Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam nadaljevanje 19. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: Erika Dekleva, mag. Mirjam Bon Klanjšček do 14. ure, Janja Sluga do 11. ure, Matjaž Hanžek, Franc Laj, Kamal Izidor Shaker in Ivan Hršak. Vse prisotne lepo pozdravljam! Nadaljujemo s prekinjeno 28. točko dnevnega reda, to so Mandatno-volilne zadeve. Prehajamo na obravnavo Predloga za izvolitev podpredsednika Državnega zbora. Skupina 51 poslank in poslancev, s prvopodpisanim gospodom Matjažem Hanom, je Državnemu zboru 16. 5. 2016 predlagala, da za podpredsednika Državnega zbora izvoli gospoda Matjaža Nemca. Za dopolnilno obrazložitev predloga za izvolitev dajem besedo predstavniku predlagatelja gospodu Matjažu Hanu.
Predsednik, hvala lepa. Spoštovane kolegice in kolegi, lepo dobro jutro! Poslanska skupina Socialnih demokratov skupaj s poslanskima skupinama SMC in Desus na mesto podpredsednika Državnega zbora predlaga gospoda Matjaža Nemca. Na začetku pa bi vendar želel nekaj besed spregovoriti o odnosu Poslanske skupine SD do institucije podpredsednika Državnega zbora, kajti prav v zadnjih dneh se je nemalokrat pojavil vtis, da je dogovor o delitvi posamičnih mest v okviru Državnega zbora bolj kot odgovornost strankarsko ribarjenje v kalnem. Ko so se v dnevih pogovorov v poslanski skupini ter med strankami o mestu podpredsednika pojavila različna ugibanja o odnosih znotraj Poslanske skupine Socialnih demokratov in med strankami o napetostih in preigravanju, moram to zanikati, ker to z realnostjo nima veliko skupnega. V imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov sem kot njen vodja tako dolžan demantirati kakršnakoli napačna namigovanja okoli podpredsedniškega mesta. Slednjega v stranki Socialnih demokratov spoštujemo kot enega izmed temeljnih stebrov Državnega zbora, brez katerega ne moremo polno uresničevati njegovega dela in tudi vsebine. Poslanska skupina Socialnih demokratov je do tega instituta vedno ravnala s spoštovanjem in zavedanjem, da to ali katerokoli drugo mesto v Državnem zboru ni in ne more biti last posamične stranke. Gre za odgovornost do ljudi ter do temeljnih demokratičnih postulatov, s katero mora vsaka poslanska skupina ter vse poslanke in poslanci ravnati spoštljivo in zelo odgovorno. V Poslanski skupini Socialnih demokratov ter v poslanskih skupinah SMC in Desus smo tako s predlogom za podpredsednika ravnali konstruktivno, v največji meri pa odgovorno do Državnega zbora. Kandidat za podpredsednika Državnega zbora Matjaž Nemec je kljub relativno kratkemu poslanskemu stažu dokazal, da je manko izkušenj moč nadoknaditi s predanostjo poslanskemu delu. Še več. Poslancu je bilo zaupano vodenje Odbora za pravosodje, katerega je več kot opravičil. Svojo poklicno pot je Matjaž Nemec začel v zasebnem sektorju, leta 2008 pa je sprejel priložnost dela v kabinetu takratnega predsednika vlade Boruta Pahorja, kjer je ostal do leta 2011. V letu 2012 je deloval kot analitik v Uradu Vlade Republike Slovenije za komuniciranje, za tem pa še dve leti kot asistent v Uradu predsednika Republike. Volivke in volivci so v njem prepoznali veliko vztrajnost v nameri spreminjati stvari na bolje, tako so mu leta 2006 podelili prvi, 2010 pa drugi mandat tudi kot občinskega svetnika. 2014 pa je Matjaž Nemec ob svoji prvi državnozborski kandidaturi dobil zaupanje ljudi za poslansko mesto. Je aktiven politik, ki izzive vedno sprejme z veliko odgovornostjo. Verjamem, da se ga tako koalicijski kot tudi opozicijski poslanci prepoznali kot strpnega in korektnega poslanca z visokim nivojem politične kulture. Vedno je znal in zmogel poslušati stališča, tud tista stališča, ki so drugačna od njegovih. Ta osebnostna lastnost in ravnanje, menim, da je prva črka besede politične kulture, ki ji poslanec Matjaž Nemec zvesto sledi. To bo nedvoumno dobro služilo tudi pri njegovem delu kot podpredsedniku Državnega zbora. Kot vodja poslanske skupine, iz katere prihaja kandidat za podpredsednika, ter kot njegov poslanski kolega sem prepričan, da bo Matjaž Nemec dober podpredsednik Državnega zbora. Naj mu na tej poti želim vse dobro. Hkrati pa bi se, spoštovane poslanke in poslanci, ob tem želel zahvaliti tudi poslanski kolegici mag. Bojani Muršič za dobro in korektno opravljeno delo kot podpredsednice Državnega zbora. Hvala lepa.
Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospod Franc Jurša.
Predsednik, hvala za besedo. Spoštovane kolegice in kolegi, dobro jutro! Želim predstaviti stališče Demokratične stranke upokojencev glede kandidature za podpredsednika Državnega zbora gospoda Nemca. Naj uvodoma v imenu vseh poslank in poslancev naše poslanske skupine izrazim zadovoljstvo, da je Poslanska skupina Socialnih demokratov na odstop podpredsednice Državnega zbora iz njihovih vrst odreagirala tako hitro, da bo že na tej seji izvoljen novi podpredsednik. V nasprotnem primeru bi bilo vodenje te redne seje zelo oteženo, namreč po časovnici seja poteka od zgodnjih jutranjih ur do pozno v noč. Če ne bi imeli vsaj dva podpredsednika, bi to delo bilo zelo oteženo. Žal pa še vedno nimamo predloga za podpredsednika, podpredsednico s strani največje opozicijske stranke. Kot smo že slišali, kandidat za podpredsednika Državnega zbora gospod Matjaž Nemec vsekakor ima kompetence za zasedbo tega mesta tako z vidika izkušenj tudi vodstvene kot z vidika osebnostnih lastnosti. Drži, da je gospod Nemec med mlajšimi poslanci tokratne sestave Državnega zbora, je tudi dokaj svež obraz na političnem prizorišču oziroma parketu. Res stranki Desus mnogi pripisujejo zavzemanje zgolj za starejšo generacijo, kar nikakor ne pomeni, da nismo odprti za mlade, neobremenjene ljudi. Vseskozi namreč ponavljamo in poudarjamo, da je ravno medgeneracijska solidarnost tisti temeljni element vsake družbe, na katerem moramo graditi, da bomo v prihodnosti lahko živeli v državi blaginje, našim otrokom in vnukom pa omogočili polno dostojno življenje. In ravno v potrditvi kandidata za podpredsednika Državnega zbora gospoda Matjaža Nemca vidimo možnost sinergije delovanja vseh treh generacij. Modrosti in izkušenosti se bo pridružila tudi mladost, ki bo zagotovo prinesla nekaj svežine. To od vas, gospod Nemec, poleg seveda odgovornega in vestnega dela tudi pričakujemo. Da pa bi tudi vodstvo Državnega zbora izražalo še realnejši odsev vseh državljank in državljanov Republike Slovenije, pa bi bilo treba prazno mesto podpredsednika Državnega zbora zapolniti še z najnežnejšim spolom, zato še enkrat dobronamerno apeliram na poslansko skupino SDS naj vendarle poda svoj predlog. V Poslanski skupini Desus verjamemo v uigranost enotne ekipe vodstva Državnega zbora, zato bomo kandidaturo gospoda Nemca za podpredsednika Državnega zbora enotno podprli. Gospod Nemec, vam pa že v tem trenutku izrazim iskrene čestitke in želim uspešno delo. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo gospod Jan Škoberne.
Spoštovani gospod predsednik, kolegice in kolegi! Izvolitev vodstva Državnega zbora, pa naj si gre za predsednika ali podpredsednike, v resnici pomeni tudi odločanje o tem, kakšen Državni zbor si želimo in kakšna bo politična kultura, ki jo vodimo, na koncu dneva, kakšen bo vtis ljudi o našem delu in o tej najvišji demokratično izvoljeni instituciji v tej državi. Mislim, da lahko skupno ocenimo, da si želimo vključujočo hišo demokracije, ki bo delovala na temelju sodelovanja in preseganja večinoma stereotipnih razmerij in delitev, in predvsem da bomo z izvolitvijo in pametno izbiro vodstva Državnega zbora, ne le danes pa tudi sicer, znali zagotoviti tudi tisto, česar včasih v tej hiši najbolj primanjkuje, to je strpnega in spoštljivega dialoga. Ne želimo si namreč, da bi bil Državni zbor tudi zaradi osebnostnih lastnosti ali stila vodenja predsedujočih polje, kjer bi potekale postopkovne bitke, kjer bi si vodili procesi zaradi procesov samih ali kjer bi poslanke in poslanci politikantsko razpravljali o vsem drugem, razen o tistem, za kar so nas izvolili državljanke in državljani. Državni zbor mora biti polje vsebinskih argumentiranih razprav, s katerimi bomo izpolnili zaupanje in naloge, ki so nam jih zadali državljanke in državljani. Socialni demokrati in naša poslanska skupina zato verjamemo, da je izbira Matjaža Nemca za to mesto v danih okoliščinah najboljša možna. Matjaž je s svojim delom tudi kot predsedujoči Odboru za pravosodje pokazal, da zna voditi strpen dialog in da zagovarja vključujočo politiko preseganja tradicionalnih delitev. Morda bolj kot karkoli drugega Slovenija potrebuje to. Kolegu želim na funkciji, ki je pomembna in častna, vse dobro in uspešno delo v upanju, da bo tudi z njegovo pomočjo ta državni zbor malenkost bolj demokratičen, strpen in pripravljen na sodelovanje. Hvala lepa in srečno, Matjaž!
Besedo ima Poslanska skupina Združene levice, zanjo dr. Matej T. Vatovec.
Hvala, gospod predsednik. Lep pozdrav vsem! Mislim, da je na tem mestu nepotrebno govoriti o osebnih kompetencah, kvalifikacijah, o tem, kaj so bile pretekle kompetence in kvalifikacije drugih podpredsednikov. Mi bi na tej točki radi predvsem izpostavili nekaj, to je, da imamo očitno v tem mandatu težave s funkcijo podpredsednika Državnega zbora. Po eni strani, kot smo tudi že slišali, gre za to, da še vedno ostaja odprto mesto opozicije za podpredsednika. Skratka, ena od strank, največja opozicijska stranka še vedno s tem, ko ni predlagala kandidata oziroma kandidatke, na nek način onemogoča gladko delovanje Državnega zbora. Druga stvar pa je ta, da smo bili zdaj priče nekim težavam oziroma zapletom zaradi domnevnih nezakonitosti. Ob odstopu dosedanje podpredsednice je vodja Poslanske skupine Socialnih demokratov sicer dejal, da so s tem porabili svojega jockerja, ampak očitno so našli še enega asa v rokavu, če se tako izrazim. V luči tega bi rad samo še poudaril, da gre pravzaprav za koalicijske zadeve in gre za kvoto, ki pripada strankam koalicije, in na tem mestu pravzaprav ne moremo kaj dosti teh stvari komentirati. Bi pa kot obrobno opombo na koncu tega stališča dodal, da če se je že iskala ta kvota oziroma izpopolnitev, v Združeni levici menimo, da bi bilo vsaj primerno, če ne že nek dober signal družbi, da bi to mesto zasedla ženska. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo dr. Simona Kustec Lipicer.
Hvala lepa, predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Dovolite mi najprej, da se v imenu poslanske skupine in koalicije zahvalim sedaj že nekdanji podpredsednici Državnega zbora za korektno in profesionalno opravljeno delo na tej funkciji. Naj istočasno tudi sporočim, da v Poslanski skupini SMC pozdravljamo hitro odločitev Poslanske skupine SD, da imenuje novega kandidata na to mesto in s tem zagotovi nemoteno delovanje Državnega zbora. O vodstvenih kompetencah v okviru parlamentarnega delovanja se je kandidat poslanec Matjaž Nemec že izkazal kot predsednik Odbora za pravosodje, zato mu tudi na tej podlagi zaupamo, ker smo se prepričali o tem, na kakšen način in kako bo opravljal to svojo vodstveno funkcijo tudi kot podpredsednik Državnega zbora. Hkrati mu želimo vse dobro tudi pri tem vstopu v čevlje, ki mu jih je pustila kolegica Bojana Muršič. Istočasno pa seveda ne moremo mimo tega, da ne bi vrgli žogice tudi proti našim kolegom iz največje opozicijske Poslanske skupine SDS. Verjamemo, prepričani smo v to, da je v vaših vrstah kar nekaj zelo sposobnih in veščih poslank, ki bi verjetno zelo kompetentno lahko prevzele to prazno mesto podpredsednice Državnega zbora, ki vam pripada. Hvala lepa.
Prosim, tišina. Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo gospod Jože Tanko.
Hvala lepa za besedo. Namesto trezne presoje v koaliciji se ukvarjate z opozicijsko stranko, pa gre za kompletiranje vodstva Državnega zbora iz vaše kvote. Spremljamo več ali manj že kar veliko časa posledice tega žalostnega, nelegitimnega mandata, ki je bil pridobljen s predvolilno prevaro in obremenjen s celo vrsto kršitev že od samega začetka mandata dalje. Vodstvo Državnega zbora je del te prevare in vsakodnevne tekoče zlorabe v Državnem zboru in zunaj njega so vgrajene v sam temelj vodenja Državnega zbora. Pri prav nobeni od ključnih zadev se politikantsko vodstvo Državnega zbora, predsednik in namestnika, ni izkazalo ali pa spoštovalo pravne akte te države. Ravnanja so bila nedosledna, neposlovniška, nezakonita, neetična, neustavna. Eno od takih ravnanj smo doživeli tudi včeraj, ko ste na sejo Državnega zbora stlačili imenovanje ministra, ne da bi bil za to izpolnjen izrecno zapisan poslovniški pogoj, to se pravi končana obravnava na delovnem telesu in predloženo stališče. Kandidat za podpredsednika Državnega zbora Nemec je tako širitev podprl. Takoj po nelegitimnih volitvah si je parlamentarna leva večina zaželela politične krvi našega predsednika, ki mu je na neustaven način hotela izpeljati postopek ugotovitve prenehanja mandata. Ni se izšlo, Cerarju in njegovim zaslepljenim koalicijskim in še nekaterim drugim poslancem je Ustavno sodišče primazalo krepko klofuto. Tudi odstop esdejeve poslanke oziroma podpredsednice Bojane Muršič je nedosleden, čuden pravzaprav. Zaradi zlorabe proračunskih sredstev Občine Ruše in laganja pri pojasnjevanju afere ne izpolnjuje več standardov za podpredsednico Državnega zbora in občinsko svetnico, ampak izpolnjuje jih pa še vedno za poslanko. Take dvolične odločitve funkcionarke SD ni moč prikriti niti z interpelacijo, ki jo bomo obravnavali pri naslednji točki dnevnega reda. Še nekaj besed o kandidatu. Treba je priznati, da je bil kandidat SD za podpredsednika Državnega zbora Nemec pri odvzemanju mandata poslancu Janši bolj previden in razsoden od celotne koalicije, saj je skupaj s kolegom Križaničem glasoval drugače in se vzdržal tiste Cerar-Brglezove politične eksekucije. Je pa treba povedati, da je blokiral sklic dveh nujnih sej Odbora za pravosodje, na katerih bi morali obravnavati politiko in dogajanja v sodstvu. Šlo je za naši zahtevi, da bi na sejah obravnavali inscenirane sodne postopke proti Francu Kanglerju in generalu Tonetu Krkoviču, ki sta se znašla v več sodnih postopkih brez utemeljenega razloga. Sodstvo je nekatere zadeve že zaključilo brez sodbe, nekatere je ustavilo, očitno pa je, da se več ali manj noben sodni postopek ni vodil na osnovi realnih dejstev in realnih sumov storitev kaznivih dejanj, ampak insceniranih, morda tudi naročenih anonimk ali podtaknjenih dejstev. Ustavljeni oziroma končani postopki brez obsodbe za oba navedena državljana kažejo na to, da sta bila žrtve politično sodnega sistema z nepopravljivimi posledicami, ki jim jih ta država ne bo nikoli povrnila. Nesklic seje Odbora za pravosodje pri tako očitnih kršitvah človekovih pravic Krkoviču in Kanglerju pomeni pravzaprav isto, kot da bi ponesrečencu, ki je zaradi divjanja tretje osebe hudo poškodovan, odklonili nujno medicinsko pomoč. Nobeden izgovor, nobeno mnenje takega nečloveškega ravnanja ne more opravičiti, pa naj ga napiše kdorkoli. Državni zbor in njegova delovna telesa morajo opraviti svoje naloge, ne glede na to kdo jih vodi in kakšno je njegovo politično prepričanje. V vodstvo Državnega zbora bo najbrž izvoljena oseba, ki ne daje nobenega upanja, da se bo vodenje Državnega zbora izboljšalo in umestilo v ustavna, zakonska in poslovniška pravila, s čimer se bo nelegitimnost tega mandata samo še stopnjevala oziroma dodatno cementirala. Torej karikature pravne države še ni konec. Hvala lepa.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi razprava. Besedo ima predstavnik predlagatelja. Ne. Potem ni prijavljenih k razpravi in zaključujem razpravo. Prehajamo na glasovanje. Zbor v skladu s tretjim odstavkom 199. člena Poslovnika Državnega zbora o izvolitvi podpredsednika odloča s tajnim glasovanjem. V skladu s prvim odstavkom 92. člena Poslovnika Državnega zbora vodi tajno glasovanje komisija, ki jo sestavljajo predsedujoči ter štirje poslanci, ki jih izvoli Državni zbor na predlog predsedujočega. Poslanske skupine so mi že posredovale predloge za člane komisije, ki vodi glasovanje. To so: dr. Mitja Horvat, Poslanska skupina Stranke Modernega centra, mag. Bojana Muršič, Poslanska skupina Socialnih demokratov, dr. Matej T. Vatovec, Poslanska skupina Združena levica, in gospa Iva Dimic, Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov. Član te komisije sem tudi sam kot predsedujoči. Pri delu komisije bo sodelovala tudi namestnica generalne sekretarke gospa Jerneja Bergoč. Ali kdo predlogu za sestavo komisije nasprotuje? Če ne, prehajamo na odločanje. Poslanke in poslance prosim, da preverite delovanje glasovalnih naprav. Glasujemo. Navzočih je 70 poslank in poslancev, za je glasovalo 64, 1 proti. Kdo je za? [[Za je glasovalo 64.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je komisija v predlagani sestavi izvoljena. V skladu s tretjim odstavkom 92. člena Poslovnika Državnega zbora bo poslancem glasovnica vročena tako, da pride vsak poslanec k mizi predsedujočega in pove svoje ime in priimek. Glasuje se tako, da se na glasovnici obkroži beseda ZA ali beseda PROTI. V skladu s petim odstavkom 91. člena Poslovnika Državnega zbora je neizpolnjena glasovnica neveljavna, neveljavna je tudi glasovnica, iz katere volja poslanca ni jasno razvidna. V skladu s četrtim odstavkom 199. člena Poslovnika Državnega zbora bo kandidat za podpredsednika izvoljen, če bo zanj glasovala večina vseh poslancev, to je 46 ali več. Glasovali bomo v dvorani v glasovalnih kabinah. Poslanke in poslanci boste izpolnjene glasovnice oddali v glasovalno skrinjico, ki bo v dvorani na mizah ob kabinah za glasovanje. Prehajamo na izvedbo tajnega glasovanja. Prosim poslanki in poslanca, ki mi bosta pomagala pri glasovanju, da se takoj zglasita v sobi 217, kjer bomo prevzeli volilni material. Glasovanje se bo začelo ob 9.40 ter bo trajalo do 9.55. Po končanem glasovanju prosim poslanki in poslanca, ki mi bosta pomagala pri glasovanju, da se zberete v sobi 217. Prekinjam to točko dnevnega reda in sejo zbora, ki jo bomo nadaljevali ob 10.10.
Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Nadaljujemo prekinjeno sejo Državnega zbora Prehajamo na obravnavo prekinjene 28. točke dnevnega reda, to je na Predlog za izvolitev podpredsednika Državnega zbora. Dovolite, da preberem zapisnik. Zapisnik o ugotovitvi izida glasovanja o kandidatu za podpredsednika Državnega zbora gospodu Matjažu Nemcu. Glasovanje je bilo v prostorih Državnega zbora danes, 17. maja 2016. Razdeljenih je bilo 76 glasovnic, oddanih je bilo 76 glasovnic, neveljavnih je bilo 20 glasovnic, veljavnih je bilo 56 glasovnic, za je glasovalo 46 poslank in poslancev, proti je glasovalo 10 poslank in poslancev. Na podlagi izida glasovanja je bil gospod Matjaž Nemec z večino glasov vseh poslank in poslancev izvoljen za podpredsednika Državnega zbora. / aplavz/ Novoizvoljenemu podpredsedniku Državnega zbora, gospodu Matjažu Nemcu, čestitam in mu želim veliko uspeha pri opravljanju dolžnosti. S tem prekinjam to točko dnevnega reda, ki jo bomo nadaljevali v petek, 20. 5. 2016. Zdaj odrejam 10 minut pavze in prosim podpredsednika Državnega zbora gospoda Primoža Hainza, da prevzame vodenje seje. Nadaljevali bomo ob 10.20.
Spoštovane kolegice in kolegi! Prehajamo na 27. TOČKO DNEVNEGA REDA TO JE OBRAVNAVA PREDLOGA ZA RAZREŠITEV PREDSEDNIKA DRŽAVNEGA ZBORA. Predlog za razrešitev predsednika Državnega zbora je v obravnavo zboru predložila skupina 21 poslank in poslancev, s prvopodpisanim gospodom Jožetom Tankom. Za dopolnilno obrazložitev predloga za razrešitev dajem besedo predstavniku predlagatelja mag. Branku Grimsu.
Vsem prav lep pozdrav tudi v imenu Slovenske demokratske stranke in pa vseh predlagateljev te točke dnevnega reda. Že 80 let je minilo, odkar je Churchill povedal zgodovinski stavek: Procedura je mati demokracije. Procedura pa seveda zahteva zaradi krhkosti demokracije, da se dosledno spoštujejo zakoni, predpisi in vsi drugi pravni akti, ki urejajo delo v Državnem zboru, in da se pri tem ravna dosledno. Nobena bližnjica ni dopustna. Star pregovor pravi: Pot v pekel je tlakovan z dobrimi nameni. In noben namen ne opravičuje sredstva, kadar to sredstvo pomeni očitno kršitev določb poslovnika, zakonov ali ustave Republike Slovenije. Kam to pripelje, če se enkrat pristane na logiko, da je zaradi velikih ciljev, ko ščitiš, ne vem, dobro idejo ali pa ljudstvo pred samim seboj, dopustno kršiti proceduro, smo videli pri socializmih, komunizmih, fašizmih, nacizmih in vseh ostalih izmih 20 stoletja, od katerih nekateri še žal danes vlečejo usedline v 21. stoletje. In iz te zgodovine se je treba nekaj naučiti. Logika, po kateri je dopustno kršiti zakonodajo, po kateri je dopustno kršiti poslovnik ali druge pravne akte, je podobna tisti logiki, ki jo odlično opredeljuje že več kot 50 let star vic radia Erevan, ki se je glasil: "Naša draga partija je razglasila odločen boj proti ljudožerstvu in včeraj so pojedli zadnjega. Čestitamo za zmago." Točna ista logika je žal bila prisotna v Državnem zboru, ko je predsednik Državnega zbora v imenu obrambe pred, kot je temu on dejal, zlorabo prava, sam odločil, da ne razpiše rokov za zbiranje podpisov predlagateljem oziroma pobudnikom za celo vrsto referendumov. Te pravice v nobenem zakonu predsednik Državnega zbora nima. In taka odločitev je očitna kršitev ustavnega načela zakonitosti, ki je temeljno načelo, zapisano v slovenski ustavi in določeno v mnogih določbah Ustavnega sodišča, ko gre za krhko področje procedure in spoštovanja človekovih pravic. Predsednik Državnega zbora bi ob spoštovanju prava in pravne države moral ravnati ravno nasprotno. Določiti bi moral rok, če pa je dejansko verjel, da je nekaj narobe s pobudami, pa bi moral to odločitev skladno z Zakonom o referendumu in ljudski iniciativi prepustiti Državnemu zboru. Bližnjica, ki jo je ubral, pomeni očitno kršitev več načel slovenske ustave in zakonov. Najprej vprašanje učinkovitega pravnega varstva oziroma učinkovitega pravnega sredstva, povezanega s sodnim varstvom. Kajti če bi ravnal, tako kot mu veleva Zakon o referendumu in ljudski iniciativi, in bi prepustil odločitev Državnemu zboru, potem bi pobudniki imeli možnost uveljavljati učinkovito zaščito svojih pravic na Ustavnem sodišču. Razlika je v resnici ogromna od sedanjega stanja. Zakaj? V tem primeru bi zakoni čakali z objavo in kakršnakoli bi že bila odločitev, ker mora biti sprejeta v razumnem torej hitrem postopku na Ustavnem sodišču, če bi do njega sploh ob odločitvi Državnega zbora prišlo, bi pomenila, da je mogoče vzpostaviti stanje, kakršno je bilo ob dajanju pobude. Sedaj so zakoni objavljeni in veljajo. Vrnitev v prvotno stanje bi zahtevala, da bi Ustavno sodišče odpravilo vse objavljene zakone za nazaj, kar pa vsi vemo, da je izjemno malo verjetno, ker bi pomenilo ekstremno velik poseg v pravni red Republike Slovenije. Zato je prišlo do težko popravljive ali nepopravljive škode za vse pobudnike. Izjava, da se je nekdo skliceval, da to namerava zlorabljati, kot je interpretiral predsednik Državnega zbora v nekih pogajanjih, je seveda izjava tistega posameznika. On je ne more kar prenesti na vseh 3 tisoč 500 podpisnikov in reči, da vsi, ki so to podpisali, so podpisali z zavestjo, da gre za ta problem. Od kod pa to ve? Kdo lahko to preveri? Pa to še ni najhuje. Najhuje je, da se s tem prizadene še eno temeljno ustavno načelo. To je načelo zaupanja v pravo in v pravni red. Kajti vsi, ki so bili seznanjeni s tem, da se je šlo v pobudo, v zbiranje podpisov, da je bila ta pobuda popravljena in da so bili formalno ustrezni predlogi za zbiranje podpisov, to se pravi, pobude za zbiranje podpisov vložene, je seveda s tem lahko objektivno računal kot dejanskim stanjem, dejstvom torej. Kaj to pomeni? Najmanj dva zakona, ki sta bila v teh dveh sklopih, o katerih je predsednik Državnega zbora samovoljno odločil brez zakonite osnove, sta taka, da bi zelo verjetno, po napovedih skoraj zagotovo še kdo drug šel v zbiranje podpisov, če bi vedel, da bo tak razplet dogajanja. Pa tega na nobeden način ni mogel vedeti. Ob spoštovanju pravnega reda se tako stanje sploh ne bi moglo pojaviti. Katera dva sta ta zakona? Vemo, da z enim od teh zakonov se je poseglo grobo v predmet odločanja na prejšnjem referendumu, z drugim zakonom pa so se uveljavljale nemogoče pravne formulacije, nevzdržne pravne formulacije, o katerih smo imeli tukaj cele razprave, in novi pravni pojmi, o katerih je bila razprava v tem državnem zboru in ki so domislica Vlade oziroma predlagateljev istega zakona, kot so pohotni pogledi in pa nezaželeno osvajanje in podobne bedarije, ki so raztegljivi, ki so nemogoči za uveljavljanje in ki so lahko samo orodje za politično obračunavanje z nekom, ki je drugega mnenja. In za to v resnici gre. Vsaj ta dva zakona bi zagotovo bila lahko predmet zbiranja podpisov še koga drugega. Načeloma pa to velja za vse. In ljudje so verjeli v pravni red. To se pravi, da ni bila prizadeta samo pravica tistih, ki so bili pobudniki, ne glede na neko izjavo. Zato ugotavljati, kaj ima nekdo v glavi, je, oprostite, metafizika. Prizadeva je bila pravica tudi vseh drugih, ki so zaupali v pravni red države Slovenije, bodisi da so nameravali dati svoj podpis, ko bi enkrat prišlo do razpisa roka za overjene podpise, za 40 tisoč podpisov za zahtevo za referendum, bodisi da so sami zaradi tega odstopili od zbiranja podpisov, ker so pač zbrani, se pravi, prišlo bo do zbiranja overjenih podpisov, ko bodo zahteve tukaj, bomo imeli pravico glasovanja. Vsem tem je bilo grobo kršeno ustavno načelo do pravice sodelovanja pri odločanju. Vsi pa vemo, da že na samem začetku Ustava Republike Slovenije v 3. členu, drugi odstavek, pravi, da oblast ima ljudstvo in da svojo oblast uresničuje neposredno in po načelu delitve oblasti. Ampak neposredno odločanje, referendumsko odločanje ustava daje na prvo mesto. Zato je to vprašanje tako občutljivo in zato to vprašanje ne dopušča nobenih bližnjic v imenu nobenih dobrih idej in v imenu nobenih velikih ciljev in v imenu ne vem česa še. Treba je spoštovati ustavo in zakon. In samo za to gre. To pa se je v danem primeru grobo kršilo. Odgovornost je tu popolnoma jasna. Za to je odgovoren tisti, ki je ravnal v nasprotju s Churchillovim načelom, da je procedura mati demokracije, in je ubral v imenu velikih ciljev neko bližnjico, ki ni dopustna, ki nima nobene osnove v nobenem pravnem aktu države Slovenije. Ne obstaja zakon, ne obstaja poslovnik, ničesar ne obstaja, kar bi dajalo pravico predsedniku Državnega zbora, da ocenjuje, ali so, kot je recimo eden od poudarkov iz njegovega dopisa, da obstaja vsebinska nepovezanost med zakoni, zoper katere se vlagajo referendumske pobude, ter nameni, cilji in nalogami Sindikata delavec migrantov Slovenije. Kateri pravni akt pa daje predsedniku Državnega zbora pravico, da to ocenjuje? Poleg tega je taka ocena tudi napačna že v temelju. Ko ti zbereš podpise, gre za to, da so ti podpisniki dali pobudo. In ni rečeno, da so vsi ti podpisniki člani sindikata. Daleč od tega. Ne moreš ugibati o namenu posameznika, ki je podal svoj podpis. Lahko da je eden v sindikatu to tako interpretiral, ampak to ti ne daje nobene pravice, da potem ne uresničiš tistega, kar ti izrecno nalaga zakon in kar si celo sam priznal v nekem drugem aktu. V dopisu, ki ga je poslal predsednik Državnega zbora v odgovor pobudnikom, je izrecno napisal, da te pobude očitno izpolnjujejo vse formalne pogoje. Zakon o referendumu in ljudski iniciativi pa je popolnoma jasen, pravi, če so izpolnjeni vsi pogoji, citiram, "predsednik Državnega zbora določi rok za zbiranje podpisov". Ne piše, da lahko določi ali pa določi ali pa ne ali pa kaj ne. Piše določi, kar pomeni, da mora določiti, nima nobenega manevrskega prostora. Še enkrat povem, da zakon pa sam predvideva možnost, da če bi bilo karkoli narobe, da v takem primeru se lahko odloči Državni zbor in ne razpiše referenduma. Ampak to je pravica Državnega zbora kot celote, zoper katero potem zakon določa učinkovito pravno sredstvo in sodno varstvo, konkretno možnost pritožbe na Ustavno sodišče, ki tako pritožbo obravnava prednostno. To je predsednik Državnega zbora vsem tem odvzel. Kaj v praksi pomeni tako ravnanje? Kazenski zakonik v 257. členu pravi, da kdor si prilasti neko pravico, ki je nima, in s tem poseže v pravice drugih ljudi, še posebej, še enkrat podčrtam, to velja za izjemno občutljivo področje procedure in varovanja človekovih pravic, stori kaznivo dejanje zlorabe uradnega položaja ali uradnih pravic in je za to kazensko odgovoren. V danem primeru je to očitno. Noben namen ne opravičuje sredstva bližnjice z dobrimi nameni, ki je bila uporabljena. Jaz se čudim vsem pravnikom, ki so hiteli pritrjevati predsedniku Državnega zbora, ampak denar očitno dela čudeže, zakaj so prezrli ta problem. Kajti ta problem je temelj demokracije. Če se enkrat dovoli, da v imenu najboljših namenov, če hočete, vsak lahko ubere bližnjico, ki opravlja neko funkcijo, kaj šele, če to stori predsednik Državnega zbora, potem je demokracije konec, potem se taki družbi reče totalitarna družba. Še več. 258. člen govori tudi o nevestnemu delu v službi. In če nekdo, ki mu zakon izrecno nalaga, da mora nekaj storiti, tega ne stori, je to nevestno delo. In predsednik Državnega zbora bi po Zakonu o referendumu in ljudski iniciativi, ob tem ko je očitno, celo sam je to zapisal, izpolnjevalo vse, kar je zadevalo pobude, vse pravne pogoje, formalne pogoje za razpis roka, bil dolžan te roke tudi razpisati. Pa tega ni storil. Če pa je menil, da je kaj narobe, pa bi moral predlagati Državnemu zboru, da o tem odloči. Tudi tega ni storil, kar pomeni, da je ravnal nevestno. In to je očitna kršitev 258. člena, ki določa kaznivo dejanje nevestnega dela v službi. Oboje, ne samo eno. Dejstvo je, da smo s tem v Sloveniji odprli neko poglavje, ki nikomur pravzaprav ni v čast. Slovenija postaja s tem drugačna družba, kot je do tega dejanja bila, kajti take skušnjave so že bile v preteklosti. Če pa je predsednik Državnega zbora res bil tako prepričan, in je še prepričan, da je bila to zloraba, potem pa mu dam konkreten predlog: usedimo se ponovno skupaj in spremenimo še enkrat ustavo in pojdimo v smeri švicarskega modela referenduma, ki popolnoma ločuje zakonodajni postopek od referendumskega postopka. In nihče nikdar več ne bo mogel kakorkoli sploh sklepati, da gre za izkoriščanje referenduma za oviranje zakonodajnega postopka ali karkoli podobnega. V tem primeru bo imelo oblast ljudstvo, dobili bomo novo demokratično kvaliteto, dosledno izpeljano, obenem se bomo izognili vsem tovrstnim situacijam in predsednik Državnega zbora vsem skušnjavam, da bi še kdaj v zgodovini ubral bližnjico mimo zakona proti pravnemu redu države Slovenije [[…]]
Gospod Grims [[…]]
[[…]]zaradi katerega bi moral odstopiti, če pa ne bo, pa bomo v SDS glasovali za njegovo razrešitev.
Za predstavitev mnenja dajem besedo predsedniku Državnega zbora dr. Milanu Brglezu.
Spoštovani gospod podpredsednik, cenjeni poslanski kolegi iz SDS, ki me že drugič razrešujete z mesta predsednika Državnega zbora, gledalke in gledalci, ki morda gledate ta prenos, spoštovane poslanke in poslanci! V veselje mi je, da smem danes na tej seji odgovoriti na cel kup zavajanj, podtikanj in neresnic, ki ste jih v predlogu za razrešitev z mesta predsednika Državnega zbora skonstruirali zoper mene. Odgovor bo daljši, zato se že zdaj prijavljam na začetek razprave poslank in poslancev, če bo predolg za predstavitev mojega mnenja o predlogu za razrešitev. Zahvaljujem se Poslanski skupini SDS za možnost, da jim v odgovoru javno povem tudi tisto, česar v funkciji predsednika Državnega zbora ne morem, saj se moram zaradi interesov države, državljank in državljanov ter hkrati predstavljanja Državnega zbora zadrževati, ko se soočam predvsem z vašimi vsebinskimi in postopkovnimi zlorabami na ravni delovanja matičnih delovnih teles Državnega zbora, rednih in izrednih sej Državnega zbora ter mednarodnega delovanja Državnega zbora. Res ste mojstri zlorab in blatenja, praktično česarkoli in kogarkoli, ki vam je napoti. Zato mi je v čast, da sem vam napoti. Kot sem vam povedal že prvič na tem mestu, ne bom se umaknil in ne boste me utišali. Upam, da vam bodo moja pojasnila dovolj, da boste na koncu predvsem vi, spoštovani in cenjeni kolegi in kolegice iz SDS, glasovali proti moji razrešitvi ali pa jo umaknili. To bi bilo edino, kar bi bilo skladno z zdravo pametjo, ki je, zgleda, del političnega prostora čisto zapustila. Naj povem, da sem predlog za svojo razrešitev pričakoval že od konca januarja. Takrat se je namreč po hodnikih začelo govoriti, da bi radi vložili predlog za mojo razrešitev predvsem s ciljem izčrpavanja, to, kar počnete ves mandat do sedaj. Gre za igro pod pasom, ko s svojimi številnimi proceduralnimi in vsebinskimi zlorabami, s poskusi rušenja stabilnosti oblasti, kravjimi kupčijami, takšnim blatenjem v tujini, da morajo že vaši kolegi in kolegice iz Evropske ljudske stranke zardevati v vašem imenu in se opravičevati za vaše nespoštovanje osnov parlamentarizma v Parlamentarni skupščini Evrope in tako dalje, kar se pač greste v tem mandatu, utrujate ta državni zbor in slovensko javnost. Zadnji poskus zlorabe, s prozornim namenom izčrpavanja, je bilo za danes zjutraj sklicano 1. nadaljevanje 18. nujne seje Komisije za peticije ter človekove pravice in enake možnosti, na katero sem bil vabljen. Torej nadaljevanje seje, ki ste jo namenoma sklicali med mojim že nekaj mesecev vnaprej dogovorjenim in znanim obiskom v Nemčiji na povabilo predsednika Nemškega zveznega parlamenta dr. Norberta Lammerta. Poleg mojega nepristajanja na vaše protipravno načelo, ki ga na Zahodnem Balkanu poznajo kot "kadija tuži, kadija sudi", naj bo jasno še nekaj, fašizmu bom vedno in povsod rekel ne. Naša država in Evropska unija sta nastali in bosta tudi obstali le kot rezultat boja proti fašizmu in nacizmu, a tudi boja proti zlorabam komunizma. Skozi ves mandat oziroma sklic tega državnega zbora se vaš poskus izčrpavanja in selektivnega sklicevanja na pravice, ki odmisli kakršnokoli lastno odgovornost, kaže v tem, da namensko ne želite predlagati podpredsednika Državnega zbora in s tem povzročate, da se moram sam s podpredsednikoma nadobremenjevati, da lahko delo Državnega zbora poteka tekoče. Ne, ne, ne rabite insinuirati, kar vam je tako blizu, da dobivam za to nadobremenitev kakršenkoli dodatek. Ničesar ne dobivam, brez skrbi. Tudi ustavni pravniki niso dobili ničesar. A pojdimo po vrsti, da odgovorim na vaše navedbe in ne tratim časa po nepotrebnem. Najprej moja splošna opredelitev do vašega predloga. Prvič. Predlog za razrešitev predsednika Državnega zbora je politično dejanje, na katerega je mogoče odgovoriti le politično. Prav tako bo politično tudi odločanje o predlogu. Torej je politično tudi vse, kar bom povedal in kar sploh lahko povem pri obravnavi te točke dnevnega reda. Za pravno argumentacijo so prisotna sodišča in še zlasti Ustavno sodišče. Če in ko bom k temu pozvan, bom seveda tistemu, ki je pristojen, po potrebi predložil tudi dodatne pravne argumente poleg tistih, s katerimi sem utemeljil svojo odločitev predlagatelju zbiranja podpisov za razpis referenduma za šest zakonov, ki jih je sprejel Državni zbor. Drugič. Odločitev o nerazpisu roka za zbiranje podpisov sem sprejel na podlagi ustave, da bi kot predsednik Državnega zbora zaščitil institut referenduma pred zlorabo. Torej gre za spoštovanje ustave, še zlasti pa za zaščito parlamentarne demokracije in vladavine prava pred političnim izsiljevanjem in zlorabo pravice do referenduma v nasprotju z namenom, za katerega je v našem ustavnem redu predvideno. Tretjič. Gre za mojo najtežjo odločitev na tej funkciji, ki sem jo sprejel po posvetovanju z najuglednejšimi ustavnimi pravniki in nekdanjimi sodniki Ustavnega sodišča ter na podlagi mnenja Zakonodajno-pravne službe. Objektivna dejstva zlorabe pravice do referenduma so v tem primeru tako jasna in v nebo vpijoča, da bi moje drugačno ravnanje pomenilo tudi mojo soodgovornost za to in tudi za to in vse prihodnje zlorabe pravice do referendumov. Na dolžnost mojega ravnanja v primeru zlorabe pravice do referenduma je pretekle predsednike Državnega zbora že opozorilo tudi Ustavno sodišče. Prehajam na konkretizacijo odgovora. Da boste lažje podrobneje sledili, bom navedel najprej dele vašega predloga, nato pa moj odgovor. Trdite, citiram: "Tudi če bi ustavno utemeljeni razlogi dejansko obstajali – potem v oklepaju – (kot bo razvidno v nadaljevanju, ne obstajajo) bi se morala naprej sprejeti normativna podlaga za to, da predsednik Državnega zbora Republike Slovenije lahko v okviru svojih pristojnosti o tem tudi odloča in ustavi zbiranje podpisov." Moj odgovor. Zanimivo, da vi veste, da ustavno utemeljeni razlogi ne obstajajo. Zanima me, od kod vi to veste. Od kod vi veste več kot ustavni pravniki, ki so se izrekli pozitivno o moji odločitvi. Se mar postavljate že v funkcijo Ustavnega sodišča, mora celo nad njega ali pa vsaj nad ustavo? Ali mislite, da vi tolmačite ustavno utemeljene razloge? Ne, ne. To so neki drugi časi, ko je po principu "kadija tuži, kadija sudi" delovala politična oblast. Žalosti me, da niste uvideli, da Slovenija že vsaj 25 let ni več v teh časih. Preberite si 1. člen Ustave Republike Slovenije, kjer piše : "Slovenija je demokratična republika." Beseda republika pri tem pomeni, da moramo dobesedno vsi spoštovati ustavo. In 2. člen, kjer piše: "Slovenija je pravna in socialna država." Vaše navedbe kažejo, da ne spoštujete ne demokracije in ne vladavine prava. Vse bolj se nagibam k mnenju, da ne spoštujete ničesar. Če ne, se ne bi kot politična stranka postavili v tolmača ustave. Ali celo nad njo. Pika. Pojdimo naprej. Drugi navedek. Trdite: "Pristojnost predsednika Državnega zbora Republike Slovenije, ki si jo je v konkretnem primeru omislil dr. Milan Brglez, pa ni določena v nobenem aktu in pomeni tudi izrecno kršitev desete alineje 19. člena Poslovnika Državnega zbora, ki določa, da lahko predsednik Državnega zbora Republike Slovenije opravlja naloge v skladu z ustavo, z zakonom in poslovnikom ne pa naloge, ki tam niso določene." Moj odgovor, ste prebrali za seboj. Pišete: "Ustavo." Da, odločil sem v skladu z ustavo." Ta je nad vsem: nad poslovnikom, zakoni, podzakonskimi akti in nad mednarodnimi pogodbami. Ustava. Verjetno vam ni blizu, ker ima v njej glede na vaše razprave v tem državnem zboru gotovo preveliko težo spoštovanje vseh človekovih pravic, a sam je nisem pisal. Vi pa ste bili med tistimi, ki so jo pisali. In vi je ne želite spoštovati in se postavljate nad njo. Tretji navedek. Trdite: "Niti iz dopisa dr. Milana Brgleza, predsednika Državnega zbora Republike Slovenije, niti iz mnenja Zakonodajno-pravne službe ni razvidno, katere naj bi bile tiste človekove pravice, v katere naj bi referendumske pobude posegale in naj bi bil tako na podlagi 15. člena Ustave Republike Slovenije dopusten poseg v pravico do referenduma." Moj odgovor. Dovolite mi kratek ekskurz v teorijo človekovih pravic. Te so med drugim nedeljive. Naša ustava jasno določa, katere človekove pravice ščiti, prav tako pa ščiti tudi vse, ki v njej niso eksplicitno navedene. Prosim vas lepo, da ne vpletate z človekovimi pravicami takrat, ko vam to koristi, sicer pa dokazljivo ravnate tudi v imenu in v škodo države proti njim. Vi in vaši civilnodružbeni instrumentariji protestirate pred sodišči in slovenska sodišča označujete kot krivosodje. Predsednika Državnega zbora ocenjujete za fašista, samodržca, komunista, doktorja naravnega prava, sočasno pa ste v preteklosti zahtevali referendum o izbrisanih. In to ne enega, več njih. Referendum torej o tematiki, o kateri se je Evropsko sodišče za človekove pravice jasno opredelilo, da gre za kršitev temeljnih človekovih pravic. Lahko bi vas bilo sram, da človekove pravice zlorabljate v politične namene. Človekove pravice so nastale skozi stoletja kot progresivni rezultat razvoja človečnosti in boja za njih. In vi se jim postavljate v bran. Lepo vas prosim, človekove pravice so preresna in preveč pomembna stvar, da bi vi lahko opletali z njimi kot bi vam bilo ljubo! Četrti navedek: "Pri uporabi pojma zlorabe pravice se dr. Milan Brglez naslanja na odločitev Ustavnega sodišča Republike Slovenije, številka 413/98 z dne 25. maja 2000, ki v tem primeru ne more biti uporabljena." Moj odgovor. A res? A o tem, kdaj se neka določba sme uporabiti in kdaj ne, odloča SDS? Nisem vedel. Prav tako ne, da se naslanjam le na to odločitev Ustavnega sodišča. Zakaj niste navedli tudi odločitve Ustavnega sodišča, števila 4/4 z dne 17. junija 2004, ki bi jo verjetno najraje pozabili. Se vidi, da ne razumete ali pa. morda bolje, da ne želite razumeti pravne države in vladavine prava, da vam je ta tuja. Da je niste nikoli zares sprejeli in ponotranjali. Odločb Ustavnega sodišča se ne uporablja, ko kdo želi, ampak se jih vedno, razumete, vedno spoštuje in udejanja. Vse ostalo je zloraba prava. Žal ste prav v zlorabljanju prava vedno najboljši, ker ste sedaj, ko je do take zlorabe pravice do referenduma prišlo, sklenili, da boste drugim zlorabiteljem spet pomagali. Brez kakršnikoli samoomejitev lastnih pravic s pravicami drugih. A kot rečeno, to so metode nekih drugih časov. Ti so se začeli leta 1933 in končali, če ste pozabili, leta 1945. Peti navedek. Trdite: "Ustava Republike Slovenije v 90. členu izrecno določa, kdaj se lahko poseže v pravico do referenduma, in sicer zaradi razlogov, ki so izrecno določeni v drugem odstavku 90. člena ustave Republike Slovenije, in sicer samo tako, da referenduma ni dopustno razpisati o zakonih o nujnih ukrepih za zagotovitev obrambe državi, varnosti ali odprave posledic naravnih nesreč, o zakonih o davkih, carinah in drugih obveznih dajatvah ter o zakonu, ki se sprejema za izvrševanje Državnega proračuna, o zakonih o ratifikaciji mednarodnih pogodb, o zakonih, ki odpravljajo protiustavnost na področju človekovih pravic in temeljnih svoboščin ali drugo protiustavnost." Moj odgovor. Ali ste vi ta člen sploh prebrali in morda tudi razumeli? Piše "referenduma". Ne piše pa "zbiranje 40 tisoč podpisov za razpis referenduma". Ali razumete razliko? Ko berete vsak člen ustave le zase, ne pa vse v medsebojni povezavi in celoti, prav iščete pravne izjeme in luknje, da vam ustave in ostale zakonodaje ne bi bilo treba spoštovati v skladu z namenom, ki je bila zapisana. In naprej trdite: "S svojim ravnanjem je dr. Milan Brglez kot predsednik Državnega zbora Republike Slovenije očitno posegel v pravico 40 tisoč volivk in volivcev, da izkažejo podporo referendumu o zavrnitvi Zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o upravnih taksah, Zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o varstvu kulturne dediščine in Zakona o izvajanju carinske zakonodaje Evropske unije. Odrekanje pravice po 44. in 90. členu Ustave Republike Slovenije je bilo storjeno na način, da se je arbitrarno, špekulativno in brez vsakršnih v naprej z zakonom določenih kriterijev in meril presojalo ravnanje pobudnikov do referenduma, pri tem pa kršilo 153. člen Ustave Republike Slovenije, ki določa, da morajo biti dejanja državnih organov samo takšna, ki temeljijo na zakonu ali zakonitem predpisu." Moj odgovor. Prvič. Nisem posegel v nobeno pravico 40 tisoč volivcev, ker teh podpisov ni. Drugič. Ali ste vi prebrali naslov poglavja Ustave Republike Slovenije, v katerem se nahaja 153. člen? Naslov poglavja je Ustavnost in zakonitost. Ustavnost. Spet nekaj, kar vam ni blizu, in to me najbolj žalosti, sploh glede na to, da je idejni oče vaše stranke dr. Jože Pučnik veliko dal na pomen ustave in njen sklep.
Dr. Brglez, prosim.
Končujem na tej točki in bom nadaljeval v nadaljevanju, kot sem se prijavil.
