnikov, ki so sodnike razbremenjevali birokratskih del oziroma nesodniških nalog. Predlagatelj ocenjuje, da predlog zakona nima finančnih posledic za državni proračun in druga javnofinančna sredstva. Ne vemo pa, če to drži. Če bo Vlada v tem delu skušala zapolniti to vrzel s pomanjkanjem sodniških pomočnikov, bo treba najti tudi vir, prav tako pa bo treba verjetno poseči v kadrovski načrt. Iz podpisane zaveze med vlado in sodstvom, dane ljudstvu, namreč razberemo, da bo na ciljno stanje, na dan 1. junija 2014 56 sodnikov manj, število sodnega osebja pa se bo povečalo za 150 oseb. Naj še enkrat opozorim, da se ta koncept na nekaterih točkah bistveno razlikuje od tistega, za kar smo menili, da je dobro, in za kar menimo, da se še ni v celoti razvilo – merim pa seveda na zakon iz leta 2009. V Poslanski skupini Socialnih demokratov se bomo vedno zavzemali, da se sodstvu zagotovi neodvisnost. Politika lahko in mora zagotoviti pogoje, da lahko sodna veja oblasti nepristransko in neodvisno opravlja naloge, ki jim jih nalagata ustava in zakonodaja. Zgolj retorično sprašujem: Ali je z nenehnim ponavljanjem nekaterih ugotovitev, marsikdaj zelo pavšalnih, mogoče to uresničevati? Nosilci najvišjih političnih funkcij moramo odločitve sodišč spoštovati. Funkcionarji sodne veje oblasti pa naj poskrbijo, da si bodo s kakovostnim in učinkovitim delom povrnili ugled in spoštovanje državljank in državljanov. Socialni demokrati bomo podprli predlagani sklep, da je novela zakona primerna za nadaljnjo obravnavo, vendar si bomo v nadaljnji obravnavi prizadevali, da se z amandmaji bolj določno zapiše, česa pa služba za nadzor absolutno ne sme delati. Menimo, da si ne moremo dovoliti, da se na podlagi preohlapnih določil dovoli vpoglede celo v spise, v konkretne zadeve. Ne smemo dovoliti, da bi si pod pretvezo nadzora delovanja sodišč v smislu učinkovitosti politika odprla vrata v sodstvo do konkretnih zadev. Posebej pa naj ob koncu še enkrat poudarim, da v Poslanski skupini Socialnih demokratov ne razmišljamo o tem, da bi bilo treba spreminjati ustavo v točki, ki bi ukinila trajni sodniški mandat. Tako tudi ni mogoče razumeti na izredni seji sprejetih sklepov. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Stališče Poslanske skupine Državljanske liste bo predstavil gospod Rihard Braniselj. Izvolite.
Hvala, podpredsednica. V stališču se bom poskušal izogniti temu, kar zakonodaja, ki je danes pred nami, pravzaprav prinaša in bi dal poudarek na določene točke, kjer se nam zdi v Državljanski listi, da je to pomembno. Na kratko. Temeljne cilje, katerim predlog zakona sledi, lahko strnemo na kratko v naslednje sklope: uskladitev zakonodaje, ki ureja področje visokega šolstva ter vrednotenja in priznavanja izobraževanja, prenos pristojnosti upravljanja s kadri na Vrhovno sodišče Republike Slovenije, združitev centralne kadrovske evidence in osebne evidence sodnikov ter prenos evidenc na Vrhovno sodišče Republike Slovenije, učinkovitejše ocenjevanje sodnikovega dela, posodobitev instituta službenega nadzora, uskladitev z Zakonom o državnem tožilstvu in uskladitev s Predlogom zakona o sodniški službi. Še bolj skoncentrirano; Vlada Republike Slovenije zato predlaga zakonske spremembe, katerih bistveni namen zasleduje predvsem naslednje cilje: povečanje učinkovitosti in krepitev samostojnosti sodne veje oblasti, povečanje kakovosti nadzora nad sodno upravo in povečanje odgovornosti sodstva. Spomnimo se, kakšni so odzivi Sodnega sveta na predlagane reforme, pa bom citiral njihovo mnenje. Sodni svet poudarja, da bi morala sprememba obeh sistemskih zakonov temeljiti na strateških usmeritvah razvoja sodstva. Te bi morale biti sprejete na podlagi poglobljene strokovne razprave, v katero bi bili vključeni Vrhovno sodišče, Sodni svet, Ministrstvo za pravosodje in strokovnjaki s področja ustavnega prava, saj gre za iskanje občutljivega ravnovesja med zagotavljanjem nujnega nadzora nad delom sodstva s strani drugih vej oblasti in preprečevanje nedopustnega vpliva na delo sodnikov in na njihove odločitve. S hitrimi in nedomišljenimi spremembami zakonodaje je sicer v javnosti mogoče zbuditi vtis, da se problemi v sodstvu rešujejo, vendar bodo s tem doseženi le politični učinki, omejeni na čas do novih volitev, nikakor pa takšne spremembe ne bodo prispevale k utrjevanju pravne države. Tako Sodni svet. Sodni svet je lahko ves čas predlagal amandmaje, svoje poglede, svoje konstruktivne predloge, konec koncev te reforme, ki so danes na mizi, se usklajujejo in pišejo že najmanj leto dni in prepričan sem, da je tudi Vrhovno sodišče in vse ostale institucije vključene v te spremembe. In še nekaj, ko se nekdo sklicuje na premislek in poglobljene strokovne razprave, je vse preveč kot to izgovor za neuvedbo reform. Mi pa vemo, da je te reforme treba izvesti, tukaj in zdaj, in kaj veliko časa za odlašanje pravzaprav nimamo več. Sprejeti je treba odločitev in se teh reform lotiti. Najbolj je vrh sodne oblasti kritičen do uvedbe nadzorne službe, ki bo delovala na Ministrstvu za pravosodje, in bo lahko preverjala, ali posamezno sodišče izpolnjuje letne načrte dela. Če bo ocenila, da načrt dela ni uresničen zadovoljivo, bo lahko predlagala razrešitev predsednika sodišča. Dopolnjujejo se določbe o opravljanju nadzora nad poslovanjem sodišč z uvedbo posebne službe za nadzor, organizacijo tega poslovanja, ki bo delovala v Ministrstvu za pravosodje. Služba za nadzor bo lahko sama nadzorovala sodno upravo sodišč, zlasti glede organizacije poslovanja in izpolnjevanja meril za kakovost njihovega dela, ter ugotavljala učinke izpolnjevanja teh meril pri opravljanju zadev sodne uprave. Pri izvajanju svojih pristojnosti pa služba ne sme posegati v neodvisnost sodnika pri opravljanju sodniške službe, v domnevo nedolžnosti, tajnost sodnega postopka ali jamstvo poštenega sojenja. Prav tako služba ne bo imela neposrednega stika s sodniki, saj bo nadzor opravljala preko predsednika sodišča, direktorja sodišča ali sodnega osebja, saj je treba še posebej varovati neodvisnost sodišča in sodnikov. O ugotovitvah nadzora bo služba za nadzor pripravila poročilo, v katerem se lahko predsedniku sodišča predlaga, da odpravi nezakonitosti oziroma izvede druge potrebne ukrepe, prav tako bo lahko od predsednika sodišča zahtevala sprejetje nekaterih ukrepov in predlagala tudi ministru, pristojnemu za pravosodje, da izvede nadaljnje ukrepe v skladu s svojimi pristojnostmi. Sodni svet takšno rešitev prepoznava kot možnost neposrednega političnega poseganja izvršilne oblasti v sodno. Ali je res tako? Že obrazložitev, ki jo podajam, to negira. To ni res. Ministrstvo zgolj predlaga, pri čemer odloča sodna veja oblasti sama, kaj bo s temi ukrepi in kakšne bodo konsekvence. To se pravi, samo predlaga. In nikakršnega vpliva na sodstvo kot tako ni, pač pa vpliv na sodni menedžment, ki pa s konkretnimi primeri nima nič, pač pa le upravlja vodenje sodišča. Prav tako nima nikakršne možnosti vpliva na konkretne zadeve, na konkretne sodnike. Poglejmo si, kakšne pristojnosti ima minister sedaj. Ne bistveno šibkejše, pa vendar še blažje. Ministrstvo oziroma minister, pristojen za pravosodje, ima sedaj na podlagi Zakona o sodiščih in Zakona o sodniški službi naslednje možnosti nadzora nad delom posameznega sodnika. Ocena sodniške službe – minister lahko predlaga oceno sodniške službe. Predlaga oceno sodniške službe. Izvaja službeni nadzor nad delom sodišč preko predsednikov sodišč višje stopnje, kar se tudi sedaj uvaja, vendar na modificiran način. Na podlagi tega ukrepa minister lahko zahteva od predsednika višjega sodišča od nadzorovanega, da izvede določene ukrepe. Vendar če jih ne, temu ne sledijo nikakršne sankcije; zgolj predlaga, se ne vtika. Predlaga postopek ugotavljanja disciplinske odgovornosti za sodnike. Predlaga; ne izreka in ne ugotavlja sam, ampak zgolj predlaga. In predlaga službeni nadzor nad delom sodnika, ki ga opravi predsednik sodišča. Ponovno: ne odloča o ugotovitvah in sam ne daje ugotovitve, ampak zgolj predlaga. Ministrstvo za pravosodje je kot težavo pri opravljanju službenih nadzorov do sedaj zaznalo predvsem različno razlago določbe 79.b člena Zakona o sodniški službi, ki določa, da predsednik sodišča opravi službeni nadzor obvezno na predlog ministrstva, pristojnega za pravosodje. Pozor! Sodni svet je namreč v letu 2012 vse predloge in zahteve ministra za opravljanje službenih nadzorov nad sodniki Okrožnega sodišča v Ljubljani in Višjega sodišča v Ljubljani zavrnil. Predvolilni program Državljanske liste ima s področja reforme sodišč in sodstva naslednje cilje: "Sodno vejo oblasti, ki mora ostati neodvisna pri sojenju, bomo povabili k sodelovanju za ponovno vzpostavitev ugleda in avtoritete sodstva. Pri tem bomo sami prispevali k tej avtoriteti z brezpogojnim spoštovanjem sodnih odločb. Drugič. Ciljno stanje v pravosodju je odprava sodnih zaostankov v petih letih, pri čemer večja učinkovitost ne sme biti dosežena na račun kakovosti sodnih odločitev. Standardni rok reševanja običajnih pravdnih in kazenskih zadev bo šest mesecev na prvi stopnji in tri mesece na drugi stopnji. Ko bo cilj dosežen, bomo postavili novega, ambicioznejšega. Točka tri. Vsako sodišče bo imelo za vsako leto določene merljive cilje. Ključna odgovornost za doseganje ciljev bo na predsednikih sodišč, ki bodo s svojim mandatom odgovarjali za realizacijo. Predsedniki sodišč bodo dobili več pooblastil pri izbiri sodnikov, ocenjevanju in nagrajevanju njihove delovne uspešnosti in tudi sankcioniranju. Predsedniki sodišč naj opravljajo nadzor nad učinkovitostjo vodenja postopkov, ne da bi pri tem posegali v avtonomijo sodnikov pri njihovih odločitvah. Sodniki bodo razbremenjeni nesodniškega dela." V Državljanski listi z zadovoljstvom ugotavljamo, da bo oziroma da so ti cilji z že sprejetimi ukrepi na področju pravosodja in s predlaganimi ukrepi ter podpisano zavezo med sodstvom in Vlado zelo blizu izpolnitvi zavez volivcem Republike Slovenije. In ne le to. Minister je že napovedal, prihaja tretji del sodne reforme, ki bo prinesel spremembe in izboljšanje glede optimizacije mreže sodišč, okrepitev sodnih okrožij, vzpostavitev sodniške službe in sodniškega izpita, ki bo zaokrožil sodno reformo, ki naj bi bila sprejeta v letošnjem letu, v naslednjem letu pa že kritično pričakujemo rezultate. Kaj je tisti del, ki ga trenutno reforme še ne zajemajo, pa bi vendarle bilo potrebno? To je razmislek o dvigu starostne meje za vstop v sodniško službo. Starostna meja ta trenutek v Republiki Sloveniji je 30 let. To je nekaj let po zaključku študija na pravni fakulteti, to se pravi, le z nekaj leti delovnih izkušenj imamo že sodnike, ki sodijo. Mislimo, da bi bilo treba ta prag dvigniti vsaj za 5 let ali celo več. Vemo, da sodniki pri nas delajo do 70. leta. S tem, da dvignemo prag vstopa v sodniško službo, dobimo bistveno boljše kandidate, dobimo kandidate, ki prinašajo v sodniško službo že neke izkušnje ne le iz samega pravosodja, iz odvetništva, iz tožilstva, iz pravobranilstva, ampak prinašajo tudi življenjske izkušnje, katere bodo mogel reševati pri vsakodnevnem delu. Na ta način se izognemo tudi temu, da je treba sodnike stalno usposabljati, šolati, mi tukaj dobimo že ljudi, ki so profilirani, ki so že šolani in ki lahko suvereno vodijo sodne postopke in so gospodarji sodnih dvoran. Kriteriji pri izbiri kandidatov s strani Sodnega sveta. Sodni svet izbira kandidate, kot je sedaj v zakonu predvideno, so preference oziroma glavni kriteriji za izbiro kandidatov povprečne ocene na pravni fakulteti, oceni pri pravniškem državnem izpitu in bistveno in večji poudarek bi bilo treba dati tudi dosedanjim referencam, delovnim izkušnjam in osebnosti primernosti, avtoritete in tako dalje, kar do zdaj ni mogoče, ne zgolj zaradi tega, ker teh kriterijev ni, pač pa tudi zaradi tega, ker premladi sodniki prihajajo v trajni sodniški mandat. Državljanska lista napoveduje podporo obema zakonoma, tako Zakonu o sodiščih in tudi Zakonu o sodniški službi, in smatra, da sta oba primerna za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Gospa Jasmina Opec bo predstavila stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Lep pozdrav vsem skupaj! Rdeče številke naših podjetij, brezposelnost, množični odhodi v tujino, izgubljena generacija, polna pesimizma. Zgodbe slovenskih podjetnikov, ki obupani in razočarani nad našo birokracijo in nepotrebnimi administrativnimi ovirami, nad neučinkovitostjo našega pravosodnega sistema, ki duši in zavira razvoj in poslovanje, odhajajo čez mejo in odpirajo svoja podjetja na Hrvaškem,v Avstriji ali na Madžarskem, kjer se pogoji za ustvarjanje veliko prijaznejši. Sanje o tujih investitorjih, ki bodo pri nas odpirali nova delovna mesta, zaradi nekonkurenčnosti poslovnega okolja ostajajo zgolj sanje. Da bi pravkar opisano sliko obrnili na bolje, smo v minulem letu in pol v tej dvorani veliko razpravljali o mnogih ukrepih za izhod iz tega stanja. O ukrepih za sanacijo bančnega sistema, za pomoč podjetjem, za fleksibilnejši trg dela in mnogih drugih. Danes pa lahko končno pozdravimo tudi prve korake za učinkovitejše pravosodje, na katere smo opozarjali, da so nujni in nanje čakali dolge mesece. Verjetno bo marsikdo zastavil vprašanje, ali ima pravosodje sploh kakšno vlogo pri gospodarski rasti Slovenije. Kako lahko ali sploh lahko pravosodje vpliva na gospodarsko stanje naše države? Mnogi se pomembnosti te vloge ne zavedajo, mnogi se je ne želijo zavedati. Mnogi so v preteklosti zamahnili z roko, ko smo že kar nekaj časa opozarjali na nujne spremembe v pravosodju, češ, ti politiki se zopet mešajo v pravosodje, in začeli na veliko govoriti o neodvisnosti sodstva. Prav ta neodvisnost je bila velikokrat izgovor, da ni bilo treba nič spremeniti. Vendar na nujne spremembe v delovanju pravosodja, sprememb v smeri hitrejših sodnih postopkov, kvalitetnejših sodnih odločb, izvršljivosti, vse z namenom povečanja konkurenčnosti slovenskega gospodarstva ne opozarja zgolj politika, opozarjajo gospodarstveniki, državljani in ne nazadnje nas je opozorila tudi Evropska komisija. V Slovenski ljudski stranki, kljub temu da nas zgolj besede, obljube in zaveze ne prepričajo, upamo, da so opozorila zalegla in da se je miselnost tudi sodne veje oblasti glede pomembnosti učinkovitega pravosodja za prihodnost naše države začela spreminjati, kar naj bi nakazovala tudi sklenjena zaveza za izboljšanje stanja v pravosodju, sklenjena med sodstvom in Vlado. Samo z jasnim zavedanjem, da tudi na področju odgovornosti za prihodnost naše države mora veljati enakopravnost vseh treh vej oblasti: izvršilne, zakonodajne in sodne, bomo lahko stvari začeli spreminjati na bolje. Velikokrat so padali očitki, da učinkovitejše delovanje sodstva zavira prevelika organizacijska odvisnost od izvršilne veje oblasti, očitki, da si sodišča sama ne morejo dovolj optimalno organizirati svojega dela. V Slovenski ljudski stranki zagovarjamo, da je treba vsem institucijam dati določeno mero samostojnosti pri izvrševanju njenih nalog, vendar na drugi strani v tej isti instituciji tudi zahtevati odgovornost za opravljeno delo. In ravno krepitev samostojnosti sodne veje oblasti nasproti izvršilne s povečanjem odgovornosti sodstva samega za njegovo delovanje, predvsem pa učinke, je osrednji namen zakonodaje, ki jo imamo danes v obravnavi. Novela Zakona o sodiščih v večjem delu prinaša kadrovske pristojnosti z ministrstva na Vrhovno sodišče, kar naj bi omogočilo hitrejše in bolj učinkovite postopke, hkrati pa povečuje tudi odgovornost predsednikov sodišč za upravljanje nalog sodne uprave, skladno z določenimi merili. Zdi se nam prav, da imajo predsedniki sodišč pri svojem delu določeno avtonomijo, da delo organizirajo na način, da bo optimalno, saj naj bi sami najbolj poznali dihanje sodišča, ki ga vodijo. Od njihovih menedžerskih sposobnosti bo odvisna uspešnost sodišč in kvaliteta dela, ki se na določenem sodišču opravlja. Skladno s prenosom določenih pristojnosti pa je prav, da se povečuje tudi odgovornost predsednikov sodišč za opravljeno delo. Kljub krepitvi samostojnosti sodne veje oblasti pa je treba, da na podlagi sistema zavor in ravnovesij izvršilna veja oblasti ohrani določen nadzor nad delom sodne veje oblasti, nadzor nad sodno upravo sodišč. Zaradi dosedanjih možnosti nadzora, ki so se izkazale za neučinkovite, saj zakonodajna ureditev ni omogočila dovolj učinkovitih ukrepov o ugotovljenih nepravilnosti pri nadzorih nad delom sodne uprave, novela vzpostavlja službo za nadzor organizacije poslovanja sodišč. Novela predvideva tudi posodobitev uradnih objav tudi na spletni strani, deponiranje podpisov in pečatov sodnih tolmačev po opravljeni prisegi, kar naj bi povečalo preglednost. Današnji paket zakonov ne prinaša reforme pravosodja, po našem mnenju prinaša zgolj določene popravke in manjše rešitve, ki naj bi povečali učinkovitost pravosodja. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke zato nismo pretirano evforični, vendar s svojo podporo noveli zakona v prvi obravnavi kljub temu upamo, da bodo omenjene spremembe dejansko vsaj v minimalni meri olajšale delo sodišč in prispevale k njihovemu kvalitetnejšemu delu. Pričakujemo pa, da bo minister pripeljal v proceduro tudi zakone, kjer bodo reforme bolj obsežne, zakone, ki se bodo dotikali sistemskih sprememb, novelacije posameznih postopkov; skratka, zakone, od katerih bomo lahko pričakovali tudi močnejše učinke. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. V imenu Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije, gospa Marjana Kotnik Poropat. Izvolite.
Hvala za besedo, gospa predsedujoča. Spoštovana državna sekretarka, spoštovane poslanke, poslanci, vsem lep pozdrav! Učinkovito pravosodje je ključnega pomena za obstoj pravne države in za njen demokratični razvoj, zanemariti pa tudi ne gre vpliva, ki ga ima sodstvo na delovanje pravne države na področju gospodarskega razvoja, pa tudi na druge segmente družbenega življenja. S pomanjkljivostmi v pravosodnem sistemu se v Sloveniji srečujemo že nekaj časa, predvsem pa se o tem več in intenzivneje govori v zadnjih nekaj mesecih, celo plenarno zasedanje Državnega zbora smo opravili pred kratkim na temo stanja v pravosodju. Na potrebo po določenih spremembah nas opozarjata tudi Evropska komisija in Greco, skupina držav za boj proti korupciji. Jasni in nedvoumni ter dovolj očitni pokazatelji so tudi številni sodni zaostanki in nizek ugled sodstva ter drugih delov pravosodja v očeh javnosti. Na tako nizek ugled sodstva so vplivali tudi slabo vodeni postopki, na primer Balkanski bojevnik in drugi, ter nespoštovanje sodišč s strani posameznih obdolžencev, ki se ne odzivajo in ne udeležujejo sodnih obravnav in s tem sporočajo javnosti, da sodišč ne jemljejo resno. Spoštovani, zelo zaskrbljujoče je tudi dejstvo, da se nekateri obdolženci izogibajo obravnav na sodiščih z opravičili zaradi bolezni, pa se potem v posameznih primerih izkaže, da njihova bolezen ni take vrste, da se obravnave ne bi mogli udeležiti. Torej, obstaja tudi dvom v verodostojnost zdravniških spričeval. Veseli nas, da se resnosti situacije v pravosodju zavedajo tudi na Ministrstvu za pravosodje, zaradi česar so k zagotavljanju boljšega delovanja pravne države pristopili v več korakih. Eden izmed njih sta tudi novela Zakona o sodiščih in novela Zakona o sodniški službi, ki ju obravnavamo danes. V Poslanski skupini DeSUS podpiramo podpis zaveze za izboljšanje stanja v sodstvu, katero so podpisali v imenu sodstva predsednik Vrhovnega sodišča Branko Masleša, v imenu Vlade pa predsednica Vlade mag. Alenka Bratušek in minister za pravosodje dr. Pličanič. Predvsem je pomembno, da sta se tako sodstvo kot Vlada zavezala h konkretnim ukrepom, ki bodo izvedeni v točno določenem roku, zapisano je v enem letu po podpisu zaveze. S tem dejanjem in s pripravo danes obravnavanih sprememb Zakona o sodiščih in Zakona o sodniški službi dajemo državljankam in državljanom, pa tudi Bruslju jasen signal, da je Vlada opozorila vzela resno in da dejansko stremimo k cilju zagotovitve učinkovitega delovanja pravne države, za kar smo se zavezali tudi v nacionalnem reformnem programu. Ob tem v Poslanski skupini DeSUS izpostavljamo potrebo, da si Slovenija na področju pravosodja poleg reševanja trenutne situacije zastavi tudi dolgoročne cilje. Med te sodijo zagotavljanje čim večje pravne varnosti, pravice do sojenja v razumnem roku, vzpostavitev večjega zaupanja v pravosodni sistem in širitev dostopa do pravnega, torej sodnega varstva. Seveda ob tem ne moremo mimo pomena smotrnejše rabe proračunskih sredstev. Na kratek rok se vsaj prva dva cilja in smotrnost porabe javnih sredstev uresničujejo z zmanjševanjem sodnih zaostankov in z izboljšanjem predvsem procesne zakonodaje, pa tudi s povečanjem odzivnosti sodišč ter z učinkovitejšim nadziranjem njihovega dela s strani predsednikov sodišč. S povečanjem odprtosti in transparentnosti poslovanja sodišč ter večjo usmeritvijo k uporabniku sodnih storitev pa bo mogoče vzpostaviti tudi večje zaupanje javnosti v naš pravosodni sistem. V Poslanski skupini DeSUS menimo, da predlagana novela Zakona o sodiščih zasleduje vse prej omenjene cilje, saj s predlaganimi zakonskimi spremembami stremi k večji učinkovitosti in krepitvi samostojni sodišča, povečanju kakovosti nadzora nad sodno upravo ter povečanju odgovornosti sodstva. Nadzor v tem primeru ne pomeni usmerjanje in dajanje navodil sodnikom, kako naj sodijo v konkretnih primerih, pač pa pomeni nadzor države nad zakonitostjo in učinkovitostjo delovanja sodišč. V okviru omenjenih predlogov v Poslanski skupini DeSUS še posebej pozdravljamo rešitev, ki predvideva povečanje odgovornosti predsednikov sodišč. Ker ima predsednik sodišča ključno vlogo pri uveljavljanju odgovornega, kvalitetnega in transparentnega poslovanja sodišč, je prav, da se uvedejo jasna merila in posledično tudi primerne sankcije, če predsednik sodišča ne deluje v smeri učinkovitega in hitrega reševanja sodnih zadev. Poslanska skupina DeSUS meni, da je zelo pomembno, da v razmerju do izvršilne in zakonodajne oblasti primerno pozicioniramo tudi sodno oblast. In ta zakon in Zakon o sodniški službi bosta po naši oceni nedvomno prispevala k temu, da sodstvo preko krepitve neodvisnosti na eni in povečanja odgovornosti na drugi strani ponovno pridobi ugled in mesto, ki mu kot delu tretje veje oblasti tudi pripada. V Poslanski skupini DeSUS smo veseli, da se je minister za pravosodje na dogajanje v pravosodju odzval hitro in k reševanju pristopil temeljito ter s konkretnimi predlogi rešitev. V Poslanski skupini DeSUS predlagano novelo Zakona o sodiščih podpiramo, ker smo ocenili, da je primerna za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Gospa Iva Dimic bo predstavila mnenje Poslanske skupine Nove Slovenije.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovana državna sekretarka, poslanke in poslanci! Stanje v sodstvu je treba pomembno izboljšati. Na to dejstvo opozarja politika, gospodarstvo, Evropska komisija in vedno pogosteje zlasti naši državljani. Razprava na zadnji seji Državnega zbora o stanju v slovenskem pravosodju je pokazala na številne nepravilnosti, in to na konkretne primere, na katere pristojni nadzorni organi znotraj pravosodja sploh niso ustrezno reagirali. Zaskrbljujoče je stanje sodnih zaostankov in njihovo reševanje. Prav z namenom odprave sodnih zaostankov je bil pričet projekt Lukenda. Po zagotovilih sodišč naj bi dal ugodne rezultate, pa ugotavljamo, da temu ni tako. Sodni zaostanki se na nekaterih sodiščih ne zmanjšujejo oziroma se celo povečujejo. Sicer pa je splošen trend zmanjševanja zaostankov na sodiščih bistveno prepočasen. Zaskrbljujoče je tudi dejstvo, da se je ob relativno visokem zmanjšanju pripada pomembnejših zadev v lanskem letu, in to kar za 7,2 %, število nerešenih zadev konec leta 2012 zmanjšalo le za 2,2 %; in to kljub dejstvu, da je projekt Lukenda tekel vse do konca preteklega leta. V Novi Sloveniji opozarjamo na dejstvo, da teče že kar nekaj let in skoraj na vseh sodiščih projekt alternativnega reševanja sporov. Zlasti v sodno pridruženih mediacijah je znaten odstotek zadev rešenih v postopkih mediacije. Postopke mediacije vodijo pretežno zunanji izvajalci, odvetniki, notarji ali drugi. Delo sodnikov, ki jim je zadeva dodeljena v reševanje, je v taki uspešno rešeni mediacijski zadevi minimalno. Praktično se omeji le na en narok, na katerem se zapiše že predhodno sestavljen sporazum ali poravnava. Torej se je obremenitev sodnikov zmanjšala in zato je nerazumljivo, da je bilo prav v lanskem letu rešenih 5 % manj pomembnih zadev. Storilnost sodišč in tudi sodnikov je treba povečati. Ta cilj bo po našem prepričanju dosežen z rednim in doslednim spremljanjem količine in kakovosti opravljenega dela sodnikov, sodniških pomočnikov in strokovnih sodelavcev. V Novi Sloveniji podpiramo uvajanje menedžerskega pristopa v poslovanju sodišč in v povezavi s tem krepitev vloge, torej pooblastil in odgovornosti predsednikov sodišč. Predsedniki sodišč bodo tisti, ki bodo morali redno spremljati podatke o spoštovanju rokov za opravljanje posameznih procesnih zadev, o obsegu dela vsakega sodnika posebej in na podlagi zakonskih pooblastil sprejeti ustrezne ukrepe, če ugotovijo, da postopki ne tečejo v načrtovanih časovnih okvirih. Nadzor s strani predsednikov sodišč bo dopolnjen še z nadzorom s strani službe za nadzor pri Ministrstvu za pravosodje. Te dopolnjene oblike nadzora bodo po pričakovanjih Nove Slovenije prinesle določene rezultate vsaj v smeri jasne odgovornosti za vodenje postopkov in sojenje v razumnem roku. Podpiramo povečanje pristojnosti službe za nadzor v primeru ugotovljenih napak ali nezakonitosti. V takih primerih bo namreč služba predlagala predsedniku sodišča ukrepe za odpravo nepravilnosti in nezakonitosti. Zlasti gre za ukrepe v zvezi z zagotavljanjem pravic strank do sojenja brez nepotrebnega odlašanja, upoštevanje pravil o vrstnem redu reševanja zadev, spoštovanje zakonskih rokov za razpis narokov in izdelavo sodne odločbe ter spoštovanje drugih procesnih pravil. Služba za nadzor bo kot skrajni ukrep v primeru nezadovoljivega odziva predsednika sodišča na predlagane ukrepe lahko predlagala razrešitev predsednika sodišča. Zakonodajne podlage za povečanje pristojnosti v zvezi z nadzorom dela sodišč so podane na strani sodne veje oblasti, delno pa tudi na strani Ministrstva za pravosodje pa je sedaj odgovornost za njegovo izvajanje v praksi. Pričakovanja Nove Slovenije glede tega so velike. Poslanci Poslanske skupine Nove Slovenije bomo Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o sodiščih podprli.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin in sledi splošna razprava poslank in poslancev. Razpravo bo začel mag. Matej Tonin. Izvolite.
Spoštovane poslanke in poslanci, lepo pozdravljeni! Slovenska ustava določa, da je oblast razdeljena na tri veje oblasti: na zakonodajno, izvršno in sodno. Zdi se, da ima vsaj ena veja oblasti, to je sodna, nekoliko poseben status. V načelu, v teoriji bi morali v demokraciji sistem biti organiziran na takšen način, da bi vse tri veje oblasti druga drugo nadzirala in se na nek način oteževala. Ampak na nek način nadzirata druga drugo zgolj izvršna in zakonodajna veja oblasti, medtem ko pa se v zadnjem obdobju zdi, da pa je sodna veja oblasti popolnoma nedotakljiva. Spremembe zakona gredo vendar v smer, da se predsednikom sodišč naloži večjo odgovornost. V Novi Sloveniji ocenjujemo, da je to korak v pravo smer. Ampak kljub vsemu nisem eden izmed tistih, ki bi trdil, da ne smemo biti kritični do sodstva. Prepričan sem, da je treba biti kritičen do sodstva, opozarjati na stvari, ki niso dobre, in tudi predlagati, kako in na kakšen način bi zadevo odpravili. Ampak pri teh predlogih vedno naletimo na ene in iste očitke. To so očitki o političnem vpletanju v sodno vejo oblasti in to gre največkrat takrat, ko govorimo o omejitvi mandata sodnikov. Sodniki danes nimajo omejenega mandata in ko so enkrat izvoljeni v svojo funkcijo, jih praktično nihče več ne more razrešiti. Tudi tisti, ki bi jih lahko razrešili, so se doslej vedno izkazali kot tisti, ki so tudi problematične sodnike ščitili. Na primer, če grem na našo zakonodajno vejo oblasti, mi našo podporo vedno preverjamo na vsake štiri leta, včasih celo prej, na velikem referendumu, ki se mu reče volitve. Izvršna veja oblasti svojo podporo praktično lahko preverja vsak dan v tem parlamentu, ali ima še večinsko podporo. Pri sodnikih po se zdi, da se niti ne bi smeli pogovarjati o potencialni uvedbi poskusnega mandata, o potencialni uvedbi omejenega mandata, ker vse to je poseganje politike v sodno vejo oblasti. S tem se enostavno ne morem strinjati in sem zagovornik tistih, ki pravijo, da se je treba pogovarjati tudi o sodni veji oblasti. Vendar si želim in upam, da bodo te spremembe zakonodaje, ki so pred nami, prispevale k temu, da ne bomo več brali številne članke – mislim, da jih ni treba prebirati, ko govorijo o tem, češ sodnik je naredil napako. Ta napaka je izjemno evidentna, ampak kljub vsemu Sodni svet zoper tega sodnika ni ukrepal. Morda je vsaj začetek nekih sprememb na področju sodstva to, da se uvede večja odgovornost predsednikov sodišč. Na tem mestu bi svojo razpravo zaključil.