Hvala lepa. Gospod Jože Tanko, proceduralno. Izvolite. Ne. [[oglašanje iz dvorane]] Hvala lepa. Dobro. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima dr. Vinko Gorenak v imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Hvala lepa. Gospod predsednik, jaz imam malo težko nalogo. Težko nalogo zato, ker vam želim zelo jasno in glasno povedati nekatere stvari. V časopisih berem, da jokate in stokate, kako vas hočemo linčati, v časopisih berem, in tudi zdaj sem vas slišal, kako vas žalimo in tako naprej. Zato bom skušal ta moj nastop uokviriti v nek normalen nastop, ki vam bo nastavil zelo čisto ogledalo. Čisto ogledalo bo tako, da je kar kaj. Vi ste prebrali svoj nastop, domnevam, da ga boste tudi v nadaljevanju prebiral. Jaz običajno, kadar sem prepričan v svoja stališča ali pa stališča, ki jih predstavljam, ne berem nobenih tekstov. Ima pred seboj nek mali opomnik in iz tega tudi izhajam. Zdaj vam bom rekel tako. Mi bomo vašo razrešitev podprli. Sicer pa je treba povedati naslednjo stvar. Vi ste že v štartu rekli, kako je komisija gospe Irglove, Komisija za peticije izbrala nek čas, ko niste bili tukaj v Državnem zboru, ampak v Nemčiji in se seje niste mogli udeležiti. Ali vas je kaj spomin zapustil? Danes zjutraj ob 7.30 je bila seja, kamor smo vas tudi povabili, danes niste bili v Nemčiji, ampak ste v svoji pisarni gledali televizijo, kaj bomo povedali; domnevam, da je to tako. Lahko bi prišli in se soočili z argumenti. Tudi sicer je vaša navada popolnoma enaka, kot je navada koalicije, da takrat, kadar ni argumentov, pobegnete. Iz te dvorane niste mogli pobegniti, čeprav verjamem, da bi najraje, ker ljudje to vidijo. Poglejte, številne so seje gospe Irglove, kjer koalicija preprosto pobegne pred resnico, ker nima argumentov. Ne bom šel na ta vaš primer, kjer so tudi pobegnili iz dvorane, ampak recimo na primer koroških dečkov. Glejte, eno uro so zavlačevali in nas prepričevali, kako o tem ne smemo razpravljati, kršitve človekovih pravic, otrokove pravice in ne vem kaj vse. Eno uro! Po eni uri so pobegnili iz dvorane pod krinko obstrukcije. In predstavniki Vlade so povedali: "Nič ne smemo, samo na zaprti seji bomo povedali." Na zaprti seji se je pa zgodilo – kaj? Trajala je nekaj minut, državna sekretarka je povedala, da nima nobenega argumente, da pojma nima, za kaj gre. Se pravi, beg pred resnico. In tak je tudi koalicijski način. Način opozicije je drugačen. Vi dobro veste, kako si je gospod Matić zamislil linčanje gospoda Janše in SDS v primeru tvita. Seveda je mislil, da nas tja ne bo, da bomo naredili obstrukcijo. Mi smo tja prišli in zagovarjali svoja stališča. Koalicija je bila tiho, gospod Matić je verjetno molil, da bi bilo čim prej konec te sramote pred kamerami. Vidite, to je razlika med koalicijo pa opozicijo – če imaš argumente, pridi in jih povej, in to je to. Ampak situacija v vašem primeru seveda ni taka. Poglejte, jasen namen koalicije je, marsikdaj skriti zadeve. In tudi v vašem primeru, vsaj kar se tiče komisije gospe Eve Irgl, je skrivanje pred resnico. Tu pač te resnice ne morete skriti. Moram povedati še nekaj realnosti. Vi ste se 1. maja ali tam okoli 1. maja odločili, da ne razpišete roka za zbiranje podpisov. Referendumska zakonodaja je res nekoliko drugačna, tudi ustavne norme na tem področju so se menjavale, vendar od leta 1991 do danes noben predsednik Državnega zbora ni sprejel take odločitve. Nobeden. Tudi vi ne aprila. Tudi v primeru policistov, ki so zbirali podpise, niste zavrnili zbiranja podpisov. Tudi v primeru teh delavcev migrantov v aprilu niste ravnali tako, kot ste ravnali 1. maja. Vi se lahko sklicujete na karkoli, na karkoli, tudi na generalnega sekretarja OZN, če hočete, vendar ostaja dejstvo: zakon je jasen, predsednik Državnega zbora razpiše rok za zbiranje podpisov. Vi nimate nobene zakonske pravice, da kakorkoli presojate ta postopek. Zakonsko pravico ima samo notranje ministrstvo, ki preveri podpise, ali so ali niso v redu, na predpisanih obrazcih, način in tako dalje. Predsednik Državnega zbora pa razpiše. Tako piše v zakonu. In nič drugega, nobene druge možnosti predsednik Državnega zbora nima. Nimate. Vi ste to naredili. Taka odločitev je unikatna odločitev, ki je do zdaj ni sprejel še nihče ali na tako grob način nihče ni kršil zakonodaje. Poglejte, situacija je relativno jasna. Vi bi torej morali razpisati zadevo, morali bi razpisati roke za zbiranje podpisov. Vendar ste naredili – kaj? Dve pomembni potezi hočem razložiti. Prvič, mediji nas danes bombardirajo s tem, kako je večina slovenske pravne stroke na stališču, na kakršnem je predsednik Državnega zbora, in tako kot ste ravnali, vas torej večina pravne stroke podpira. Poglejte, to je laž. To je neresnica. To je mit, to je produkt slovenskih medijev in vas. To sploh ni res. Podpirajo vas štirje ustavni pravniki, eden je pa proti vam. To pa ni večina slovenske pravne stroke. Slovenija ima približno 200 doktorjev znanosti ali magistrov in drugih, ki poučujejo na več pravnih fakultetah ali so tam poučevali. Slovenija ima serijo bivših ustavnih sodnikov, Slovenija ima nekaj tisoč pravnikov, vi pa pri štirih pravnih govorite o večini. To ni večina. To ni večina. Tudi leta 2014, naj vas spomnim, da je po vašem mnenju večina slovenske pravne stroke podpirala vašo odločitev, ne samo vašo, tudi vseh ostalih koalicijskih poslancev, da je treba Janezu Janši vzeti mandat. To je bilo pet plačancev, ki so baje zastonj delali. Jaz sem jih imenoval, da naj gredo krave pasti v Šmarje pri Jelšah, potem ko je Ustavno sodišče zadevo razveljavilo. Vsi ste nas bombardirali, kako je treba glede na stališča slovenske pravne stroke vzeti mandat. Ravnali ste nezakonito, ravnali ste neustavno, kar vam je enotno 9:0 povedalo Ustavno sodišče. Je tako? Tega dejstva ne morete zanikati. Tega dejstva preprosto ne morete zanikati. Vsi vi ste ravnali nezakonito. Druga zadeva. Mediji so nas zbombardirali – seveda vam pač pomagajo, saj je logično, saj so vaši – z še eno hudo neresnico. Rekli so: "Ali ste videli, to je človek, ki je prevzel odgovornost, to je eden redkih politikov po letu 1991, ki je prevzel odgovornost za svoje odločitev." Kakšna je pa resnica. Če bi vi prevzeli odgovornost za svoje odločitve, bi rekle naslednje, bi stopili pred te mikrofone, pred kamere in bi rekli: "Jaz sem tako odločitev sprejel, če bo Ustavno sodišče to razveljavilo, bom izginil iz politike in se skril v en cimer na FDV." To bi pa bilo res dobro, če bi naredili. Tako bi prevzeli odgovornost. Torej vi niste prevzeli odgovornosti. Vi ste se zmenili z gospodom Cerarjem, kaj bo, če Ustavno sodišče razveljavi vašo odločitev. In gospod Cerar je vnaprej povedal, da ne glede na odločitev Ustavnega sodišča, vas bo pa podprl. Vi ste rekli: "Moja odgovornost je vezana na 46 poslancev." Dajmo to prevesti v pohorski jezik, tam, kjer sva oba doma, iz Zreč. Po domače povem, da ste se zavarovali, da vam ne bo treba odstopiti. Torej niste prevzeli odgovornosti. Logično je, da vas bodo vaši poslanci podprli v takem primeru. Ampak nelogično pa je, če vas bodo vsi ostali koalicijski. Takrat bo ključ v rokah SD, Desus, ki boste lahko rekli, nasvidenje gospod Brglez. Če pa tega ne boste rekli, potem poste gledali na svojo denarnico, pa na svojo plačo. Bomo videli, kaj bo. Torej ne gre za prevzemanje odgovornosti, gre za eno precej podlo dejanje, da rečeš, prevzel sem odgovornost, v resnici pa zavaruješ svoj položaj. Ampak če Ustavno sodišče zadevo razveljavi, jaz pričakujem, da jo bo razveljavilo, potem je situacija relativno jasna. Gospod predsednik, vi bi morali oditi, ne pa tam gor sedeti. To bi bilo sprejemanje odgovornosti. Ampak, vi tega ne počnete. Dajmo malo iti v Zreče, tam sva oba doma, tam sva oba hodila v osnovno šolo, vi malo kasneje, jaz malo prej, tam je tudi cerkev, jaz sam tja hodil malo bolj poredko, vi pa, ne vem, ali ste ali niste, ampak kakorkoli, poglejte, kaj ste rekli. Sedaj vas ne smem žaliti, vas tudi ne bom, ampak poglejva. Vi ste rekli za Večer pred dvema dnevoma naslednje, to bom sedaj prebral, da se ne bi zmotil: "Interese se ščiti s pogajanji in ne z izsiljevanjem." Ta stavek je bil namenjen delavcem migrantom odnosno podpisnikom teh predlogov za referendume. Naprej, kaj ste še rekli: "A kar se pogosto pozablja, je, da je bil zakon, ki je delavce migrante prizadel, sprejet leta 2006 v času Janševe vlade." A ga vidiš barabo, pa ga imamo, Janšo imamo. Ali ni krasno? Saj je itak za vse kriv, potem je pa še za to kriv. Baraba je, nimamo kaj, po besedah gospoda Brgleza. Nekje proti koncu intervjuja, tudi to bom prebral, pa pravite takole: "Zato jih", torej delavce migrante, "kot že večkrat pozivam, da sedejo za pogajalsko mizo in ščitijo svoje interese. Ne tako, da blokirajo svojo in našo državo, ampak tako, da izpogajajo spremembe Zakona o dohodnini. Ključno s temi določbami, ki jim sami najbolj oporekajo in naj pri tem ne pozabijo, kdaj je bil ta zakon sprejet. Leta 2006. Takrat pa je Vlado Republike Slovenije vodil gospod Janez Janša, predsednik DZ pa je bil gospod France Cukjati." To so vaše besede. Krasno, gospod predsednik, jaz ne vem, to je sedaj vaša zgodba. Vi ste tako povedali, to je vaša zgodba, to je zavajanje, to ni resnica. V osnovi šoli v Zrečah so meni rekli, da lagati ni lepo, da je to grdo, da se ne smeš lagati. Tam 50 metrov stran v cerkvi, pa so rekli, da je lagati greh. Jaz ne vem, ali ste vi kaj hodili tja ali ne, ampak v šolo ste pa zagotovo hodili, in zagotovo so vam rekli, da lagati ni lepo. To verjamem. Sedaj pa poglejmo resnico, poglejmo to resnico, ki ste jo vi tako potvorili oziroma se zlagali. Zakon, o katerem govorite, je bil na seji Vlade Republike Slovenije sprejet 16. decembra 2003. Ponavljam, 16. december 2003. V Državnem zboru torej v tej dvorani pa je bil sprejet na 35. seji 23. marca 2004. Zakon je v 5. členu prinesel vse te težave za delavce migrante, v 153. členu pa je rekel, da se začne uporabljati 1. januarja 2005. Logično, sprejet marca 2004 začne veljati januarja 2005, ker tudi davkarija lažje melje v koledarskem letu. Čisto logično ali ne. Prve dohodninske odločbe po tem zakonu pa pridejo 2006 na naslove delavcev migrantov. To je pa resnica. Ali vidite sedaj? Na dan sprejetja tega zakona marca leta 2004 je Janez Janša lahko sanjal ali pa si želel, da bi postal predsednik vlade. Cukjatiju se pa sanjalo ni, da bo poslanec Državnega zbora, da bo pa predsednik pa še manj. Vi gladko malo se zlažete. To ni napad na vas, to ni žalitev vas, jaz ne znam laž povedati drugače kot laž. Laž je laž. Lagati ni lepo. Vi greste tudi v stolnico, gospod predsednik, če greste že zaradi protokolarnih razlogov, v redu, lepo da greste, mnogi pred vami niso hodili, če ste pa verni, pa čim prej k fajmošterju in se izpovejte čim prej, tem boljše. Lahko to tudi naredite tako inkognito. Hočem vam pa povedati, da je nedopustno, da s pozicije predsednika Državnega zbora na tak način zavajate javnost in javnosti lažete. Torej kriv je Janez Janša in SDS, ker je sprejela tak zakon. Jaz sem vam pa sedaj z datumi in številkami dokazal, da nimate prav. Nimate prav. In kakršnokoli vpitje v nadaljevanju, ker vem, da se bo to dogajalo, o, ne vem, pravni državi in tako dalje in tako dalje. Vso pravo in pravno državo si kar vtaknite za klobuk in vi, predsednik, in vsi tisti, ki ste od tam do tu nezakonito, neustavno, pritlehno jemali mandat Janezu Janši. Ja, tako je to. Nič ne bo iz tega. Torej, gospod predsednik, jaz se bom še javil, pričakujem, da mi bodo kolegi pustili kaj časa. Ampak jaz sem vam že večkrat rekel, da ste najslabši predsednik Državnega zbora, javno sem vam to povedal. Take anarhije, ki je v tem državnem zboru v tem mandatu, jaz je nisem videl od leta 2000 naprej. Pred tem pa verjetno je tudi ni bilo. Način, kakršnega uporabljate pri svojem delu do koalicije in do opozicije, je pristranski, je nemogoč, je nekorekten, je nehuman, da ne bom kakih drugih izrazov uporabil. Vi si zaslužite odhod s tega delovnega mesta brez tega, kar ste storili, brez tega. S tem pa še veliko bolj. Mi bomo torej vašo razrešitev podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Franc Jurša bo predstavil stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije.
Hvala za besedo, podpredsednik. Jaz bom dejansko prebral stališče poslanke skupine, svojo razpravo pa bom imel takrat, ko je za to opredeljen tudi čas. Predstavniki delavcev migrantov so 10. maja na Ustavno sodišče vložili ustavno pritožbo zoper odločitev predsednika Državnega zbora dr. Milana Brgleza, da ne določi roka za zbiranje podpisov za razpis referenduma o šestih nedavno sprejetih zakonih. Za teh šest zakonov so vložili še pobudo za oceno ustavnosti in predlog za začasno zadržanje njihovega izvajanja. Poleg teh presojo ustavnosti zahtevajo še za pred desetletjem sprejeti Zakon o referendumu in ljudski iniciativi. Poslanska skupina SDS je že teden dni prej vložila zahtevo za razrešitev predsednika Državnega zbora dr. Brgleza, ker je po njihovem mnenju svojo funkcijo zlorabil za doseganje protiustavnih političnih ciljev. Dr. Brglez naj bi z zavrnitvijo pobud Sindikata delavcev migrantov za zbiranje podpisov za referendum o šestih zakonih namerno kršil pooblastila, rušil temeljne ustavne ureditve in ljudstvu odrekel pravico do referenduma. Brglezova zavrnitev pobud je po novem totalitarni refleks iz preteklih časov, pod narekovaji, ki ni edini primer očitnega negiranja ustavnih določb in grobega kršenja človekovih pravic ter svoboščin, so poslanci SDS še zapisali v pobudi za razrešitev fašista, pod narekovaji, kot je dr. Brgleza ozmerjal javnosti znan predstavnik Odbora 2014. Očitno so enakega mnenja tudi v Sindikatu delavcev migrantov, kajti njihova obrazložitev, zakaj se obračajo na Ustavno sodišče, je skoraj do pike enaka obrazložitvi SDS za razrešitev predsednika parlamenta. A kaj je dr. Brglez v resnici storil? Nič tako strašnega, kot mu očitajo. Nasprotno. Kot je tudi sam pojasnil, je preprečil očitno zlorabo pravice do referenduma, ki bi lahko popolnoma blokirala sprejemanje zakonov v Državnem zboru, kar bi res pomenilo rušenje ustavnih temeljev Republike Slovenije. S tem se strinja tudi velika večina ustavnih strokovnjakov, med njimi tudi tisti, ki so sicer naklonjeni desnici. Naj navedem mnenje strokovnjaka, ki mu je težko očitati politikantstvo, Matevža Krivica. Tako je zapisal: "Uporaba referendumske zavore proti čisto tretjim zakonom, ki nimajo nobene zveze z njihovimi problemi, samo zaradi nasprotovanja Vladi, kar lahko pomeni škodovanje tistim, katerih probleme tisti zakoni urejajo, s strani sindikata delavcev, ki delajo v Avstriji, je naravnost šolski primer zlorabe pravice, ki je dana za določen namen, ti pa jo uporabiš v očitnem nasprotju s tem namenom. In ta sindikat tega niti nič ni skrival, tako globoko so pri nas že vsi prepričani, da so v boju za svoje pravice dovoljena vsa sredstva, tudi protipravna. Dr. Brglez se je pri svoji odločitvi opiral tudi na sklep Ustavnega sodišča iz leta 2000, v katerem so zapisali, da pravni red ne dopušča uveljavljanja ali izvrševanja neke pravice v nasprotju z namenom, zaradi katerega jo pravni red vzpostavlja. V tem primeru gre namreč za zlorabo pravice, ki ne more uživati pravnega varstva. Zlorabe pravice do referenduma je treba preprečevati." Tako pravniki. Sindikat delavcev migrantov si je torej privoščil zlorabo. Navsezadnje so sami povedali, da njihov cilj niso referendumi, ampak Vlado prisiliti, da sprejme njihove sindikalne zahteve. Glavni je nižji davek le za njih in ne, kot bi pričakovali, enako za vse državljane Republike Slovenije. Privilegij nižjih davkov zahtevajo le zase, kar bi bilo krivično do vseh ostalih državljanov naše države. Če je kaj občutljivo vprašanje, je to pri davčnih zakonih zelo občutljiva zadeva za vsakega posameznika, ki živi v državi. Do tega pa mislijo priti z blokadami zakonov, ki s tem nimajo nobene zveze. Da gre za zlorabo, med drugim dokazuje tudi to, da presoje ustavnosti ne zahtevajo za njih očitno sporne davčne zakone, ampak za neke naključno izbrane zakone. V eni točki pa imajo predlagatelji razrešitve predsednika Državnega zbor prav. Drži namreč, da ni nikjer izrecno zapisano, da so tovrstne in druge zlorabe prepovedane. Najbrž tudi zato, ker pri pisanju ustave in referendumskega zakona na to očitno nihče niti pomislil ni, da bi bil institut referenduma kdaj uporabljen za izsiljevanje, a se to tudi dogaja. Vprašanje je torej, kako spremeniti Zakon o referendumu in ljudski iniciativi, da se to ne bi več dogajalo. Veliko bolj produktivno in navsezadnje pošteno do predsednika parlamenta, ki je nastavil svoj hrbet, da bi preprečili očitne zlorabe, bi bilo, če bi vsi skupaj poiskali ustrezne spremembe zakona, kajti z morebitno razrešitvijo dr. Brgleza problem ne bi bil rešen. Nepopolnost zakona bi ostala in z njo tudi možnosti njegove zlorabe. Naj spomnim, ustavni zakon je Državnemu zboru naložil, da je treba referendumski zakon uskladiti z ustavo v letu dni. Čez nekaj dni bodo od sprejetja te ustavne spremembe minila že tri leta. Na aprilski redni seji Državnega zbora smo imeli na mizah z ustavo usklajen Zakon o referendumu in ljudski iniciativi. Povedati je treba, da so se spremembe in dopolnitve predloga zakona pripravljale dalj časa tako na strani strokovne in zainteresirane javnosti kot na strani politike, ki je imela dovolj časa za tehten premislek o nujnosti, smiselnosti sprememb, a žal v Državnem zboru nismo uspeli priti do soglasja z opozicijskimi poslanskimi skupinami. Kljub zavedanju da gre za zelo pomemben zakon, podporo poslank in poslancev po mnogih usklajevanjih opozicija z Ministrstvom za javno upravo ni našla skupnega jezika. V Poslanski skupini Demokratične stranke upokojencev smo si želeli, da bi na tej točki le prišli do skupnih rešitev. Pričakovali smo predvsem od poslank in poslancev SDS, ki so bili tudi predlagatelji sprememb ustave, da bodo odgovorno odločali,glasovali in potrdili spremembo tega zakona. Pa niso. S strani SDS nismo dobili nekih tehtnih razlogov, zaradi katerih zakona ne bi podprli. Danes pa smo se znašli pred novo težavo – zlorabo referendumskih pobud, zato v poslanskih skupini DeSUS pričakujemo, da bodo tudi poslanke in poslanci SDS konstruktivno sodelovali pri noveliranju zakonodaje in da vsi skupaj naredimo nujne spremembe zakona. K temu nas ne nazadnje zavezuje ustavni zakon. V Poslanski skupini DeSUS menimo, da je v prvi vrsti naša naloga končna uskladitev omenjenega zakona z ustavo in pri tem zapisati tudi kaj o možnih zlorabah, ne pa menjati predsednika parlamenta, ki je na to opozoril. O pravilnosti njegove odločitve pa naj odloča Ustavno sodišče. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Matjaž Han bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Podpredsednik, spoštovani predsednik Državnega zbora, kolegice in kolegi! Danes smo priča že drugemu predlogu za razrešitev dr. Milana Brgleza z mesta predsednika Državnega zbora v tem mandatu. Če so si ti isti podpisniki s prvim predlogom zadali vlogo razlagalca predsednikov izjav, ki jih je ta podal v svojem intervjuju za časnik Mladina, so si tokrat nadeli politično masko razsodnika, interpreta zakonodaje in ustave Republike Slovenije, tistih, ki v imenu zakonitosti in predvsem pravne odgovornosti povedo, kaj je prav in kaj ni prav. Gre, spoštovani, za lastni politični marketing, pospremljen s svojevrstno politično agendo. Da ne bo nepotrebnih dilem oziroma dvomov, naj takoj na začetku povem, spoštovani kolegi in kolegice, da bomo Socialni demokrati z vsemi šestimi glasovi zavrnili predlog razrešitve. Prepričani smo, da sta tako razprava in odločanje o tem predlogu nepotrebni, predvsem pa v ničemer ne bosta prispevala h ključnemu, to pa je uspešni razrešitvi problematike obdavčitve delovnih migrantov. Pri obravnavanem predlogu razrešitve predlagatelju niso na poti nikakršne ovire, še manj pa dobronamerni premislek o dolgoročnih posledicah tovrstnega početja za vsebino vprašanj, vezanih na njihova ravnanja. Navsezadnje pa tudi tokrat, gospe in gospodje, ni zavor za teptanje lastne politične odgovornosti tudi v odnosu do funkcije predsednika Državnega zbora, do inštitucije. O tem so predlagatelji svoje mnenje povedali že ničkolikokrat ne samo s predlogi za razrešitve, s katerimi postrežejo iz zdaj že svojega stalnega repertoarja političnega marketinga, gre le še za eno dejanje več, ko se vsebina in procedura, danes tudi ustava jemlje za orodje svoje lastne samopromocije. Tokratni predlog za razrešitev predsednika Državnega zbora dr. Milana Brgleza je tako tudi tokrat vzet iz konteksta tiste vsebine, ki je privedla do nastale situacije, ko je predsednik dr. Brglez sprejel odločitev o nerazpisu roka za zbiranje podpisov za referendum. Sindikat delavcev migrantov je namreč vložil niz referendumskih pobud za zakone, ki z vsebino njihovega problema nimajo kaj veliko skupnega. Ali imajo ali nimajo pravice vlagati referendumske pobude, danes ni prvo vprašanje, ki nam ga je zastavil predlagatelj. Gre bolj za trditev, da so se predlagatelji s tem predlogom legitimirali kot tisti, ki so vpoklicani za presojo v imenu pravnega reda Republike Slovenije, edini oni in nihče drug. Vsi se verjetno strinjamo, da so delavci migranti z referendumskimi pobudami na neki način izrazili, če želite, svojo stisko ob vprašanju dvojne obdavčitve. Lahko seveda govorimo o zlorabi referendumske pravice. Lahko, spoštovani, razpravljamo o primernejših poteg za reševanje tega vprašanja, lahko podamo tudi svoje zakonodajne predloge, ni pa ta državni zbor laboratorij, v katerem bomo na tehtnico postavljali posamezna ustavna določila in skozi svoj lastni strankarski kalejdoskop tehtali, merili in svoje ugotovitve prelagali po nameri, ki jo želimo doseči. In ravno to počne predlagatelj. Ob odločitvi predsednika Državnega zbora glede referendumskim pobud smo Socialni demokrati jasno povedali, da je s tem predsednik Državnega zbora dr. Brglez nase prevzel veliko politično in pa tudi pravno odgovornost, vendar pa imata ti dve odgovornosti svoje zaporedje, sosledje. Po razlagi predloga je politična odgovornost pred pravno, to govorijo predlagatelji, kar nima nobenega smisla še manj pa neke logike. Politična odgovornost mora v tem primeru slediti pravni, vendar ne na pavšalnih ocenah predlagatelja. Tovrstne diskusije, spoštovani, pa ne morejo krepiti potrebne odgovornosti, ki jo imamo v prvi vrsti do ljudi. Bolj služijo zapolnjevanju kvot politično motiviranih diskreditacij. In ta predlog žal sodi v to kategorijo. Državni zbor pa se bo danes namesto vprašanja primarnega problema Sindikata delavcev migrantov, ki verjetno ne tiči v zakonu o izvajanju carinske zakonodaje EU, noveli zakona o pravnih taksah, varstvu kulturne dediščine, zopet ukvarjal sam s seboj. Predsednik Državnega zbora, dr. Milan Brglez, je kot že povedano, s svojo odločitvijo prevzel nase odgovornost, presoja o tej odgovornosti pa ni predmet predloga o razrešitvi, ki ga v Poslanski skupini Socialnih demokratov ne bomo podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Dr. Matej T. Vatovec bo predstavil stališče Poslanske skupine Združena levica.
Hvala, podpredsednik. V tem mandatu, kot smo že nekajkrat slišali danes, že drugič obravnavamo predlog za razrešitev predsednika Državnega zbora. Tokrat je razlog, zaradi katerega SDS zahteva njegovo razrešitev, njegovo odločitev, da ne bo razpisal roka za zbiranje podpisov za referendume. Osnovni povod za to, da danes obravnavamo ta predlog za razrešitev, pravzaprav ne tiči v predsedniku Državnega zbora. Ključni razlog, da je sploh prišlo do množičnega vlaganja pobud za razpis referenduma, posledično pa do odločitve predsednika, namreč tiči v Vladi. Če bi Vlada znala sodelovati zainteresirano in strokovno javnostjo in znala spoštovati vsaj minimume dialoga s civilno javnostjo, do odločitve predsednika najverjetneje sploh ne bi prišlo. Ne bi imeli te točke dnevnega reda in ne bi imeli vloženih šest pobud za razpis referenduma. Koalicija si je odprt dialog s civilno družbo za odpravo anomalij skozi vzajemno sodelovanje aktivnih državljanov zapisala celo kot temeljno izhodišče v koalicijski sporazum, a uresničevanje te zaveze ne Vladi in ne koaliciji v Državnem zboru očitno ne pomeni prav veliko. Ker Vlada in koalicija problematiki delavcev migrantov nista bili pripravljeni vsaj prisluhniti, smo danes tam, kjer smo. Po prošnjah, pozivih in zahtevah, ki so ostale preslišane, so se odločili za neko obliko stavke, pravzaprav za državljansko nepokorščino, če želite. Res pa je, da sredstva za dosego svojega cilja niso izbrali najbolj premišljeno. V Združeni levici smo sicer prepričani, da v primeru delavcev migrantov ne gre za diskriminacijo, vsekakor pa lahko rečemo, da so žrtve pomanjkljivega davčnega sistema. In v tem primeru je največ težav, zaradi instituta samoprijave. Če malce karikiram, je le-ta namenjena tistim zavezancem, ki se izogibajo plačilu davka, pa si na koncu premislijo, ker vedo, da jih bodo prej ali slej odkrili. Delavci migranti, vsaj po večini, ne spadajo v to skupino. So pa žrtve slabe zakonodaje. Rešitev za ta problem po našem mnenju obstaja. Če zavezanec izpolnjuje pogojeza olajšavo, mu je treba olajšavo priznati. Primerna kazen za zamudo so zamudne obresti ali globa, ne pa odvzem olajšav. Problem torej vsekakor je rešljiv, le Vlada bi morala vložiti malce več truda v to. A sodelovanje in posvetovanje z javnostjo tej Vladi preprosto nista prioriteta. Glede na število neupoštevanih pripomb stroke, glede na število predpisov, pri pripravi katerih je javnost popolnoma izključena, in glede na število slabih rešitev, ki jih je koalicija v tem mandatu sprejela, nas pravzaprav čudi, da ni bila vložena tudi kakšna vsebinska pobuda za referendum. Odnos Združene levice do referenduma pa je seveda jasen – referendum je eden izmed najpomembnejših institutov, je ključen pri izvrševanju neposredne demokracije. Po našem mnenju bi se lahko državljanke in državljane večkrat povprašalo za mnenje o ključnih rešitvah. Na žalost je pri nas tako, da se bomo, kot kažejo pretekli dogodki, na referendumu brez večjih težav in zapletov odločali zgolj še o tem, ali bomo neki manjšini podelili enake pravice, kot jih ima večina. Namesto da bi se Vlada in koalicija ukvarjali z iskanjem rešitev, ki bodo državljanke in državljane spodbujale k sodelovanju pri opravljanju javnih zadev, namesto da bi krepili demokratične institute in državljankam in državljanom dejansko omogočili vpliv na ključne odločitve, gredo v zadnjih letih odločitve in rešitve v diametralno nasprotno smer. Nepremišljena, nepotrebna in povsem neprimerna sprememba 90. člena Ustave se je v praksi izkazala za še bolj škodljivo, kot se je to kazalo ob njenem sprejetju. Predlog zakona o referendumu in ljudski iniciativi, ki na srečo ni bil sprejet, bi to stanje celo še poslabšal. Ne Vladi in ne koaliciji torej dialog s civilno družbo nista blizu in se ga na nek način ves čas otepata. Za posvetovalni referendum o tajnih sporazumih, ki bo imel v primeru sprejetja izredno škodljive posledice, na primer, Vlada in koalicija niti slišati nočeta. A to je že drug problem. V Združeni levici se strinjamo, da je šlo v primeru vloženih pobud za neke vrste zlorabo instituta referenduma. Strinjamo se, da je najverjetneje najboljša rešitev, da o tem odloči Ustavno sodišče. Nasprotujemo pa samemu načinu, ki se ga je predsednik poslužil. S tem ko je sam odločil, da preprosto ne bo določil roka za zbiranje podpisov, je namreč ustvaril precedens, ki bi v prihodnje lahko vodil do hudih zlorab. Ne samo da gre za povsem samovoljno odločitev ene same osebe, gre tudi za postopanje, ki pobudnikom ne zagotavlja ustreznega pravnega varstva. In na to je večkrat opozoril tudi eden izmed tistih uglednih pravnikov, ki so se udeležili posveta. Odločitev, ki jo je sprejel predsednik Državnega zbora, bi tako moral sprejeti Državni zbor, kot je bilo vsakokrat do danes. Tudi v obeh odločbah Ustavnega sodišča, ki ju predsednik v obvestilu navaja, je šlo za akt Državnega zbora in ne njegovega predsednika. In v tem delu odločitve ne moremo podpirati. Prvič, ker torej ustvarja nevaren precedens, drugič, ker pobudnikom ne daje jasno določenega in ustaljenega pravnega varstva, in tretjič, ker so v takšnem primeru zakoni razglašeni še pred odločitvijo Ustavnega sodišča. Če bi Ustavno sodišče referendume dopustilo, bi lahko zaradi tega prišlo do nepopravljivih posledic. A kljub temu menimo, da je za razpravo o predlogu za razrešitev še prezgodaj, danes predloga zato ne bomo podprli. Po odločitvi Ustavnega sodišča pa bomo tako ali tako najverjetneje imeli priložnost ponovno odločati o tem.
Hvala lepa. Gospod Jožef Horvat bo predstavil stališče Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi, spoštovani predsednik dr. Milan Brglez! 3. člen Ustave Republike Slovenije pravi, da v Sloveniji ima oblast ljudstvo, izvršuje jo na neposreden način – z referendumom ali na posreden način – z volitvami. V Poslanski skupini Nove Slovenije ocenjujemo, da predsednik Državnega zbora dr. Milan Brglez ni imel pravne podlage za zavrnitev referendumskih postopkov. Pobudniki referenduma, Sindikat delavcev migrantov, so pobudo za referendum vložili formalno pravilno. In to je nesporno dejstvo. Ali je ravnal prav ali ne, pa naj dokončno odloči sodišče, Ustavno sodišče. V Novi Sloveniji namreč menimo, da politika v tem primeru ne more soditi, ali je predsednik Državnega zbora ravnal v skladu z zakonodajo ali Ustavo Republike Slovenije, saj je za to pristojno sodišče. Tudi predsednik Državnega zbora ne more soditi o tem, ali je šlo v primeru pobude referendumskih pobud za zlorabo pravice. Če Ustavno sodišče ne bo potrdilo odločitev predsednika Državnega zbora dr. Milana Brgleza, pa bo ta moral prevzeti vso odgovornost. Kako se prevzame odgovornost? V Novi Sloveniji pričakujemo, da bo predsednik Državnega zbora v tem primeru sam nepreklicno odstopil s funkcije. Prevzem odgovornosti namreč ni čakanje na glasovanje, prevzem odgovornosti namreč po naši oceni ni čakanje na 46 glasov, ampak nepreklicni odstop s funkcije. Ne pozabite, da so tudi nekateri koalicijski poslanci v prvem odzivu dejali, da boste, gospod predsednik Državnega zbora, imeli velike težave, če sodišče ne bo sledilo vaši odločitvi. V Novi Sloveniji se strinjamo, da nihče nima pravice pravico zlorabljati. Da je šlo v primeru referendumskih pobud Sindikata delavcev migrantov za zlorabo pravice, je odločil poslanec dr. Milan Brglez. Institut referenduma je tako pomemben institut, da en poslanec o tem preprosto ne more odločiti. Če je šlo za zlorabo pravice, pa naj odloči Ustavno sodišče. Zakaj je prišlo do ocene, da je šlo za zlorabo pravice? Zaradi nerodnih izjav posameznikov članov Sindikata delavcev migrantov? Zakoni so pisani za vse, oblast v državi ima ljudstvo. Kaj pa če bi ta sindikat imel dober piar in dobre, tako kot predsednik Državnega zbora, pravne strokovnjake, in bi šli pripravljeni na tiskovno konferenco, z boljšo retoriko, z več pravnega jezika utemeljili referendumsko pobudo – kaj pa potem? Ali bi potem rekli: "Ja, saj imajo prav. Ne gre za zlorabo pravice." Ali je radio Študent tudi zlorabil pravico, ko je vložil pobudo za referendum o Zakonu o obrambi, ki ga je podprla tudi Nova Slovenija in smo zaznali, da nam časovno gre za nohte in smo se bali, da bo uveljavitev zakona zamaknjena v prihodnost? Kaj pa takrat? Ali takrat ni šlo za zlorabo pravice? Dejstvo pa je, če pogledamo vzroke, zakaj je sploh do tega zapleta prišlo, moramo ugotoviti, da Vlada ves ta mandat praktično ni imela časa, da bi sprejela na pogovor Civilno iniciativo Apače, ki jo je takrat še vodil gospod Dušan Cvetko, ki se je zdaj preoblikovala v Sindikat delavcev migrantov Slovenije. Če bi bilo v Državnem zboru več politične volje in tudi v Vladi, v koaliciji, in če bi bile sprejete rešitve Nove Slovenije, ki smo jih že večkrat predlagali, tovrstnih problemov ne bi bilo. Naj spomnim. Rešitve Nove Slovenije so bile naslednje. Že leta 2012 ob noveli Zakona o referendumu in ljudski iniciativi smo predlagali, da bi zapisali zahtevo, da tisti, ki daje pobudo za referendum mora zbrati, najprej smo zapisali 10 tisoč overjenih podpisov, in da bi potem, ko bi predsednik Državnega zbora razpisal rok, zbrali še 30 tisoč podpisov. Takrat seveda nismo dobili podpore s strani takratne opozicije, njihove glasove pa smo potrebovali za dvotretjinsko večino v Državnem zboru. Morda je 10 tisoč previsoka številka, morda bi bila optimalna in najbolj logična številka 5 tisoč. Zakaj 5 tisoč? Zato ker če državljani želijo vložiti zakon v državnozborsko proceduro, morajo zbrati 5 tisoč overjenih podpisov. In če želijo nek zakon z referendumsko pobudo tudi ovreči, naj potem tudi zberejo 5 tisoč overjenih podpisov. To je ena od rešitev. Druga rešitev pa je ta, da v Zakonu o dohodnini povečamo splošno olajšavo na 7 tisoč evrov, to smo pravkar v Novi Sloveniji naredili. S tem bi izboljšali katastrofalno razmerje med bruto in neto plačo, ki je v Sloveniji ena najslabših v Evropski uniji. Na drugi strani pa bi zgolj kot stranski produkt te rešitve rešili tudi delavce migrante, ki delajo v Avstriji in imajo za slovenske razmere razmeroma visok neobdavčen letni prihodek. Danes smo tukaj tudi za to govornico slišali napačno terminologijo, da gre za dvojno obdavčevanje. Ne gre za dvojno obdavčevanje. In mi v Novi Sloveniji trdimo, da vsak državljan, vsak rezident mora davke plačati. Imamo Evropsko unijo, imamo monetarno unijo, imamo ekonomsko unijo, imeli bomo energetsko unijo. Davčne unije najbrž ne bomo imeli nikoli. In na nek način bi morali prisluhniti tem blizu 20 tisočim našim državljanom, ki delajo v Avstriji, kjer je zelo ugodno davčno okolje. Na tem mestu bi rad povedal tudi naslednje, ker se širijo neresnice in je velikokrat tudi Nova Slovenija, ja, tako kot SDS, prikladna, da se na nas pokaže s prstom, hej, vi ste krivi. In celo pokojnemu ministru dr. Andreju Bajuku nekateri, tudi mediji, ne dajo miru. Gledal sem in poslušal, da je prav naša koalicija in finančni minister dr. Andrej Bajuk uvedel davek na tako imenovani svetovni prihodek. Gospe in gospodje, resnica je drugačna. Morda boli, nočem nikogar prizadeti. 14. maja 2004, ko smo bili 14 dni člani EU, je dr. Janez Drnovšek podpisal, razglasil Zakon o dohodnini, Uradni list številka 54, 20. Maj 2014 [[..]]Ta zakon je sprejela koalicija Toneta Ropa, predsednik Vlade je bil Tone Rop in finančni minister je bil, ne boste verjeli, dr. Dušan Mramor. V 5. členu, ki govori o obsegu davčne obveznosti, piše: "Rezident in rezidentka je zavezan za plačilo dohodnine od vseh dohodkov, ki imajo vir v Republiki Sloveniji, in od vseh dohodkov, ki imajo vir izven Slovenije, torej tako imenovani svetovni prihodek." Gre samo za to, da se vsi seznanimo z resnico. Danes si mi v Novi Sloveniji postavljamo tudi vprašanje, kakšno je pravno varstvo pobudnikov. V redu, da so znani pravniki podprli odločitev dr. Milana Brgleza, potem tudi seveda razglas teh zakonov. Za razglas so podprli tudi predsednika republike. Ampak še tako znana pravniška imena, ki jih osebno cenim, pa niso sodišče. Jaz razumem, da Ustavno sodišče ne bo pustilo na svoj vrtiček politikov ali kogarkoli drugega, ampak bo odločilo samo. In hvala bogu, da odločilo. Kar bo odločilo, bomo mi v Novi Sloveniji spoštovali. Naj zaključim. Mi poslanci Nove Slovenije se bomo tokratnega glasovanja vzdržali. Pa ne zato, ker bi v Novi Sloveniji podpirali predsednika Državnega zbora dr. Milana Brgleza pri njegovi odločitvi o prepovedi referenduma, ampak ker verjamemo, da je sodišče v tem primeru tista institucija, ki mora presoditi, ali je bilo njegovo ravnanje pravilno ali ne. Če ni bilo pravilno, potem mora naš poslanski kolega, predsednik Državnega zbora dr. Milan Brglez prevzeti odgovornost. Kaj to pomeni? To pomeni nepreklicno odstopiti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Dr. Bojan Dobovšek bo predstavil stališče Poslanske skupine nepovezanih poslancev.
Spoštovani vsi, ki spremljate to sejo. Začel bom z navedbo, Andrew Carnegie pravi, da velik človek pokaže svojo veličino na način, kako postopa z malimi ljudmi. Temu smo priča v naši družbi. Tovrstno obnašanje se je začelo že pred časom. En del tega smo imeli tudi včeraj. Predsednik Državnega zbora bi lahko ravnal v obravnavani tematiki, ki jo obravnavamo danes, tudi drugače. Lahko bi opravil test sorazmernosti. Pretehtati bi moral, kakšen je njegov poseg v te človekove pravice in kakšno škodo bo s tem posegom preprečil. Kaj je hujše? Ni pojasnil, zakaj je bil takšen poseg tako nujen, da je s tem ogrozil človekove pravice. Izgovori, da bo povzročil večje stroške, ne vzdržijo. Gre za to, da smo priča razpravam o omenjeni tematiki. Lahko vidimo širšo tematiko, kar je tudi prav. Če pogledamo samo pravni vidik, imamo več pravnih strokovnjakov, ne samo ustavne pravnike. Upravne pravnike, ki so povedali drugače, kazenske pravnike in tudi druge; vendar tudi ustavni pravniki so opozorili, da obstajajo nevarnosti tovrstne odločitve. Še širši je politološki pogled. Tudi danes je bil omenjen. Gre za to, da politologi izpostavljajo načelo neposredne demokracije. Moralo bi se oceniti, kaj so storili ljudje in kaj je storil predsednik Državnega zbora. Ljudje so samo izrabili zakonsko pravico, ki jim je še ostala, kajti vlada in vse druge institucije jih niso poslušale. Zato so izrabili tisto, kar jim zakon dovoljuje. Predsednik Državnega zbora je uporabil odgovor, ki pa ni ravno v skladu s takšno zakonodajo. Politološko gledano, imamo povsem nasprotujoča stališča; seveda nekateri podpirajo, vendar se večina zavzema za načelo neposredne demokracije. Še širši pa so filozofski pogledi. Tukaj pa naletimo na celo vrsto pregovorov o kršitvi človekovih pravic, o kršitvi zakonodaje in vsega. Najljubši mi je pregovor Paula Valeryja, ki pravi, da oblast brez zlorabe izgubi svoj čar. In ravno to je problem naših družb. Vzeli smo model upravljanja družbe, ki je nenavaden. Lahko bi uporabili zakonodajni model, zakonodajno-regulatorni model, ki omogoča delovanje države preko tega, da država zagotavlja regulativo in nadzorne mehanizme; ki jih pa pri nas žal ni. Drug je razvojni model, da država poskrbi za razvoj gospodarstva. Tak primer je primer v Aziji, ko država poskrbi za gospodarstvo. Vlada je izumila nov model, jaz mu pravim kongregacijski model, ki ima podporo v teoriji na Nizozemskem. Gre za to, da tak model temelji na razlagah prava in držanju ljudi v nevednosti. Ključna elementa sta kreativno razlaganje zakonodaje in prepuščanje odločanja ustavnemu sodišču. Za takšen model so značilne negativne neformalne institucije, korupcija v najširšem smislu, klientelizem, elitni dogovori in vladanje skozi strah. Takšen model potrebuje tudi ustrezno pravno državo. Če pogledamo, kakšni modeli pravne države obstajajo, vidimo, da imamo nemški model – model Rechtsstaat, katerega ideja je, da s pravom omejimo samovoljo suverena. Drug model je model Rule of law, značilen za angloameriške države, ter model, ki se je razširil v Združenih državah Amerike – konstitucionalizem, ki daje veliko odgovornost ustavnemu sodišču in povsem poudarja pravni vidik. V Poslanski skupini nepovezanih poslancev smo večkrat opozorili, da je današnji model nedopusten, ko ima ena stranka zakonodajno vejo oblasti, izvršno vejo oblasti in tudi dva najbolj pomembna državotvorna ministrstva. Tukaj lahko prihaja do zlorab in takšnim zlorabam smo priča vseskozi. Iz vsega navedenega lahko zaključim, da potrebujemo drugačen model pravne države, ki bo omejil samovoljo suverena in ne bo dopuščal dosedanjega modela, ki deluje po načelu – država, to sem jaz. In zato moram opozoriti, da mi vsi nismo mali ljudje. Hvala.
Hvala lepa. Dr. Simona Kustec Lipicer bo predstavila stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra.
Hvala lepa, podpredsednik. Spoštovani kolegice in kolegi! Današnja razprava v okviru 27. točke 19. redne seje nam bo vsem skupaj nastavila ogledalo. To smo že slišali danes, ogledalo naše državniške drže, pa tudi zrelosti demokracije na Slovenskem. Rdeča nit razprave bo, vsaj želeli bi si glede na vsebino sklica s strani predlagatelja, govorila o različnih oblikah sodelovanja državljanov, družbenih skupin in političnih institucij pri demokratičnem sooblikovanju delovanja oblasti. Govoriti bi morala o tem, da so v zrelih demokracijah volitve in referendumi odraz najvišje ljudske volje, ki so dani v roke širokim, med seboj po interesih in pogledih raznolikim skupinam, ki jih pa vse vodi isti cilj – da namesto institucij zakonodajne in tudi izvršilne veje oblasti s svojimi glasovi neposredno prevzamejo odgovornost za nadaljnje delovanje celotnega ustroja države. To je namen referenduma. V demokracijah je nekaj najbolj običajnega in tudi pričakovanega, da se zelo veliko posameznikov in skupin v družbi z delom vsakokratne oblasti ne strinja oziroma da ga želijo oblikovati po svoji podobi, svojih interesih in željah. Za te namene je tudi legitimno in predvideno, da se različne interesne skupine, politične stranke in tudi posamezniki, če se z delom vladajoče oblasti ne strinjajo, odločijo za uporabo drugih demokratičnih poti nagovarjanja oblasti. Med tistimi, ki jih tradicionalno zapažamo v slovenskem političnem prostoru, so na primer sodelovanje za pogajalsko mizo, opozarjanje preko medijev, odprta pisma vladi, poslanskim skupinam, organiziranje številnih družabnih srečanj, shodov, protestov na javnih prostorih in podobno. V zrelih demokracijah so takšni in njim podobni primeri sodelovanja ljudstva z oblastjo v času po volitvah nekaj najbolj legitimnega ter politično in tudi pravno sprejemljivega. Na takšen način državljani v demokracijah sebi in tudi oblasti dajejo priložnost, da se začenjajo procesi reševanja odprtih vprašanj in iskanja kompromisov na način, ki zaradi njihove stiske, torej stiske omenjenih skupin, ne bo ohromil nemotenega delovanja države kot celote. Zrele demokracije šele v primeru nezadostnega odziva oblasti predvidevajo, da takšne skupine, ki se jim sredi poti pridružijo tudi večje množice drugih somišljenikov, upravičeno in odgovorno lahko svoje pritiske na delo države intenzivirajo z mehanizmi neposrednega sodelovanja pri delu oblasti, ki jih predstavljajo bodisi zahteve za referendume bodisi volitve. V primeru reševanja problema čezmejnih delavcev migrantov je demokratični proces sodelovanja v času aktualnega mandata pred dobrim letom in pol stekel po začetno opisanih poteh. Proces je potekal sicer počasi, a se je končno po celem desetletju nereševanja premaknil z mrtve točke naproti kompromisu, ki bi bil sprejemljiv tako za delavce migrante kot tudi za državo. Vse do trenutka pred nekaj tedni, ko se je del skupine Sindikata delavcev migrantov odločil zapustiti pogajalsko mizo in s takojšnjo uporabo instituta referenduma po desni strani prehiteti vse druge, z njihove strani sicer še neizkoriščene mehanizme sodelovanja v demokratičnih procesih. S potezo torej, za katero verjamemo, da jo pisci naše ustave in temeljnih zakonov niso eksplicitno uredili preprosto zato, ker si niso mogli niti zamisliti, da jo je možno v demokracijah na takšen način prikrojiti za uveljavljanje lastnih interesov. Podobno, kot smo to na nekem drugem primeru tudi videli in doživeli pred nedavnim. Kaj nam vsem državljanom Republike Slovenije s svojimi zadnjimi odločitvami o demokraciji v naši državi sporoča en manjši del skupine čezmejnih delavcev migrantov iz Apač?! Tisti del, ki od leta 2006 dalje svoji državi, od katere sicer uživa enake socialne pravice kot ostali sodržavljani, plačuje nižje davke iz dela kot ostali državljani. Tisti del, ki se je sredi dialoga z vlado in posredno tudi poslanskimi skupinami koalicije odločil zapustiti pogajalsko mizo in za uveljavitev svojih interesov aktivirati kar direktno najvišji institut neposredne volje državljanov. Se lahko s takšno odločitvijo in odnosom do države ter vseh ostalih sodržavljanov Republike Slovenije poistoveti večina nas in vas? Je res to edina možna podoba, ki jo zmore naša 25 let stara demokracija? V Poslanski skupini Stranke modernega centra smo prepričani, da ne. Verjamemo, da naj se nezadovoljna skupina delavcev migrantov vrne za pogajalsko mizo z vlado, saj referendumski poskusi onemogočanja delovanja celotne države za uveljavljanje njihovih lastnih interesov niso odraz odgovornega odnosa do lastne države in do njene demokracije. Enako kot tudi ne verjamemo, da je za demokracijo primerno očitno kooptiranje s političnimi strankami, ki problema niso uspele razrešiti že pred desetletjem; danes pa ga namesto za pomoč pri reševanju uporabljajo sebi v prid, ker želijo po desni, ponovno, prehiteti na volitvah sicer demokratično izraženo voljo ljudstva. Enako kot tudi nimamo nikakršnega razumevanja do nespoštovanja enega temeljnih političnih institutov v Republiki Sloveniji, to je predsednika Državnega zbora, ki je v tem primeru pospremljen tudi s težkimi in nesprejemljivimi političnimi diskreditacijami. Čeprav je bila institutu referenduma v preteklosti, ne le v aktualnem primeru, že storjena velika politična škoda, si danes preprosto ne smemo dovoliti, da bi jo z nepremišljeno politično razpravo še poglobili. Še posebej ne, ker smo prav s plebiscitarnim referendumom 23. decembra 1990 izglasovali pot do samostojne demokratične države. Zato verjamemo, da referendum vsak zavedni državljan in državnik tudi zaradi njegove zgodovinske vrednosti za našo državo upravičeno pojmuje kot svetinjo demokracijo in si ga ne bo drznil zlorabiti v boju za svoje lastne partikularne interese. Iz vsega navedenega za konec stališča v Poslanski skupini Stranke modernega centra zgolj še enkrat sporočamo, da podpiramo politično pretehtano in pogumno odločitev predsednika Državnega zbora, da zaščiti institut referenduma pred poskusi zlorabe; zato predloga za njegovo razrešitev nikakor ne bomo podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi razprava poslank in poslancev. Besedo dajem dr. Milanu Brglezu, nato pa mag. Branku Grimsu.
Predlagatelj ima prednost!
Gospod Branko Grims, v Poslovniku neposredno nikjer ne piše določen vrstni red, ampak ocenjujem, da bi bilo korektno, da predsednik konča. Mag. Branko Grims, izvolite.
Hvala. Korektno je spoštovati Poslovnik, toliko ravno o temi, o kateri govorimo danes.
Poslovnik tega ne določa.
Nekaj stvari v uvodu je bilo takšnih, da zahtevajo pojasnila, preden nadaljujemo z razpravo, da ne izgubljamo časa. Prvo, kar je, danes govorimo o tem, da je nekdo storil nekaj, za kar ni imel nobene zakonske osnove. Kaj pomeni načelo zakonitosti, si lahko preberete v sedmem poglavju Ustave Republike Slovenije, konkretno v 153. členu, zadnji odstavek, citiram: "Posamični akti in dejanja državnih organov, organov lokalnih skupnosti in nosilcev javnih pooblastil morajo temeljiti na zakonu ali na zakonitem predpisu." Gospod predsednik Državnega zbora bo lahko v nadaljevanju pojasnil in citiral, na katerem zakonu ali zakonitem predpisu je temeljilo njegovo dejanje; to bi resnično rad slišal. Sedaj pa še nekaj drugih stvari. Povedano je bilo s strani gospoda Brgleza, citiram po spominu: "Fašizmu in nacionalnemu socializmu, ali nekaj takega, bom vedno rekel ne." Ja, gospod Brglez, to se strinjam in z vami imamo že ves čas ta problem. Ko boste toliko demokrata, da boste rekli, da boste fašizmu, nacionalnemu socializmu in internacionalnemu socializmu rekli vedno ne, takrat boste pa demokrat. In takrat boste najbrž tudi razumeli, da zaščite demokracije ne izvajamo s tem, da ubiramo bližnjice brez zakonite podlage v nasprotju z zakoni; ampak da ščitimo demokracijo z doslednim spoštovanjem predpisov in procedure; torej z doslednim spoštovanjem poslovnika in zakonov. Ves čas se napleta o tem, da je bil cilj plemenit, da ste hotel zaščiti zakonodajni postopek. Na to mino padejo skoraj vsi, samo če ste to želeli, potem bi bili dolžni spoštovati skladno z zakonom. Kaj pravi Zakon o referendumu in o ljudski iniciativi v 21. členu? Če Državni zbor meni, da bi z odložitvijo uveljavitve zakona ali zaradi zavrnitve zakona lahko nastale protiustavne posledice, lahko zahteva, da o tem odloči Ustavno sodišče. In še nekatere druge istoimenske ali pa pomenske rešitve imajo v tem zakonu. Kaj to v praksi pomeni? Točno za to je šlo, za oceno, da bi z odložitvijo uveljavitve lahko nastale protiustavne posledice in da gre v tem primeru za zlorabo, kot ste to interpretirali. Ne govoriti o cilju, govorite o tem, kaj se je zgodilo. Vi ste ubrali bližnjico, za katero veste, da nimate ne zakonite podlage ne podlage v nobenem zakonitem predpisu. Torej ste eklatantno, zavestno, očitno kršili 153. člen Ustave Republike Slovenije. Ustavo pa je treba gledati kot celoto. Obenem ste posegli v človekove pravice, v temeljne pravice, ki jih daje ustava vsem državljankam in državljanom, vsem, ki so želeli sodelovati pri zbiranju podpisov, vsem, ki so dali svoj podpis v dobri veri, in vsem tistim, ki so se zanašali, da je to pač formalno vloženo in da bodo lahko sami zbirali podpise; neodvisno od interesa ali neinteresa tistih, ki so po osnovi šli. To sploh ni pomembno v tem primeru, to sploh ni relevantno. To je načelo zaupanja v pravo, v pravni postopek; zato je demokracija tako pomembna. Tukaj se očitno tega sploh noče razumeti. Najbolj tragikomično je pa ves čas govorjenje o odgovornosti. A bejž no! V tem državnem zboru, točno iz tega mesta sem kazal dve ustavni odločbi slovenskega Ustavnega sodišča in tri odločbe Evropskega sodišča za človekove pravice, ko se je šlo v očitno protiustavno razrešitev oziroma jemanje mandata gospodu Janezi Janši. Sem vas prosil, da tega ne delate. Sem vas opozarjal, da tudi če bi si vam še tako želeli na Ustavnem sodišču morda politično prisluhniti, ne bodo mogli, ker so imeli že precedenčen primer, ne samo svoj, celo dva; ampak so imeli tudi precedenčne primere Evropskega sodišča za človekove pravice. Takrat ste vehementno izjavili toliko o odgovornosti, citiram po spominu gospoda Brgleza: "Če se pa izkaže, da je to protiustavno, prevzel bom odgovornost." Bejž no! In ko se je izkazalo točno to, kar sem povedal, da je to totalno protiustavno, in to z glasovanjem na Ustavnem sodišču devet : nula, soglasni sklep je bil, kršili ste ustavo, posegli ste v človekove pravice, kam je izginila vaša odgovornost?! Takrat, pa spet citiram po spominu: "Moj mandat temelji na 52 glasovih, ki jih imam v Državnem zboru." Po domače rečeno – baš me briga za ustavo in odgovornost. Toliko o vaši odgovornosti, dr. Brglez. In že samo tisto dejanje je bilo več kot dovolj za to, da bi vas vsaka normalna, odgovorna koalicija, ki spoštuje načelo odgovornosti, takoj razrešila s tega mesta, ker ste ga nedostojni. Da ne govorim o tem, kar se dogaja sedaj. Sedaj se pa ves čas spreminja in preliva tole razpravo. Najprej ste si privoščili grob napad na predlagatelja in jih obtoževali kar nekaj povprek, kaj vse da zlorabljajo, kot da je to predmet današnje seje. Če imate kakšne pripombe, se lahko o tem pogovorimo, ampak prostor za to je Kolegij predsednika Državnega zbora, verjetno. Lahko se tudi kje drugje, ampak vsekakor pa to ni predmet današnje razprave. To je samo tisto, napad je najboljša obramba, ko nimam več argumentov, pa postanem agresiven, upam na naklonjenost medijev, da bodo samo to objavili, argumente bodo pa izpustili, ker jih nimate. In to veste. Kajti še enkrat povem in to je ključno za današnjo razpravo, če bi spoštovali načelo zakonitosti, bi glede na 153. člen Ustave morali za svoje dejanje imeti točno določen predpis, to se pravi zakon ali zakoniti predpis, kajti Ustava tukaj ne dopušča nobene druge interpretacije. "Posamični akti in dejanja državnih organov, organov lokalnih skupnosti in nosilcev javnih pooblastil morajo temeljiti na zakonu ali na zakonitem predpisu." Sedaj pa ga citirajte, prosim, povejte, kateri predpis v tej državi vam daje pravico, da vsebinsko odločate o namenih tistih, ki so predlagatelji; in na tej osnovi odločite o tem, da ne razpišete referenduma. Ravno nasprotno, trdim, da je tukaj Zakon o referendumu in o ljudski iniciativi več kot jasen, da ste to dolžni storiti, saj pravi, če so izpolnjeni zakonski pogoji; v tem primeru so bili formalni zakonski pogoji, bilo je zadostno število predpisov, bilo je vprašanje, bilo je obrazloženo vse skupaj, to ste tudi sami celo zapisali v svojem lastnem dopisu; in takrat ste vi dolžni razpisati te stvari. Če je pa karkoli narobe, če ste to dejansko pomislili, bi pa morali spoštovati 21. člen zakona, ki pravi, da lahko Državni zbor sklene in ne razpiše. In v tem primeru bi oni [[…]]učinkovito pravno sredstvo, tako pa jim je bila ta pravica odvzeta z vašo samovoljo. In o samovolji govorim. Po bližnjici, ki ste jo lahko ubrali z ne vem kakšnimi nameni, so popolnoma irelevantni; ampak za to nimate nobene zakonske osnove, kar ste naredili. Če ste mislili, da je kaj narobe, bi prišli v Državni zbor, predlagali sklep, da o vseh teh stvareh Državni zbor sklene, da se ne razpiše referenduma. In nihče ne bi mogel kakorkoli imeti pripomb k formalni proceduri. Sedaj pa je bila procedura kršena. Očitno in neizpodbojno, kajti tega dejanja opravičevati z najboljšimi nameni, oprostite, ne gre. Potem bo vsak nosilec javnih pooblastil, vsak organ v tej državi lahko delal, kar bo hotel, vse z najboljšimi nameni. Temu se pa ne reče več demokracija, ampak totalitarizem, to je politološko dokazano, gospod Brglez. Kot politolog to tudi sami dobro veste, zato prosim, ne igrati danes tukaj užaljenost ali karkoli drugega; ampak raje odgovorite na pravne argumente. Kje je vaša pravna osnova? Citirajte predpis, zakon ali zakoniti predpis, točno člen in citat, prosim.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Milan Brglez, pripravi naj se gospod Jani Möderndorfer. Izvolite dr. Brglez.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Najprej bom nadaljeval tam, kjer sem končal, ker sem to, kar sem si zapisal, namenoma tako zapisal. Vsaka beseda je tehtana in tako tudi ostane. Dejstvo je, da sem že povedal, da gre za politično razpravo, da gre za politično razpravo o razrešitvi s poizkusom uporabe prava, da bi dosegli nek drug namen pred institutom, ki za to ni pooblaščen, da bi razlagal, oziroma ni pooblaščen, da bi razsojal – tako je pravilno – da bi razsojal v takšnem primeru. Tisti edini, ki je v takšnih primerih pooblaščen, je vsekakor Ustavno sodišče. Upam tudi, da bo postavilo tiste kriterije, ki so potrebni, tudi po takšni prvi odločitvi, še zlasti po takšni prvi odločitvi; ker ta odločitev je temeljila na najbolj čistem primeru zlorabe pravice, kar ga je možno najti – objektivna dejstva, ne subjektivna dejstva. V primeru subjektivnih dejstev mora biti vedno presoja v korist tistega, ki je predlagatelj. Tega sem se držal in tega se mislim držati še naprej. Ampak tu je šlo za objektivna dejstva in na ta je bilo treba reagirati. V nasprotnem primeru bi namreč Državni zbor ne mogel sprejeti nobenega zakona, če ne bi počakal minimalno 49 dni, nobenega zakona. Vsi po vrsti so blokirani in namen je jasno izražen, da bodo tudi nadaljevali s tem. Ni druge, kot da se to naredi, in ni druge, kot da o tem presodi na koncu tudi Ustavno sodišče. Ustavno sodišče ima vedno to pooblastilo. Zdaj pa nadaljevanje mojega odgovora. Ustavil sem se pri 153. členu oziroma tem členu Ustave, ki je naveden, ki pravi: "Pri tem pa kršilo 153. člen ustave, ki določa, da morajo biti dejanja državnih organov samo takšna, ki temeljijo na zakonu ali zakonitem predpisu." Moj odgovor je bil v prvem delu že jasno povedan, da nisem posegel v nobeno pravico 40 tisoč volivcev, ker teh podpisov ni, to je dejstvo. Drugič, tu sprašujem, ali ste sploh prebrali naslov poglavja Ustave, ki govori in vključuje 153. člen? Naslov poglavja se glasi Ustavnost in zakonitost. Sklicujem se na ustavnost. Spet nekaj, kar vam ni blizu. Omenil sem, da je to vsekakor v nasprotju s tistim, kakšen pomen je vaš idejni oče dal, in to je dr. Ivan Pučnik, na pomen ustave in njeno sprejetje. To je bila ključna konstitutivna zadeva, s katero se je dejansko ta država oblikovala. Brez ustave nas preprosto ni. Torej pravim, da bi morala biti v naši državi ključna ustava in bi jo morali brati ter spoštovati vsi; in to v duhu in ne črkobralsko. Vam, predlagatelju torej, je ljubši črkobralski pristop, vsaj v tem mojem primeru, ker vam je očitno duha naše ustave težko razumeti, ali pa je to mogoče samo tokrat. Na spletnem primeru boste črkobralsko brali ali pa boste razlagali ustavo po duhu, kakorkoli pač paše politični naravi argumentacije. Mislim, da je treba tu imeti pravo mero, upoštevati eno in drugo ter da ni možno drugače. Tudi tehtanje bi bilo prisotno pri mojem odločanju, hudo tehtanje vseh argumentov – pravnih, politoloških, filozofskih. Vse to, kar je bilo danes omenjeno, vsekakor ni nekaj, kar bi bilo kar tako. Na eni strani imamo 49 dni, kot sem rekel, minimalnega zamika zakonodajnega postopka do takrat, ko se zakon lahko objavi, kaj šele uveljavi, to je ena reč. In na drugi strani pravica, da zlorabim pravico. V tem premisleku je bilo jasno, na katero stran sem se postavil, jasno je bilo, da sem se postavil na stran spoštovanja te ureditve, ki jo imamo v tej državi, in to je parlamentarna demokracija, ki referendum predvideva za to, vsaj tako je sedaj, da se zavrnejo zakoni, ki so bili skozi zakonodajo izpeljani. Ne pa, da se zaustavijo, kar tako, brez ustreznega pravnega interesa. Potem sledi še en ocvirek, tista najhujša obtožba, citiram: "Iz navedenega sledi, da ima ravnanje predsednika Državnega zbora Republike Slovenije dr. Milana Brgleza jasne protipravne elemente na vseh normativnih ravneh, ki ga zavezujejo in mu določajo pooblastila – ustavnem, zakonskem in poslovniškem. Posledica ravnanja pa je odrekanje ustavne pravice volivkam in volivcem do referenduma oziroma da se o njegovi izvedbi izrečejo s 40 tisoč podpisi. Posledično to pomeni neposredno izničenje ustavnega temelja Republike Slovenije, da ima oblast ljudstvo, ki jo lahko izvršuje neposredno na referendumu." Moj odgovor – spet berete po esdeesovsko, površno. Razumem, da niste pravniki, tudi sam imam samo nekaj pravniškega znanja. Nikjer v 3. členu Ustave ne piše, da ima v Sloveniji oblast ljudstvo, ki jo lahko izvršuje neposredno na referendumu. Prav tako za besedico "neposredno" pride tisto bistveno, vi pa v tej trditvi to spet namenoma izpuščate, čeprav gre za enakovreden del istega stavka. In ta del utemeljuje, zakaj smo tukaj in v tem državnem zboru, kjer se pogovarjamo o teh stvareh. Brez tega dela nas ne bi bilo v državnem zboru in to je zapisano v naši Ustavi. Gre za 3. člen, drugi odstavek, ta se v celoti glasi in celoten je pomemben: "V Sloveniji ima oblast ljudstvo. Državljanke in državljani jo izvršujejo neposredno in z volitvami, po načelu delitve oblasti na zakonodajno, izvršilno in sodno." Tukaj edina izpeljava, ki jo vi izpeljujete iz neposredne demokracije, je referendum. Ni edina mogoča izpeljava in ni edina izpeljava, ki je predvidena. Če je, če jo najdete, referendum neposredno tukaj, potem ne vem. Poznam Grimmove pravljice. Potem pride še hujša obtožba. Trdite zopet: "Pri tem dejanju dr. Milana Brgleza smo ponovno priča totalitarnemu refleksu iz preteklih časov, ko se je ideološke in politične cilje dosegalo po ad hoc samodefiniranem naravnem pravu, če se jih ni dalo doseči po pozitivnem pravu. Vse kaže, da na primer odvzema mandata poslancu Janezu Janši ni bil le osamljen primer očitnega kršenja človekovih pravic, kot je ugotovilo tudi Ustavno sodišče Republike Slovenije; temveč namerno neustavno vodenje postopka, ki je sledilo k temu cilju, ter uvertura v serijo odločitev in dejanj, ki negirajo ustavne določbe in človekove pravice ter svoboščine za doseganje političnih ciljev." Moj odgovor – govorite o totalitarnem refleksu iz preteklih časov. Ker je bilo mnogo vaših članov v prejšnjem režimu na pomembnih funkcijah, vam verjetno poznavanje totalitarnih refleksov ni tuje. Sam takšnih refleksov, takšnih popadkov nimam, jih tudi ne morem imeti. Rojen sem bil leta 1967 in za razliko od mnogih od vas nisem bil nikoli član politične stranke v prejšnjem režimu, niti visoki funkcionar. To mi objektivno gledano – in objektivni kriteriji so pomembni in tudi so odločilni – zelo težko očitate. Glede naravnega prava. Dejstvo je, da sem o tem že vse povedal, zaradi tega vam tu ne mislim ničesar dodatno razlagati, ker se vidi, da zadeve niti ne razumete niti nočete razumeti. Enako velja za kasneje razveljavljeno ugotovitev o prenehanju mandata na podlagi zakona, ki je bil dvajset let neskladen z Ustavo. To vse so dejstva, vse to se priznava, tukaj ne gre za zanikanje nečesa, kar ne bi bilo res. Je pa res, da je večina v tem državnem zboru omenila, da mora to dilemo, ki smo jo imeli, nekdo odpraviti. Tisti, ki jo je edini lahko odpravil, je bilo Ustavno sodišče in spoštujmo to odločitev, tukaj ni nobene dileme več. Ker ste me prej neposredno glede mojih pohorskih korenin – kolega dr. Gorenak in najverjetneje kolega Bojan bo to tudi vedel, da smo Pohorci trpežni. To je dejstvo in tega dejstva se zavedamo. Mislim – to ocenjujem –, da boste uporabili, prodali, zlorabili vse, kar je možno, samo da dosežete svoje. Čeprav so vam državljani že večkrat povedali, očitno tega nočete razumeti, kar so vam povedali. Kot neko sklepno misel sem si dovolil parafrazo Sonetov nesreče Franceta Prešerna, kot zaključek tega, kar bi rad povedal. Ne pravim, da ima kakšno strašno umetniško vrednost, ampak pri pripravi vsega skupaj sem se tako počutil in zaradi tega sem se tega lotil. In gre tako: SDS je ječa, čas v nji rabelj hudi, skrb vsak dan mu pomlájena nevesta, trpljenje in obup mu hlapca zvesta, in kes čuvaj, ki se níkdar ne utrudi. Zloraba prava! predolgo se ne múdi: ti ključ, ti vrata, ti si srečna cesta, ki pelje nas iz demokracije mesta, tje, kjer laž resnico v celoti zgrudi; tje, kjer bomo mi na oblasti, tje, kjer bomo delali po naše, tje, ker bo država v naši lasti, tje, kjer bomo se delil na naše, vaše, ker bomo z državo mastili se v slasti, kjer bomo delali vse, kar nam paše. To je tudi ta zaključek in ta intervencija, ki sem jo hotel zdaj imeti, da dokončam tisto, kar sem hotel povedati. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima predlagatelj mag. Branko Grims.
Težko je ene stvari komentirati na resen način. Morda bi bilo dobro, če bi bila kakšna oprema v tem državnem zboru včasih takšna, kot je napovedana za moderne avtomobile, da se vklopi šele, če se v sapi ne zazna preveč alkohola. Tisto, kar sem vam želel razložiti, gospod dr. Brglez, da vsa diskusija o ciljih, pa naj bi bili ti cilji teoretično še toliko [[…]]
Mag. Branko Grims, lepo prosim, da se izogibate takšnih pripomb.
Saj to je bila splošna pripomba, gospod predsedujoči.
Tudi splošnih.
Ni problem diskutirati o ciljih. Cilj je lahko plemenit, tudi vemo, da so bile izjemno plemenite ideje socializma, pa je samo Stalin okoli 160 milijonov pobil, od tega okoli 20 milijonov z lakoto, v Sloveniji pa se je mladoletna dekleta živa zazidalo v Hudo jamo v imenu te ideje. Ko gre za velike in dobre ideje in zagovarjanja tudi pravnega reda, je pač treba spoštovati tisto, o čemer danes že ves čas govorim – to je procedura ter načelo ustavnosti in zakonitosti. Kaj pomeni zakonitost, sem vam prebral, vam še enkrat citiram in vas še enkrat sprašujem: Dejanja državnih organov, posamični akti, organov lokalnih skupnosti in nosilcev javnih pooblastil morajo temeljiti na zakonu ali na zakonitem predpisu. Še enkrat vprašam, gospod Brglez, prosim za citat imena akta, člena akta, točke akta, odstavka, kjer imate pooblastilo, da odločate vsebinsko, ali gre pri nečem, pri referendumski pobudi recimo, za zlorabo ali ne. Kakšen je namen predlagatelja, kje imate pooblastilo v zakonu za kaj takšnega ali pa v na zakonu utemeljenem aktu? Samo to povejte, pa lahko zaključimo današnjo razpravo. Če pa tega nimate, je pa to očitna, eklatantna, neizpodbitna kršitev načela zakonitosti. Vi te pravice nimate. Če ste domnevali, da je kaj narobe, je to vaša domneva, lahko je oprta na kakšno neumno izjavo koga, to ni noben problem; ampak potem bi o tem moral odločati Državni zbor. In zoper odločitev Državnega zbora, če bi bila ta takšna, da ne razpiše referenduma, bi obstajalo učinkovito pravno sredstvo, za katerega zakon določa, da se ga uveljavi v razumem roku, sorazmerno hitro. Če pa tega ni bilo, ste pa ubrali bližnjico in ta pot je bila napačna. In to je problem, gospod dr. Brglez, ne vsebina in ne vse ostalo, o čemer danes tukaj debatiramo. Ali veste, kaj izpeljava takšne bližnjice v perspektivi pomeni? In v pravu je to treba predvidevati, je treba razumeti. Zelo preprosto, če bi obveljala vaša, recimo da bi celo Ustavno sodišče reklo, da je to čisto okej, če si eden kar prisvoji takšno pravico pa odloči, da referenduma ne razpiše. Veste, kaj to v perspektivi pomeni? Da bi bila to za vsako vladajočo koalicijo najbolj zanesljiva manipulacija, da bi spravili vsak zakon brez referenduma, pa če bi bil še takšna svinjarija, mimo ljudi in ga objavili ter ga uveljavili. Veste, kako se potem to naredi, na takšen način? Dobiš eno skupino ljudi, oni izberejo podpise, jih vložijo, vsi ostali pač rečejo, da so podpisi zbrani, jih mi ne bomo zbirali. Potem pa tisti, ki jih je vložil, reče: He, he, samo hecal sem se, saj sploh nimamo namena iti v referendum, mi bi želeli čisto nekaj drugega. In predsednik Državnega zbora reče, jaz o tem zakonu ne bom razpisal referenduma. Vsi, ki so računali na referendum, se obrišejo pod nos. In spraviš katerikoli zakon s takšno manipulacijo v prihodnje mimo. Zato takšne bližnjice niso dopustne, zato je treba spoštovati zakon. Zato, če se domneva, da je to, tudi če je nek indic, da je taka domneva upravičena, mora o tem odločiti kvečjemu Državni zbor. In potem zoper odločitev Državnega zbora obstaja učinkovito pravno sredstvo. Ne more si tega kar prisvojiti en predsednik. O tem govorimo danes. Zato je treba spoštovati načelo zakonitosti. Zato bi vi za svoje dejanje rabili zakonsko podlago ali podlago zakonitega predpisa, ki ga seveda nimate. In to je problem, samo to. Še enkrat povem, če bi obveljala vaša, potem je to Pandorina skrinjica, ki pomeni konec 2. člena Ustave, kajti najbrž se vsak v tej dvorani strinja vsaj o tem, da neposredno uveljavljanje oziroma uresničevanje oblasti ljudstva pomeni, da se izvršuje na referendumu, da je to oblika tega. Kajti potem kadarkoli in karkoli sprejme neka oblast, vladajoča koalicija, pa je lahko totalna svinjarija in bi ljudje bili 99-odstotno proti, lepo dobiš skupino, ona zbere podpise, jih vloži, formalnosti zadoščeno, vsi ostali rečejo, zadeva je končana, ljudje podpišejo v dobri veri, da bodo prišli do referenduma. Tisti, ki pa vloži, pa reče, naš cilj je čisto nekaj drugega, evo, ni razpisa, zakon se objavi, ni več poti nazaj. Ni več demokracije, gospod predsednik. In to ste spregledali in to so spregledali tudi vsi ustavni pravniki, ki so vas tako na hitro podprli. Cilj ne posvečuje sredstva, ne v pravu, zato je treba proceduro spoštovati. Zato je procedura mati demokracije. In tu je tisti problem, o katerem mi danes govorimo. In zato je predlog za vašo razrešitev ne samo upravičen, ampak je nujen, če želimo ohraniti Slovenijo vsaj s tistim minimumom demokracije, ki še obstaja.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jani Möderndorfer, pripravi naj se gospod Jan Škoberne.
Dober dan. Sedaj se je predlagatelj malo izčrpal, prišel v svoj uvod in naredil tisto, česar je najbolj navajen. Izmišljevati si. In to kar naprej. V tem je največji mojster. Njihov laboratorij pušča prstne odtise vsepovsod. Najbolj slastno je, ko lisica začne predavati, kako se ne sme kur pobijati. To je najbolj slastno poslušati, ker enostavno ne razumeš več, ali lisica misli resno, ali je zbolela ali pa je degenerirala. Nekaj se preprosto dogaja. Verjamem, preprosto je prišlo na vaši strani do tiste krize, ko vaš lider na lestvicah pada, stranka gre pa gor. In nekako ne veste, kako bi sedaj to flašo obrnili, da bi se vsaj malo uvagala v tisto ravnino, da bi šlo. In uporabili ste tisto, kar najbolj obvladate – referendumsko področje. Tu ste doma in vam priznam, profiji ste, obvladate v nulo. Predvsem pa zlorabo obvladate do tiste mere, da točno veste, kdaj in na kakšen način, na koga je treba pritisniti, da pride do tistega cilja, ko ljudstvo reče: madona, poglejte, našo pravico so zlorabili. Istočasno pa ne poveste na glas, da smo spremenili Ustavo zaradi vas. Zaradi zlorabe, ki ste jo počeli vehementno zadnjih petnajst, dvajset let. Danes sem poslušal dve uri neka nakladanja v smeri, kako se pravni red ne spoštuje in kako je forma edino zveličavna, prva, ker enostavno drugače demokracije ni. Seveda, tudi jaz se s tem strinjam, globoko, priznam. Večkrat to definicijo tudi ponavljam, vendar ne iz ust tistih, ki to zlorabljajo; in to kar naprej. Spomnite se besede "izbrisani" in kaj ste počeli. Petnajst let ste nategovali to državo. Petnajst let ste zlorabljali definicijo referenduma samo zato, da boste pripeljali do tiste točke, da boste rekli: poglejte, borimo se za pravico in uporabili smo vsa sredstva, ki jih opozicija lahko. Vendar niste pa prišli do vsaj tistega minimalnega spoštovanja, ki bi ga jaz od opozicije vedno pričakoval. Jaz razumem, da se borite za oblast. To je pošteno, v demokraciji se tega niti ne zanika, nikoli, kadar greš v politiko. Vendar pa da uporabljaš vse mehanizme, ne glede na to, kakšen je cilj, vsa sredstva so vam dovoljena; tukaj se pa pamet zdrava v naši družbi neha. In je enkrat treba naliti čistega vina. Dve uri nazaj je vaš lider objavil tvit, s katerim ste seveda vi ponosni in ga retwitate ne vem kolikokrat in rečete naslednje: Kdo je bil Milan Berglez? Mimogrede, jaz ne vem, kdo je tukaj Breglez, vem pa, kdo je to Brglez. In vaš lider reče: Aha, tisti model [[…]]Model?! Halo?! Kakšen model, o čem se mi pogovarjamo – o institutu predsednika Državnega zbora ali o modni pisti?! In reče v nadaljevanju: [[…]]ki je v Državnem zboru kradel mandate. Oprostite, nikogar ni okradel, ker če bi ga, bi ga vi kazensko ovadili, kot ste Kučana prejšnji dan pod neko drugo formo. Je pa res, da tega ne poveste, da je prenehal vašemu liderju mandat in ga je Ustavno sodišče preklicalo; kradel pa ni nihče nič. In s to pretvezo vi pridete nazaj sem in naredite tisto, kar seveda obvladate. Še preden Ustavno sodišče odloča, greste preprosto v tako imenovano nezaupnico – vaš vodja poslanske skupine temu reče interpelacija, to je dr. Poslovnik, kot ga je včeraj nekdo označil, niti ne ve, kaj je interpelacija in kaj je ponovno glasovanje –, da bi odprli Pandorino skrinjico in obvestili javnost, kako se vam godi krivica. Komu – vam? Tukaj sem jaz v dilemi, večni. Ko berem SDMS, gre za Sindikat delavcev migrantov, ugotavljam, da uporabljajo izraze, ki so dobesedno prepisani, kot so arbitrarnim in diskrecijskim odločanjem, potem da ne zna določiti rok in da so zakonski pogoji, ki niso bili izpolnjeni; skratka vse tisto, česar na začetku ni bilo. Seveda, ustvarja se dvom, dokazov nimam, ampak saj to je bilo včasih znano pri vaših delih v referendumih, ko ste bili eno in isto – civilna družba in SDS. To je bilo eno in isto, se spomnite zadnjega referenduma, prvopodpisana je bila poslanka Eva Irgl; ampak ne, civilna družba je bila, se opravičujem, civilna družba je bila. Seveda ima vso pravico, ampak tukaj se kaže, kje je ta vaša iskrenost. Ampak povejte mi, kje ste bili deset let nazaj s sindikati delovnih migrantov, kje ste bili? Vmes ste bili še malo na oblasti, ampak kje ste bili vi takrat?! Sploh vas ni bilo, vi ste samo uporabili nekaj, kar danes lahko uporabljate za nadaljevanje, ki se mu reče zloraba. In najbolj perverzno je, da svoj lasten kompleks projicirate na nas, kot da mi zdaj zlorabljamo nekaj. Predsednik Državnega zbora je bil resda prvi, ki je uporabil instrument, katerega vi danes imenujete zloraba; vendar interpretacija ni dopuščena ne vam ne nam, ampak samo Ustavnemu sodišču. Ampak vi zelo radi prevzemate vse funkcije in vloge v tej državi. Vi ste radi tisti, ki ste vedno prizadeti, vedno ogorčeni, seveda tudi v vlogi tožnika in na koncu bi radi še malo odsodili; če bi se dalo, bi pa še kazenske sankcije izvajali. Če bi se le-to vključilo v formo, kot jo je napovedal predlagatelj na začetku, to pa je, da je treba postopek spoštovati. V teh vseh letih naše demokracije ste šestkrat, petkrat neposredno sami, šestič pa skupaj z Ljudsko stranko speljali isti cirkus, ki ga danes izpeljujete. V enem primeru niste speljali do konca, ker je vaš lider takrat povedal, ker je šlo zopet za proceduro, to je bilo, ne boste verjeli, leta 1998. Je zelo jasno povedal, da preprosto zato, ker takratni predsednik Državnega zbora ni hotel sklicati seje – ni je hotel sklicati iz podobnih razlogov, ker so bile nemogoče, ker sploh niso sodile v Državni zbor. To, kar počnete še danes, še kar naprej, po petnajstih letih. In ne boste verjeli – predsednik Državnega zbora ni bil levičar. Dr. Janez Podobnik je bil, še njemu se je skegljalo v glavi, ker več ni mogel tega gledati. Ampak en mesec kasneje, znameniti odstavek vašega liderja, v enem stavku reče: V zvezi z zahtevo za razrešitev predsednika Državnega zbora je razprava brezpredmetna. Ker smo poslanci danes umaknili to zahtevo po razgovorih v zadnjih dneh na sestankih, je zahteva za razrešitev brezpredmetna. Kaj jaz lahko ocenjujem? Da je ta vaš postopek v resnici vedno samo praksa izsiljevanja. V resnici počnete to, kar počne SDMS – pogojujete, ali – ali. In na koncu rečete še eno stvar, bila je kršena pravica. Oprostite, vsi Slovenci in Slovenke smo po televiziji lahko gledali zvečer v Odmevih, ko je predstavnik Sindikata delavcev migrantov Slovenije povedal naslednje, ko ga novinar vpraša: "Poznate vsebino zakonov?" Odgovor: "Ne, nismo imeli časa preštudirati." "Potem to nima nobene zveze s temi zakoni, sploh vsebinsko?" "Ne, niti ne vem, za kaj gre, ampak mi smo proti." Ne se delati norce, kot vaš kolega Pojbič reče, iz Slovencev in Slovenk in iz celotne družbe. Njihove besede, ne me sedaj kregati zaradi tega, njega uporabljam. To vam je všeč, to vam je prikladno, ali mu pa pišete v opomnike, da mora to ves čas ponavljati. Zato vas prosim, če ste resna opozicija, ker nekaj poslancev in poslank je demokratičnih v vaši poslanski skupini, in so tudi zelo sposobni. Žal, ne morem drugače reči, samo pribočniki vašega liderja se lahko skristalizirajo v vaši poslanski skupini, ker ostali morajo biti tiho, ker čakajo na zaznambo, ali bodo uvrščeni v pravi volilni okraj v naslednjem mandatu in bili ponovno izvoljeni za par klobas in en golaž. [[oglašanje iz dvorane]] Kolega Tanko, saj vem, da trpiš, ampak počakaj še malo. Pride tvoja minuta, žal bo takrat rumena. Tisto, kar je za mene pomembno, pa je, da imate izkušnje. Jaz sem eno že omenil, to so izbrisani. Naj omenim še drugo izkušnjo, s katero kolega Gorenak ne bo najbolj zadovoljen, ker je bil takrat minister za notranje zadeve. Izguba podpisov. Kje ste bili takrat, borci za referendum in za ljudske pravice. Zaradi tega je gospod Gorenak doživel interpelacijo. Seveda jo je preživel, ampak KPK je svoje jasno povedal. Preberite si odločbo, ne bom vam jo bral. KPK je jasno povedal, da je več kot jasno, da Ministrstvo za notranje zadeve ni opravilo svoje naloge, kot bi jo moralo. Torej govoriti v imenu pravice in čistosti, dajte doma najprej počistiti pred pragom, pa se poglejte v ogledalo in govorite o pravičnosti. Vam pa toplo priporočam in polagam na srce, preden napadate institucije, kot so Državni zbor, predsednik Državnega zbora, podpredsedniki in vse ostale funkcije, imejte vsaj trohico spoštovanja, ker nekoč se boste znašli tudi vi ali vaši nasledniki na teh funkcijah. In ne jih umazati, še preden pridete do tja. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima predlagatelj mag. Branko Grims.
Hvala. Vedno je lepo, da nekdo malo pomaga z nekaj humorja. Sicer pa star pregovor pravi: Kjer je veliko besedi, je malo pameti. Zelo zanimivo je bilo sedajle poslušati gospoda Möderndorferja, ko je govoril, da nas vodi strah za stolčke oziroma želja po ponovni izvolitvi in za volilne okraje. In to pove tisti, ki je zamenjal koliko strank že – štiri, če se ne motim; in se je ravnokar prevekslal v največjo vladno stranko v svoji borbi za obstanek. Jaz ne trdim, da to ni legitimno, ampak ni pa lepo. Bi predlagal, da v prihodnje le malo upoštevate dejstva o samem sebi, da se ne smešite pred celo javnostjo. Drugo, kar je treba reči, ko ste govoril o tem, da gospod Brglez že sam zna oceniti svoje delo. Gospod Brglez je sam na začetku povedal, citiram, da je predlog za razrešitev pričakoval že od januarja meseca. Torej gospod Brglez očitno sam zelo dobro ocenjuje, koliko je vredno korektno in zakonito njegovo delo. Tukaj mu moramo izreči vso spoštovanje oziroma razumevanje za to samokritičnost. Ko govorite o tvitu, ki govori o tem, da je nekdo kradel mandat, v tem delu se z vami strinjam. Beseda kraja ni ustrezna, kajti pravilna beseda je, da so tisti, ki so glasovali za odvzem mandata, zavestno kršili slovensko ustavo in človekove pravice. In da so jih grobo zavestno kršili, kar je sramota brez primere. To je pravilni izraz za tisto, kar ste takrat storili; ker ste bili opozorjeni na to, kaj pravi Evropsko sodišče za človekove pravice, opozorjeni ste bili na judikate Ustavnega sodišča Republike Slovenije, vendar ste jih zavestno ignorirali. Torej ste zavestno, grobo kršili sočloveku, poslancu njegove človekove pravice. To je pravilni izraz in ostaja večna sramota za vas, ki ste to počeli, in žal tudi za Državni zbor ter parlamentarizem v Sloveniji.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jan Škoberne, pripravi naj se gospa Eva Irgl.
Najlepša hvala, gospod podpredsednik. Spoštovani kolegice in kolegi! Dovolite mi, da uvodoma podam ugotovitev, ki sem jo zapisal tudi na enem izmed socialnih omrežij, da je predlagatelju, deloma pa tudi vsem nam danes predsednik Državnega zbora očital profesorsko in hvalevredno lekcijo, kako parlamentarizem izgleda ter kako verodostojne in resne razprave bi morale tudi v tem državnem zboru potekati. Na tezo se odgovarja z argumentom, dejstva in pojme pa se poimenuje z njihovim pravim imenom. In če bi tudi mi ali pa vsi ključni subjekti v državi zlorabo vedno poimenovali za zlorabo, fašizem pa vedno za fašizem, bi bilo verjetno tudi zaupanje ljudi v nas ali v vse odločevalce v tej državi na nekoliko višji stopnji, kot je. Pa če se vrnem k svoji oceni profesorjevega nastopa k temu, o čemer danes teče razprava. Kaj je pravzaprav vloga predsednika in vodje? Da se odloča, da svojo odgovornost sprejema in da sprejema tudi posledice svojih odločitev, kadar mu to koristi in takrat, kadar mu ne. Predvsem pa to, da se je sposoben odločati takrat, ko se je odločiti težko, ko ni enoznačno, ko mora za svojo odločitev pretehtati številne argumente, predvsem pa duh voditeljstva v uresničevanju ustavnih načel in iskanju interesa državljank ter državljanov. V tej stvari je dr. Milan Brglez storil ravno to. Odločil se je z zavedanjem, da v primeru, da se je odločil napačno, to prinaša posledice za odločitev in najverjetneje tudi za njega osebno. Ampak pred odgovornostjo ni bežal, kar je tudi povedal. Se je posvetoval, je pretehtal, predvsem pa je svojo odločitev iskal ne v posameznem členu, ampak v duhu ustavnosti in državnosti, kar bi od predsednika Državnega zbora, se mi zdi, lahko pričakovali. Če stvar pogledamo takšno, kot je, lahko ugotovimo, da je referendumski institut namenjen zavrnitvi neke zakonske rešitve, ki jo v tem državnem zboru potrdimo ali izglasujemo. Ko je Radio Študent nasprotoval razširitvi pooblastil Slovenski vojski, je šlo za smiselno uporabo referendumskega instituta, čeravno je bilo ocenjeno, da v danih okoliščinah ravno tako neprimerno ali nedopustno. Ampak Radio Študent ni zlorabil nekega zakona zato, da bi si izboljšal svoje pogajalsko izhodišče za svoj naslednji proračun. Nasprotoval je določeni zakonski rešitvi, zato je uporabil institut, ki je nasprotovanju neke zakonske rešitve namenjen – referendum. Ko se pogajaš za svoj proračun ali pa za svojo interesno skupino, pa nikjer ni predvideno, da se za to uporablja oziroma, se opravičujem, zlorablja institut referenduma. Če bi v nedogled sledili temu, da so zlorabe institutov, ki jih daje Ustava, dovoljene, ko je to prikladno ali ko ti to koristi za izvrševanje in zagotavljanje lastnega interesa, boljšega pogajalskega izhodišča ali pač primerjalno boljšega položaja neke skupine v primerjavi z drugimi, potem se bojim, da bi bila možna podobna interpretacija tudi pri nekem institutu, ki se mu reče uvedba izrednih razmer. Nekomu bi pač koristilo, čeprav v neskladju z namenom tega instituta, da ta institut uporabi. Mislim, da je odveč ocena, na kateri strani bi se to lahko zgodilo. Je pa gotovo na mestu ocena, da si nihče od nas ne želi, da bi se institut izrednih razmer zlorabljal, kot se ga danes zlorablja v Venezueli pa še kje. In ne vem, kako je ocena, da je zloraba instituta referenduma povsem drugačna reč, lahko na mestu. Ne more biti, če ne želimo zlorabe instituta uvedbe izrednih razmer, potem tudi ne moremo dovoliti zlorabe referendumskega instituta. Drži, da je postopek kralj, ampak kadar kraljuje zlorabljen, zaveden in napačno uporabljen, potem je tak kralj slab kralj. Potem vlada neskladno s principi vladanja, za katere je bil postavljen, temveč vlada z nekimi povsem drugačnimi nameni, ki po navadi niso tisti, ki bi šli v korist ljudi ali države. In če v danem primeru presojamo tudi vsebino in namero – lahko, ker je dokumentirano tudi skozi medije –, ugotovimo, da predlagatelji v ničemer niso problematizirali sprejetih zakonov. Torej čemu uporaba referenduma in čemu dovoliti uporabo referenduma, katerega namen je ohromiti delovanje države, povzročiti nefunkcionalnost dela Državnega zbora?! Preprečiti, da bi Državni zbor lahko izvrševal svoje ustavne pristojnosti in naloge. Preprečiti, da bi Vlada lahko izvrševala naloge, ki ji jih je poveril Državni zbor, tudi s sprejetjem zakonov. Razen če je namen predlagatelja ali tistih, ki za njim in ob njem stojijo, poskus ustvarjanja izrednih razmer in po možnosti ponovne zlorabe kakšnega izmed institutov v naslednjem koraku, ki jih omogoča Ustava Republike Slovenije. Dr. Milan Brglez je svojo odgovornost sprejel, svojo odločitev pojasnil in o njej bo presojalo Ustavno sodišče. In nobene, prav nobene potrebe ni, da mi z dodatnimi šestimi urami cirkusa danes razpravljamo o nečem, o čemer bo odločitev, verjamem, kmalu znana. Hvala lepa.
Predlagatelj mag. Branko Grims, izvolite.
Tole lahkotno uporabljanje izraza zloraba na povsem napačen način – zloraba je bila tisto, če si nekdo prisvoji neko pravico, ki je nima. In potem je cilj vaših besed uperjen na popolnoma napačen naslov. Ko pa govorite tako lahkotno o zlorabah, pa edini, ki ni zlorabil funkcije na levici, sedi zraven vas, in to niste vi, mimogrede, ko govorimo o razrešitvi oziroma očitno protiustavnem posegu v človekove pravice, ko ste jemali mandat gospodu Janezu Janši. Ko pa že razpravljate ves čas o zlorabi, najbolje je to razpredel kar vaš predgovornik. Pa se za hip vrnem k njemu, ko je rekel: Spremenili smo ustavo glede referenduma, ker je šlo za zlorabo, zaradi vas; se pravi zaradi SDS. In ravno zdaj, ko je to dogajanje, spet govorite o zlorabi, kajti točno to je podlaga za dejanja, ki jih je izvršil gospod Brglez. Potem se odločite, kaj je zloraba pa kaj ni. Če pa res verjamete, da je vse to zloraba, pa, prosim, že enkrat malo prisluhnite in nehajte očitati, da kdo od nas hoče to zlorabljati; ker vam povem recept, kako se bi takšnim zlorabam in dejanskim zlorabam enkrat za vselej naredilo konec. Usedimo se skupaj, spremenimo Ustavo in uvedimo švicarski model referenduma. Zakonodajni postopek se popolnoma loči od referendumskega postopka enkrat za vselej in nobene procesne finte tukaj niso več možne. Zakon se sprejema v parlamentu, zakoni veljajo. Če kdaj ljudje odločijo drugače, velja neposredna odločitev ljudstva. Nobenih procesnih fint ni, nobenih možnosti zlorab, nobenih možnosti za samovoljo. Čista demokracija v najboljši obliki, to vam predlagam.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Eva Irgl, pripravi naj se gospod Igor Zorčič.
Najlepša hvala za besedo. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, spoštovani predsednik Državnega zbora. Kot ste oholo, naduto ter samovoljno sprejeli odločitev, da ne razpišete roka za začetek postopkov za razpis referenduma, tako ste oholo in naduto pa tudi z veliko mero nespoštljivosti do nas, poslancev Državnega zbora začeli današnji uvodni nagovor. Spoštovani gospod predsednik, jaz ne razumem, zakaj vi v tem danemu trenutku igrate žrtev. Tudi ne razumem, zakaj se počutite kot žrtev, ker niste žrtev. Kajti opozicijska stranka ima pravico, da ko ugotovi oziroma meni, da prihaja do kršitve človekovih pravic in da prihaja do zlorabe referendumskega instituta, je prav, da na to opozori. Zato vi ne morete igrati ali pa se počutiti kot žrtev, tukaj ne gre za nikakršen osebni napad na vas. Jaz bom povedala nek dogodek iz hodnikov Državnega zbora, vi ste se mi osebno nekoč opravičili zaradi tega, ker ste mi po krivici dali med sejo Državnega zbora opomin. Jaz to cenim in spoštujem. Ampak ne morete pa pričakovati, da bomo takrat tiho, ko prihaja do očitnih zlorab, ki ste si jih vi samovoljno drznili vzpostaviti. Ne moremo biti tiho, tudi ne bi bilo prav od opozicijske stranke. Uvodoma ste me napadli tudi kot predsednico Komisije za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti, češ da vam nisem omogočila, da lahko na seji komisije pojasnite svoje stališče v zvezi z zlorabo zakonodaje in Ustave Republike Slovenije. Seveda to ne drži, spoštovani gospod predsednik. Jaz sem vam to omogočila, vendar ste se vi strahopetno odločili, da se te seje ne boste udeležili, ker se niste želeli soočiti iz oči v oči s Sindikatom delavcev migrantov, ki so v skladu z zakonodajo vložili 2 tisoč 500 podpisov, čeprav so jih zbrali bistveno več, da bi vi razpisali postopke, ki so potrebni, da se razpiše začetek postopkov za referendum. Vi tega niste storili. Zakaj ste se odločili tako samovoljno, je seveda drugo vprašanje, ampak vi tega niste storili, vi niste ravnali v skladu z Ustavo Republike Slovenije. Celo več, na sejo komisije vas ni bilo, kot ste zapisali, zaradi priprave na nadaljevanje redne seje Državnega zbora. Moram reči, da bolj za lase privlečenega razloga, zakaj se nekdo ne udeleži seje komisije, še nisem slišala, sploh ker gre za predsednika Državnega zbora. Gospod predsednik Državnega zbora, da bodo tudi ostali vedeli, ki nas spremljajo,– prvič, strokovni sodelavci vam pripravijo scenarij seje, se pravi, da se vam ni treba ne vem kako pripravljati na ta scenarij. In drugič, vi navadno, vsaj takšno je dosedanje stanje na tem področju, ne razpravljate ravno pri točkah dnevnega reda, zelo redko, navadno takrat, ko morate zaščititi samega sebe, sicer pa ne razpravljate o vsebinskih točkah dnevnega reda, ki so na seji. Ampak kljub temu, da ste se z vso vnemo pripravljali na to sejo Državnega zbora, čeprav bi lahko ob pol osmih zjutraj, ko je bilo nadaljevanje seje Komisije za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti, lahko pojasnili svoje stališče, ste kljub temu celo zamudili z začetkom pričetka te seje Državnega zbora. Verjetno zaradi prevelike vneme, ker ste se nanjo tako pripravljali. Skratka, ta vaš izgovor, da niste mogli pojasniti stališča na komisiji, je popolnoma neutemeljen. Naj se vrnem nazaj k temu, zakaj v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke predlagamo vašo razrešitev z mesta predsednika Državnega zbora. Prvič, spoštovani gospod predsednik, nikoli v zgodovini parlamenta se še ni zgodilo, da bi predsednik Državnega zbora ravnal samovoljno in s pozicije moči avtoritarno posegel v udejanjanje neposredne demokracije. Nikoli do sedaj se še to ni zgodilo. In če že ne danes, ker vas bo očitno koalicija podprla v vaših nezakonitih ravnanjih, kar pomeni, da tudi sama ravna nezakonito, boste morali s svojega položaja oditi takrat, ko bo najverjetneje Ustavno sodišče odločilo, da ste ravnali protiustavno. Zakaj lahko to skoraj z zagotovostjo trdimo? Zaradi tega, spoštovani gospod predsednik, ker to, kar ste si vi privoščili, je nevaren presedan za demokracijo, nevaren, zelo nevaren. Ne vem, ali ste se zavedali tega, ali ste po ne vem kakšnem ključu to premišljevali, ampak to je nevaren presedan, to, kar ste si vi dovolili za demokratične postopke. Skoraj ne verjamem, da bi vam Ustavno sodišče v tem pritrdilo, saj bi to pomenilo, da lahko vsi prihodnji predsedniki Državnega zbora počnejo, kar jim paše, in samovoljno odločajo o tem, kdaj bodo dovolili nek začetek postopka referenduma in kdaj ne. Ali se vi zavedate te odgovornosti?! Očitno ne, ker če bi se tega zavedali, potem v takšno odločitev nikoli ne bi šli. Če sprejemate to odgovornost in če stojite za to odločitvijo, ki ste jo samovoljno sprejeli, kar opozarjajo tudi poslanci koalicijskih strank, zlasti Socialni demokrati – vodja poslanske skupine gospod Han je lepo povedal, da se niste z nikomer posvetovali, z nikomer od poslanskih skupin, ampak sami prevzemate to odgovornost –, to odgovornost prevzemate tako, da jo boste morali prevzeti tudi takrat, ko Ustavno sodišče doreče in recimo odloči, da ste ravnali protizakonito, da niste ravnali v skladu z Ustavo, da ste kršili človekovo pravico, pravico do referenduma državljankam in državljanom, ki imajo pravico, da soodločajo o pomembnih družbenih vprašanjih. In vi niste tisti, ki bo presojal o tem, ali je neko družbeno vprašanje primerno za referendum, neko pa ne. Če državljanke in državljani zberejo po zakonodaji zadostno število podpisov, potem je vaša naloga, da izpeljete postopke, zato ste na tej funkciji. Vi niste na funkciji zato, da samovoljno odločate kot kakšen sončni kralj, niste zaradi tega; ampak zaradi tega, da vam državljanke in državljani zaupajo. V tem primeru jaz razumem, če tega zaupanja ni več, kako naj vam zaupajo, če ste zlorabili svojo pozicijo moči. Vi bi morali prvi ravnati v skladu z zakonodajo in v skladu z Ustavo Republike Slovenije, ampak vi ste državljanom preprečili z Ustavo določeno suvereno pravico do odločanja, do soodločanja. Do tega, kar je referendum, ki izhaja iz besede ad referendum, in vsi vemo, kaj to dejansko pomeni. To je tisto, o čemer se je treba odločati. In da ste ravnali nezakonito in da ste ravnali nevarno za demokracijo, ne opozarjamo samo v Slovenski demokratski stranki in niso samo štirje ustavni pravniki tisti, ki lahko povedo svoje mnenje. Jaz vam bom citirala iz današnjega Dnevnika pismo z naslovom Nezakonito ravnanje predsednika Državnega zbora, piše ga gospa Pia Ravter, doktorska kandidatka na področju evropskega ustavnega prava in prava človekovih pravic. Zapisala je naslednje, citiram: "S pravnega vidika je zadeva precej preprosta, predsednik Državnega zbora ni ravnal v skladu z zakonom, pomeni, da je ravnal nezakonito. Osnovno pravilo pravne države in demokratične ureditve je, da je dovoljeno vse, kar ni izrecno prepovedano. Vendar pa za oblastne organe, vključujoč institut predsednika Državnega zbora velja ravno nasprotno. Oblastnim organom je dovoljeno le, kar je izrecno predpisano." Tega torej ne utemeljujemo v poslanski skupini, za katero pravite, da se gre samo lov na čarovnice, ampak to pravijo tudi pravniki. In gospa Ravter ob koncu še zapiše: "Veljalo bi, da dr. Milan Brglez razmisli o lastni politični odgovornosti, ki je v prvi vrsti moralna in ni urejena le v Ustavi Republike Slovenije in Poslovniku Državnega zbora. Ne glede na presojo Ustavnega sodišča bo njegovo dejanje ostalo nezakonito. S svojim ravnanjem je pod vprašaj postavil tudi zakonitost celotnega zakonodajnega postopka. Če bi sprejeli drugačno stališče, smo na tankem ledu arbitrarnosti, kjer lahko oblastni organi posegajo v temeljne pravice posameznikov brez jasnih pravnih podlag." Spoštovani gospod predsednik, vi ste zlorabili vse, kar se je zlorabiti dalo. Zlorabili ste zakonodajo, zlorabili ste sam postopek, zlorabili ste tudi državljanke in državljane, ker ste jim sporočili: nikar se ne ukvarjajte, ne bodite aktivni državljani, ni vam treba participirati v postopkih, ki jih ima demokracija, ker preprosto se jaz o vsem odločam in tako kot jaz rečem, tako bo. Skratka, avtoritaren način vladanja in odločanja. Sicer pa imamo v tem mandatu res neverjetno situacijo, največ doktorjev prava sedi v tem sklicu Državnega zbora, največ jih prihaja prav iz vrst Stranke modernega centra, kateri tudi sami pripadate; pa največ kršitev človekovih pravic in zlorabe Ustave je ravno v tem mandatu. Res zanimivo. In to vam vedno znova in sproti dokaže tudi Ustavno sodišče, zlorabljate človekove pravice in zlorabljate Ustavo. Vi ste uvodoma pojasnili, da v Slovenski demokratski stranki stalno zlorabljamo človekove pravice zaradi tega, ker govorimo o njih. Gospod predsednik, jaz sem že kar nekaj časa predsednica Komisije za človekove pravice. Ponosna sem na to, da si upamo v tej državi govoriti na glas in izpostaviti primere, ko pride do zlorab, ker do zdaj se po večini to ni dogajalo. Se ni dogajalo, ker nekaterim ni v interesu, da bi govorili o kršitvah človekovih pravic. Nešteto sej komisije smo imeli, ko so vaši poslanski kolegi obstruirali sejo komisije, pa jim niste rekli, da bi bilo dobro, da odidejo na sejo in argumentirano zastopajo svoja stališča. Tega jim niste rekli, ste pa rekli nam, da zlorabljamo človekove pravice zato, ker si drznemo opozoriti na kršitve le-teh. To je zame problem, gospod predsednik. V tem državnem zboru sedi takšno število pravnikov, celo doktorjev prava, ampak največ kršitev je prav s tega področja in se dogajajo tukaj, zdaj, danes. Ali je že kdo odgovarjal, gospod predsednik, za to, da ste protiustavno odvzeli mandat gospodu Janezu Janši? Je že kdo odgovarjal za to?! Ste se vi osebno že kdaj opravičili komurkoli? Ste se opravičili gospodu Janezu Janši? To ni samo pravno vprašanje, je tudi vprašanje veličine človeka, gospod predsednik. Prej ste nam delili moralne nauke, tako sem jaz to razumela, ampak človek se pokaže takrat, ko prizna svoj poraz in prizna, da je storil napako. Jaz to cenim in spoštujem, če ima kdo pogum, da odide do tistega človeka in mu v oči pove: se ti opravičujem, storjena je bila napaka. Ne samo napaka, ampak vi ste to počeli zavestno; in v tem je problem. Zavestno ste počeli, vsi skupaj, vsi doktorji prava, ki sedite tukaj, ste zavestno odvzeli mandat Janezu Janši. In to zaradi tega, ker ste v tem postopku delovali ad personam in ne ad rem, ker ste se ukvarjali s sovraštvom do osebe; ne pa s tem, kar je bistvo. In vam je potem moralo to povedati in pojasniti Ustavno sodišče. In zastonj so moralne pridige uvodoma. Jaz razumem, kaj ste želeli povedati, in tudi razumem, da se počutite nekako stisnjeni v kot in potem napadate levo in desno, čeprav ne bi bilo potrebe. Ampak zavedati se morate, da to odločitev ste vi sprejeli, vi ste odgovorni zanjo. In mi imamo pač pravico, da o njej razpravljamo in tudi opozorimo, ko pride do zlorabe prava. Še en primer imamo, vaša vlada naj bi bila najbolj etična vlada in Stranka modernega centra je najbolj etična stranka vseh časov, če tako rečem. Vi imate ministra, ki je kršil nešteto zakonov, ki je zlorabljal podatke državljank in državljanov, ki je kršil Ustavo Republike Slovenije. Ste se kdaj oglasili in povedali, da je temu tako? Niste, ker vam je v resnici figo mar, ali je kaj pravilno, prav ali ne. Važno je, da je tako, kot ste si vi zadali po politični agendi. Spoštovani gospod predsednik, menim, da bi morali oditi s svojega položaja, ampak že prej, že takrat, pa ne bom omenjala naravnega prava, ampak bom rekla samo to, ko ste odvzeli protiustavno mandat predsedniku Slovenske demokratske stranke Janezu Janši. Takrat bi morali vedeti, kaj vam je storiti. Danes sploh ne bi bili v tej situaciji. Najlepša hvala.
Hvala tudi vam. Kolegice in kolegi, dovolite mi, da vas tudi s tega mesta lepo pozdravim ter zaželim predvsem plodnega dela in konstruktivnega dialoga. Besedo dajem gospodu Igorju Zorčiču, sledi pa Tilen Božič. Postopkovno, gospod Tanko, izvolite, beseda je vaša.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Jaz bi rad, da bi se ta diskusija, ki se vodi v državnem zboru, nekoliko premaknila od teh neargumentiranih insinuacij in obtožb, ki jih je izrekel predsednik Državnega zbora, za kar ni dobil nobenega opomina. K dejstvom – kolega Grims je dvakrat ali trikrat že ponovil, da naj predsednik Državnega zbora končno le citira tiste določbe Ustave, zakonov, poslovnikov ali česarkoli, ki so mu dale to pravico, da je odločil v nasprotju z Zakonom o referendumu in o ljudski iniciativi. Dvakrat ali trikrat je to zadevo ponovil. Ker se je predsednik Državnega zbora posvetoval z vso slovensko pravno stroko, da imamo Zakonodajno-pravno službo Državnega zbora, imamo Službo Vlade za zakonodajo in tako naprej, bi pričakoval od predsednika Državnega zbora, da natančno pove, katero pravno podlago je uporabil za svojo odločitev. Nam nič ne pomaga to, da nas kritizira po medijih, da ne hodimo na seje Državnega zbora, kar sicer ni res, da ne sodelujemo pri delu Državnega zbora, kar je še manj res, da nismo proaktivni, ker smo vložili skoraj toliko zakonov ali aktov, kot jih je vlada vložila. Tudi ocenjujete, tudi predsednik sam, da ta točka dnevnega reda ni potrebna. Zato predlagam, gospod predsedujoči, da predsednika Državnega zbora, ker tega sam ni storil – ni storil tistega, kar zahteva od vseh drugih, kadar razpravljamo v državnem zboru, da uporabimo pravno podlago in na osnovi tega tudi razpravljamo ter se nanjo sklicujemo –, da ga pozovete, da to končno pove. Tri ure traja seja, pa tega še ni povedal. Hvala.
Hvala tudi vam. Gospod Tanko, razumem vaš predlog in vaše spodbujanje razprave ali pa usmerjanje le-te, ampak verjamem, da bo gospod predsednik imel med današnjo razpravo več kot eno priložnost, da bo odgovoril na vsa vaša vprašanja. Spoštujem vaš predlog. Besedo dajem gospodu Igorju Zorčiču. Izvolite, beseda je vaša.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik. Čestitke ob nastopu funkcije, doživeli ste že krst kolega Tanka s proceduralnim predlogom. Ne vem, kje naj začnem. Ta seja se je pač spreobrnila že v marsikaj drugega. O migrantih še nismo nič slišali. Kar se tiče samega referenduma, je mogoče eno bistvenih vprašanj, ki si ga moramo postaviti: Ali je referendum, pravica do referenduma pravica sama po sebi, pravica per se? Ali ima ta pravica kakšen namen? Jaz sem prepričan, da ima pravica do referenduma namen. Če se osredotočim na naknadni zakonodajni referendum, je namen te pravice, da pobudniki in potem državljani odločijo o tem, ali naj se nek zakon sprejme ali ne, ali naj nek zakon obvelja ali ne. Iz naše zgodovine izhaja, da so bili referendumi v preteklosti že večkrat zlorabljeni. To je ugotovilo tudi večkrat Ustavno sodišče. Spreminjala se je zakonodaja, ampak očitno gremo nekako še vedno v tej smeri. Nekateri si želijo to pravico še vedno predstavljati kot pravico samo po sebi, da vsakdo, lahko tudi nekdo, ki ima pet minut časa, zahteva referendum. Nekateri pa pač vztrajamo pri tem, da mora imeti tista pobuda za referendum in potem zahteva za referendum svojo vsebino ter svoj namen. V konkretnem primeru smo priča situaciji, ko pobudniki za razpis referenduma nekako izpodbijajo zakone, ki se jih v ničemer ne tičejo; in to sami priznavajo. Sami povedo, da se jih na primer nek Pomorski zakonik v ničemer ne tiče, ampak tako pač želijo malo ustaviti kolesje Državnega zbora. Mislim, da je odločitev predsednika Državnega zbora povsem na mestu, da on ni po interpretaciji Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke nekdo, ki nima pravice misliti. Ti moraš razpisati, nimaš pravice misliti – tako je bilo danes med vrsticami rečeno. In da je prav, da se zaščiti ta pravica do referenduma za tiste, ki jo res potrebujejo, ki recimo ne želijo, da se uzakoni zakon, ki jih lahko prizadene; za ostale, ki tega namena ne zasledujejo, ki zasledujejo povsem druge namene, pa naj se ta pravica omeji. Jaz ne želim prejudicirati, kaj bo reklo v tem primeru Ustavno sodišče. Lahko bo na koncu odločitev tudi nesoglasna, lahko bodo ustavni sodniki glasovali štiri : pet. Pa kaj to pomeni? Po interpretaciji Slovenske demokratske stranke, da bi morali ti štirje odstopiti, ali kako. Jaz s tem napovedujem, tudi če bo Ustavno sodišče reklo, da bi se pač tem pobudnikom moralo dovoliti zbiranje podpisov, da v neki novi proceduri, ki bo sigurno sprožena s strani Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke, zagotovo ne bom podprl nikakršne ideje v tej smeri, da se predsednika Državnega zbora zaradi odločitve Ustavnega sodišča razreši. Danes je bilo petkrat slišati, če ne večkrat, s strani kolega Grimsa o tem: vi ste vzeli poslancu mandat, vas je oklofutalo Ustavno sodišče. To je seveda čista laž, polna neresnica. Jaz moram prebrati odločbo, vidim, da je še predsednica Komisije za peticije ni prebrala. Odločba Ustavnega sodišča je bila sledeča. "Zakon o poslancih je v neskladju z Ustavo. Zakonodajalec mora ugotovljeno neskladje odpraviti v roku enega leta. Sklep Državnega zbora se odpravi." Ustavno sodišče ni nikoli oklofutalo nobenih poslancev zaradi odvzema mandata nekomu, ki je bil v tistem trenutku pravnomočno obsojen na zaporno kazen, pač pa je reklo, da je neustaven Zakon o poslancih, ki ga je, absurdno, sprejemal sam poslanec, ki mu je bil odvzet mandat. Zadeve so se s to odločitvijo Ustavnega sodišča in potem odločitvijo Ustavnega sodišča v drugih kazenskih zadevah postavile na svoje mesto, ampak to obračunavanje, ki se ga gre kolega Grims, sedaj sem slišal kolegico Irgl, je popolnoma deplasirano. Očitno izhaja nekako iz tega, da si te ustavne odločbe niste niti prebrali. Slišati je bilo v zvezi s tem veliko očitkov. Kolega Gorenak je še napisal, da je predsednik Državnega zbora ljubitelj totalitarizmov. To so povsem nekorektne izjave. Predsednik Državnega zbora se je odločil po lastni vesti, njegovi nameni niso bili v ničemer slabi. Tisti, ki so želeli ustaviti kolesje Državnega zbora, niso z zakoni, ki so jih hoteli ustaviti, v ničemer prizadeti, v ničemer. Saj se spomnite sprejemanja teh zakonov, nihče ni na to opozoril, da bi bili sporni za delavce migrante. Neki taki zapiski, da je predsednik Državnega zbora ljubitelj totalitarizmov; kolega Gorenak, vi ste bivši komandir, miličnik, vi ste ta levi totalitarizem branili s pištolo za pasom in s pendrekom. [[oglašanje iz dvorane]] Deplasirano. Ta seja očitno ima neko svojo politično dimenzijo, obračunavati z nekom, ki je predsednik Državnega zbora, ki izhaja iz koalicijskih vrst. Če bi si želeli opozoriti na problematiko zakonov, ki naj bi bili predmet referenduma, bi to opozorili. Kaj ste naredili – ničesar. Ničesar niste pri teh zakonih naredili. Tudi sami bi lahko dali kakšno pobudo za referendum, če se vam to zdi potrebno; imate to možnost po zakonu, pa tega niste izkoristili. Tako je očitno namen samo v tem, da se pač diskvalificira nekoga, ki je član koalicije, zaradi nekih svojih političnih nagibov. Tega vašega predloga niti pod razno ne bom sprejel. Hvala.