Hvala lepa tudi vam. Sedaj dajem besedo Matjažu Zanoškarju. Pripravi se gospod Franc Pukšič.
Hvala spoštovana predsedujoča, kolegice in kolegi, spoštovana gospa državna sekretarka! Iz takšnih uvodnih misli, ki so jih podali predstavniki poslanskih skupin, ki so vsi izrazili strinjanje z novelo Zakona o sodiščih, skoraj ni potrebna kakšna večja razprava. Torej vsi smo si enotni, vsi se strinjamo, da je potrebna poteza, ki jo je potegnil minister, in Ministrstvo za pravosodje, v temu smislu, da se napravijo dobri pogoji za delo sodišč. Seveda je najbrž novela zakona posledica ugotavljanja tudi Evropske komisije za področje pravosodja; najbrž je ta novela tudi bila nekoliko preoblikovana na podlagi zelo, zelo razširjene razprave o pravosodju, ki smo jo bili deležni v zadnjem času in tudi na odboru za pravosodje in najbrž je tudi zaveza med Vlado in pravosodjem tista, ki najbrž da narekuje in naznanjuje, da se bodo razmere v pravosodju v prihodnje nekoliko popravile. Ni nam vseeno, čeprav jemljemo pravosodje kot neodvisno vejo oblasti, in vsekakor nam ni vseeno, da je ta ugled in to zaupanje v pravosodje v prejšnjem obdobju nekoliko upadlo, verjetno tudi zaradi zelo zelo zahtevnih sodnih postopkov, ki so imeli nekoliko daljši rok reševanja, in tako je prav, da mogoče tudi s tem orodjem, ki ga predstavlja novela Zakona o sodiščih, pomagamo, da bo pravosodje pridobilo ta rating oziroma ta ugled, ki si ga vsekakor zasluži. Novela torej ne prinaša nič kaj drugega kot pa orodje in pripomoček za uravnavanje notranje organiziranosti in notranje hišne higiene na takšen način, da se jasno določijo te linije odgovornosti, jasno določijo tudi linije nadzora in učinkovitosti s tem, da se prenaša del nekaterih stvari s Sodnega sveta na Vrhovno sodišče in tudi nekaj stvari od ministrstva na Vrhovno sodišče. Na koncu koncev je Vrhovno sodišče tisto, ki je alfa in omega pravosodne veje oblasti in je prav, da ima Vrhovno sodišče ta pooblastila, s katerimi lahko uravnava delo sodišč in razporeja njihovo organiziranost. Torej, to so ključne stvari, za katere sam osebno menim, da so tudi nadgradnja ali dograditev nekih evropskih standardov, evropskih normativov, po katerih je prav, da se tudi naša pravosodna veja oblasti ne razlikuje od drugih evropskih držav. Prepričan sem, da je doseganje skupnega cilja dan s to novelo, doseganje skupnega cilja povrniti ugled in povrniti zaupanje pravosodju na takšen način, da bodo vsaj tisti najbolj pomembni deli organiziranosti določeni v zakonodaji. Nikakor se ne morem strinjati s tem [[...]]Seveda, nedotakljivost ni neodvisnost. Pravosodna veja oblasti s političnega stališča je neodvisna, je pa seveda dotakljiva; dotakljiva na takšen način, kot jo tudi danes obravnava zakonodajna veja oblasti in določa nek ritem, določa nek tempo in postavlja neke normative. Očitki so, tudi iz pravosodnih krogov, da je to hitropotezno ravnanje zakonodajne veje oblasti. Hitropoteznost se mogoče da upravičiti s tem, da razmere so takšne, da je treba hitro nekaj storiti. Ta novela bo zanesljivo tista, ki bo zelo učinkovito delovala in bo tudi v zelo kratkem času dala neke rezultate. Čeprav ob vsem tem pa moramo priznati, da se trendi v pravosodju izboljšujejo, da se zmanjšujejo nerešene zadeve, da se skrajšuje tudi čas reševanja posameznih zadev, kar je pa mogoče edina tista šibka točka, ki je, je torej reševanje zahtevnejših postopkov, da je nekoliko manj učinkovito, ampak prepričan sem, da se bo tudi to v prihodnje popravili. Torej, vsi skupaj z enim samim ciljem, da pravosodna veja oblasti zaživi naprej in pridobi tisti ugled, ki si ga absolutno zasluži, s tem pa seveda, da se te pomanjkljivosti, ki so omenjene, ki so bile zaznane v pretekli praksi, odpravijo na najboljši način. Torej, podpiram, tako kot ste že vsi ostali povedali, tudi osebno podpiram novelo zakona o sodiščih. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Franc Pukšič, imate besedo, pripravi se gospod Jožef Jerovšek.
Hvala lepa. Kolegice in kolegi! Ta paket, ki ga danes sprejemamo v zvezi z reformo pravosodja, seveda ne prinaša nekih revolucionarnih oziroma neke posebne reforme pravosodja, ampak le nekaj malih popravkov. Sedaj poglejte, ko prinaša minister nekaj malih popravkov, je že v zraku celotni Sodni svet. Zakaj je treba pravzaprav te popravke narediti? Ja, očitno zato, ker pač nekaj ni funkcioniralo, predolgo ni funkcioniralo in predolgo ni prišlo do popravkov. Če mene vprašate, do resnejših sprememb zakonodaje na tem področju bo treba priti, če bomo hoteli postaviti našo državo na mesto, kjer bi morala biti. Sanacija bank, upravljanje z državnim premoženjem, vse to je seveda pomembno, ampak nič od tega ne more funkcionirati, če sodstvo ne funkcionira in če bi sodstvo funkcioniralo tako, kot bi moralo – zraven pa še plačilna nedisciplina –, potem bi stvari bile bistveno drugačne in danes ne bi bili v takšni krizi, kot smo. Da Sodni svet skače v zrak zaradi posebne službe na ministrstvu za nadzor organizacije sodstva je nepojmljivo, ker to službo bo, tako tudi v zakonu piše, definitivno vodil eden od izbranih sodnikov, ki na tem področju pozna področje dela, ne pa eden od državnih sekretarjev ali izvoljenih s politične strani. Ta služba, torej ki prinaša ta nadzor nad organizacijo poslovanja ter izpolnjevanjem meril – mislim, ali se da razumeti, zakaj bi temu nasprotovali? Zato, da bodo zahtevali oziroma da bi se kontroliralo tako organizacijo kot izvajanje, izpolnjevanje teh meril in ugotavljalo učinkovitost na tem področju. Veste, tako kot povsod, od zidarja naprej, v kateri koli obrti, imamo dobre in slabe in jasno, tako v politiki, v sodstvu in tako dalje. Poznam kar nekaj poštenih, dobrih, delavnih sodnikov, ki nimajo nobenih zaostankov, delajo, pa zaradi tega tudi nič več nimajo. Da bi dobili več dela – to ja; da bi pa dobivali za to kakšno nagrado – tega pa ni. Še posebej je v tem zakonu zapisano, da ta služba, ki jo bo vodil sodnik, ne bo smela posegati ne v domnevo nedolžnosti, potem tajnost sodnega postopka in jamstvo poštenega sojenja. Torej, kaj več kot to? Torej, normalno, čisto normalno, vendar gre za to, da bo sodstvo začelo funkcionirati. Seveda, da se pri tem pa zahteva tudi večja odgovornost predsednika sodišč, je samo po sebi umevno. S tem bo seveda tudi njegova odgovornost se zahtevala do tega in možnost, če se bo ugotovilo, da stvari ne tečejo, tudi možnost njegove razrešitve. Skratka, da ponovim. Prinašajo se neke spremembe, vendar to še niso reforme. To podprl bom.
Hvala lepa. Gospod Jožef Jerovšek.
Hvala lepa, gospa predsedujoča. Spoštovane kolegice in kolegi! Spreminjamo Zakon o sodiščih. Po mojem mnenju gre za manjše spremembe, sicer sem itak pristaš tega, da na tem področju ne delamo prevelikih, revolucionarnih sprememb, kajti na teh tleh smo ob vzpostavitvi prejšnjega režima, komunizma, imeli revolucionarne spremembe. Seveda te revolucionarne spremembe so prinesle tako revolucionarno sodstvo, revolucionarne sodbe, montirane procese in dolgotrajne posledice za naše sodstvo in za našo državo. Te hude posledice prebolevamo še vedno. Vendar pa bi naše sodstvo skupaj s tožilstvom v 22 letih samostojne države lahko, če bi znalo in zmoglo in imelo notranjo voljo in energijo, vzpostavilo normalne razmere na področju sodstva. Imeli so absolutno dobre možnosti, vendar so bile posledice tega bacila revolucionarnega sodstva tako hude, da so zastrupile velike dele znotraj sodstva in da se je ta okužba v času samostojne Slovenije morda celo še širila. Ko pravim, da so imele dobre možnosti in ko se sprašujemo, zakaj naše sodstvo ni sposobno konsekventno, učinkovito delovati, reševati prispelih tožb kot v primerjalnih državah – mislim, da bi morala biti Republika Avstrija z nami primerjalna država. Kajti, pred stotimi leti, do začetka II. svetovne vojne oziroma do konca, smo izhajali iz popolnoma istega sistema, ki je bil na evropskem nivoju dober sistem. Mislim, da je celo v stari Jugoslaviji to sodstvo kar nekako normalno delovalo. Ima možnosti in je imelo tudi v samostojni Sloveniji. Imamo relativno dobre pravne fakultete, imamo izjemno težak pravosodni pravniški izpit. Priznajmo, mi ki smo iz drugih strok, da ko sledimo tu nekaterim mladim pravnikom, ki opravljajo ta izpit, pa tudi poznam druge primere, da je to morda eden najhujših preizkusov na vseh področjih. Izčrpa briljantno brihtne mlade ljudi praktično do kosti. Mislim celo, da je po nepotrebnem včasih preobsežen. Kajti, pravo bi moralo usmerjati v funkcionalna znanja, ne pa zgolj v obnavljanje tistega, kar je bilo že enkrat absolvirano skozi pravno fakulteto. Potem pridejo ti mladi ljudje na sodišča. Verjamem, zaupam v mlade pravnike, ampak tam znotraj se nekaj zgodi in se je nekaj zgodilo, da ta učinkovitost pade. Domnevam, da je to posledica tega – vemo, kako je deloval prejšnji sistem, da je včasih sodnik dobil dopis: "Zaključi zadevo!" Da so bili po vojni, če omenim samo procese proti kmetom, ko so jim množično sodili, ker je sodnik imel že vse vnaprej zdiktirano – seveda od partijskih oblasti –, kako je treba kmeta obsoditi. Ko ni imel sodnik odločilne besede, ko so imeli to tako imenovani prisedniki – takrat so jim tako rekli – prisedniki, ki so bili podaljšana roka režima. Te stvari so pustile boleče sledi, samo sprašujem se, zakaj se sodstvo noče izčistiti. Proti temu je bil v nekaj letih po vojni med sodstvom, med sodniki odpor, tihi odpor, glasnega si niso smeli dovoliti, kajti stalo bi jih ne samo službe, včasih tudi glave. Vendar danes ne moremo trditi, da se je sodstvo samo pripravljeno izvleči se iz teh težav. Zaradi tega so tudi te spremembe, ki so poskus, da se pravosodno poslovanje sodišč izboljša. Ministru že sem večkrat rekel, da je treba napisati tudi tak zakon, ki bo absolutno zavezoval instančna sodišča, da razsojajo, ne pa, da vračajo ponovno sojenje. Kajti to je eden tudi od najhujših krivcev za to, da naše sodstvo nikoli ne konča procesov, da se predvsem v gospodarskih sporih oziroma gospodarskem kriminalu ne pride do konca in stvari zastarajo. Teh primerov imamo še pa še. Tako ali tako jih določenih sodniki držijo v predalih, ker so pač to težavnejše zadeve. Upam, da bo ta posebna služba, ki se uvaja s tem zakonom, pripomogla in nekatere stvari izboljšala. Ne bo včasih vedno uspešna. Odvisno bo tudi od oblasti, kajti ni vsaka oblast zainteresirana za ekspeditivno sojenje, za reševanja sodnih sporov. Bodimo odkriti, v Sloveniji je vladala večino časa levica in je bila zainteresirana za zavlačevanje na sodiščih, za zastaranje in to je še sedaj prisotno. To je tiha intenca tudi sedanje vladajoče oblasti, predvsem dveh največjih strank, ki ščitita svoje eksponente v gospodarstvu, ki so to državo pripeljali do pogubnih posledic. Prej je bilo rečeno, kolegica iz največje stranke je za takšno stanje krivila politike. Če je bila samokritična, mislila nase, ko prihaja iz sodstva, iz sodišč direktno, potem jo je treba pohvaliti. Drugače pa je to ustvarjanje megle. Tisti politiki, ki so bili določen del kariere v sodstvu, imajo pravico biti samokritični do lastnega dela. S tem se strinjam. Drugi pa, vsaj v Sloveniji, teh vzvodov po mojem niso imeli in nimajo in je pritoževanje, da so politiki krivi – zaradi pritiskov, z vplivanjem [[...]]Ti argumenti enostavno ne držijo, enostavno ne držijo. Moram tudi reči, da je kolegica Potrata rekla, da smo v naši stranki proti, da bi politika odprla vrata do konkretnih zadev. To smo, upam, načelno v vseh strankah. To se ne sme zgoditi. Vendar sem prepričan, da se v Mariboru je zgodilo pred nedavnim. Veste, potem ko smo poslušali prisluhe v neki zadevi, moram reči, da so bili tisti prisluhi že objavljeni in se je govorilo in ljudje s sodišč so govorili, kaj je v tistih prisluhih in se naslajali nad tistimi prisluhi. Res je, da je točno določena politika odprla vrata do te konkretne zadeve, pa ne ščitim nobenega, ampak to se ne bi smelo zgoditi. To je kršenje. Kajti, poslušali so se na sodišču prisluhi, ki v velikem delu blage veze niso imeli s konkretno zadevo. Lahko pa smo razbrali politični cilj, zakaj je bilo to na sodišču storjeno. Lahko smo razbrali politični cilj! Verjetno so odločali še tudi kakšni osebni interesi za obračunavanje znotraj določenih institucij, pa mogoče tudi kakšni osebni razlogi, kompleksi in kaj takšnega. Ampak, ta vrata do konkretne zadeve so očitno bila odprta, in takšnih zadev je več v Sloveniji več. To je posledica tega, da nekateri še stalno mislijo, da so še tako močni, kot so bili v prejšnjem režimu, da lahko rečejo, da ta proces se zaključi – gotovo, tega pa je treba na določen način pospešiti in izkoristiti. To se ne sme dogajati! Mi bomo ministra podprli, da s tem ministrom gremo zmernih korakov v izboljšanje. Samo naj končno prinese zakon, ki bo zavezoval sodišča, kot pravim, da bodo morali v 90 % na instanci razsoditi, naj bodo toliko smeli in hrabri in delavni, ker vemo, da če vrneš sodbo v ponovno odločanje, se izogneš delu, ni treba delati toliko. Naj bodo toliko smeli. Mislim, da bi to morala biti prvenstvena naloga tudi Sodnega sveta, pomoč Sodnega sveta, da bi na podlagi tega ocenjeval tudi sodnike, v koliko primerih so pripravljeni zaključiti zadevo, vložiti svoj napor, so pa določeni sodniki, ki permanentno vračajo v ponovno sojenje, s tem zavlačujejo, s tem odklanjajo resno delo in tako naprej. Tu je tudi selekcija znotraj sodstva, lahko jo dela Sodni svet, lahko jo že zdaj delajo predsedniki sodišč, ampak vsega tega – ob možnosti, da so – niso dovolj dobro počeli. Niso dovolj dobro počeli in zaradi tega je treba tudi s takšnimi spremembami zakonodaje omogočiti to stvar in upam, da bomo imeli tudi v bodoče oblast v Sloveniji, ki bo stala za tem, ki tega ne bo videla kot manever, ampak ki bo videla kot resen pristop k izboljšavi sodstva. Kajti, treba je reči še to, da se je naši državi žal zgodilo tisto, kar je Svet Evrope in resolucija 1096 v letu 1996 napovedovala. Pravi, da če se ne razgradijo osnovne prejšnjega totalitarnega sistema, so nevarnosti prehodnega procesa velike. V najboljšem primeru bo vladala oligarhija namesto demokracije, to pravi resolucija Sveta Evrope, korupcija namesto vladavine prava in organizirani kriminal namesto človekovih pravic. Vse troje se v Sloveniji dogaja! Kakšna je bila daljnovidnost Sveta Evrope, ampak to resolucijo smo imeli tukaj, na mizah v tej hiši in se jo je levica branila z vsemi štirimi. In ni omogočila razgradnje teh bacilov in zdaj imamo vladavino kriminala namesto človekovih pravic in korupcijo namesto vladavine prava. To imamo! Zdaj tudi plediram za to, da ne boste s takšnim zavračanjem v mnogih drugih primerih sprejemali nekatere stvari, ki so univerzalno sprejete v Evropi, edino v Sloveniji niso: so stari simboli, so totalitarne metode in vse to. Čas bo, da se na to ozremo, sedaj, ko smo teden pred praznikom, ko smo osnovali lastno državo. Ali bomo rekli tudi s tem, da gremo na pot samostojne Slovenije brez pogledov tistih, ki niso potrebni, na stare, preživele, prehojene, zavržene sisteme? Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Sedaj ima besedo gospa Marjana Kotnik Poropat. Izvolite.
Hvala za besedo. Danes smo že slišali večkrat in tudi sama ugotavljam to dejstvo ponovno, da je zaupanje v pravosodje trenutno najbrž na najnižji ravni v zadnjem času, v zadnjih letih, zato sem vesela tudi sama, da je minister, gospod Pličanič, tako hitro ukrepal in poskrbel za to, da je bila v kratkem času pripravljena novela Zakona o sodiščih in novela Zakona o sodniški službi, ki ju danes obravnavamo. Nanizala bi oziroma spomnila na nekatere ukrepe, ki peljejo v krepitev samostojnosti sodstva. Predvsem mislim tukaj na te pristojnosti, ki se prenašajo z ministrstva na sodišča, nekatera tudi na oziroma predvsem na predsednika Vrhovnega sodišča, ki mu s tem nalagamo večjo odgovornost, ki temelji na večji pristojnosti, ki mu jo ta zakon daje. Tako gre na primer za pristojnost določanja števila sodniških mest, za spremljanje in ugotavljanje ter analiziranje učinkovitosti in uspešnosti dela sodišč, kar je bila prej pristojnost Sodnega sveta. Potem je eden od ukrepov tudi prenos imenovanja direktorja sodišča, prej je bila pristojnost na Ministrstvu za pravosodje, sedaj se to prenaša na predsednika sodišča. Ta ukrep je obrazložen s tem, da gre za soodvisnost direktorja sodišča s predsednikom sodišča in zato je bila že dalj časa prisotna težnja, da se to spremeni. Ukrep, na katerega velja tudi opozoriti, je ukrep za vodenje centralne kadrovske evidence, ki se prenaša z Ministrstva za pravosodje na Vrhovno sodišče Republike Slovenije in tudi ta namen. Zaposleni, tako sodniki kot administrativno osebje, so zaposleni na sodišču in zato je to tudi po moji oceni primernejša ureditev. Nazadnje bi želela opozoriti še na to, da se v zadnjem času pojavljajo tudi težnje, da bi si politika priškrnila vrata, zato da bi vršila vpliv na pravosodje. Pri tem želim posebej opozoriti na željo nekaterih – ukinitev trajnega sodniškega mandata, s čimer bi si politika omogočila vplivanje na neodvisnost sodnika pri opravljanju sodniške funkcije. Menim, da je takšen pristop in takšen način neprimeren, saj vodi v odvisnost sodnikov in to ocenjujem kot neprimerno in odločno nasprotujem proti takšni spremembi. Pričakujem torej, da bodo tako sedanji ukrepi, ki so pripravljeni v obeh zakonih, kot še drugi ukrepi, ki jih bo ministrstvo pripravilo in seveda tudi s spremenjenim odnosom do dela na sodiščih in v pravosodju v celoti pravosodna veja oblasti pridobila nazaj mesto, ki ji pripada. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Sedaj ima besedo gospod Mirko Brulc, pripravi se gospod Zvonko Černač. Izvolite.
Spoštovani, lep pozdrav! Res je, da zakone sprejemamo tukaj, v Državnemu zboru, leta 2009 je bilo leto, ko smo sprejeli veliko pozitivnih sprememb, so pa nekatere še nove, zato je pa potreben ta zakon, da te nove spremembe, ki so nujne, spravimo v življenje. Doslej je bilo opravljeno posodabljanje organizacije na sodiščih, bili so sprejeti novi normativi, določeno število sodnikov na posameznih sodiščih, da so se zmanjševali zaostanki, ustanovljen je bil specializiran oddelek, ki prevzema zelo zahtevne zadeve, sprejeta je bila širitev pristojnosti Sodnega sveta in še bi lahko našteval. Za Socialne demokrate je pomembno krepiti samostojnost sodne veje oblasti. Ta samostojnost je za nas najpomembnejša. Gre tudi za prenos kadrovskih pristojnosti z ministrstva na sodišča, to je v tem zakonu doseženo. Povečuje se kakovost, povečuje se nadzor nad sodno upravo, pomembna sta 26. člen in novi 65.a in 65.b člen, uvajajo se tudi služba za nadzor. Verjetno bi bilo treba podiskutirati, če bi ta morala biti mogoče organizirana na Vrhovnem sodišču, ampak ne glede na to bo ta služba delala in imela sedež na Ministrstvu za pravosodje in službo bo vodil dodeljeni sodnik. Tukaj so nekatere spremembe iz tistega prvega osnutka tega novega zakona. Moramo pa poudariti, da je nujno potrebno, da mora ta služba opraviti razgovor s predsednikom sodišča oziroma direktorjem sodišča in vodji sodnih oddelkov, nikakor pa s prizadetim sodnikom, kajti to bi bil pa tisti pritisk na njegove odločitve. Tudi vstop v prostore sodišča mora biti dogovorjen, ne more ta nadzornik kar priti in hoditi po sodišču, ampak je tudi pred obiskom je treba najaviti nadzor pri predsedniku sodišča, se dogovoriti, kaj bo tema pregleda in tako dalje, kot je to povsod v vseh sredinah. Po izdelanem poročilu pa mora imeti predsednik sodišča možnost, da to poročilo pregleda in pove tudi komentar, da pripombe na ugotovitve te službe. Ko govorimo o službi za nadzor pa ni nič dogovorjenega, kaj pa drugi zaposleni v tej službi, če so, predvsem o stopnji izobrazbe teh drugih, smeri izobrazbe in zahtevanih izkušnjah. Kajti nadzor lahko opravlja le tisti, ki je nekako ocenjen kot največji strokovnjak. Mi z novimi zakoni, imamo danes še enega, posegamo v delo sodišč. Takšnih sprememb pa je ogromno in reševanje problemov z novelami ne sme postati pravilo. Zakone je treba sprejemati v celoti, kvalitetne in te nenehne spremembe zakonov seveda otežujejo učinkovitost sodne pa tudi administrativne postopke na naših sodiščih. Nekvalitetno spreminjanje zakonodaje pa povzroča napake v sodnih procesih in težave. Ne razumem, kako je mogoče, da nekomu ni bilo mogoče vročiti poziva na sodišče, se pa je vsak dan pojavljal na sodišču. Kaj ga je ta iskal doma, ko ga ni bilo, prav za nalašč? In tako dalje. To so zadeve, ki jih je zelo zelo enostavno rešiti z nekaterimi ukrepi. Vsakodnevni pritiski na pravosodje pa so razumljivi, saj so končno v razpravnih dvoranah nedotakljivi tisti, ki so krivi tudi za kolaps našega gospodarstva, tudi tisti, ki so osumljeni korupcije in še česa. To so potem strici iz ozadja, ki pritiskajo na pravosodje, da bi odločalo drugače. Proti temu se moramo boriti, da bomo tudi v Državnem zboru obravnavali posamezne odločitve sodišča poimensko, s komentarji in z našimi ugotovitvami – mi nismo sodniki, nismo strokovnjaki, ne poznamo niti spisa, o katerem razpravljamo, ampak smo tu vehementni in si nekateri dovolijo neke pavšalne ocene in to škodi pravosodju. Prav zato, ker so ti pritiski na vse, ki delajo v pravosodju, izjemno veliki, pričakujemo od vseh pravosodnih delavk in delavcev, da bodo trdni in da bodo ohranili svojo pokončnost; tisti, ki so pa slabi, za tiste pa so itak že mehanizmi in še bodo, kako jih izločiti iz teh služb. Za nadaljnjo obravnavo bo ta zakon treba še v nekaterih elementih dodelati, da bo tako dober, da bo učinkovit in da bo delo v pravosodju lažje, strokovno in uspešno. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Gospod Zvonko Černač imate besedo. Pripravi se mag. Katarina Hočevar. Izvolite.
Hvala lepa. Lep pozdrav vsem prisotnim tudi z moje strani! Očitno je to zavedanje, ki je v družbi in v javnosti prisotno že kar nekaj let, o tem, da je naš pravosodno tožilski sistem neučinkovit, da ne odraža potreb časa, da se ni bil sposoben prilagoditi spremembi sistema. Očitno je to zavedanje prisotno tudi v tej dvorani oziroma v širšem stanju političnega spektra. So pa določene nianse o tem, na kak način naj bi to stanje odpravili oziroma pozdravili. Nekateri, žal tudi resorni minister, vidijo ozdravitev z relativno blagimi sredstvi, z neko slabo dodelano reformo, katere del je tudi ta zakon, ki ga trenutno obravnavamo, ki žal ne bo prinesla želenih učinkov oziroma rezultatov. Mi imamo, statistika govori, dokaj dober standard v pravosodju in na tožilstvu, tako kar se tiče kadrovskih resursov na področju tožilcev, sodnikov, kjer smo v povprečju s primerljivimi evropskimi državami, na milijon prebivalcev imamo številko dvakratnik ali večkratnik, nekaj podobnega tudi glede denarja, ki ga namenjamo temu sistemu, dvainpolkrat več denarja namenjamo na milijon prebivalcev oziroma na sodnika oziroma na tožilca kot v primerljivih državah. Seveda se pa ne moremo meriti na drugih področjih, kar se tiče učinkovitosti, storilnosti, odgovornosti, sankcij v primerih, ko se ugotovi, da nekdo žal ne izpolnjuje kriterijev, ki bi jih moral izpolnjevati, zato da bi lahko pravično nepristransko sodil oziroma obtoževal. Imamo kar nekaj primerov, ki govorijo nasprotno, in nič se ni zgodilo; celo več, ti ljudje so celo napredovali na višje položaje. Imamo sodne zaostanke, ki so bistveno daljši kot v primerljivih državah. Imamo številne odmevne primere, odmevne primere, kjer je šlo za velika oškodovanja, ki so zastarali, Satex, Elan, kjer sodnik ni napisal pravočasno sodbe in je primer zastaral, Sicura in tako naprej. Mnoge postopke imamo, kar je še huje, ki niso bili niti začeti, pa gre za milijonske, 10 milijonske, 100 milijonske zneske, o katerih poslušamo vsak dan javno preko ekranov – in se nič ne zgodi! Veliko energije pa imamo na drugi strani, žal, in to je očitno posledica tega, da se ta sistem po letu 1990, pa tudi ne po 1995, ko je bila ta pravosodna reforma narejena, ni reformiral. Veliko energije in veliko primerov pa imamo, ki so vloženi v preganjanje politično nekompatibilnih posameznikov. Torej, kljub temu kadrovsko prenormiranemu pravosodju je ta sistem neučinkovit, je zbirokratiziran, žal ne premore niti toliko samorefleksije, da bi se znal pravilno in odgovorno odzvati takrat, ko njegovi členi storijo hude napake, takrat, ko obtožijo ali celo obsodijo brez dokazov, takrat ko storijo krivico, ki je ni mogoče popraviti. Imamo primer Fojkar. Enajst let je tožilka vlagala in vlagala pritožbe zoper oprostilne sodbe. Enajst let! Enajst let, dokler ni končno Višje sodišče temu naredilo piko na i in zadevo zaključilo in zgodbo odpravilo, vendar ta tožilka je sedaj predsednica okrožnega tožilstva v Novi Gorici. Se pravi, je napredovala. Imamo primere, ki govorijo o tem, da ta sistem omogoča procesiranje nepomembnih dejanj, takih, ki niso družbeno škodljive. Imate primer nekega gostinca, ki je zaradi napačno vpisanih šumnikov plačal 4 tisoč evrov globe, in stotine podobnih primerov, ki govorijo o penalizaciji tistega, kar ni družbeno škodljivo in prepoznano kot zelo delinkventno. Na drugi strani imate primere, ko gre za velike ribe, ki jih policija, recimo, še pripelje na sodišče, pa jih potem sodišče odpusti, kljub temu da so bili v sosednjih državah, Italiji, Srbiji, obtoženi na podlagi istih dokazov – govorim o Balkanskem bojevniku in o tem, da je Slovenija očitno prepoznavna širše kot raj za mamilarske združbe, ker očitno sistem ni sposoben na ustrezen način sankcionirati in obsoditi členov te verige. In imamo seveda tudi primere neizkušenosti, nestrokovnosti. Oprostite, meni ne bo nihče rekel, da nekdo lahko sodi v najtežjih primerih deset let po tistem, ko je zaključil fakulteto oziroma opravil pravosodni izpit. Je le treba imeti nekaj več izkušenj in kilometrine še kje drugje, ne samo v sodnih dvoranah ali pa v sodnih hodnikih – pardon, ne dvoranah –, zato da se lahko sodi v najtežjih primerih. In tudi tukaj je problem naše zakonodaje, ker je ta prag po mojem mnenju prenizek in omogoča nekritično kadrovanje na področja, kjer gre za zelo pomembne stvari in od katerih je odvisen tudi ugled naše države, našega pravosodja. Skratka, zaradi vsega tega, o čemer govorim, je mogoče tudi, da prihaja do zlorab v pravosodnem sistemu; zaradi tega je mogoče, da prihaja do izpeljave montiranih sodnih procesov; zaradi tega je mogoče, da se ljudi obtožuje, celo sodi brez dokazov – če se že obtožuje brez dokazov, je še, ampak da se jih obsodi brez dokazov, to pa pomeni totalno erozijo prava in pravičnosti in govori o tem, da v Sloveniji praktično nimamo več pravičnosti in ne vladavine prava, da imamo neko pravno državo, zapisano v neki knjižici, na papirju, da jo pa žal skozi odločitve sistema ne uresničujemo. Če pogledamo 25 let nazaj, pred 25 leti, leta 1988, v bivšem režimu, celo takrat niso tožili, kaj šele obsojali brez dokazov. Pred 25 leti! Takrat, ko so umazano delo pri obtožbi Janše, Borštnerja, Tasiča in Zavrla zaradi domnevne izdaje tajnosti prepustili raje sodišču neke druge države, vojaškemu tožilcu in vojaškemu sodišču. In še tam so se potrudili, da so dokaze vsaj sproducirali, niso pa obtoževali in sodili brez dokazov. To pomeni, da smo padli globlje, kot smo bili leta 1988 v časih neke druge države, ki ni bila prepoznana kot demokratična država, ta pa sedaj naj bi bila, kar pomeni, da naše pravosodje, tako pravosodni kot tožilski sistem, potrebuje celovito in temeljito reformo. Te reforme ta novela zakona žal ne more zagotoviti, kajti ta novela pomeni samo še več birokracije, ne manj pravosodne birokracije, več pravosodne birokracije, pomeni na eni strani nek dodaten nadzor upravnih uradnikov, ki naj bi nadzirali sodnike, kaj počnejo, na drugi strani se pa pravosodni minister umika še s tistega malega dela pristojnosti, ki ga ima v pravosodju in prepušča imenovanje predsednikov sodišč v celoti pravosodni sferi. Potem ne rabimo pravosodnega ministra, potem rabimo enega generalnega sekretarja sodišč, ki bo skrbel za to, da so počiščena, posnažena, da imajo računalnike in da lahko normalno funkcionirajo, ne rabite pravosodnega ministra v takih primerih, če si ne upa prevzeti odgovornosti za politiko na področju, ki jo je treba izvajati. In zato mora imeti seveda tudi mehanizme. Mehanizme ima lahko samo v zakonu, na podlagi določenih zelo jasnih pravil. In seveda potrebujemo na drugi strani tudi sodišče, pravosodje in tožilstvo, ki ga bosta vodila človeka na najvišjih instancah, ki se bosta zavedala problemov, s katerimi se to pravosodje in tožilstvo sooča, in ki bosta s svojo avtoriteto in položajem omogočala, da bo prišlo do procesa te preobrazbe, ki ne bo kratka, bo trajala kar nekaj let, vendar začeti pa je treba ta proces čim prej. Tega tudi nimamo. Zaradi tega ta novela zakona, kot je rekel kolega Gorenak, škodila ne bo, pomagala pa tudi ne bo. Škoda je, da se ukvarjamo s temi stvarmi, da izgubljamo čas, dragocen čas, ko bi morali govoriti o temeljitih spremembah reforme, ki se je očitno izkazala za neučinkovito. 1. 1. 1995 je bil ta sistem utemeljen in od takrat naprej se ta erozija v tem sistemu dogaja, kar pomeni, da je reformo, ki je bila takrat storjena, treba spoznati slej kot prej za neučinkovito in celovito reformirati ta sistem, tako da se na eni strani omogoči samostojnost, neodvisnost, strokovnost tistim, ki sodijo, tistim, ki so tožilci, na drugi strani pa tudi njihovo odgovornost za tisto, kar počnejo, in ustrezen nadzor, kot ga poznamo v vseh primerljivih evropskih državah.