Postopkovno, gospod Jože Tanko, beseda je vaša.
Hvala lepa za besedo. Gospod podpredsednik, vaš nadrejeni, pa tudi naš, predsednik Državnega zbora najbrž ni kdorkoli. On ima po Poslovniku Državnega zbora vrsto pooblastil. Edinemu med nami je njegov položaj urejen v Ustavi, v 84. členu. Njegova pravica in delovne obveznosti so določene v 19. členu Poslovnika. In kar zadeva konkretni primer, se pravi razpis referendumov na pobudo in postopke, v 16.a členu Zakona o referendumu in o ljudski iniciativi, izrecno piše: "Če je pobuda vložena v skladu z zakonom, predsednik Državnega zbora v sedmih dneh po njenem prejemu obvesti o dani pobudi ministrstvo, pristojno za vodenje evidence volilne pravice, in določi koledarski rok, v katerem se zbirajo podpisi volivcev za podporo zahtevi za razpis referenduma." To je vse, kar piše. In ponovno sprašujem predsednika Državnega zbora oziroma vas prosim, da ga pozovete, da natančno pojasni, na osnovi katerih določb Ustave, Poslovnika Državnega zbora, Zakona o referendumu in o ljudski iniciativi ali kakšnega drugega akta, ki ga mi ne poznamo, na osnovi česa je preprečil kvalificiranim pobudnikom, da jim da rok za zbiranje podpisov za referendum. Sicer bomo še kar naprej priče podobnim nebulozam, kot jih je maloprej govoril pravnik Zorčič, ko niti ne ve, da poslanci ne moremo več razpisati ali pa zahtevati razpisa referenduma; je odpravljeno s spremembo ustave , ki smo jo sprejeli. Zato vas ponovno prosim, da usmerite to razpravo oziroma zahtevate od predsednika Državnega zbora, da končno pojasni, katere so tiste pravne norme v javnih predpisih Republike Slovenije, na katere je oprl svojo odločitev. Ni treba nobenih interpretacij, nobenega leporečja, ne potrebujemo nobenih teoloških, takih ali drugačnih razlag; samo prebere naj nekdo, na kateri določbi sloni ta odločitev. Nič drugega. Upam, da za predsednika Državnega zbora tovrstno pojasnilo ne bo pretežko, ker je očitno pač med nami tisti, ki je najbolj usposobljen za razlaganje Ustave, Poslovnika, zakonov in tako naprej. Hvala lepa.
Gospod Jože Tanko, predlagam, da dopustiva razpravo vsem poslancem. Mislim, da je razprava plodna, konstruktivna, na postavljena vprašanja dobivamo tudi odgovore. Kot že rečeno, tudi gospod predsednik Državnega zbora bo imel več kot eno priložnost, da bo odgovoril na vsa vaša vprašanja, zato predlagam, da preidemo naprej. Besedo dajem gospodu Tilnu Božiču, pripravi pa naj se gospa Jelka Godec.
Spoštovani podpredsednik, hvala za besedo. Izgleda, da se boste danes kar nadelali, vsaj kar se postopkovnih predlogov tiče. Čestitam, kar tako naprej! Kar s koncem bom začel. To je nekako ta, da imamo zanimivo situacijo. Če bi skrajšal na neko racionalnost ali finance, bi prišel do ugotovitve, da je predsednik Državnega zbora predlagatelje poslušal, jih slišal ter prihranil njim in nam ter vsem ostalim kar nekaj energije in denarja, da se bo lahko usmeril v tisto, kar je njihov cilj, oziroma tisti, ki ga zagovarjajo. Na čem to snujem? Mislim, da so dokaj jasno povedali, da ne vedo točno, kaj v tej zakonodaji piše, da je njihov namen in cilj drugje, torej lahko bi potem iz tega izvlekli, da na nek način skorajda zavestno zlorabljajo to pravico, ki jim je dana. In od tu naprej je treba narediti najbrž kakšen korak naprej. Tudi statut – na novo so se organizirali, so postali sindikat – pravi nekako, kaj naj bi zagovarjali, da ne bi bilo dodatne obdavčitve iz dohodkov iz tujine, da bodo pomagali pri skupinskih tožbah zoper Furs, varovali ekonomske in socialne interese članov in tako naprej. Je pa res, da zadnja alineja pove – uresničevati druge skupne interese. Če to pomeni dajanje nekih pobud za referendume s kateregakoli področja, ki ga je zelo težko povezati kakorkoli z njihovim delovanjem; tudi prav. Edinega, ki mi ga je uspelo morda nekako posredno povezati, je Zakon o spremembah in dopolnitvah Pomorskega zakonika. Zakaj? Ker, pa spet ne v tem zakonu, imajo pomorci, tisti, ki so na ladjah dolge plovbe, več kot šest mesecev, poseben tretma z določenim razlogom, tudi zgodovinskim in davčnim. Vsekakor pa ta zadeva nekako težje stoji iz več razlogov. Večkrat je bilo poudarjeno, da naj bi bili nekako v deprivilegiranem položaju. Dejstvo pa je, da so bili večkrat do sedaj že v privilegiranem. Enkrat s tisto olajšavo, ki jo je nekako tudi razveljavilo Ustavno sodišče, enkrat tudi s tem, da se jim je za tisti davčni dolg za pretekla leta še pred tem kar zamižalo na obe očesi. Dejstvo je, da je treba nekako spoštovati tiste roke in pravila, ki veljajo nekako za vse. Kot sem že večkrat povedal, imamo mednarodno primerljivo zakonodajo, vmes so se tudi številni izmed njih obrnili na Evropsko komisijo, ji pisali in na nek način skušali ustvariti nek pritisk. Potem je Evropska komisija odgovorila, to je bilo 9. 4., so objavili v Uradnem listu Evropske unije, da pristop za odpravo dvojnega obdavčevanja v skladu z zakonodajo Evropske unije. Se pravi slovenski pristop, ki ga imamo. Prav tako so povedali, da Slovenija v izogib dvojemu obdavčevanju uporablja metodo odbitka, tam so si vzeli tudi čas in to malo razložili. Če je dolgovani davek v Avstriji nižji od ustreznega davka v Sloveniji, mora davčni zavezanec v vsakem primeru plačati razliko. Iz tega sledi, da bo plačal enak skupni znesek davkov, to je seštevek avstrijskih in slovenskih davkov, kot bi ga moral vračati, če bi bil obdavčen v Sloveniji. Zato ni na slabšem, temveč je v istem položaju, kot če bi zaslužil svoj celoten dohodek iz zaposlitve v Sloveniji. Iz tega sledi, da v tem primeru ne gre za kršitev svobode delavcev. Tu so še drugi argumenti, ampak nekako so se v to spravili, razložili. Mislim, da se bo tudi kasneje še kaj videlo. S tem pa ne negiram tega, da pogovori ne bi tekli naprej. Tečejo na Vladi, mislim, da je tista smer pravilna, kjer se energijo vlaga v to, da se išče neke skupne rešitve, če se jih bo dalo najti; in bodo nekako poštene do ostalih sodržavljanov. Vlagati energijo v to, pa že deset let, da se gre v zahteve za razpis referendumov, da se piše Evropski komisiji, da se tudi splošno napada. Tudi na Odboru za finance smo imeli priložnost, ko so streljali iz vseh topov na vse načine, pa dostikrat neargumentirano oziroma z napačnimi argumenti; namesto da bi se po mojem mnenju, pa bi se lahko, osredotočili na tiste, ki bi omogočili morebiten premik s te mrtve točke. Je bilo tudi rečeno, da pogovorov ni bilo. Pogovorov je bilo veliko na številnih ravneh. Kar se tega tiče, bi še enkrat ponovil to, kar sem povedal uvodoma, da je bila po mojem mnenju odločitev predsednika Državnega zbora smiselna, glede na to, da so sami povedali, da ne vedo točno, kaj je v teh pobudah. In drugič, da njihov namen ni ta, kar piše tudi v njihovem statutu, kaj je njihov namen, ampak čisto en drug. Hvala.
Besedo ima gospa Jelka Godec. Postopkovno, gospod Tanko, izvolite, beseda je vaša.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Mi smo pregledali veljavne akte, ki so bili sprejeti v Državnem zboru – Ustavo, Poslovnik Državnega zbora, Zakon o referendumu in o ljudski iniciativi. Določbe, ki bi dopuščala sprejetje odločitve, da se ne razpiše postopek zbiranja podpisov, 35-dnevni namreč, ne najdemo. Zato na vas naslavljam pobudo, da predsednika Državnega zbora – petič to že naslavljamo – končno pozovete, da bi na to odgovoril. Kateri pravni predpis, katera določba mu je omogočila sprejetje takšne odločitve? Drugo, zahtevamo pa še dodatno pojasnilo, ali v tej državi obstajajo kakšni tajni uradni listi, s katerimi poslanci nismo seznanjeni, ki omogočajo, da se predsednik Državnega zbora odloči tako, kot se je odločil v primeru zavrnitve zahteve za razpis referenduma. Ali obstajajo kakšni tajni dokumenti ali pa tajna navodila, da se to lahko stori? Mislim, da bi te stvari pripomogle k temu, da bi se začeli končno pogovarjati o vsebini, o pravni podlagi za takšno odločitev; in da ne bi flancali o Pomorskem zakoniku, ostrigah in podobnih temah ter o tem, kakšne pravice imamo poslanci glede referendumov. Mimogrede, pravnik iz kvote Stranke modernega centra v Državnem zboru niti tega ne ve, da poslanci tega ne moremo več zahtevati. Predlagam pa, da na predsednika Državnega zbora naslovite prošnjo, da končno odgovori na ta postavljena vprašanja. Hvala lepa.
Hvala tudi vam, gospod Tanko. Vaš podatek ni točen. Ni v peto, v šesto ste zaprosili eno in isto stvar. Jaz verjamem, da tudi trikrat gospod Grims, vi pa v tretje. Gospod predsednik Državnega zbora je meter in pol od vas ter vas zelo dobro sliši, kot vas tudi vsi skupaj. Razprava je zelo široka, je pa res, da nekateri želimo slišati samo tisto, kar nam je najljubše; ampak verjamem, da boste dobili odgovore v nadaljevanju. Razprava je dinamična in konstruktivna. Pustimo, da bo temu tako tudi v nadaljevanju. Gospa Jelka Godec, beseda je vaša.
Najlepša hvala, podpredsednik. Gospod predsednik dr. Milan Brglez, že res, da niste bili moja izbira, ko smo glasovali o predsedniku Državnega zbora, pa kljub temu sem od vas pričakovala nekaj drugega in vsekakor ne to, kar doživljamo v času vašega mandata. In tudi jaz bi rada slišala tisto, kar je meni ljubo, in to je, da poveste, kateri zakon, člen v Ustavi vam daje ekskluzivno pravico, da zavrnete referendum. Danes nekako še te resnice nisem slišala, zato bi bilo res dobro, da nam to poveste. Ko ste imeli svojo ekspertizo na začetku oziroma svojo razlago, obrazložitev, ste, moram reči, kar globoko žalili Slovensko demokratsko stranko, poslance v Slovenski demokratski stranki; pa ne le nas. Žalili ste tudi tiste, ki so vložili zahtevo za razpis referenduma in vse tiste državljane, ki so vam zaupali svoj glas, kajti nekoč bodo mogoče tudi ti, ki so vas volili, vložili zahtevo za referendum, pa jih boste grobo zavrnili s svojo samovoljo. Zavrnili ste tudi tiste, ki zaupajo še vedno prvim členom Ustave Republike Slovenije, ki pravijo, da je Slovenija demokratična republika, da je Slovenija pravna in socialna država in tako naprej. To ste danes že večkrat tudi sami citirali. Vaše žalitve so tvitali, vaša stranka, predvsem vašo izjavo, ko ste dejali: Fašizmu bom vedno in povsod rekel ne. Mene zanima samo to, komu ste [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] To je bila vaša izjava, oprostite, gospod predsednik. Ja, to je na Twittu, lahko si pogledate. Jaz pa vas sprašujem sledeče: Komu ste rekli ne, katerim fašistom ste dejali ne? Tistim, ki so vložili zahtevo za referendum, ali nam, poslancem Slovenske demokratske stranke, ki smo vložili zahtevo za vašo razrešitev? Tudi tukaj bi rada odgovor. Komu, katerim fašistom ste odločno rekli ne? Vsi zakoni, ki so bili sprejeti in ki so nekako na Ustavnem sodišču ali kakorkoli zavirajo te referendumske pobude, so bili sprejeti v času Janševe vlade, prve ali druge. Celo to smo slišali, da je Zakon o poslancih sprejel en sam poslanec – gospod Janez Janša, ampak niste pa naredili popolnoma nič, da bi te zakone kakorkoli poskušali spremeniti. V vaših žalitvah na začetku je, jaz moram reči, da mogoče te žalitve letijo lahko tudi na tako imenovane stare poslance, tiste, ki niso prvi mandat. Jaz si kaj takšnega ne morem dovoliti. In ploskali so vam tisti kolegi, ki tudi imajo podobne izjave, v svojih medijskih izjavah podobno podpihujejo sovraštvo do vseh tistih, ki pač opozarjamo na nepravilnosti ali imamo drugačne poglede na določene zakone, zadeve, ki se dogajajo v Državnem zboru. Ali pa na tiste, ki se ne strinjamo, da predsednik Državnega zbora sam odloči, kaj je prav in kaj ni. Seveda tam, kjer mu to zakon in Ustava ne dajeta pravice. Kot je leta 1661 Ludvik XIV. rekel: Država – to sem jaz; tako bi danes lahko gospod Brglez s takšno izjavo prišel in bi bilo popolnoma dovolj. Tisti, ki poznate malo zgodovine, je tudi takrat Ludvik XIV. recimo obnovil vladarske predpravice, visoko plemstvo je zadolžil za različne službe na dvoru ali pa jim je dajal denarne podpore, da je postalo popolnoma odvisno od njegove milosti. Tako je utrjeval položaj kralja po božji pravici. Zato jaz sprašujem gospoda Brgleza, po kakšni pravici on utrjuje svoj položaj predsednika Državnega zbora? Ludvik XIV. je spodbujal vero v svoj polbožanski položaj, pa vendar ta njegova vladavina vsekakor ni bila popolna. Za bliščem in državniškimi uspehi so se skrivali problemi v notranji strukturi države, duhovni nesvobodi, razmajane državne finance in nazadovanje v gospodarstvu. Ali ni podobno danes?! Predsednik Državnega zbora reče: Država – to sem jaz; jaz bom odločal, kateri referendum se bo razpisal, katera volja ljudstva se bo upoštevala. A hkrati vemo, da Slovenija v ozadju doživlja vse tisto, kar sem naštela: razmajane državne finance, nazadovanje v gospodarstvu, duhovna nesvoboda in tako naprej. Od volivcev, gospod predsednik Državnega zbora, ste dobili mandat, da v skladu s svojim političnim programom vodite to državo in družbo, v kateri živimo. Če menite, da volivci nimajo prav, ko so vložil zahtevo za razpis zakonodajnega referenduma, ne smete mimo pravil, ki veljajo v demokratični igri. Če menite, da ste bolj pametni od teh ljudi, od svojih volivcev, še ne pomeni, da jim lahko odrekate legitimno pravico do referenduma. Samovoljna odločitev, kakršna je vaša, ki je edinstvena v petindvajsetih letih slovenske osamosvojitve, lahko pripelje do hudih posledic. Torej lahko katerikoli predsednik Državnega zbora kadarkoli odloči po svoji vesti, po svoji miselnosti, po svoji samovolji in zapre vse možnosti ljudstvu, da odloča na referendumu ali drugače. Na enem izmed odborov je bilo s strani poslanke Stranke modernega centra rečeno – ljudje so želeli spremembe in spremembe so dobili. Tisti, ki so volili vladno koalicijo, si takšnih sprememb, po moje pa tudi po odzivih, niso želeli. Takšno samovoljo je težko razumeti. In da v Slovenski demokratski stranki ne razumemo ali pa nočemo razumeti, ne želimo slišati vaših razlag – glejte, jih poslušamo, ampak ni česa slišati. Ni slišati, zakaj je prišlo do tega. Samo to, da se – tako je tudi eden od poslancev dejal – tudi še vsebinsko opredeljuje. Ne gre za vsebino, gre za sam proces. Še enkrat, katere zakonske podlage ste uporabili, gospod Brglez, katere člene Ustave, da ste zavrnili razpis referenduma? Samo to je vprašanje. Ali ste se res odločili glede na čisto samovoljo in tisto, kar se vam je v tistem trenutku zazdelo? Dolžni ste ravnati po zakonu, dolžni ste ravnati po Ustavi. In sama si ne dovolim tega, kar ste na začetku dejali, da ne spoštujem Ustave, da ne spoštujem človekovih pravic in da ne spoštujem zakonov. Ob odvzemu mandata ste dejali, da sami ne boste odstopili prostovoljno ob odvzemu mandata gospodu Janši, češ da niste storili nič tako groznega in da ne mislite odstopiti. Se vam ne zdi danes, da ste storili še hujšo napako? Niste zavrnili le enega, zavrnili ste več tisoč ljudi in vse tiste, ki bi radi odločali na referendumu. Res me zanima, katere so te zakonske osnove, členi v Ustavi, ki vam dovoljujejo takšno samodržo, samovoljo. In mislim, da si kot predsednik Državnega zbora takšnih žalitev, ki ste si jih privoščili na začetku, do Slovenske demokratske stranke in do vseh volivcev ne bi smeli dovoliti. Od vas bi človek pričakoval, da boste nastopili z argumenti, vendar kot vemo – moram reči, da tudi na odborih to doživljamo –, ko argumentov ni, se začnejo žalitve, iskanje vejic, slovničnih napak in tako naprej. Gospod predsednik, stopite s tega prestola, s katerega govorite Država – to sem jaz; ter spoštujte zakon in Ustavo.
Hvala gospe Jelki Godec. Naslednji je mag. Dušan Verbič. Pripravi naj se mag. Bojana Muršič.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik. Spoštovani poslanke in poslanci, predsednik Državnega zbora, prav lep pozdrav! Pred svojo razpravo si bom dovolil dati odgovor spoštovanim predlagateljem glede pravne podlage in podobnega, ker se v zadnjem času to zelo pogosto izpostavlja. Bi pa rad uvodoma omenil, da ne bi bilo potem spet kakšnega nesporazuma ali očitka, ki se običajno dogaja, da je to moje videnje. Je pa res, da si upam trditi, da se kot poslanci pri tako zahtevnih tematikah preprosto ne moremo postaviti v vlogo arbitra ustavnega prava in smo v neki smeri najbolj vešči tovrstne pravne teme. Glede vprašanja ali tematike, ali predsednik Državnega zbora sam nima pristojnosti in nima pravne podlage. Spoštovani predlagatelji postopka, prosil bi za malce pozornosti. Splošna ustavnopravna načela so hierarhično nadrejena celotnemu ustavnemu pravu, ali se s tem strinjate ali ne, to je dejstvo. Eno takšnih splošnih ustavnih načel je tudi načelo prepovedi zlorabe pravic. To načelo najdemo v 2. členu Ustave v povezavi s tretjim odstavkom 15. člena Ustave. Čeprav tam ni eksplicitno zapisano, še ne pomeni, da ne obstaja. In tukaj se bom vrni na to, kar je bilo danes tudi že malce rečeno – črkobralstvo. Tudi sam sem bil deležen črkobralstva na enem matičnem delovnem telesu, ki je bilo neupravičeno. Če se vrnem na današnjo razpravo predlagateljev, črkobralstvo praktično povzročate v tem primeru v svojih razpravah, ki je vezano na Ustavo, kajti Ustava je nad vsemi zakoni in tudi vsemi postopkovnimi pravili. In če nadaljujem, svojih pravic v pravni državi ni mogoče uresničevati v nasprotju z namenom, s katerim so te dane; ali celo z izključnim namenom škodovati drugemu. Vlaganje neomejenega števila zahtev za razpis zakonodajnega referenduma za dosego ciljev, ki nimajo nobene povezave s konkretnimi zakonodajnimi postopki, je takšen primer. Takšne zahteve ne samo da sme, ampak mora predsednik Državnega zbora zavreči zaradi očitne zlorabe pravice do referenduma. Če ravna drugače, sam krši Ustavo, ki mu, kot rečeno, v 2. členu in v povezavi s tretjim odstavkom 15. člena nalaga preprečiti zlorabo pravic. Za to ravnanje ni treba dopolnjevati Zakona o referendumu in o ljudski iniciativi, ker je pravna podlaga zanj Ustava sama – konkretno, splošno ustavno načelo prepovedi zlorabe pravic. Sedaj bom pa namenil neke svoje razprave. Svojo razpravo začenjam s tezo, ki je v neki smeri že kar znana. Zloraba pravice je negacija bistva pravice, prav gotovo bomo relevanten odgovor na to tezo dobili šele z odločitvijo Ustavnega sodišča; prav gotovo pa ne z vložitvijo predloga za razrešitev predsednika Državnega zbora. In še posebno ne na podlagi politične razprave današnjega dne. Sem na stališču, da vlagatelji današnjega predloga nimajo namena rešiti vsebinskega problema dnevnih delovnih migrantov v Republiki Avstriji; temveč izkoriščajo priložnost, da se z legitimnim političnim orodjem želi zmanjšati osebni ugled, kredibilnost in avtoriteta dr. Milana Brgleza kot predsednika Državnega zbora Republike Slovenije. Morda želi največja opozicijska stranka Slovenska demokratska stranka z vložitvijo tega predloga ponovno sporočiti svoje nezadovoljstvo z njegovim dosedanjim načinom dela, vodenja ali odločanja tega državnega zbora. Ali s takšnim dejanjem želi vlagatelj škodovati institutu, imenovanemu predsednik Državnega zbora, pa moram priznati, da ta hip nimam odgovora. Od poslancev Državnega zbora, ki predstavljamo zakonodajno vejo oblasti, bi pričakoval in najverjetneje pričakujejo tudi volivke in volivci, strokovna in laična javnost, skratka državljani in državljanke, da navzlic različni politični opredelitvi poslanskih skupin – mimogrede, zato smo bili izvoljeni in imamo tudi mandat –, da bomo ustavnopravne dileme, sposobni sami najprej rešiti. Z vložitvijo tega predloga s strani vlagateljev pa mi Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke daje jasno sporočilo, da tega niso sposobni ali pripravljeni to razreševati v okviru tega državnega zbora. Z vložitvijo predloga za razrešitev predsednika Državnega zbora dr. Milana Brgleza s strani največje opozicijske stranke se preprosto soočamo z dejstvom, da je politika, strokovna in laična javnost neenotna. Vendar pa so zanimiva razmišljanja in stališča ustavnih pravnikov, ne bom govoril o številu, ker je bilo danes o tem že nekaj izrečeno. Njihova stališča – in to bi rad posebej poudaril – ne glede na njihova osebna ideološka prepričanja, ki so različna ali enotna. Tisto, kar me je še posebej pritegnilo in povzročilo posebno pozornost, pa je naslednje in si bom preprosto sposodil. Pravi: Odločitev predsednika Državnega zbora je pozitivno sporočilo, da Državni zbor po vsebinski plati soustvarja ustavni red, se bo vendarle ohranilo. Dosedanja pasivnost je bila že moteča, položaj predsednika Državnega zbora zahteva, da njegova dejanja temeljijo na podeljenih pristojnostih; in dokazno breme za upravičenost posega je na predsedniku Državnega zbora. Moram priznati, da tukaj ni kaj dodati. Naj zaključim, podpiram predsednika Državnega zbora v njegovi odločitvi in še zlasti zato, ker je glede na pristojnost predsednika Državnega zbora samostojno in pogumno odločil tako, kot je. Ta odločitev predsednika Državnega zbora pa samo potrjuje mojo uvodno tezo, ki pravi – Zloraba pravice je negacija bistva pravice. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Besedo je želel predstavnik predlagatelja mag. Branko Grims. Beseda je vaša, izvolite.
Hvala. Ustavo je treba brati kot celoto, to je prvo in temeljno načelo, ko se govori o Ustavi. Drugič, govoriti o črkobralstvu, brez zamere, kolegi, ampak bil sem zraven, ko se je pisala Ustava, ne samo v neki širši skupini, sem celo kakšen člen napisal. Ne samo da vem, kako se je pisala in kdo je pri tem sodeloval, vem tudi, kako se je interpretiralo, tudi v posameznem postopku, ker je prišlo do nekih kompromisov, ki so potem na koncu mogoče sprejem. In kot zanimivost naj rečem, da v prvih osnutkih pisateljske ustave se je predvideval večinski volilni sistem in možnost odpoklica funkcionarjev. Kasneje je zaradi kompromisov to izpadlo, to je bila predvsem zahteva levice. Trdim pa, če bi to ostalo v Ustavi, bi bila danes Slovenija bogatejša in neprimerljivo bolj odgovorna država s strani vseh, kot je danes. Če izhajamo iz načel, ki so bila takrat določena, je temeljno načelo, ko gre za vprašanje posameznika, načelo zakonitosti. Posameznik oziroma njegova dejanja v nekem postopku, zlasti pa takrat, ko gre za procesna dejanja, ki posegajo v področje človekovih pravic, morajo brezpogojno, gospe in gospodje, temeljiti ali na zakonu ali na zakonitem predpisu. To je izrecno določilo 153. člena Ustave, lahko še enkrat pogledate zadnji odstavek. Gospod predsednik bi moral pojasniti, kateri predpis, kateri člen, kateri odstavek člena mu daje osnovo za to, kar je naredil. Če pa tega ni in vsi dobro vemo, da tega ni, pa je bila to uzurpacija oblasti, je bila to zloraba, ki je nedopustna in predstavlja celo kaznivo, očitno kaznivo dejanje. Tisto, kar bi bilo treba storiti – in ni zato treba nič dopolnjevati tale trenutek zakona ali pa reči, da je nejasen –, je zapisano že v Zakonu o referendumu in o ljudski iniciativi. Če je Državni zbor oceni, da bi zaradi neuveljavitve ali kasnejše uveljavitve zakona lahko prišlo do posledic, pač ima pravico, da pobude ne sprejme. In potem o sporu odloči Ustavno sodišče. Določena je učinkovita pravna pot, učinkovito varstvo, roki so razumni, napotilo Ustavnemu sodišču je, da mora odločiti najkasneje v tridesetih dneh. Če so stvari tako jasne, kot si je predstavljal predsednik Državnega zbora, bi Ustavno sodišče najbrž odločilo v nekaj dneh in vsega tega sploh ne bi bilo treba. In tukaj govoriti o tem, da je pokazal predsednik odločnost. Jaz ne vem, ali imate vsi malo führerski sindrom, ali kaj vam je. To ni noben razlog, da se ubira bližnjice. To je nedopustno, ker potem vsak lahko počne karkoli hoče, pa to utemeljuje z nekimi dobrimi nameni ali pa z neumno izjavo nekoga na drugi strani. Kam to pelje, sem vam že povedal. In to so vsi spregledali, tudi tisti, ki so to v prvi fazi podprli. V končni fazi bi uveljavljanje tovrstne poti, tovrstne bližnjice pomenilo, da lahko tisti, ki je na oblasti, popolnoma ukine pravico do referenduma, ker bo vedno oblikoval sam eno skupino, pobral podpise, rekel – evo; pa bodo tisti rekli – saj nimamo namena razpisati referenduma. Aha, ni namena, torej gremo v objavo, zakon velja. Vsi, ki bi pa pričakovali možnost, da se izrazijo proti zakonu, se pa obrišejo pod nosom. Potem je pravne države konec, gospe in gospodje, in zato je tovrstno prilaščanje pristojnosti mimo zakona, brez zakonite podlage pravno nedopustno. Težko verjamem, si težko predstavljam, da bi Ustavno sodišče reklo, da je to kar v redu, ker zakon je izrecno celo določal neko drugo pot – pot, da odloči Državni zbor kot celota. In potem je s tem dana tudi učinkovita možnost sodnega varstva, ne samo zapisana že v Zakonu o referendumu in o ljudski iniciativi, ampak tudi ustavnem zakonu za izvedbo spremembe Ustave takrat, ko se je spreminjalo člen v zvezi z referendumom, kjer je izrecno zapisano, da v sporu med, pazite, Državnim zborom in pobudniki oziroma predlagatelji odloči Ustavno sodišče in da je to tista interpretacija, ki je ustrezna glede na sedanje določilo zakona; in sicer do spremembe zakonodaje, ki bi dala morda neko drugo rešitev ali pa drugo osnovo. Ampak takšno je trenutno pravno stanje in to bi bilo treba spoštovati, tako bi bilo treba ravnati in ne bi bilo prav nobenega problema. Stvari so torej pravno določene, so bile pravno jasne, žal se je ubralo bližnjico, ki je pravno nedopustna. Če pa se motim, pa, prosim, še enkrat pozivam gospoda predsednika, naj samo citira zakon ali zakonit predpis, ki mu daje pravico, da sam odloči o tem, da ne razpiše nekega referenduma oziroma zbiranja podpisov za referendum.
Pripravi naj se gospa Anja Bah Žibert. Pred njo pa dajem besedo mag. Bojani Muršič. Izvolite.
Hvala lepa, podpredsednik, za besedo. Želim vam uspešno delo! Kolegice in kolegi, spoštovani predsednik! Danes že drugič odločamo o razrešitvi predsednika Državnega zbora in danes celo na temo nerazpisa referenduma. Situacija je sledeča – pravica do sodelovanja pri upravljanju javnih zadev je temeljna človekova pravica, ki je zapisana v 44. členu Ustave Republike Slovenije. Temu sploh ne gre oporekati, zato so se mi zdele tudi vse te pobude, vložene s strani Sindikata delavcev migrantov Slovenije, za zahtevo za razpis zakonodajnega referenduma v začetku povsem legitimne. Ker sem bila tudi kot bivša podpredsednica vključena delno v sprejem teh pobud, se mi je začelo porajati vprašanje, kam to pelje. In kaj kmalu je bilo jasno, da pobudniki nimajo pravega namena. Celo v izjavah so dejali, da ne nasprotujejo sprejetim zakonom. O omenjenih zakonih, kot sta Zakon o medijih in Zakon o mednarodni zaščiti, so celo govorili, da gre za državljansko nepokorščino, saj dejansko po njihovem prepričanju politika ne prisluhne njihovim težavam, s katerimi se soočajo glede dvojnega obdavčevanja. Vendar glede na vso kronologijo, ki sem jo pregledala, vlade niso bile gluhe na njihove pozive. Bil je sprejet Zakon o dohodnini, njihov status je bil sicer rešen, vendar je Ustavno sodišče določbe razveljavilo, ker so bile v neskladju z načelom enakosti. Torej smo se ponovno soočili s problemom, za katerega verjamem, da je pereč za vse zaposlene v Avstriji, vendar se po moje s podobnim problemom srečujejo tudi tisti, ki delajo v Italiji, Madžarski pa tudi Hrvaški. Ob tem ne gre spregledati, da vsi zaposleni v tujini in njihovi družinski člani koristijo infrastrukturo, šolstvo in podobne storitve, ki se plačujejo iz državnega proračuna, zato je pomembno, da se del dohodnine poravnava tudi v Sloveniji. Videla sem tudi nekaj položnic, ki so jih prejemali ti migranti, ki se niso samoprijavljali. In res, ti zneski so enormni in razumem, da so začeli na nek drugačen način iskati svojo pravico. Vendar menim, da takšen način z zaustavljanjem sprejetih zakonov ni pravilen. Zato je resnično pomembno, da se najde neka skupna pot, da se rešijo zadeve na povsem legitimen način in nikakor ne na način pritiska na vlado ali celo na celotno državo. S pobudami Sindikata delavcev migrantov Slovenije za razpis se lahko doseže, če je seveda zbranih 2 tisoč 500 podpisov, da se sprejeti zakoni v Državnem zboru zadržijo približno za dva meseca. Pojavi pa se vprašanje, kaj bi bilo takrat, ko so ti zakoni nujno potrebni za uveljavitev in bi s tem povzročili škodo drugim. Zame je to nedopustno. Dovolite mi, da povzamem tudi to, da v Sloveniji velja ustavna demokracija, Ustava je nad vsemi. In kar je omenil že mag. Verbič, je res, načelo prepovedi zlorabe pravice se nahaja v 2. členu Ustave v povezavi s tretjim odstavkom 15. člena, sicer eksplicitno ni navedeno, vendar glede vlaganja neomejenega števila zahtev za razpis zakonodajnega referenduma za dosego cilja, ki nima povezave s konkretnimi zakoni, menimo, da gre za zlorabo tega instituta. Zato menim, da je predsednik Državnega zbora sicer ravnal pravilno, da je zavrnil očitno zlorabo pravice do referenduma; ob tem pa moram reči, da se strinjam tudi z mnenji pravnih strokovnjakov, ki sicer vsak na svoj način interpretirajo predsednikovo odločitev. Ključno pa je, da menijo, da je ravnal pravilno. Seveda pa je na drugi strani ključno, kako bodo presodili ustavni sodniki. Na tem mestu mi dovolite, da se dotaknem še prvega stališča Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke, v katerem je bilo navedeno, da mora predsednik Državnega zbora razpisati pobudo za razpis referenduma. Potem se vprašaš, kakšno vlogo ima predsednik Državnega zbora. In tu mi dovolite, da citiram mnenje dr. Toneta Jerovška: "Predsednik Državnega zbora je prva ovira pred zlorabami. Če bi imel le vlogo poštarja, bi bila njegova vloga nesmiselna." Temu pa tudi pritrjujem. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Besedo ima gospa Anja Bah Žibert. Pripravi naj se gospa dr. Jasna Murgel.
Hvala lepa. Podpredsednik Državnega zbora, dovolite, da izkoristim in vam zaželim uspešno, predvsem korektno delo, kar bo v dobro državljank in državljanov! Dovolite, da se obrnem na predsednika Državnega zbora. Tokrat se obračam na vas, spoštovani Brglez, osebno, kot človek človeku. Danes ne govorimo o Slovenski demokratski stranki, tudi ni predmet Slovenska demokratska stranka. Danes govorimo o razrešitvi nekoga z mesta predsednika Državnega zbora, kajti po našem mnenju je ta oseba kršila zakon in Ustavo. To je pač naše mnenje. Vaš odgovor pa je bil namenjen izključno obračunu s Slovensko demokratsko stranko. To je vaša legitimna pravica. Vendar ko sem prej povedala, da se na vas obračam kot človek k človeku, pa sem dejansko ne samo razočarana, ampak prizadeta, ker si nisem mislila, da vi lahko povzemate ali pa imate do nas takšen gnev. Tako močan gnev do Slovenske demokratske stranke, da si kaj takšnega nisem nikoli mislila. Že prej je kolegica Jelka Godec povzela vaše izjave, kjer ste omenjali fašizem, to so tudi zapisi iz magnetograma. "Fašizmu bom vedno in povsod rekel ne." Potem ste omenjali tudi v delu nacizem in komunizem. Jaz bi bila zelo vesela, da boste to še enkrat odgovorili, kajti če se je to nanašalo na Slovensko demokratsko stranko, če se je to nanašalo na tiste, ki zbirajo podpise; če pa se ni, potem pa res ne vem, v čem je poanta tega. Kajti tisto, kar očitate Slovenski demokratski stranki, ni ne fašizem, ni ne komunizem, ni ne nacizem; ampak je demokracija. Tako vi kot jaz sva bila izvoljena v ta državni zbor, vi si pač svojo funkcijo jemljete na takšen način, jaz jo vidim nekoliko drugače. Te vaše besede imajo mnogo večjo težo. Zdaj se je vrnil v dvorano poslanec Jani Möderndorfer, ki tukaj kriči po parlamentu velikokrat, to več nikogar ne gane. Ampak ko pa vi na takšen način obračunate, pa človeka zaskrbi, kajti gre za drugo največjo funkcijo v državi. Jaz bi pričakovala, da jo boste jemali z vso odgovornostjo, tako politično kot osebno. Moram vas opomniti, da res ostro zavračam kakršnekoli insinuacije in povezave s kakršnimkoli totalitarnim režimom. S tem ne prizadenete samo članice in člane Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke, tudi vse člane in nas osebno. Jaz sem že enkrat v državnemu zboru povedala, da tega ne dovolim, ker je moja družina preveč trpela pod vsemi tremi totalitarnimi režimi. Mislim, da bo enkrat čas, ko bomo morali tovrstne izreke le malo bolje premisliti. Jaz bom vesela, ko mi boste znali utemeljiti, kje, v kateremkoli zakonu ali pa v Ustavi najdete vašo pravico, da onemogočate državljankam in državljanom, da podajo svoj podpis pod neko referendumsko zahtevo oziroma zahtevo za razpis referenduma. Če je nek predstavnik, ki je te podpise morda začel zbirati, to utemeljil z nekim izsiljevanjem, vas sprašujem, zakaj niste že takrat, ko so to napovedali, vi kot druga največja funkcija v tej državi, naredili vse, da tem državljankam in državljanom ne bi bilo treba dobesedno na ta način ukrepati, ker več ne vejo, kako. Ker jih izvršilna veja oblasti ne sliši, jih noče slišati in tudi mnogo drugih ne. Zdaj mi povejte, kako lahko vi osebno ocenite, ali je nekdo, ki je podpisal to zahtevo, res zlorabil to, kar jim očitate?! Ne morete. Tudi jaz ne morem reči obratno, ampak v vaših navedbah pravite: Kdo ste vi v Slovenski demokratski stranki, da govorite, kaj je ustavno in kaj ni ustavno? Mar ste za to vi, spoštovani predsednik Državnega zbora? Ste vi poklicani za to v tem primeru?! Mislim, da ne. Mislim, da je Ustavno sodišče tisto, ki bo izreklo tovrstne sodbe. Naša naloga kot opozicije pa je, da opozarjamo na tisto, kar menimo, da je narobe. Mi trdimo, da nimate za svojo odločitev ne zakonske ne ustavne podlage; ne glede na različna mnenja pravnikov. Saj so bila tudi v drugih zadevah različna mnenja pravnikov. V svojem nastopu ste govorili marsikaj, govorili ste o neki odgovornosti, politični. Poglejte, kako si vi predstavljate svojo politično odgovornost. Ko ste odvzeli mandat, pa kakorkoli že želijo zdaj vaši poslanci, celo pravniki to obračati, dejstvo je, da je en od poslancev ostal za določen čas brez mandata. Dejstvo je, da je Ustavno sodišče marsikaj zapisalo v tisto odločitev. Govorilo je tudi o tem, da se onemogoča delo opozicije, tudi to je res; ampak takrat ste rekli, prevzel bom politično odgovornost. Kako ste tolmačili to politično odgovornost kasneje, ko je prišlo do odločitve, da boste seveda odstopili, če bo to od vas zahtevala koalicija oziroma tisti, ki vas podpirajo. Spoštovani, kako pa, če so ravnali isto kot vi. Kadija tuži, kadija sudi. Od njih pa res nismo pričakovali, da vas bodo razrešili, saj so naredili enako kot vi. Ampak politične odgovornosti ni bilo nobene. Ne samo to, tudi osebne ne. Neka osebna lastnost posameznika pa vendarle, verjamem, tudi tisto – Oprostite, nismo imeli prav – včasih nekaj pove. Pove pa še več tisto, če tega nisi sposoben izreči. Povedali ste, da celo naši predstavniki zaradi naših odločitev zardevajo v tujini. Ne bo držalo, je pa marsikdo zardeval, ko so slišali, kaj se v Sloveniji gremo, ko pošiljamo za zapahe liderja opozicije tik pred volitvami. Marsikdo se je spraševal, kaj se dogaja. Tudi danes se marsikdo sprašuje, kaj se dogaja s Slovenijo. Zadnje dogajanje okoli Slovenske vojske, verjamem, da znate nekoliko bolje brati med vrsticami, pa tistih, ki so opozorili v kakšno nenavadno smer potuje Slovenije. Veliko je tega. Tista pa je najbolj nenavadna, da naj bi vas izčrpavali. Moja dolžnost, ko sem bila izvoljena v Državni zbor, ni ta, da se ukvarjam z vami. Od vas pač pričakujem korektno vodenje, da dobim opomin tako jaz kot kdo drug; ne zato, ker ima na primer nekdo slab dan ali pa meni, da mora neko kaznovalno politiko začeti z mojim nastopom naprej. Jaz pač od vas zgolj pričakujem neko korektnost, da se oglasite takrat v državi, tudi ko vidite, da gredo stvari nepravo pot. Ampak v takšnih primerih se niste oglasili. Še več, pomagali ste pri nekaterih odločitvah, kot je odvzem mandata in še pri kakšni drugi. Ne oglašate se tudi oziroma ne ukrepate, ko nekateri v tem državnem zboru nosijo simbole totalitarizma; v nastopu pa omenjate, da zoper vse totalitarizme nekako gojite negativen odnos. Ne bo držalo, očitno so vam eni ljubši,kot drugi. Skratka, še enkrat, niste povedali, kje vam zakon to dopušča. Rekli ste, da ste to naredili v zaščito vladavine prava. Kaj pa je vladavina prava kot spoštovanje zakonov in Ustave? V tem državnem zboru smo imeli v enem trenutku pomembno odločitev. Šlo je za referendumsko pobudo glede odločitve, da se spremeni zakon o slovenski vojski. Je tako? Takrat smo zvečer sejali, sprejeli odločitev, potem pa je bil pač vložen predlog za razpis referenduma. Šlo je za varnost, šlo je za vprašanje varnosti te države, pa takšnega ukrepa niste sprejeli. Se vam ni zdelo, da gre za zlorabo. Po drugi strani pa v vašem govoru izrečete še nekaj, kar pa je po svoje grozljivo: "To odločitev sprejemam, da se tovrstne zlorabe ne bodo dogajale sedaj in tudi v prihodnje." Mar to pomeni, da bo morda naslednja pobuda državljank in državljanov v vaših očeh zopet izzvenela kot zloraba in boste pač sprejeli tisto odločitev. To pa je že blizu tistega Država – to sem jaz; in zelo nevarnega. Mislim, da na ta način državljank in državljanov ne morete utišati. Tudi ne z vašimi manevri, s katerimi želite pomagati vladi. Nesposobnost vlade je očitno povsod in tisto, da ste zmatrani zaradi opozicije oziroma utrujeni, izčrpani; spomnite se, kolikokrat tukaj sedimo brez ministrov in morate ukrepati, pa ne veste, ali bi sejo prekinili ali ne. Kolikokrat pri kakšnih vaših aktivnostih dobite podporo vaših koalicijskih partnerjev. Jaz mislim, da je izčrpavanje nekje drugje. Je pa po navadi osebnostno izčrpavanje hujše, ko človek ve, da nekaj ne dela dobro; takrat je veliko bolj izčrpan kot sicer, to pa vam lahko povem. Seveda bom glasovala za vašo razrešitev. Tokrat se bom za to odločila ne samo zato, ker ste pač predsednik Državnega zbora in govorimo o tej funkciji, ampak tudi zato, ker ste me osebno, tokrat pa res osebno ne samo prizadeli, razžalili, ampak mnogo več. In jaz upam, da si takšnih nastopov v tem državnem zboru ne boste več privoščili. Jaz mislim, da to ni zdravo za nikogar, tudi za dobro počutje ne.
Naslednja sta gospod Janko Veber in gospod Ferluga. Gospod Janko Veber, izvolite.
Hvala za besedo in lep pozdrav vsem. V trenutku, ko razpravljamo o Predlogu za razrešitev predsednika Državnega zbora dr. Milana Brgleza, poteka postopek tudi pred Ustavnim sodiščem, ki naj bi presodilo glede odločitve o zadržanju zbiranja podpisov. Že ta podatek govori o tem, da imamo neizčiščen postopek, ki je pač nastal z odločitvijo predsednika Državnega zbora. Dejstvo je, da se zakonodajni postopek začne v Državnem zboru bodisi s predlogom, ki ga poda posamezna poslanka ali poslanec, bodisi tudi skupina volivk in volivcev, 5 tisoč podpisov mora biti zbranih. Vendar v tistem trenutku, ko je obravnava zaključena v Državnem zboru, se zakonodajni postopek ne konča. Pri nas se zakonodajni postopek konča v tistem trenutku, če pride tudi do zahteve za referendum. Ta trenutek pač še ni nastopil. Ko se pogovarjamo o zlorabi referenduma, moramo vendarle povedati, da je do spremembe 90. člena Ustave prišlo ravno iz tega razloga. In zloraba je pravzaprav bila v največji meri odpravljena predvsem na ta način, da so pač določeni nekateri določeni kriteriji, na podlagi katerih se lahko pristopi k referendumu. Torej ko Državni zbor sprejme zakon, se lahko na pobudo posameznika, ki ga podpre najmanj 2 tisoč 500 volivcev, začne postopek za razpis referenduma. Če so vsi ti postopki do tega trenutka pravilno izpeljani, kar je v tem primeru bilo, lahko nastopi tudi tisti čas, v katerem pa moramo zbrati 40 tisoč podpisov volivk in volivcev. In to so tiste varovalke, ko govorimo o zlorabi, ki so vgrajene v Ustavo in tudi v Zakon o referendumu in o ljudski iniciativi. Ali bi te varovalke bile dovolj ali ne, pravzaprav ta hip ne vemo, ker do zbiranja podpisov pač ta hip še ni prišlo. In bo prišlo verjetno samo v primeru odločitve Ustavnega sodišča. Ampak v tistem trenutku bomo imeli zopet neko izjemno neizčiščeno situacijo, ko bomo imeli uveljavljene zakone, katerih zakonodajni postopek pa se pravzaprav še ni zaključil. V izogib temu mislim, da bi vendarle bilo potrebno razumeti 3. člen Ustave, ki govori o tem, da državljanke in državljani izvršujejo svojo oblast neposredno in z volitvami, po načelu delitve oblasti na zakonodajno, izvršilno in sodno. Zakonodajna veja oblasti je Državni zbor in mislim, da je to tudi eden tistih pomembnih podatkov, ki bi pomagal pri izčiščevanju odločitve ali pa razreševanju nastalega položaja. Danes nekih zaključkov ni mogoče sprejemati ravno iz razloga, ker vse zavisi od odločbe Ustavnega sodišča. Sam pa menim, da to za delo Državnega zbora ni dobro, da smo neposredno odvisni od tega, kako se bo odločilo Ustavno sodišče. Hvala.
Hvala gospodu Janku Vebru. Dovolite mi, da se opravičim dr. Jasni Murgel, ker sem jo izpustil s seznama. Dr. Brglez, želite vi besedo? Dr. Milan Brglez, beseda je vaša, izvolite.
Najlepša hvala, gospod podpredsednik. Skušal bom odgovoriti na nekaj dilem, ki so se postavile, da bo jasno moje stališče vsaj do nekaterih od teh zadev. Najprej, ne gre za osem oziroma štiri ustavne pravnike, s katerimi sem se posvetoval, tudi z vsemi se nisem, niti nisem prosil, da me vsi podprejo pri celotni zadevi. Dejstvo je, da je posvet potekal z ustavnimi pravniki različne svetovnonazorske opredelitve, tudi politično vam je takoj jasno, da gre za zelo različne; in to tik po tistem oziroma približno takrat, ko je policijski sindikat umikal svoje podpise, torej pred tem, ko se je dejansko ta zadnja zadeva zgodila. Dejstvo je, da do takrat sploh nisem videl možnosti izhoda iz tega, kar bi se lahko v tej državi, kar se tiče zakonodajnega procesa, zgodilo na podlagi zlorabe pravice do referenduma. In če sedaj poskušam opredeliti najprej to stališče, nekaj teh mnenj, ki so pomembna, kakšnega bom mogoče citiral večkrat, ampak nekaj dejstev, na kakšen način so se ti pravniki opredeljevali, iz javnih zapisov. Ne posredujem tistega, kar je bilo neposredno ustno posredovano, ampak v osnovi ustreza temu. Tistega, ki ga jaz tudi zelo cenim in ki je tudi to mojo pozicijo že nekajkrat napadel, pa potem na koncu tudi ta napad ni bil na isti način narejen, tudi na samem Ustavnem sodišču, na postopek vodenja tega državnega zbora, mag. Matevž Krivic pravi, da uporaba referendumske zavore proti čisto tretjim zakonom samo iz nasprotovanja vladi predstavlja šolski primer zlorabe pravice. Dr. Matej Avbelj, povsem nasprotno smer, pravi: "Predsednik Državnega zbora mora zavreči očitne zlorabe pravice do referenduma; če ravna drugače, sam krši Ustavo." Spet mag. Matevž Krivic: "Pravno nepismeni politiki državljane učijo črkobralstva namesto upoštevanja smisla zakona kot celote." In to postavlja tudi danes kot odgovor na doktorsko kandidatko, katero ste mi citirali, torej doktorsko kandidatko prava človekovih pravic, gre za gospo Pio Ravter, ki pravi: "Ne glede na presojo Ustavnega sodišča bo njegovo dejanje" – torej moje – "ostalo nezakonito." Kje v odnosu do Ustavnega sodišča pa je takšno mnenje?! Visoko nad njim. Tukaj kaj drugega sploh ne morem komentirati; vem pa, da imajo lahko ustavni pravniki o posameznih odločitvah svoje mnenje, to dopuščam. Poznam akademski svet in to ni napačno; ampak ne na politikih, ne na tistih, ki smo v tej državi, postavljati se nad Ustavno sodišče preprosto ne gre. In na to pozicijo se nihče ne more postaviti, niti Ustavno sodišče nad samo Ustavo, absolutno je jasno, kako in kaj. Naslednje mnenje je spet od mag. Matevža Krivica, v bistvu kritizira šibko pravno kulturo politikov, ne bom prav izpostavljal. Tisto, kar bi hotel naprej izpostaviti, je mnenje dr. Andraža Terška: "Ravnanje je pravilno, gre za primeren sklic na Ustavo, politično legitimno, odgovorno, torej je vsebinsko utemeljeno, in tudi pogumno." Dr. Ciril Ribičič: "Referendumsko odločanje bi moralo biti v vzročni zvezi s spreminjanjem položaja delavcev migrantov, sicer gre za uporabo pravice v nasprotju z njenim namenom." Dr. Tone Jerovšek: "Predsednik Državnega zbora je prva ovira pred zlorabami. Če bi imel le vlogo poštarja, bi bila njegova vloga nesmiselna." Tukaj opozarjam na to, da ne gremo enačiti vest na eni strani in samovoljo. Izvajanje lastne vesti nikakor ne more biti samovolja in stati za tem, kar narediš, tudi ne. Ne poznamo odločitve Ustavnega sodišča, ta postopek je postopkovno absolutno prehiter. Tisti, ki bi lahko razsodil, in potem iskali politične konsekvence, torej ravno obratna zadeva. Najprej pravna, potem politična; ne pa najprej politična, potem pravna. Seveda si predstavljam, da boste najprej politična in potem pravna, pa še enkrat politična. Običajno gredo te zadeve na ta način, ampak tako je. Dr. Saša Zagorc: "Gre za zlorabo pravice do referendumske pobude, ki ne more uživati pravnega varstva." Kar pomeni v bistvu, če je zloraba pravice objektivno ugotovljena in da se jo objektivno ugotoviti, vsaj iz ponavljanja, pa še kakšno dejstvo je, ki ga lahko vsemu pripišeš. Nekatera so pa seveda objektivna dejstva, ki jih poznaš. Dejstvo je, da sem vedno pazil na to; in to mislim tudi naprej, med subjektivno presojo, ali gre za zlorabo; in objektivno presojo, ali gre za zlorabo. Objektivno je nekaj, kar je zunanje dokazljivo in na kar se lahko sklicuješ; medtem ko je subjektivno moje mnenje o teh zadevah. Mislim, da je to razlikovanje eno od ključnih v tem postopku. Nadalje, ne gre za to, da bi skušal biti samovoljen, ampak zavedam se pomena tega, kar je bilo narejeno. Rekel sem, da če ne bi ravnal zdaj tako, potem bi omogočil vse nadaljnje zlorabe. Zakaj? Ker bi se dalo na tovrstno prakso sklicevati in potem preprosto na podlagi argumenta zlorabe pravic nobenega postopka več v skladu. Za postopke je pa zelo jasno določeno, do kdaj je treba, zelo jasno je določen sedemdnevni rok. In v tistem sedemdnevnem roku tudi po napotilu Ustavnega sodišča o tem, da predsednik Državnega zbora mora preprečiti zlorabe. Takrat je šlo za zlorabe političnih strank, ampak ta regulativa na teh točkah je ostala ista, vsebinsko je ta začetni del postopka urejen na isti način od vsega začetka. In to napotilo je v odločitvah Ustavnega sodišča, ne sicer v obeh, tako v tisti ,na katero se vi sklicujete, kot tisti, ki jo jaz normalno dodajam zraven, ker je še bolj eksplicitna, bolj jasna. Predsednik Državnega zbora s takšnim ravnanjem predstavlja v tem primeru seveda Državni zbor. Naslednje mnenje, dr. Igor Kaučič: "Predsednik Državnega zbora je moral preveriti zakonitost referendumske pobude. Zloraba je jasna, ko je očitno, da je referendum uporabljen za druge cilje, kot je to v tem primeru." Dr. Marko Novak, pisano zdavnaj pred tem primerom, ampak napotuje pa, da bi takšno zavrnitev moral narediti že takrat, ko je bila zloraba zgolj subjektivno ugotovljena, kaj šele objektivno. Pravi: "Enostavno nimaš pravnega interesa in pika. Če to velja za vse pravne postope, naj velja tudi za tega." Torej izhaja iz argumenta splošnih pravnih pravic. Še eno njegovo mnenje: V takšni zadevi, ko se očitno zlorablja pravica do referenduma za stvari, ki se te ne tičejo, in vlagatelj zahteve celo prizna, da je to izraz njegove civilne nepokorščine, se ta pravica enostavno zavrne oziroma postopkovno zahteva zavrže." Tako daleč si nisem upal iti. Vse, kar sem naredil, nisem razpisal roka, nisem je zavrnil. In potem nadaljuje s tistim – "enostavno nimaš pravnega interesa". Vsekakor pravim, da za tem stojijo ugledni pravni strokovnjaki, s katerimi sem se posvetoval. Do takrat nisem vedel, da ta možnost pravzaprav obstaja, nisem je zaznal. Vsi, tako imenovani z leve in z desne, so trdili isto, da je v tem primeru možno narediti svoje. Se pa absolutno zavedam, da po tej odločitvi nujno potrebujemo odločitev Ustavnega sodišča, ki bo postavila kriterije za naprej, kriterije za takšne primere, ki ne bodo tako jasni, kot je tale. Kriteriji, ki bi preprečili pa tudi zlorabo oblasti, morajo biti. V tem primeru sem vesel, to sem tudi javno povedal, da je do vloge na Ustavno sodišče prišlo. Upam, da bo Ustavno sodišče v tem primeru odločilo, ker mora postaviti te kriterije. V situaciji, ko Državni zbor ni zmožen spremeniti Zakona o referendumu in o ljudski iniciativi ter še dodatnega dejstva, ne, ni zmožen, preverjeno na vse strani gredo zadeve sploh, pa nismo odpirali teh členov. Ti členi sploh niso bili tisti, ki bi jih odpirali, ampak smo jih bolj ali manj prepisali iz prejšnje ureditve na tej točki. Se je seveda dokazno bremene spremenilo in tako naprej, ampak imamo prakso Ustavnega sodišča, ki pravi, da je možno – in tukaj pa gre za tisto, zakaj ne Državni zbor –, zaradi tega, ker je to že zamujeno v postopku. V sedmih dneh je treba odločiti o razpisu, potem je pa zloraba že potrjena in se ne moreš več na njo sklicevati, ker si jo ugotovil. Tisto, kar želim glede tega še povedati, osnova je sama Ustava, moja podlaga je Ustava, vedno sem se skliceval na ustavnost, zelo jasno so opredeljeni členi, ki so v odločbi oziroma v mojem dopisu, ki pa ima isto veljavo, ker sem pač sklenil ta postopek. In seveda je možna pritožba tudi na to. Po kakšni osnovi se bo postopkovno to obravnavalo, to me niti ne zanima. Tisto, kar je važno, je, da potrebuje takšno odločitev že iz načelnih razlogov. In če do nje ne bi prišlo na podlagi pobude teh, ki so bili pobudniki, torej Sindikata delavcev migrantov Slovenije, če ne bi prišlo na njihovo pobudo do tega, bi sam poskušal s postopki v Državnem zboru privesti do tega, da bi se Ustavno sodišče do tega vprašanja odločilo oziroma opredelilo, ker potrebujemo jasnejše kriterije. Ta primer je bil res vnebovpijoč. Že kakšen drugi primer bi bil veliko težje določljiv in seveda pravna praznina ne more biti neka osnova. Tudi za določena ravnanja so napotki tudi Ustavnega sodišča tistim, ki morajo izvajati zakonodajo, primerna osnova zaradi tega, ker pravijo, kaj je notri. Tudi sama opredelitev zlorabe pravic izhaja iz interpretacije naše Ustave, ki jo je opredelilo Ustavno sodišče; in ne iz česa drugega. Strinjam se z mnenji nekaterih od mojih predhodnikov, da je del razprave o tem, kaj vse bi lahko bilo in na kakšen način bi se dalo obstoječo zakonodajo zaobiti ter na nek način receptura za to, kako zaobiti to zakonodajo. Jasno je, da bodo po tej odločitvi pobudniki na povsem drugačen način skušali, tudi če bi hoteli zlorabljati, zlorabljati to zadevo. Na čisto drugačen način bo ta zadeva tako postavljena, ampak spet na vso srečo imamo naše Ustavno sodišče, ki je lahko včasih tudi za eksplicitnimi pobudami za referendum prepoznalo nek drug namen. In jaz upam, da ta odločitev ne bo ostala na ramenih kateregakoli že predsednika Državnega zbora. Še ena takšna stvar, ki jo moram povedati, zakaj se nisem odzval na Komisijo za peticije ter človekove pravice in enake možnosti in na ves ta sklic. Prvi del je absolutno jasen, prejšnji teden sem bil v tujini, danes po obstrukciji, ki je bila narejena s strani poslancev, in na drugi strani s temeljnim nestrinjanjem, kot sem rekel – ne moreš biti tožnik in sodnik naenkrat v določenem postopku. In za ta postopek je jasno, da bo na koncu imel nekoga, ki bo zadeve razsodil, ampak to ni samo Državni zbor, da lahko politično razsoja; ampak pravno pa nikakor ne. In ta pravni in tisti, ki ima pravni interes, po šel pred Ustavno sodišče in bo tam zadevo postavil. Hkrati pa bi izgledalo, kot da se pred točko dnevnega reda, ki se ji reče Predlog za razrešitev predsednika Državnega zbora na podlagi podpisov vsaj desetih poslancev, ker to je osnovni pogoj, to je relativno preprost pogoj tudi za zagotoviti, neko matično delovno telo v državnem zboru razglasilo za matično. Dajte no, tega pa ni v Poslovniku in tega tudi ne bom dopustil; že iz čistega dostojanstva predsednika Državnega zbora, da bo šel v komisijo, kjer se mu dogajajo permanentne kršitve Poslovnika Državnega zbora, ki ga pa ne more nič narediti, ker je pa res po sedanjem Poslovniku vsak predsednik matičnega delovnega telesa veliko bolj svoboden, arbitraren, če hočete, kot je lahko predsednik Državnega zbora, ki ima vsaj plenarno zasedanje zelo jasno urejeno v primerjavi z vsem drugim. Te pobude, ki so, mora obravnavati v skladu s Poslovnikom in tudi parlamentarno prakso. To pa nekako ne gre. To je moja presoja, ne gre, kvečjemu je lahko, da kdo vpraša, kakšna je moja odgovornost, da predsedniki posameznih delovnih teles ne delajo tako, kot bi po Poslovniku morali. Imam možnost kaj narediti, ampak v imenu demokracije tega ne bom naredil. In v imenu demokracije je v tem parlamentu še vsakdo prišel do besede, kakorkoli gledano zdaj na poslovniške in ostale zadeve. Vsakdo je še prišel do besede, noben ni bil dobesedno odrezan od tega, da bi lahko naredil tisto, kar je. Jaz mislim, da je za demokracijo ključno, da lahko o zadevah razpravljamo. Ko pa pridemo do odločanja, pač odloči tisti, ki ima večino. Tako je, tako bo, tako je bilo. Edina izjema, ki bi lahko bila – in tukaj je tudi meja demokracije – so obstoječe človekove pravice, če je ta zadeva takšna, da bi posegla še zlasti pa v manjšinskost, ampak v najširšem pomenu besede, manjšinskost človekovih pravic. Tudi manjšina ima določene zaščitene pravice, v katere ni dopustno nikakor posegati. Kar se tiče opravičila. Moj premislek takrat, ko so celotne zadeve bile, je bil zelo preprost. Če bi postopkovno karkoli storil narobe, bi me Ustavno sodišče na to zelo jasno opozorilo in bi mi res primazalo klofuto. Ni mi primazalo klofute. Kvečjemu je povedalo, da je bila zakonska osnova uporabljena napačno in da je ta zakon dvajset let pravzaprav že neustaven, ker ne omogoča gledanja na obe strani na isti način. Sem pa bil, to pa priznam, sem pa bil del tiste večine, ki se je na ta način odločila in ki je čutila, da je to dopustno. Dejstvo je, da je takšen zakon možno spremeniti samo z ustavno večino, ki je pač v tem državnem zboru ni, kot še za marsikaj drugega, za kar bi bila potrebna. Kar se tiče uporabljene besede fašizem. Zelo jasno sem povedal in tudi zelo jasno sem povedal, zakaj sem tako povedal, zakaj imam zapisano. Vsakemu, torej fašizmu pravim ne. Fašizmu. Ne upam si žaliti nobenega s tem, da je fašist. Druga stran, ki pa mene napada, si pa to upa. Ja, to si upa. Bodoči poslanci bodo očitno uporabljali ta besednjak proti komurkoli. Ampak to je dejstvo. [[oglašanje iz dvorane]] Prosim! Sam si tega ne upam reči. Absolutno pa stojim za dejstvom, da sem in bom vedno rekel ne fašizmu in nacizmu, ki sta zlo po sami sebi; ne moreš ju zlorabiti. In na drugi strani, kar sem tudi jasno povedal, proti vsem zlorabam komunizma, ki so se pa; do sedaj ni bilo ničesar drugega še na tem svetu kot zlorabe komunizma. Vsaka inkarnacija je bila zloraba. Ampak zaradi tega, ker poznam ideologijo, zgodovino, izvor, lahko ga vzamete iz krščanstva ven in tako naprej, zelo raznoliko se da te zadeve povedati; ampak da se pa razlikovati eno idejo od druge. Eno poveličevanje nekoga nad drugimi na etnični osnovi, druga je pa nekaj drugega, ki je znotraj iste etnije postavljena. Se ne opredeljujem do tega nikakor več, ampak zame fundamentalna razlika med enim in drugim obstaja ravno na tem. Eno je zlo samo po sebi; drugo je pa bilo zlo vedno, kadar je bilo uporabljeno. Omenjeno je bilo, da sem zavrnil ne vem koliko tisoč pobudnikov. Če bi si te zadeve najverjetneje zelo natančno pogledali, pa dosedanji postopki do tega ne pripeljejo, da bi se to zelo natančno pogledalo, tudi grafološko, ali gre za različne podpise, ali gre za iste, ali gre zgolj za iskanje tega, ali so volivci ali niso; ampak ni odvisno od tega. Mislim, da je šlo za isto skupino po vseh značilnosti zbiranja teh podatkov. Kvečjemu trikrat isto veliko skupino, ki se je običajno predstavila preko tri tisoč. Tisto, kar dobimo običajno nazaj z Ministrstva za notranje zadeve, se zadeva zaustavi, ko je okoli 2 tisoč 500 in nekaj čez, potem ne preverjajo več naprej in zaradi tega se o teh zadevah ne splača špekulirati. Še eno stvar bi moral povedati, glede tiste izjave gospoda dr. Gorenaka o tem, da lažem in podobne zadeve. Bova tako rekla, jaz sem imel premalo prostora, da bi lahko vse tam notri povedal. Imate vi svoj del zgodbe, ampak drugi del, Zakon o dohodnini 1 in Zakon o dohodnini 2 – povsem enaka rešitev. Ena in ista rešitev, seveda z različnimi obljubami. Pravna osnova za to pritoževanje je že od takrat naprej, ker sta obe uporabljali isto osnovo; in to je pač svetovni dohodek. Preprosto je bilo to del tistega, delno že del dediščine, ki se je nanašala na meddržavni sporazum, na drugi strani pa del vključevanja v Evropsko unijo in tovrstne izmenjave davčnih podatkov, ki so do tega privedli. To je dejstvo. Drugo dejstvo, ki ga je treba pa ob isti strani povedati, je, bi rekel tako, opredeljevanje glede vere in vsega ostalega je pa rahlo [[…]]Lahko pa povem vseeno nekaj. Tisto, kar je meni pomembno, je, da vernike in vero spoštujem, verjamem pa v znanost z vso zmotljivostjo človečnosti, ki stoji zadaj za tem. Brez tega ne bi mogel prej delati znotraj akademskega sveta in tudi brez tega vodila, ki mi da mirni spanec, nobenega problema po vsem tem, vsaj zase pravim, da imam čisto vest, povsem mirno spim glede na to, kar sem vse do sedaj naredil. Je pa povsem neko drugo vprašanje, ali tudi vsi ostali lahko na ta način pač pogledate vase. Ampak to so v bistvu intimna vprašanja, ki niso vezana toliko na samo funkcijo, ampak so vezana na osebo, ki skuša tej funkciji ustrezati. In mislim, da je dovolj za ta pojasnila, ki sem jih ta trenutek želel dati. Hvala.
Hvala, predsednik Državnega zbora. Besedo je želel predstavnik predlagatelja mag. Branko Grims. Izvolite, beseda je vaša.
Zdaj se bom pa res lepo zahvalil gospodu predsedniku Državnega zbora dr. Brglezu, da je priznal tisto, kar je ključno za nastanek te zgodbe. Samo upam, da nas zdaj gledajo vsi ustavni sodniki in tudi tisti pravniki, ki so ga podprli, da se jim pošteno kolca, namreč tem slednjim, tem pravnikom. Ustavni sodniki pa zato, da bodo vedeli, koliko je ura. Kajti tisto, kar ste povedali, je popolnoma nedopustno in seveda leti na vaš račun. Kaj ste vi povedali? Ja, moral sem si privzeti to pravico, ker ni bil sklican Državni zbor, citiram, "ker so bili roki zamujeni." Zdaj pa pomislimo, kdo pa je tista oseba, ki bi morala sklicati Državni zbor, da roki ne bi bili zamujeni?! Dr. Brglez, vi osebno. To se pravi, kakšno je dejansko stanje – ker nečesa niste storili, kar ste sami zdaj povedali, da bi bili dolžni storiti, ste si vzeli pravico, ki je nimate. Zamudili ste rok, kar je v pravu nedopustno. Da bi to prikrili, ste si uzurpirali pravico, ki vam po Ustavi ne gre. Vsa vaša sklicevanja in tudi mnenja teh pravnikov, ko govorijo, da ja postopek takšen in takšen, so vsi prezrli nekaj – pravica pripada instituciji, institucija je Državni zbor. Lahko, da je nekdo v imenu Državnega zbora pooblaščen za posamezno dejanje, to je recimo lahko delovno telo, lahko je kdaj tudi predsednik ali kolegij; ampak mora biti to izrecno določeno v ustreznih dokumentih. Takšnega pooblastila, kot ste si ga pa vi vzeli, pa seveda nimate. Nikjer ne piše, če predsednik Državnega zbora zamudi rok za sklic seje Državnega zbora in zaradi tega zamudi možnost, da bi Državni zbor poslal posamezno stvar v presojo Ustavnemu sodišču, si predsednik Državnega zbora lahko prisvoji pravico in tistega roka ne spoštuje ter pravico kar ukine tako, da je ne razpiše. Točno to ste vi zdaj povedali s svojimi lastnimi besedami. To je popolnoma ustavno nedopustno. In jaz samo upam, da Ustavno sodišče zdaj tole gleda; če ne, bom pa predlagal vsem, ki se jih to dotika, da pošljejo magnetogram te seje v vednost Ustavnemu sodišču. Pobudnikom bi pa predlagal, naj s tem dopolnijo svojo vlogo, ker bo ključen trenutek za razumevanje dogajanja v Državnem zboru. Predsednik Državnega zbora ima pač po zakonu sedemdnevni rok za sklic seje Državnega zbora, ki bi lahko odločil, da referenduma ne razpiše. Predsednik Državnega zbora je to dejanje opustil – ali iz malomarnosti, ali iz lenobe, ali mu ni na misel prišlo; to je zdaj čisto irelevantno, rok je potekel. Da bi predsednik Državnega zbora prikril to napako, si je prisvojil pravico, ki pripada samo Državnemu zboru kot celoti; in po preteku tega roka enostavno to kompenziral s tem, da ni razpisal roka za zbiranje podpisov. Pa to je sramota najvišje kategorije, kar ste vi zdaj povedali, gospod predsednik. Vi bi v sedmih dneh moral pač opraviti dejanja. Če v sedmih dneh niste opravili sklica, bi morali po sedmih dneh določiti rok, pa bi potem še vedno lahko odločil, mimogrede, Državni zbor. Ne pa da si vi prisvojite to pravico tako, kot ste si jo. To ni opravičilo, to ni utemeljitev; to je samo priznanje vaše lastne napake, kar ste zdaj naredili, če vam to mogoče ni jasno. Pa ne reči, da ni bilo časa za sklic Državnega zbora ali da ste šparali Državni zbor, ker so bili slučajno prvomajski prazniki. Že mnogokrat v 25-letni zgodovini je bil Državni zbor sklican v 24 urah, že mnogokrat je bil sklican celo v krajšem roku od 24 ur. Če bi le želeli, bi lahko mirno sklicali Državni zbor. Državni zbor bi glede na večino, ki jo imate. zelo verjetno odločil tako, da bi zadeve glede na 21. člen ocenili, da bi z odložitvijo uveljavitve zakona ali zaradi zavrnitve lahko nastale protiustavne posledice. In v zadevi bi odločilo Ustavno sodišče, ki po tistem členu, ki sem ga prej citiral, Ustavnega zakona za izvedbo spremembe Ustave na področju referenduma odloča v sporu, pazite, med Državnim zborom in predlagateljem oziroma pobudnikom. Ampak Državnim zborom, ne pa predsednikom Državnega zbora, te pravice pač vi kot oseba nimate, ker bi morala biti določena drugje in na drugačen način. Ker pa nečesa niste storili, ker ste zamudili tisti rok in ste pač bili postavljeni pred dejstvo, da bi morali iti v zbiranje podpisov, ste pa enostavno rekli: jaz tega ne bom naredil. Tako enostavno pa to ni. In nihče nima te pravice. Moram reči, da sem zelo vesel, da ste zdaj to na glas povedali. Rok je potekel, ja, in rok ste zamudili. Morali bi določiti rok; in gôtovo. Do takrat bi lahko Državni zbor mirno odločil brez razpisa roka, potem bi rok tekel; če bi kasneje odločil, bi se postavilo vprašanje, ali je dopustno ali ne. Verjetno bi pa tak sklep vseeno sprejeli, ampak potem ne bi bila možna tale razprava. Potem bi pač odločalo Ustavno sodišče, ampak zadeva bi bila pravno gledano čisto drugačna, ker bi bila procedura spoštovana, tudi pravni red bi bil spoštovan. Predvsem pa nikomur, tudi tistim, ki sem jih na začetku omenil, ki so izhajali z načela zaupanja v pravo in se jih je lahko pri temle fino potegnilo za nos, ker so zaupali v pravo in pravno državo, saj tega ne bi storili. Če je kdo preslišal, še tretjič ponavljam, če se do konca izpelje to, kar se zdaj dogaja, bo v prihodnje zmeraj, ko bo nekdo prišel s pobudo, če se bo vladajoča koalicija hotela izogniti referendumu, bo čakala sedmi dan, potem pa namesto razpisa roka reče: Aha, šlo je za zlorabo – vmes bo pa že nekdo dal eno butasto izjavo, da se bo nanjo sklicevalo –, torej zdaj ne razpišemo roka, adijo. In kaj potem – zakon bo šel v veljavo, potem pa mogoče tudi čez čas Ustavno sodišče drugače odloči. Kdo bo povrnil tisto stanje, ki je bilo? Verjetno nihče nikoli; razen če bi se vse začelo odpravljati za nazaj, kar je pa res zelo hud poseg v pravni red. Temu se Ustavno sodišče izogiba in to vsi dobro veste.
Sledi odgovor predsednika Državnega zbora. Izvolite, dr. Brglez, beseda je vaša.
Hvala. Tudi na začetku sem zelo jasno povedal, da je celotna moja razprava danes politična ravno iz tega razloga, da bo tisti, ki bo bral celotno zadevo, lahko tudi razumel, ampak neodvisno od tega. Zakonodajo bi lahko poznali bolje, mag. Grims, glede tega vprašanja. Veste, da ima predsednik Državnega zbora sedemdnevni rok za svojo odločitev, za ničesar drugega kot svojo odločitev, da mora v tem primeru vmes svoje mnenje dati Zakonodajno-pravna služba in da mora štetje teh podpisov opraviti Ministrstvo za notranje zadeve. Ta dva postopkovna razloga sta; kdaj predsednik znotraj tega sedemdnevnega roka odloči, pa ni odvisno od kogarkoli drugega, ker to je naloga predsednika Državnega zbora, da o tem odloči. Prvič sem se odločil, da tega roka ne razpišem, ker obstaja zloraba pravice, objektivno ugotovljiva zloraba pravice. Samo v tej fazi postopka je to možno ugotavljati. V nadaljnjih fazah ni več tega sklica in tudi spor z Ustavnim sodiščem se nanaša na točno štiri alineje. In te štiri alineje Ustavno sodišče glede na dosedanjo prakso zelo ozko interpretira; ne široko, ne da bi bilo karkoli inkluzivno, ampak kvečjemu decidirano, kot so te alineje postavljene; in celo v nekaterih momentih kontra volji zakonodajalca, ki je bil Državni zbor. To je dejstvo, prakso poznamo, tu praksa ne bi omogočila preprečitev zlorabe. Edini, ki je lahko v tej fazi postopal, sem pač lahko sam v funkciji predsednika Državnega zbora. Pričakujem tovrstne interpretacije, zaradi tega je tudi ta kavtela na začetku mojega govora zelo jasna, ker v tem državnem zboru je možna zgolj politična razprava in nobena druga. Argument, ki je tukaj izražen, je vedno in povsod političen, ne more biti kaj drugega. In to je tisto, s čim bi hotel demantirati, to ne gre za nobeno zamudo, za nobeno prikrivanje zadev; gre za tehten premislek, ki niti približno ni preprost. To ni kar tako nekaj. Tudi ko vidiš na papirju, preden podpišeš, bom še dvakrat pogledal, če ta zadeva pije, pa nisem toliko pravnika, ampak vseeno mi mora zadeva argumentativno stati glede na vse tisto, kar je zapisala Zakonodajno-pravna služba na eni strani, tudi opozorila v smislu tega, da je treba zadevo dobro argumentirati; kar so na drugi strani podali ustavni pravniki in nekdanji sodniki Ustavnega sodišča. Nisem imel nobenega razloga, ker oni niso imeli nobenega interesa, da bi mi šli na roko ali karkoli takega, kot sem že povedal. Nobeno plačilo v tem primeru ne pride v poštev, ničesar takega. Preprosto gre za strokovni posvet, različna stališča, ki se krešejo med sabo, odgovornost pa na koncu prevzame tisti, ki mora to stvar podpisati. Kaj pa potem iz celotne zadeve naprej izpeljujemo in kako izpeljujemo; že zdaj se opredeljujemo do tega, kako bo, če bo. Ničesar od tega, če bo; ampak šele takrat, ko bo, bo čas za kakršnekoli dodatne premisleke in tudi konsekvence, če hočete. Postopkovno pa bo Državni zbor najverjetneje to omogočal vedno, neodvisno od tega, ali ga vodim jaz ali ga vodi kdorkoli drug. Ne vidim velikih problemov pri tem. Mislim pa, da je sam postopek glede na težo in pomen te odločitve, ki nujno potrebuje določene varovalke, da ne bo zlorabljena, absolutno vsaj v opredelitvi Ustavnega sodišča do takrat, dokler v skladu s takšno opredelitvijo ne bo spremenjena zakonodaja in bo ta zadeva stala. In če se bo odstopalo od tega, bodo morali biti zelo utemeljeni razlogi, ki jih bo spet presojalo Ustavno sodišče, kdo drug le. Nad nami ni zgolj svetlo nebo, vsaj v tem primeru bo na koncu odločilo Ustavno sodišče, nad vsemi nami pa je Ustava, ki jo moramo spoštovati. In tukaj ni izbire, tukaj niti ni kompromisov, ničesar drugega. Tako sem se hotel jasno pozicionirati do tega tendenciozno napačnega interpretiranja tega, kar se je zgodilo, in tudi postavljanja besed v moja usta. Ne, to ni bilo izrečeno s tem namenom, da bi karkoli prikrivalo, ampak postopki so tukaj jasni. Jasno je, kdo mora v kakšnem roku zadeve narediti. Zame in za vse ostale so roki zavezujoči. Hvala.
Predstavnik predlagatelja, želeli ste besedo. Izvolite, mag. Branko Grims.
Če nisem bil dovolj precizen, pa dajva še enkrat. Sami ste dejali, roki so zavezujoči, do sem se strinjava. Sedemdnevni rok obstaja, v katerem bi morali ali sklicati Državni zbor in bi vas ta s sklepom, s katerim bi odločil, da ne razpiše referenduma, odvezal obveznosti, ki sicer izvirajo iz zakona; ali pa bi najkasneje sedmi dan do polnoči moral določiti rok za zbiranje podpisov. Vi ste dopustili, da je rok potekel. Ta rok ni rok, ki bi dajal vam pravico, da odločate, ali je to vsebinsko tako ali drugače, ali se to dotika področja, ki je področje tega sindikata, in vse ostalo, kar ste tam napisali; tako pravico ima kvečjemu, da bi kot oceno sprejel, Državni zbor. Če bi Državni zbor s sklepom določil, da takega referenduma ne razpiše, bi vi ne imeli obveznosti razpisati rok. Ker pa je sedemdnevni rok potekel, vi pa tega niste storili, kaj ste naredili – potem ste pa rekli: zdaj pa sploh ne bom razpisal. In niste naredili nič, po domače rečeno. Ljudje so se pa lahko obrisali pod nosom in ostali brez učinkovitega pravnega sredstva. Še enkrat povem, ne samo tisti iz sindikata, ampak tudi vsi tisti, ki so podpisali zadeve; in zagotovo so jih večinoma podpisali v dobri veri. Predvsem pa tudi vsi tisti, ki so bili zavedeni s tem, ko so bili obveščeni, da je nekdo že zbral podpise, da je torej formalno zadeva vložena, in so nameravali dati svoj podpis kasneje, to je pa najmanj 40 tisoč podpisnikov. Predvsem pa vsi tisti, ki so tako ali drugače računali na to možnost. In najbrž bi šel kdo zbirat podpise – sem prepričan, da bi vsaj v dveh primerih šel –, če ne bi bili ljudje že obveščeni, da je takoj na začetku nekdo zbral podpise in to vložil. In so rekli – okej, formalnostim je zadoščeno in bo zadeva stekla, bomo mi prevzeli takrat ter bomo s tem šli naprej. Vi ste si pa vzeli pravico, ki je nimate. Še enkrat povem, če ima institucija Državnega zbora neko pravico, ima lahko v imenu Državnega zbora recimo posameznik, pa če je predsednik, ki je samo prvi med enakimi in nič drugega, mimogrede, po naši ureditvi; ali pa ima del Državnega zbora, recimo neko delovno telo, lahko pooblastilo za posamezno dejanje v imenu Državnega zbora. Ampak to mora biti izrecno zapisano v Poslovniku kot recimo, zakonitem aktu, ali pa ustavnem aktu, če hočete, ali pa v nekem zakonu, kot je recimo Zakon o parlamentarni preiskavi in podobno. V tem primeru pa vi take pravice nimate in zato je bil postopek napačen, zato je to nevaren precedens. Še enkrat, zelo enostavno – jaz upam, da se zdaj razumeva –, v sedmih dneh bi vi morali določiti rok ali pa sklicati Državni zbor, če ste domnevali, da je kaj narobe. Ne pa pustiti, da sedemdnevni rok preteče, roka pa ne določiti in Državnega zbora ne sklicati. To je pa neka bližnjica, bližnjica, ki nima podlage v nobenem pravnem aktu, in ta bližnjica je nevaren precedens. Ker če si pa vsak lahko dovolil, da prekorači nek rok, pa ne stori tistega, kar je dolžan storiti, in to utemeljuje s takimi ali drugačnimi dobrimi nameni, recimo s preprečevanjem zlorab; potem je konec demokracije, ker potem vsak počne, kar hoče. Upam, da se zdaj razumeva. Zato je bil tak moj uvod in to vam že od začetka postavljam kot vprašanje. Točno navedite pravni akt, ime, naslov akta, člen, odstavek, po katerem imate kot predsednik parlamenta pooblastilo, da odločate, ali je neka zadeva vsebinsko ustrezna ali ne. Po vsej zakonodaji, kar jo jaz vidim, imate vi samo pravico odločati, ali je formalno ustrezno. Se pravi, ali je zadostno število podpisov, kar se preveri, ali je oblikovano ustrezno vprašanje in tako naprej. In če so izpolnjeni vsi pogoji, sta samo še dve možnosti: ali najkasneje sedmi dan do polnoči razpišete rok za zbiranje podpisov ali pa že pred tem skličete Državni zbor, ki odloči o tem, da ne bo razpisal referenduma; in ste te obveznosti s tem avtomatično odvezani. Opustitev teh dejanj in prisvajanje pristojnosti Državnega zbora ima pa tiste elemente, o katerih sem govoril, po eni strani je to uzurpacija oblasti in očitna zloraba položaja; po drugi strani je pa to malomarnost, ker niste storili tistega, kar ste po zakonu dolžni storiti, ne glede na utemeljitev, ki je lahko taka ali drugačna.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Jasna Murgel. Pripravi naj se gospod Janko Veber.
Hvala lepa. Sem mislila čestitati novemu podpredsedniku in mu zaželeti uspešno delo, pa sta se že zamenjala. Jaz bi nekaj besed namenila genezi nastajanja naše doktrine, ki je povezana z zlorabo referenduma v naši ustavnopravni stroki, v pravni stroki v Republiki Sloveniji. Leta 2003 je Ustavno sodišče razveljavilo Zakon o urejanju statusa državljanov drugih držav naslednic nekdanje SFRJ. Razveljavilo je tisti zakon, ki je odvzel stalno prebivališče izbrisanim. In takrat je potem sledilo sprejetje tako imenovanega sistemskega in tehničnega zakona za ureditev položaja izbrisanih. Temu je sledilo veliko število predlogov za referendum, katerih namen je bil nekako preprečiti uveljavitev zakonodaje, ki je bila namenjena odpravljanju tistega, kar so bile kršitve, ki so bile z ustavno odločbo ugotovljene. In že takrat je Ustavno sodišče, ko je večkrat razsodilo tako, da zloraba referenduma ni dovoljena, ustvarilo neko sodno prakso, ki je uporabna tudi za danes, tudi za ta primer. Ustavno sodišče je povedalo, kaj si misli o zlonamernih referendumih – da so prepovedani in da se jih ne sme tolerirati. V odločbi Ustavnega sodišča, ki je bila objavljena 17. 6. 2004, pa jo bom citirala, je bilo navedeno: "V kolikor bi Državni zbor ali pred njim predsednik Državnega zbora ugotovil takšne namene pobudnika, bi moral že sam v okviru možnosti, ki jih daje Zakon o referendumu in o ljudski iniciativi, preprečiti razpis referenduma." Tukaj je že Ustavno sodišče samo reklo s tem, ko je reklo na primer v okviru zahtev, da mora biti vprašanje jasno izraženo, da mora biti zahteva obrazložena; ter z oblikovanjem pravil za postavitev določenih vprašanj; da so lahko razlogi, na podlagi katerih bi moral tudi sam predsednik Državnega zbora preprečiti razpis referenduma, lahko tudi drugačni, da niso v zakonu podrobno našteti. Torej je nekako ta pravna podlaga za odločitev sedanjega predsednika Državnega zbora nastala že na podlagi te prakse Ustavnega sodišča, ki jo je predvsem sproducirala Slovenska demokratska stranka v svoji silni želji, da ne pride do uveljavitve ustavne odločbe, ki se je nanašala na izbrisane. Po tej naši kršitvi človekovih pravic v primeru izbrisanih smo znani po celotni Evropi. Svet Evrope, Evropsko sodišče za človekove pravice je o tem odločalo in to je bila množična kršitev človekovih pravic. To je dokazano, to je ugotovilo več sodišč, naše sodišče, Ustavno sodišče in tudi Evropsko sodišče za človekove pravice. To je bila množična kršitev človekovih pravic. Kršitev pravic enemu človeku pač ni množična kršitev človekovih pravic in ta kršitev je tudi bila sanirana, če že govorimo o predsedniku Slovenske demokratske stranke; razen če morda mislite, da je sedaj njegova pravica, ki je bila kršena, vedno več kot pravice drugih državljanov. Za množično kršitev človekovih pravic bi tudi šlo, če ne bi bil uveljavljen Zakon o partnerski zvezi. To bi tudi bila množična kršitev človekovih pravic, ker je ta zakon namenjen odpravi diskriminacije istospolno usmerjenih oseb. In tudi tukaj je bila Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke z izjemo vodje poslanske skupine proti temu zakonu. Ne vem, kaj se je zgodilo z vodjo poslanske skupine Jožetom Tankom, da je glasoval za ta zakon, mogoče se je v zadnjem trenutku spreobrnil, spremenil odločitev. To dokazuje, da je Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke oziroma Slovenska demokratska stranka velikokrat glasovala za kršitev človekovih pravic oziroma bila na strani kršitve človekovih pravic. In zato mislim, da ne more tukaj dajati nekih sodb o tem; in tudi parlament sam ni pristojen za to, da presoja o tem, ali je v tem primeru, pri odločitvi predsednika Državnega zbora sploh prišlo do kršitve Ustave ali zakona. Zato mislim, da tega mi tukaj ne moremo storiti, zato bom tudi nasprotovala temu predlogu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Hvala lepa.
Predlagatelj, izvolite, mag. Branko Grims.
Samo en stavek. Dr. Murgel, upam, da se v nečem strinjava. Rekli ste, da bi bil on dolžan ukrepati v okviru svojih pristojnosti, da prepreči zlorabo; da to piše v sodbi Ustavnega sodišča. Do sem se oba strinjava. Samo v čemu je finta, v čem je problem? V tem, da on ima pristojnost sklica seje Državnega zbora, ki bi lahko o čem takšnem odločil. Ne pa da pusti, da rok preteče, potem pa on odloči namesto Državnega zbora kot celote o tem, da ne razpiše roka kar tako, ker je že itak zamudil, mimogrede, pa je sam za to kriv; in s tem povzroči nepovratno pravno stanje. Zakoni gredo v objavo, tudi če bi se naknadno dokazalo, da je bilo vse narobe in vse odločitve napačne, tega praktično ni več možno povrniti v izvorno stanje. Temu se reče pravno nepopravljiva škoda, kar veva oba. Zato takšno ravnanje ni bilo ustrezno.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Marko Ferluga, pripravita naj se gospod Franc Breznik in gospod Žan Mahnič. Izvolite, gospod Ferluga.
Hvala za besedo. Zmeraj se v našem parlamentu delimo na opozicijo in koalicijo, kar ni nič novega. Zmeraj naši kolegi iz opozicije vidijo in najdejo neke zadeve, ki jih je možno zelo lepo na nek javnosti všečen način pograbiti kot neko kost za glodanje. In kot bi rekel moj sodelavec gospod Grims – bejž no, se začne potem zgodba odvijati. Jaz te zadeve mogoče drugače gledam in vidim. Zdi se mi, da imamo mi v Sloveniji vsi težave z razumevanjem demokracije. Vsak si jo razlaga po svoje, vsak si jo želi vedeti in videti po svoje ter tako primerno tudi delovati. Zdaj smo prišli do nekega precedensa, kjer vidimo, da lahko skupina, ki je imela določen interes, pač s to močjo, ki jo je pridobila s podpisi, kroji usodo vseh zakonov, kateri se jo sploh ne tičejo. Zame je to en velik problem, tudi vsebinski problem, ker dokler se ta skupina bori za svoje zakone in pravice, je referendumska pravica tudi ena izmed tistih, kjer imajo legitimiteto in kjer jim je, jasno, možno dati vso podporo in moč. In to je nedvomno. In zdaj se moramo vrniti nazaj na to zadevo z gospodom Brglezom. Menim, da je njegovo dejanje v tem konkretnem primeru pogumno. Zakaj pogumno? Da je presekal dejansko zlorabo tega instituta referenduma za neke zadeve, za katere je ta skupina želela preprečevati nadaljnje delo, se pravi Državnega zbora in Vlade ter v končni fazi funkcioniranja družbe. In to je nesprejemljivo. Vsi se moramo nekako zavedati, da živimo v neki družbi, da živimo v nekih okvirjih neke demokracije, včasih si te okvire demokracije razlagamo vsak po svoje, ampak še vedno velja, da moramo to opredeliti kot pri igri Človek ne jezi. Tam točno veš, kaj smeš narediti, česa ne smeš narediti in kaj te čaka, če kršiš pravila. In to je zelo pomembno pri tem. Kar se mene tiče, seveda ne moremo tole sprejeti, kar bodo kolegi iz Slovenske demokratske stranke zahtevali. Mislim, da je gospod Brglez korektno opravljal svoje delo in da ni nobene potrebe po njegovi menjavi, ker važno je, da imamo neko umirjeno racionalno delovanje in da ne stremimo, tudi tukaj znotraj parlamenta, k temu, da bi želeli imeti neke ekstremizme ali neke skrajnosti, napetosti; ker ni ne čas ne trenutek primeren za to. Mislim, da moramo biti toliko odgovorni, da dejansko poskušamo to našo drago domovino peljati na pravi tir neke umirjenosti, racionalnosti in gledanja v prihodnosti. Toliko z moje strani, hvala.
Proceduralno.
Hvala lepa. Mag. Branko Grims, izvolite, proceduralno.
Gospod predsedujoči, jaz predlagam, da pojasnite vsem prisotnim nekaj načel. Da se vsak splošni akt, da zakonu o ustavi sploh ne govorimo, praviloma dotika vseh in vsakogar. Se pravi, da to govorjenje, kako je nekaj iz njihove pristojnosti ali pa ni povezano z njihovimi cilji; to je zelo na trhlih tleh. Drugo, da je delitev na pozicijo in opozicijo najbolj normalna stvar v demokraciji, saj na ta način demokracija vendar funkcionira. In da je zelo čudno, če se postavi izhodišče – no, spet se delimo na pozicijo in opozicijo. Saj vloga pozicije je ustavna, da voli in da sprejema; in opozicije je ustavna, da kontrolira. In tretje, ko se vedno znova začenja s tem nesrečnim izrazom zloraba. Dokler je povezan postopek zakonodajnega sprejemanja v parlamentu na takšen ali drugačen način z možnostjo dajanja referendumskih pobud, se vedno najde način, da se to izkoristi. Ali to temu kdo reče zloraba ali ne, je čisto vseeno. Ampak možnost je, da se to izkoristi. In če se hoče enkrat za vselej to prekiniti, me prosim že enkrat poslušajte, to govorim že deset let. Pojdimo na en posvet in se pogovorimo o švicarskemu modelu referenduma, da se to loči enkrat za vselej in da je eno neposredno odločanje ljudstva, drugo pa odločanje v parlamentu in da je odločanje v parlamentu popolnoma nemoteno. Parlament opravlja svojo funkcijo; če ljudstvo kdaj odloči drugače, velja tisto, sicer pa ni nobene možnosti, da bi se na kakršenkoli način vplivalo ali blokiralo zakonodajni postopek. S tem bi dvignili kvaliteto demokracije, po drugi strani pa bi se izognili kakršnimkoli tovrstnim situacijam, kakršna je tale zdaj; pa lahko naredimo kakorkoli, pa se bo v takšni ali drugačni obliki zagotovo še kdaj ponovila.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Franc Breznik. Pripravita naj se gospod Žan Mahnič in mag. Lilijana Kozlovič. Izvolite, gospod Breznik.
Najlepša hvala. Jaz se zahvaljujem na začetku kolegu Grimsu, ki je malo obrazložil temelje parlamentarne demokracije, ko je kolega Ferluga razlagal, da je škoda, da se delimo na opozicijo in koalicijo. Tudi to lahko navežem na današnje razprave predsednika Državnega zbora, ko govori o totalitarizmih, vedno omenja dva; tretjega jemlje z velikim cmokom v grlu, pravi, da so bile napačne interpretacije. Zdaj ga ni tukaj, jaz bi mu rad kar nekaj besed namenil; upam, da bo prišel v času moje razprave. Prvič bi ga rad spomnil, da je že Friedrich Hayek leta 1933, ko je pisal svojemu predstojniku kot profesor na London School of Economics, pisal o pojavu nacionalsocializma. Pisal je točno o tem, kar se je potem zgodilo 30. januarja 1933 in še pozneje po smrti nemškega predsednika leta 1934, ko je Adolf Hitler postal predsednik vlade in predsednik države, ko je združil dve funkciji v eno in postal tudi vrhovni poveljnik nemške vojske. Friedrich Hayek je napisal, da je komunizem kot tretji totalitarizem prvič propadel že v dvajsetih letih, predvsem v takratni Sovjetski zvezi, da bo mutiral in mutira v dva sistema, ki sta se ne v sosledju našla. Ta dva sistema mutacije prvega tipa socialističnega ali komunističnega sistema takrat po Stalinu sta izšla v nemški nacionalsocializem in v italijanski fašizem. Vsi so bili socialisti. O Mussoliniju si lahko preberete, predsednik Državnega zbora, zgodbe ali avtobiografijo v podlistku Večera ravno v tem trenutku, da bo lahko videl, da so vsi trije totalitarizmi izšli iz socializma, torej iz dobrih namenov, kjer bomo vsi enaki. Toliko o tej zgodovini. In tudi nacionalsocializem je svoj pohod začel s tem, da je v nemškem Bundestagu takrat začel rušiti opozicijo, ji nasprotovati in jo uničevati. Tudi ta modus operandi spremljamo leta 2016. Naslednji modus operandi 2016 nam očita nekdo, ki je deloval protiustavno, tako on kot njegova koalicija, ko je odvzel mandat. Očita tudi takrat, ko ni v dvorani kolegice Irglove. Ko je ona govorila, mislim, da je gospoda Brgleza gledala v oči, mu razlagala, argumentirano razpravljala v njeni maniri kot vedno. Gospod Brglez je očital, da zlorablja svojo komisijo. Če nekomu kršiš pravico do referenduma, po vsej verjetnosti je to kršitev človekovih pravic. Zdaj smo imeli neke matematične modele, nekateri iz koalicije ste govorili, koliko ljudem se je kršila pravica. Kolegica Murglova, za mene 3 tisoč podpisov krat šest zakonov je 18 tisoč. Torej se približujemo številki izbrisanih, ki ste jih omenili in se vam zahvaljujem. Torej imamo 18 tisoč oškodovancev že v prvi fazi tega dejanja. Rad bi pa tudi opozoril, da gospod Milan Brglez kot predsednik Državnega zbora nima nobene pristojnosti nerazpisati. Zakon in Ustava mu točno določata, da to mora storiti; Ustavno sodišče pa je tista varovalka, ki lahko prepreči zlorabo referenduma. Mislim, da je to jasno. Kar je najmanjkrat omenjeno danes, 153. člen Ustave, ki govori o dejanjih državnih organov in njihovih nosilcev, torej tistih, ki ne temeljijo na nekih zakonih ali zakonitih predpisih, ravno to je dejanje gospoda Milana Brgleza, kar mu očitam. Tisto, kar bo pa posledica na Ustavnem sodišču, pa kar se tudi sam sprašujem, kot se sprašuje kolega dr. Toplak, bo pa naslednje. Dr. Toplak je napisal tudi naslednje besede v Večeru, za katere mislim, da so pomembne, tudi sam se s tem strinjam. "Predsednik Državnega zbora bo pred Ustavnim sodiščem moral izkazati, da je nujno moral sprejeti odločitev o nenadaljevanju referendumskega postopka, kljub temu da mu zakonodaja te pristojnosti ne daje. Izkazati bo moral, da je res prišlo do zlorabe pravic. Da ni kršil Ustave, ko je zakone poslal v razglasitev, ne da bi bil počakal, da se spor pred tem konča. Da ni kršil Ustave, ko jim ni dal možnosti zagovora, pojasnila, pritožbe. Da ni kršil Ustave, ko jo o zlorabi sklepal na podlagi nekih drugih referendumskih pobud, ki jih je vložilo to isto društvo. Da s tem, ko je zavrnil pobudo enega društva, ni kršil pravic posameznikom, ki sploh niso povezani z delavci migranti in so dali ali so še nameravali dati podpis proti zakonu, ..." Jaz bi prosil, če bi poslušali, kolegi, ker mislim, da vam bo koristilo, ko boste dobili odgovore Ustavnega sodišča. " … v iskrenem prepričanju, da je zakon slab. Da je tehtal 35-dnevno zakasnitev po uveljavitvi zakona na eni in poseg v pravice podpornikov referenduma na drugi strani ter da je hitra uveljavitev zakona pomembnejša od 35-dnevnega čakanja na podpise." Še enkrat ponavljam, spoštovani kolegi in tudi javnost, "Eden od teh zakonov se bo začel uporabljati šele čez devet mesecev. Če bi bil Brglez ugodil ponudnikom, bi verjetno bila edina posledica njegove ugoditve 35-dnevna zakasnitev pri začetku uporabe tega zakona." Na kakšen način bo kolega Brglez s svojimi pravnimi strokovnjaki utemeljil odločitev, da je moral poseči mimo Ustave, mimo zakonske podlage, za nek zakon, ki bo komaj začel veljati, torej veljavnost, vacatio legis bo čez devet mesecev?! Tudi to je en del moje razprave, ki gre mogoče nekoliko širše, ta del argumentacije, o kateri mi danes govorimo. Vidim, da velikega zanimanja ni, spoštovani kolegi, kot vedno, kot pri kolegici Irglovi. Jaz bi na koncu svoje razprave, da ne bom predolg; odgovoril tistim, ki ste nam danes očitali selektivno obravnavo nekaterih človekovih pravic na Komisiji za peticije. Bil sem na vseh komisijah, tudi takrat, ko smo obravnavali. Tudi predsednica je, lahko rečemo, peljala vse te seje te komisije, tudi takrat, ko smo obravnavali téme, recimo, romsko problematiko, problematiko nasilja nad starejšimi, nasilje nad otroki, ženskami, ko smo imeli trenutno problematiko zlorabe centrov za socialno delo in tako naprej. Vedno smo bili tam prisotni –kolegica Irglova, kolega Gorenak, sam pa morda še kateri od kolegov. Vi, spoštovani kolegi iz koalicije, prihajate tja, ko so tako imenovane vaše teme. Ko prihajajo tja vaši prijatelji iz nekaterih nevladnih organizacij, potem vas je tam toliko, da včasih niti kolegi, ki smo stalni člani te komisije, ne dobimo niti prostora, da bi se usedli. Zavračam kakršnekoli namige meni in mojim kolegom, da selektivno obravnavamo človekove pravice, da takrat, ko nam nekako odgovarja, iz te vreče človekovih pravic potegnemo samo tiste, ki nam odgovarjajo, pustimo pa v tej vreči druge. Jaz kot demokrat vse kršitve človekovih pravic obravnavam z enako težo in sem zaskrbljen. Kolega Brglez je danes govoril o zlorabi komisije. Največ, kar bi lahko rekel, po statistiki Evropskega sodišča za človekove pravice smo v Sloveniji po kršitvi človekovih pravic na milijon prebivalcev največji kršitelji človekovih pravic v Evropi. Morda bi nam lahko očital samo to, da imamo še premalo sej, da še premalo obravnavamo. Na žalost pa obravnavamo večinoma tiste, kolegica Irglova prevzema tisto delo in tudi sami, ki ga drugi odbori ne opravijo, ker ga ne zaznajo. Kolega pred kratkim dvakrat ni sklical Odbora za pravosodje, ko bi moral, ker je šlo za pomembno problematiko. Danes je podpredsednik Državnega zbora, česar mu ne očitam, saj smo dobronamerni; ampak kršitve človekovih pravic pa na žalost najdemo v vsakem drugem zakonu. Zaradi tega je ta komisija toliko pomembna. In pomembna je tudi po zadnjem dejanju gospoda Brgleza. To dejanje je, lahko rečemo, da v tretje gre rado, torej po ustavnem odvzemu mandata, po njegovi katastrofalni izjavi, da je povojni genocid naravno pravo. Se tudi vidi njegova osebnost, vidi se njegova selektivna obravnava nekaterih pravic, selektivna nečutnost do enega izmed totalitarizmov, kar je za predsednika Državnega zbora neke države, ki je članica Evropske unije, nesprejemljivo. Nesprejemljivo je. Takšen človek si v moderni demokraciji, moderni Sloveniji, ki praznuje v teh dnevih 25 let, ne zasluži takšnega mesta. Ne zaradi zadnjega dejanja, ampak že zaradi prvega dejanja. Naj vas spomnim – pa tudi kolega Brgleza, če me posluša – na temeljno listino, Temeljno ustavno listino Republike Slovenije, ki so jo sprejeli naši nekdanji kolegi 25. junija v tem državnem zboru. Temeljna ustavna listina v enem svojih členov govori o tem, da bivša država SFRJ ne deluje kot pravno urejena država ter da se v njej množično kršijo človekove pravice in temeljne svoboščine. To je bil eden izmed največjih temeljev, da smo se Slovenci kot narod naredili leta 1991 in razglasili svojo samostojno državo, spoštovane kolegice in kolegi! Nikoli tega ne pozabimo! In kolega Brgleza bi prosil – pred kratkim je imel razpravo o osvobodilni fronti, ko je ponovno govoril selektivno o polpretekli zgodovini –, da si gre pogledat vseh 620 množičnih grobišč, potem bo morda videl, kaj pomeni nespoštovanje človekovih pravic. Evo, kolega je prišel in mislim, da mi bo lahko na te zadeve odgovoril. Svojo razpravo bom s tem primerom zaključil. Bilo je izrazito samovoljno dejanje predsednika Državnega zbora. Varovalka, o kateri govorimo, varovalka glede izrabe referenduma, torej pravice izrabe referenduma, to varovalko slovenski demokratični sistem pozna, tej varovalki se reče Ustavno sodišče Republike Slovenije. Ustava Republike Slovenije kot največji politični in tudi pravni akt, je tudi največji politični akt, ker je sprejemanje ustave največji konsenz politike, pa jasno daje navodila, da predsednik Državnega zbora mora razpisati ta rok in ne sme odločati o drugih stvareh. Najlepša hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Žan Mahnič. Pripravita naj se mag. Andrej Šircelj in gospod Tomaž Gantar.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Kolegice in kolegi! Danes je simbolen dan, 17. maj. Pred 26 leti je bila ustanovljena Slovenska vojska, s tem ko je bila vzpostavljena Manevrska struktura narodne zaščite. Ob tej priložnosti vsem pripadnicam in pripadnikom Slovenske vojske čestitam ob 26. rojstnem dnevu. Poleg tega je bila danes tudi podana ovadba zoper nekdanjega predsednika Centralnega komiteja Zveze komunistov Slovenije Milana Kučan zaradi veleizdaje in sabotaže. In poleg tega se danes v Državnem zboru ravno na ta simbolen dan pogovarjamo o kršenju demokratičnih načel, o kršenju pravnih načel Republike Slovenije, ki so bile narejene s strani dr. Milana Brgleza, predsednika Državnega zbora. Jaz moram reči, da bom njegovo razrešitev podprl že drugič v tem mandatu. Prepričan sem, da verjetno ne zadnjič. Upam, da bo gospod Brglez s tisto kravato, ki jo je imel prejle – sedajle v odmoru si jo zamenjal, rdečo kravato, na kateri je imel znak Univerze v Ljubljani, da s tem na nek način sporoča, da se počasi vrača nazaj na Univerzo –, nehal tepihovat demokracijo v tem državnem zboru, kar počne že vse od začetka svojega mandata. Prej je gospod Brglez vehementno razlagal, kako na komisijo, ki jo vodi moja poslanska in strankarska kolegica Eva Irgl, ne bo hodil zaradi tega, ker se tam eklatantno krši Poslovnik Državnega zbora. Če bi to nekako prezrcalili na seje Državnega zbora, potem bi lahko tudi Slovenska demokratska stranka rekla, da na seje Državnega zbora ne bo hodila zaradi tega, ker se tukaj eklatantno krši Poslovnik Državnega zbora; v vlogi glavnega kršilca pa pač kdo drug kot dr. Milan Brglez, kar je dokazal že večkrat. Tudi včeraj, ko kljub temu, da ni bilo zadoščeno vsem točkam Poslovnika, je uvrstil na sejo Državnega zbora, mislim da za petek, točko dnevnega reda Imenovanje novega ministra za kulturo. Ne glede na to, kakšna mnenja je bral dr. Brglez v svoji razpravi, moram reči, da sem taista mnenja taistih pravnikov, ki jih je danes bral, pogrešal pri razpravi v Državnem zboru, ko se je odločalo o odvzemu mandata našemu poslancu, predsedniku Slovenske demokratske stranke gospodu Janezu Janši. Isti pravniki so takrat pisali mnenja, takrat smo jih mi brali tukaj, v tem državnem zboru, pa se je gospod Brglez na njih požvižgal. Danes mnenja istih pravnikov – vmes ste hčerko kakšnega od teh pravnikov zaposlili kot strokovno sodelavko v Poslanski skupini Stranke modernega centra – bere dr. Milan Brglez. Zanimivo, ironično in dvolično. Tako, kot se spodobi za predsednika Državnega zbora, ki si jemlje demokracijo v svoje roke, ki demokracijo tolmači na način, kakršnega se ne bi sramoval niti Lukašenko. Dr. Jurij Toplak, ki je takrat in tudi sedaj napisal ustavno mnenje, je napisal takole, bom prebral kljub temu, da je nekatere besede prebral že gospod Breznik; ampak bolje, da se sliši dvakrat kot nikoli. "Predsednik Državnega zbora bo pred Ustavnim sodiščem moral izkazati, da je nujno moral sprejeti odločitev o nenadaljevanju referendumskega postopka, kljub temu da mu zakonodaja te pristojnosti ne daje. Izkazati bo moral, da je res prišlo do zlorabe pravic. Da ni kršil Ustave, ko je zakone poslal v razglasitev, ne da bi bil počakal, da se spor pred tem konča. Da ni kršil Ustave, ko jim ni dal možnosti zagovora, pojasnila, pritožbe. Da ni kršil Ustave, ko je o zlorabi sklepal na podlagi nekih drugih referendumskim pobud, ki jih je vložilo to isto društvo. Da s tem, ko je zavrnil pobudo enega društva, ni kršil pravic posameznikom, ki sploh niso povezani z delavci migranti in so dali ali so še nameravali dati podpis proti zakonu v iskrenem prepričanju, da je zakon slab. Da je tehtal 35-dnevno zakasnitev pri uveljavitvi zakona na eni in poseg v pravice podpornikov referenduma na drugi strani ter da je hitra uveljavitev zakona pomembnejša od 35-dnevnega čakanja na podpise." Jaz se tukaj z dr. Toplakom strinjam. Bom samo v zadnjih dveh zadevah komentiral, "da je hitra uveljavitev zakona pomembnejša od 35-dnevnega čakanja na podpise. Za noben tak zakon ni šlo, ker niti v tem mandatu ni še šlo nikoli za noben tak zakon, da bi [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Ja, to je že tretja kravata danes, dr. Horvat, pravilno ste ugotovili. Četrta, pravi predsednik. Skratka, v tem mandatu Državnega zbora koalicija še ni sprejela zakona, da bi moral biti res v veljavi v 35 dneh oziroma da 35 dni ne bi bilo mogoče odložiti. Razen takrat, ko smo sprejeli 37.a člen Zakona o obrambi, ko pa se je zaradi situacije, ki smo jo imeli na meji in v sami državi, res mudilo. In takrat se je videlo, da je referendum res namenjen temu, da se zavlačuje s strani tistih podpornikov migrantov, ki so pod neko pretvezo demilitarizacije želeli zavirati ta proces. In pa druga zadeva, "da s tem, ko je zavrnil pobudo enega društva, ni kršil pravic posameznikov". Kako lahko dr. Brglez garantira, da so vsi ti podpisi, ki so prišli, samo podpisi teh, ki so člani tega sindikata. Mnogo izmed njih je lahko takšnih, ki se niso strinjali s temi zakoni in so zaradi tega podpisali. Kaj je potem z njihovo pravico, ki niso podpisali zato, da bi šlo, kot tudi dr. Toplak v svojem mnenju pravi, za nagajanje. In tukaj se verjetno strinjamo. Delavci migranti so se pač za to odločili. Prepričan sem, da se vsi strinjamo, kakšen način je to, da gre za nagajanje; ampak če tega ni v zakonu, se pač ne more tako ravnati, kot je ravnal predsednik Državnega zbora. Se je treba pač usesti dol z vsemi poslanskimi skupinami in se zmeniti, kaj se bo naredilo v prihodnje, da se takšnim situacijam izognemo. Ker predsednik Državnega zbora bo lahko naslednjič samovoljno rekel, ko bo prišla neka druga pobuda – gre za zlorabo, ne bom reagiral, ne bom določil roka za zbiranje podpisov. Drsimo po 25 letih demokracije. O tem, kakšna je ta demokracija, bi lahko tukaj razpravljali dneve in dneve, ne samo ure in ure, ampak čedalje bolj se oddaljujemo od tistega. Če je bilo 2 tisoč 500 podpisov zbranih, bi predsednik pač moral razpisati rok ne glede na to, ali je bil prepričan ali ni bil prepričan, da gre za nagajanje; oziroma ali je vedel ali ni vedel oziroma predvideval, da verjetno ne bo zbranih teh 40 tisoč podpisov. Če pristanemo na takšno prakso, potem je to konec demokracije – takšne demokracije, kakršno so si pač predstavljali tisti, ki so to državo pred 25 leti ustvarjali. In za konec, kar je bistveno in kar dokazuje, kako se dr. Brglez, recimo temu kot sam rečem, nekako zgleduje po kakšnih lukašenkotih in kakšnih drugih. Veste, kaj je on rekel na vprašanje, ali bo sprejel odgovornost, če Ustavno sodišče reče, da dr. Brglez ni imel prav? Predsednika Državnega zbora postavi in ga lahko tudi razreši 46 glasov. To se pravi, da ne bo odstopil kljub temu, da mu bo Ustavno sodišče že tretjič dokazalo, da ni imel prav. Prvič odvzem mandata, drugič prepoved referenduma o Družinskem zakoniku oziroma o Zakonu o zakonski zvezi in družinskih razmerjih, ampak tam je pač glasoval kot poslanec. In tretjič, ker je neposredno vpleten, ko je prepovedal te referendume oziroma zbiranje podpisov. Ne bo odstopil. Država, to sem jaz. Državni zbor, to sem jaz. Podpira me predsednik Vlade, podpirajo me poslanci, ki se požvižgajo na demokracijo kljub temu, da so jih bila polna usta demokracije in pravne države pred volitvami. Ampak če ne prej, čez dve leti takle čas bomo že na višku kampanje, če bodo volitve redne; takrat dobite svojo porcijo.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Andrej Šircelj. Pripravita se gospod Tomaž Gantar in gospod Uroš Prikl. Izvolite, gospod Šircelj.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik. V zvezi s celotno zadevo, ki jo danes obravnavamo, je nekaj stvari ostalo še nepojasnjenih, in sicer se pri tem bom skliceval na zapis, ki je bil zapisan s strani predsednika dr. Milana Brgleza v Večeru, kjer je med drugim dejal, citiram: "Na kar se pogosto pozablja, je, da je bil zakon, ki je delavce migrante prizadel, sprejet leta 2006 v času vlade Janeza Janše." In potem ob samem zaključku ponovni citat, citiram: "In naj pri tem ne pozabijo, kdaj je bil ta zakon sprejet – leta 2006. Takrat pa je Vlado Republike Slovenije vodil gospod Janez Janša, predsednik Državnega zbora pa je bil gospod France Cukjati, oba pomembna člana Slovenske demokratske stranke. To je tiste stranke, ki se danes sprenevedavo obnaša, kot da s statusom delavcev migrantov nima ničesar. Pa ima, vso to godljo je namreč zakuhala prav ona." Mislim, da je tukaj dr. Brglez tudi že nekaj odgovoril v zvezi s tem, vendar relativno površno, zaradi tega nekaj dodatnih informacij v vednost in v to, kaj se je dejansko dogajalo ves ta čas. Prvič, oba zakona, tisti iz leta 2003 in 2005, imata enako določbo glede davčnih zavezancev. S to razliko, gospod Brglez, da v letu 2006, 2007, 2008 tako imenovani delavci migranti, slovenski migranti niso obračunavali in plačevali dohodnine. Takrat dejansko niso bili obdavčeni s slovensko dohodnino. Vlada Janeza Janše teh delavcev dejansko ni obdavčila na podlagi drugih členov v drugih zakonih, o davčnem postopku in tako naprej, ki so bili tudi takrat sprejeti. Če še danes govorimo o tem, tudi tisti, ki so morda plačali dohodnino, so dobili vse nazaj. S strani Davčne uprave niso bili obdavčeni. In tukaj ste seveda to pozabili povedati. To je seveda pol informacije in potem je to zmotna, napačna informacija, da uporabim zelo korektne izraze. Če že govorite o davkih v vaših zapisih, potem jih je treba gledati celovito. Skratka, še enkrat, v času vlade Janeza Janše delavci migranti, Slovenci niso bili obdavčeni s slovensko dohodnino. Potem je prišla druga vlada gospoda Pahorja in gospod Križanič je v Zakonu o dohodnini uvedel tako imenovano višjo olajšavo za delavce migrante v višini 7 tisoč 500 evrov, to določbo je potem Ustavno sodišče razglasilo za neustavno. Dejansko potekajo dogovori z društvom Apače, danes sindikati od leta 2005 naprej. In od leta 2005 do leta 2008 so bile te zadeve rešene na nek način, naj bi se rešile s konvencijo o izogibanju dvojne obdavčitve, pa potem v nadaljevanju od leta 2008 do tega ni prišlo. Takrat je tudi vlada Janeza Janše sprejela, naj se to reši; ampak do sporazuma ni prišlo in potem je vlada Pahorja dejansko prekinila ta pogajanja. To je resnica o tem, lahko grem v detajle, nimam časa. Lahko vam razložim tudi posamezne sestanke, tudi tiste, na katerih sem sam bil in jih vodil v zvezi z društvom Apače, kasneje s sindikatom. Ta vlada je rešila takratni problem za tri leta, to je bila vlada Janeza Janše. Potem je naslednja vlada reševala to drugače. Iz tega izhaja ves problem, iz tega izhajajo vse težave in iz tega tudi vaši zapisi. Mislim, da tukaj nekorektno o tem pišete, pišete nepopolno. Potem ima človek težko zaupanje, če enostavno spregledate vsa ta dejstva, ki so navedena. Takrat je bil minister pokojni dr. Bajuk. In v zvezi s tem bi seveda pričakoval, gospod dr. Brglez, da enostavno vzamete to na znanje – fakte, kakršni so. In v zvezi s tem bi vas tudi prosil, da na nek način ne zavajate javnosti, tudi bralce Večera, Dnevnika in tako naprej, da je vlada Janeza Janše vse to storila. Vlada Janeza Janše je to naredila in če bi vlada Mira Cerarja naredila nekaj več, verjetno danes ne bi bilo ne današnje seje ne česarkoli drugega. Lahko vam pa povem imena iz Ministrstva za finance, katera so tista, ki bi lahko naredila nekaj več, kot smo takrat naredili nekaj več. Ker so moji kolegi vse ostalo že povedali, jaz vam izključno v informacijo dam nekoliko bolj celovito informacijo in povem, da je ta vaša navedba tukaj netočna. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Tomaž Gantar. Pripravita naj se gospod Uroš Prikl in dr. Dragan Matić. Izvolite, gospod Gantar.