Hvala lepa. Gospa Ljudmila Novak, izvolite.
Spoštovana gospa podpredsednica! Sama na srečo nimam osebnih izkušenj s sodišči in upam, da jih ne bom imela, žal pa slišimo vsak dan veliko zgodb ljudi, veliko pisanja po raznih medijih in vemo, da je v naši Sloveniji nekaj hudo narobe. O tem pač pričajo tudi razni spiski, da smo na drugem mestu po korupciji in še kaj drugega. Seveda si želim, da bi bilo naše pravosodje bolj učinkovito, zato podpiram te zakone, te predlagane spremembe. Veseli me tudi to, da je minister rekel, da vendarle v dogovoru tudi s pravosodno vejo oblasti bo prišlo do določenih sprememb. S tem seveda upam, da se tudi tam zavedajo, da so spremembe potrebne in mi smo dolžni, tako izvršilna kot zakonodajna veja oblasti, da sprejmemo čim več takih sprememb, ki bodo v podporo sodstvu, ki bodo odpravile administrativne ovire, če bodo zadostne ali ne, tega jaz sedaj ne znam presoditi, glede na to, kar je moj predhodnik razpravljal, naj ne bi bile zadostne, jaz pa upam, da vendarle te spremembe bodo privedle do boljših rezultatov sodstva. Ne nazadnje vsak dan poslušamo različne obtožbe, tudi kritike na račun sodstva in verjamem, da si tudi sodniki oziroma vsi, ki v tej veji delajo, sami želijo, da bi lažje delali, da bi bolj učinkovito delali, seveda pa upam, da bodo tudi strokovno delali še naprej. Najbolj si pa želim, da bi bili na odgovorna mesta imenovani ljudje, ki so nesporne strokovne avtoritete in tudi moralne avtoritete. To sem že zadnjič v razpravi enkrat poudarila, kajti samo tako bomo imeli državljani tudi večje zaupanje v sodno vejo oblasti, kajti zakoni sami nam nič ne pomagajo, vemo, vedno se dajo izrabiti, če pa imamo zaupanje, da smo pred zakonom vsi državljani enaki, potem pa mislim, da se bo tudi zaupanje v pravosodje počasi izboljšalo. V tej družbi imamo vsi določene dolžnosti, da bi bila ta naša družba, naša država bolj prijazna, da bi v njej raje vsi živeli, da bi bili nanjo vsi bolj ponosni, vsak po svojih pristojnostih in vsak po svojih funkcijah. Seveda si želim, da bi tudi pravosodna veja oblasti prevzela vso odgovornost za svoje delo, zato tudi pozdravljam te predloge, da se poveča tudi odgovornost tistih vodilnih, pristojnih in da se opravlja nad njimi nadzor. Konec koncev smo tudi poslanci nadzorovani tako rekoč od naših volivcev, tudi mi se moramo na volitvah vedno znova potrjevati ali pa nimamo več funkcije, in mislim, da je tudi dobro, da se tudi sodniki, sodišča, vsi, ki so tam zaposleni, tega zavedajo. Zakone bomo seveda podprli in upam, da bo to vodilo tudi k izboljšanju stanja v slovenskem pravosodju.
Hvala lepa. Mag. Katrina Hočevar, za njo Jerko Čehovin in potem Borut Ambrožič.
Hvala za besedo in lepo pozdravljeni tudi v mojem imenu. Za razliko od nekaterih predhodnikov tudi sama menim, da se velike spremembe delajo in pa tlakujejo z mirnimi koraki. Mislim, da minister Pličanič pri uvajanju sprememb v slovensko sodstvo dela prav to. Po mojem mnenju moramo v Sloveniji spremeniti dve stvari. Prvič, da porabimo toliko kot ustvarimo, da gradimo stimulativno gospodarsko okolje in da povrnemo zaupanje v pravno državo. Preveč je tega, da imajo naši državljani občutek, da pred zakonom nismo vsi enaki, preveč je tega občutka nemoči in pa izgube zaupanja v institucije pravne države. Je pa dejstvo, da v vsakem sistemu, v vsaki organizaciji je ključ do sprememb v ljudeh, v zaposlenih. Lahko imamo najmodernejšo stavbo, najboljšo informacijsko tehnologijo, tudi ustrezne sistemske rešitve. Zadev ne bomo spremenili na bolje, tudi v pravosodju ne, če ne bodo sodniki in tožilci verjeli v te spremembe, jih ponotranjili in dejansko tudi z vsemi svojimi močmi in po najboljših prizadevanjih jih uvedli v prakso. Kot je povedal minister, me veseli, da ima za te spremembe podporo v skupini predsednikov sodišč, in to daje res upanje, da lahko spremenimo sistem na bolje, zato ker obstaja ena kritična masa ljudi, če hočete sodnikov, ki se zavedajo dejstva, da je treba zadeve spremeniti. Sicer novela zakona o sodiščih zasleduje devet ciljev. Moji predhodniki ste jih že kar nekaj povzeli, jaz pač verjamem, da so te spremembe lahko dobro orodje, da zadeve spremenimo in da sta današnji noveli odgovor na probleme v sodstvu, za katere pa mislim, da se jih sedaj vsi zavedamo. Te spremembe, ki se z novelo Zakona o sodiščih uvajajo, sama bi izpostavila predvsem to krepitev samostojnosti, to se pravi prenos nekaterih pristojnosti z ministrstva na sodišča, s tem ko imaš pristojnosti, imaš pa tudi večjo odgovornost. Pozdravljam uvedbo posebne službe za nadzor nad poslovanjem sodišč. Veseli me ta korak k večji transparentnosti, to se pravi, da bodo sedaj tako na oglasni deski sodišč kot na spletu objavljeni razporedi sodnikov, razporedi obravnav in pa narokov. In mislim, da bo to tudi dobra kontrola s strani državljanov. Tisto, kar mislim, da je dober korak k učinkovitejšemu kadrovanju na sodiščih, je možnost, da bo sedaj lahko predsednik okrožnega sodišča okrajnega sodnika z letnim razporedom dodelil okrožnemu sodišču. Recimo, to je v Zakonu o javnih uslužbencih v uveljavi že deset let, samo z aneksom h pogodbi o zaposlitvi si lahko zaradi delovnih potreb razporejen z enega na drugo ministrstvo. Naslednja zadeva, ki se z zakonom uvaja in sem prav tako našla eno uravnilovko oziroma eno podobnost z Zakonom o javnih uslužbencih, je dejstvo, da se bo predsednik sodišča lahko razrešil v primeru, da pač zadeve ne bodo opravljene skladno s predpisi, z zamudo oziroma da sodišče dve leti zaporedoma ne doseže načrtovanih poslovnih rezultatov. Tudi v Zakonu o javnih uslužbencih imamo določbo, da se uvede postopek ugotavljanja nesposobnosti, če javni uslužbenec dve leti zaporedoma doseže najslabšo letno oceno. Že to kaže na dejstvo, da ta dva zadnja primera, ki sem jih povedala, da v bistvu v sodstvo šele sedaj uvajamo spremembe, ki so v drugih sistemih že ena, bom rekla, stalnica. In ta zamuda mislim, da mora biti spodbuda tudi Ministrstvu za pravosodje, da bomo naslednje spremembe oziroma nadaljevanje reforme pravosodja delali hitro in s pogumnimi koraki. Ker ta resor vodi prav minister Pličanič, ne dvomim v to, da mu bo uspelo. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Borut Ambrožič je naslednji na vrsti in potem gospod Aljoša Jerič.
Hvala za besedo, predsedujoča. Pozdravljeni tudi vsi prisotni! Dovolite, da že na začetku povem svoje stališče glede Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o sodiščih. Pri glasovanju se bom vzdržal, to pa iz razloga, ker kot vsaka stvar ali pa predlog vidim v tem delno pozitivno in delno tudi negativne posledice, tako kot je pravzaprav tudi sodniška stroka odreagirala na predlagani predlog koalicije. Tisti, ki smo sprejeli odločitev v svojem življenju, da bomo šli po težki poti pravne izobrazbe, sami dobro vemo, kako težko je doseči status sodnika – od samega študijskega ciklusa do težkih preizkušenj, ki so pogojene z visokim povprečjem, da čim prej dosežeš pripravniško obdobje na sodišču, kasneje opravljenem pravosodnim izpitom in vsemi ostalimi težkimi koraki, ki pripeljejo do sodniške funkcije, ki je mimogrede kot seveda tudi marsikateri drugi poklici v Republiki Sloveniji, da ne bo napak razumljeno, podcenjena. Osebno mislim, da se v skupno vrečo meče tako tiste marljive in delovne sodnike kot tudi tiste manj marljive, ki so mogoče nekateri postali žrtev v teh desetletjih od osamosvojitve naprej tudi zaradi pomanjkanja ustreznih delovnih sredstev, kot bi se nekoč izrazili, saj sem tudi sam imel priložnost, ko sem opravljal pripravništvo na sodišču, doživljati, da smo si pripravniki delili en zastareli računalnik v pripravniški sobi, da ne govorim o računalniških programih, ki so bili takrat na voljo. Dandanes je seveda situacija nekoliko ali pa recimo za polovico drugačna, še vedno pa bi si naše sodstvo zaslužilo tako na tehničnem področju kot tudi na področju sistemizacije plač, kot seveda tudi še marsikateri drugi poklici v Sloveniji, velike izboljšave. Osebno mislim, da bi to tudi pripomoglo k danes večkrat omenjeni samostojnosti in neodvisnosti sodnikov, ki jo pa nekateri z uvedbo zlasti te nadzorne službe vidijo popolnoma v drugačni luči. Iz navedenih razlogov, kot rečeno, se bom pri glasovanju vzdržal. Hvala.
Hvala lepa. Alenka Jeraj, potem pa dr. Ljubica Jelušič.
Hvala lepa za besedo. Jaz bom oba zakona podprla, čeprav ocenjujem podobno kot moji kolegi, da sta premalo ambiciozna. Že decembra smo z ministrom govorili o teh stvareh, predlagali marsikaj, danes imamo nekaj na mizi. Iz analiz je jasno, da se zaostanki ne zmanjšujejo, ampak ponekod celo povečujejo, sodišča sicer res rešijo več manj pomembnih zadev, rešijo nekaj več tudi zato, ker je pripad manjši, med zaostanki pa ostajajo zahtevnejše in starejše zadeve, ker se dogaja, da se zberejo lažji spisi in se rešijo, zato da popravljamo statistiko. To je pa za ljudi, ki čakajo, da pridejo do pravice, slabo. Pri sodstvu se skorajda nikoli ne pogovarjamo o kvaliteti dela. Sama ocenjujem, kot je moj predhodnik povedal, da so nekateri sodniki pridni, delavni in odgovorni. So pa tudi taki, ki ne delajo tako. Mi smo dobili pred časom pismo, mislim, da ga ima tudi minister, z Okrožnega sodišča v Mariboru, kjer navajajo cel kup nepravilnosti, ob tem povedo, da se minister na to ni odzval, niti ne vedo, ali so se zgodile kakšne sankcije ali ne. Vsako tako navedbo je najbrž treba preveriti, sploh če gre za navedbe o mobingu, o spornem kadrovanju itd. Mislim, da bi te stvari morali zelo resno vzeti. Mislim, da smo že z nekaterimi spremembami v preteklosti, ko smo postavili predsednike sodišč in direktorje sodišč v bistvu dali kar močno orodje tem gospodom ali gospem v roke. Vendar pa se jih po moji oceni premalo poslužujejo. Že sedaj je možno dodeljevati primere sodnikom, ki niso tako obremenjeni, in cel kup takih stvari, seveda pa to zahteva nekaj več dela tistega, ki take stvari razporeja. Podobno je tudi s kontrolo. Vsako jutro bi lahko predsednik sodišča ali direktor preveril, kje stvari stojijo, kaj se dogaja, ali se je nekaj premaknilo ali se ni, in če se ni, tudi ukrepal. Cel kup takih stvari v zakonodaji že je in take možnosti imajo, pa se jih ne poslužujejo, ker to zahteva nekaj več dela in nekaj več priprav tistega, ki pač mora stvari na tak način nadzorovati. Po podatkih, ki jih imamo, je tudi vsaka peta sodba v pritožbi razveljavljena. Zame bi se morali vsaj vprašati, ali je to dobro delo ali slabo delo. Da ne govorim o tem, kar je omenil že kolega Jerovšek, da sodišče na drugi stopnji, torej pritožbeno, lahko o zadevi odloči ali pa jo razveljavi in jo vrne na prvo stopnjo, kar je seveda enostavneje. Ni se treba tako poglobiti v spis. Če pa ti želiš o stvari odločiti, pa to zahteva spet nekaj več dela. Zato bi moralo biti praviloma, da pritožbeni organ o zadevi odloči, ne pa, da jo vrne na prvo stopnjo, kar se nam pa sedaj praviloma dogaja. Mislim, da te stvari niso v redu in bi jih morali spremeniti. Lahko bi povedala še kaj, ampak časa prav veliko ni več. Mogoče samo to, da smo prvaki po številu sodniku, prvaki v zaostankih in sem prepričana, da bi se moralo sodstvo samo znotraj zelo temeljito tega lotiti in predlagati stvari, ki jih pričakuje in zaradi katerih bi lahko bolje delali. Vedno se ne moreš izgovarjati na zakonodajo. Stvari se začnejo in končajo pri ljudeh, ki potem to zakonodajo izvaja.
Hvala lepa. Dr. Ljubica Jelušič, potem gospa Janja Klasinc.
Najlepša hvala za besedo, spoštovana podpredsednica. Pozdravljena spoštovana državna sekretarka gospa Brecelj, kolegice in kolegi! Če nas danes kdo zelo pozorno posluša in analizira naše razprave, potem ne more mimo ugotovitve, da je večina stvari bila že povedana, in sicer v razpravah ob prejšnjih podobnih priložnostih, bodisi na izredni seji ali pa tudi ob drugih zakonih, ki zadevajo delovanje sodišč, smo izražali približno ista pričakovanja kot danes. Tudi približno iste primere smo že slišali, nekatere v podrobnosti, nekatere kot navedbe. Tako da je veliko vprašanje, od kod izvira in kako dolgo bomo tu v Državnem zboru še gojili to veliko nezadovoljstvo s tem, kar pričakujemo od pravosodnega sistema, zlasti seveda v tem trenutku od sodišč. Naša pričakovanja v zvezi z zakoni, ki jih pripravlja Ministrstvo za pravosodje, so očitno takšna, da še kar naprej čakamo na nekaj pomembnejšega, na neko večjo reformo, na neko veliko spremembo. Tudi kolegica Opec je v svojem stališču opozorila na to, da čakamo na neko veliko sistemsko spremembo. Torej po eni strani so naša pričakovanja usmerjena v velike spremembe, po drugi strani ugotavljamo danes, da imamo pred sabo spremembo majhnih korakov oziroma dokaj majhno novelo in da večina ključnih stvari, povezanih z reformo pravosodnega sistema, tudi izhajajoč iz na začetku junija podpisane zaveze Vrhovnega sodišča in Vlade Republike Slovenije, nas še čaka. Torej po eni strani ta velika pričakovanja, po drugi strani pa opozorila pravnih strokovnjakov, ki, če citiramo dr. Cerarja iz intervjuja za Primorske novice, pravi, da je naš "problem v tem, da se zakonodaja prehitro in pogosto nekvalitetno spreminja, kar sodstvu onemogoča, da bi razvilo dovolj uspešno ustaljeno sodno prakso". Se pravi, da smo nekje v primežu razumevanja tega, kakšni so rezultati oziroma učinki tistega, kar tukaj sprejemamo, in tistega, kar potem sodstvo lahko na podlagi sprejete zakonodaje postori. Opozorila bi še na eno stvar, ki jo jaz opažam, čeprav sem tukaj samo pol leta, da pri vsaki stvari, ki jo dobimo v povezavi s sodnimi zadevami, je nekje v ozadju skrit konflikt med Ministrstvom za pravosodje in Sodnim svetom. Kadarkoli smo dobili kakšen zakon s tega področja, je bilo zraven tudi sporočilo Sodnega sveta Državnemu zboru, da bodisi ni bilo dovolj časa za poglobljeno strokovno razpravo, bodisi da spremembe niso dovolj sistemsko premišljene, bodisi da niso bili vključeni v razprave. Ministrstvo za pravosodje je očitno temu konfliktu tokrat s to novelo skušalo ubežati tako, da je službo, ki bo izvajala nadzor nad delovanjem sodišč, pripisalo kar sebi oziroma jo želi ustanoviti na Ministrstvu za pravosodje. V resnici tako neodvisna poročila o delovanju našega sodstva kot tudi nekateri pravni strokovnjaki pričakujejo, da bi Sodni svet moral izvajati več nadzora in da bi moral skrbeti za objektivno odgovornost delovanja ljudi v sodnem sistemu. Tudi v tem konfliktu se očitno spet zatekamo k izogibanju neke javno vidne kritike situacije, ki je skrita v tem nerazrešenem razmerju do Sodnega sveta, In to je seveda tudi vprašanje, ali bomo sledili napotilom Greca, ki pravi, da bi bilo treba imeti zakon o Sodnem svetu, ali bomo morebiti pri noveli drugega zakona, ki ga bomo danes obravnavali, nekega dne natančneje pogledali v pristojnosti Sodnega sveta. Kolegica je danes zelo zanimivo povedala, da smo prvaki v mnogih stvareh, ki zadevajo sodišča, smo prvaki tudi na točki, ki se imenuje pripad zadev, o tem smo že govorili in tudi jaz sem že o tem govorila. Vidimo namreč, da gre za neko nesorazmerno stopnjo nezaupanja v sodišča v naši javnosti, veliko kritik. Tem kritikam smo podlegli tudi mi, po drugi strani pa nesorazmerno veliko število ljudi išče pravico prav na sodiščih. Milijon, skoraj da milijon letno pripada zadev, od tega skoraj da milijon tudi rešenih zadev, hkrati seveda na milijone podlage, bomo rekli, daje slutiti, da neki drugi sistemi v naši državi ne delujejo dobro, če ljudje mislijo, da bodo v mnogih stvareh našli rešitev iz verjetno nesistemske oziroma nenatančne zakonodaje prav na sodiščih. In še četrta stvar, na katero bi rada opozorila, je vprašanje političnega vpliva. Naš strah pri Socialnih demokratih je, da bi bilo mogoče preko službe za nadzor, ki bo ustanovljena na Ministrstvu za pravosodje, v prihodnjih letih pod različnimi vladami izvajati tudi politični vpliv na potek sodnih postopkov. Seveda moramo po drugi strani razumeti, da sodniki niso ljudje, ki so apolitična bitja, da živijo izven časa in prostora, ampak imajo zagotovo vsak svoje politične simpatije in svoja politična prepričanja. Jaz vidim problem bolj v tem, da so po vsej verjetnosti člani različnih političnih strank in politični vpliv se v bistvu pri sodnikih odvija tudi preko tega dejstva. Jaz pristajam na to, da gresta oba zakona, tako ta kot naslednji, ki govori o noveli sodniške službe, naprej v obravnavo, se pa zavedam da odgovora našim državljanom na potrebo po sistemski spremembi zakonodaje za področje pravosodja še nismo dali. Hvala.
Hvala lepa. Na vrsti bi bila gospa Janja Klasinc, vendar je ni tukaj. Gospod Branko Ficko je najprej, potem pa gospa Iva Dimic.
Lep pozdrav vsem skupaj! Stanje v pravosodju ni zadovoljivo, zato so spremembe potrebne. Tudi zadnji dogodki so to pokazali in treba je ukrepati. Predvsem pa je nova zaveza med predsednico Vlade, ministrom za pravosodje in Vrhovnim sodiščem rezultat te spremembe Zakona o sodiščih. To seveda ne pomeni, da je treba brezglavo in drastično posegati v zakonodajo. Gre za tiste ukrepe, ki bodo imeli pozitivne učinke. Ugled sodstva ni dober in tu nosi odgovornost politika, predvsem pa neodgovorno vedenje posameznikov. Nekateri bi seveda radi dokazali, da je vse narobe predvsem na bazi klipingov iz preteklosti, ko obračunavajo s posamezniki. Dejstvo je, da se stanje v sodstvu izboljšuje in tudi spremembe zakonodaje bodo šle v pozitivno smer. Nekaj pozitivnih trendov je tudi že na osnovi analize v letu 2012. V Pozitivni Sloveniji se zavedamo stanja v sodstvu, da ni optimalno, zavedamo se tudi, da neodvisnost sodstva še ne pomeni neodvisnosti od odgovornosti za napake. Tudi ta novela prinaša nekaj ključnih prispevkov h krepitvi sodne veje oblasti, predvsem pa zasleduje cilje k povečanju učinkovitosti, krepitev samostojnosti, povečanje nadzora nad sodno upravo in odgovornosti ter predvsem odpravo zaostankov. Seveda, podpiram spremembe novele zakona. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa Iva Dimic, potem mag. Majda Potrata.
Hvala za besedo. Tudi sama želim podati svoj prispevek k razpravi o stanju v slovenskem sodstvu. V zadnjih dneh, tednih je bilo spregovorjenih veliko kritičnih besed, pa mislim da smo si mogoče en korak bližje, pa še to ni dovolj. K razpravi me je predvsem spodbudilo mnenje Sodnega sveta k predlaganim novelam zakona, torej Zakona o sodiščih in Zakona o sodniški službi, ki zakonskim spremembam, kot smo lahko vsi prebrali, nasprotuje. Sklicuje se na mnenje posvetovalnega sveta evropskih sodnikov Sveta Evrope in meni, da bi moral nadzore nad delom sodnikov opravljati Sodni svet, da bo le na ta način zagotovljena neodvisnost sodne veje oblasti. S tem njihovim mnenjem pa ne morem soglašati, ker v obstoječem zakonu, že po sedanji zakonodaji ima Sodni svet številne pristojnosti, pa lahko rečem, da jih v številnih primerih ni izvrševal ali pa jih je izvrševal pomanjkljivo. Po 28. členu Zakona o sodiščih ima Sodni svet naslednje pristojnosti, naštela jih bom samo nekaj: predlaga Državnemu zboru kandidate za izvolitev v sodniško funkcijo, predlaga Državnemu zboru razrešitev sodnika, imenuje in razrešuje predsednike sodišč, razen predsednika Vrhovnega sodišča Republike Slovenije, določa število sodniških mest na posameznem sodišču, spremlja, ugotavlja, analizira učinkovitost in uspešnost dela sodišč, o čemer sprejme letno poročilo učinkovitosti in uspešnosti sodišč. Jaz sem jih samo nekaj naštela. Sodni svet odloča o predlogih za izvolitev sodnikov, o imenovanjih in napredovanjih sodnikov, o uvrstitvi v plačni razred, o pritožbah zoper odločbo o premestitvi in še bi lahko naštevala, veliko je tega. Vse to je bilo že sedaj v rokah Sodnega sveta. Pa bi se samo dotaknila še samega kadrovanja na sodiščih, ker je tudi to v rokah sodnega sveta. Za imenovanje na sodniška mesta so predlagani velikokrat kandidati, ki so skoraj brez izkušenj, tako strokovnih kot življenjskih. Poudarjam pa to, kar je bilo že danes tudi tukaj povedano, da bi morali biti imenovani sodniki moralne in strokovne avtoritete. Pa jih v izvolitev predlaga sodni svet, njihovi predlogi so pogosto, lahko rečem, nenavadni. Funkcije tako zasedajo kandidati, ki so se sicer morda res izkazali kot dobri študentje z obsežnim teoretskim znanjem, pa žal s premalo znanja, premalo prakse in se potem na samih sodiščih nekako ne znajdejo najbolje. Najbolj pomembno je pa to, da za takšno izbiro kandidatov nihče ne odgovarja. Pod predlog za izvolitev se podpiše sodni svet oziroma njegov predsednik, ampak jaz mislim, da je tukaj treba nekaj spremeniti in da je treba tudi člane sodnega sveta povprašati o sami odgovornosti za njihov glas. Kako naj jim zaupamo pa nadzor, se mi postavlja vprašanje, če že do sedaj, ko ga imajo v rokah, niso še nič naredili, oni bi pa še kar naprej imeli sam nadzor. Lahko bi govorila tukaj tudi o enem sodišču, okrožnem, kjer je bil ravno prek sodnega sveta imenovan mlad sodnik, niti ne vem, pod trideset let, brez izkušenj in dejansko se srečujemo, da s tega sodišča s spisi odhajajo na okoliška sodišča v Trbovlje, na Vrhniko in ne vem kaj. Mene samo zanima, če bo pri tej stvari, kdo odgovarjal. Hvala.
Hvala lepa. Mag. Majda Potrata. Potem smo pa zaključili z razpravljavci. Če bo želela Vlada se lahko še oglasi.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Gospa Iva Dimic je omenila mnenje Sodnega sveta. Se mi zdi, da bi morali upoštevati tisto, kar je sodni svet v svojemu mnenju k temu predlogu zakona zapisal. Na kaj merim? Merim na to, da sodni svet nasprotuje hitrim in parcialnim posegom v oba obravnavana zakona. Hitrim in parcialnim posegom. V mnenju poslanske skupine sem povedala, da smo leta 2009 sprejeli, januarja 2010 ali januarja 2011 so začele spremembe veljati in vedno se zavzemam za to, da zakon, ki je bil spremenjen, ima možnost preskusiti se v praksi. In potem bi morali pritegniti k razpravi o spremembah vse tiste, ki lahko tudi iz neposredne prakse povedo, kje so težave pri izvrševanju zakona in kaj bi se dalo izboljšati. Jaz ne vidim možnosti boljšega, kakovostnejšega sojenja, če ne bomo dali večje veljave stroki in če ne bomo stroki zaupali. Mi smo vsi po vrsti postali neki nejeverni Tomaži, ki že vnaprej trdimo, da nekaj ne dela dobro. Nekateri so tukaj razpravljali že vnaprej, kdo bo na drugi stopnji odločal o neki pritožbi, do katere je SDS-ju zelo veliko. Takšni smo. Imamo v rokah evropske dokumente, ki jih interpretiramo manipulativno. In to, kar govori, da bi morali preprečiti vpliv politike, je ravno to, da politiki tako sem in tja paberkujejo po dokumentih, povedo približno, ampak ravno toliko, da ne moreš reči, da tistega v dokumentu niso prebrali, postavljajo pa v čisto drugačen kontekst in dobijo podatki čisto drugačno veljavo. Ne utegnem dokazovati vseh napačnih navedb, ki jih je bilo danes zopet mogoče slišati, ampak ravno to, o čemer govorim, me skrbi. Če mi kar pavšalno rečemo, da je treba okrepiti nadzor, in to zunanji nadzor, oblikovati neko posebno telo, ki bo ta nadzor izvrševalo, ja, lepo vas prosim, kje pa je zagotovilo, da bo kakovost sojenja zaradi takega zunanjega nadzora boljša, če upoštevamo, da se bo izvrševalo tisto, kar zatrjujejo, da se ta nadzor v posamezne postopke, v posamezne sodbe ne bo smel vtikati. Kaj bo pa lahko ta zunanji nadzor povedal, je bilo prej rečeno. Da bo zjutraj prišel direktor ali pa predsednik sodišča, pa bo vprašal, kje pa koliko delajo. Lepo vas prosim! V vsakemu poklicu imamo tudi poklicno etiko in poklicno digniteto. Meni se zdi naravnost nedopustno, da bi ravno pri sodnikih pa imeli opraviti s skupino popolnoma neodgovornih ljudi, ki jih mora šef zjutraj pregledati, kaj bodo delali pa koliko bodo delali. To me spominja na tiste stare čase, ki jih hočete vsi pozabiti, ko so hoteli z navzočnostjo na delovnem mestu zagotavljati večjo kakovost tudi v družbenih dejavnostih, denimo v šolstvu. Je važno, koliko časa si v šoli, od jutra do dveh, pa to govori o kakovosti dela. Pa ni res. So to opustili, ker so ugotovili, da se cele vrste stvar na tak način ne da uresničevati. In mislim, da bi morali malo samorefleksije v Državnem zboru zmoči. Da bi morali zmoči toliko samorefleksije in se vprašati, kakšne zakone sprejemamo in kako sprejemamo. In tisti, ki se sklicujejo na odgovornost Sodnega sveta, ki predlaga. Ja, saj izvolimo jih mi v Državnem zboru, sodnike! Kakšna je pa potemtakem naša odgovornost za marsikaj, bi se bilo treba vprašati. Tako da jaz pavšalnemu napadu na sodstvo nasprotujem, mislim pa, da je zelo resno, če rečejo predstavniki Sodnega sveta, mi smo pa slišali, da ne opravljajo svoje funkcije, je bilo rečeno, če nas opozarjajo, da bi morale biti sprejete spremembe na podlagi poglobljene strokovne razprave, v katero bi bili vključeni Vrhovno sodišče, Sodni svet, Ministrstvo za pravosodje in strokovnjaki s področja ustavnega prava. In ko tole berem, se mi kaže tudi predlog tistega evropskega dokumenta oziroma taka je tudi sklepna ugotovitev dokumenta, na katerega se nekateri tako radi sklicujejo, v katerem je na koncu zapisano, da bo organizirana, mislim, da 21. in 22. novembra letos neka vrhunska konferenca, na kateri bodo razpravljali vrhunski strokovnjaki, vsi deležniki, vsi pravni poklici o tem, kaj bi bilo treba storiti za to, da bi se dosegel končni cilj, ta pa je, dvigniti zaupanje v sodstvo. In jaz ne vidim, da takole razpravljanje, kakršnega se gremo že nekaj časa v Državnem zboru na izredni seji, na nujni seji, včeraj pri vprašanjih, danes spet, da to utrjuje in daje komurkoli možnost, da se zaupanje povrne. Vidijo samo, da stojimo na dveh bregovih, da nihče nikomur ne zaupa in da je verjetno najboljše, če po drugem lahko zlivamo svoje nezadovoljstvo, da ne rečem sovraštvo. Tukaj je nemogoče mimo tega, kar Sodni svet predlaga in tu je tudi zapisano o tem, da bo po zavezi ustanovljena delovna skupina za oblikovanje strateških usmeritev razvoja sodstva. In jaz bi na to rada čakala in potem spreminjala zakone. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želite? Izvolite, gospa državna sekretarka, imate besedo.