Hvala lepa, podpredsednik. Lep pozdrav vsem! Problem delovnih migrantov je sigurno eden izmed tistih, ki se vlečejo predolgo. Verjetno se godi krivica, ki bi jo bilo treba že zdavnaj rešiti; nikakor pa to dejstvo ne opravičuje, da so izbrali popolnoma zgrešeno pot oziroma neko svojevrstno obliko državljanske nepokorščine, kar so tudi jasno napovedali. Ob tem ne more biti prav nobenega dvoma, da gre v njihovem primeru za zlorabo instituta referenduma. In na podobno idejo so tudi po njihovem vzoru prišli tudi takrat policijski sindikati in k sreči tudi pravočasno sprevideli, da to ni prava pot za doseganje sicer lahko tudi legitimnih ciljev. Ti dnevni migranti se niso potrudili, da bi izkazali niti minimalni interes za doseganje svojega cilja. Verjetno res nima nobene zveze Pomorski zakonik ter njihova problematika. In da gre za eklatantno kršitev pravice do referenduma, je pač dejstvo, ki mu verjetno ne moremo oporekati. Na drugi strani je predsednik Državnega zbora, ki pač ni kdorkoli v tej državi. Ima določene pristojnosti, določeno vlogo, določene naloge in med njimi je po mojem mnenju tudi ta, da ščiti pravni red, da varuje pravni red, predvsem da ga varuje pred zlorabami. In predsednik Državnega zbora je ravnal v tej smeri. Meni je po drugi strani žal, ne poznam podrobnosti, žal mi je, da je bil zamujen rok, kjer bi lahko ta zaplet ali to zlorabo preprečili na bolj eleganten način. Prepričan sem, da bi se večina nas v tem državnem zboru, če bi v tem primeru odločali o tovrstni zlorabi, seveda odločali proti zlorabi in danes ne bi razpravljali ure in ure o tej problematiki. Verjamem, da so obstajali določeni razlogi, zaradi katerih to ni bilo možno izpeljati; in da je izbral praktično predvsem za njega najtežjo možno pot. Odločitev je sprejel kot strokovno. Oprl se je na pravna mnenja, oprl se je na Zakonodajno-pravno službo in verjamem, da tudi ob zavedanju, da ima takšna odločitev, pa čeprav strokovna, predvsem politične posledice. S tem je prevzel vso odgovornost nase. Zaradi tega je predsednik Državnega zbora za nekatere, tudi zame, ravnal pogumno. Mislim, da je končno enkrat čas, da se ne Državnega zbora ne institucij, kot je referendum kot ena najvišjih oblik demokratičnega odločanja, ne zlorablja. Mislim, da je pravi človek na pravem mestu, ki lahko reče "ne" takšnim zlorabam demokracije. Prepričan sem, da je bila slej ko prej potrebna tudi pravna praksa na tem področju. Dileme mi danes tukaj glede na to, da v večini primerov nismo pravni strokovnjaki, ne bomo razrešili. Ravnamo po svoji vesti in mislim, da se vsi zavedamo, zakaj smo v državnem zboru; in zato zagovarjamo predvsem verjetno tisti pravični del, za katerega se je zavzel in za katerega se je tudi predsednik Državnega zbora izpostavil; pa ne glede na to, kakšna bo odločitev ustavnih sodnikov na koncu. Vendar jaz osebno vseeno, pa čeprav nisem pravnik, verjamem, da pravo ni enostavno branje in dobesedno citiranje zakonodaje, ampak je nekaj več; da ima svoj namen in da se tudi odloča predvsem vsebinsko na osnovi tega, kar je zapisano. Zato osebno tudi ne dvomim v pravilnost in ustreznost odločitve. To je konec koncev tudi razlog, da predloga razrešitve predsednika Državnega zbora seveda ne bom podprl. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Uroš Prikl. Pripravita naj se dr. Dragan Matić in gospod Franc Jurša. Izvolite, gospod Prikl.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik. Spoštovane kolegice in spoštovani kolegi! Jaz bom začel s tako imenovano CIA – pa ne tisto združbo na drugi strani Atlantika, ampak s Civilno iniciativo Apače oziroma s civilnodružbenim gibanjem, ki se v tem vmesnem, prehodnem času preimenoval v Sindikat delavcev migrantov Slovenije. Evidentno je, da ljudje, ki hodijo s trebuhom za kruhom na avstrijsko stran meje, imajo svoje razloge za to, da tja hodijo. Verjetno si ne želijo delati v Avstriji, ampak jih razmere silijo k temu, da si lahko boljši, zajetnejši kos kruha odrežejo tam. Njihova zgodba seveda ni enostavna, na nek način je lahko tudi žalostna ta zgodba; zagotovo pa so tu problemi, ki se kar nekaj časa vlečejo. Vsi mi bi verjetno bili zadovoljni, da teh problemov predstavniki tega sindikata sploh ne bi imeli in da jim sploh ne bilo treba ustanavljati sindikata, ki se ukvarja s temi problemi. Pa vendar, mi vsi skupaj smo lahko kritični do vlade, nemalokrat je celo kakšna kritika upravičena; vendar tukaj, na tem mestu pa vlade vseeno ne smemo kar povprek kritizirati. Ta vlada je vendar začela, se sooča in tudi rešuje nastali problem vseh teh članov tega sindikata. Jaz sem prepričan, da so se ti pogovori začeli s tem, da se je prisluhnilo; in prepričan sem, da se tudi sliši drugo stran, kaj želi povedati. Dejstvo tudi je, to je moje osebno prepričanje, da so izbrali predstavniki sindikata metodo, ki ni ustrezna, metoda, ki ni okej. Vsak zakon, ki ga bomo v Državnem zboru sprejeli, se lahko na tak način, da se zagrozi z referendumom oziroma v začetni fazi z zbiranjem podpisov za referendum, dobesedno spravlja državo v patpozicijo oziroma ohromi to državo, pa tudi naše delo razvrednoti. Mi lahko tukaj kot po tekočem traku sprejemamo zakone, ki se bodo na podlagi takšnega manevra enostavno ustavili oziroma bo njihova uveljavitev vsaj zamaknjena, če že ne povsem ustavljena, vsaj za nekaj časa. Moramo vedeti, za katere zakone gre, pa to seveda ni bistveno, ampak tukaj govorimo o šestih zakonih, ki – jaz si bom tukaj vseeno dovolil reči – nimajo direktno vzročne povezave s problematiko, ki jo Sindikat delavcev migrantov Slovenije izpostavlja. To so: Zakon o izvajanju carinske zakonodaje Evropske unije, Zakon o upravnih taksah, Zakon o varstvu kulturne dediščine, Pomorski zakonik, Zakon o varstvu pred diskriminacijo in Zakon o partnerski zvezi, ki smo ga po dolgih zapletih in dolgih razpravah vendarle sprejeli v Državnem zboru. Na nek način sem jaz osebno tudi zelo vesel, da so za nami številne peripetije oziroma nasprotujoča si stališča, tudi referenduma, ki je to problematiko urejal; pa očitno še niso čisto za nami. Ja, odločitev predsednika Državnega zbora, to pa je zdaj tista ožja tema oziroma točka dnevnega reda. Odločitev kolega, odločitev dr. Brgleza je bila korajžna, pogumna, hrabra. Jaz verjamem, da tudi zelo dobro premišljena, iz najrazličnejših aspektov. Prepričan pa sem, zato tudi ne bom glasoval za njegovo razrešitev, da tudi pravilna, čemur prikimavajo, pritrjujejo tudi številni pravniki, ki so to tudi javno povedali, javno izrazili. Verjamem, da se je z mnogimi izmed njih tudi kolega Brglez predhodno, preden je sprejel to odločitev, tudi posvetoval. Jaz o samem institutu referenduma ne bi želel na dolgo in široko govoriti, še najmanj bi želel omalovaževati pomen instituta referenduma, pa vendar menim, da lahko s prepogostostjo uporabe tega instituta na nek način tudi sama neposredna demokracija razvodeni. Sem zagovornik tega, da se poslužujemo takšnega ali drugačnega referenduma le takrat in predvsem takrat, ko gre za neke strateške, ključne odločitve, ki jih mora država kot takšna sprejeti; in se tudi politiki zdi smiselno, da o tem in po tem povpraša državljane in državljanke Republike Slovenije. Vemo tudi, kakšne so udeležbe na referendumih, tistih krucialnih, tistih pomembnih – vstop Slovenije v Evropsko unijo, tudi v Nato, pa še kakšnega bi lahko tukaj našli; kakšne pa so udeležbe, ko se pogovarjamo o nekih zadevah, ki so ožjega pomena, ki zadevajo neke zelo ciljane skupine ljudi; o katerih vprašanjih pa sploh ne smemo povpraševati ljudi z vidika, ker gre za neke človekove pravice, ker gre za obrambno sposobnost, varnost države, tudi finančne in tako dalje. Ko smo pri delavcih migrantih, verjamem, da se bodo ti pogovori, ki so stekli – in to je tukaj pozitivno, zelo pozitivno –, nadaljevali in da se bodo tudi končali; in to v interesu vseh vpletenih, še posebej pa tistih, ki se jih ta problematika najbolj tiče, to pa so dnevni ali tedenski migranti, ki si kruh služijo v sosednji Avstriji. V nekih točkah me je ta današnja razprava malo razžalostila, ker sem dobil občutek – če se motim, bom zelo vesel –, da je v določenih trenutkih zadeva šla tudi na nek način na osebno raven, kar pa seveda ni primerno in neustrezno. V tem trenutku, počasi tudi zaključujem svojo razpravo, ne bom ugibal, ne bom prejudiciral, kaj pa bo Ustavno sodišče reklo, kaj pa bo Ustavno sodišče povedalo. Nikoli nisem osebno in mislim, da tudi v Desusu ni bila takšna praksa, da bi komentirali odločbe Ustavnega sodišča. Čeprav me je zadnja odločba Ustavnega sodišča postavila na mejo tega, ali bi, ali ne bi komentiral, ko se je Ustavno sodišče postavilo na eno stran in odločilo, kot je odločilo, o ZPIZ-2, kar zadeva prostovoljne vključitve v obvezno pokojninsko zavarovanje. Ne bom prejudiciral, kaj bo, ko bo Ustavno sodišče odločilo o tem, ali je predsednik ravnal prav ali ne. Pričakoval pa bi, da bi predlagatelj razrešitve predsednika Državnega zbora z razrešitvijo vsaj do takrat počakal, ko bo odločitev Ustavnega sodišča znana, da na nek način ne bi prejudiciral te svoje odločitve oziroma si na ta način tudi nabiral – to je seveda moje osebno mišljenje in pravico imam do njega –, političnih točk. Verjamem, da je predsednik dobro premislil, preden je sprejel to odločitev, da bo tudi v vseh nadaljnjih korakih dobro premislil, sprejemal pravilne odločitve v interesu demokracije in predvsem v interesu, ali pa tudi v interesu, če hočete, povrnitve ugleda Državnega zbora, ki mu mnogokrat ugled tudi pada. Kot rečeno, ne bom glasoval za razrešitev predsednika Brgleza. Verjamem, da bo ostal tudi po današnjem dnevu predsednik. Želim mu obilo uspešnega dela ter uspešno vodenje Državnega zbora tudi vnaprej! Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Dragan Matić. Pripravita naj se gospod Franc Jurša in dr. Vinko Gorenak. Izvolite, gospod Matić.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani kolegice in kolegi, spoštovani predsednik Državnega zbora! Ta debata se je malo zvodenela, kakšnih novih argumentov ni bilo slišati s strani Slovenske demokratske stranke, razen večkratnega ponavljanja na enih in istih vprašanj. Vmes se je pa za osvežitev pojavljalo še nekaj tez. Že nekajkrat do zdaj sem slišal v parlamentu razlage zgodovine s strani ljudi, ki se očitno imajo za poznavalce. Gospod Breznik, gospod Grims, ki tudi prej niso razumeli – po moje namenoma ali zaradi kakšnih drugih razlogov – gospoda Brgleza, ko je razlagal. Ta teza, da so vsi totalitarizmi enaki, in tudi ta teza, da sta nacionalsocializem in komunizem enaka, ker izvirata iz socializma, oprostite, gospoda, to je nesmisel. Nacionalsocializem izvira iz nacistične teorije, iz rasne teorije o tem, da je ena rasa übermensch, nadljudje; druga rasa pa sploh niso ljudje. To so pa Židi in tisti morajo izginiti. In v nacionalsocializmu se Žid ni mogel spreobrniti, postati nacist in preživeti; ampak bilo namenjeno, da ga bodo poslali v Auschwitz ali v kakšno drugo taborišče ter da bo končal na onem svetu. To je bil ta sistem. Komunistični totalitarni sistem pa se je razvil iz teorije o brezrazredni družbi, kjer ne bo izkoriščanja človeka po človeku. Potem pa se je iz raznih razlogov pervertiral v totalitarni sistem, ki ga lahko po rezultatih gorja primerjamo z onim prvim; po množini mrtvih in tako naprej. Ampak oba dva v osnovi nista isto. Gospod Logar, prosim. Gospod predsedujoči, dajte gospoda Logarja malo umiriti, ker ima očitno željo, da bi nekaj povedal, pa ne more počakati. Podobno je tudi s krščansko religijo, tudi krščanska religija je nekaj zelo pozitivnega, ljubezen do bližnjega, sočutje; pa vemo, kako je v zgodovini pervertirala skozi križarske vojne, verske vojne, lov na čarovnice, inkvizicije. Spet množica mrtvih, množica gorja; ampak v osnovi to ni zlo. In to je tisto, kar je govoril gospod Brglez, pa ga niste razumeli. Imamo izvorno zlo, imamo sistem, ki je pervertiral idejo, ki je pervertirala v nekaj, kar je bilo potem slabo. To samo kot kratek diskurz, da ne bomo zmeraj poslušali, kako so vsi totalitarizmi isti. Tudi Dantejev pekel ima več krogov za različne grešnike in stopnje grehov. Glede današnje teme pa naslednje, pravica do zlorabe pravice ne obstaja, vsaj jaz tega nisem nikjer slišal. To verjetno ni ne ustavna ne zakonska kategorija. Da se je sprejetje zakonov ustavljalo oziroma poskušalo blokirati z referendumskimi pobudami, ne da bi tisti, ki so to vlagali, sploh imeli pravni interes ali pa da bi sploh poznali vsebino teh zakonov, je bilo več kot izkazano, saj tega niso niti skrivali. Oni so pač želeli to uporabiti samo kot sredstvo za doseg svojega cilja. In če sedaj gospod Mahnič, ki se ukvarja z modnimi dodatki, kravatami in sorodstvenimi povezavami strokovcev, ugotavlja, da manjka zakonska podlaga za preprečevanje zlorab, je to ta logika, ki je pripeljala do tega, da imamo v eni zvezni državi v Združenih državah Amerike zakon, ki prepoveduje vožnjo avtomobila z zavezanimi očmi; ker se je pač nekdo našel in se je vozil z zavezanimi očmi po cesti. Potem so morali sprejeti tak zakon, da so mu to prepovedali; ampak to je popoln nesmisel. Če do zlorabe pride iz narave stvari same, tisti, ki je odgovoren za to, da to lahko prepreči, je dolžan, da to prepreči; če ne, mora nositi moralno in materialno odgovornost, ker tega ni storil. Kar se tiče trditev o tem, kako teh težav z migranti ni bilo za časa vlada Janeza Janše. Res je, da je Zakon o dohodnini bil sprejet aprila 2004 oziroma za časa Ropove vlade, ampak že decembra 2004 je Janševa vlada takoj po nastopu funkcije predlagala novelo tega zakona, Mramorjevega zakona o dohodnini, po nujnem postopku. Ali so bile takrat izjeme v korist delavcev migrantov? Niso bile. Bile so v korist kapitala. Novelo zakona je Janševa vlada utemeljevala z nižanjem obdavčitve kapitalskega dobička, ki je bil dosežen z odsvojitvijo pretežnega lastniškega deleža. Druga možnost je bila leta 2006. Takrat se je Janševa vlada pod pristojnim ministrom dr. Bajukom odločila, da temeljito prenovi in sprejme nov zakon o dohodnini. Pa je ta reševal te težave migrantov delavcev migrantov? Tudi ne. Določal je ravno obratno, da se dohodki rezidentov Slovenije obdavčujejo po svetovnem dohodku, kar pomeni, da so v Sloveniji obdavčeni od vsega dohodka ne glede na to, kje je dohodek pridobljen; v smislu zemljepisnega izvora dohodka. In takrat, je zanimivo, ko pravite, da je bilo vse v redu. Takrat, leta 2006 so prav isti pripadniki Civilne iniciative Apače protestirali proti vladi SDS. Na njihovih demonstracijah se je pojavil napis, citiram: "Avstrija nam daje kruh; vi, gospod Janša, Bajuk, Simič nam dajete palico." Potem se je vlada Janeza Janše obnašala blazno načelno in v duhu pravne države ter spoštovanja načela enakosti vseh državljanov enostavno prenehala pošiljati položnice za doplačilo dohodnine vsem tem delavcem migrantom, čeprav bi jim bilo verjetno treba, pa jih ni. Potem je vlada Boruta Pahorja to zadevo skušala rešiti z uvedbo posebne olajšave, ki je bila v višini 7 tisoč evrov in več, na podlagi katere se potem ta nevšečnost odpravlja; ampak leta 2013 je Ustavno sodišče ugotovilo, da je to protiustavno, da je to neupravičen davčni privilegij. In ker je to odločbo Ustavnega sodišča treba spoštovati, je sedaj prišlo do tega zapleta, o katerem govorimo, glede delavcev migrantov, ki poskušajo sedaj obračunati z odločbo Ustavnega sodišča na ta način, da vlagajo zahteve za referendum ne v enem primeru, ampak v večjih množinah in količinah. In podobno bi lahko počela katerakoli interesna skupina v tej državi. Jaz vem za eno, ki je prav tako v stiski, ki se neprimerno obdavčuje. To so kulturniki, samozaposleni delavci s področja kulture. Od leta 2012 se jih obravnava enako kot avtomehanike, kot obrtnike, ki delajo recimo mize ali pohištvo; in se tisto, kar zaslužijo, obravnava kot dobiček, ne pa kot dohodek. Iz tega naslova morajo plačati nek pavšal na podlagi lanskoletnega obsega sredstev, ki so jih pridobili, čeprav mogoče sploh nimajo dela v tem letu. Da ne govorim o vseh drugih socialnih pravicah, ki jih nimajo zaradi tega statusa. Oni bi ravno tako lahko začeli po istem receptu vlagati zahteve za referendum in potem še druga skupina, tretja, četrta, peta. Na koncu bi imeli paralizo sistema, posledično popoln kaos. Kam nas lahko to pripelje? V tem smislu je ta poteza, ki jo je predsednik Državnega zbora potegnil, upravičena in jo podpiram. Ustavno sodišče pa bo dalo dokončno sodbo in na tem precedenčnem primeru tudi verjetno potegnilo črto, da do teh pojavov ne bo več prišlo oziroma da ne bo teh težav. In kar se tiče ostalega, tukaj je bilo rečeno marsikaj. Bilo je rečeno, da obstaja nek totalitaren refleks. Ne vem, na kaj točno je bilo to mišljeno. Kjer je veliko besedí, je malo pameti, je rekel gospod Grims. Ampak ravno on je maratonec v razpravljanju. In kadar on začne razpravljati, ni ne konca ne kraja, ene in iste teze se ponavljajo v urah in urah. Glede tega bi se lahko on malo zamislil nad seboj. Kar se tiče pa totalitarnih refleksov, mi nimamo vodje stranke, ki bi bil nekdanji funkcionar v totalitarnem sistemu. Nimamo ga. Poglejte pri sebi, poglejte, kako je učil Obrambno in zaščito na Gimnaziji Ivana Cankarja, govoril o JLA kot udarni pesti sistema, ki je treba zaščititi družbeni sistem in samozaščito samoupravljanja. Vse to nas je takrat učil. Veste, takih vodij mi nimamo. Raje njega vprašajte, kako je s tem; ne pa da po tvitih obračunava z našim predsednikom Državnega zbora kot strastni tviteraš. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Franc Jurša. Pripravita naj se dr. Vinko Gorenak in dr. Mitja Horvat.
Podpredsednik, hvala za besedo. Še enkrat vsem kolegicam in kolegom lep pozdrav! Če pozorno poslušaš razpravo, ki jo imamo v tej dvorani, potem lahko hitro zaključiš, mogoče samo tema druga, zaključki, stališča, sklepi posameznikov pa čisto enaki. V končni fazi vedno iščemo, katera vlada je kdaj in zakaj nekaj naredila oziroma zakaj nečesa ni naredila. Spomnim se, da o dnevnih migrantih razpravljamo v Državnem zboru že od takrat, ko sem prvič prišel v to dvorano, to se pravi tretji mandat, pa tudi prej se je že o tem govorilo. Vedno, ko je bil nekdo v opoziciji, je hotel vehementno rešiti ta problem. Ko pa je bil v koaliciji, pa so stvari malo drugače izgledale, predvsem zaradi tega, ker je bilo treba na nek način zagotavljati določena sredstva, da bi javne finance lahko nemoteno funkcionirale. Če začnem govoriti nekaj o dnevnih migrantih, moram reči, da je največ dnevnih migrantov iz območja, iz katerega prihajam – severovzhodne Slovenije. In ti ljudje so dejansko šli v Avstrijo v službo, ker enostavno v Sloveniji niso dobili dela, ali pa so imeli tako nizke plače in so v tem izkoristili priložnost, da so lahko v Avstriji tudi več zaslužili. Treba pa je temeljito pretehtati, ali smo davčno enako vsi obremenjeni. To pa so dejstva in brez tega nekako ne bomo mogli priti do skupnega zaključka. Ustavno sodišče je na tem področju določene zadeve že povedalo, v parlamentu pa do konca nikoli nismo prišli. Vedno, znova in znova te zadeve odpiramo. Stališče naše poslanske skupine je bilo jasno izraženo. Tudi sam moram povedati, da se moje osebno stališče od stališča poslanske skupine ne razlikuje. Osebno ocenjujem, da je predsednik Državnega zbora na sebe prevzel veliko odgovornost, je bil hraber in smél, ko se je odločil, da bo postopal tako, kot je dejansko postopal. Moram pa reči, edino, kar mu zamerim, je to, da nas vsaj koalicijske partnerje, če že ne predsednike oziroma vodje poslanskih skupin strank znotraj parlamenta o njegovi odločitvi vsaj ni seznanil. Malo olja na ogenj je prilil predsednik Vlade z eno izjavo, kjer smo se nekateri počutili, ne bom rekel manjvredne, malo manjše, ampak po rasti smo kar zadovoljni, da smo tako veliki, kot pač smo. Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke bi priporočal, ker tudi v športu, kolikor ga poznam, redno ga tudi spremljam, nikoli ni dobro, da udariš na prvo žogo. Spoštovani kolegice in kolegi, tu bi bilo pametno, da bi mogoče počakali nekaj časa in da bi potem, ko bi imeli že zaključke oziroma bi Ustavno sodišče o tem odločilo, takrat vi na ustrezen način odreagirali. Skrbi pa me ena zadeva relativno zelo, in sicer je to vprašanje, ki je vezano na predlog obrazložitve za razrešitev predsednika Državnega zbora in tudi predlog oziroma ustavna pritožba zoper odločitev predsednika Državnega zbora dr. Milana Brgleza, da ni določil roka za zbiranje podpisov za razpis referenduma o šestih zakonih. Identični stavki so bili tam in potem razmišljam, ali je vodstvo dnevnih migrantov pripravilo vam to zadevo, ali pa je bilo mogoče obratno. Zaključimo lahko zelo hitro. Glede na vašo spretnost, znanje in izkušenost bi lahko prej zaključil, da je mogoče ta zadeva bila sproducirana v vaših vrstah. Ampak to je moje razmišljanje, ne bom rekel, da trdno stojim za tem, kar sem povedal. Bi pa vseeno na koncu mojemu predsedniku Odbora za obrambo nekaj povedal, ker sem začutil potrebo, da mu to povem. Spoštovani Žan Mahnič, zelo bi bil vesel, da se enkrat skupaj z akterji usedete in poveste, kdaj je datum, da bomo praznovali dan Slovenske vojske. Če se boste zmenili za katerikoli datum, ga bom jaz spoštoval. Predvsem pa vi, ki niste takrat bili z ničemer obremenjeni, ker vas enostavno še ni bilo. Kaj pa se tiče same kazenske ovadbe gospoda Milana Kučana, pa vseeno mislim, da bi bilo prav, da bi rekel, da je gospod Milan Kučan nekdanji predsednik [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Da ne bomo širili teme. Replika, izvolite, gospod Žan Mahnič.
Hvala, gospod Jurša. Saj ravno zato, ker takrat nisem bil zraven, lahko neobremenjeno govorim o nekaterih stvareh. Samo za primerjavo – dva dneva pred nedeljsko proslavo, ki je bila najprej mišljena kot proslava ob 25. obletnici Slovenske vojske, so spremenili naslov. In kakšen je bil naslov? 25 let slovenske vojske v samostojni državi. Ker tudi oni vedo, da je vojska stara 26 let.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Vinko Gorenak, izvolite.
Hvala lepa. Premalo je časa, da bi se odzval na vse, na kar sem se imel namen, pa vendarle zelo na hitro. Naj vas tiste, ki ste bili v Državnem zboru, in tiste, ki niste bili v Državnem zboru, na hitro spomnim na nekaj. Leta 2012 je sindikat gumarjev, se spomnite, prinesel podpise in zahteval zbiranje 40 tisoč podpisov iz popolnoma istih razlogov. Popolnoma istih razlogov. Šlo pa je za slabo banko in za SDH. Si predstavljate, kaj bi bilo, če bi se takrat na relaciji predsednik Vlade Janša in Virant, ki je vodil Državni zbor, zmenila in rekla, da ne bo referendumov. Tam zunaj bi jih namesto 30 tisoč bilo 60 tisoč; med njimi mnogi vi iz SMC, ki ste tja hodili. Želim se odzvati še na eno stvar. Mnogi ste govorili, da je Ustavno sodišče Janši popravilo krivico. Ja, figo, figo. Vi ste naredili nekaj neustavnega, pa kakorkoli to interpretirate. Kaj če bi v tistem času sprejeli nek zakon z enim glasom večine. Bi to bilo ustavno? Kaj če bi mi takrat pristali na neumnost, kaj če bi mi takrat pristali na to, da gospod Predalič zasede njegovo mesto., v kar ste nas silili in celo zakon spreminjali?! Silili ste nas v to, to dobro veste. Danes njega ne bi bilo tukaj. In ne govorite potem – počakajte, počakajte, počakajte. Leta 2008 ste se hihitali, ko so se postopki v zadevi Patria začeli. Leta 2011 ste rekli –obsojen, gôtovo je, obsojen, obsojenec, ne vem kaj vse. Leta 2012 ste rekli – ne smete hoditi pred sodišče. Leta 2014 ste mu mandat vzeli na nezakonit in neustaven način, pa ne govorite mi, predsednik in vsi ostali, o tem, da "zakon ni bil skladen z Ustavo". Nema, to je za prodajanje megle, predsednik, ne megle prodajati. Vzeli ste mu mandat na neustaven način, gôtovo, pika, amen. Gremo naprej. V času, ki mi še preostane in ga je zelo malo, se lahko odzovem samo na nekaj stvari. Gospod Zorčič, res si vas ne bi želel za odvetnika, nikoli, ker potem bi bil obsojen takoj. Upam, da vas nikoli ne bom imel priložnosti za kaj takega prositi, pa vas tudi ne bi. Vi meni govorite, da sem jaz bil miličnik in da sem branil totalitarni režim. A vaša podšefica pa ni bila?! Če meni to očitate, lahko gospe Kozlovič tudi. Kako zdaj, meni ja, njej pa ne. Vedite pa nekaj, vi ste takrat potičke delali v peskovniku, ko sem jaz to bil. Ampak morate vedeti, da informirani policisti, nekoč miličniki, isto kot je delala gospa Kozlovič, tako tudi jaz, smo se ukvarjali s prometom, javnim redom in mirom ter kriminalom. Tisto drugo je pa politična policija, Udba ali SDV, kakorkoli imenujete. Preberite kakšno knjigo, pa boste bolj bogati na znanju. Gremo naprej. Mislim, da je gospod Möderndorfer mi govoril o izgubi podpisov. Gospe in gospodje, štiri inštitucije so to preverjale. Nobena od štirih inštitucij ni obdolžila mene kot notranjega ministra za to, nobena! To si je sicer želel Jani Möderndorfer, ki je takrat sedel tamle na vašem mestu z veliko vojakov, kot jih imate zdaj vi; ampak ni šlo, ni šla zadeva. Je pa res nekaj drugega, da mi je nekdo od nekdanjih strokovnih delavcev Državnega zbora povedal, za kar nimam dokazov, da so bili podpisi vzeti ven, preden so šli na MNZ, tukaj v Državnem zboru, v kopirnici; s strani odgovornih oseb, ne s strani kakšnih navadnih delavcev v kopirnici. Časa mi je žal zmanjkalo, da bi še odgovoril tudi predsedniku Državnega zbora [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Prehajamo na sklepni del splošne razprave, v katerem dobijo besedo še predsednik Državnega zbora dr. Milan Brglez in nato predlagatelj. Izvolite, dr. Brglez.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Jaz bi se hotel ustaviti po sedmih točkah. Prva točka, gre za interpretacijo, kaj se je na tej seji dogajalo oziroma kdo naj bi igral vlogo žrtve. Insinuirano je bilo, da naj bi jo sam skušal igrati, potem ste se vi skušali pokazati v vlogi žrtve. Mislim, da ves pomen politične debate ni v tem, da bi prišli do tistega, ki je žrtev, čeprav si znam predstavljati, da je to zelo želena pozicija, saj ljudje simpatizirajo z njo. Tisto, kar je važno, je, da je to preusmerjanje pozornosti na napad na vas kot ključen del tiste moje obrambe, od tega, kaj so argumenti zadaj za tem, kako sem postopal, pravzaprav poskus tega, da se odvrne pozornost od tega, da so bile napačno vložene zahteve za zbiranje podpisov za referendum, to je prva zadeva. Druga stvar, važno je, da sem se po svojem prepričanju v tem primeru pravilno odločil; ampak o tem ne boste presojali vi, o tem bo presojalo konec koncev Ustavno sodišče. Tisto, kar pa vam lahko vseeno očitam, je, da je to zloraba, da to sejo poskušate uporabljati ali pa zlorabljati, kakorkoli temu rečemo, za napad po eni strani na samo funkcijo, na drugi strani najbrž tudi name; na to, da se je zgodilo nekaj, kar se po vaše niti pod razno ne bi smelo zgoditi, ker potem bo ta zloraba še vedno mogoča. Ampak kot sem rekel, o tem bo odločalo Ustavno sodišče. Tisto, kar pa vem, pa je pravzaprav preprosto dejstvo, da je to sejo mogoče razumeti kot poskus političnega pritiska in vplivanja na Ustavno sodišče, absolutno. Ampak na vso srečo bo ono imelo zadnjo besedo in kot vedno bom spoštoval odločitev Ustavnega sodišča. To je tisto, kar lahko rečem in kar pravzaprav vsakdo mora početi, ne samo kdorkoli v tej državi. Tudi Ustavno sodišče mora spoštovati odločitev Evropskega sodišča za človekove pravice, ker je to politična volja v tej državi, da se tako naredi. Ni pa neposredno uporabna ali karkoli takega, ni v takšnem razmerju do našega sodišča kot sodišče Evropske unije na obeh instancah. To je ena od stvari, ki bi jo prav želel izpostaviti. Druga stvar je, da bom tokrat natančno prebral odločitev iz 20. 4. 2004 in ponovljeno v nadaljevanju 17. 6., ta del izreka je bil ponovljen. Tisto, kar je važno, je, da je sodišče povedalo, kaj si misli o zlorabah referenduma, in iz tega izpeljevalo vse konsekvence. V 17. točki pravi: "Državni zbor neustavnost referendumskega vprašanja utemeljuje tudi z navedbo, da vprašanje pomeni zlorabo instituta referenduma z namenom zavlačevanja zakonodajnega postopka, katerega cilj je izvršitev odločbe Ustavnega sodišča, ker naj bi pobudnici pobudo z referendumskim vprašanjem vložili iz enakih razlogov kot prejšnjo." Ponovno vlaganje, ponovljivost, ponavljanje. "Ustavno sodišče", sedaj je pa tukaj važno, "ne izključuje možnosti, da se lahko tako predhodni kot naknadni zakonodajni referendum" – takrat smo to zadevo poznali, ampak s tega stališča je vseeno pomembna – "uporabita tudi v neustavne namene, na primer", poudarjam besedo na primer, "z vlaganjem novih in novih pobud z namenom zavlačevanja zakonodajnega postopka za sprejem določenega zakona, ki mu pobudniki nasprotujejo." Tudi to je zloraba. Ne v nasprotju z namenom zakona, tudi isti, samo zaradi tega, da bi zaustavili, ker je pač v tem primeru zadaj obstajala odločitev Ustavnega sodišča, ki jo naj bi zakon uresničil. Potem pa nadaljuje. "V kolikor bi Državni zbor ali pred njim predsednik Državnega zbora ugotovil takšne namene pobudnika, bi moral že sam v okviru možnosti, ki jih daje ZRLI, na primer v okviru zahtev, da mora biti vprašanje jasno izraženo, da mora biti zahteva obrazložena ter z oblikovanjem pravil za postavitev določenih vprašanj na podlagi alinej 18. člena ZRLI" – ja, absolutno v nekaterih vidikih, ampak nikakor ne v tistem, da lahko v takih primerih posreduje – "preprečiti razpis referenduma." To je tisto, kar Ustavno sodišče v tem primeru nalaga kot navodilo, interpretacijo. Njihova interpretacija je zame zavezujoča, ne vaša. In po njej moramo ravnati, dokler nimam ničesar boljšega kot v osnovi. V tem primeru je ta besedica "na primer" zelo pomembna. Kot je nedavno tega razložila takratna predsednica, deveta ustavna pravnica, torej ustavna sodnica, takrat predsednica Ustavnega sodišča dr. Wedam Lukić, je iz tega moč sklepati, da možnosti, da predsednik Državnega zbora tudi v primeru drugih zlorab odloči, da ne bo določil roka za zbiranje podpisov, Ustavno sodišče ni izključilo. Obstaja ta možnosti, seveda pa se bo o tej zadevi moralo razsoditi. Tisto, kar je ironično, je, da ste osnovo za to pa naredili bodisi sedanji ali predhodni poslanci Slovenske demokratske stranke, ki ste od Ustavnega sodišča dobili nazaj, če vaše izraze uporabim, tudi neko vrsto klofute v tem primeru. Kot običajno, za to klofuto noben ni odgovarjal, ničesar se ni zgodilo. To so tri zadeve, ki sem jih hotel povedati. Sama kravata, tu res ni nobenega problema, ne z barvami ne s čemerkoli drugim. Je pa kravata predsedovanja Slovenije Svetu Evropske unije. Ni nobenega razloga, da človek ne bi tega delal. Bi pa vseeno kolega Mahniča, ki ga sedaj ni tukaj, vseeno pozval, da čim prej doštudira. Prvič, študij mu potem ne bo zastaral, to je ena reč, ki je važna. Druga, bolj pomembna pa je, potem bo razumel, da dejstvo, da branim pravico, da mene žali in da žali ostale v Državnem zboru, seveda z vso odgovornostjo, pomeni tudi branjenje demokratične razprave in osnove tega, kar se v tem parlamentu dogaja. Ta pristop, ki sem ga do sedaj imel, mislim, da skoraj ne pozna, vsaj iz moje strani, izjeme. Vem, da včasih trpite zaradi tega, ker se zlorabe ponavljajo in ponavljajo zaradi tega, ker preprosto ne odvzameš drugemu možnost besede. Ampak možnost besede je v tem parlamentu, vsaj kar se mene tiče, vedno bila. In zaradi tega, minimalno zaradi tega, ker je to pojmovanje demokracije povsem drugačno od tistega, ki se ga je on naučil iz ne vem katerega učbenika, sem mogel to poudariti. Korektno bo, kar se tiče kolega mag. Širclja, dodati nekaj pri tej vaši zadevi, ki je dopolnilo; ampak postopoma bomo najverjetneje prišli do cele resnice. In to je, da je vaša vlada pravzaprav preložila breme odločanja na naslednje, ker je davčni dolg ostal in ga je bilo treba nekako potem razrešiti. Tista rešitev pa ni zdržala ustavne presoje, problem se je samo prelagal. Vsak lahko dopolnjuje, ampak na koncu pridemo do celovite zgodbe iz različnih zornih kotov. Politiku nikoli ni verjeti na besedo direktno, iz različnih zornih kotov pa ja; direktna laž je pa nedopustna zadeva. Kar bi še hotel povedati, je eno vprašanje, ki ga imam za gospoda Grimsa, ki je vsekakor na vrsti za mano. Kakorkoli gledam zadevo, meni se zdi čudno, da Slovenska demokratska stranka toliko simpatizira prav s čezmejnimi delavci migranti na delu v Avstriji. Zanima me, če bi na isti način in tako dosledno takšno njihovo podporo pri zlorabljanju svojih pravic uživali tudi, če bi na ta način referendumske pravice zlorabljali na primer Romi, muslimani, istospolno usmerjeni?! Tukaj gre za to, da pravzaprav kdorkoli. To me zanima kot eno takšno vprašanje, ki ga imam. In mogoče še zadnje pojasnilo, ko sem govoril o zardevanju. Ko sem govoril o zardevanju, nisem govoril o vašem zardevanju, govoril sem o zardevanju vaših poslanskih kolegov iz Evropske ljudske stranke v Svetu Evrope zaradi kršitve tajnosti postopkov, ki je za njih absolutno sveta. Dobro veste, o čem sem govoril, ne bom tega več obračal, ampak nekaj takšnega je tako nesprejemljivo, tako nepojmljivo, da lahko skličemo izredno sejo, pa bomo hitro povedali, o čem govorim, brez velikega problema. Tisto, kar je, torej nič ni pomembno. Sestavni del parlamentarizma je tudi vsaj določeno spoštovanje postopkov. In tiste postopke, ki so jih kolegi iz Slovenske demokratske stranke skušali v tem državnem zboru odpreti za namene blatenja posameznih kandidatov za slovenske sodnike Evropskega sodišča za človekove pravice, to je nekaj, kar je nezamisljivo v evropskem oziru, nekaj, kar Evropska ljudska stranka ne tolerira. Jaz sem to zadevo hotel izpostaviti ravno kot primer, kako daleč lahko gremo. Bomo sklicali sejo pa boste videli. Končujem s tem in se zahvaljujem za vso podporo. Ne morem drugega reči, kot to, da je državni zbor mesto politične razprave. Vse, kar sem danes povedal, predstavlja takšno politično razpravo. Ne oglašam se pogosto, to je dejstvo, zaradi svoje funkcije. Zaradi tega se zahvaljujem za to možnost, čeprav je bila izražena kot napad na mojo funkcijo. Takrat, ko se pa oglasim, imam pa točno določen namen, zakaj to zadevo naredim. In takrat se v funkciji poslanca, ne v funkciji predsednika Državnega zbora, ker tam gor, za predsedujočo mizo, razen da vodim, ne počnem drugih stvari. Najlepša hvala.
Hvala lepa. Besedo ima predlagatelj mag. Branko Grims.