Hvala za besedo, spoštovane poslanke in poslanci! Ker je bilo v razpravi večkrat izpostavljeno, da bi bilo treba zakonodajo urediti, preurediti tako, da bi se na drugi stopnji odločalo in ne vračalo zadeve na prvo stopnjo, bi rada pojasnila, da že sedaj veljavni Zakon o pravdnem postopku v 355. členu preprečuje vračanje zadev na prvo stopnjo. Hkrati bi tudi rada poudarila, da Vrhovno sodišče v svojih odločbah vztraja pri obravnavah na drugi stopnji. Toliko v pojasnilo. Glede ostalega, upoštevaje dejstvo, da je načelna podpora obema novelama dana, v tem trenutku ne bi podajala nadaljnjih razlag. Hvala lepa.
Hvala lepa. Imamo še nekaj časa za razpravo, zato prosim vse, ki bi še želeli razpravljati, da se prijavite k razpravi. Prijava je odprta. Prijavljeni so trije razpravljavci. Gospod Jerovšek imate besedo, izvolite.
Hvala lepa. Pravzaprav se moram odzvati na besede oziroma sem zadovoljen, da je gospa državna sekretarka podala razlago, da Zakon o pravdnem postopku v 355. členu preprečuje vračanje na nižje rangirano sodišče in odločanje in da se razsoja. Zdaj jaz tu ne vem – ali potem mediji ustvarjajo eno klimo, ko poročajo? V glavnem sledim številnim pomembnim procesom, ko višje sodišče ali celo Vrhovno sodišče ne razsodi in da v ponovno razsojanje. To je po mojem mnenju glavni problem. Jaz mislim, da bi Vrhovno sodišče moralo imeti vso avtoriteto in toliko strokovne pomoči, da bi razsodilo. In če bi se nekoliko boljše ujeli po inštancah, potem bi tudi manj pritožb prišlo na Vrhovno sodišče, če bi pritožniki vedeli, da so vse sodne inštance zelo natančno razsojale in če je bilo kakovostno razsojanje na nižjih inštancah, da potem pritožba na višjo inštanco nima toliko možnosti za uspeh. Po mojem osebnem mnenju se prevečkrat vračajo tožbe v ponovno razsojanje in tu pride do ponovnih obremenitev nižjih inštanc, ogromno časa, verjetno tudi tožene stranke najdejo nove ovinke in se s tem sodstvo blokira. Zdaj moram reči še, ko je moja predhodnica gospa Potrata citirala stališče Sodnega sveta in nekako polemizirala s poslanci, ne vem, s katerimi, ker nisem vseh poslušal, da ne dajo, ne predvidevajo večje teže stroki. Jaz mislim, da doslej je Sodni svet in je sodstvo imelo več kot dovolj priložnosti, da bi odločali izključno v okviru stroke in da bi njihova stroka predlagala rešitve, ki bi delovale, ki bi učinkovale, potem mi verjetno danes ne bi imeli pripomb in ne bi ministru prišlo na misel, da bi karkoli spreminjal. Če moštvo zmaguje, se ga ne zamenja, in to tako v športu, kot v sodstvu, kot v gospodarstvu in vsepovsod. Problem je, da naša moštva izgubljajo. In tudi moštvo sodnikov generalno pred javnostjo izgublja, ne zmaguje, imelo je pa več kot dovolj priložnosti v lastni stroki, da pošlje predloge sprememb. In jaz mislim, da kolegice poslanke in poslanci nimajo velikih pretenzij, da bi sami oblikovali ne vem kakšne rešitve. Ne nazadnje je tudi pri drugih temah bilo večje zanimanje za debato kot pri tematiki pravosodja, kar tudi lahko danes vidimo. Imel sem občutek, da je kolegica Potrata zelo pavšalno polemizirala in se sklicevala na evropske dokumente, češ, da so napačno povzeti v razpravah poslank in poslancev. Jaz za sebe jamčim, da sem dikcijo iz resolucije parlamentarne skupščine Sveta Evrope 1096 o nujnosti razgradnje dediščine totalitarnih komunističnih sistemov natančno citiral. In še enkrat poudarjam, nevarnost v primeru neuspešnega prehodnega procesa v demokracijo je v tem, da v najboljšem primeru, če ne bo izvedena ta razgradnja, bodo vladali oligarhija namesto demokracije, korupcija namesto vladavine prava in organiziran kriminal namesto človekovih pravic. In lahko rečemo, da je bil svet Evrope preroški na primeru Slovenije. Nismo razgradili prejšnjega sistema in zgodilo se je to, kar so predvideli. Hvala.
Hvala lepa. Dr. Vinko Gorenak, izvolite.
Hvala lepa. Jaz bom v bistvu bolj naredil nek odziv na tisto, kar so nekateri, z vsem spoštovanjem do poslancev, ampak moram uporabiti izraz, klatili. Tam je gospa Poropatova govorila o tem, da nekateri ne spoštujejo sodišč, nočejo hoditi na obravnave in da se postavlja vprašanje resnosti spričeval. No, če smo poslanci pa zdaj tisti, ki preverjamo še kakšno diagnozo, potem smo pa res daleč prišli. Jaz mislim, da nimamo nobene pravice preverjati zdravniških spričeval, ker se pa tam res čisto nič ne spoznamo, razen to, da te boli za levo ali desno rebro. In zdaj to, da se posamezniki ne odzivajo na pozive sodišč, je seveda letelo na predsednika naše stranke. Če bi gospa Poropatova vedela, da pred okrajnimi sodišči prisotnost sploh ni obvezna, v primeru, da ne izvajajo dokazov zoper tebe, bi bilo tudi prav. Poleg tega se je pa vse skozi opravičeval, ko je bil odsoten v času, ko je vodil vlado, in seveda je sodnica opravičila sprejela, ker drugače bi ravnala kako drugače. Skratka, malo več treba vedeti o pravosodju, preden prodajamo neko znanost. Gospod Zanoškar trdi, da se stanje izboljšuje. Ja, saj se izboljšuje, samo prepočasi. Leta 1991 je bilo postavljeno pravosodje, pa do leta 2013, razen tega, da imamo nove zakone, dela po starem. Pa še ko imamo nove zakone, recimo tistega o nevarnih živalih, govorim o 4. februarju leta 2010, sodnik ne upošteva novega zakona, ampak upošteva starega, se zmoti. Ampak nič ni, šlo je za sodnika gospoda Zalarja, brata takratnega ministra. Govora je bilo tudi o tem, gospa Poropatova je govorila, da se več pristojnosti daje gospodu Masleši. Ja, prav, saj temu ne nasprotujemo. Prav je, da ima več pristojnosti, samo že sedanje pristojnosti ne izvaja. Potem je brez zveze, potem je nesmiselno, če ne izvaja sedanjih pristojnosti. Seveda je pela spet slavospev trajnemu mandatu in temu, kako nasprotuje temu, da bi bil ta mandat odvzet, pravzaprav ga po ustavi ni mogoče odvzeti. Mi lahko govorimo o tem, kako ga bomo na novo uredili. Treba je prebrati še kakšen evropski dokument, bi bilo prav koristno pri tovrstnih zadevah. Pritiski na sodstvo se za gospoda Brulca seveda nekaj strahotnega. Ne vem, o kakšnih pritiskih je pravzaprav govoril. To, če komentiramo neke sodbe ali pa če smo kritični do njih zaradi tega, ker davkoplačevalci plačujejo njihove napake, pač ni pritisk, ampak je opozorilo, da začnejo malo boljše delati. Ne strinjam se tudi s tem, kar je nekdo rekel, mislim, da gospod Ficko, ki pravi, da je politika prva, ki je odgovorna za stanje v pravosodju. Ja, ni res. Ni res. Prvi odgovorni za stanje v pravosodju so sodniki. In prvi odgovoren med njimi je gospod Masleša Ne samo da lahko izvaja zakone. kakršni so, on lahko celo kadarkoli pride v parlament ali pa do ministra in reče: "Tule rabim drugačen zakon, tamle rabim drugačno določilo, pojdite v parlament, sprejmite zakon, da bom jaz lažje delal in da bom lažje vodil sodišče." Celo to lahko naredi, pa ga ni nikoli bilo. Še ko želi minister nekaj spremeniti, se on temu upira, ker je baje treba preučiti pa proučevati, pa znanstveno dokazati, šele potem lahko spremenimo A v B v nekem zakonu. Zakaj pa? Zato, da bomo mi prej šli, preden oni, to je jasno, potem bodo prišli novi poslanci, pa bo spet lahko ta mantra trajala naprej o njihovi neodvisnosti. Ne, jaz še vedno menim, da je potreben, tako kot sem rekel v svojem uvodnem nastopu, korenit poseg v pravosodje. To ne pomeni v njihovo neodvisnost, ampak v njihovo delavnost, odgovornost in izvajanje zakonov. Hvala.
Hvala lepa. Še mag. Ivan Vogrin, izvolite.
Hvala lepa, gospa predsedujoča. Spoštovane kolegice in kolegi! Ljudska modrost pravi, da konja lahko pripelješ do vode, ne moreš pa ga prisiliti, da bi vodo pil. Kaj hočem povedati? Da mi lahko ljudi pa živali prisilimo za določena dejanja, ne pa za vsa dejanja. Smiselno bi bilo seveda upoštevati stališče Sodnega sveta, ki pravi, da tako vsiljene rešitve brez soglasja Sodnega sveta ne bodo uspešne. Jaz se sprašujem pravzaprav – vsaj 10 let smo zagotovo delali narobe, dokaz je bankrotirana država – kaj bomo sedaj s takšnimi hitrimi postopki naredili. Mi na vseh področjih delamo hitro, hitro, hitro. In napaka na napako. Tako se običajno zgodi. Zato bi bilo smiselno vendarle upoštevati stališče Sodnega sveta in poleg tega da vrhovno sodišče sodeluje, vlada sodeluje, da seveda sodeluje parlament in Sodni svet. Samo usklajene rešitve, rešitve, kjer so upoštevani vsi sodelujoči, so dobre rešitve. Jaz vas bom drugače vprašal. Kaj bomo mi – sodniki so avtonomni, kaj bomo stali poleg njih, kaj jih bomo tepli, da bodo sodili, ali kaj bomo delali? Saj veste, da to ne gre. To ne gre. Intelektualno delo zahteva spoštljiv pristop. In najmanj, kar je, moraš tistega, za katerega pišeš zakon, povabiti k sodelovanju in ga upoštevati. To je ključ na vseh področjih. Mi pišemo zakon o kmetijskih zemljiščih, pa kmetijcev ne upoštevamo, pišemo zakon o sodniki, pa sodniškega sveta na upoštevamo. Rezultat tega je slaba zakonodaja, potem pa zakone spreminjamo, kot pečemo žemlje, približno tako. Vsaka vlada pride z nekimi originalnimi rešitvami, češ, saj prejšnja vlada je slabo delala in tako dalje. V bistvu pa ne gre za prejšnjo vlado, ampak gre za stanje duha v tej družbi. Mi ne upoštevamo drug drugega, institucij sistema ne upoštevamo niti mi, ki smo poslanci, kajti če tako ne bi bilo, potem bi Sodni svet enakopravno sodeloval pri iskanju dobrih rešitev. Danes je bilo tukaj kar nekaj dobrih razprav, tudi gospa Potrata je opozorila v dolgi razpravi na vsebinske dileme sprejemanja tega zakona. Nič ni treba drugega, samo Sodni svet vključimo, poskušajmo upoštevati čim več pripomb, pa mislim, da smo na dobri poti. Hvala lepa.
Hvala lepa. S tem zaključujemo razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 12. točki dnevnega reda oziroma najkasneje ob 21.50. Prehajamo na 12. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O SODNIŠKI SLUŽBI. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 22 poslank in poslancev, s prvo podpisano Mašo Kocipe,r zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Dopolnilna obrazložitev. Se opravičujem. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona ima najprej besedo predstavnica Vlade, državna sekretarka gospa Tina Brecelj.
Hvala lepa gospe podpredsednici za besedo. Spoštovane poslanke in poslanci! Predlog novele Zakona o sodniški službi predstavlja skupaj z Zakonom o sodiščih nerazdružljivo celoto zakonodajnih sprememb. Če je novela Zakona o sodiščih osredotočena na spremembe, ki se nanašajo na sodno upravo, je novela Zakona o sodniški službi namenjena predvsem noveliranju dela posameznega sodnika. Poleg manjših sprememb, ki se povezujejo z novelo Zakona o sodiščih, glede prenosa pristojnosti z Ministrstva za pravosodje na Vrhovno sodišče, je najpomembnejši del prenove ocenjevanje sodniške službe in pa drugačen način službenega nadzora nad delom sodnika. Glede ocenjevanja sodniške službe se ustrezneje ureja stanje, ko Sodni svet ne potrdi ocene sodniške službe, iz katere izhaja, da sodnik sodniški službi ne ustreza. V tem primeru se bo štelo, da mora personalni svet, ki je pristojen za ocenjevanje sodnikovega dela, ugotoviti, ali sodnik pogoje za napredovanje izpolnjuje ali ne. Če bo iz dveh zaporednih ocen izhajalo, da sodnik ne izpolnjuje pogojev za napredovanje, se z novelo zanj predvideva sankcija znižanja plače do 20 % za čas do enega leta, sodniku svetniku pa se odvzame naziv. Sankcija je sorazmerna s sankcijo o disciplinskem postopku. Prenavlja se tudi institut službenega nadzora sodnikovega dela, ki je namenjen ugotavljanju izpolnjevanja sodniških dolžnosti ter zajema vse ukrepe za odpravljanje vzrokov za neustrezen obseg, kakovost in strokovnost dela ter morebitne zaostanke pri delu. Minister za pravosodje bo lahko zahteval uvedbo službenega nadzora, seveda na podlagi obrazložene zahteve, nadzor pa bo moral opraviti predsednik sodišča ali predsednik neposredno višjega sodišča. O ugotovitvah in ukrepih takšnega nadzora se bo sestavilo poročilo. Če minister za pravosodje kot predlagatelj ne bo soglašal z ugotovitvami in ukrepi pri službenem nadzoru, bo lahko zahteval oceno sodniške službe v obsegu, ki ga je zajel službeni nadzor. Po veljavnem zakonu namreč minister ni mogel zahtevati ocene sodniške službe, kar pomeni, da mehanizmi nadzora niso dosegli svojega namena in so ostali zgolj mrtva črka na papirju, nepravilnosti pa so ostale posledično ne sankcionirane. V okviru večje učinkovitosti sodne uprave se uvaja možnost razporeditve okrajnih sodnikov na delo na okrožno sodišče, to je bilo danes že omenjeno, če je to potrebno za doseganje meril kakovosti dela sodišča. Takšnim sodnikom, ki bodo sodelovali pri delu na okrožnem sodišču, torej pri obvladovanju pripada zadev tega sodišča, se bo njihovo takšno delo, torej zahtevnejše delo, upoštevalo pri oceni sodniške službe in kasnejšem napredovanju. Za konec bi rada še enkrat poudarila pomembnost paketa obeh zakonov, saj sta poleg že sprejete novele insolventne zakonodaje pomembna mejnika in velik korak naprej k povečanju učinkovitosti sodstva. Ti dve noveli sta, ocenjujemo, eden od korakov k cilju, da se zaupanje naših državljanov v delovanje pravosodja poveča. V glavi imam podatek, da je na Finskem recimo zaupanje državljanov v delo pravosodja 80-odstotno. Velika večina državljanov je popolnoma zadovoljna z delovanjem njihovega pravosodja in takemu cilju naproti si želimo tudi mi. Glede na vse povedano, predlagam, da predloga obeh novel, v tem primeru predlog novele Zakona o sodniški službi, podprete in sprejmete sklep, da sta oba, torej tudi ta predlog novele Zakona o sodniški službi, primerna za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Zdaj pa res prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Na vrsti je Poslanska skupina Socialnih demokratov in gospod Mirko Brulc.
Spoštovana državna sekretarka, kolegice in kolegi! Naj kar v uvodu povem, da bomo Socialni demokrati podprli predlagani sklep, da je novela zakona primerna za nadaljnjo obravnavo. Ministrstvo za pravosodje ima na podlagi veljavnega Zakona o sodniški službi in Zakona o sodiščih možnost nadzora nad delom posameznega sodnika. Lahko predlaga oceno sodniške službe preko ukrepov pregleda poslovanja sodišča, preko instituta nadzora sodne uprave minister, pristojen za pravosodje, izvaja tudi službeni nadzor nad delom sodišč preko predsednikov sodišč višje stopnje oziroma predsednika Vrhovnega sodišča Republike Slovenije. Minister za pravosodje izvaja službeni nadzor nad delom sodišč preko predsednikov sodišč višje stopnje oziroma predsednika Vrhovnega sodišča Republike Slovenije. Na podlagi tega ukrepa minister lahko zahteva od predsednika višjega sodišča predložitev podatkov o poslovanju sodišč, delu direktorja ali predsednika in predložitev pisnih pojasnil o izvajanju posameznih nalog sodne uprave. Prav tako lahko minister preko ukrepov pregleda poslovanja sodišča predlaga postopek ugotavljanja disciplinske odgovornosti za sodnike in tudi predlaga službeni nadzor, ki ga opravi predsednik sodišča obvezno, lahko pa ga predlaga tudi kot službeni nadzor, ki ga opravi neposredno višje sodišče. V praksi se je pokazalo, takšna je ocena predlagatelja, da so zakonske možnosti neučinkovite, ker je bilo v letu 2012 zavrnjenih več kot polovica predlogov za nadzor nad delom posameznega sodnika. Socialni demokrati ne moremo, niti ne znamo oceniti, ali so bile zavrnitve nad možnostjo nadzora nad delom posameznega sodnika upravičene. Se pa lahko ob tem vprašamo, ali so bili predlogi za nadzor upravičeni. V oceni stanja predlagatelj novele zakona namreč navaja, da je bilo v letu 2012 predlaganih 8 nadzorov. Eden je bil opravljen na podlagi predloga Ministrstva za pravosodje, trije so bili opravljeni po lastni odredbi sodišča, štirje pa so bili zavrnjeni. Ali je to razlog za spremembo zakona? Socialni demokrati ne želimo opravičevati napak sodstva, saj si ves čas želimo in prizadevamo za uspešno in učinkovito sodno vejo oblasti, ki bo delovala v skladu z ustavo in zakonodajo. Ta novela pomeni tudi uskladitev s Predlogom zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o sodiščih, zato bomo Socialni demokrati pri tej noveli delovali enako, podprli bom sklep o primernosti. V nadaljevanju pa bomo še podrobneje proučili, kako se za nas sporne določbe da z amandmaji popraviti oziroma odpraviti dvome, da se politiki po desni ne odpiraja vrata do sodnih obravnav. Hvala lepa.
Hvala lepa. Poslanska skupina Državljanske liste in gospod Rihard Braniselj.
Hvala, podpredsednica. Nadaljeval bom tam, kjer sem končal – pri Zakonu o sodiščih. Oba zakona sta pravzaprav izredno povezana in tvorita del sodne reforme. Poleg sistemskih rešitev vlade v Državljanski listi podpiramo in pozdravljamo zavezo, ki je bila pred časom podpisana s strani Vlade in Vrhovnega sodišča Republike Slovenije in je namenjena vsem državljankam in državljanom, zavezo, s katero sta se obe strani zavezali ljudstvu z namenom, da vlada in sodstvo prevzameta vsak svoj del odgovornosti za izboljšanje trenutnega stanja. Dokument predstavlja konkretno zavezo izvršilne in sodne veje oblasti državljanom, da bo vsak po svojih močeh in v skladu s svojimi pristojnostmi zagotavljal učinkovitejše delovanje pravne države. Obe strani soglašata, da morata s skupnim ciljem zagotavljanja večje učinkovitosti sodstva prevzeti vsaka svoj del odgovornosti. Iz podpisane zaveze je razvidno, pa tudi stanje nas na to opozarja, da so potrebne zakonodajne spremembe, zato v Državljanski listi podpiramo te spremembe, ki gredo v smer povečanja učinkovitosti in krepitve samostojnosti sodne veje oblasti, povečanja kakovosti nadzora nad sodno upravo in povečanje odgovornosti sodstva. Da bi se povečala odgovornost sodstva, se vsa sodišča obvežejo, da bodo izvajala projekte, ki prinašajo pozitivne učinke, kot na primer v projektu Triaža in Lukenda, določeni pa bodo tudi novi časovni standardi, in sicer krajši časovni okviri, ki bodo v soglasju z Ministrstvom za pravosodje. Na učinkovitost sodne veje oblasti bo pozitivno vplivala tudi večja samostojnost sodstva, ko bodo nekatere pristojnosti prenesene z ministrstva na sodstvo. Glavni poudarek rešitev je, da gre pri nadzoru nad poslovanjem sodne veje oblasti izključno za nadzor delovanja sodne uprave in nikakor ne za kakršnokoli poseganje v vsebinsko delovanje sodišč ali posameznih sodnikov. Služba za nadzor organizacije poslovanja sodišč bo tako pripravljala poročila, na katera se bodo sodišča odzvala s poročili o odpravljanju morebitnih nepravilnosti. Nato bo lahko kot obliko skrajnega ukrepa služba za nadzor predlagala Sodnemu svetu razrešitev predsednika sodišča. Nujno je, da predsedniki sodišč prevzamejo večjo odgovornost pri upravljanju zadev sodne uprave. Predsednika sodišča se torej lahko razreši v primerih, ko zadev sodne uprave ne opravlja v skladu s predpisi, merili za kakovost dela sodišč ali nepravočasno, ter v primeru, da sodišče dve leti zaporedoma ne doseže načrtovanih poslovnih rezultatov skladno z letnim programom dela. Poleg domače javnosti, ki je upravičeno nezadovoljna z delovanjem pravne države, nas na to opozarja tudi Evropska komisija v zadnjem poročilu iz marca 2013. Zato je na mestu, da se pove, da letošnji nacionalni reformni program zastavlja in hkrati zavezuje Republiko Slovenijo, da bo uredila področje sodnih zaostankov. Kako ambiciozno so zastavljeni cilji iz dogovora med Vlado Republike Slovenije in Vrhovnim sodiščem Republike Slovenije. Trenutno rešitev pravne zadeve na okrajnih sodiščih traja v povprečju 13,2 meseca, pričakovani čas trajanja je 9 mesecev, kar je bistveno bolj ambiciozno pričakovanje, rešitev pravd na okrožnih sodiščih 15,2 meseca, pričakovani čas rešitve po novem 11,5 meseca. Gospodarske zadeve na okrožnih sodiščih trenutno 14,2 meseca, sedaj naj bi se 30 % zadev rešilo v dveh, treh mesecih in ostalo v letu dni – bistven preskok, socialni spor na delovnem in socialnem sodišču v povprečju 12,4 meseca, sedaj cilj 9 mesecev in še kazenske zadeve na okrožnih sodiščih v povprečju 18,3 meseca, sedaj 12 mesecev po pravnomočnosti obtožnega akta, okrajna sodišča še prej, rešene naj bi bile zadeve v šestih mesecih, višja sodišča za pritožbo o civilni zadevi povprečno 4,6 meseca, o gospodarski zadevi 4,7 meseca, sedaj bistveni preskok – zgolj v treh mesecih naj bi se te zadeve reševalo. Število nerešenih zadev naj bi se zmanjševalo 3 % na leto v letu 2013 in 2014 in pa reševanje prekrškov sedaj 10,4 meseca, cilj je 6 mesecev. Velja poudariti, da naša slovenska sodišča rešijo približno milijon in pol zadev letno, glede na to, da višja sodišča razveljavijo približno 10 do 15 % vseh zadev na instancah, to pomeni, da je vendarle kvaliteta sojenja pravzaprav do neke mere primerna in upamo samo, da časovni roki in vse skupaj ne bo šlo na breme in v škodo kvalitete sojenja. Pa mogoče še, da ne bi kritizirali samo sodne veje oblasti, tudi kritike pravzaprav na zakonodajno. V Republiki Sloveniji ta trenutek velja približno osemsto zakonov, sprejme in novelira se jih približno sto na leto. Poznamo tristo različnih kaznivih dejanj in pa deset tisoč prekrškov, tako si lahko pravzaprav predstavljamo, v kakšni džungli predpisov pravzaprav morajo sodišča soditi. Kot rečeno, v sodstvu ni vse narobe, imamo sodstvo, ki funkcionira. Naša ambicija in ambicija vseh skupaj pa je, da bo to sodstvo delovalo boljše. Če se le da, bistveno boljše. Državljanska lista pravzaprav najavlja podporo zakonskim spremembam in bomo glasovali za zakon o sodniški službi in zakon o sodiščih, da sta primerna za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospod Braniselj. Na vrsti je Jasmina Opec v imenu Poslanske skupine SLS.
Hvala lepa za besedo. Ko se zadnje mesece soočamo s številnimi poročili različnih evropskih institucij in domačih strokovnjakov o tem, da kljub velikemu proračunu za pravosodje in kljub največjemu številu sodnikov na sto tisoč prebivalcev v državah članicah Evropske unije naše pravosodje ni učinkovito in negativno prispeva h gospodarski rasti, se postavljajo tudi vprašanja, kaj moramo spremeniti, da bi se stanje obrnilo na bolje. Glede na podatek, da imamo največ sodnikov na sto tisoč prebivalcev v državah članicah Evropske unije, se ob tem ne moremo izogniti vprašanju o kvaliteti naših sodnikov. Kako je mogoče, da imamo kljub takšnemu številu sodnikov toliko nerešenih zadev, toliko pritožb, toliko dolgotrajnih postopkov in toliko dobljenih tožb na Evropskem sodišču zaradi sojenja v nerazumnem roku? Pričakovati bi bilo, da bi skupaj s kvantiteto sodnikov rasla tudi kvaliteta sodstva. Žal statistike in dejstva kažejo, da temu ni vedno tako. Ob tem se ne moremo izogniti vprašanjem, kot so, kako povečati učinkovitost sodišča in kvaliteto sodniškega dela. In kakšen sodnik naj bi bil dober sodnik? Dobrega sodnika naj bi krasili predvsem dve lastnosti, kvaliteta in odgovornost. Vendar kvalitetnega in odgovornega sodnika ne ustvarita ne pravna fakulteta in ne zakonodaja. Kvaliteta in odgovornost sta predvsem lastnosti, ki dobrega sodnika krasita že po naravni poti. Zagotovo v našem sodnem sistemu obstajajo zelo dobri sodniki, vendar na žalost obstajajo tudi taki, ki pozabljajo na svojo odgovornost in zanemarjajo kvaliteto svojega dela. Na žalost ravno zaradi te realnosti moramo danes razmišljati o zakonskih spremembah za uveljavitev večje odgovornosti sodnika in njegovega dela. Današnji paket dveh zakonov temelji na vzpostavitvi večje odgovornosti sodne veje oblasti, s prenosom določenih pristojnosti z izvršilne na sodno oblast in s povečanjem odgovornosti za te pristojnosti. Poleg prenosa pristojnosti upravljanja s kadri z Ministrstva za pravosodje na Vrhovno sodišče z združitvijo posameznih kadrovskih evidenc, širitvijo možnosti za mirovanje funkcij novela Zakona o sodniški službi prinaša predvsem učinkovitejše izvajanje službenega nadzora sodnikovega dela in zaostritev določil v zvezi z ocenjevanjem sodniškega dela. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke zlasti pozdravljamo spremembo, ki določa učinkovitejši in jasneje opredeljen način izvajanja službenega nadzora sodnikovega dela zlasti v smeri, da mora predsednik sodišča vlagateljevo obrazloženo zahtevo spoštovati in opraviti službeni nadzor v zahtevanem obsegu. Po predlogu novele se ustrezneje ureja tudi situacija, ko Sodni svet ne potrdi ocene sodniške službe, iz katere izhaja, da sodnik ne ustreza sodniški službi, saj se bo štelo, da mora personalni svet ponovno preveriti oceno sodniške službe in ugotoviti, ali sodnik izpolnjuje pogoje za napredovanje ali ne. V primeru dveh zaporednih ocen sodniške službe, da sodnik ne izpolnjuje pogojev za napredovanje, se zdaj po novem predvideva sankcije znižanja plače do 20 odstotkov, ki pa lahko traja eno leto. Kolikor je znano, so v sedanji praksi sodniki napredovali kljub nepotrjeni oceni sodniške službe. Poslanci Slovenske ljudske stranke pričakujemo, da bodo povečani nadzori dejansko zaživeli, da se bodo dejansko izvajali tudi v praksi, da ne bodo le črka na papirju v duhu Vrana vrani ne izkljuje oči. Še nekaj o dvigu starostne meje za sodnike s 30 na 35 let. Kot je bilo že omenjeno danes, sta za dobro sodniško delo potrebna kvaliteta in odgovornost, ki sta pa popolnoma neodvisna od starosti. Če pa že moramo razmišljati o določenem kriteriju, bi kot kriterij za nastop funkcije sodnika bila veliko bolj primerna delovna doba posameznika in njegove delovne izkušnje, kajti zagotovo obstaja razlika v izkušnjah med pravnikom, ki diplomira pri 23 letih, in tistim, ki diplomira pri 30 letih. In ko že danes govorimo o ureditvi sistema za izvolitev v sodniško funkcijo, naj na tem mestu še enkrat omenim, da bi bilo treba odpreti razpravo o poskusnem sodniškem mandatu, ki bi se po določenem obdobju in izpolnitvi določenih kriterijev in standardov spremenil v trajni sodniški mandat. Samo na ta način bomo dosegli, da bodo o najbolj korenitih posegih v človekovo življenje odločali najbolj usposobljeni za to delo, s čimer bi njihovemu razglasu V imenu ljudstva dali tudi večjo vrednost. Kljub vsemu bomo poslanci Slovenske ljudske stranke novelo Zakona o sodniški službi v prvi obravnavi podprli.
Hvala lepa, gospa Opec. Na vrsti je Poslanska skupina DeSUS in gospa Marjana Kotnik Poropat.
Hvala za besedo, gospa predsedujoča. Lepo pozdravljeni vsi prisotni. Spoštovani! Namen predloga novele Zakona o sodniški službi je zlasti v uskladitvi s Predlogom zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o sodiščih, ki smo ga danes že obravnavali. Ministrstvo za pravosodje je na podlagi prakse višjih sodišč in Sodnega sveta pri opravljanju službenih nadzorov zaznalo potrebo po spremembi zakonodaje na tem področju, saj so se veljavne zakonodajne možnosti izkazale za neučinkovite zlasti v letu 2012, ko je bila polovica nadzorov, ki jih je predlagalo ministrstvo, zavrnjenih. Predlagan je prenos določenih pristojnosti z Ministrstva za pravosodje na Vrhovno sodišče Republike Slovenije kot vrh sodne uprave, združitev centralne kadrovske evidence in osebne evidence sodnikov, prenos evidenc na Vrhovno sodišče Republike Slovenije ter učinkovitejše izvajanje službenega nadzora sodnikovega dela. Učinkovitejše izvajanje službenega nadzora sodnikovega dela gre zlasti v smeri, da mora predsednik sodišča vlagateljevo obrazloženo zahtevo spoštovati in opraviti službeni nadzor v zahtevanem obsegu, upoštevajoč prepoved poseganja v neodvisnost sodnika pri opravljanju sodniške funkcije. Predlog zakona uvaja še novosti glede mirovanja sodniške funkcije in zaostritve določb v zvezi z ocenjevanjem sodniškega dela, kar v Poslanski skupini DeSUS še posebej podpiramo. S predlaganimi rešitvami se ustrezneje ureja situacija, ko Sodni svet ne potrdi ocene sodniške službe, iz katere izhaja, da sodnik ne ustreza oceni sodniške službe, saj se šteje, da mora personalni svet ponovno preveriti oceno sodniške službe. Personalni svet bo moral ugotoviti, ali sodnik izpolnjuje pogoje za napredovanje ali ne. Predlog zakona sledi cilju krepitve neodvisnosti sodne oblasti in jo tudi ustrezneje pozicionira v primerjavi z zakonodajno in izvršilno vejo oblasti, hkrati pa stremi tudi k cilju večje učinkovitosti sodstva. V Poslanski skupini DeSUS bomo podprli sklep, da je Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o sodniški službi primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Poslanska skupina Nove Slovenije in gospa Iva Dimic.