Hvala za besedo. Najprej kar se tiče odgovora. Malo nenavadno je, da tisti, ki se obravnava, postavlja vprašanja drugim; ampak jaz zmeraj rad ustrežem. Recimo glede odnosa do Romov, ker ste to posebej izpostavili. Jaz osebno sem v zakonu o RTV napisal "posebne oddaje za Rome", ker gre za pomen vključevanja njih v družbo na enakopraven, produktiven način. Sem pa vedno po drugi strani nasprotoval, če se nekomu daje poseben položaj, ko gre recimo za vprašanje volitev in podobnih zadev. Zakaj? Ker s tem se izniči načelo En človek – en glas, ki je temelj demokracije in je vedno bil. Če pogledate zgodbe za nazaj, boste videli, da gre vedno za tisto, da se podpira, kar je pozitivnega, in da se opozarja na tisto, kar je problem. V danem primeru je bil recimo problem tudi to, da se je z vaše strani uporabilo kar nekaj neresnic. Ko ste obrazložili, zakaj vas zjutraj ni bilo, da ste videli, kaj bo. Ampak jaz sem bil seznanjen s strani kolegov, da ste napisali v opravičilo odboru, da vas ne bo, ker se, citiram, "pripravljate na sejo Državnega zbora". In nič drugega. To se pravi, da je vse ostalo bilo zdajle, reciva temu, politična interpretacija. Ali je to lepo ali ne, prepuščam drugim. Očitali ste, da je zakon, ki je povzročil težave dnevnim migrantom Slovenije na delu v Avstriji in drugih državah, da ne bo sporazuma zaradi izrazov, krivda Slovenske demokratske stranke. To niti slučajno ni res. To je bil zakon, ki ga je sprejela Ropova vlada, je pa začel polno učinkovati šele v času Janševe vlade. Kasneje se je to poskušalo kompenzirati z neko rešitvijo, da se je spremenilo osnovo, po kateri se računa njihova davčna obremenitev. Ustavno sodišče je, kot so nekateri kasneje pravilno ugotovili, to razveljavilo več let kasneje. Sedaj pa je problem še vedno rešljiv, tako da ne reči, da vas nismo opozorili na to. Tudi jaz osebno sem to večkrat naredil. Najlažje bi bil preprosto rešljiv trajno z ustreznimi bilateralnimi sporazumi s sosednjimi državami, kjer bi se pač odločili za eno ali drugo obdavčitev; ne pa za dvojno, ki je seveda neprijetna in generira marsikakšen protest. Po drugi strani je pa, če ste vsi to pozabili, bil to tudi predmet interesa opozoril in celo javno izraženega, že sproženega postopka Evropske komisije proti državi Sloveniji. Če ste na to pozabili, vas jaz opozarjam. Ta zadeva je pomembna, je relevantna in se ji Slovenija ne bo mogla izogniti, zato je tudi vredna ustrezne pozornosti vseh. Kar se tiče rešitve, na katero sem opozoril in je po mojem mnenju najbolj enostavna ter tudi pravno najbolj korektna – to je bilateralni sporazum –, je v Sloveniji pravni red tak, da tega ne more vložiti neposredno Državni zbor, kdo od poslancev ali poslanska skupina; ampak je to stvar pogajanj, ki jih mora opraviti Vlada Republike Slovenije. Predlagam, da nadaljnje aktivnosti peljete tam čez in zadevo lahko sporazumno uredimo na najboljši možni način. Toliko, kar se tiče samega ozadja te zgodbe. Zdaj pa pojdimo do konkretnosti. Zmeraj je problem v drobnem tisku. Kaj je bistvo zgodbe z današnjo sejo? Vse, kar je treba urediti v zvezi z referendumom, je že v tem trenutku ustrezno urejeno, razen tistega dela, ki se dotika ustavne spremembe, kjer pa so začasno rešitve v Ustavnem zakonu; stvar je povsem operativna in normalno funkcionira. Če oboje beremo kot celoto ravno o tej zadevi, ki je danes predmet seje, sploh ne bi smelo biti najmanjšega dvoma oziroma zapleta. Sedem dni je rok, če gremo čisto na formalnosti, v katerem po vložitvi pobude za zbiranje podpisov za formalno zahtevo, ki jo mora spremiti najmanj 40 tisoč overjenih podpisov, ima časa predsednik Državnega zbora, da skupaj s pristojnimi službami skladno z zakonom ugotovi, ali so izpolnjeni zakonski pogoji za razpis roka. V tem času ima na voljo dve možnosti. Prva je, da najkasneje sedmi dan do 24. ure poteka roka razpiše rok za zbiranje podpisov. Druga možnost bi bila, če bi jih ocenil, da je neka hujša napaka, da na osnovi zakonitih pooblastil pozove k dopolnitvi oziroma ustreznemu popravku, če je ta možen v okviru veljavne zakonodaje. In druga možnost je, da v skliče Državni zbor in mu predlaga odločitev, da se referendum ne razpiše, če gre za vsebinski problem, ki bi bil bodisi take narave, da bi odložitev uveljavitve zakona ali pa sploh njegovo nesprejetje lahko pomenila hud pravni zaplet, kršitev človekovih pravic ali drug podoben problem. V danem primeru se ni storilo ne enega ne drugega. Tisti človek, torej predsednik Državnega zbora, ki bi moral sklicati Državni zbor, če je ocenil, da gre za, kot pravi, vsebinsko zlorabo, tega ni storil; ampak si je vzel po preteku roka že sam pravico, da enostavno ni razpisal roka. S tem je dvakratna kršitev obstoječih predpisov. In tudi sklicevanje na Ustavno sodišče in na judikat, ki ste ga predstavili, je pomanjkljivo oziroma napačno. Tisti, ki vam je to predlagal, je to stvar pomanjkljivo prebral. Če greste še enkrat prebrati besedilo, ki ste ga sami prebrali, na kaj se nanaša?! V okviru svojih pristojnosti, ki jih imate; in potem so tudi razdelane, če ste podrobno prebrali tekst. Kaj so vaše pristojnosti? Da pogledate, ali je priloženo zadostno število podpisov, ali je pravilno postavljeno vprašanje, ali je ustrezno formalno vložena in obrazložena; skratka, ti formalni pogoji so pristojnosti, ki jih imate po zakonu. In v okviru teh pristojnosti in samo v okviru teh pristojnosti, če pozorno preberete odločbo Ustavnega sodišča, imate že vi pravico zadevo odkloniti; ne pa da pustite, da rok preteče, da celo sami ugotovite, da so formalni pogoji izpolnjeni, roka pa ne razpišete, niti ne prepustite vsebinske odločitve Državnemu zboru. Kajti samo Državni zbor kot institucija ima po zakonu – in tudi iz Ustavnega zakona, ki je spremljal spremembo Ustave na področju referenduma, to zelo jasno sledi –, da odloči, da bi razpis referenduma imel neustavne posledice, očitno neustavne posledice; in dokončno odločitev v primeru pritožbe tistih, ki jih to zadeva, bodisi pobudnikov bodisi vlagateljev zahteve, če bi šlo že za zahtevo, prepustil Ustavnemu sodišču. S tem je vsa zadeva popolnoma pravno dorečena, pot čista, zagotovljeno je tudi ustrezno in učinkovito pravno varstvo. Kajti zakon potem napotuje Ustavno sodišče, da mora o taki zadevi odločiti prednostno. Določa sicer za Ustavno sodišče nezavezujoči rok, vendar je ta rok instruktivne narave in ga napotuje, da naj odloči v tridesetih dneh. Potem se glede na odločitev Ustavnega sodišča pošlje zakon v objavo ali pa se opravi nadaljnji postopek. Stvari so popolnoma dorečene, nobene pravne praznine ni. Pravna praznina je nastala samo navidezno zaradi bližnjice, ki je bila zdaj ubrana. Ta bližnjica je problematična iz mnogih vidikov in predstavlja očitno kršitev nekaterih ustavnih načel. Lahko, da je nekdo dal dvomljivo izjavo, lahko, da se iz zaporedja dogodkov da sklepati, da je to možno izkoriščanje neke procedure. Lahko temu tudi rečete pravna zloraba, to je možno interpretirati tudi na ta način. Ampak če uporabljate izraz zloraba v zvezi z referendumom, je to na precej trhlih nogah, zlasti v zvezi s tem delom procedure. To vas opozarjam in vam še enkrat predlagam, če se želite izogniti, da kdorkoli kadarkoli na katerikoli način izkorišča ta postopek, vi bi rekli – zlorablja, potem bo treba celotno referendumsko ureditev postaviti drugače. Na to sem opozarjal deset let in vedno govorim isto, lahko preverite za nazaj. In tudi na svoji stranki sem vedno to govoril, na Ustavni komisiji in povsod. Potem bi bilo treba iti v smeri švicarskega modela referenduma, da se popolnoma loči zakonodajni postopek v parlamentu od referenduma. In oboje deluje neovirano, popolnoma se spoštujejo demokratični principi, nobenih težav ne more biti, zapletov ali škode za državo. Če bi sprejeli ta model, bi imeli še boljši nivo demokracije, kot ga imamo v tem trenutku žal sedaj. In naredimo to, če se želite takim situacijam izogniti. Dokler pa je ureditev taka, kot sedaj velja, pa je pač treba postopek spoštovati. Kaj je rekel Churchill? Postopek je mati demokracije, procedura je mati demokracije. Ne more eden zamuditi roka, potem pa si sam vzeti pravico in reči – to je zloraba, jaz tega ne bom razpisal. Kajti potem se postavi eno zelo hudo vprašanje, kje je meja. Kaj pomeni tak princip, izpeljan do skrajnosti? Da lahko vsaka vlada za državljane najbolj nesramen, škodljiv ali pa tisto, kar bi oni zavrgli z vsemi štirimi, zakon spravi čez, če naredi preprost trik. Zmeni se z neko skupino, jo pošlje, zberejo podpise, potem pa rečejo naknadno, ko potečejo roki in drugi ne morejo več zbirati podpisov – ja, saj smo se hecali, mi smo to hoteli za čisto drug namen. Ugotovi se, da je to zloraba, in zadeva je končana. Referenduma ni več, referendum je uničen, zakon gre v objavo, oblast se pa reži. Treba je izključiti tako možnost vnaprej. In zaradi tega je tak poseg na tak način, kot je bil storjen v tem primeru, nedopusten. To sem trdno prepričan, pa me nihče ne bo prepričal nikoli v drugo smer. Zakaj? Ker ne zadeva samo tistih, ki so kot sindikalisti šli v zbiranje podpisov, daleč od tega. Zadeva vsakogar in vse, ki so podpise oddali. In trdno sem prepričan, da je marsikdo med njimi, najbrž večina, oddal podpis v dobri veri, že samo to. Potem to tudi ni več last nekega sindikata, ampak je to skupina volivk in volivcev. Po zakonu ima drug status, pa to še ni vse. To zadeva potem tudi posredno in neposredno vse tiste, ki bi sami šli zbirat podpise, pa so pač videli, da jih nekdo že zbira; morda so mu tudi dali svoj podpis v dobri veri. In ko so bili podpisi vloženi, so rekli – super, nam ni treba zbirati podpisov, bomo sodelovali na referendumu. In vsi ti so bili izigrani in ogoljufani s to igro. In vsem tem je bila dejansko odvzeta možnost, da bi šli v zbiranje overjenih podpisov in potem uresničevali svojo pravico do referenduma. In vse to je bilo storjeno samo zato, ker se ni spoštovala popolnoma jasno določena procedura. To ne zadeva samo te skupine ali enega sindikata. Zadeva vse podpisnike v prvi vrsti, pa zadeva tudi vse tiste, ki so s tem računali. To je pa zaupanje v pravo, v pravni red in v pravno državo. Nekdo drug ni šel zato zbirati podpisov, ker je verjel, da so podpisi že zbrani, da bo referendum, da bo tam lahko sodeloval, da bo tam oddal overjen podpis, da bo tam lahko glasoval, da bo morda celo on prevzel pobudo kasneje v nadaljnjem postopku. Nima šanse. Zaradi neke izjave in zaporedja dogodkov se je to razglasilo za zlorabo; in adijo. Z ustavnimi pravicami se pač tako igrati ne da. Je treba možnosti predvideti vnaprej in je treba tudi tako postaviti predpis. Predpisi so čisto v redu, samo držati se jih je treba. To je tisti problem, o katerem danes govorimo. Kaj je bilo s tem odvzeto? Odvzeta je bila v prvi vrsti samim pobudnikom pravica do učinkovitega pravnega sredstva oziroma do učinkovitega sodnega varstva. Še enkrat povem, tu ne gre samo za enega sindikalista, tudi če ta govori potem naknadno neke svoje interpretacije. On lahko govori to samo v svojem imenu. Ne more govoriti, da je enakega mnenja še vsak, ki je tisto podpisal. Kako pa on to ve?! In kako lahko tisti, ki potem te besede interpretira, konkretno predsednik Državnega zbora, upa trditi, da to velja od prvega do zadnjega za vse, ki so to podpisali. Pa celo če bi, je tukaj problem zaupanja v pravo, v pravni red. Posredno to zadane in izigra zaupanje vseh tistih, ki verjamejo, da je zakon pred referendumom, in računajo, da bodo na ta način lahko uresničili svoje pravice; in zato sami ne prevzamejo ustrezne pobude. Ne gredo v zbiranje podpisov, saj so podpisi že vloženi, zakaj bi pa bilo potrebnih pet kompletov podpisov. Vse te se izigra na ta način, to je problem zaupanja v pravo in pravno državo, vedno sta dva vidika. In zaradi tega je ta pravila treba ustrezno spoštovati. In seveda je pravica do sodnega varstva. Kaj naj Ustavno sodišče naredi? Celo če presodi, da imajo popolnoma prav pobudniki, da je bila očitno kršena procedura, bo v nemogočem položaju. Kaj naj odpravi vse zakona za nazaj; bog vedi kdaj bo sprejeta ta odločitev. Zdaj ni v tistem, kot določa zakon, da mora to obravnavati v tridesetih dneh, skratka v čim krajšem postopku; ampak lahko o tem odloča skladno s svojo proceduro, mirno, kadar hoče. In takrat bo jasno, zakoni že vsi uveljavljeni, zakoni bodo veljali, bodo sestavni del pravnega reda, bodo imeli pravne posledice, sami zakoni že. In kaj naj Ustavno sodišče reče – odpravljamo vse za nazaj. Teoretično bi to lahko naredili, v praksi pa je to zelo malo verjetno, praktično neverjetno. In kaj bi to pomenilo? To bi pomenilo spet nov poseg v pravni red, nesorazmerno velik, in izigranje vseh tistih, ki bi zaupali v pravo, v veljavne zakone in na nek način uresničevali svoje pravice ali svoje obveznosti na osnovi uveljavljenih zakonov. Zato je tak postopek v Zakonu o referendumu in o ljudski iniciativi; samo držati bi se ga bilo treba, da se to ne bi zgodilo, takšna situacija se sploh ne bi smela zgoditi, če bi se spoštovalo te principe. Zakaj se je tako ravnalo? Ves se čas govori, da je to z dobrimi nameni. Pravo ne temelji na dobrih namenih, pravo temelji na spoštovanju procedure, roke je treba spoštovati. Treba je spoštovati to, da opravi posamezno dejanje tisti, ki ima to pravico po zakonu. Kaj pomeni spoštovanje načela zakonitosti, ki je bilo v danem primeru očitno kršeno? To izrecno določa 153. člen Ustave, zadnji odstavek, lahko preverite, da vsako dejanje, bodisi posamični akt bodisi dejanje neke institucije ali pa nekoga, ki deluje z javnimi pooblastili – se pravi, da zadeva to očitno Državni zbor in tudi predsednika Državnega zbora –, ko gre za uresničevanje pravic, mora temeljiti na zakonu ali na zakonitem predpisu. Vsako dejanje! Zato je tudi logično, da je Ustavno sodišče, ko je opredeljevalo, da bi lahko ukrepal recimo v primeru očitne zlorabe pravice do referenduma tudi predsednik Državnega zbora, zapisalo "v okviru pravic, ki mu jih daje zakon". In tudi naštelo, še enkrat poudarjam, to gre za vprašanja: ali je jasno, ali je sploh postavljeno, ali je postavljeno pravilno, ali so priloženi podpisi, ali je teh podpisov ustrezno število, ali so izpolnjeni vsi drugi formalni pogoji. To so pristojnosti predsednika parlamenta, ki jih ima po zakonu. V tem okviru je vsako njegovo ravnanje zakonito, če pač temelji na tem zakonu oziroma zakonitem predpisu. Od tam naprej pa zakon izrecno pravi – lahko pa Državni zbor, torej kot institucija, kot celota odloči, da bi pač neuveljavitev nekega zakona ali odložitev njegove uveljavitve in tako naprej pomenila problem z ustavnopravnega vidika; in lahko sklene, da se tega ne razpiše. In potem zdaj Ustavni zakon pravi – v sporu med Državnim zborom, ne predsednikom Državnega zbora, in med predlagatelji oziroma pobudniki odloča Ustavno sodišče. To je jasno napisano; akti, ki smo jih tukaj skupaj sprejeli. To ni bilo spoštovano in te pravice so bile kršene. Tega ne more nihče zanikati, lahko nekdo to pravno opravičuje. Saj pravim, bo zelo zanimivo brati, na katero stališče se bo postavilo Ustavno sodišče. Dejstvo pa je, da to, kar se je zgodilo, se v pravnem redu ob doslednem spoštovanju pravil igre nikoli ne bi smelo zgoditi. Tisti, ki je odgovoren v danem primeru za nespoštovanje, očitno nespoštovanje pravil igre, da je dovolil, da najprej preteče rok, da si je potem sam vzel pravico, ki jo ima kvečjemu Državni zbor kot celota, da je presojal o stvareh, ki mu jih ne daje v presojo zakon, je predsednik Državnega zbora osebno. Ni nobene pravne osnove v nobenem pravnem aktu, to vi zelo dobro veste. Še zadnjič vas pozivam, da mi naštejete akte, ki bi dajali osnovo, se pravi zakon ali zakonit predpis, za dejanja, kot jih je izvedel predsednik Državnega zbora. Šlo je torej za očiten samovoljen poseg, za prisvajanje pravic in zato gre tudi za očitne indice za dejanja, ki pomenijo zlorabo funkcije in za malomarno delo v službi. Sedemdnevni rok je bil, ko bi predsednik Državnega zbora zlahka sklical Državni zbor, ki bi odločil tako ali drugače. Na njegovem sklepu bi lahko on opravil svoja dejanja. Nobenega od teh problemov, o katerih danes govorimo, ne bi bilo. Zato, gospe in gospodje, je [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Vsi prijavljeni razpravljavci ste dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel; vas sprašujem, če je še kakšna želja po razpravi. Prosim za prijave. Po parlamentarni praksi velja, če je manj kot minuta na razpravljavca, potem delitve časa ni. S tem zaključujem razpravo in prehajamo na glasovanje. V skladu z 201. členom v povezavi s tretjim odstavkom 199. člena Poslovnika Državnega zbora o razrešitvi predsednika Državni zbor odloča s tajnim glasovanjem. V skladu s prvim odstavkom 92. člena Poslovnika Državnega zbora vodi tajno glasovanje komisija, ki jo sestavljajo predsedujoči ter štirje poslanci, ki jih izvoli Državni zbor. Poslanske skupine so posredovale predloge za člane komisije, ki vodi glasovanje. To so: dr. Mitja Horvat – Poslanska skupina Stranke modernega centra, mag. Bojana Muršič – Poslanska skupina Socialnih demokratov, dr. Matej Tašner Vatovec – Poslanska skupina Združena levica, gospa Iva Dimic – Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov. Član te komisije sem tudi sam kot predsedujoči. Pri delu komisije bo sodelovala tudi namestnica generalne sekretarke gospa Jerneja Bergoč. Ali kdo nasprotuje sestavi komisije? Če ne, prosim za glasovanje. Glasujemo. Navzočih je 49 poslank in poslancev, za je glasovalo 48, proti 1. [[Za je glasovalo 48.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je komisija v predlagani sestavi izvoljena. V skladu s tretjim odstavkom 92. člena Poslovnika Državnega zbora bo poslankam in poslancem glasovnica vročena tako, da pride vsak poslanec k mizi predsedujočega ter pove ime in priimek. Glasuje se tako, da se na glasovnici obkroži beseda "za" ali "proti". V skladu s petim odstavkom 91. člena Poslovnika Državnega zbora je neizpolnjena glasovnica neveljavna, neveljavna pa je tudi glasovnica, iz katere volja poslanke oziroma poslanca ni razvidna. V skladu s 84. členom Ustave Republike Slovenije in prvim odstavkom 201. člena Poslovnika Državnega zbora bo predsednik razrešen, če za razrešitev glasuje več kot polovica oziroma 46 poslancev ali več. Glasovali bomo v dvorani v glasovalnih kabinah. Poslanke in poslanci bomo izpolnjeno glasovnico oddali v glasovalno skrinjico, ki bo v dvorani na mizi ob kabinah za glasovanje. Prehajamo na izvedbo tajnega glasovanja. Poslanki in poslanca, ki mi boste pomagali pri glasovanju, prosim, da se takoj zglasite v sobi 217, kjer bomo prevzeli volilni material. Glasovanje se bo začelo ob 17.05 ter bo trajalo do 17.20. Po končanem glasovanju prosim poslanki in poslanca, ki mi bodo pomagali pri glasovanju, da se zberejo v sobi 217. Prekinjam to točko dnevnega reda in sejo zbora, ki bomo nadaljevali ob 17.35.
Kolegice in kolegi, dovolite mi, da preberem zapisnik o ugotovitvi izida glasovanja o razrešitvi predsednika Državnega zbora dr. Milana Brgleza. Glasovanje je bilo v prostorih Državnega zbora 17. maja 2016. Razdeljenih je bilo 83 glasovnih, oddanih je bilo 83 glasovnic, neveljavnih je bilo 10 glasovnic, veljavnih je bilo 73 glasovnic; za je glasovalo 22 poslancev in proti je glasovalo 51 poslancev. Ker za razrešitev ni glasovala večina vseh poslancev, dr. Milan Brglez na podlagi izida glasovanja ni bil razrešen s funkcije predsednika Državnega zbora. / aplavz/ S tem zaključujem to točko dnevnega reda.
Spoštovani. Prehajamo na 9. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PREDLOG ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O KOBILARNI LIPICA, PO SKRAJŠANEM POSTOPKU. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila skupina 46 poslank in poslancev s prvopodpisano dr. Simono Kustec Lipicer. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku predlagatelja gospodu Marku Ferlugi. Izvolite, beseda je vaša.
Hvala za besedo. Spoštovani dragi moji. Kobilarna Lipica je edinstveno posestvo s čredo konj lipicanske pasme, kot vemo, in edine slovenske pasme konj, ki se v Lipici goji že od leta 1580. In tudi v svetu je to edina slovenska priznana pasma. Njena matična kobilarna pa je, normalno, Kobilarna Lipica. To je edinstven, kakor vemo, kulturni spomenik ne samo za Slovence, ampak tudi za Evropo in svet. Lipica je v svoji dolgi karieri doživljala vzpone in padce ter tudi težke čase, ki jim žal še ni konca. Danes se moramo še vedno soočiti s posledico neučinkovitega upravljanja in gospodarjenja. Za nas predlagatelje, poslance Stranke modernega centra in Desusa, je nesprejemljivo, da je problematika Lipice neuspešno reševana skoraj že celo desetletje, in to že od prvih zakonov leta 2006. Do nadaljnje spremembe je prišlo tudi 2014, vendar tudi te spremembe niso prinesle nove vizije Lipice kot identitete simbola Slovenije in konjev na eni strani ter Lipice kot turistične destinacije na drugi strani. Omenjeni zakon predstavlja zgolj minimalen možen kompromis med strokovno, zainteresirano in politično javnostjo. Zakaj nov zakon in zakaj novelo vlagamo poslanci in poslanke? Odločili smo se, da presekamo gordijski vozel, ki je nastal zaradi ločitve med javnim zavodom Kobilarna Lipica in Lipica Turizem, ker sta oba v lasti države; sodelovanja med njima pa praktično ni. S tem se zmanjšuje ugled države, turizma in gospodarstva. Lipica danes ni razdeljena le na dve ločeni pravni osebi, ampak jo delijo dobesedno fizične pregrade, kar je za nas in tudi za obiskovalce Lipice nesprejemljivo. S predlaganimi spremembami želimo omogočiti možnost enovitega, celovitega vodenja in upravljanja območja kobilarne, dopustiti izvajanje tržne dejavnosti, tudi v okviru javnega zavoda Kobilarna Lipica. Obenem pa želimo tudi prenesti stvarno pristojnost z Ministrstva za kmetijstvo na Ministrstvo za gospodarski razvoj in tehnologijo. Aktivnosti, ki bodo potrebne za izvedbo celovite reorganizacije modelov upravljanja, bodo v pristojnosti omenjenega ministrstva. Poleg tega – in ne pozabimo – je iz tega ministrstva prišla tudi edina največja investicija države v Lipico vse od osamosvojitve dalje. Predlog zakona kot tak ne posega na področje konjerejske in konjeniške dejavnosti, to je treba poudariti, ter na področje varstva naravne in kulturne dediščine. Ta poslanska novela zakona ne predstavlja novega modela upravljanja Kobilarne Lipica, ampak daje možnosti, da se bodo lahko pripravile nujno potrebne spremembe v smeri učinkovitega modela upravljanja na celostnem območju, ki bo temeljil na ohranjanju konja, kulturne in naravne krajine kot osrednje prvine Lipice. Do takrat pa predvsem želimo zagotoviti enovit način trženja in upravljanja Lipice. Predlagatelji smo bili v dosedanji obravnavi deležni mnogih pomislekov, da se predlog zakona navezuje predvsem na tržno turistično dejavnost; da bodo kulturna dediščina, konjereja in konjeništvo v funkciji stranskih turističnih produktov. Da bi odpravili vse dvome o tem, naj opozorim, da je matično telo sprejelo dopolnilo, s katerim je povsem nedvoumno določeno, da se tržna dejavnost lahko razvija le na način: da celostno ohranja vrednost Kobilarne Lipica kot zgodovinsko pomembne in izvorne kobilarne konj lipicanske pasme ter kulturno funkcijo varovanja območja s kultivirano kraško krajino; da se uveljavi kot vrhunski konjerejski in konjeniški center; da povezuje naravne danosti in kulturne vrednote Kobilarne Lipica s sodobnim življenjem ter postane generator razvoja turizma na Krasu in širše. V imenu predlagateljev pa želim poudariti tudi to, da je novelo zakona podprl Državni svet, podprla jo je Civilna iniciativa za Lipico, štiri kraške občine – se pravi Sežana, Komen, Hrpelje-Kozina in Divača, Sindikat delavcev v gostinstvu in tudi lokalno prebivalstvo, SDH in normalno vlada. Tudi kraševci se zavzemajo za enoten lipiški prostor, kar so nedvomno izpovedali z včerajšnjo tiskovno konferenco, ker menijo, da sta ta prostor in premoženje nedeljiva ter da mora zadnje skrbeti enotno vodstvo, ki bo dobro gospodarilo in dejavnosti povezovalo z neko sinergijo z lokalnimi skupnostmi tega območja. Na podlagi navedenih argumentov predlagatelji poslanci in poslanke Stranke modernega centra ter Desusa predlagamo, da novelo zakona Državni zbor podpre. Hvala.
Predlog zakona je obravnaval Odbor za gospodarstvo kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsednici odbora Andreji Potočnik.
Gospod predsedujoči, spoštovani kolegi iz ministrstva, kolegice in kolegi! Odbor za gospodarstvo je na 15. seji 3. 5. 2016 kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o Kobilarni Lipica. Odboru je bilo posredovano mnenje Zakonodajno-pravne službe, ki je predlog zakona preučila z vidika njegove skladnosti z Ustavo, pravnim redom ter z zakonodajno-tehničnega vidika. V mnenju je služba podala konkretne pripombe, in sicer k 1., 2., 3., 4., 5., 6. in 7. členu predloga zakona. Odboru je bilo posredovano tudi naslednje gradivo: mnenje in amandma Vlade, stališče Civilne iniciative za Lipico, mnenje Komisije Državnega sveta za gospodarstvo, obrt, turizem in finance, predpredloge amandmajev Javnega zavoda Kobilarna Lipica. Amandmaje k predlogu zakona so vložili: Vlada k 1. členu, poslanski skupini Stranka modernega centra in Desus k 1., 2., 4., 5. in 7. členu. Članicam in članom odbora sta bila na seji predložena tudi predloga za amandmaje odbora poslanskih skupin Stranke modernega centra in Desus k 1. in 4. členu, ki ju je odbor sprejel. Seji odbora so prisostvovali predstavniki in predstavnice predlagatelja, Ministrstva za gospodarski razvoj in tehnologijo, Ministrstva za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano, Ministrstva za kulturo, Slovenskega državnega holdinga, Javnega zavoda Kobilarne Lipica, družbe Lipica Turizem d. o. o., Občine Sežana, Civilne iniciative za Lipico, Sindikata gostinstva in turizma Slovenije, Zveza svobodnih sindikatov Slovenije, Državnega sveta ter Zakonodajno-pravne službe. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je v dopolnilni obrazložitvi poudarila, da ključne pripombe službe iz pisnega mnenja kljub vloženim amandmajem še vedno ostajajo. Pri tem je opozorila zlasti na neusklajenost predloga zakona z drugimi zakoni, na neusklajenost znotraj zakona, na določene nejasnosti predlaganih rešitev oziroma nedoločene opredelitve ter na neustreznost oziroma pomanjkljivost prehodne ureditve. V nadaljevanju je prisotni predstavnik Državnega sveta poudaril, da Komisija Državnega sveta za gospodarstvo, obrt, turizem in finance predlog zakona podpira. Podporo predlogu zakona sta izrazila tudi predstavnik Civilne iniciative za Lipico in župan Občine Sežana. Na seji je sodeloval tudi predstavnik Sindikata gostinstva in turizma Slovenije, ki je poudaril potrebo po čimprejšnji spremembi zakonodaje, ki bo omogočila enovito vodenje in upravljanje Kobilarne Lipica. Članica in člani odbora o posameznih členih predloga zakona niso razpravljali. Odbor je sprejel amandmaje poslanskih skupin Stranke modernega centra in Desusa k 2., 5. in 7. členu ter, kot že prej omenjeno, k 1. in 4. členu. Odbor je glasoval še o vseh členih predloga zakona in jih sprejel. Glede na sprejete amandmaje je pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, ki je sestavni del poročila odbora.
Hvala lepa. Za uvodno obrazložitev mnenja dajem besedo predstavniku Vlade. Državni sekretar na Ministrstvu za gospodarstvo, razvoj in tehnologijo Aleš Cantarutti, beseda je vaša, izvolite.
Spoštovani predsedujoči; spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, dovolite še nekaj besed v imenu ministrstva oziroma Vlade. Kobilarna Lipica je ena najbolj prepoznavnih turističnih destinacij v Sloveniji, o tem ni nobenega dvoma. Letno jo obišče okoli 70 tisoč obiskovalcev, velika večina prihaja iz tujine. Ob podatku, da je Lipico leta 1985 obiskalo več kot 280 tisoč obiskovalcev, je jasno, da je razvojni potencial Lipice izredno velik; a neizkoriščen. Razlogi za to so zagotovo večplastni. Menimo, da predlog zakona predstavlja dobro osnovo, da na tem področju nekaj spremenimo. Spremembe so nujne. Prepričan sem, da bo Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o Kobilarni Lipica pozitivno vplival na razrešitev trenutno najbolj perečih problemov v Lipici. Naj spomnim, da danes v Lipici delujeta dve pravni osebi, obe v lasti Republike Slovenije – Javni zavod Kobilarna Lipica in Lipica Turizem d. o. o.; vsak na svoji strani brez komunikacije, brez potrebnega sodelovanja, kot da se ne bi zavedali, da so dejavnosti, ki jih izvajata, med seboj ne le povezane, ampak neločljivo prepletene. Kljub temu poslovni partnerji, obiskovalci in splošna javnost Lipico dojemajo kot enovito. Omenjeni pravni osebi poslujeta povsem ločeno in, kar je še posebej nesprejemljivo, ločeno poteka tudi trženje vsega, kar lahko Lipica ponudi gostom. Bistvena sprememba predloga zakona, ki je pred vami, je omogočanje izvajanja tržne dejavnosti javnemu zavodu Kobilarna Lipica. Slednje je namreč v trenutnih okvirih onemogočeno, saj je zato pristojna gospodarska družba Lipica Turizem d. o. o., ki pa je že dlje časa insolventna. Z menjavo vodstva jeseni 2015 se je poslovanje sicer izboljšalo, a ne v zadostni meri. Menimo, da se s tem, ko se Kobilarni Lipica omogoči izvajanje tržne dejavnosti, bistveno zmanjšuje tveganje za morebitni zastoj izvajanja turistične dejavnosti, ki se, kot je bilo že rečeno, v Lipici izvaja in poteka že več kot 50 let. Ne odkrivamo torej na novo turistične dejavnosti. Ker so tam določeni viri in ker v Sloveniji razpolagamo z relativno omejenim številom virom; moramo vire, ki jih imamo na razpolago, izkoristiti modro, pametno, v sozvočju z naravo ter tudi dovolj učinkovito. Hkrati se s predlagano spremembo zakona določa transparenten način vodenja poslovnih rezultatov posameznih dejavnosti. Najbrž se vsi strinjamo, da je slednje glede na pretekle izkušnje bistvenega pomena. Predlog predvideva jasno določene razmejitve dejavnosti in možnosti uporabe presežkov prihodkov nad odhodki. S tem se zmanjšuje tveganje za morebitno prelivanje sredstev med javno službo in tržno dejavnostjo, ker je bil v dosedanji razpravi pogosto omenjen strah. Zagotavljam vam, da so ti strahovi neupravičeni. S predlogom sprememb se predvideva tudi sprememba stvarne pristojnosti z Ministrstva za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano na Ministrstvo za gospodarski razvoj in tehnologijo. To pozdravljamo, saj bodo aktivnosti, kot je bilo tudi že omenjeno, ki so potrebne za izvedbo celovite reorganizacije Lipice, pretežno v pristojnosti MGRT. Da je Lipica za vlado zelo pomembna destinacija, priča tudi dejstvo, da je v letih 2014 in 2015 Ministrstvo za gospodarski razvoj in tehnologijo zagotovilo 5,6 milijona evrov evropskih sredstev za investicije v Javni zavod Lipica. To je bila pomembna investicija, s katero so bili obnovljeni vsi najpomembnejši objekti kulturne dediščine in krajine, torej javna infrastruktura. To je tudi podlaga za razvoj novih produktov in spodbuda za razvoj vseh dejavnosti na območju kobilarne ter uspešnejše in gospodarnejše poslovanje. Še enkrat bi, dovolite mi, poudaril, da je razvoj in poslovanje v prihodnosti odvisno predvsem od enovitega trženja celotnega območja, zato predlagane spremembe podpiramo. Morda še beseda ali dve glede upravljavcev. Menimo, da se nekatere težave v Kobilarni Lipica trenutno pojavljajo tudi zaradi prevelikega števila upravljavcev. S predlogom sprememb zakona bo namreč v zakonskih okvirjih število upravljavcev zmanjšano. Trenutno so to: Kobilarna Lipica, Sklad kmetijskih zemljišč in gozdov, SDH in Ministrstvo za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano, katerega naj bi po prenosu zamenjalo gospodarsko ministrstvo. Predlog spremembe zakona gre v smeri, da se iz vloge upravljavca ministrstvo postopoma popolnoma umakne. Pri tem bi želel poudariti, da bi bilo najbolj smiselno in racionalno, da ima območje Lipice, kot je bilo že v preteklosti, zgolj in samo enega, a učinkovitega upravljavca. Vlada Republike Slovenije prizadevanja poslanskih skupin Stranke modernega centra in Desus ter predlog zakona podpira. Obstoječe stanje v Lipici je nedopustno. Trenutno upravljanje Lipice je, kot rečeno, neustrezno. To občutijo gostje, to vpliva tudi na poslovne rezultate. Dogajanje v Lipici – in tudi to je bilo omenjeno – ni v ponos lastniku, zmanjšuje ugled omenjene destinacije in povzroča nepopravljivo škodo. Težave na območju Kobilarne Lipica trajajo že predolgo, tako da je skrajni čas, da se jih čim prej odpravi. Po našem iskrenem mnenju je prvi korak k temu predlog sprememb veljavnega zakona. Hvala lepa.
Se opravičujem, vas moram opozoriti na čas.
Se opravičujem, če sem bil predolg.
Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev, v njenem imenu Tomaž Gantar. Izvolite.
Hvala, lepa podpredsednik. Še enkrat dober dan vsem! Lipica, ki je bila vrsto let ena najbolj prepoznavnih turističnih destinacij v Sloveniji in zunaj naših meja, je postala v zadnjih letih simbol nemoči in neučinkovitosti države kot lastnika tega edinstvenega kulturnega spomenika in neprecenljive naravne dediščine. Različni pogledi posameznih resorjev na upravljanje in posamezni parcialni interesi so privedli do situacije, ki je klicala po spremembah. Dosledno ločevanje med osnovno dejavnostjo, povezano z lipicanci, in turistično dejavnostjo v zadnjih letih je pripeljalo do postavljanja ograj in ključavnic znotraj kompleksa, slabih poslovnih rezultatov in vedno slabše turistične prepoznavnosti kobilarne in Lipice kot celote. Razmere so postale nevzdržne. Nujna je bila zakonska podlaga, s katero prekinjamo dosedanje podajanje žogice med resorji in med posameznimi pravnimi osebami – kobilarno in turističnim delom. Z novim zakonom prenašamo odgovornost za Lipico na en vladni resor, to je Ministrstvo za gospodarski razvoj in tehnologijo; ob čemer ostaja konjereja primarna dejavnost, ki se ji bo tudi v prihodnje namenjala posebna pozornost. Vodenje in upravljanje celotnega kompleksa pa postaja z novim zakonom enovito. Sinergija konjereje in turizma je tista, ki bo omogočila Lipici nove razvojne možnosti in priložnosti. Že od začetka spremljanja problematike Kobilarne Lipica, ki se je postopoma vse bolj zapletala, smo v Poslanski skupini Desus vztrajali na tem, da mora država kot edini lastnik prevzeti odgovornost za slabo gospodarjenje in najti rešitev, ki bo prekinila začaran krog. Danes smo zadovoljni, da smo prišli do dogovora in da sedanji predlog podpira tudi lokalna skupnost. Nov zakon o Kobilarni Lipica omogoča celovito oblikovanje turističnega proizvoda posestva Lipica, ki bo temeljilo na dediščini in tradiciji kobilarne in konjih lipicancih; v povezavi s sodobnimi turističnimi, gostinskimi in rekreacijskimi možnostmi posestva. Ob tem je pomembno tudi dejstvo, da zakon v ničemer ne posega na področje reje konj lipicancev. Nadzor in usmerjanje primarne dejavnosti ostaja kot doslej v domeni strokovnega sveta, rejske komisije, ki skrbi za čredo, in strokovnega vodje. Menimo pa, da bo v prihodnje tudi sami stroki treba nameniti več pozornosti, kar bo predvsem naloga vodstva. Slednje bo moralo zagotoviti tudi preglednost poslovanja in zagotoviti potrebna sredstva za razvoj primarne dejavnosti. V Poslanski skupini Desus verjamemo, da predlagane rešitve in podpora zakonu pomenijo novo priložnost za konjerejo in razvoj turističnega kompleksa kot celote. Ravno to pa je bil tisti razlog, zaradi katerega smo se poslanke in poslanci Desusa odločili postati sopodpisniki današnje novele zakona. Hvala.
Sledi predstavitev stališča Poslanske skupine Socialnih demokratov, v njenem imenu Jan Škoberne.
Najlepša hvala, spoštovani gospod podpredsednik. Kolegice in kolegi! Ključna točka vsake razprave o Lipici, njenih perspektivah in tegobah je seveda lipicanec. Konj, ki je hkrati naravna in kulturna dediščina, slednja pa zaradi svoje specifike omogoča razvoj turistične perspektive, zasebno iniciativo in možnost razvoja lokalne skupnosti in s tem povezanih zasebnih pobud. Ko razpravljamo o tem, kako in na kakšen način urediti ter razrešiti razmerja, ki so negativno vplivala na današnje stanje v Kobilarni Lipica in okoliškem turizmu, se moramo kljub vsemu vprašati znamenito vprašanje: Kaj je bilo prej – jajce ali kokoš? V tem primeru to postavljamo v okvir: Kaj je javni interes – konj ali hotel? In kaj je tisto, kar moramo najprej zaščititi – kulturni in naravni interes ali zasebno iniciativo, lahko tudi v preobleki javnega zavoda? Če bomo javni interes razumeli in poskrbeli za lipicanca, da bo obstal, se razvijal in da eksistenčno ne bo ogrožen, potem bomo postavili tudi okvir za razvoj turizma, za razvoj zasebne pobude in lahko tudi storitvene dejavnosti v obleki javnega zavoda. Če bomo razmišljali obratno, da je najprej treba poskrbeti za turizem v obleki javnega zavoda, šele zatem za kulturno in naravno dediščino, potem smo storili napako. Lipicanec je v Lipici, kar je nenavadno, že bil eksistenčno ogrožen. Hudo napako lahko storimo, če bomo narobe razumeli, zakaj in s kakšno perspektivo skrbimo za lipicanca – kulturni in naravni interes. Hkrati pa je treba razumeti, da brez ustreznega podpornega okolja za razvoj turizma, zasebne iniciative in ureditve razmer, ki so Lipico pripeljale do točke, da smo tako rekoč izgubili leta za reševanje težave; in da šele danes dokončno razpravljamo o, upam, zadnji rešitvi, govori o tem, da je gordijski vozel treba presekati. Socialni demokrati se strinjamo, da je čas, da razpravo zaključimo in da se za eno izmed rešitev odločimo. Rešitev, ki je na mizi, nam ni najbolj blizu, ker v prvi plan najprej postavljamo naravno in kulturno dediščino. Vendar v luči tega, da je odločitev in rešitev treba sprejeti, zakonu ne bomo nasprotovali. Upamo pa, da čez leta, ko bomo evalvirali odločitev in rešitev, ki je postavljena na mizo, ne bomo kot Đorđe Balašević v eni izmed svojih pesmi ugotavljali – žal mi je konja. Hvala lepa.
Sledi predstavitev stališča Poslanske skupine Združena levica, v njenem imenu gospa Violeta Tomić.
Hvala za besedo. Dovolite mi kanček poezije, Edvard Kocbek: Lipicanci. Časnik poroča: lipicanci so sodelovali pri zgodovinskem filmu. Radio razlaga: Milijonar je kupil lipicance, plemenite živali so nemirne ves čas poleta nad Atlantikom. In učna knjiga uči: lipicanci so hvaležni jezdni konji. Doma so s Krasa, prožnega kopita, gizdavega drnca, bistre čudí in trmaste zvestobe. Žal mi je, da imam samo pet minut, sicer bi vas znova spomnila na zgodovino Lipice tja od leta 1580, saj je večina poslancev in poslank vladajoče stranke na 1. nujni seji odborov, ki smo jo sklicali, začudeno poslušala, kasneje pa suvereno zavrnila vse naše sklepe ter s tem pokazala, koliko ji je mar za Lipico. Z drugim sklicem nujne seje obeh odborov so se že pričeli določeni manevri, vsi se jih dobro spomnimo. Že takrat je postalo jasno, na kar so opozarjali tudi mediji, da bo tudi tokratna vladajoča stranka – Stranka modernega centra v Lipico zapičila svoje kremplje. Vse do danes so politične stranke imele svoje kapitalske in kadrovske interese, zaradi česar pa tudi je Lipica v takem stanju, kot je. Če po parketu ne bi plesali ljudje s političnimi interesi, se danes ne bi že vsaj tretjič v tem mandatu pogovarjali o Lipici. Pri tem ne smemo pozabiti, da je bil Zakon o Kobilarni Lipica leta 1996 sprejet zaradi vpisa na Unescov seznam z namenom, da zaščiti lipicanca; in ne zaradi zaščite interesov vladajočih političnih strank. Najprej SLS –Kazino Portorož, potem LDS – ukinitev zaščite območja, potem SDS – golf igrišče in ne nazadnje bo na vrsti tudi SMC. Naj poudarim, da si Združena levica še kako želi, da bi se razmere v Lipici končno uredile, zato sem včeraj znova postavila poslansko vprašanje ministru Počivalšku z namenom, da dobimo dodatne informacije za potrditev novele. Ne samo da nas je zmotil njegov aroganten odnos, temveč nas je zmotilo tudi dejstvo, da je v odgovoru prelagal odgovornost le na trenutnega resornega ministra Židana, ki naj bi bil neposlušen, ne sodeluje in ne želi poslati podatkov, da bi se opravila analiza delovanja. Prav tako je očital kobilarni in turizmu, da igrata pinkponk in si eden drugemu mečeta polena pod noge samo zato, da bo stanje še slabše. In vse to naj bi se po njegovem uredilo, ko bo resorno ministrstvo postalo ministrstvo za gospodarstvo. To ministrstvo je sicer pristojno za turizem, ni pa pristojno za vzgojo in rejo konj – torej primarno dejavnost Lipice. Zato je toliko večja bojazen, da bo prevladal turistični del, da se bo zmanjšala čreda in bodo konji počasi izumrli; ali pa bo sledila privatizacija Lipice, torej privatizacija naravnega in kulturnega spomenika Slovenije. Dejstvo je, da v Združeni levici že od vložitve naprej ne verjamemo v ta zakon. V zadnjih dneh pa s terena dobivamo marsikatero negativno mnenje o zakonu, ki samo še dodatno potrjuje naše dvome. Dejstvo je tudi, da je kobilarna skoraj že izplavala iz minusa, ki si ga je pridobila tudi zaradi Lipice Turizma, in je na dobri poti, da prične v prihodnosti končno delovati z zelenimi številkami. In tretje dejstvo je, da se Kobilarna Lipica poteguje za vpis na Unescov reprezentativni seznam nesnovne kulturne dediščine in da bo le-ta mogoče celo onemogočen, saj je v igri zelo veliko različnih interesov. Obstaja vse več namigovanj, da trenutno delujejo vsaj tri fronte, ki kažejo na kadrovske, kapitalske in osebne koristi. Prva, ki deluje v interesu privatizacije Lipice, pri drugi so v ozadju nepremičninski interesi nekaterih vidnih ljudi in ostalih tako imenovanih golfistov; ter tretja, ki prihaja ravno iz vladajoče stranke Stranke modernega centra z interesom kadrovanja svojih ljudi. Za konec naj še poudarim, da se v Združeni levici borimo za delavca, saj smo v sklicih nujnih sej in pri poslanskih vprašanjih vedno opozarjali na stanje zaposlenih v Lipici; a tokrat kljub želji zaposlenih tega zakona ne moramo podpreti. Zaposleni upajo, da bo ta zakon rešil njihove probleme, toda teh rešitev v tem zakonu ni. Nasprotno, z mečkanjem pri pripravi te novele bo izgubljena še ena sezona in zato se bojimo, da bi s sprejetjem tega zakona bilo v Lipici Turizmu ter v Kobilarni Lipica samo še hujše. Zato novele ne bomo podprli, verjetno pa se bomo konec leta ponovno pogovarjali o Lipici, če sploh še Lipica bo naša. Hvala.
Naslednja je poslanska skupina Nove Slovenije – krčanskih demokratov, v njenem imenu gospa Iva Dimic.
Spoštovani podpredsednik, spoštovani državni sekretar, kolegice in kolegi! Ponovno se žal ukvarjamo s stanjem ene najbolj prepoznavnih, reprezentativnih blagovnih znamk v Sloveniji. Lahko bi rekli, da bi se nam še konji smejali, pa je zadeva v resnici žalostna. Kobilarna Lipica je v zadnjih letih, celo v celem desetletju potisnjena na stran in v zaton. Krščanski demokrati menimo, da so vzroki različni, temeljni razlog pa je slabo državno upravljanje. V Sloveniji ne znamo ravno dobro upravljati s svojimi reprezentativnimi blagovnimi znamkami, pa imamo odlične. Kobilarna pa ima še to nesrečo, da z njo že leta preko skrbnika, to je Ministrstva za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano ter ministra Dejana Židana, upravlja krog ljudi okrog stranke Socialnih demokratov. Status javnega zavoda na eni in gospodarske družbe Lipica Turizem d. o. o. na drugi strani se prepogosto spreminja. Enkrat se njuna dejavnost ločuje, pa spet združuje; in tako se nadaljuje v nedogled. Stanje v javnem zavodu in v turizmu pa je po vsaki spremembi samo še slabše. Novela, ki jo imamo pred seboj, je rezultat političnih bojev znotraj koalicije, konkretno med Socialnimi demokrati in Stranko modernega centra. Zaradi tega je tudi slednja vložila, ne pa Vlada Republike Slovenije, kar bi bila normalna koalicijska pot. Največja vladna stranka je očitno ugotovila, da Socialni demokrati s svojimi ljudmi in enakim pristopom do upravljanja kobilarne ne bodo uspeli drugega, kot dokončno potopiti slovenski in svetovni biser. Po našem mnenju je skrajni čas za spremembo v kobilarni in tudi sicer, kot pravimo krščanski demokrati, je čas za novo kmetijsko politiko. Več kot očitno je, da sedanja vlada področja, ki jih želi zagnati, praviloma izpod okrilja ministrov Socialnih demokratov seli pod okrilje ministra Počivalška. Očitno je tam vsaj nekaj upanja, da bi se rešilo, kar se rešiti da. Spremeniti se mora strateško upravljanje kobilarne in turizma. Krščanski demokrati menimo, da mora biti strateško primarna prednostna usmeritev Lipice konj, torej lipicanec. Ves turizem in druga gospodarska dejavnost pa mora po našem mnenju delovati kot podporna dejavnost primarnemu sektorju. Naj se tukaj na kratko dotaknem ne toliko oddaljene Postojnske jame. Ko smo jo s poslansko skupino pred časom obiskali v okviru svojih obiskov, smo bili prijetno presenečeni, kako tam zadeve delujejo. Del prihodkov od turizma, to je kar 35 %, se namensko vlaga v infrastrukturo. To je lahko primer dobre prakse za ureditev opravljanja turistične dejavnosti tudi v Lipici. Določen odstotek prihodkov iz turizma se mora obvezno vrniti nazaj v primarno dejavnost, torej v konjerejo. Krščanski demokrati menimo, da naj ostane Kobilarna Lipica ena celota, naj se ne ločuje na javni, zasebni, pridobitni gostinski del. Vsekakor pa bi bilo dobro razmisliti o tem, da se gostinski del odda v koncesijo, če javni zavod ni sposoben v kratkem dokazati, da lahko pridobitno dejavnost izvaja uspešno in v dobro javnega, kulturnega dela Kobilarne Lipica. Seveda pa za nas ostaja odprto in zaskrbljujoče vprašanje, kdo bo vodil in skrbel za vzrejno knjigo. Vprašanje kulturne dediščine – ta vprašanja ostajajo kljub temu zakonu odprta. Po prepričanju nas, krščanskih demokratov bi bila rešitev poglavitna, kako in kaj se bodo te stvari postavile. S svojo dediščino smo dolžni bolj odgovorno ravnati. Poslanska skupina Nove Slovenije pa zakonu ne bo nasprotovala.
Stališče Poslanske skupine nepovezanih poslancev bo predstavil dr. Bojan Dobovšek.
Spoštovani vsi, ki spremljate to sejo. Pred nami je novela zakona o Lipici, ki je v bistvu simbol državnosti Slovenije. Gre za to, da moramo s tem simbolom delovati zelo odgovorno. Prav je, da uskladimo interese, kaj se bo z Lipico dogajalo v prihodnje, kajti preko Lipice bomo spoznavni v Evropi in tudi po svetu. Vidimo pa, da se ne da uskladiti niti v koaliciji, kajti stranka Socialnih demokratov ne bo nasprotovala, ne bo pa se zavzela za omenjeno rešitev. Turizem, kakorkoli gledamo, je prihodnost Slovenije. Lokalna samouprava ima lahko od takšnega turizma in od celotnega kraja velike multiplikativne učinke. Gre za to, da moramo turistično gledati Slovenijo kot celoto in jo povezati z drugimi biseri, ki jih v okolici ne manjka, od Postojnske jame, Škocjanskih jam, tudi Pirana in ostale okolice. Zakaj je Lipica tako pomembna? Pomembna je zato, ker bomo tržili Slovenijo v prihodnosti. Vendar predlagana rešitev odpira številna vprašanja. Kljub številnim sejam na vprašanja nismo dobili odgovorov. Če izpostavim samo nekatere. Glede Lipice ni jasne perspektive razvoja, kaj bo delal turizem, kaj bomo razvili v turizmu, kaj bo z vzrejo konj. Odgovornost ni opredeljena, prav tako ni opredeljena naloga SDH, ki ima številne intence na področju turizma in je med strateškimi naložbami opredelila tudi turizem. Tega mnenja nismo slišali. Posebej je treba izpostaviti stroške financiranja in kako se bo financiral turizem ter kakšna je perspektiva tega turizma. Opažamo, da zopet ni jasno razdeljeno, samo zagotovila, kako bomo rešili problem financiranja enega in drugega, na kar je opozorilo že Računsko sodišče pri prejšnji ureditvi. Se pravi, da lahko zopet prihaja do prelivanja sredstev. Lokalne skupnosti so sicer podprle omenjeni projekt, vendar tudi oni niso dobili vseh odgovorov na vprašanja. Ne vemo, kakšne učinke bo imela Lipica na lokalne skupnosti in kaj bodo ljudje imeli od tega. Zaščita lipicanca je vprašljiva. Postopek, ki ga imamo pred Unescom, je vprašljiv prav zaradi teh sprememb, kajti postopki, ki tečejo, ne predvidevajo takšne rešitve, ki se predlaga. Gre lahko tudi za obvod za lastninjenje, na kar je bilo večkrat opozorjeno, in zasebni interes. Če imamo zdaj problem v tem, da imamo na eni strani Javni zavod, na drugi Lipico Turizem in da ta dva ne sodelujeta, je to lahko samo problem v kadrih. Če imamo dva človeka, ki odgovorno opravljata ti dve funkciji, lahko sodelujeta in lahko rešita vsa vprašanja. Ne vemo, kaj se bo z Lipico dogajalo v prihodnje in ali je to res valilnica za kadre. Kdo bo prevzel ta projekt in kakšno kariero, kakšne kvalifikacije ta oseba ima? Da se lahko predhodno odločimo o usodi Lipice, bi bilo treba odgovoriti vsaj na ta vprašanja, če ne tudi na katera druga. In ker na ta vprašanja nismo dobili odgovorov, ne moremo transparentno odločiti. Hvala.
Gospoda Marka Ferluga vabim, da predstavi stališče Stranke modernega centra.
Hvala za besedo. Pozdrav državnemu sekretarju in ekipi iz Ministrstva za gospodarstvo! Dejstvo je, da problematiko Lipice, enega izmed treh največjih biserov Slovenije in potencialov Slovenije, rešujemo že desetletja. Gre za problem, ki je pri trenutni zakonski ureditvi nerešljiv. V Lipici imamo dva subjekta, ki bi morala delovati v sinergiji; pa žal niti ne komunicirata niti ne sodelujeta med seboj. Ključni namen zadnje novele, tako imenovane novele C, je, da se, kot prvo, prenese pristojnost za reševanje problematike iz Ministrstva za kmetijstvo na Ministrstvo za gospodarstvo; pod drugo, da ima kobilarna možnost opravljanja tržne dejavnosti ter da se omogoči enovitost opravljanja vseh dejavnosti znotraj Lipice. Seveda s ciljem povečanja kvalitete in gospodarnosti delovanja, ob zaščiti kulturnega in naravnega dela posestva ter predvsem konjev lipicancev. Po sprejetju zakona oziroma po prenosu pristojnosti bodo na Ministrstvu za gospodarstvo pridobljeni ustrezni podatki, ki bodo omogočili jasno načrtovanje nujno potrebnih sprememb in ki bodo temeljili na ohranjanju konjev kot osrednji prvini Lipice ter v službi zagotavljanja stabilnih prihodkov iz naslova turizma in ostalih dejavnosti zaradi potreb po vzdržnosti poslovnega modela celotne turistične destinacije. Dejstvo je, da je Lipica turistična destinacija kot celota ter eden od identitete simbolov Slovenije. In tako jo tudi že leta promoviramo v Sloveniji. Ne jemljemo lipicancem, ampak vsako leto je Ministrstvo za kmetijstvo dajalo 2,8 milijona evrov, kar pomeni, da gre v sedanjem zakonu samo za "upgrade" oziroma za neko sinergijo. Percepcija o Kobilarni Lipica je enovito posestvo. Javnost ne loči med Javnim zavodom in Lipica Turizmom. Gre pa za enovito območje, ki je v 100-odstotni lasti enega lastnika; in to je država. Dejavnosti so med seboj tesno prepletene, kar pomeni, da se mora na enovit način izvajati trženje in tudi upravljanje celotnega posestva. Zato želimo, da bo to učinkovito in tudi racionalno. Kobilarna je vse od ustanovitve, preko 400 let, v različnih oblikah javnega lastništva in vselej enovita zaokrožena celota, v kateri se prepletajo dejavnosti konjereje, konjeništva, raznih oblik turizma. Zato je neprimerno njen razvoj graditi na kakršnikoli lastniški delitvi posestva ali okrnitvi posestva Lipice. Tržna dejavnost na zavarovanem območju Kobilarne Lipica, kot to določa dosedanji ZKL-B, je ozko opredeljena kot dejavnost gostinstva, hotelirstva, golfa, druge rekreacije in prodaje spominkov. Takšno izredno ozko, necelovito poimenovanje tržne turistične dejavnosti na območju Kobilarne Lipica nasprotuje naravi, poslanstvu in smislu turizma. Poglaviten namen in poslanstvo je namreč prav umeščanje konjev lipicancev, zavarovane kulturne dediščine, in naravnega okolja v ospredje kot primarnega sestavnega dela celotne turistične proizvodnje, to je Lipice. Edino celostni turistični proizvod Lipice omogoča tudi komuniciranje, promocijo. Najpomembnejše je to v mednarodnem okolju in na turističnih trgih. Ta zakon pa tudi onemogoča oddajanje nepremičnin za tržne dejavnosti v dolgoročen namen zunanjemu ponudniku in s tem razdrobljenost v poslovanju in upravljanju področja, kar je bilo do sedaj. Zakon je zato zgolj prvi korak, vendar tokrat po našem mnenju v pravo smer, na poti k zastavljenim ciljem. Potrebne so številnejše druge aktivnosti, od sprejema načrtov upravljanja zavarovanega območja, priprave strategije za izvedbeni in finančni načrt razvoja turizma ter tržna, gospodarna dejavnost zavarovanega območja in zagotovitev usposobljenega menedžmenta. Naj še enkrat povem, da se po 12. členu sedanjega zakona nepremičninsko premoženje zavarovanega območja ne more in ne sme odtujiti ali zastaviti. V Stranki modernega centra podpiramo predlagane zakonske spremembe, ker verjamemo, da bodo vse aktivnosti zarisale Lipico kot eno izmed glavnih biserov Slovenije in paradni konj. Hvala.
Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil Franc Breznik.
Spoštovani kolegi in kolegice. Spoštovani novi podpredsednik, čestitke ob izvolitvi! Obravnavamo predlog spremembe zakona o Lipici. Ta, prvič, prinaša, da se s kmetijskega ministrstva prenaša pristojnosti, torej z enega ministrstva na drugo. dovoljuje pod eno streho gostinske in turistične dejavnosti v Kobilarni Lipica. Kot veste, sem že večkrat poudaril rešitve, da Lipica zasije v stari slavi. Te rešitve so tiste, ki jih je tudi prva Janševa vlada takrat predlagala, torej obvezno ločevanje osnovne dejavnosti Lipice. Osnovna dejavnost Lipice je varovanje lipicanca kot lipicanca. Turizem pa naj ostane dejavnost, ki se bo dala na trg, naj najboljši zmaga na trgu in naj ponudi najboljšo turistično ponudbo okoli samega trženja lipicanca in Lipice na sploh. Jaz se strinjam s predhodnim kolegom. Strinjamo se, da reja lipicanske pasme, vodenje rodovnika, izvajanje selekcije, testiranje delovnih sposobnosti, ko vam je priprava letnega plana prepuščena s ciljem ohranjanja linije žrebca, rodov kobil, potem šolanje, izvajanje testiranj, delovnih sposobnosti konj, izvajanje šole jahanja, šole voženj s kočijo, delovanja jahalnega kluba, vzgoja mladih jahačev in podobno – to mora ostati kot muzej, kot hlevi, mora ostati v Javnem zavodu Lipica. Tukaj mora biti naš interes. Turistična dejavnost in trženje pa ne morata biti javni zavod. Mi se vračamo, spoštovani kolegice in kolegi, nazaj v preteklost. Vračamo se nazaj k nekaterim sistemom, ki niso dali tistih rezultatov, ki bi jih morali dati. Vračamo se k nečemu, za kar vemo, da ne deluje. Vračamo se nazaj. To, da dva subjekta ne moreta komunicirati s seboj, spoštovani kolega, še ne pomeni, da boste vi sistemsko spreminjali zadevo, kot je zdaj. V Postojni imate dober primer, kaj pomeni, ko prihaja turistični del pod nekega privatnika, ki ima znanje, ki se obda z najboljšimi ljudmi, kar se tiče trženja, kar se tiče iskanja tržnih niš. V katerih tržnih nišah bi lahko lipicanca še bolj tržili, vse to ta zakon v bistvu uničuje. Jaz sem si tudi pogledal ljudi, ki Lipica Turizmu d. o. o. Ti ljudje ne znajo in ne zmorejo trženja na najvišji ravni Lipice. V Lipici mi s temi ljudmi ne moremo postaviti resnega hotela s štirimi, kaj šele s petimi zvezdicami. Jaz sem bil večkrat v hotelu Maestoso. Pogledal sem si tudi že dolgo leta zaprt hotel Klub. Pogledal sem si napol zgrajeno golf igrišče, pogledal sem si tudi netrženje gostinske dejavnosti na golf igrišču in podobno. To, da ne komunicirajo – in tukaj se strinjam tudi s sedanjim direktorjem Lipice Turizma, 16 tisoč evrov najemnima hotela Maestosa se mi zdi pretirana –, ampak to pomeni nekomuniciranje dveh menedžerjev. Zaradi tega mi zdaj spreminjamo zakon in Lipico Turizem pospravljamo pod javni zavod. Kaj bomo s tem naredili? Po mnenju Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke, spoštovani kolegi, boste odtegovali sredstva za Lipico Turizem, za ljudi, ki do zdaj niso znali tržiti, niso znali tržiti ali pa so tržili na prenizkem nivoju, na low budget turistih. Mislim pa, da ima Lipica in njen ponos, njena zgodovina v svetu tisto prednost, ki jo ima malokatera država. Imamo lipicance, imamo Planico, še premalo tržimo Bled. Imamo še mariborsko Pohorje, imamo celo vrsto dejavnosti, ki jih ne znamo tržiti. Žal bom ponovno povedal, bil sem v svetu, videl sem neke destinacije, ki imajo slabšo zgodovino, slabše legendarne zgodbe, kot jih ima Planica, kot jih ima Lipica. Ta zgodba, meni so se smejali pred nekaj dnevi na polo turnirju v Rovinju, ko sem razlagal, da Lipico spet vržemo pod javni zavod; tudi trženje, turistične dejavnosti. Smejali so se, dobesedno. Lipicanci so bili trikrat ogroženi, spoštovani kolegi. Prvič v času Napoleonovih vojn v času Ilirskih provinc med 1809 do 1813. Takrat so uničili izvorno knjigo lipicancev. Habsburžani so lipicance preselili na Madžarsko. Drugič v času 2. svetovne vojne, ko je bila 170-glava čreda preseljena na češko območje Sudety. Samo enajst lipicancev je vrženih v Lipico po 2. svetovni vojni. In tretjič so ogroženi pod takšnimi zakonskimi rešitvami, ki ste jih podali s strani Stranke modernega centra. Nekoga, ki govori o liberalizmu. Torej tretjič od leta 1580 so lipicanci ogroženi v času vlade Mira Cerarja, z nenormalno rešitvijo stranke Desus in stranke, ki danes govori in se razglaša, da ste liberalni. Spoštovani kolegi, v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke imamo petkrat boljše rešitve; zato tega predloga zakona ne bomo podprli. Najlepša hvala.
Končali smo s predstavitvijo stališč Poslanskih skupin. Ker amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Odločanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje opravili danes v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 10. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O POSTOPKU PRIZNAVANJA POKLICNIH KVALIFIKACIJ ZA OPRAVLJANJE REGULIRANIH POKLICEV, V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo ministrici za delo, socialne zadeve in enake možnosti dr. Anji Kopač Mrak.