Hvala za besedo, podpredsednica. Spoštovani! "Neodvisno pravosodje od vsakokratne oblasti je pogoj za zagotovitev vladavine prava. Le v taki ureditvi je možno pričakovati pravno varnost za vse državljane." Tako smo zapisali v volilnem programu Nove Slovenije za sedanje mandatno obdobje. Vendar pa ob tem poudarjamo, da tak status prinaša pravosodju tudi veliko odgovornost. Odgovornost v smislu hitrega, pravičnega in učinkovitega dela, pa tudi odgovornost za njihov samonadzor. Pravosodje ne ene ne druge svoje naloge doslej, pa lahko rečemo, ni opravilo. Presenečeni smo nad podatkom, da so sodišča in Sodni svet kar polovico zahtevanih službenih nadzorov nad delom sodnika, ki ga je predlagalo Ministrstvo za pravosodje, zavrnili. Še bolj smo presenečeni nad obrazložitvami takih zavrnjenih zahtev za nadzor. Obrazložitev je sledeča: Ministrstvo za pravosodje bi moralo v zahtevi navajati konkretne nepravilnosti dela sodnika in če naj bi sodišče nadzor dovolilo. Zgolj pavšalne navedbe, ki jih ministrstvo navaja iz medijskih vsebin, ne zadoščajo. Sprašujemo se, kako naj ministrstvo sploh pride do takega konkretnega podatka. Do njega bi namreč lahko prišlo ali pa tudi ne ob izvedenem službenem nadzoru nad delom sodnika. Take odločitve sodišč in Sodnega sveta ne prispevajo k varovanju neodvisnosti sodnika in sodišč. Če sodnik dela zakonito in pravilno in bi se to izkazalo in potrdilo pri ugotovitvah službenega nadzora, dvoma v delo posamičnega sodnika in sodstva nasploh ne bi bilo. Tako pa nam take njihove odločitve dajejo vtis, da se sodstvo brani nadzora in ščiti slabo in počasno delo sodnikov. Tudi drugi institut, ki omogoča nadzor nad delom sodnika, to je nadzorstvena pritožba, ki jo lahko vloži posamična stranka postopka, se je v večini primerov izkazal za popolnoma neučinkovitega. Konča se najpogosteje le s kratkim poročilom predsednika sodišča, da napake niso bile ugotovljene ali pa da obstajajo objektivne okoliščine, na primer zastoj v postopku ali odsotnost sodnikov, prezasedenost in podobno. Brez vsakih resničnih ukrepov, da se nepravilnosti ali počasnost odpravi. In tako tudi ta institut, lahko rečemo, ni dal rezultatov. Obstoječi sistem nadzora nad delom sodnikov lahko rečemo, ne deluje. Pa ne toliko zaradi neustrezne zakonodaje, pač pa zaradi neizvajanja ali celo onemogočanja izvajanja predpisov glede nadzora. Zakonodajne podlage glede nadzora nad delom sodnikov je treba zaostriti, predvsem pa zagotoviti dosledno izvajanje predpisov v praksi. Še tako dobra zakonodaja namreč ne pomaga, če se v praksi ne izvaja, za to pa je ogovorno sodstvo samo. S sedanjo novelo Zakona o sodniški službi se dejansko krepi samostojnost sodstva, zlasti položaj Vrhovnega sodišča. Z Ministrstva za pravosodje se na Vrhovno sodišče prenašajo številne pristojnosti, kot so določanje števila sodniških mest na posameznih sodiščih, vodenje postopkov izvolitve sodnikov, vodenje kadrovske evidence sodnikov in tako naprej. Seveda pa z okrepljeno vlogo sodišč, zlasti Vrhovnega sodišča, prevzemajo tudi večjo odgovornost. Poudarjamo, na pomenu in odgovornosti, poudarjam odgovornosti za delo celotnega sodnega sistema, pridobiva zlasti predsednik Vrhovnega sodišča. Pričakujemo, da bo Vrhovno sodišče, ki bo z novelo tega zakona in novelo Zakona o sodiščih imelo pregled nad delom vseh sodišč in zlasti vseh sodnikov o količini in kakovosti njihovega dela, z dosledno uporabo institutov in instrumentov, ki jih ima na voljo, zagotovilo bistveno boljše, hitrejše in učinkovitejše delo na posamičnih sodiščih, predvsem pa bo sodstvo znotraj sebe lahko opravilo potrebno samooceno in samoočiščenje, za katerega do zdaj ni bilo pripravljenosti. Poslanci Poslanske skupine Nove Slovenije bomo zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o sodniški službi podprli.
Hvala lepa. Poslanska skupina Pozitivna Slovenija in gospa Maša Kociper.
Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, spoštovani minister in državna sekretarka! Kot so že povedali številni predstavniki poslanskih skupin pred menoj, zakon o sodniški službi predstavlja drugi del današnjega paketa za izboljšanje učinkovitosti sodstva in zasleduje cilje, navedene v koalicijskem dogovoru, in tudi cilje zaveze, ki so jo pred 10 dnevi podpisali predsednica Vlade, minister za pravosodje ter predsednik Vrhovnega sodišča Republike Slovenije. Zakon o sodiščih o katerem smo govorili malo prej, s povečanjem pristojnosti sodstva, zlasti Vrhovnega sodišča Republike Slovenije, pomeni predvsem orodje za krepitev neodvisnosti sodne veje oblasti, povečanje nadzora nad sodno upravo in večanje odgovornosti za delo pravosodja. Na drugi strani pa je zakon o sodniški službi, ki ga obravnavamo zdaj, orodje za uvajanje večjega nadzora nad delom ter uveljavljanjem odgovornosti posameznega sodnika. Pri tem je treba poudariti, da tako kot v življenju tudi v sodstvu niso vsi enako dobri ali enako slabi. Sama poznam številne odlične sodnike in tudi nekatere zelo slabe sodnike. Kdo so eni in kdo so drugi, je tudi v sodstvu popolnoma jasno, in ko bo sodstvo samo začelo spoštovati najvišje standarde profesionalnega delovanja in iz svojih vrst izločati tiste, ki jim niso v čast ali so jim celo v sramoto, takrat se bo posledično začel povečevati tudi ugled pravosodja kot celote. V današnjem času imata namreč pravo in sodstvo v prizadevanju za reševanje problemov, ki jih prinaša družbeni razvoj, izjemno težo. Sodni zaostanki, neprimerno ravnanje, nizek ugled sodstva in drugih delov pravosodja ter vrsta drugih kazalnikov so jasni kazalniki, da so spremembe res potrebne. Po drugi strani pa hkrati ne gre pozabiti, da v medijih le redko zasledimo zgodbe o uspešno končanem sodnem postopku, če jo pa že zasledimo, pa ji ni namenjeno niti pol toliko pozornosti kot primeru, da je bila storjena napaka ali ko gre za primer, ko je zadeva na primer zastarala. Če pogledamo, koliko odmevnih primerov se na leto pojavi v medijih, predvsem tistih, ki za sabo pustijo grenak priokus napak, se je vseeno treba spomniti, da gre za le nekaj primerov od skupaj milijon sto osemindvajset tisoč dvesto šestinštirideset primerov, kot jih letno dobi v reševanje sodišče, podatek je za leto 2012. V javnosti tako prevladuje vtis, da sodstvo kar naprej dela napake in da je epilog medijsko odmevne zgodbe, ki je v nasprotju s pričakovanji javnosti, neuspešen ali nepričakovan prav zaradi napak sodišč. Posledično si javnost tudi ustvari mnenje, da so sodniki tako zelo neodvisni, da niso podvrženi nobenemu nadzoru ter da so neodvisni tudi od napak, ki jih morebiti storijo, kar pa seveda nikakor ne drži. Sodniki so namreč pri svojem odločanju podvrženi strogi presoji tako v smislu kontroliranja pravilnosti odločitve s strani insolventnih sodišč kot tudi preko rednih ocenjevanj in preverjanj ter preko strogih določb zakona o sodniški službi. Vse morebitne populistične navedbe o strašanski in neomejeni zaščiti, ki da jo uživajo sodniki, torej ne pijejo vode, sodniki so namreč lahko v primerjavi z drugimi sodniki zaradi neprimernosti za poklic celo ob službo. Tako zakonodaja že zdaj predvideva številne možnosti nagrajevanja dobrih in sankcioniranja slabih sodnikov, le posluževati se jih je treba. In točno zaradi krepitve tega področja je pred nami novela Zakona o sodniški službi, ki prinaša nekaj ključnih prispevkov k tej krepitvi in nadzoru nad sodniki. Pristojnost upravljanja s kadri se tako prenaša na Vrhovno sodišče, ki predstavlja vrh sodne veje oblasti in mora biti tisto, ki ima pooblastila in odgovornost za uspešno vodenje te veje. Določa se tudi učinkovitejši in jasno opredeljen način izvajanja službenega nadzora sodnikovega dela, zlasti v smeri, da mora predsednik sodišča obrazloženo zahtevo spoštovati in opraviti zahtevani nadzor v zahtevanem obsegu. Kot so povedali že kolegi pred menoj, so bili v preteklosti številni primeri, ko so bile zahteve za nadzor zavrnjene, pri tem pa razlogi niso bili jasno obrazloženi. Pri tem želim tudi poudariti, da je za Pozitivno Slovenijo ključno, da se bo ves nadzor nad sodnikovim delom še vedno opravljal znotraj sodstva ter da spremembe določb o nadzoru nikakor ne predstavljajo posega v neodvisno sodstvo, saj bo nadzor še vedno opravljal predsednik sodišča in ne recimo minister. Z novelo se namreč jasno določa le, kdaj takšen nadzor resnično mora biti opravljen. S to ureditvijo se dosledno spoštuje načelo delitve oblasti. Načelo delitve oblasti ima namreč zelo pomembno vlogo, omogoča namreč sistem check and balances, zavor in ravnovesja, kjer posamezne veje oblasti med sabo ne samo sodelujejo, ampak se tudi nadzorujejo, kar pomeni razpršenost oblasti, zagotavlja ločitev ter uravnoteženost, omogoča pa tudi medsebojno kontrolo. Pri tem pa je treba še enkrat tudi poudariti, da neodvisnost sodstva ne more pomeniti neodvisnosti od odgovornosti za napake ali pa neodvisnost od vzroka za slab ugled sodstva v javnosti. Z novelo se prav tako zaostrujejo določbe v zvezi z ocenjevanjem sodniškega dela, o čemer je bilo tudi že veliko povedano, sama bi ponovila samo to, da je zaradi slabe ocene lahko sodnik kaznovan tudi tako, da se mu zmanjša plača za recimo 20 %, vsaka nadaljnja negativna ocena pa mu lahko plačo zniža še za nadaljnji plačilni razred. V Pozitivni Sloveniji smo torej prepričani, da novela, ki je pred nami, skupaj z že obravnavano novelo, predstavlja korak v pravo smer ter predstavlja podlago za izboljšanje ugleda sodstva v očeh javnosti in jo lahko celo krepi. Več kot to zakonodajna veja oblasti sodstvu ne more ponuditi. Ugled si, kot ste že številni ugotovili, lahko povrne samo sam, pri tem pa mu lahko pomagamo tako, da sprejmemo ustrezno zakonodajo in da ga prenehamo konstantno le kritizirati in včasih celo polemizirati in politizirati o njegovih šibkih točkah. Kot rečeno, v Pozitivni Sloveniji bomo tudi predlog tega zakona podprli. Hvala.
Hvala lepa. S tem smo končali s predstavitvijo stališč poslanskih skupin in prehajamo na splošno razpravo poslank in poslancev. Prvi pa ima besedo gospod Rihard Braniselj.
Hvala lepa. Veliko je bilo besed tudi o tem, da mislim, da vtis v javnosti ne bi smel biti napačen, da pravzaprav sodniki niso podvrženi nikakršni niti odškodninski niti kazenski odgovornosti. Temu ni tako. Odškodninska odgovornost sledi tudi sodnikom kot tudi vsem ostalim. Gre za to, da se odškodnina plačuje tudi za sojenje v nerazumnem roku in se tudi tam išče pravzaprav konkretna odgovornost in z regresnimi zahtevki pravzaprav terja tudi od sodnikov povrnitev škode. Drugo je splošna odškodninska odgovornost, ko inštitucija povzroči neko škodo z nezakonitim ravnanjem in se tudi tam išče z regresnim zahtevkom konkretna odgovornost. Kar se tiče kazenske odgovornosti, bi pa kar citiral člen, ki o tem govori, in sicer je v 288. členu uzakonjeno kaznivo dejanje zoper pravosodje, in sicer protizakonito, pristransko in krivično sojenje: "Sodnik, ki pri vodenju sodnega postopka ali izrekanju sodne odločbe zavestno krši zakon ali izkrivlja pravo, da bi stranki v postopku škodoval ali ji neupravičeno dal prednost, se kaznuje za zaporom do treh let. Enako se kaznuje sodnik, ki z namenom iz prejšnjega odstavka tega člena opre sodno odločbo na dejstva, za katera ve, da ne obstojijo ali se krivo podtikajo z lažnimi ali nedovoljenimi dokazi." To je ta zakonska norma, to je ta člen, ki omogoča kazenski pregon konkretno sodnikov. V javnosti in v politiki imamo celo vrsto primerov in tako zlahka jih navajamo, ko ocenjujemo tako v politiki kot v medijih, kako so sodbe protizakonite, kako so pristranske, kako so krivične, pa vendarle po mojih informacijah niti enega kazenskega postopka ni zoper sodnike, zoper točno določeno kaznivo dejanje. Na tej točki imajo tudi vsi državljani Republike Slovenije in tudi drugi uporabniki storitev teh sodišč možnost, da v takšnih primerih, ko pride, če pride, do protizakonitega, pristranskega ali krivičnega sojenja, vložijo kazenske ovadbe in tožilstvo mora zadeve raziskati. Seveda, drugo pa je vprašanje, ali se tega poslužujemo in kakšne so usode teh kazenskih postopkov, če do teh postopkov tudi pride. Opozarjam samo na to, da mehanizmi so, vendar občutek imam, da se jih ljudje ne poslužujejo. In tudi na takšen način bi kakšnega sodnika lahko spravili ob funkcijo, če si to zasluži. Tako pa če ni ovadbe, ni procesa in zadeva se lahko tudi na ta način ustavi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Na vrsti je gospod Franc Pukšič, potem Tonin in Bogovič.
Lep pozdrav! To je torej paket dvojček teh dveh zakonov, o katerih smo prej govorili, torej o sodiščih, sedaj o sodniški službi. Namen vsega tega je, da bodo sodniki delali čim bolj neodvisno, pošteno, pravično in čim bolj v razumnih rokih, da bo Sodni svet imel več odgovornosti in samonadzora nad delom sodnikov. Jaz pričakujem, da bo to vplivalo tudi na spremembe odločanja na drugi stopnji, več vsebinske kot pa vračanje nazaj na prvo stopnjo. Jaz sem že zadnjič v razpravi, ko smo imeli posebno sejo Državnega zbora o sodstvu, govoril kar o nekaj razvpitih primerih iz zgodovine naše mlade države. To pomeni, da se ni začelo vse danes ali pred kratkim, ampak žal ta negativizem, tako nedela, nerazumnih rokov in nepoštenosti tudi pri sodnikih ostaja že od vsega začetka. Seveda je to posledica določenih stvari, ki se po osamosvojitvi niso dogodile, in to pušča brazgotine najbolj pravzaprav zaradi tega, torej največ negativnih posledic tega čutijo tisti, ki so danes brezposelni, ki so na robu, marsikdo tudi zaradi nedela sodstva na robu preživetja in marsikatero dobro podjetje ali pa manjše podjetje je šlo v stečaj tudi zaradi nedela sodnih organov. Spomnite se, ko sem govoril o sodniku Šubicu, ki je bil vršilec dolžnosti kranjskega sodišča, pa sodbe več kot osem mesecev ni napisal v zvezi z Elanom, ko sta direktor in finančni direktor bila obsojena na 28 primerih kaznivih dejanj. Torej to je bilo vse narejeno. Vsi organi so to naredili in potem, kakšna nejevolja je tudi, verjemite, tudi pri ostalih, tako pri kriminalistih, takrat v službi družbenega knjigovodstva, tožilcih, itd. Vsi so svojo nalogo opravili, na koncu pa sodnik ni naredil in potem celo dobi priporočilo Odvetniške zbornice za odvetnika ali pa tožilec, ki napiše, če bi šel vložit ovadbo proti temu istemu sodniku Šubicu, da bi prišel na spolzko področje, kjer bi moral zasliševati ljudi, ki so z njim delali. To seveda ni vredno samostojne države in to ni vredno našega sodstva. Ampak tako, kot so že nekateri danes tukaj rekli, tudi sam sem o tem govoril, niso vsi enaki, in marsikdo od sodnikov, tožilcev je pošten, delaven, dober in tako dalje. Sedaj se srečujem v delu Komisije za nadzor obveščevalno-varnostnih služb z zelo čudnimi zadevami, da ti stane dah in se tudi organi, ki na določenih zadevah delajo, čutijo nemočne. Jaz mislim, da sprememba dviga dobe za izvolitev sodnika na 35 let, ni prava sprememba. Minister, tukaj bi bilo boljše, če bi imeli delovno dobo, ne pa starostno dobo, ker 35 let nekdo, ki je študiral zelo temeljito, ali pa nekdo, ki je površno in hitro diplomiral, ima različno delovno dobo, starost pa lahko imata enako. Tako bi bilo naslednjič dobro razmišljati o delovni dobi nekoga, ki bi lahko zasedal sodniško mesto. Mislim pa, da pristojnost prenosa postopkov za izvolitev sodnika z ministrstva na Vrhovno sodišče pa lahko doprinese k določeni kvaliteti, ker že tukaj pri tem postopku za imenovanje nekoga na sodniško mesto bo Vrhovno sodišče imelo v vidu, da nekdo na ministrstvu v povezavi s prejšnjo spremembo zakona o delu ministrstev, pa obstaja neka neodvisna komisija,ki bo nadzirala tudi delo posameznih sodišč. Vemo, da po organizacijski shemi, ne po vsebinski, in to je lahko tisto, kar se mi zdi dobro v tej spremembi. Nedopustno je, da se dogajajo takšne zadeve kot, recimo, nedavno tega ena razvpitih zadev Mirage, da sodišče 8 let ne odloči. 8 let! In potem za vsako leto nekdo dobi milijon evrov, kar je po mojem prepričanju popolnoma neupravičeno in verjetno marsikaj zadaj za tem stoji. In tu se bo pokazalo, ali bo notranji nadzor kaj opravil ali ne. Kolega Braniselj je rekel, če ni ovadbe, ni razprave na sodišču, tožbe, torej, če nihče ne toži, nihče ne sodi. To je že res, vendar znotraj teh lobijev veljata še dva pregovora: Vrana vrani ne izkljuje oči ali pa Kadija tuži kadija sudi. Skratka, to so nevarnosti. In s tema dvema novelama, ki ju je minister pripravil, se poskušajo nekatere stvari premakniti, vendar nam po mojem mnenju še marsikaj manjka. Minister, definitivno pa bi morali imeti sodišče za resnično hitro ukrepanje, če se nekomu dogaja gospodarski kriminal, da za neko opravljeno delo na podlagi predpogodbe, pogodbe, kakorkoli že, torej nekega dokumenta, ki je nekomu nekaj naročil in je nekdo nekaj naredil, drugi mora to poravnati, pa tega ne dobi izplačanega, da bi to bilo nemudoma rešeno. Da ne bi zaradi neplačila prihajalo do tega, da firme, ki so pošteno svoje oddelale, pridejo potem v stečaj, v finančne težave, ne morejo svojih kreditov odplačevati in tako dalje. To se dogaja, recimo, tudi na lokalni ravni, da je nekdo naročil neko delo, pa potem lokalna skupnost kot del državne uprave tega ne poravna zaradi cinizma, samovolje in tako dalje. To so zadeve, ki bi jih morala nemudoma in prioritetno v nekaj dneh, 10, 14 dneh, mesec dni je zgornja meja, sodišča reševati, ker s tem rešujemo določeno dobro stoječe podjetje, ki zaradi takšnih mahinacij nekoga, zaradi takšnih ali drugačnih razlogov, ki niti niso pomembni – pomembno je, da se to ne bi zgodilo – da nekdo utrpi škodo. Potem pride do poslovne škode in vsega tega, kar je zopet potem breme. In na koncu vsa ta bremena, tudi to, kar odločijo evropska sodišča, preide na naše ljudi, torej na davkoplačevalce. Potem se dvigujejo razni davki in tako dalje, kar se je žal že zgodilo in kar se še pripravlja. Vendar upam, da bo toliko pameti, da z naslednjimi davki več ne boste prihajali v Državni zbor, pač pa raje z dopolnitvami in popravki določene zakonodaje. Kot vidite, tudi v opoziciji vam znamo še kako prisluhniti, podpreti in dati še kakšen namig, predlog, kako stvari peljati naprej. Hvala lepa.
Hvala lepa. Na vrsti je mag. Matej Tonin, za njim gospa Marjana Kotnik Poropat in Ivan Vogrin.
Kolegice in kolegi, v današnji razpravi ste se nekateri razburjali oziroma potožili, da je bilo danes že večkrat povedano, večkrat slišano, da se ponavljajo zgodbe z izrednih sej, sej odborov in iz še kakšnega drugega sestanka. Če bi do sprememb prišlo in če bi bile težave odpravljene, potem najverjetneje takih razprav, kakršne imamo danes ne bi bilo. Tako pa mi govorimo in govorimo, ampak nekih konkretnih sprememb na bolje pa ni in zaradi tega se mi zdi popolnoma razumljivo, da do takih razprav prihaja znova in znova. Tisti, ki govorite, kako je sodna veja oblasti sveta, da ne smemo ničesar pokomentirati, jaz sem si samo zapisal, kaj si sodna veja oblasti misli o našem današnjem delu, kar mi počnemo danes in o teh zakonih, ki jih zdaj spreminjajo. Recimo predsednik Sodnega sveta je rekel, da so to nedomišljene spremembe, potem je rekel predsednik Vrhovnega sodišča, da se gremo podrejanja sodstva politiki in podobno. A to pa ni poseganje sodne veje oblasti v zakonodajno vejo? Ampak to je dovoljeno, obratno pa očitno ni. Če je vse tako super in vse tako fajn, potem me resnično zanima in sprašujem, recimo temu tako, sodno vejo oblasti, zakaj pa imamo potem sodne zaostanke, zakaj so izpuščeni preprodajalci drog in zakaj ob evidentno koruptivnih ravnanjih sodnikov ne pride do nobenih zaključkov. Sodniki sami pa sodstvo bi morali biti prvi tisti zainteresirani, da pride do konkretnih sprememb v sodstvu, da bi ta stvari tekle učinkovitejše. Zdi pa se, da oni teh težav ne vidijo. Ker jaz si ne znam predstavljati, da sodnici, ki ji je bilo dokazano, da je zatajila pri nadzoru v stečajnih postopkih, je prav ta personalni svet, ki bi moral prvi zaustaviti napredovanje take sodnice, dovolil, da je ta sodnica napredovala. Jaz takšnega dejanja enostavno ne morem videti drugače, kot da sodstvo ne vidi problemov in težav, v katerih se je znašlo. Danes je bilo na splošno govorjeno, da v demokraciji, kjer imamo tri veje oblasti, mora veljati sistem zavor in ravnovesij. In če smo mi nadzorovani preko sodne veje oblasti, tudi naša dejanja presoja Ustavno sodišče in še kakšno drugo sodišče in pove svoje mnenje tudi o naših odločitvah. O našem delu se presoja na vsakokratnih volitvah, o vladi lahko presojamo vsak dan in zahtevamo zaupnico. Sodna veja oblasti je pa iz vseh teh zgodb izvzeta. Jaz ne govorim o tem, da bi se morala izvršilna veja oblasti oziroma zakonodajna, če govorim po domače vlada oziroma parlament, vtikati v tiste stvari, ki jih počne sodstvo, mislim pa, da ne bi bilo bogokletno, če bi pa lahko izvršna veja oblasti opravljala nadzore, kaj počne sodna veja oblasti. Ampak spremembe, ki so pred nami, še vedno puščajo, da bo o svojih dejanjih odločala sodna veja oblasti sama. Recimo, obvezna uvedba službenega nadzora nad delom sodnika, ki ga bo opravljal sodnik, ne pa nekdo, ki je sodelavec ministrstva ali pa ministra za pravosodje. Jaz si težko predstavljam, pa morda mi bodo kakšni ustavni pravniki ali drugi pravniki razložili, v čem bi bila spornost dejanja, če bi nadzor, ne da bi odločal, kako mora sodnik razsoditi, ampak da bi nadzoroval njegovo delo nekdo z Ministrstva za pravosodje. O tem bi rad bolj detajlno pojasnilo, kdo temu najbolj nasprotuje in v čem je problem, da se kaj takega ne sme zgoditi. Nekateri so danes poudarjali, da v sodstvu obstajajo mehanizmi za nadzor in tudi za sankcije, ampak ste sami ugotovili, da se ne uporabljajo in da konkretnih rezultatov enostavno ni. Da ne bom samo kritiziral in da ne boste rekli, da samo negativno energijo širim, morda tudi kakšno pozitivno stvar iz tega zakona. Jaz vendarle vidim pozitivne stvari tudi v tem, da te popravki omogočajo tudi do 20 % zmanjšanje plače sodniku, če se mu bo dokazalo oziroma če mu bo dokazano, da ni izpolnil določenih standardov, da se bodo lahko določene stvari tudi prednostno obravnavale, da se ne bo dogajalo, da zadeve tičijo v predalih mesece, leta, vse dokler ne zastarajo. Ampak kljub vsemu pa se ne morem znebiti občutka, da so to zelo majhne spremembe, za katere se bojim, da ne bodo dale želenih rezultatov oziroma če povem v prispodobi, bojim se, da z aspirinom zdravimo pljučnico.
Hvala lepa, mag. Tonin. Gospa Marjana Kontnik Poropat, izvolite.
Hvala za besedo. Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o sodniški službi vsebuje manjše spremembe prenosa pristojnosti z Ministrstva za pravosodje na Vrhovno sodišče Republike Slovenije, ki pa po moji oceni niso tako majhne, kot je rekel gospod Tonin, ampak mislim, da spreminjajo bistvene zadeve, ki kažejo na to, da bo sodišče dobilo več pristojnosti v odločanju tako o številu sodniških mest kot vodenju postopkov pristojnosti glede kadrovske evidence in tako dalje. Zato menim, da so to zelo pomembne spremembe in vodijo v pravo smer za spremembe v pravosodju. Kot sem že rekla, gre za to, da Ministrstvo za pravosodje prenaša na Vrhovno sodišče pristojnost za izvolitev oziroma imenovanje sodnika, potem določanje števila sodniških mest, samostojno vodenje postopkov izvolitve oziroma imenovanja sodnikov, pristojnost vodenja centralne kadrovske evidence, združujeta se centralna kadrovska evidenca in osebna evidenca sodnikov. Vodenje združene evidence se torej prenaša z ministrstva na Vrhovno sodišče Republike Slovenije. Med funkcionarje, ki jim miruje funkcija, predlog zakona dodaja tudi funkcijo državnega sekretarja. Razširja se možnost mirovanja sodniške funkcije na tiste sodnike, ki bi bili imenovani na položajno uradniško delovno mesto. Zaostrujejo se določbe v zvezi z ocenjevanjem sodniškega dela. Ustrezneje se uredi situacija, ko Sodni svet ne potrdi ocene sodniške službe, iz katere izhaja, da sodnik ne ustreza sodniški službi, saj se bo štelo, da mora personalni svet ponovno preveriti oceno sodniške službe. Personalni svet bo moral ugotoviti, ali sodnik izpolnjuje pogoje za napredovanje ali ne. V primerih dveh zaporednih ocen sodniške službe, iz katerih izhaja, da sodnik ne izpolnjuje pogojev za napredovanje, se predvideva zanj sankcija znižanja plače celo do 20 %. Ta ukrep lahko traja do enega leta. Delo okrajnega sodnika, ki ga bo opravljal na okrožnem sodišču na podlagi letnega razporeda, se bo posebej upoštevalo pri oceni sodniške službe. Minister bo lahko zahteval oceno sodniške službe samo v okviru izvajanja svoje pristojnosti. Iz besedila zakona izhaja, da se tudi s tem zakonom uvajajo pomembne pristojnosti in da se določene pristojnosti z Ministrstva za pravosodje in Sodnega sveta prenašajo na sodišče, torej na predsednika Vrhovnega sodišča. Menim, da je ta novela zakona primerna in bom seveda glasovala za to, da je primerna za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mag. Vogrina ni v dvorani. Na vrsti je mag. Majda Potrata. Je tudi ni v dvorani. Gospod Jožef Jerovšek, izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani, sprememba Zakona o sodniški službi oziroma dopolnitev tega zakona je nekako logično povezana s predhodnim o spremembah Zakona o sodiščih in prinaša po mojem mnenju manjše spremembe, nujne spremembe, ki so pravzaprav posledice mukotrpnega prizadevanja, da bi sodišča, sodstvo, katerega del so sodniki seveda, postala bolj učinkovita. Da bi v zvezi s sodstvom ne govorili naprej in naprej in kar naprej o zaostankih, o neučinkovitosti naših sodišč. Seveda pa je učinkovitost sodišč v znatni meri povezana s tem, kako uspešno, dosledno, strokovno in kvalitetno svoje delo upravljajo sodniki. Domnevam, da pravosodno ministrstvo, ki je odgovorno na nek način za ta del delovanja države, čeprav je sodna veja absolutno neodvisna, mora ponuditi rešitve, ki bi naj prinesle izboljšave na tem področju. Če bi pravosodje delovalo, če bi ne imeli sodnih zaostankov, potem bi bilo vsem najbolj logično, da sodstvo te zadeve ureja absolutno avtonomno. Jaz mislim, da se morajo sodniki in sodstvo zavedati, da to ni poskus poseganja v avtonomnost sodišč. Treba je ugotoviti, da imajo težave z izvajanjem sodniške službe, s čimer je povezana učinkovitost. In zaradi tega so po mojem mnenju tukaj ključne spremembe glede zaostritve v zvezi ocenjevanjem sodniškega dela in službeni nadzor sodnikovega dela. Jaz vem, da neki instituti nadzora obstajajo tudi sedaj, samo verjetno se ti instituti ne uporabljajo ustrezno in ne prinašajo želenih rezultatov, kajti potem se ne bi dogajalo, da se občasno zgodijo ob določenih priložnostih tako na tožilstvih kot na sodiščih odkritja neobdelanih spisov, da so spisi deponirani, da ležijo v predalih in da so se sodniki posluževali reševanja samo manjših primerov in s tem na neodgovoren način prizadejali škodo tako poklicu kot sodiščem in državljanom, ki so odvisni od tega, da zaupajo v to, da sodišča delujejo neodvisno, promptno, ekspeditivno, kar se, roko na srce, mnogokrat zgodi, da ne deluje. Jaz sem prepričan, da bodo nekateri od teh institutov nepotrebni, če bodo naša sodišča imela res kompetentne, primerne predsednike sodišč, ki bodo sami od sebe pognali v tek na primeren način delovanje sodišč. Mislim, da bi sodstvo moralo razumeti, da je neke spremembe treba izvajati, da je nekaj treba spremeniti in da je to v njihovo dobro Strinjam. se tudi s kolegom predhodnikom, da ne morejo reagirati, kot da politika hoče posegati v neodvisnost sodstva. To si mislim, da vsaj za enkrat v tej državi politika še ne želi, nima tega namena. Z malo zaostrenim nadzorom nad delom posameznikov, sodnikov želimo samo izboljšati kvaliteto in splošni vtis delovanja slovenskega sodstva. Hvala.
Hvala lepa. Naslednji je na vrsti gospod Borut Ambrožič, za njim gospod Zvonko Černač in potem se pripravijo gospa Iva Dimic, gospod Mirko Brulc oziroma še pred gospodom Černačem je gospod Srečko Meh. Ne, potem ima besedo gospod Zvone Černač, izvolite.
Hvala lepa, še enkrat. Mislim, da sta zakona, o katerih govorimo danes, na nek način povezana, tako ta o sodniški službi kot o sodiščih, in mogoče bi veljalo nadaljevati tam, kjer smo prej končali. Govorili smo o tem, da je poleg tega javnega zavedanja o tem, da stanje v pravosodju ni dobro oziroma, še več, je slabo, da ne deluje na tak način, kot bi si vsi skupaj želeli, da je to zavedanje nekako prišlo tudi v te prostore, se pravi na nivo politike, kjer pa je na eni strani možnost, na drugi strani pa tudi odgovornost, da se nekaj ob primeru zavedanja, da nekaj ni dobro, tudi spremeni. Namesto da imamo danes na mizi dva zakona, ki ne bosta spremenila stanja, to lahko odgovorno povemo danes, in sem prepričan, da bomo čez leto dni lahko videli te nične rezultate, razen seveda v primeru, če bo v vmesnem obdobju prišlo do kakšne korenitejše spremembe procesne zakonodaje in če bo v tem vmesnem obdobju prišlo tudi do kadrovske spremembe na najvišjih nivojih v pravosodju in tožilstvu, potem mogoče bodo neki rezultati, ker bo tudi način delovanja drugačen, inštitucije se bodo začele zavedati problemov in odgovornosti. In verjetno če jih bodo vodili drugi ljudje, ki bodo znali motivirati pravosodje in tožilstvo v smeri učinkovitejšega izvajanja veljavne zakonodaje, potem bi spremembe lahko tudi bile. Vendar včeraj kljub večkratnemu vztrajanju nismo dobili jasnega odgovora pristojnega ministra o tem, ali resnično meni, da sta tako gospod Masleša kot gospod Fišer tista, ki bosta zagotovila potrebne spremembe v pravosodju in tožilstvu. Tega odgovora nimamo, upam, da ga bomo dobili vsaj danes ob obravnavi dveh zakonov s področja pravosodja. Kajti odgovor na to vprašanje je nekako bistven. Če minister meni, da lahko te spremembe zagotovijo tisti, ki tem relativno majhnim spremembam pri obeh zakonih nasprotujejo, če minister meni, da lahko spremembe zagotovijo tisti, za katere je vprašanje, ali sploh izpolnjujejo pogoje za imenovanje glede na določbe veljavnega zakona o sodniški službi, potem se soočimo z enim temeljnim problemom o tem, ali resnično tisti del politike, kjer je trenutno največja odgovornost in ki tudi nekako generira spremembe te zakonodaje, se resnično zaveda problemov in stanja, v katerem smo danes. Javnost, ljudje, še posebej če se sodi v imenu ljudstva, kot se to počne pri nas, res je, da je tukaj situacija malo drugačna, očitno imamo ta ostanek nekako še iz nekega preteklega režima in na nek simboličen tudi odraža to revolucionarnost našega sodstva še v današnjih dneh, torej če se sodi v imenu ljudstva, potem se seveda ustvarja utemeljeno pričakovanje, da bo pravosodno-tožilski aparat deloval v interesu tega ljudstva, v interesu naroda, da bo za to svoje delovanje porabil optimalna sredstva, najnižja možna, in da bo skozi to optimalno delovanje tudi dosegel najvišje možne učinke. Izraža se utemeljeno pričakovanje, če se sodi v imenu ljudstva, tako kot se to počne v Republiki Sloveniji, da so ščiteni interesi ljudstva v celoti, vseh, in to na enak način. Tukaj se takoj postavi vprašanje, kako je mogoče, da ob javnih izjavah recimo predsednika največje vladajoče stranke, ki jih je dal že pred časom, mislim, da je leto dni od tega nazaj, na nekem video- mediju o tem, da je vplival na direktorje bank, mislim, da je rekel, da največje državne banke, in lobiral za kredite za Stožice, za kredite, ki so jih dobila zasebna podjetja v višini nekaj čez 100 milijonov evrov, se na podlagi takšne izjave ni sprožil noben proces. Šlo je očitno za neko posredovanje, ki meri na neko obljubo, na podlagi te obljube so se zgodili neki krediti, ki očitno nikoli ne bodo vrnjeni ali pa bodo mogoče vrnjeni 5 % do 10 % od tistega, kar je bilo sposojeno. Na drugi strani jih pa plačujemo vsi mi, predvsem jih plačujejo davkoplačevalci, pred kratkim 500 milijonov evrov dodatne dokapitalizacije za Novo Ljubljansko banko, ki gotovo ne bi bila potrebna, če teh nepotrebnih kreditov v višinah preko nekaj 100 milijonov evrov za takšne projekte [[...]]
Gospod Černač, Zakon o sodniški službi je razprava, prosim, da se osredotočite na zakon.
O tem govorim, samo, spoštovana predsedujoča, morate me pozorno poslušati, ker če me boste pozorno poslušala, boste lahko slišali, da govorim izključno o Zakonu o sodniški službi in govorim o tem, ali so te spremembe, ki jih imamo danes pred seboj, res tisto, kar naj bi omogočilo spremembe v tem pravosodju na ta način, da bodo identični primeri obravnavani na identičen način ali ne. In povedal sem en konkreten primer, malo vas je očitno zbodlo, ker gre za predsednika vaše stranke, ampak povem drug primer, da ne bom samo tega govoril. Na drugi strani imamo primer poslanca v Evropskem parlamentu, ki je tudi pred kamero javno povedal in izrekel, da je pripravljen za 100 tisoč evrov glasovati za nek predlog, ko so ga vprašali, ali je pripravljen to narediti. To je bil poslanec Socialnih demokratov. In do danes [[...]]
Strinjam se s tem, da kakorkoli pretirano operirate s primeri, mogoče ravno zato, da se časovnica izpolni v tem, da navajate konkretne primere. Vas razumem, da želite s primeri obrazložiti zadeve, samo prosim, če se bolj opredelite zakonom.
Prosim, če mi vrnete minuto časa, ki ste mi ga neupravičeno odvzeli. Razumem, da vas je tudi ta zadeva prizadela, ker [[...]]
30 sekund je bilo, bo priznanih.
[[...]]razumem, da vas je ta zadeva spekla, ker nekaj let nazaj ste bili še vedno v klopeh Socialnih demokratov in verjetno tudi zaradi vas same je ta zadeva mogoče malo boleča. Ampak bom nadaljeval pri nas. Na drugi strani imamo primere, ko smo imeli evropskega poslanca iz vrst Socialnih demokratov, kjer je bilo to javno rečeno 100 tisoč evrov in tako naprej na znanem kraju, ob znanem času, na znan način, tudi jasna kvalifikacija tega dejanja. Mislim, da v eni izmed sosednjih držav je bil nekdo, ki je bil v istem paketu posnet, obsojen na nekaj let zaporne kazni. Imamo primer pripadnika Slovenske demokratske stranke, kjer je šlo za neznani kraj, neznani čas, neznano višino sploh, ničesar ni bilo, nobene elementarne kvalifikacije česarkoli, kjer pa smo imeli ne samo obtožbo, ampak tudi obsodbo na prvi stopnji. In to mimogrede, na prvi stopnji na okrajnem sodišču se je sodilo o zadevi, za katero se je govorilo, da gre za eno izmed najtežjih korupcijskih zadev v zadnjih 20 letih. Sodilo se ja pa na okrajnem sodišču. Takih imamo v tej državi 44. In na okrajnem sodišču po tem zakonu, ki ga danes obravnavamo, lahko sodi sodnik oziroma sodnica, ki je stara 30 let in ima tri leta delovnih izkušenj po tistem, ko je opravila pravniški državni izpit in nima niti minute kilometrine ne v gospodarstvu, ne v odvetništvu, ne v pravosodju, nikjer. Lahko je diplomirala, opravila je pravniški državni izpit, bila je recimo v teh referentskih vodah sodniških, v pravosodni birokraciji, rečem jaz temu tako, brez minute izkušenj. V naši državi se lahko sodi, sodnik posameznik lahko sodi v takih primerih. Seveda ne gre za enega izmed najtežjih primerov. Vsi vemo, o čem govorimo. Gre za veliko manipulacijo na eni strani sodišča na drugi tudi tožilstva, ki je govorilo o tem, kvalifikacija dejanja je bila izbrana zaradi tega tako, da ni bilo preizkusa obtožnega predloga, da je bilo okrajno sodišče izbrano, ker sodi sodnik posameznik itd. Ampak ne glede na to, imamo torej do te novele sodnike, ki to postanejo pri 30 letih, s tremi leti delovnih izkušenj. Na drugi strani za marsikatero delovno mesto v državni upravi, v javnem sektorju, za bistveno nižje položaje, ker gre za relativno neodgovorna delovna mesta, a so pogoji zahtevnosti glede delovnih izkušenj bistveno višji. Bistveno višji. Pet, sedem, deset let. In s to novelo, kjer dvigujemo prag na 35 let, ta novela ne spreminja delovnih izkušenj. Še vedno ostajajo tri leta delovnih izkušenj tako kot doslej. Seveda samo ta del ne povzroča vseh problemov v pravosodju, je pa eden izmed problemov, ki bi ga bilo treba odpraviti. Poglejte, tudi v bivši državi, ko smo imeli nek drugačen sistem, nek drugačen režim, ki ni bil demokratičen, bodimo pošteni, so imeli sodniki neko avtoriteto tudi zaradi tega, ker so na te položaje prišli po določenih izkušnjah, skozi določeno kilometrino, ki so jo nabrali v takih ali drugačnih praktičnih vodah. Tako da tudi ta sprememba ne bo kaj bistveno spremenila. Starost, poglejte, ali je to 30 ali je 35 let, ni toliko pomembna. Mislim, da je pomembno, da sodijo tisti, ki imajo neke izkušnje, ki so strokovno visoko usposobljeni, in ki so skozi te izkušnje tudi bistveno bolj suvereni. V tej noveli zakona je kar nekaj stvari, ki jim lahko rečemo, da gre za izčiščenje, poizkus izčiščenja pravosodne birokracije. Vendar se vprašajmo, ali bo ta sprememba tudi prinesla kakšen bistven napredek pri tem, s čimer se Slovenija sooča danes. Ali bo ta novela Zakona o sodniški službi omogočila, da se primeri, ki jih je kar nekaj, ko se procesi vlečejo ne leto, dve, ampak deset let, in se vračajo primeri z višjega na prvo stopnjo in nazaj, neštetokrat, ali bo ta novela preprečila, da se bo to dogajalo? Ne bo. Ali bo ta novela omogočila, da se v gospodarskih sporih ne bo več v povprečju sodilo 1400 dni, ampak leto dni, tako kot je to primer v nekaterih evropskih državah? Ali bomo torej s to novelo prišli do te zaveze, da bo sojenje bistveno krajše in da bo sam način delovanja pravosodja prispeval k temu, da bodo ti postopki krajši? Ne bomo, ker ni mehanizmov v njej. Ali bomo s to novelo preprečili, da bodo recimo izpuščeni v Sloveniji kriminalci, najtežji kriminalci, ki se ukvarjajo s preprodajo drog? Še več. Ali bomo s to novelo preprečili sploh to, da bodo sodbe v takih primerih napisane v roku, ki ga določa zakon, ki je sicer instruktiven, vendar je še vedno nek rok? Ne bomo. Ali bomo s to novelo dosegli, da bo sodba v primeru Patrie napisana v 30 dneh, glede na to, da je bila že javno prebrana in obrazložena, tako kot to določa zakon, čeprav je samo ta rok instrukcijski? Ne bomo. Slišali smo, javno je bilo povedano, da ta sodba ne bo napisana v 30 dneh, kot to veleva zakon. Ali bo kdo zaradi tega odgovarjal? Ne bo. Ali bomo s to novelo preprečili, da se bo zgodilo to, kar se je zgodilo v primeru nekdanjega predsednika vlade gospoda Janše, ko mu je pomočnik komandirja policijske postaje v Ljutomeru leta 2006 grozil preko službenega računalnika in mu je poslal grožnjo s smrtjo? Bil je odpuščen iz službe. Delovno sodišče ga je vrnilo nazaj v službo, vrnilo mu je uniformo. Kazenski postopek pa je na sodišču v Ormožu zastaral proti temu storilcu. Nekje sem zasledil, da je bil ta sodnik nagrajen z nekim državnim odlikovanjem predsednika države ali nekaj podobnega. To je nekaj podobnega kot odlikovanje zločina s strani bivšega predsednika države. Ali bomo omogočili, da se bodo ti primeri obravnavali na enak način, ker vemo, v primeru podobne grožnje s smrtjo proti nekdanjemu predsedniku vlade gospodu Pahorju je ta postopek stekel zelo hitro? V nekaj mesecih ali celo tednih je bil storilec obsojen. In še danes sedi za zapahi. Ali bo ta novela, in prejšnja, omogočila, da se te stvari ne bodo več dogajale, da se bo sodilo v razumnih rokih, da bodo postopki v razumnih rokih končani, da se bo proti vsem postopalo enako, da se bodo sodišča ukvarjala s primeri, ki so družbeno škodljivi in ki povzročajo škodo tako ljudem, kot gospodarstvu kot vsem nam, ki v končni fazi povzročajo največjo škodo sistemu samemu? Ali bodo te novele omogočile, da bodo pri Patrii končno sedli na sodišče tisti, kjer je bil ugotovljen tok denarja, celo javno so povedali, nek slikar je rekel, "ja, dobil sem okoli pol milijona od Patrie", okoli pol milijona evrov od Patrie. Nekdo drug v tej zgodbi je dobival ta denar preko nekih računov v Avstriji in v Švici menda, se izogiba sojenju. Mislim, da niti ni tiralice proti njemu. Ali bodo te novele omogočile, da se bodo dejansko procesirali tisti, ki jih je treba procesirati in da se ne bodo procesirali in da se ne bodo dogajali taki ali drugačni montirani procesi proti tistim, kjer teh vsebin ni, so pa politično nekompatibilni. Bojim se, da ne. Bojim se, da te novele ne bodo pomagale pri izčiščenju tega sistema, ker prvi korak na tej stopnji izčiščenja mora narediti sistem sam pri sebi. Naredi ga lahko, če ga vodi človek, ki se tega zaveda. In drugi korak lahko naredimo mi vsi, najbolj odgovorni minister, vlada in preko tega mi vsi ostali, da ga pri tem podpremo. Prav bi bilo, da bi se minister zavedal, da gre za pomembno nalogo, ki mu je zaupana, da je na njem velika odgovornost. In jaz mu predlagam, da ponovno razmisli, ali je prav, da izgubljamo nadaljnje tedne in mesece za razpravo in obravnavo dveh novel, ki ne bosta v ničemer spremenila učinkovitosti delovanja pravosodnega in tožilskega sistema v tej državi, ali je bolje, da ta del, ki je mogoče nek impulz, vgradi v celovito spremembo obeh zakonov in še vseh ostalih, ki jih je potrebno spremeniti na tem področju. Stroka, spoštovani minister, spoštovani nekdanji kolega, vam bo pri tem pritrdila. Stroka vam bo povedala, da se je, žal, reforma 1. 1. 1995 pokazala kot neustrezna, da je velik del tega, s čimer se soočamo danes, tudi posledica te nesrečne reforme. In če se tega zavedamo, potem je prav, da iz izkušenj, ki jih imamo v tem zadnjem 18 letnem obdobju, naredimo vse, kar je mogoče, da pridemo do koncepta, ki bo omogočil, da bo pravosodje in tožilstvo ponovno dobilo mesto, ki si ga zasluži, da bo dobilo ugled in zaupanje v javnosti, da bodo začeli ljudje ponovno verjeti v vladavino prava in pravičnost in s tem tudi v celotno državo in vse nas. Jaz mislim, da bi bilo prav, da naredimo ta korak in da ne opravimo samo minornih sprememb zaradi tega, da jih delamo in da pred javnostjo ustvarimo vtis, kako se bodo preko teh sprememb stvari uredile, ker vemo že danes, da se ne bodo. Jaz mislim, da je treba v to zakonodajo zelo jasno zapisati vse tisto, o čemer smo govorili v preteklih dneh in za kar ste se tudi nekako obvezali, da bo storjeno, tako glede rokov glede sojenj, glede tega, da ni mogoče primerov vleči v nedogled, glede nadzornih mehanizmov, glede zmanjšanja števila sodnikov. Tudi o tem bi bilo treba nekaj reči v povezavi s to spremembo zakonodaje, kajti če imamo dvakrat toliko sodnikov, kot je potrebno in imamo zaradi tega še večjo neučinkovitost sistema, potem je prav, da tudi skozi to zakonodajo te stvari uredimo in da počasi pripeljemo sistem v smer večje profesionalizacije, v sistem v smeri očiščenja na ta način, da bodo lahko tisti, ki jim je zaupano pomembno poslanstvo in pomembna naloga, dejansko sodili strokovno v skladu z zakonom in da bodo zaradi zakonov, ki jih imajo na voljo, bolj učinkoviti, kot so danes. Jaz mislim, da je treba te rešitve gledati dejansko z vidika uporabnika, z vidika tistega, ki pričakuje, da bomo kreirali takšne zakone, ki bodo imeli potem tudi konkretne posledice v praksi na način, da se ponovno vzpostavi v Sloveniji vladavina prava in pravičnost in da se onemogoči procesiranje tistih, ki niso krivi, da se prepreči, da se postopki ne vodijo proti tistim, ki so krivi in za katere pred očmi vseh obstojijo dokazi o tem, da so storili napačna dejanja.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Vinko Gorenak.
Hvala lepa. Malo hitro, glede na seznam razpravljavcev, ampak vseeno. Poglejte, jaz sem že pri prejšnjem zakonu nekatere stvari zelo jasno povedal, da ne bomo nasprotovali temu zakonu, ki ga danes obravnavamo ampak. Če smo pa zraven, z vidika podpore zakonu, pa seveda smatramo, da smo tudi soodgovorni potem za stanje, ki sledi za sprejetjem tega zakona. Zakon po naši oceni ni škodljiv, kot sem že povedal, po drugi stran pa res menimo, da je iz več razlogov ta korak premalo. Jaz upam, da bo vseeno narejen ta bistveno, bistveno daljši korak, čeprav sem globoko prepričan tudi v to, da vsa prizadevanja ministra, za katera sem že večkrat povedal, da smatram da so prava, niso dovolj. Minister je absolutno osamljeni jezdec v puščavi in ne more priti na cilj, jaz sem v to prepričan, brez pomoči koalicije in brez pomoči celotnega parlamenta. Poglejte, mi še kar naprej govorimo in malo prej je o tem govoril gospod Braniselj in je povedal, da odškodninska odgovornost je urejena pri nas, da jo je možno izterjati tudi od sodnikov. Lepo. Jaz sem nazadnje, ko smo obravnavali ZIPRO, rekel in prosil vse poslance, da mi prinesejo en primer v proračunu, ki ima v treh letih povišan proračun tako kot RTV, tokrat tudi gospoda Branislja prosim, da mi pokaže en primer. Samo en primer, ko je zaradi recimo sojenja v nerazumnih rokih ali kakšnih drugih avstrijsko-italijansko-nemških primerov, storjenih na slovenskih tleh, nekdo dobil odškodnino – teh primerov bo ogromno, potem pa je bila ta odškodnina izterjana od sodnika ali tožilca. Takšnega primera v Sloveniji ni. In če takšnega primera v Sloveniji ni, potem je to mrtva črka na papirju. Čisto mrtva črka na papirju, ki je popolnoma neuporabna. Tudi 288. člen KZ seveda obstaja in govori o tem nezakonitem sojenju in tako dalje in tako dalje, pristranskem sojenju in tako dalje in tako dalje. En primer, prosim. En primer, da se je to v Sloveniji kdaj koli po letu 1990 zgodilo. Se ni zgodilo. In ker se ni zgodilo, odgovornosti za odločitve v sodstvu torej ni. To ne obstaja. Potem je to tako, kot če vplačaš loterijsko srečko, kjer imaš možnost dobiti milijon. Krasno, seveda imaš možnost, pa še tam nekdo ta milijon dobi. Tukaj v tem primeru pa takšnih sodb ni. Ne obstajajo. In to zaključuje, to zaokrožuje tisto dejstvo, o katerem že skozi govorim, da odgovornosti v pravosodju ni. Res je, da bomo težko ali da bi težko s kakršnimkoli zakonom dali ministru toliko pristojnosti, da bi on šaril po pravosodju in iskal odgovornost, tega bi se tudi jaz bal, in to tudi ne bi bilo prav. Odgovornost mora biti ugotavljana znotraj pravosodnega sistema, tudi s tem se strinjam. Ampak glejte, če je 23 let mimo in še nihče nič ni odgovoren. Nihče še ni odgovarjal za svoja dejanja. Tudi tisti primeri, ko nekomu grozi takšno ali drugačno zmanjšanje plače, nenapredovanje in tako dalje, se sodniki preprosto umaknejo in postanejo odvetniki. In je konec zgodbe in nimamo nič. Upam, minister, da boste jeseni to določilo dali v zakon, upam, da bo šlo to določilo notri, najbolj primeren bi bil seveda odvetniški zakon, kjer bi rekli, da pet let ne moreš postati odvetnik, če si bil prej tožilec ali sodnik. Ampak Sodni svet bo spet rekel, da je to kršenje pravice do dela, ki je ustavna pravica ali kako že. Ja, samo mi jih ne smemo poslušati. Na tej točki želim izpeljati, še enkrat, glede te odgovornosti. Ali smo kdaj v Državni zbor dobili kakšno zaprosilo Vrhovnega sodišča, kjer bi nas spraševali po višini izrečene kazni? Ne. In tudi prav je, da ne. Saj s tega vidika je sodna veja oblasti samostojna. Ne vem pa, zakaj izvršna veja oblasti, to je minister, samo takšna je do zdaj bila navada, in zakaj ta državni zbor posluša Sodni svet. Ko Sodni svet govori o tem, da tega ne bi, pa tisto ne bi in ono ne bi, pa ne bi snemali glavnih obravnav in tako dalje. Mi njih tega preprosto nismo dolžni spraševati. Konec koncev tudi tisto formalnost, ki jo v tem državnem zboru opravimo, to so volitve sodnikov, pa ta državni zbor vedno pošlje vabilo, kolikor vem, predsedniku sodišča ali predsedniku Sodnega sveta. Kaj se zgodi? Tisti stol tam je prazen, jaz tam še nisem videl ob volitvah sodnikov nobenega. Nikoli. Ko pa predsednik republike predlaga ali kakšnega sodnika, kot smo imeli glasovanje nekaj dni nazaj, ali ko predlaga neko drugo kadrovsko rešitev, pa tam sedi gospa Kovačeva, ki obrazloži in vljudno iz spoštovanja do Državnega zbora sedi tukaj z nami, dokler mi ne odglasujemo. Ko pa je predlagatelj Sodni svet, nas pa ignorirajo, kot da nas ni. Po petih letih v Državnem zboru tam ni sedel še nihče. Pa so oni predlagatelji, mi pa smo tisti, ki formalno odločamo. Seveda se tudi ne spomnim, da bi kdaj bil kakšen glas proti pri izvolitvi sodnikov, nikoli se ne spomnim tega. Če pa je bil, pa je bil bolj kot ne pomota. To pomeni, da to opravimo kot avtomatizem. Mi to jemljemo kot avtomatizem. Te volitve so nepotrebne. Ostanek zgodovine in nič drugega. Da sodni sistem živi svoje življenje in da sodnega sistema še ni doletelo varčevanje, je tudi več ali manj jasna zgodba. Včeraj sem ministra spraševal, kako je s proračunom oziroma kako je s porabljenimi sredstvi za reprezentanco na sodiščih in smo dobili odgovor 23 ali 21 tisoč evrov porabljenih za reprezentanco. Seštejte vse ministre skupaj in predsednika Vlade pa bomo primerjali te številke. Dajmo jih primerjati. Sodni sistem živi v lupini, vakuumu kot kakšni vesoljski kapsuli, tudi po zraku že hodijo. Zato je nujno treba to, o čemer govorim, v zakonodajo vnesti mehanizme, ki bodo tam odgovornost vzpostavili. Če bo tam odgovornost vzpostavljena, potem bo to delo tudi veliko boljše. Jaz sem globoko prepričan, da se nekatere stvari ne bi zgodile, pa da ne bom spet o kakšnem znanem primeru, pa mi boste očitali, pa bodo eni malo zabrundali in odšli iz dvorane, bo res šel k tisti odvetnici. Glejte, če imam konkreten primer z imenom in priimkom, ampak ni nujno, da to ime in priimek izpostavim, je pa primer točen, kjer sodnik izreče kazen, "žalili ste me", reče odvetnici. In odvetnica plača kazen. To potrdi višje sodišče, potrdi Vrhovno sodišče, potrdi Ustavno sodišče, vse v redu. Se pravi, žalitev je bila. Ampak Strasbourg pa reče, "ni res, vrnite denar in ji dajte 4 tisoč evrov odškodnine, pa plačajte tisoč evrov stroškov". Glejte, spet imamo 5 tisoč evrov, ki gredo iz žepa tudi tistega delavca, upokojenca, ki živi za 300 evrov. Zakaj ne bi mi to izterjali zdaj od tiste sodnice ali sodnika, ki je to izrekel? Zakaj tega ne izterjamo? Nujno je, da izterjamo, in čisto nič drugega! Ampak mehanizme za tako stanje moramo vzpostaviti, ne pa, da imamo enostavno sistem, ki pod plašč neodvisnosti, to je zdaj neka kapsula, spravimo to. In to kapsulo dvakrat dražje kot povprečje Evrope plačujejo vsi slovenski davkoplačevalci. In to je tisto, kar je tukaj narobe, na kar želimo opozoriti, pri čemer želimo ministru pravzaprav pomagati, bom rekel direktno. Ampak jaz upam, da bo minister imel zlasti pomoč koalicije, ko bo treba Sodnemu svetu reči s pritiskom na ta gumb, "ne, to bo tako". In to moramo narediti in v tej smeri enostavno enostavno moramo iti. Mislite, da bi bile nekatere sodbe take, kot so, če bi se sodnik zavedal, kaj bo. Reče: "Ah, saj bodo oni razveljavili na višji stopnji, če je kaj narobe, bodo že oni razveljavili." Oni pa rečejo: "Ne, bomo šli nazaj na sojenje na prvo stopnjo in bomo ponovili sojenje". Mi smo to zadevo že leta 2006 ali 2007 uredili v zakonu in smo rekli, da v določenih primerih višje sodišče ne more vračati na prvo stopnjo, ampak mora odločiti, ali bo potrdilo prvo stopnjo ali pa je ne bo, ali pa bo odločilo drugače. Potem je seveda prišel najbolj sposoben minister – gospod Zalar, ki je spet vse skupaj predlagal nazaj po starem in imamo spet star sistem. In zato imamo spet vračanja na prvo stopnjo in tako dalje, kar ni potrebno. Če višje sodišče ugotovi, da je nekaj narobe, potem naj odloči, naj določi drugačno kazen, naj jo zviša, naj jo zniža, naj človeka oprosti ali karkoli naredi, ne pa, da ponovno odločajo na prvi stopnji. Zato imamo potem te sodne procese, ki trajajo ne vem koliko let, kar v bistvu sploh ni potrebna zadeva. Skratka, da ne zavlačujem, minister, jaz resno pričakujem in želim, da bi spremembe, ki jih boste pripravili jeseni, šle na odgovornost, šle zlasti na odgovornost v sodstvu. To bi bilo izjemno izjemno koristno, čeprav te odgovornosti ne bomo nikoli izpeljali ob sedanji kadrovski sestavi. To je pa jasno kot beli dan. Na tak način ne. In zato bi bil potreben poseg v ustavo, da bi lahko ta pravosodni sistem kot neodvisno vejo oblasti tudi vzpostavili. Ne nazadnje Romunija, Bolgarija pred vstopom v EU, dokumenti o tem obstajajo, kaj so naredili in danes so pred nami. Odpustili so jih, potem pa na novo zaposlili. In če bi mi kaj takega naredili, bi – ampak ne vse, seveda –lahko naredili nek pomemben poseg v sodno vejo oblasti, ki bi zagotovil tiste standarde, ki veljajo znotraj Evropske unije. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima še Vlada kot predlagatelj. Gospod minister dr. Senko Pličanič, izvolite.
Hvala. Spoštovana podpredsednica, spoštovane poslanke in poslanci! Res je, kar pravi spoštovani kolega Gorenak, spoštovani bivši kolega, da bom za spremembe, ki si jih pravzaprav vsi želimo, torej za bolj učinkovito pravosodje, potreboval podporo vseh, tako poslancev in poslank koalicije kot poslank in poslancev opozicije, kot tudi podporo še koga drugega izven te hiše, izven zakonodajnega telesa. Mislim ravno na podporo v sodstvu, v državnem tožilstvu, v ostalih delih pravosodja, ker nič ne pomaga sprejeti take ali drugačne zakone, zakonske spremembe, če se potem te ne uveljavijo v praksi. V tem delu se strinjam z diskusijo tako gospoda Gorenaka kot gospoda Černača, pa še marsikaterega drugega, da dajmo narediti vse, da se bodo zakonske norme, ki urejajo delovanje sodstva v tem primeru, velja pa to tudi za vse druge zakonske norme, v praksi uveljavile, implementiraleTemu v Sloveniji na splošno namenimo premalo pozornosti in kot sem že večkrat javno povedal, mislim, da je to eden glavnih problemov, ki ga imamo v Sloveniji. Torej uveljavljanje prava, uveljavljanje zakonov in drugih predpisov. Če se vrnem na doseganje glavnega cilja, za katerega imam občutek tudi po današnji razpravi, da se vsi, spoštovane poslanke in poslanci, z njim strinjate, torej v čim krajšem času doseči pomembno, lahko bi rekel radikalno spremembo v učinkovitosti pravosodnega sistema, zlasti sodstva, to pa zlasti pomeni skrajšanje sodnih postopkov in hitrejšo odpravo sodnih zaostankov, to pa pomeni poleg tega tudi še marsikaj drugega, o čemer je bila danes tudi beseda. Sam se za enkrat fokusiram v ta glavni cilj, ker mislim, da je to tisto, kar moramo najprej doseči, torej skrajšanje sodnih postopkov, kot je bilo rečeno že večkrat v javnosti in kot pravi tudi pregovor Samo hitra pravica, je prava pravica. Tako je ta cilj ključen. Da pa bomo ta cilj dosegli, potrebujemo podporo vseh, potrebujemo nek čim večji konsenz vseh tistih, na katere se to nanaša, drugače sprememb ne bo, ob takih ali drugačnih zakonskih spremembah. Tudi če bi bile zakonske spremembe bolj radikalne, kot si želi opozicija, vsaj Slovenska demokratska stranka, je še vedno potem vse v rokah tistih, ki imajo tukaj glavno odgovornost, to so sodnice in sodniki, predsedniki sodišč, vrhovna sodišča in predsednik Vrhovnega sodišča. Tukaj bi rad povedal nekaj, kar se mi zdi ključno in kar me je vodilo pri pripravi teh dveh zakonskih sprememb, torej Zakona o sodiščih in Zakona o sodniški službi, o kateri teče zdaj razprava, gre pa za, kot je bilo danes večkrat omenjeno, neločljiv paket dveh zakonov in s tem tudi dveh sprememb teh dveh zakonov. Ključno vodilo, iz katerega sem izhajal pri pripravi sprememb teh dveh zakonov, podobno tudi pri drugih zakonih, recimo spremembi stečajnega zakona, ki ga je parlament pred kratkim sprejel, je bilo ravno vprašanje, kaj je nek sistem, ki ga poskušamo narediti bolj učinkovitega, v tem primeru je to sodstvo, zmožen v relativno kratkem času v resnici uresničiti v praksi. To na splošno velja. Ko nekaj spreminjamo, neko ureditev na nekem področju, je treba izhajati iz realne zmožnosti tega sistema, te organizacije ali pa skupka teh organizacij, da to spremembo v resnici tudi uveljavijo. Jaz sem se v lanskem mandatu prepričal, da je to eden od zelo pomembnih faktorjev, ki jih je treba upoštevati. Siliti nekoga v neko spreminjanje nekih stvari, za katere ta nekdo ali pa celoten sistem še ni pripravljen, je v bistvu Sizifovo delo. S tem lahko dosežemo kontraefekt, dosežemo neko negativno stanje, ne pa pozitivno, kar si vsi želimo. Zato je treba delati premišljeno, upoštevati to dejstvo, hkrati pa odločno in brezkompromisno, ko zasledujemo ta temeljni cilj, to je v kratkem času, še enkrat ponavljam, doseči pomembno, radikalno spremembo v pogledu hitrosti. Torej nek cilj, in s tem se spet strinjam z marsikom danes, ki je o tem razpravljal, in to poudaril, se v preteklih letih in desetletjih praktično nihče ni zares ukvarjal. In zato imamo danes takšno stanje, kot ga imamo, rešiti ga moramo hitro, ne pa na način, s katerim bi dosegli nasproten rezultat od tega, kot si želimo. Zato tudi načrt mojih reform, povezanih z delovanjem sodstva, pa potem državnega tožilstva in še drugih delov pravosodnega sistema, sledi temu osnovnemu principi, ki sem ga omenil. Kot rečeno, sta ti dve noveli prvi korak, pomemben korak v doseganju tega temeljnega cilja, ki mu bodo pa sledili drugi koraki. Drugi korak ne bo samo sprememba zakonov o sodiščih in sodniški službi, ki jo načrtujemo za jesen in v katero bomo vključili vrsto vprašanj, tudi vprašanja, o katerih so govorili predstavnice in predstavniki opozicije, ampak še vrsto drugih zakonodajnih sprememb, ki bodo vse prispevale k doseganju tega temeljnega cilja. Naj povem, spoštovanemu kolegu Černaču, tudi bivšemu kolegu v vladi, da je v načrtu zakonodajnih sprememb, to izhaja tudi iz zaveze sodstva in vlade slovenskim državljankam in državljanom, da je v tem načrtu tudi sprememba procesne zakonodaje. Mi smo celovito k temu pristopili in se v tem prvem koraku lotili teh vprašanj, ki so zlasti povezana z vodenjem, z organizacijo dela, z organizacijo poslovanja na sodiščih, ker smo prepričani tudi na podlagi pogovora in usklajevanja z nekaterimi eminentnimi predstavniki sodstva, ki se tudi zavedajo nujnosti in potrebnosti sprememb, da je ravno v tem delu, torej v organizaciji poslovanja in njeni racionalizaciji, veliko, veliko manevrskega prostora, kar v končni posledici potrjujejo tudi izkušnje z nekaterimi projekti, ki so jih v sodstvu pilotsko, poskusno uvedli in izvedli konec prejšnjega leta in na začetku tega leta, ko so v nekaj mesecih pravzaprav dosegli zelo pomembne skrajšave, zelo pomembne prihranke pri času, potrebnem za odločanje, torej za procesiranje posameznih zadev na sodiščih. To je prvi korak. Sledi vrsta drugih korakov, tudi povezanih, kot sem že omenil, z racionalizacijo procesne zakonodaje, tako kazenskega postopka kot pravdnega postopka in tudi nepravdnih postopkov. Vsega tega se bomo lotili. V določenem delu, kot se bosta oba spoštovana kolega najbrž spomnila, so bile te spremembe že pripravljene v preteklem mandatu in mi bomo izhajali iz teh sprememb, ki smo jih pripravili v preteklem mandatu, jih bomo samo še nadgradili, pri čemer pa računam na konstruktivno sodelovanje opozicije. Vidim, da imate ogromno konkretnih predlogov, kako izboljšati tako procesno zakonodajo kot še kaj drugega, zato računam, da nam boste te predloge pravočasno posredovali, jaz se pa zavezujem, da jih bomo v čim večji meri vključili v spremembe, ki jih pripravljamo. Tisto, kar želim posebej poudariti v zvezi z novelo Zakona o sodniški službi, je naslednje. Jaz mislim, da temeljni cilj ali pa temeljni element, temeljni kamen sodstva morajo biti – in to bi moral biti naš skupni cilj vlade, parlamenta in sodstva – neodvisni, a tudi visoko strokovni in visoko učinkoviti sodnice in sodniki. Kot sem že omenil, je današnji predlog prvi korak v smeri nove ureditve, ureditve, kjer postati sodnica ali sodnik pomeni končati obsežno sodniško šolo in opraviti zahtevan izpit, kjer se ne zahteva samo pravno znanje, temveč tudi druga znanja in veščine, kjer postane jasno, da sodna funkcija pomeni poleg pravic in oblasti tudi veliko odgovornost, odgovoren odnos do dela, do ugleda sodstva in pravne države. Samo tako bomo poleg evropskega trajnega mandata uvedli tudi druge evropske standarde, samo tako bo naše sodstvo zares evropsko primerljivo. Vendar so pa zakonske spremembe, ti dve in vrsta drugih, ki sledijo v prihodnjih mesecih, samo en steber, s katerim nameravam prispevati svoj del kot minister in kot član vlade k doseganju sodobnega evropsko primerljivega pravosodnega sistema. Poleg zakonodajnih sprememb intenzivno pripravljamo tudi obsežno izobraževanje. O tem sem že nekajkrat tudi v parlamentu govoril. Sam mislim, da je izobraževanje tisto, kar nujno potrebuje slovensko pravosodje, sodnice, sodniki, državne tožilke, državni tožilci in drugi, tako klasično izobraževanje kot – to bi rad pa še posebej poudaril, ker je v Sloveniji popolna odsotnost tega, kar nameravam povedati – tudi e-izobraževanje, nekaj kar v svetu poznajo kot besedno zvezo e-learning na splošno v različnih sistemih. Zlasti v zasebnem sektorju so ta sistem razvili do potankosti. Torej permanentno izobraževanje vodilnih kadrov, torej top menedžmenta, srednjega menedžmenta in ostalih v zvezi z različnimi znanji z uporabo informacijske tehnologije. Mi popolnoma zanemarjamo možnosti, ki jih informacijska tehnologija pri tem ponuja, zato nameravam ravno temu vprašanju, torej vprašanju uporabe informacijskih tehnologij pri izobraževanju sodnic, sodnikov, državnih tožilk in državnih tožilcev in ostalih udeležencev v pravosodju, nameniti veliko pozornost. To pa tudi zato, ker so za to na voljo kar zajetna evropska sredstva in temu kot rečeno nameravam v prihodnjih tednih, ne mesecih, nameniti večino svoje pozornosti in vzpostaviti celovit sistem izobraževanja, katerega pomemben del bo e-izobraževanje. Na koncu naj povem, da mislim, da bi moral svojo vlogo moralnega kompasa pri tem, kako preobraziti slovensko sodstvo v sodoben, z Evropo in siceršnjim razvitim svetom primerljiv sistem, bo moral, kot je utemeljeno opozoril Greco, opraviti tudi Sodni svet. Tukaj mislim na priporoča Greca, ki so namenjena organizacijam, kakršna je v Sloveniji Sodni svet, v zvezi s pravili obnašanja, vedenja in na splošno nekimi pravili, ki jih morajo upoštevati sodnice in sodniki in ki jih je treba še izdelati. Teh ni in tukaj računam in pričakujem, da bo Sodni svet svojo nalogo, za katero je itak jasno, da obstaja, zdaj imamo pa še tukaj priporočila zelo eksaktna, zelo natančno razdelana, priporočila Greca, kako je treba to narediti. Za konec bi rad še enkrat poudaril pomembnost paketov obeh sprememb zakona. Tukaj ne delim stališča nekaterih diskutantov s strani opozicije, da so spremembe majhne, nepomembne in da ne bodo imele nikakršnega efekta. Kot rečeno, sodstvo in vlada sta slovenskim državljankam in državljanom nekaj obljubila, nekaj zelo konkretnega, nobenih običajnih prepogosto v Sloveniji uporabljenih floskul, ampak zelo eksakten načrt, kako se bodo sodni postopki skrajšali do leta 2014. Pričakujem od sodstva, od Vrhovnega sodišča, od njegovega predsednika, da naredi vse, kar je v njegovi pristojnosti, da se ta del zavez, ki se nanaša na sodstvo, do 1. 3. 2014 tudi uresniči. In vseeno, ker me tako zelo vlečete za jezik že od včeraj v zvezi z vprašanjem, kaj mislim o predsedniku Vrhovnega sodišča, pa o Vrhovnem sodišču na splošno. Jaz mislim, kot sem tudi že nekajkrat mogoče manj direktno, pa bom zdaj zelo direktno povedal, zavezo imamo, cilj ali pa načrt je popolnoma jasen in jaz mislim, da s tem tudi odgovornost tistega, ki ima pomembne pristojnosti pri realizaciji te zaveze. Vendar pa naj povem, da se pristojnosti predsednika Vrhovnega sodišča, sploh Vrhovnega sodišča na sploh, pogosto precenjujejo, tudi iz teh nastopov izhaja, kot da je zdaj predsednik Vrhovnega sodišča tisti, od katerega je odvisno, ali se bo slovensko sodstvo moderniziralo ali se ne bo. Tukaj je treba vedeti, da imamo lahko Supermana na čelu Vrhovnega sodišča ali pa na čelu katerekoli druge inštitucije, mislim pa, da od tega ni vse odvisno, ko gre za predsednika Vrhovnega sodišča, to še posebej velja. Ima pomembne pristojnosti, povezane s sodno upravo, samo s sodno upravo, nobenih drugih. Res, da so te zelo pomembne, niso pa to pristojnosti, na kakršne bi lahko kdo pomislil, ko je poslušal razpravo zlasti gospoda Černača. Ko gre za vprašanje odgovornosti vseh nas, ki smo zavezo slovenskim državljankam in državljanom dali, sem sam že dostikrat javno povedal, moja odgovornost je, da poskrbim za realizacijo zavez Vlade, odgovornost predsednika Vrhovnega sodišča pa je, da poskrbi za realizacijo zavez, ki jo je dajo sodstvo. In ko bo prišel 1. 3. 2014 mislim, da bo takrat pravi čas, da se pogovarjamo o odgovornosti. Naj povem še to, da me veseli, kljub nekaterim stališčem, ki pripisujejo tem novelam premajhen korak, da je večinska diskusija takšna, da vidim da poslanke in poslanci tega našega slovenskega parlamenta podpirate ta prvi ali drugi korak v reformi slovenskega sodstva. Kot sem že nekajkrat omenil in mislim, da je to nekako splošni moto politike, ki jo vodim, izboljšanje učinkovitosti sodstva oziroma dosedanje katerih koli ciljev v tej naši deželi bo možno samo, če bomo sodelovali in če se bomo zavedali, da so ti cilji skupni cilji vseh nas. Učinkovitost sodstva, ki jo želimo v kratkem času izboljšati, je hrbtenica delovanja pravosodnega sistema, je zelo pomembna hrbtenica, brez katere ni mogoč uspešen in učinkovit izhod iz krize. Vendar pa sam menim, da to ni dovolj. Menim, da imamo v Sloveniji vse, da se razvijemo v uspešno družbo. Eden prvih pomembnih korakov za to je, da imamo učinkovito pravosodje, vendar pa to ni edini korak, ki ga potrebujemo. Potrebujemo še precej več. In na tem mestu bi izkoristil to priložnost, čeprav ni to neposredno področje, ki sodi v moj resor, je pa nekako logično povezano s tem, o čemer govorim, torej z nekim skupnim teženjem vseh nas, zlasti javnih funkcionarjev k temu, da bo vsem našim državljankam in državljanom v tej deželi boljše, in to čim prej. Torej, prepričan sem, da je tisto, kar nujno rabimo v Sloveniji, zelo jasen cilj, zelo jasen razvojni cilj, razvojna vizija te dežele. Ne govorim o razvojnih strategijah, kakršne smo že imeli v preteklosti, ki so dolgi špehi, nekaj sto strani, ki jih potem, ko nastanejo, nihče več ne prebere, pač pa o zelo jasnem cilju, enem, dveh, treh, ki bi jih morali kot narod, kot državljanke in državljani v tem parlamentu pa še kje drugje potrditi in potem vso energijo usmeriti v to, da ta cilj dosežemo. Jaz sem prepričan, da imamo v Sloveniji vse, in naravne danosti in človeške danosti, da se iz dežele, v kateri se zdi, kot da ni nobenega upanja več, za marsikoga, kot da ta luč upanja vsak dan bolj medli, sem prepričan, da lahko to obrnemo. Ampak obrnemo pa lahko le, če bomo sodelovali in če se bomo zavedali tega, da je edino s sodelovanjem mogoče ta cilj doseči, in če se bomo zavedali tega, da v resnici imamo vse, kar potrebujemo. To pa je povezano z večjo samozavestjo. Mislim, kot sem že nekajkrat povedal, premalo je samozavesti, premalo je tega zavedanja, da imamo marsikaj, jaz mislim, da vse, da se iz dežele, kjer prevladuje očitno pesimizem pri marsikom, pri večini, prelevimo v deželo, kjer bo prevladoval optimizem. In sam sem, nekajkrat mislim, da sem to že tudi v parlamentu povedal, prepričan, da je ta razvojna vizija lahko utemeljena samo na enem, in to je na zelenem. Torej na zelenem gospodarstvu in na vsem tistem, kar je s tem povezano. Slovenija še ni pregloboko zabredla v to do zdaj tako opevamo razvojno paradigmo, katere paradni konj je recimo ameriška ekonomija in vse, kar je z njo povezano. Jaz celo mislim, da to zgledovanje po razvitih deželah ali pa stremljenje k temu, da bi čim prej postali tako razviti, kot so recimo Združene države Amerike in z njimi primerljive dežele, je napačno. Te dežele so preveč razvite, preveč v tem smislu, da preveč poudarjajo materialno dimenzijo našega bivanja. Mi v Sloveniji nismo še pregloboko zabredli v to smer, imamo še možnost ustaviti na tej točki to stremljenje k razvoju, torej materialnemu razvoju kot takšnemu, katerega podlaga je praviloma vedno uničevanje okolja, uničevanje narave, lahko obrnemo ta trend in zgradimo razvojni model, v katerem bo uravnovešeno tehnološki napredek, znanstveni napredek, vse pridobitve tehnološkega in znanstvenega napredka na eni strani in na drugi strani ponovni povratek človeka k okolju, k naravi in zlasti človeka k sočloveku. Jaz mislim, da eno pravo ravnovesje tega dvojega je nekaj, kar bo pravzaprav omogočilo katerikoli civilizaciji, narodu preživetje v prihodnosti. Prepričan sem pa, da tiste dežele, ki so danes tako opevano cilj marsikoga, torej razvite dežele, da so pa to dežele in njihova kultura, dežele, ki so na pragu propada. Preživeli bodo tisti, ki bodo znali uravnovesiti, še enkrat ponavljam, na eni strani dosežke civilizacije, zlasti tehnološki in znanstveni napredek, na drugi strani pa ponovno reafirmirali vse tisto, kar so naši predniki v Sloveniji in tudi drugod že poznali, to je tesna povezanost z naravo in okoljem in pristni medčloveški odnosi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika Državnega zbora še kdo razpravljati. Aha, vidim interes za razpravo in odpiram prijavo za razpravo. Prijava poteka. Prijavljeni so štirje razpravljavci, vsak ima na voljo 5 minut. Prvi ima besedo gospod Janez Ribič.
Hvala za besedo. Spoštovani! Veliko je bilo danes že povedanega, pa tudi zadnjič na izredni seji Državnega zbora o sodstvu, o sodniški službi, zato apeliram na ljudi, ki upravljajo s to državo, da tisti, ki to počno na očeh javnosti iz vladnih pisarn, dejansko ali navidezno, ter tudi na tiste, ki to izvajajo fantomsko, ne vidimo jih, čutimo pa jih krvavo. Kot je bilo javno povedano, da je nek sodnik podpisal krivično sodbo in da je to naredil naklepno, to je bilo povedano tudi v tem parlamentu, pa ta tega ni demantiral, a država ni ukrepala in on še vedno nemoteno sodi naprej, je država legalizirala izvajanje zločina. In krivične sodbe so postale redno stanje. Spoznanje, da ne morejo računati na sodišče kot zadnjega garanta varnosti, garanta možnosti, da lahko pošteno živijo, spravlja ljudi v depresijo in jih usmerja na polje samomorilnosti. To depresivno stanje imamo, ker to ustreza politični eliti, zato se ohranja nesmiselna zakonodaja, ustvarjajo nevidne povezave na relaciji politika–tožilstvo, politika–sodstvo. Odvzeti prebivalstvu zadnjo oporno točko zaradi zagotavljanja politične moči pa je kazalec politične surovosti in človeške gnilobe. Kako politične elite pri uresničevanju sebičnih ciljev brezdušno manipulirajo s prebivalstvom, so ekspresiven dokaz tudi tako imenovane ljudske vstaje. Razumljivo je, da obubožano prebivalstvo zdravilno doživlja povabilo k rušenju skorumpiranih politikov in brezdušnih tajkunov. Zdaj pa imamo na dlani ogabno manipulacijo s strani nevidnih kreatorjev tako imenovane ljudske volje. Ko so zrušeni vplivni politiki in tajkuni, ki pripadajo enemu političnemu polu, so vstajniki zadovoljni. Župan metropole, ki je bil tarča iz prvega kroga vstaj, nemoteno izvaja aktivnosti in krepi vpliv pri vodenju države. Zato ta moj apel politični eliti in nevidnim avtoritetam: nehajte izčrpavati zadnje ostanke nacionalnega bogastva, nehajte sesati poslednji sok človeške volje do življenja, nehajte to, kajti to ni življenje. Zaradi navidezne uspešnosti, zaradi lastnega neživljenja ste slovenskemu človeku izničili pogoje za preživetje, odvzeli dostojanstvo, ogrozili ste obstoj slovenskega naroda. In to je treba pravilno poimenovati zločin. Zato vse, kar upam, prinaša izboljšanje sodniške službe. Napredek k pravni državi pozdravljam in bom tudi zakon podprl. Hvala.
Besedo ima gospa Alenka Jeraj.
Hvala lepa. Ker sta zakona povezana, bom mogoče govorila malo tudi o prejšnjem, mi boste dovolili, ker se pač stvari navezujejo ena na drugo. Kot sem povedala že prej, mi smo s spremembami Zakona o sodniški službi in Zakona o sodiščih že dali mnogo pristojnosti in moči predsednikom in direktorjem sodišč. Jaz se bolj bojim, da ti ljudje svoje naloge ne opravljajo v redu, kar očitno ugotavlja tudi Sodni svet. Na javni otvoritvi Sodnega leta 2012 so zapisali v svoj dokument: "Od predsednikov sodišč se tudi pričakuje, da bodo sprejeli vse ustrezne ukrepe na podlagi 71.c člena Zakona o sodiščih, po katerem lahko predsednik sodišča zahteva od sodnika, ki mu je zadeva dodeljena v reševanje, da brez odlašanja izdela poročilo, lahko pa zahteva tudi vpogled v spis. Predsednik sodišča bo tudi dolžan poročati o izvedenih ukrepih." Torej to je samo eden od primerov, da vzvodi in pogoji za aktivnejše delo sodišč so, ampak jih očitno tisti, ki so za to pristojni, in mimogrede tudi bolje plačani, ker imajo pač neke vodstvene funkcije, tega ne izvajajo. To očitno ugotavljajo tudi v Sodnem svetu. In me zanima, minister, če ste te stvari preverili oziroma ali se stvari izvajajo tako, kot so zapisane v zakonu. Zakon namreč že omogoča, da nekatere stvari delajo, pa jih ne. Nekdo je danes že omenil, da vrana vrani ne izkljuje oči in zato se ne bo predsednik spuščal v ocenjevanje sodišč oziroma posameznih sodnikov. Kaj sedaj mi z zakonom delamo? V letu 2012 je bilo na podlagi Zakona o sodniški službi predlaganih osem nadzorov nad sodniki, od tega je bil eden opravljen na podlagi predloga Ministrstva za pravosodje, trije po lastni odredbi sodišča, štirje pa so bili zavrnjeni. Minister sam ugotavlja, da je predlagal nadzor nad posameznimi sodniki. Predvidevam, da zato, ker je imel nekakšne argumente ali neke podatke, da se stvar ne odvija tako, kot bi bilo treba. Ampak Sodni svet je vse predloge in zahteve ministrstva za opravo službenih nadzorov nad sodniki zavrnil. Zato ni čudno, da gospod Vlaj, predsednik Sodnega sveta, nasprotuje spremembam. Ampak mi v nadaljevanju, če pogledamo, kaj predlagamo z zakonom, Sodnemu svetu sedaj to jemljemo. Mimogrede je treba spomniti, da je te stvari Sodnemu svetu dal minister Zalar. Prej so se stvari odvijale drugače, ob tem da ministrstvo napiše, kako je to urejeno v drugih državah. Upravljanje finskih sodišč je v pristojnosti ministrstva za pravosodje. Neposredni službeni nadzor nad okrajnimi sodišči, to je v Avstriji, opravljajo prvostopenjska sodišča, pravosodni minister pa mora izvajati tudi neposredni službeni nadzor nad višjimi deželnimi sodišči in hkrati splošen vrhovni nadzor nad opravljanjem pravosodja pri vseh sodiščih, ki so na območju veljavnosti tega zakona. V Republiki Italiji minister za pravosodje opravlja sistematične in naključne nadzore nad aktivnostmi sodne uprave, zato je bil ustanovljen poseben inšpektorat, ki deluje v okviru ministrstva. V Bolgariji je od leta od 2008 do 2010 pravosodni inšpektorat v pristojnosti ministrstva za pravosodje, potem so to spremenili. V Franciji je pravosodna inšpekcija neposredno povezana z ministrstvom za pravosodje. Minister ugotovi, da njegove inšpekcije zavrne Sodni svet in zdaj to da Vrhovnemu sodišču ter se s tem odreka možnosti, da bi lahko stvari nadzoroval. Prenašamo pristojnosti upravljanja s kadri na Vrhovno sodišče. In tukaj zapiše minister, da število sodniških mest se prenaša na Vrhovno sodišče in tako naprej. Oni bodo pripravili kadrovsko politiko in njihova kadrovska politika bo verjetno, 100 sodnikov je premalo, rabimo jih 200. Mi bomo rekli, da ni denarja in bo potem izgovor, da nismo nekih stvari opravili, ker pač nismo imeli dovolj sodnikov, ker minister ne bo mogel slediti njihovim kadrovskim željam, ker bo to predrago. Prav tako dajemo evidence, ki jih je sedaj imelo Ministrstvo za pravosodje, na Vrhovno sodišče. Če že kaj, je nekaj uradnikov, predvidevam, pregledovalo evidence in ugotavljalo, kaj se dela, kako se dela, sedaj to prenašamo na Vrhovno sodišče. Ali to pomeni, da prenašamo tudi zaposlene z ministrstva ali pa bomo počasi verjetno lahko kar ukinili ministrstvo, saj ga ne bomo rabili, če bo sodstvo v sebi vse opravilo. Nekaj ukrepov je, če sodnik ne bo izpolnjeval pogojev za napredovanje, se potem lahko mu tudi zniža plača in tako naprej. Ampak še enkrat, tako kot so povedali [[...]] [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Gospod Zvonko Černač, izvolite.
Minister je lepo povedal. Ni še čas za temeljitejše korake oziroma za temeljitejše spremembe, je pristaš majhnih, a odločnih korakov. Te novele govorijo o tem, da se želi znebiti še tisto malo pristojnosti, ki jo trenutno ima in jo prenesti v pravosodno sfero, kar ne bi bilo nič narobe, če bi dobro učinkovito delovala in bi uživala ne vem 80, 90-odstotno zaupanje javnosti in bi ljudje tej sferi pravosodni zaupali. Potem bi bilo to v redu, vendar vemo, da stanje ni tako. Približno ga vsi ocenjujemo, kakšno je, in jaz mislim, da dokler bodo na prostosti trgovci z drogo oziroma z življenji mladih ljudi – ne samo na prostosti, sodbe proti njim niso bile napisane v rokih, ki jih določa zakonodaja, pa se nikomur ni nič zgodilo. Ne samo na prostosti. Sedeli v VIP-ložah v Stožicah z visokimi politiki. Dokler se bo to dogajalo, dokler bo na prostosti politik, ki je v Evropskem parlamentu rekel, "ja, za 100 tisoč evrov bom dal nek predlog v proceduro", in se mu ni nič zgodilo, dokler je na prostosti politik, ki je javno povedal, da je lobiral za desetine, stotine milijonov denarja v največjih državnih bankah, dokler bodo na drugi strani potekali montirani procesi brez dokazov, potem tega zaupanja ne bo mogoče vzpostaviti. To namišljeno fikcijo o tem, kako se bo s temi spremembami zakonodaje vzpostavilo zaupanje in omogočilo, da se bo ta sistem izčistil, lahko pozabimo. Druga stvar, ki moram pa reči, da je napredek od včeraj do danes, jaz sem vesel, da je minister končno povedal, da podpira gospoda Branka Maslešo, da sta tukaj na tej poti izgradnje boljšega pravosodnega sistema v istem čolnu. S tem seveda prevzema tudi politično odgovornost za vse odločitve, ki so se zgodile pod njegovim vodstvom, pod vodstvom gospoda Masleše, kot tudi za tiste, ki se niso, pa bi se morale, kot tudi za tiste, ki se bodo še v prihodnje ali pa se ne bodo, pa bi se morale. Na nek način se prevzema odgovornost za nezakonit pripor pri gospe Tovšak, ko je imela v žepu pravnomočno obsodbo. Mislim, da je bila ta pravnomočna sodba stara dva meseca, kljub temu so jo vtaknili v nezakonit pripor. Na drugi strani imamo še neke obsojence, ki imajo v žepu že nekaj časa pravnomočno obsodbo oziroma se moram popraviti, dobili so jo šele po tistem, ko je bila javnost zaradi gospe Tovšak izredno zrevoltirana, kar tudi kaže na stanje v pravosodju, in še danes ne izvršujejo te pravnomočne sodne obsodbe. In teh primerov je veliko, lahko jih naštevamo. Povedal sem vam primer, ki je osebno zelo krut, ki je uničil življenje človeku, 11 let se je boril s pravosodjem, takih primerov ni malo, dosti jih je. 11 let, kljub temu da je bilo že na začetku po letu dni jasno, da ni nič, da bi morala biti sodba, ki mu je bila izrečena takrat oprostilna, taka tudi obveljati. In samo zaradi neke ihte tožilke je trajala zgodba 11 let. Zaključek. Ali je kdo odgovarjal? Ne. Gospa je napredovala, postala je vodja tožilstva. Cilji, ki so bili navedeni tako v tem kot v prejšnjem zakonu, povečanje učinkovitosti, krepitev samostojnosti sodne veje oblasti, povečanje učinkovitosti, govorili smo o statistiki, govorili smo o primerjavah, popolnoma evidentno je, da je približno petsto sodnikov trenutno preveč v tej državi. Petsto sodnikov preveč, zato da bi prišli do učinkovitega sojenja v normalnem, razumnem roku. Se pravi, če smo nekje v Evropski uniji, če se zgledujemo po nam primerljivih državah, kjer stvari malo boljše potekajo kot pri nas, potem bi moral biti v tem zakonu mehanizem, da bomo v naslednjih petih letih prišli do normalnega števila sodnikov. Vendar do tistih sodnikov, ki bodo svoje poslanstvo opravljali tako, kot se od njih pričakuje, ki bodo ustrezno izobraženi in izkušeni in ki bodo imeli ustrezno kilometrino, preden bodo dobili trajni sodniški status. Danes je ta pogoj trideset let starosti, po noveli zakona bo petintrideset let in tri leta delovnih izkušenj. Tri leta delovnih izkušenj in lahko sodiš. Nad teboj je samo modro nebo, nobenega nadzora. Vsaj pri nas ne. Slišali smo koliko je bilo teh nadzorov opravljenih in kakšni so bili učinki od tega. Tega še v prejšnji državi nismo poznali. Še v prejšnji državi, ko so bili neki drugačni mehanizmi, ko vemo, kdo je sodil v ozadju, kdo je dejansko sodil, so le skrbeli tisti, ki so imeli oblast, da je imelo sodstvo nek ugled. In tudi tisti, ki so to počeli, so skrbeli, da so imeli sami ugled. V večini primerov. Za tiste, ki so jih skrajšali za glavo tudi brez dokazov, na podoben način, kot se zdaj sodi v primeru Patria, je bila ravno, mislim da lani spomladi izdana sodba Vrhovnega sodišča te države o tem, da se tista krivična sodba izpred šestdesetih let odpravi. Vsaj pravno se je zadeva sanirala, čeprav je bil tisti človek takrat skrajšan za glavo. Danes je še slabše in s to novelo ne [[...]] [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Mag. Ivan Vogrin ima besedo.
Hvala lepa, gospa predsedujoča. Spoštovani gospod minister, kolegice in kolegi! Da bi mogoče lahko razmišljali o trenutni situaciji, se je treba nekoliko odmakniti od aktualnega dogajanja. Če pogledamo v zgodovino nazaj, ugotovimo pravzaprav, da sta krogla in medalja redko dosegli pravega človeka. Redko. Zato je tudi iluzorno pričakovati, da bo stanje v pravosodju drugačno, kot je sicer v družbi, da imamo popolnoma neurejeno družbo na vseh področjih. Na gospodarskem področju najbolj čutimo, ker ne ustvarimo dovolj, da bi lahko živeli. Nimamo delovnih mest, ljudje nimajo dela. In seveda vse ostalo, kar se dogaja, je posledica v veliki meri tudi tega. Zato toliko bolj razumem zdaj misel Goetheja, ki pravi, da vsakdo sliši samo, kar razume. In mnoge stvari, jaz mislim, da mi ne razumemo. Moj kolega, pa kolega od Janeza Ribiča, Milan Gumzar, župan občine Benedikt v Slovenskih Goricah, sicer pa v eni od zadnjih sestav, od katerih je stranka LDS bila v parlamentu, je meni takrat rekel naslednje: "Veš, dobre pol leta, skoraj leto dni sem poskušal dopovedati mojim kolegom v parlamentu, kaj so resnični problemi. Nisem uspel. Po letu dni nisem več govoril." LDS in vlada sta se predčasno poslovila zaradi napačnega razvojnega modela. Mi danes delamo popolnoma enako. Ne slišimo drug drugega in seveda takšne republike, kot jo imamo, si ne želimo. Vsi se počasi počutimo slabo. Ne zaslužimo dovolj, drug drugega obtožujemo, vlada negotovost, nezaupanje in tako dalje. Pot iz tega bo dolgotrajna, mukotrpna, kajti približno dvajset let smo rinili v to godljo. Približno toliko, vsaj toliko bomo potrebovali, da bom izšli iz tega in strinjam se z ministrom, da razen materialnih dobrin so tudi še kakšne druge. In res je, da se počasi ljudje vračajo k tradicionalni pridelavi, kajti če ima nekdo 500 evrov plače, 600, 700, 800, položnic pa skoraj za toliko, potem mu ne preostane drugega, kot da si še obdela vrt. Slovenci smo tako uspešna nacija, da smo po čisto naravni poti prišli do tega, da smo ljudi prisilili, da začnejo bolj zdravo živeti in ustvarjati, torej na čisto primarni način, čeprav v civilizirani, visokotehnološki družbi, za katero se Slovenija ima, bi morali mi biti tam, kjer je približno Švica. Po naravnih zakonitostih imamo vse te možnosti. Naj vas samo še spomnim, da pravzaprav mi ne samo čez nekaj let ali čez nekaj mesecev pozabimo, kaj smo delali v preteklosti. Danes zjutraj sem bil na Odboru za finance in monetarno politiko, obravnavali smo famozni zakon o katastrskem dohodku. Dve leti ne pridemo nikamor, delamo nove krivice. Zakonodajno-pravna služba nas opozori, da je novela zakona najbrž neustavna, mi pa še kar naprej drvimo Poglejte, a je to zakonitost, je to pravična družba? Kaj delamo mi tukaj? Ali imamo zakonodajno oblast poslanci, birokracija, ima neka nevidna roka ali kaj se dogaja? Jaz pravzaprav težko razumem takšno stanje. Hvala lepa.
Hvala lepa. Zaključujem razpravo o predlogu sklepa. Da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali čez pol ure v okviru glasovanj, torej ob 16.50. S tem prekinjam to točko dnevnega reda, prekinjam tudi 15. sejo zbora, ki jo bomo z glasovanji nadaljevali ob 16.50.
Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Nadaljujemo s prekinjeno sejo Državnega zbora. Prehajamo na glasovanja Državnega zbora o predlogih odločitev. Poslanke in poslance prosim, da preverite delovanje glasovalnih naprav. Nadaljujemo s prekinjeno 10. točko dnevnega reda, to je z drugo obravnavo Predloga zakona o štipendiranju v okviru rednega postopka. Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 17. junija 2013. Odločamo o amandmaju poslanskih skupin Pozitivne Slovenije, Socialnih demokratov, Državljanske liste in Demokratične stranke upokojencev Slovenije k 20. členu. Glasujemo. Glasovanje poteka. Navzočih je 78 poslank in poslancev, za je glasovalo 76, proti nihče. [[Za ja glasovalo 76.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Odločamo o amandmaju poslanskih skupin Pozitivne Slovenije, Socialnih demokratov, Državljanske liste in Demokratične stranke upokojencev Slovenije k 123. členu. Glasujemo. Glasovanje poteka. Navzočih je 81 poslank in poslancev, za je glasovalo 81, proti nihče. [[Za ja glasovalo 81.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma soglasno sprejet. Zaključili smo z odločanjem o amandmajih. S tem zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Ker so bili v drugi obravnavi sprejeti amandmaji k manj kot desetini členov dopolnjenega predloga zakona, je predstavnik predlagatelja predloga zakona predlagal, da Državni zbor na podlagi prvega odstavka 138. člena Poslovnika Državnega zbora še na tej seji opravi tretjo obravnavo predloga zakona. Prehajamo na odločanje o navedenem predlogu. Sklep ne bo sprejet, če mu bo nasprotovala več kot tretjina navzočih poslancev. Glasujemo. Glasovanje poteka. Navzočih je 82 poslank in poslancev, vsi so glasovali za. (Za je glasovalo 82.)(Proti nihče.) Ugotavljam, da je sklep soglasno sprejet. Državni zbor bo tretjo obravnavo predloga zakona opravil v četrtek, 20. junija 2013, po končanem glasovanju. Službe zbora bodo pripravile pregled, v katerega bosta vključena sprejeta amandmaja in člena, h kateremu sta bila amandmaja sprejeta. Amandmaje k tema členoma lahko kvalificirani predlagatelji vložijo do začetka tretje obravnave predloga zakona na seji zbora. Prekinjam to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 13. točko dnevnega reda, to je prva obravnava Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o sodiščih. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o sodiščih je primeren za nadaljnjo obravnavo. Želite obrazložiti glas dr. Gorenak v imenu poslanske skupine? Želi morebiti še kdo v imenu poslanske skupine? Ne. Besedo ima dr. Vinko Gorenak.
Hvala lepa. Kot sem napovedal že v stališču poslanske skupine, mi ta zakon jemljemo kot neškodljiv napitek Cedevite bolniku, ki ima raka. Zato mi zdaj ne bomo nasprotovali temu zakonu, podprli ga tudi ne bomo, ker menimo, da ni škodljiv in smo prepričani, da bi Slovenija morala priti do celovite reforme sodstva kot celote. Ta zakon to seveda ni, hkrati prenaša nekatere stvari na sodišče, na predsednike sodišč, recimo kadrovsko evidenco in tako naprej, minister pa nima kaj prida mehanizmov, s katerimi bi lahko v večji meri uveljavljal tiste pristojnosti, ki bi jih moral uveljavljati v razmerju do pravosodne veje oblasti. Zlasti pričakujemo, da bo v času do drugega branja predvsem pa do končnega glasovanja o tem zakonu zakon vendarle naredil pomemben premik in da bo zakon dopolnjen v pomembnem delu – za nas je najpomembnejša stvar predvsem tista, ki govori o odgovornosti. Mi smo lahko v razpravi dopoldan slišali nekatere stvari, nekateri so tudi govorili o tem, kako imamo to odgovornost sodnikov opredeljeno v današnji zakonodaji. Ker jih takrat ni bilo, bom zdaj še enkrat rekel, naj prinesejo kakršenkoli pisni dokaz za to, da je katerikoli sodnik materialno odgovarjal za odločitve, ki jih je sprejel, recimo za sojenje v nerazumnih rokih ali karkoli podobnega. Torej imamo v zakonu mrtvo črko na papirju. Tudi ustava, tudi kazenski zakonik, ki govori o eventualni odgovornosti v sodstvu, ni bil po letu 1991 oziroma kadarkoli ob katerihkoli spremembah zakonov s tega področja nikoli uporabljen. To pomeni, da sodna veja oblasti enostavno ni odgovorna nikomur. Za primerljive stvari, ko pa v Evropi taka odgovornost obstaja. Obstaja tudi taka odgovornost, da so sodniki odgovorni in od njih zahtevajo povračila stroškov, nižajo jim tudi pokojnine in podobne stvari, če so izpolnjeni določeni zakonski pogoji, kar v Sloveniji ni. Kot sem rekel, mi zakona podprli ne bomo, ne bomo mu pa tudi nasprotovali. Hvala.
Hvala lepa. Glasujemo. Glasovanje poteka. Navzočih je 84 poslank in poslancev, za je glasovalo 58, nihče ni bil proti. (Za je glasovalo 58.)(Nihče proti.) Ugotavljam, da je zbor predlagani sklep sprejel, zato bo predlog zakona dodeljen v obravnavo Odboru za pravosodje kot matičnemu delovnemu telesu. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo prekinjeno 12. točko dnevnega reda, to je prva obravnava Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o sodniški službi. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o sodniški službi je primeren za nadaljnjo obravnavo. Izvolite, dr. Gorenak, imate besedo v imenu Poslanske skupine SDS.
Hvala lepa. Tudi tu – zakona sta seveda povezana – bomo glasovali oziroma ravnali na enak način. In še enkrat naj pozovem tako koalicijo kot ministra, da v času do druge obravnave skuša tudi v ta zakon vnesti stvari, ki bodo krepile odgovornost v sodstvu. Hkrati pa menim, še enkrat, kot sem rekel, da je nujno potrebno, da se tudi v koaliciji pridružite naporom ministra in da koalicija skupaj z nami naredi pomemben korak v smeri evropskega pravosodja, kjer slovensko pravosodje danes, žal, še ni. Slovensko pravosodje danes živi v neki lupini, zavarovano samo vase, recimo ji inkubator, varuje samo sebe in svoje privilegije, kot so nekateri zapisali. Takega pravosodja pa si seveda ne zaslužimo, zato pričakujem, da bo do druge obravnave zakon pomembno popravljen, ker sicer tudi v drugi obravnavi lahko računate na podporo ali pa na nepodporo, odvisno od tega, kakšen bo zakon v tisti fazi. Hvala.
Hvala. Želi še kdo obrazložiti glas? Ugotavljam, da ne. Prehajamo na glasovanje. Glasujemo. Navzočih je 84 poslank in poslancev, za je glasovalo 58, proti nihče. [[Za je glasovalo 58.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet, zato bo predlog zakona dodeljen v obravnavo Odboru za pravosodje kot matičnemu delovnemu telesu. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na prekinjeno 1. točko dnevnega reda, to so Vprašanja poslank in poslancev. V skladu s predlogom poslanca Jožeta Tanka bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru predsednice Vlade mag. Alenke Bratušek na poslansko vprašanje gospoda Jožeta Tanka v zvezi s plagiatorstvom v visokem šolstvu. Želi kdo obrazložiti glas? Da. Gospod Tanko, izvolite.
Hvala lepa. V tem mandatu se je odprlo kar nekaj problemov v zvezi s plagiatorstvom. Več teh je bilo povezanih tudi s politiki, tudi s poslanci Državnega zbora, in eden izmed teh je povezan tudi s predsednico Vlade. Vendar je zanimivo, da je v večini primerov ta postopek ugotavljanja avtentičnosti potekal relativno hitro, od enega meseca do treh mesecev, v primeru predsednice Vlade pa ta postopek nikakor ne steče. Rok treh mesecev je že potekel pred časom. In očitno je, da bo to trajalo še kar nekaj mesecev, kajti tisti, ki so pristojni za ugotavljanje avtentičnosti oziroma plagiatorstva, so napovedali, da bodo to ugotavljali še kar dva, tri mesece, najbrž do pozne jeseni. Metodologija ugotavljanja je relativno enostavna, obstajajo programi, mnogi so to že analizirali. Prav tako pa tudi verjetno ni noben problem vsebinsko odločiti o tem, ko se enkrat ugotovi, ali dejansko gre za plagiat ali ne. V tem konkretnem primeru predsednice Vlade je stvar še nekoliko bolj enostavna pravzaprav, kajti del njene ministrske ekipe prihaja s Fakultete za družbene vede, ki naj bi ugotavljala, ali je njena naloga plagiat ali ne. Tudi predsednik koalicijske stranke je profesor na tej fakulteti, in tudi tisti, ki bo poročevalec komisije, je član koalicijske stranke Socialnih demokratov. Se pravi, štiri odločilne osebe, ki bodo tako ali drugače odločale o tem, prihajajo iz koalicijske stranke Socialnih demokratov. In tukaj najbrž ne gre zdaj za to, da se ne bi dalo ugotoviti, ali je naloga plagiat ali ne, ampak gre enostavno za to, da se bo uresničila tista trditev predsednika Socialnih demokratov gospoda Lukšiča, ki je tudi profesor na FDV, da bodo to vlado branili na vse možne načine. Menimo, da gre v temu primeru ne za sposobnost ali nesposobnost, da se to ne da tehnično hitro ugotoviti, ampak gre predvsem za to, da je politična odločitev takšna, da se bo zavlačevalo z odločanjem o tem plagiatu. Jaz predlagam, da o tem v Državnemu zboru opravimo razpravo. Hvala lepa.
Hvala. Ugotavljam, da ni drugih prijavljenih za obrazložitev glasu, zato prehajamo na glasovanje. Glasujemo. Navzočih je 81 poslank in poslancev, za je glasovalo 30, proti 45. [[Za je glasovalo 30.]] [[Proti 45.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Prehajamo na naslednjo odločitev. V skladu s predlogom poslanca Franca Bogoviča bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru predsednice Vlade mag. Alenke Bratušek na poslansko vprašanje gospoda Franca Bogoviča v zvezi z napovedanim davkom na nepremičnine. Želi kdo obrazložiti glas? Da. Gospod Bogovič, izvolite, imate besedo.
Gre za temo, ki je v javni razpravi, zakon je pripravljen in verjamem, da se bomo vsi že odzvali v javni razpravi. Ker pa imamo v tej državi ogromno za narediti na konsolidaciji javnih financ, mislim da je prav, da se v Državnem zboru na naslednji seji pravi razširjena razprava, na kateri bomo lahko spregovorili predvsem o tem davku, ki bi naj na novo zapolnil državni proračun, v veliki meri posegel v žep vsakega posameznika, tudi po mojem globokem prepričanju drastično posegel v družinski proračun, predvsem tistih, ki so se v preteklosti odrekali in s svojimi odrekanji zgradili svoje premoženje. V veliki meri pa ta zakon tudi povsem neupravičeno tudi na novo uvaja davke tako na občinsko premoženje, ki bi naj šlo sedaj v državno blagajno, kakor tudi na področju kmetijstva tako za kmetijska zemljišča, gozdove, kmetijska gospodarstva in tudi vse objekte, ki so namenjeni tej dejavnosti. Verjamem, da je med nami dovolj razuma, da se bomo znali v temeljiti razpravi odločiti, kako voditi to državo naprej in v duhu tudi zavez, ki smo jih dali Evropski komisiji, ki jih moramo izpolniti do jeseni, se na osnovi temeljite razprave, ki se res tiče slehernega nas, ne samo posameznikov, tudi pravilno odločili. Zato predlagam, da podprete ta predlog in da na julijski seji, ko bo tudi že zaključena ta javna obravnava, opravimo to razpravo v Državnem zboru.
Hvala. Ugotavljam, da ni drugih prijavljenih za obrazložitev glasu, zato prehajamo na glasovanje. Glasujemo. Navzočih je 82 poslank in poslancev, za je glasovalo 35, proti 45. [[Za je glasovalo 35.]] [[Proti 45.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Prehajamo na odločanje o predlogu poslanke Ljudmile Novak. Zbor naj bi odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru predsednice Vlade mag. Alenke Bratušek na poslansko vprašanje gospe Ljudmile Novak v zvezi z uvajanjem novih davkov in ukrepi za zagon gospodarstva. Želi kdo obrazložiti glas? Da. Gospa Novakova, izvolite, imate besedo.
Vemo, da je Gospodarska zbornica že izrazila zaskrbljenost glede napovedanih novih davkov in ukrepov. Po drugi strani tudi vemo, kako primanjkuje v Sloveniji delovnih mest. Predsednica Vlade je sicer naštela nekaj ukrepov in mislim, da bi bilo zelo koristno in spodbudno, če bi o tem opravili razpravo, da bi tudi slišali, kakšne so perspektive, ne nazadnje bi to lahko bila neka spodbuda še posebej mladim, za katere vemo, da zanje najbolj primanjkuje delovnih mest, da pogosto odhajajo tudi na delo v tujino, dodatno študirajo prav zaradi tega, ker ne dobijo zaposlitve, zato mislim, da bi s takšno razpravo lahko dali ljudem dodatno upanje in pričakovanja, da vendar na področju novih delovnih mest se nekaj dogaja, slišali bi pa tudi, kakšni so tisti predlogi za spodbujanje gospodarstva v prihodnosti. Zato predlagam vsem, da to pobudo podpremo, kot pravim, to bi lahko bilo tudi neko novo upanje in spodbuda, da vendarle se tudi na področju spodbujanja novih delovnih mest nekaj dogaja.
Hvala. Tudi tukaj ugotavljam, da ni interesa za obrazložitev glasu, zato prehajamo na glasovanje. Glasujemo. Navzočih je 82 poslank in poslancev, za je glasovalo 35, proti 45. [[Za je glasovalo 35.]] [[Proti 45.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca Dragutina Mateja bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za notranje zadeve in javno upravo dr. Gregorja Viranta na poslansko vprašanje gospoda Dragutina Mateja v zvezi z vožnjo s službenim vozilom s prižganimi modrimi lučmi. Želi kdo obrazložiti glas? Gospod Mate, izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik. Želel bi, da se podrobneje seznanimo s problematiko, ki sem jo postavil kot vprašanje, in na nekatere dele nisem dobil odgovora. Vozniki, ki vozijo ministre, ki jih ne varujejo policisti in niso varovani v tem smislu, kot si to ljudje predstavljajo, jih vozijo šoferji, ki nimajo opravljenega usposabljanja za vožnjo vozil z modrimi lučmi. Na ta del mi minister ni dal jasnega odgovora in tudi mi ni povedal, kako bo to urejeno v prihodnje, zato mislim, da je treba upravičenost uporabe modrih luči pri vožnji kadarkoli, kjerkoli, ker se pač nekomu mudi, ali je prepozno vstal in šel v službo, temeljito obnoviti oziroma narediti predpise na takšen način, da bodo jasni. Zato predlagam, da opravimo o tem razpravo ter da skupaj s to razpravo pridemo do sprememb, ki jih potrebujemo na tem področju. Hvala.
Hvala tudi vam. Tudi tukaj ugotavljam, da ni interesa za nadaljnjo obrazložitev glasu, tako da prehajamo na glasovanje. Glasujemo. Navzočih je 83 poslank in poslancev, za je glasovalo 34, proti 46. [[Za je glasovalo 34.]] [[Proti 46.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca Zvonka Černača bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za pravosodje dr. Senka Pličaniča na poslansko vprašanje gospoda Zvonka Černača v zvezi s konkretnimi ukrepi za vzpostavitev vladavine prava. Želi kdo obrazložiti glas? Gospod Vogrin, izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik. Jaz bi dal proceduralni predlog. Z oziroma na to, da iz izkušenj vemo, da noben predlog opozicije za splošno razpravo ne bo sprejet, z ozirom na to, da je dobro, da bi upoštevali načelo gospodarnosti in učinkovitosti, dajmo glasovati o vseh predlogih v istem paketu. Kajti pamet se očitno seli vedno na stran pozicije. Prejšnje leto je bilo pri prejšnji sestavi pozicije tako, zdaj je pri tej sestavi. In zakaj bi bili neučinkoviti, negospodarni, ne iz sebe delati osle, saj pa vemo, da ne bo nič sprejeto. Dajmo v eni potezi reči, vsi predlogi za splošno razpravo so zavrnjeni, zadeva končana in gremo na toplo. Hvala lepa.
Hvala. Prehajamo na glasovanje. Glasujemo. Navzočih je 83 poslank in poslancev, za 34, proti 45. [[Za je glasovalo 34.]] [[Proti 45.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca Franca Pukšiča bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za notranje zadeve in javno upravo dr. Gregorja Viranta na poslansko vprašanje gospoda Franca Pukšiča v zvezi z nameravanim zmanjševanjem števila občin v Sloveniji. Želi kdo obrazložiti glas? Gospod Pukšič, izvolite.
Hvala lepa. Kolegice in kolegi! Upam, da boste tokrat predlog Ivana Vogrina z dejanjem dokazali, da mislite drugače. Ne bom govoril o vsebini, ker je brezpredmetno, da sedaj govorimo o vsebini. Napoved ukinjanja stotih slovenskih občin, pa sem skoraj prepričan, da bi tudi koalicijo moralo zanimati, in da bi minister tukaj povedal, na kakšen način si to predstavlja. Jaz sem mu postavil šest alinej, šest vprašanj, pa na nobeno niti poizkušal ni odgovoriti. Mogoče zato, da bi slišal tudi tako koalicijske kot opozicijske poslance, ker verjamem, da bi tukaj pri marsikateri točki prišli skupaj in bi na ta način lahko pripravil spremembo zakonodaje. Nihče ne trdi, da nekaj na tem področju ni treba narediti. Mogoče imamo nekoliko različne poglede in stališča. Dajmo mu možnost ali pa opozicija daje vam koaliciji možnost, da to pripravimo oziroma da se slišimo in da se probamo poslušati, vsaj enkrat. Če mislite resno, se odločite, poveste.
Hvala. Ugotavljam, da ni drugih priglašenih za obrazložitev glasu, zato prehajamo na glasovanje. Glasujemo. Navzočih je 83 poslank in poslancev, za 34, proti 46. [[Za je glasovalo 34.]] [[Proti 46.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca Ivana Grilla, bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za finance dr. Uroša Čuferja na poslansko vprašanje gospoda Ivana Grilla v zvezi z novimi odobritvami spornih posojil in neracionalnim poslovanjem Nove Ljubljanske banke, delniške družbe. Želi kdo obrazložiti glas? Ugotavljam, da ne. Prehajamo na glasovanje. Glasujemo. Navzočih je 81 poslank in poslancev, za 35, proti 44. [[Za je glasovalo 35.]] [[Proti 44.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca Jožefa Horvata bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za notranje zadeve in javno upravo dr. Gregorja Viranta na poslansko vprašanje gospoda Jožefa Horvata v zvezi z ukinjanjem občin. Želi kdo obrazložiti glas. Gospod Horvat, izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Vseeno trdim, in to vedno trdim, da upanje umre zadnje. Namreč poglejte, minister dr. Gregor Virant je stopil pred kamere in dejal, ker vsi vemo, da bi Slovenija lahko shajala približno s stotimi občinami, brez analiz, nima jih njegovo ministrstvo, nima jih Ministrstvo za finance, ni komuniciral ne z občinami, ne z združenjem, ne s skupnostjo slovenskih občin in slovenska javnost je na nogah. Predvsem tisti občani manjših občin, kjer je število občanov manjše od 5 tisoč, se sprašujejo ali res minister Gregor Virant želi uničiti to, kar v Sloveniji še pravzaprav dobro deluje. Deluje pa sistem lokalne samouprave, v okviru katerega se ta trenutek izvaja okrog 70 % vseh javnih investicij. Ta vlada, naj spomnim, še ni odprla nobene javne investicije, še ni začela nobene javne investicije. In še nekaj, kar včeraj v poslanskem vprašanju nisem omenjal. Spoštovane kolegice in kolegi, nekdanji župani in županje, tukaj vas je kar nekaj odličnih nekdanjih županj in županov, kako bi vi ravnali, kako bi ve ravnale, če bi vam minister grozil, da vam ukine občino? Odgovor imate, vem. In to se danes tudi dogaja. Ne bom o tem tukaj na široko razpravljal, ni pa to dobro za lokalno samoupravo in ni dobro za Slovenijo. Kolegice in kolegi! Glede na to, da je minister Gregor Virant povedal, da tudi v koaliciji ni odprl razprave o rekonfiguraciji slovenskih občin, mislim, da bi bilo dobro, da to naredimo vsi skupaj. To ni projekt samo koalicije, če gremo v rekonfiguracijo, potem je to projekt vseh nas, vseh 90. Ali pa je morebiti, kar nekateri razmišljajo, le-to neka vržena kost, ki jo ljudje pograbijo, po drugi strani nekako za hrbtom pa ljudem ta koalicije nalaga nove in nove davčne obremenitve? Prosim, da podprete moj proceduralni predlog. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Tudi pri tem vprašanju ugotavljam, da ni priglašenih za obrazložitev glasu v nadaljevanju, zato prehajamo na glasovanje. Glasujemo. Navzočih je 82 poslank in poslancev, za je glasovalo 34, proti 46. [[Za je glasovalo 34.]] [[Proti 46.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanke Eve Irgl bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za pravosodje dr. Senka Pličaniča na poslansko vprašanje gospe Eve Irgl v zvezi s spoštovanjem in zagotavljanjem načela pravne države. Želi kdo obrazložiti glas? Prehajamo na glasovanje. Glasujemo. Navzočih je 80 poslank in poslancev, za je glasovalo 31, proti 47. [[Za je glasovalo 31.]] [[Proti 47.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca mag. Andreja Vizjaka bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za infrastrukturo in prostor gospoda Sama Omerzela na poslansko vprašanje mag. Andreja Vizjaka v zvezi z izgradnjo bloka 6 Termoelektrarne Šoštanj. Želi kdo obrazložiti glas? Ugotavljam, da ne. Prehajamo na glasovanje. Glasujemo. Navzočih je 81 poslank in poslancev, za je glasovalo 34, proti 44. [[Za je glasovalo 34.]] [[Proti 44.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca mag. Marka Pogačnika bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za finance dr. Uroša Čuferja na poslansko vprašanje mag. Marka Pogačnika v zvezi s Slovenskim državnim holdingom. Želi kdo obrazložiti glas? Ne. Prehajamo na glasovanje. Glasujemo. Navzočih je 82 poslank in poslancev, za je glasovalo 33, proti 46. [[Za je glasovalo 33.]] [[Proti 46.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca dr. Vinka Gorenaka bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za pravosodje dr. Senka Pličaniča na poslansko vprašanje dr. Vinka Gorenaka v zvezi s porabo sredstev za reprezentanco in izobraževanje na sodiščih in državnih tožilstvih. Želi kdo obrazložiti glas? Ugotavljam, da ne. Prehajamo na glasovanje. Glasujemo. Navzočih je 81 poslank in poslancev, za je glasovalo 33, proti 45. [[Za je glasovalo 33.]] [[Proti 45.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanke Ive Dimic bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru predsednice ministra za finance dr. Uroša Čuferja na poslansko vprašanje gospe Ive Dimic v zvezi z racionalno porabo sredstev za plače v skladu z novelo Zakona o izvrševanju proračunov Republike Slovenije za leti 2013 in 2014. Želi kdo obrazložiti glas? Ne. Odpiram glasovanje. Navzočih je 80 poslank in poslancev, za je glasovalo 33, proti 45. [[Za je glasovalo 33.]] [[Proti 45.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca Franca Breznika bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za gospodarski razvoj in tehnologijo mag. Stanka Stepišnika in ministra za finance dr. Uroša Čuferja na poslansko vprašanje gospoda Franca Breznika v zvezi z dobički podjetij v večinski državni lasti. Želi kdo obrazložiti glas? Gospod Breznik, izvolite, imate besedo.
Najlepša hvala. Samo vprašanje sem konstituiral nekako na samem intervjuju, ki ga je podal bivši predsednik države Milan Kučan za časnik Finance v letu 2002, ko je povedal, da dve glavni sistemski banki, NLB in Novo KBM, ne smeta biti nikoli prodani. Temu je bila tlakovana tako imenovana strategija ali pa pot nacionalnega interesa. Kot veste, leta 2004 je bil konstituiran tako imenovani veliki pok ali veliki forum enaindvajsetih največjih bivših tovarišijskih direktorjev, ki so osnovali klub teh podjetij. V letu 2011 je država morala dokapitalizirati predvsem obe banki z vnosom cca petsto deset milijonov evrov, od državnih podjetij, ki so v državni lasti, pa je proračun dobil preko dividend nekako sedemdeset milijonov evrov. Sama ministra sta vsaj delno podala nek odgovor, v katerem govorita, da bo letošnji pridelek državnih podjetij v okviru dividend v proračun devetdeset milijonov evrov, v istem času ste pa kot koalicija takoj dali znak, da je treba dokapitalizirati obe banki s cca devetsto milijoni. Torej z devetsto milijoni ste razdelili nekako projekt slabe banke, ki ste, lahko rečem, uničili ali kastrirali vse te napačne odločitve, ki so kakor koli botrovale temu stanju v bankah, vsem tem zdaj držite štango in ste jim devetsto milijonov poklonili. Jaz mislim, da je ta razprava pomembna, pomembna je za neko strategijo ali pa neko ekonomsko politiko, ki jo je ta država vodila od leta 2000 ali pa od konca devetdesetih let do tega trenutka, ko se soočamo z najglobljim stanjem te finančne politike. Menim, da ni stvar za smeh, da je stvar resna, da gre za resen preobrat v okviru te razprave, v kakšni smeri bi morali kreirati neko novo ekonomsko politiko te države. Menim, da je ta razprava pomembna, pomembno je, da tudi državljani in državljanke preko neposrednega prenosa izvedo, kako je odtekal njihov denar v žepe bivših tovarišijskih direktorjev in zakaj smo danes tukaj, kjer smo. Najlepša hvala.
Hvala tudi vam. Ugotavljam, da ni več interesa za obrazložitev glasu, zato prehajamo na glasovanje. Glasujemo. Navzočih je 82 poslank in poslancev, za je glasovalo 33, proti 47. [[Za je glasovalo 33.]] [[Proti 47.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca Dragutina Mateja bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za izobraževanje, znanost in šport dr. Jerneja Pikala na poslansko vprašanje gospoda Dragutina Mateja v zvezi z izvajanjem šolskih programov v osnovnih šolah. Želi kdo obrazložiti glas? Ugotavljam, da ne, zato prehajamo na glasovanje. Glasujemo. Navzočih je 81 poslank in poslancev, za je glasovalo 33, proti 45. (Za je glasovalo 33.)(Proti 45.) Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca Ljuba Žnidarja bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za finance dr. Uroša Čufarja na poslansko vprašanje gospoda Ljuba Žnidarja v zvezi s sanacijo bančnega sistema. Želi kdo obrazložiti glas? Ugotavljam, da ne. Glasujemo. Navzočih je 81 poslank in poslancev, za je glasovalo 32, proti 46. (Za je glasovalo 32.)(Proti 46.) Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca Dragutina Mateja bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za zunanje zadeve gospoda Karla Erjavca na poslansko vprašanje gospoda Dragutina Mateja v zvezi z diplomatsko-konzularno mrežo Republike Slovenije. Želi kdo obrazložiti glas? Gospod Dragutin Mate, izvolite.
Hvala lepa. Sicer mi je gospod minister v delu odgovora zelo korektno odgovoril, kakšni so postopki, ki jih vodi trenutno Ministrstvo za zunanje zadeve v zvezi s prekinitvijo delovnega razmerja generalnega konzula v Trstu, vendar je pri svojem odgovoru tudi povedal, da 10 drugih diplomatov ravno tako izpolnjuje pogoje za upokojitev, razen pogoja število let delovne dobe. Seveda problem ni v tem, da nimajo dovolj delovne dobe, problem je v tem, da so delovali del svoje službene kariere, nekateri 4, nekateri 10, nekateri celo več let v zveznem sekretariatu za zunanje zadeve bivše skupne države in po razlagah uradnikov ministrstva se ta delovna doba ne šteje v delovno dobo. S tem je kršena ustava Republike Slovenije. Vsa delovna doba na območju bivše SFRJ se mora šteti v delovno dobo in zato predlagam, da opravimo to razpravo, se pogovorimo o tem in pričakujem, da bo minister v skladu z zakonom in ustavo ravnal in vsem tem desetim, zaposlenim na Ministrstvu za zunanje zadeve, vročil enake odločbe, kot jih je vročil gospodu Ruplu. Hvala.
Hvala tudi vam. Ugotavljam, da ni več zainteresiranih oziroma še. Gospa Klasinčeva, izvolite.
Jaz bom sicer glasovala proti temu sklepu, ker mislim, da je nepotrebno, da celoten Državni zbor razpravlja o zadevi, ki je posledica ZUJF, ki ga je sprejela prejšnja vlada in je spravila te diplomate v takšen položaj. Zdaj se nova vlada že pripravlja, da bo to zadevo popravila in šele takrat bo lahko imel možnost minister za zunanje zadeve omogočiti tudi tem diplomatom, ki so del svoje delovne dobe opravili na zveznem sekretariatu za zunanje zadeve, da bodo lahko odšli v pokoj, ker večina njih si želi iti v pokoj, pa nimajo izpolnjenih pogojev. Hvala.
Hvala tudi vam. Glas želi obrazložiti tudi dr. Vinko Gorenak.
Hvala lepa. Jaz bom seveda podprl to zadevo. Oglasil pa sem se predvsem iz razloga, ker ste zavajali tako, da jaz nimam besed. Zakon zelo jasno pravi, delavec in predstojnik se lahko sporazumeta za podaljšanje. Torej se lahko tudi dr. Rupel in gospod Erjavec sporazumeta, vse drugo je pa političen blef. Jaz bom zadevo podprl.
Hvala. Ugotavljam, da ni več priglašenih za obrazložitev glasu, zato prehajamo na glasovanje. Glasujemo. Navzočih je 81 poslank in poslancev, za je glasovalo 32, proti 46. (Za je glasovalo 32.)(Proti 46.) Ugotavljam, da sklep ni sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda in prekinjam 15. sejo, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 9. uri.