Spoštovani podpredsednik, najprej čestitke k imenovanju! Dragi poslanke in poslanci! Pred vami je Predlog zakona o postopku priznavanja poklicnih kvalifikacij za opravljanje reguliranih poklicev. Dovolite mi, da vam na kratko predstavim razloge in vsebino za sprejetje zakona. Sprejetje predloga zakona predlagamo zaradi spremembe evropske zakonodaje na področju priznavanja poklicnih kvalifikacij. Prvotna direktiva, ki je stopila v veljavo leta 2007, se je namreč leta 2013 spremenila. Gre za direktivo 2013/55/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 20. novembra 2013 o spremembi Direktive 2005/36/ES o priznavanju poklicnih kvalifikacij in Uredbe Evropske unije št. 1024/2012 o upravnem sodelovanju prek informacijskega sistema za notranji trg; tako imenovana uredba IMI. Splošni cilj sprejetja Direktive 2005 in posledično predloga zakona, ki je pred vami, so predvsem: zmanjšanje ovir za prost pretok oseb in storitev na notranjem trgu Evropske unije, kar pomeni olajšati mobilnost strokovnjakov in storitev v Evropski uniji; povečati možnost zaposlovanja visoko kvalificiranih posameznikov in nudenja več možnosti iskalcem zaposlitve v reguliranih poklicih, kar pomeni bolj prožen trg dela. Direktiva 2005 celovito in sistemsko ureja področje priznavanja poklicnih kvalifikacij za opravljanje reguliranih poklicev v državah pogodbenicah ter zagotavlja osebam, ki so pridobile poklicne kvalifikacije v eni državi pogodbenici, dostop do istega poklica in pravico opravljanja tega poklica v drugi državi pogodbenici z enakimi pravicami, kot jih imajo državljani te države pogodbenice. Predlog zakona delno prenaša določbe evropske direktive, predvsem procesni del, medtem ko druga področna zakonodaja prenaša materialni del predvsem glede nekaterih reguliranih poklicev s področja zdravstva, arhitekture in veterine. Namen sprejetja novega zakona je preglednost, jasnost, razumljivost in smiselnost. Sprejetje predloga zakona bo prispevalo k doseganju naslednjih ciljev. Prvič, poenostavitvi postopkov z uporabo evropske poklicne izkaznice, s katero bi bolje izkoristili prednosti že uspešno delujočega informacijskega sistema za notranji trg. Drugič, preoblikovanju in poenostavitvi splošnih pravil za ustanavljanje v drugi državi članici ali začasno opravljanje storitev v drugi državi članici. Tretjič, posodobitvi sistema za avtomatično priznavanje, zlasti za zdravnike, doktorje dentalne medicine, diplomirane medicinske sestre, diplomirane babice, magistre farmacije in arhitekte. Četrtič, oblikovanju pravnega okvirja za delno kvalificirane strokovnjake. Petič, pojasnitvi zaščitnih ukrepov za paciente zaradi zaskrbljenosti glede jezikovnega znanja. Šestič, oblikovanju uporabnikom prijaznih in vsebinsko usmerjenih informacij o pravilih o priznavanju kvalifikacij. In sedmič, uvedbi sistematičnega pregledovanja in medsebojnega ocenjevanja za vse regulirane poklice v državah članicah. V drugi obravnavi zakona boste obravnavali tudi predloge štirih amandmajev, ki so predvsem tehnične narave. V skladu s Poslovnikom Državnega zbora predlagam, da se tretja obravnava predloga zakona obravnava na tej seji. Hvala.
Predlog zakona je obravnaval Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku Urošu Priklu.
Predsedujoči, najlepša hvala za besedo. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi, ministrica! Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide je na svoji 22. redni seji obravnaval Predlog zakona o postopku priznavanja poklicnih kvalifikacij za opravljanje reguliranih poklicev, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo predložila Vlada. Prav tako je predhodno Komisija Državnega sveta za socialno varstvo, delo, zdravstvo in invalide obravnavala in podprla predlog zakona; zgolj z opozorilom, da bi morale biti evropske direktive že predhodno prenesene v nacionalno zakonodajo. Pri delu odbora je sodelovalo za to pristojno ministrstvo, predstavniki Državnega sveta ter Zakonodajno-pravna služba, ki je proučila zakon z vidika svojih pristojnosti. S strani predlagatelja je bilo uvodoma povedano, da se sprejetje zakona predlaga zaradi spremembe evropske zakonodaje na področju priznavanja poklicnih kvalifikacij. Pojasnjeno je bilo, da je glede na obseg sprememb pripravljen nov zakon na področju priznavanja poklicnih kvalifikacij za opravljanje reguliranih poklicev, ker le-ta zagotavlja celovito in sistemsko ureditev področja, predvsem z vidika priznavanja poklicnih kvalifikacij za vse regulirane poklice. Namen predloga zakona je večja preglednost, večja jasnost, razumljivost in tudi smiselnost. Splošni cilj novega zakona je predvsem odpraviti ovire za prost pretok oseb in storitev na notranjem trgu Evropske unije. Odprava ovir bo olajšala mobilnost strokovnjakov in storitev v Evropski uniji, povečala možnost zaposlovanja visoko kvalificiranih zaposlenih in zagotovila več možnosti iskalcem zaposlitve tudi v reguliranih poklicih. V krajši razpravi, ki je sledila uvodni predstavitvi, je bilo pojasnjeno, da gre v predlogu zakona za prenos Direktive 2005/36/ES v notranji pravni red. S tem se bodo odpravile ovire za prost pretok oseb in storitev na notranjem trgu Evropske unije, kar pomeni predvsem olajšanje mobilnosti zaposlenih in tudi storitev v Evropski uniji. Odbor je v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora sprejel nekaj amandmajev kot posledica na pripombe Zakonodajno-pravne službe ter glasoval in sprejel tudi vse člene predloga zakona. Na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora je pripravljeno tudi besedilo dopolnjenega predloga zakona, v katerem so vključeni vsi sprejeti amandmaji. Hvala lepa.
Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Poslansko skupino Socialnih demokratov bo zastopala gospa Marija Bačič.
Spoštovani gospod podpredsednik, spoštovana ministrica, kolegice in kolegi! Predlog zakona o postopku priznavanja poklicnih kvalifikacij za opravljanje reguliranih poklicev je v svojem bistvu precej tehničen zakon, pri katerem gre za uskladitev slovenskega pravnega reda s pravnim redom Evropske unije. V nacionalno zakonodajo se prenašajo novosti iz Direktive o priznavanju poklicnih kvalifikacij in vsebina Uredbe o upravnem sodelovanju prek informacijskega sistema za notranji trg. Glede na obseg sprememb se je Vlada odločila, da predloži nov zakon kot željo, da bi bil nov predpis čim bolj pregleden, jasen in razumljiv. Predlog zakona se nanaša predvsem na procesni del priznavanja poklicnih klasifikacij; medtem ko so materialne pravne podlage urejene v posamezni področni zakonodaji nekaterih reguliranih poklicev s področja zdravstva, arhitekture in veterine. Predlog zakona na podlagi sledenja cilja olajšanja mobilnosti strokovnjakov in storitev v Evropski uniji zajema več vsebinskih sklopov, ki so v zakonu razdeljeni po poglavjih. Ti sklopi sprememb so: uvedba evropske poklicne izkaznice, načelo delnega dostopa, skupna načela usposabljanja, posodobitev splošnega sistema, začasno in občasno opravljanje storitev, posodobitev sistema za avtomatično priznavanje na podlagi minimalnih pogojev usposobljenosti, dostop do informacij in elektronskih postopkov, jezikovne zahteve, mehanizem opozarjanja, obvezna uporaba sistema IMI ter preglednost in medsebojno ocenjevanje. Gre za nov mehanizem, ki bo zagotovil večjo preglednost okrog 800 reguliranih poklicev znotraj Evropske unije na podlagi poročanja držav članic Evropski komisiji. Poglavja poleg vseh naštetih novosti zajemajo tudi splošne določbe, splošna pravila za opravljanje reguliranih poklicev v Republiki Sloveniji, postopek priznavanja poklicnih kvalifikacij za trajno opravljanje reguliranega poklica, izvajanje občasnih ali začasnih storitev v Republiki Sloveniji pri opravljanju reguliranih poklicev, evropsko poklicno izkaznico, upravno sodelovanje in obveščanje ter prehodne in končne določbe. Temeljni namen predloga zakona je torej prenos navedenih zahtev spremenjene direktive o priznavanju poklicnih kvalifikacij, kar pomeni uskladitev s pravnimi akti Evropske unije. Sprejetje zakona je nujno, saj z implementacijo evropske zakonodaje že zelo zamujamo. Ker predlog zakona zagotavlja celovito in sistemsko ureditev področja s procesnega vidika priznavanja poklicnih kvalifikacij za vse regulirane poklice, bomo v Poslanski skupini Socialnih demokratov predlog zakona podprli. Hvala.
Sledi stališče Poslanske skupine Združena levica, v njenem imenu dr. Franc Trček.
Hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovana ministrica, spoštovani zbor! En od mojih najljubših arhitektov pravi – bog je v detajlih. V predlogu zakona je odkrito naveden predvideni učinek zakona. Države pogodbenice bodo poenostavile regulativne predpise, kar lahko vpliva na fleksibilnejši trg dela v Evropski uniji. Vprašajmo se, kaj to pomeni?! V nasprotju z romantično predstavo, da se s tem zakonom rešujejo težave delavcev, ki iščejo zlasti delo v tujini, gre v bistvu za mehanizem zmanjševanja delavskih pravic. Emigracija delavcev iz Vzhodne Evrope – vedno bolj pa tudi iz Slovenije – v Veliko Britanijo, Nemčijo, Avstrijo in druge države v centru postaja sredstvo boja proti organiziranim delavcem. Obstajajo še trše metode od tega zakona. Na primer: francoska vlada je pretekli teden sprejela ukrepe za fleksibilnost trga dela kar z dekretom, mimo parlamenta. Množične proteste, v katerih so zlasti izstopali mladi ljudje, študenti, celo dijaki, je zatrla s solzivcem. Z uvozom tuje delovne sile, ki je pripravljena delati pod slabšimi pogoji od domačih delavcev, se poskuša zmanjšati sindikalno organiziranost in tudi delavsko solidarnost. Pred leti je tako na primer evropski komisar za notranji trg Bolkestein celo predlagal, poslušajte, da bi morali slovenski ali bolgarski delavci, ki bi jih podjetja napotila na delo v Avstrijo ali Francijo, prejemati slovenske ali bolgarske plače; in ne francoskih ali avstrijskih. Direktiva sicer ni bila sprejeta. Spomnimo se domačega primera Marof Trade, ki je bil državnim organom znan vsaj 16 let. Takih Marofov je na desetine; Britof mi pride na misel. Predlagani zakon bo imel isti učinek zlasti iz dveh razlogov – direktiva omejuje pravico držav, da od tujih delavcev zahtevajo enako raven izobrazbe in usposobljenosti kot od svojih državljanov. Kaj to pomeni? Na ta način lahko isto delo opravljajo manj usposobljeni. Drugi nesprejemljiv mehanizem uvaja medsebojno ocenjevanje zakonodaje o reguliranih predpisih. Če to prevedemo v nekoliko bolj enostavno poved – države članice, zlasti pa Evropska komisija, bodo silile v deregulacijo poklicev, kar vodi v slabše storitve in seveda manjšo pogajalsko moč zaposlenih v tako dereguliranih panogah. Vlada je v nacionalnem reformnem programu Evropski komisiji lani in letos obljubila obsežno deregulacijo poklicev. Eden od teh poklicev je na primer socialno delo, pri katerem se nadaljuje trend outsourcinga socialnih storitev v zasebni sektor. Hkrati pristop k strokovnem izpitu ni več vezan na pripravništvo v javnih zavodih, ampak na kakršnekoli delovne izkušnje v zasebnem sektorju. Za Združeno levico naloga država seveda ni spodbujanje bega možganov, ampak ustvarjanje pogojev za zaposlovanje in blaginjo tukaj, v Sloveniji, ki se iz imigrantske države spreminja v državo izseljevanja. Trenutno je izselitveni saldo še tam nekje izenačen, vendar je zelo očitno, če pogledamo statistike, da je izobrazbena struktura izseljencev veliko višja od izobrazbene strukture priseljencev. Če bi torej držalo, da je možno države razvijati z izvažanjem delovne sile, potem bi Grčija, Portugalska in druge države množične ekonomske migracije dohitevale države v centru Evropske unije, če govorimo o Evropski uniji. V resnici se je zgodilo nasprotno; zato je tovrstna zakonodaja nesprejemljiva, zlasti ker vlada sočasno nadaljuje privatizacijo gospodarskih sistemov, ki so v tej državi zagotavljali zaposlenost. Ker je bog v detajlih, kot pravi Mies van der Rohe, in ker ne gre zgolj za tehnični zakon, ravno zaradi teh in takšnih detajlov, ki sem jih tukaj v imenu Poslanske skupine Združena levica naštel, mi tega zakona ne bomo podprli. Hvala.
Stališče Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov bo predstavila gospa Iva Dimic.
Spoštovani podpredsednik, spoštovana ministrica, kolegice in kolegi! S predlogom zakona, ki je pred nami, se po besedah predlagatelja v nacionalno zakonodajo prenaša evropski pravni red o priznavanju poklicnih kvalifikacij in o upravnem sodelovanju prek informacijskega sistema za notranji trg, tako imenovana uredba IMI. Predlog zakona sledi glavnemu cilju – olajšati mobilnost strokovnjakov in storitev v Evropski uniji. Novi zakon zajema več vsebinskih sklopov: uvedbo evropske poklicne izkaznice, načelo delnega dostopa, posodobitev splošnega sistema, začasno in občasno opravljanje storitev, posodobitev sistema za avtomatično priznavanje na podlagi minimalnih pogojev usposobljenosti, dostop do informacij in elektronskih postopkov, jezikovne zahteve, mehanizem opozarjanja, obvezna uporaba sistema IMI za boljše in lažje upravno sodelovanje pristojnih organov v državah članicah ter preglednost in medsebojno ocenjevanje; to je nov mehanizem, ki bo zagotovil večjo preglednost okrog 800 regularnih poklicev znotraj Evropske unije na podlagi poročanja držav članic Evropski komisiji. Obravnavani predlog zakona se sicer nanaša na procesni del priznavanja poklicnih kvalifikacij, medtem ko so materialne pravne podlage urejene v posamezni področni zakonodaji; zdravstvo, arhitektura in veterina na primer. Krščanski demokrati smo izrazito evropsko usmerjena stranka. V našem temeljnem programu piše, da temeljni in najpomembnejši zunajpolitični okvir za Slovenijo predstavlja Evropska unija. V interesu Slovenije je Evropska unija, ki krepi relativno težo malih in srednje velikih držav; torej poglabljanje političnega povezovanja ter usklajevanja gospodarskih in fiskalnih politik. Slovenija mora v tem okviru oblikovati lastne prioritete članstva v Evropski uniji, med drugim glede mehanizmov za nevtralizacijo negativnih učinkov uveljavljanja prostega pretoka blaga in oseb na slovensko jezikovno in sploh kulturno specifiko. In ravno na to želimo opozoriti predlagatelja, da ob uveljavitvi nove zakonodaje zagotovi dobro spremljanje učinkov in se kar najhitreje odziva na morebitne negativne učinke. Raven storitev v naši državi se zaradi prostega pretoka oseb ne sme znižati. Na drugi strani pa naj država bolje poskrbi, da se ne bo toliko visoko izobraženih in usposobljenih mladih primoranih seliti v druge, bolj prijazne države Evropske zveze. Krščanski demokrati bomo glasovali za predlog zakona.
Sledi stališče poslanske skupine nepovezanih poslancev, v njenem imenu mag. Mirjam Bon Klanjšček.
Hvala lepa. Vsi lepo pozdravljeni! V Poslanski skupini nepovezanih poslancev podpiramo Predlog zakona o postopku priznavanja poklicnih kvalifikacij za opravljanje reguliranih poklicev. Kljub temu, da je Zakonodajno-pravna služba k predlogu novega zakona podala kar precejšnje število pripomb in so bili potrebni amandmaji, se strinjamo s cilji, ki jih s tem zakonom zasleduje vlada. Kot je že med obravnavo na matičnem delovnem telesu pojasnila ministrica za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti, smo tik pred tem, da dobimo opomin zaradi zamude pri vnosu sprememb, ki se jih dotika zakon, v naš pravni red. Vsekakor si želimo, da bi predlagane rešitve prispevale k olajšanju mobilnosti strokovnjakov na notranjem trgu Evropske unije in omogočile evropskim državljanom lažje opravljanje poklica v drugih državah članicah. Podpiramo tudi napore vlade, da pri vnosu direktiv Evropske unije celovito uredi področje, na katerega se nanašajo direktive, in tako najde odgovore tudi na nekatera druga vprašanja. Želeli bi si, da bi vlada podoben pristop ubrala tudi pri nekaterih drugih pomembnih zakonih, kjer se ureja nujne rešitve; vse prevečkrat pa so na stran odrinjena sistemska vprašanja, za katere bi si morali vzeti več časa. Hvala lepa.
Sledi stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra, v njenem imenu gospod Saša Tabaković.
Spoštovani predsedujoči, ministrstvo, kolegice, kolegi, hvala za besedo! Poglavitne rešitve, ki jih s spremembami Direktive Evropske unije o priznavanju poklicnih kvalifikacij vnašamo v naš pravni red, se nanašajo predvsem na poenostavitev postopkov z uporabo evropske poklicne izkaznice, preoblikovanje in poenostavitev splošnih pravil za ustanavljanje v drugi državi članici ali začasno opravljanje storitev v drugi državi članici, posodobitev sistema za avtomatično priznavanje, zlasti za zdravnike, doktorje dentalne medicine, diplomirane medicinske sestre, diplomirane babice, magistre farmacije in arhitekte, oblikovanje pravnega okvirja za delno kvalificirane strokovnjake, oblikovanje pravne podlage za zagotavljanje uporabnikom prijaznih in vsebinsko usmerjenih informacij o pravilih priznavanja kvalifikacij ter uvedbo sistematičnega pregledovanja in medsebojnega ocenjevanja za vse regulirane poklice v državah članicah. Med rešitvami, ki jih vsebuje predlog zakona, velja prav gotovo izpostaviti evropsko poklicno izkaznico, katere namen je spodbuditi in pospešiti postopek priznavanja ter zagotoviti njegovo večjo preglednost. Z izkaznico se namreč omogoča zagotavljanje uporabnih informacij o kvalifikacijah strokovnjakov za storitve. Informacijski sistem za notranji trg pa omogoča lažje in hitrejše sodelovanje med pristojnimi organi, ki izkaznice izdajajo in preverjajo v državah članicah. S predlogom zakona se uvajajo tudi skupna načela usposabljanja oziroma skupni sklop minimalne ravni znanja, veščin in kompetenc, ki predstavljajo nov sistem za avtomatično priznavanje poklicnih kvalifikacij s skupnim okvirom za usposabljanje in skupnim preizkusom usposobljenosti. Pri tem je izpostavljen vidik olajšanja mobilnosti strokovnjakov in posledično tudi enostavnejše priznavanje kvalifikacij. Predlog zakona poleg posodobitve splošnega sistema za priznavanje kvalifikacij ter sistema za avtomatično priznavanje na podlagi minimalnih pogojev usposobljenosti in nekaterih drugih rešitev omogoča tudi izboljšan dostop do informacij in elektronskih postopkov. Po novem bo poleg zagotavljanja informacij v zvezi z dostopom do reguliranih poklicev ter informacij o pogojih za opravljanje reguliranih poklicev na spletnem portalu oziroma enotni kontaktni točki strokovnjakom omogočeno, da se obrnejo na enotno strukturo za vse upravne postopke, povezane z ustanavljanjem, trajnim opravljanjem poklica ali opravljanjem storitev v državi članici. Slednje je ključnega pomena za skrajšanje postopkov in zmanjšanje obremenitve, ki nastaja zaradi upravnih obveznosti. Zato bomo v Poslanski skupini Stranke modernega centra predlog zakona podprli. Hvala lepa.
Gospod Marijan Pojbič bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Razlog za sprejetje Predloga zakona o postopku priznavanja poklicnih kvalifikacij za opravljanje reguliranih poklicev je uskladitev slovenskega pravnega reda s pravnim redom Evropske unije. Tudi tokrat lahko z obžalovanjem ugotovimo, da je koalicija zamudila s pravočasno implementacijo direktiv, saj bi Slovenija te direktive morala implementirati v svoj pravni red že do 18. januarja 2016. Pozdravljamo pa, da se je Vlada Republike Slovenije odločila za nov zakon in s tem dosegla večjo preglednost, javnost in razumljivost. S predlogom zakona se želi doseči olajšanje mobilnosti strokovnjakov in storitev v Evropski uniji, povečati možnosti zapolnjevanja visoko kvalificiranih delovnih mest in nudenja več možnosti iskalcem zaposlitve tudi v reguliranih poklicih, kar pomeni bolj fleksibilen trg dela. Predlog zakona na podlagi sledenja cilja olajšanja mobilnosti strokovnjakov in storitev v Evropski uniji zajema več vsebinskih sklopov: evropsko poklicno izkaznico, načelo delnega dostopa, začasno in občasno opravljanje storitev in tako dalje. V Slovenski demokratski stranki smo posebno pozornost namenili zahtevam znanja slovenskega jezika pri opravljanju poklicev v Sloveniji. S sprejetim amandmajem na odboru so se pogoji za nadzor na obvezno uporabo slovenskega jezika zaostrili, kar pozdravljamo. Vendar bomo kljub temu pozorni, kako se bo to obneslo v praksi; in predlagali ustrezne zakonodajne spremembe, če se raba slovenskega jezika pri opravljanju poklicev v praksi ne bo izkazala za zadovoljivo. V Slovenski demokratski stranki predlogu zakona ne bomo nasprotovali. Imamo pa pripombo na čas predlaganja zakona, saj vlada prihaja s precej zakoni v parlament, ko ji teče že voda v grlo in nam Evropska komisija grozi s kaznijo. To je po naši oceni zelo neodgovorno. Vlada Republike Slovenije bi se morala zamisliti in takšen pristop spremeniti, saj to lahko pomeni dodaten pritisk na zakonodajni postopek in lahko vodi v sprejemanje slabih, neustreznih in vprašljivih rešitev.
Zadnje stališče k tej točki bo predstavil gospod Uroš Prikl, in sicer v imenu Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije.
Hvala lepa. Pozdravljeni še enkrat! Naj na kratko predstavim stališče Poslanske skupine Desus do Predloga zakona o priznavanju poklicnih kvalifikacij za opravljanje reguliranih poklicev. V Poslanski skupini Desus bomo predlog zakona podprli. V uvodu našega stališča na nek način ne morem mimo tega, da ne bi opozoril, kar je bilo že nekajkrat doslej v praksi, da imamo pred seboj enega izmed predpisov, ki ga sprejemamo po poteku roka za implementacijo evropske direktive v naš nacionalni, slovenski pravni red. Res je, da zamujamo samo nekaj mesecev, v nekaterih zadevah neprimerno več, to je treba tudi povedati, zato verjamemo, da zaradi tega še nismo v postopku pred Evropsko komisijo. Vendarle ne bo odveč ponovno opozoriti in pozvati vlado in tudi pristojno ministrstvo posredno, da bolj ažurno pristopa k izpolnjevanju zavez iz članstva v Evropski uniji. Ne gre samo za denarne kazni, ki nas lahko v takih primerih doletijo. Pomembno je tudi to, da nemalokrat potem hitimo s prenašanjem evropskega pravnega reda v naš notranji red; v zakonodajnem postopku pa se lahko sprejmejo tudi, kot je že bilo povedano, na nek način neustrezne in nedodelane rešitve. Govorim generalno; to ne velja za ta zakon, ki ga ocenjujemo kot zelo dobrega; zato ga bomo ne večinsko, ampak z vsemi našimi glasovi podprli. Na nek način je ta zakon bolj tehnične narave ali pa v nekem delu tehnične narave, saj se nanaša na procesni del priznavanja poklicnih kvalifikacij, medtem ko so materialne pravne podlage glede na specifike področij vsebinsko urejene v posamezni področni zakonodaji. Cilj implementacije direktive je odpraviti ovire za prosti pretok oseb in storitev na notranjem trgu dela Evropske unije. Odprava ovir bo olajšala mobilnost strokovnjakov in storitev v Evropski uniji, povečala možnost zaposlovanja visoko kvalificiranih delavcev in zagotovila več možnosti iskalcem zaposlitve tudi v reguliranih poklicih. Slednje bo zagotovo pozitivno vplivalo tudi na gospodarstvo. Več bo pobranih davkov, več bo prispevkov, več bo tudi socialne države. V zvezi z vsebino tega zakona bi želel konkretno izpostaviti majhen delček, pa ne tako nepomemben, še posebej za našo poslansko skupino in tudi zame osebno. Gre za znanje slovenskega jezika osebe, ki bo opravljala reguliran poklic oziroma storitve pri nas, torej v državi Sloveniji; pa njen materni jezik ni slovenščina. Ključno za uporabnika storitve je, da se lahko sporazumeva in razume z osebo, torej strokovnjakom, ki bo zanj opravljal določeno delo. Zato so zahteve po znanju slovenskega jezika pri nas, na ozemlju Republike Slovenije popolnoma in povsem na mestu. Ob tem gre tudi za primerno in strokovno ustrezno znanje, ki je vezano na opravljanje konkretnega poklica. Ustrezno znanje slovenščine pa je še posebej nujno in potrebno na posameznih izpostavljenih področjih in tam je treba to znanje tudi dosledno preverjati in preveriti. To je vsekakor področje zdravstvenih storitev, saj gre tam za pacientovo varnost in življenje pacienta. Že po veljavnem področnem zakonu mora oseba, kateri je bila izdana odločba o priznanju poklicne kvalifikacije, pred zaposlitvijo pri izvajalcu zdravstvene dejavnosti, ki mu je dal ponudbo za delo, predložiti dokazilo o znanju slovenskega jezika. Poleg tega pa je v določilih predlaganega zakona eksplicitno za primer poklicev, ki vplivajo na zdravje pacientov, določeno, da se to znanje lahko, dodal tudi mora, preveri. Iz razloga, da prinaša zakon večjo mobilnost, boljši pretok oseb in storitev na prostoru Evropske unije in, drugič, več možnosti iskalcem zaposlitev, bomo seveda ta zakon, kot sem tudi uvodoma povedal, podprli. Hvala lepa.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jih bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 16. 5. 2016. V razpravo dajem 3. člen ter amandma poslanskih skupin SMC, Desus in SD. Želi kdo razpravljati? [[Ne.]] Ker ne želi nihče razpravljati, zaključujem razpravo. V razpravo dajem 19. člen ter amandmaja poslanskih skupin SMC, Desus in SD. Želi kdo razpravljati? [[Ne.]] Zaključujem razpravo. V razpravo dajem 46. člen ter amandma poslanskih skupin SMC, Desus in SD. Želi kdo razpravljati? [[Ne.]] Zaključujem razpravo. V razpravo dajem 47. člen ter amandma poslanskih skupin SMC, Desus in SD. Želi kdo razpravljati? [[Ne.]] Zaključujem razpravo. Ker ne želi nihče razpravljati o amandmajih, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 11. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH KAZENSKEGA ZAKONIKA V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina 62 poslank in poslancev s prvopodpisano gospo Violeto Tomić. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici predlagatelja, in sicer gospe Violeti Tomić.
Spoštovani podpredsednik, hvala za besedo. Novelo Kazenskega zakonika, ki jo obravnavamo danes, smo v Združeni levici pripravili s podporo civilne iniciative Ustavimo pasje boje. Predlog je bil deležen izredno široke podpore, saj ga je sopodpisalo kar 62 poslank in poslancev. Problematika mučenja živali je zelo pomembna tema, a se o njej v javnosti premalo govori. Na področju kazenskega pregona pa se ravno zaradi pomanjkljive zakonodaje tudi ne naredi prav veliko. Mučenje živali je vsekakor pokazatelj stanja v družbi. Gre za zavržna in okrutna dejanja, ko se posamezniki znašajo nad živaljo, ki je od človeka popolnoma odvisna. Ljudje, ki so sposobni mučiti živali, ki so psu sposobni v gobček vtakniti petardo, ga privezati za avto, zažigati mačke ali služiti velike vsote denarja s prirejanjem pasjih borb, so vsekakor sposobni narediti kaj podobnega tudi sočloveku. Gre za vedenjske vzorce, ki so preprosto nedopustni in obsojanja vredni; zato je tudi pomembno, da zakonodaja v prvi vrsti zagotavlja ustrezno odvračilno funkcijo ter da v drugi vrsti omogoča učinkovit pregon in sankcioniranje storilcev. Z novelo zakona smo zato želeli poslati jasno sporočilo, da so vse oblike mučenja živali nesprejemljive in da bodo kot takšne tudi ustrezno sankcionirane. Celovita rešitev, ki je bila vsebovana v predlogu zakona, bi zagotovila učinkovit pregon serijskih mučiteljev ter zanje določila primerne zaporne kazni. Osnovni predlog je predvideval štiri nove varnostne ukrepe, ki bi zagotovili, da se storilcem odvzame vse živali, prepove lastništvo novih živali ter se na takšen način onemogoči nadaljnje izživljanje nad njimi. Predlagali smo tudi bolj jasno opredelitev samega kaznivega dejanja mučenja živali, in sicer da se kot mučenje opredeli tudi spolno zlorabo, organizacijo in sodelovanje pri borbah živali ter zanemarjanje živali, ki povzroči pogin ali hude poškodbe. S predlogom zakona bi se kot kaznivo dejanje prepovedalo tudi selektivno vzrejo in prodajo živali za borbe. Predlagali smo torej celovito ureditev, ki bi policiji zagotavljala učinkovito odkrivanje mučiteljev, ki bi zagotavljala, da storilci mučenja živali ne bi mogli nadaljevati; in ki bi zagotavljala, da je storilec za izživljanje nad živalmi tudi ustrezno kaznovan. A te celovite rešitve danes ni več pred nami. Pred nami je le še en majhen korak v pravo smer. Majhen korak, ki ne daje jasnega signala, da mučenje živali država preprosto ne bo več tolerirala. Majhen korak, ki policiji še naprej ne bo omogočil učinkovitega pregona kriminalnih združb, ki na račun mučenja in pobijanja živali ustvarjajo velikanske zaslužke. Kot prvopodpisana pod predlog zakona zato ne morem biti navdušena nad tem, kar je od njega ostalo. Ravno tako ne morem biti navdušena nad nepripravljenostjo Ministrstva za pravosodje za rešitev tega problema. Ker je bil predlog ob vložitvi deležen podpore ustavne večine, smo seveda pričakovali, da se bo v postopek aktivno vključilo tudi ministrstvo. Ob prejemu mnenja Zakonodajno-pravne službe smo pričakovali podporo pri pripravi ustreznih amandmajev, a zgodilo se je nekaj povsem drugega. Ministrstvo je podalo izrazito negativno mnenje. Temu mnenju pa je nato sledila tudi koalicija. S spremembo Kazenskega zakonika v obliki, ki je pred nami danes, bo torej narejen le majhen korak k ustrezni zaščiti živali. Organizacija pasjih borb ter šolanje psov za boje bo po novem kaznivo dejanje, a pregon storilcev bo še naprej neučinkovit, kazni pa bodo še naprej veliko prenizke. Žival bo še naprej obravnavana kot predmet; zanemarjanje živali, pa četudi le-ta zaradi tega pogine, pa bo še naprej obravnavano zgolj kot prekršek. Ta sprememba zakona torej nikakor ni dovolj; prinaša del potrebnih rešitev, a za celovito rešitev problematike je to vsekakor premalo. In zaradi tega bomo pri iskanju ustreznih rešitev vztrajali še naprej. Od Ministrstva za pravosodje pa pričakujemo, da bo čim prej izpolnilo dane obljube in nam podalo celovito rešitev. Hvala.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval Odbor za pravosodje kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo podpredsednici gospe Kseniji Korenjak Kramar.
Pozdravljeni, spoštovani predsedujoči, spoštovani kolegice in kolegi. Odbor za pravosodje je na 21. seji 5. 5. kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Kazenskega zakonika, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo predložila skupina poslank in poslancev s prvopodpisano gospo Violeto Tomić in je objavljen tudi na spletni strani Državnega zbora v Poročevalcu z dne 18. 2. 2016. Odbor je bil predhodno seznanjen z mnenjem Zakonodajno-pravne službe, mnenjem Sodnega sveta, mnenjem in amandmaji Vlade Republike Slovenije ter mnenjem Komisije Državnega sveta za državno ureditev. K predlogu zakona je Vlada vložila amandmaje 31. 3. 2016. Predstavnica predlagatelja gospa Violeta Tomić je poudarila, da gre pri mučenju živali za zelo zavržno dejanje in je skrajni čas, da o tem javno spregovorimo tudi v Državnem zboru. Novela naj jasno določi vse oblike mučenja živali, kazen doseže odvračalni učinek, povečan razpon kazni pa naj da sodiščem resnično možnost prilagoditve sankcije konkretnemu primeru. V opis kaznivega dejanja mučenja živali je nujno treba dodati tudi spolno zlorabo živali, vse oblike sodelovanja ter udeležbo pri borbah živali in stavah v zvezi z borbami živali, ki do sedaj niso bile ustrezno zajete v opisu kaznivega dejanja. Predlog zajema cel krog ukrepov za odvračanje in sankcije za ta zavržna dejanja. Vladnih predlogov amandmajev Poslanska skupina Združene levice ne podpira, vendar pa je menila, da bo tudi v primeru njihovega sprejetja storjen vsaj majhen korak v pravo smer. V prihodnjih spremembah ZKP pa bo treba ustrezno prilagoditi področje prikritih preiskovalnih ukrepov za pregon in organiziranje ter izvedbo borb živali. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je poudarila, da gre pri kazenski zakonodaji za hude represivne posege države, ki morajo biti upravičeni z vidika načela ultima ratio, zato mora biti vsaka novela Kazenskega zakonika pretehtana. Načelo sorazmernosti terja od zakonodajalcev, da utemelji, da je določeno sredstvo – v tem primeru inkriminacija – primerno in nujno za dosego želenega cilja. Pri predpisovanju kazni ga prav tako veže načelo sorazmernosti med kaznivim dejanjem in kaznijo. Kazen mora poleg tega odražati hierarhijo vrednot, ki v dani družbi velja ali vsaj prevladuje. Glede predlaganih novih štirih varnostnih ukrepov, ki bi se lahko izrekali za kaznivi dejanji mučenja živali in prepovedane selektivne vzreje živali, je opozorila, da se ne smejo prikrivati med seboj, da morajo biti jasno določena razmerja med njimi in do varnostnih ukrepov, ki so že določeni v veljavnem Kazanskem zakoniku. Zaradi načela sorazmernosti morajo biti praviloma časovno omejeni, prav tako pa dejansko izvedljivi. Za vsak predlagan varnostni ukrep pa bi bilo treba tudi preveriti, ali je treba v ZKP določiti procesna pravila za njihovo izrekanje in ali je treba v Zakonu o izvrševanju kazenskih sankcij urediti pristojne organe in način izvrševanja predlaganih ukrepov. Državni sekretar iz Ministrstva za pravosodje je dejal, da se ministrstvo strinja s stališčem Zakonodajno-pravne službe. Izrazil je podporo predlogu amandmaja k 4. členu, ki nedvomno in jasno inkriminira mučenje živali z odločnostjo, da dviguje pravno varnost. Državni svetnik gospod Jernej Verbič je izpostavil nujnost rešitve problematike selektivne vzreje živali in dejstvo, da se na področju pasjih bojev služi na račun sklepanja ilegalnih stav in gre za inkriminirana dejanja v povezavi z mučenjem živali. Podpira vsebino predloga; v primeru nesprejetja pa je predlagal, da naj Ministrstvo za pravosodje vsebino predlogov smiselno upošteva pri nadaljnjih vladnih spremembah Kazenskega zakonika. Predstavnica Zavoda PIP je dejala, da predstavljajo pasji boji velik problem, veliko pasjih legel se namreč izključno vzreja za namene vzreje psov za borbe. Opozorila je, da je pregon praktično nemogoč, ker policija ne more uporabljati prikritih preiskovalnih ukrepov; ter je pozvala k spremembi zakonodaje. V razpravi so članice in člani odbora iz vrst opozicije menili, da se mora hierarhija vrednot v družbi odražati tudi v sorazmernosti zagrožene kazni. Ker gre pri organiziranju pasjih bojev za klasično kriminalno dejavnost, ki pa je prikrita, so pri odkrivanju nujni prikriti preiskovalni ukrepi. Poslanke in poslanci iz vrst koalicije so opozorili in razpravljali o problematiki mučenja živali in pozdravili pozitivne korake, storjene na tem področju. Že v veljavni zakonodaji imamo inkriminirano kaznivo dejanje mučenja živali in tudi sedaj sistem že deluje na nekatere primere. Strinjali so se, da se veljavna inkriminacija dopolni z izvršitvenimi dejanji organiziranja borb živali ali stav. Izrazili pa so dvom, da bi visoka kazen res preprečila tovrstna kazniva dejanja. Opozorili so na navedbe Zakonodajno-pravne službe, da gre za kazensko zakonodajo, kjer morajo biti stvari jasno definirane in razmejene, višine kazni pa umeščene v celoten sistem. Pozvali so, naj se pri spremembi ZKP v pripadajoč katalog uvrsti možnost rabe prikritih preiskovalnih ukrepov tudi v tem primeru. V nadaljevanju je odbor sprejel amandmaje Vlade k 1., 2., 3., 4., 5., 6. in 7. členu. Odbor je v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval o vseh členih predloga zakona in vse skupaj sprejel. Hvala lepa.
Hvala lepa. Za uvodno obrazložitev mnenja dajem besedo predstavniku Vlade, državnemu sekretarju na Ministrstvu za pravosodje gospodu Darku Staretu. Izvolite.
Hvala, gospod predsedujoči. Lep pozdrav vsem poslankam in poslancem! Vlada je na svoji seji 31. marca letos sprejela mnenje in podredno oblikovala amandmaje k Predlogu zakona o spremembah in dopolnitvah Kazenskega zakonika, ki ga je Državnemu zboru predložila skupina poslank in poslancev s prvopodpisano poslanko gospo Violeto Tomić. Predlagatelj izhaja iz predpostavk, da so kazni za storilce kaznivih dejanj mučenja živali po veljavnem 341. členu KZ-1 prenizke, da določba navedenega člena kaznivega dejanja ne določa dovolj jasno ter da Kazenski zakonik ne določa nobenih ukrepov za zaščito živali, zato s predlogom določajo štiri nove varnostne ukrepe: odvzem živali, prepoved posredovanja živali, prepoved stikov z odvzeto živaljo in prepoved lastništva živali. Dopolnjujejo opis kaznivega dejanja mučenja živali z novimi oblikami storitve tega kaznivega dejanja, določajo novo kaznivo dejanje prepovedane selektivne vzreje živali ter določajo strožje kazni zapora. V zvezi s predpisanimi kaznimi za kaznivo dejanje po 341. členu KZ-1 najprej Vlada opozarja v svojem mnenju, da so bile z novelo KZ-1B z leta 2011 kazni že povečane. Tako je bila predpisana kazen zapora za kaznivo dejanje iz prvega odstavka 341. člena iz šestih mesecev dvignjena na eno leto zapora, za kaznivo dejanje po drugem odstavku pa z zapora do enega leta na zapor do dveh let. Ob tem je pomembno, da je navedeno zvišanje predpisanih kazni upoštevalo tudi načelo sorazmernosti glede primerjave s kaznimi, predpisanimi za druga kazniva dejanja v našem Kazenskem zakoniku. Po mnenju Vlade novih varnostnih ukrepov ne bi bilo mogoče izvajati, ker manjka njihova postopkovna ureditev in ureditev ravnanja z začasno in trajno odvzetimi živalmi. Na novo oblikovano kaznivo dejanje mučenja živali predpisuje po mnenju Vlade nesorazmerno visoke kazni zapora s siceršnjo sistematiko veljavnih sankcij v veljavnem zakoniku. Kazni so ponekod enake ali celo strožje kot za primerljiva kazniva dejanja zoper človeka. Ker je postopek v primeru zakona, ki ga vloži poslanska skupina oziroma skupina poslancev, takšen, da strokovnega usklajevanja ni, je Vlada pri oblikovanju oziroma v postopku sprejetja svojega mnenja pridobila tudi podatke od strokovnih služb, ki so v okviru veljavnih predpisov pristojni za urejanje tega področja in varstva živali; in sicer od policije, veterinarske uprave, državnega tožilstva; za mnenje pa smo zaprosili tudi Vrhovno sodišče. Na podlagi podatkov, ki smo jih pridobili od teh organov, smo oblikovali stališče Vlade, amandmaje in tudi amandma, s katerim Vlada podpira ustreznejšo določitev in inkriminacijo kaznivega dejanja, selektivne vzreje in inkriminacijo stav, ki se organizirajo v zvezi z borbami z živalmi. Iz tega razloga se nam zdi, da je ta predlagana rešitev prispevek k bolj določni ureditvi tega področja, te inkriminacije tovrstnega kaznivega dejanja; zato Vlada to tudi podpira. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledijo predstavitve stališč poslanskih skupin. Besedo ima dr. Matej Tašner Vatovec v imenu Poslanske skupine Združena levica.
Hvala, podpredsednik. Mučenje živali je tema, o kateri se vsekakor premalo govori. Gre za zavržno in obsojanja vredno dejanje, ki pa se največkrat konča zgolj s plačilnim nalogom. Novelo Kazenskega zakonika smo v Združeni levici pripravili na podlagi informacij s terena. Gre torej za odziv na opozorila stroke in ljudi, ki se s to problematiko ukvarjajo vsakodnevno in vsakodnevno se tudi srečujejo s povsem enakimi problemi. Trenutna ureditev ima predvsem dve težavi. Prva je ta, da zakonodaja ne zagotavlja nujno potrebne odvračilne funkcije, druga pa, da ne omogoča učinkovitega pregona in tudi ustreznega sankcioniranja mučiteljev. Osnovni predlog zakona je zagotavljal natanko to – njegovo sprejetje bi dalo jasno sporočilo, da so vse oblike mučenja živali nesprejemljive in da bodo kot take tudi ustrezno sankcionirane. Za dosego tega cilja smo predlagali uvedbo novih štirih varnostnih ukrepov, ki bi mučitelju onemogočili, da muči še kakšno žival. Mučitelju bi se tako odvzelo vse živali, ki jih že ima, ter se mu prepovedalo lastništvo novih. Na takšen način bi se mu onemogočilo, da živali muči še naprej. Kar se tiče same opredelitve kaznivega dejanja, smo predlagali jasno opredelitev vseh oblik mučenja živali; kot surovo ravnanje z živaljo smo opredelili tudi spolno zlorabo. Organizacijo, sodelovanje in izvedbo borb živali ter polaganje stav na borbah pa smo določili kot kaznivo dejanje. Danes je namreč to zgolj prekršek. Kot kaznivo dejanje smo opredelili tudi neprimerno skrb za živali. Mučenje živali, ki ga skrbnik povzroča s tem, da živali ne zagotovi ustreznega bivališča, hrane, vode in druge osnovne oskrbe, žival pa posledično pogine, bi tako postalo kaznivo. Predlog zakona je vseboval tudi povsem novo kaznivo dejanje, in sicer prepoved selektivne vzreje živali. Tukaj je mišljena vzreja, katere ključni namen je živali povečati agresijo in telesno maso, takšna vzreja živali ima namreč hude posledice. Psi, ki jih vzreditelji ne morajo prodati za pasje borbe, se namreč prodajajo na spletu. Na takšen način vzrejen pes pa je lahko v rokah neveščega lastnika kaj kmalu morilsko orožje. Poleg navedenih rešitev je bila za vsako od opredeljenih kaznivih dejanj predlagana tudi bolj primerna višina zaporne kazni. Višina, kot smo jo predlagali, bi zagotovila dvoje. Prvič, odigrala bi svojo odvračilno funkcijo; drugič, policiji bi zagotovila možnost učinkovitega pregona storilcev. Od vsega naštetega zakon, ki ga imamo na mizah, danes vsebuje zgolj še 1. člen. V Združeni levici smo predlog zakona sicer večkrat usklajevali z vsemi sopodpisniki ter v končnem predlogu upoštevali tudi vse njihove pripombe. Kljub 62 podpisom poslank in poslancev je Vlada podala izjemno negativno mnenje, koalicija pa mu je kljub sopodpisu – kot običajno – sledila. Kljub usklajenemu besedilu in strinjanju, da je na področju mučenja živali potrebna celovita rešitev, so bili na odboru sprejeti amandmaji, s katerimi so se črtali skoraj vsi členi predloga. Namesto celovite rešitve smo danes dobili predlog novele Kazenskega zakonika, ki predstavlja zgolj majhen korak naprej. Z novim predlogom bo organizacija pasjih borb ter šolanje psov za boje kaznivo dejanje, a pregon storilcev bo še naprej neučinkovit, kazni bodo še naprej veliko prenizke, žival bo še naprej obravnavana kot predmet, zanemarjanje živali, pa četudi le-ta zaradi tega pogine, pa bo še naprej obravnavano zgolj kot prekršek. V Združeni levici menimo, da je kakršnakoli oblika mučenja živali nedopustna. Na argumente vlade in koalicije, da na tem področju nimamo težav ter da je mučenje živali primerno urejeno kot prekršek, nikakor ne moramo pristati. Prepričani smo, da je treba na področju zaščite živali narediti več ter serijske mučitelje živali strogo sankcionirati. Pri tem bomo seveda vztrajali še naprej. Danes gre torej le za prvi majhen korak, ki ga bomo v Združeni levici podprli; a to ne mora biti vse, kar se bo zgodilo. Pričakujemo, da se bo zaščiti živali v prihodnje namenilo več pozornosti. Od obeh pristojnih ministrov pa pričakujemo konkretne ukrepe. V Združeni levici bomo vsekakor spremljali dogajanje v zvezi z zagotavljanjem ustrezne zaščite živali in še naprej opozarjali na vsakršno pomanjkljivost. Hvala.
Hvala lepa. Gospa Iva Dimic bo predstavila stališče Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov.
Spoštovani predsedujoči, spoštovani državni sekretar, kolegice in kolegi! V vsaki družbi je oblikovana lestvica vrednot, po katerih se ravna večina. Pomenijo nekakšno malo ustavo, zato je pomembno, kako se do teh vrednot opredeljujemo. V Novi Sloveniji na prvo mesto postavljamo človeka. Njegovo življenje je nedotakljivo in prav je, da Kazenski zakonik za vsako njegovo ogrožanje določa najstrožje sankcije. Ker kazensko pravo pomeni hude represivne posege države, ki se uporabljajo zgolj kot skrajni ukrep, morajo biti ti absolutno pretehtani in upravičeni ter morajo odražati eno temeljnih načel pravne države, to je načelo sorazmernosti med kaznivim dejanjem in kaznijo. Iz tega razloga prvotnega predloga novele Kazenskega zakonika, ki ga je vložila Združena levica, nismo podprli. Res je, tudi živali so živa bitja in mnogi lastniki z njimi ravnajo v nasprotju s tem, jih mučijo, z njimi surovo ravnajo ali jih celo vzredijo le za borbe živali. Krščanski demokrati to ostro obsojamo in zagovarjamo kaznovanje storilcev. Torej kaznovati –da, vendar tako, da kazensko pravo uporabimo šele takrat, ko milejših sredstev ni več na voljo. Pri tem velja opozoriti na nujno presojo o tem, ali je določeno sredstvo primerno za dosego želenega cilja. Vsaka inkriminacija mora biti absolutno utemeljena na načelu sorazmernosti, česar pa v predlogu Združene levice ni bilo. V veljavni zakonodaji je že inkriminirano kaznivo dejanje mučenja živali. Predpisana je zaporna kazen do enega leta. Predlagatelj je predlagal zvišanje zaporni kazni do treh let ter opredelil več kvalificiranih oblik tega kaznivega dejanja, vključno s sodelovanjem ali udeležbo pri borbah živali. Poglejmo naslednjo primerjavo. Isti zakonik za kazniva dejanja zoper življenje in delo ter telo določa kazen zapora, in sicer za hudo telesno poškodbo od šest mesecev do pet let ter za posebno hudo telesno poškodbo od enega do deset let. V Novi Sloveniji menimo, da ne moremo enačiti oziroma primerjati ogrožanje življenja in telesnih poškodb človeka s telesnimi poškodbami živali. Ravno tako ne moremo primerjati višine stroškov za mesečno oskrbo psa v zavetišču za živali z minimalno plačo naših državljanov ali najnižjo pokojnino. Če morda ne veste, dnevna oskrbnina znaša 19,12 evra. Mesečno torej stane 600 evrov za živali. Ker dopolnjen predlog novele Kazenskega zakonika zdaj za mučenje živali ohranja sankcije veljavnega zakonika, dodaja pa inkriminacijo organizacije borb živali in vzrejo živali za borbo živali, bomo v Novi Sloveniji predlog novele podprli.
Hvala lepa. Dr. Bojan Dobovšek bo predstavil stališče Poslanske skupine nepovezanih poslancev.
Spoštovani vsi, ki spremljate to sejo! Problematika mučenja živali, ki je pred nami, to je bil projekt, ki je obetal. Šlo je za partnerski odnos med civilno iniciativo in strankami v parlamentu. In garancija za uspeh je bila največja parlamentarna stranka. Na sestankih, ki smo jih imeli, smo pričakovali, da bo stranka izrabila institucije, ki so v vladi, s katerimi imam dobre stike, in da bo pridobila vse potrebne informacije. Seveda smo se zavedali, da predlog ni bil zakonsko usklajen. In prav tukaj smo pričakovali, da bo dodano vrednost dala vlada s tem, ko bo zakon oblikovan tako, da bo v skladu z vso zakonodajo. Vendar se to ni zgodilo in od vseh amandmajev jih je črtanih pet, ostal je eden. Seveda bomo v Poslanski skupini nepovezanih poslancev ta amandma podprli, ker gre za majhen korak v pravo smer. Pričakujemo pa, da bodo rešitve kmalu pred nami in da bodo dobro in kvalitetno obrazložene. Gre za to, da nam je vlada večkrat obljubila, da ne bo sprejela določenih rešitev, kajti pripravlja sistemske in celovite rešitve. In zato pričakujemo, da bo kmalu pred nami sistemska in celovita rešitev. Izpostavili smo v teh rešitvah tisto problematiko, ki je v Evropi še kako pereča. Združeni narodi, Europol, SOCTA Report in podobno nas opozarjajo na pasje borbe, na vzrejo in preprodajo psov, na prodajo in trgovino z ogroženimi živalskimi vrstami. In prav pasje borbe in stave, povezane s temi pasjimi borbami, so problematika organiziranih kriminalnih skupin. Boj proti tem skupinam so tudi prikrite preiskave. Za te prikrite preiskave pa potrebujemo inkriminacijo, ki je ustrezna, da se lahko te prikrite preiskave uvedejo. In prav to smo pričakovali, da bo prinesla ta zakonodaja. V Poslanski skupini nepovezanih poslancev pričakujemo celovito rešitev, ki bo kmalu pred nami. Hvala.
Hvala lepa. Mag. Lilijana Kozlovič bo predstavila stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra.
Spoštovani podpredsednik, hvala za besedo. Spoštovani državni sekretar, kolegice in kolegi! Ni ga poslanca in ni ga človeka, ki bi razumno podpiral mučenje živali, razen če je z njim nekaj narobe. Kajti za tistega, ki je pripravljen mučiti živali, pomeni, da bo to storil tudi človeku in je to sposoben storiti. Cenimo in podpiramo delo civilne iniciative in tudi pobudo predlagatelja. Naša namera je bila od vsega začetka in ostaja iskrena. Že na samem začetku smo pomagali predlagatelju, pridobili stališče Ministrstva za pravosodje in se usklajevali. Glede vsega se nismo mogli uskladiti in zato smo se vsi sopodpisniki dogovorili, da bomo spoštovali mnenje Zakonodajno-pravne službe. Žal, ko smo bili soočeni z mnenjem Zakonodajno-pravne službe, smo ugotovili, da je opozorila na to, da se določena ravnanja opredelijo kot kazniva dejanja le kot zadnje sredstvo, ko odpovedo vsa druga; da so določena ravnanja že predpisana kot prekršek in se z opisom kaznivega dejanja ne smejo prekrivati. Posebej so poudarili načelo sorazmernosti med kaznivim dejanjem in predpisano sankcijo, še posebej, ker je kazenskopravna stroka in vlada leta 2011 že zvišala kazni za ta kazniva dejanja. Glede varnostnih ukrepov pa, da so že določeni v Zakonu o varstvu živali, da sicer res imajo preventivni učinek; da pa ostajajo sankcija, ki se izvaja s prisilo in v veliki meri posega v temeljne človekove pravice in svoboščine. Enake pomisleke je izrazil Državni svet, ki je opozoril, da gre za zavržna dejanja, moramo pa spoštovati pravni red in naj v naslednji fazi sprejemanja predloga zakona k usklajevanju in dopolnjevanju pritegnemo pravne strokovnjake, ki bodo pripomogli k razrešitvi pripomb Zakonodajno-pravne službe in pomislekov vlade. Glede na dogovor vseh ob sopodpisu mnenja Zakonodajno-pravne službe, mnenja Državnega sveta in Vlade smo v Poslanski skupini Stranke modernega centra sledili tem stališčem in podpiramo strokovno mnenje Vlade, saj je kazensko pravo tisto, v katerem ni prostora za politične odločitve, pa naj si jih še tako želimo. Hvala.
Hvala lepa. Gospa Anja Bah Žibert bo predstavila stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Predsedujoči, hvala za besedo. Teme, med katere zagotovo sodi tudi boj proti mučenju živali, so zaradi čustvene odzivnosti vedno precej odmevne in praktične za poceni nabiranje političnih točk. Žal tudi pri tokratnem predlogu sprememb Kazenskega zakonika ni bilo drugače. Naj spomnim, predlog novele Kazenskega zakonika so pripravili v Združeni levici, sopodpisale pa so ga med drugim tudi vse koalicijske stranke. Še predno je bil predlog sprememb obravnavan na matičnem delovnem telesu, smo v Slovenski demokratki stranki postali tarča napadov, tudi s strani predlagateljev, češ da v Slovenski demokratski stranki s tem, ko ne želimo sopodpisati predloga sprememb Zakonika, nasprotujemo zaostritvenim ukrepom na področju boja proti mučenju živali. Kako zelo pravilna je bila naša odločitev, pa kaže končni rezultat oziroma Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Kazenskega zakonika, ki praktično to ni več. Koalicijske stranke so naredile salto mortale, tako da vsebine, kot je bila predlagana, ni. Pred nami je neka izmaličena različica in izmaličili so jo ravno sopodpisniki – koalicijske stranke SMC, SD in Desus. V proceduro vloženi predlog je predvideval osem sprememb in dopolnitev členov Kazenskega zakonika, usmerjenih v določnejšo opredelitev oblik mučenja živali, uvedbo ustreznih ukrepov za kaznovanje živali kot žrtev storjenega kaznivega dejanja ter v zvišanje kazni. In kakšen je ta predlog sprememb danes? Sedem predlaganih sprememb je bilo z amandmaji črtanih, tista ena, ki je preostala, pa je spremenjena. Treba je tudi poudariti, da je na predlog sprememb Kazenskega zakonika, ki ga je v proceduro vložila Združena levica, Zakonodajno-pravna služba opozorila na problem sorazmernosti med kaznivim dejanjem in kaznijo. V tej luči bi zato veljalo razmišljati v smeri alternativnih možnih oblik kaznovalne politike, ki ima lahko bistveno večji učinek kot na primer finančni ukrep zoper mučitelja oziroma storilca kaznivega dejanja. Pri kaznovalni politiki ni pomembno zgolj, da je ta pravična, ampak tudi učinkovita. Prejudicirala bi besede, če bi trdila, da predlagatelji s predlogom niso mislili resno. A končni rezultat španovije s koalicijo je pred nami – nič ni ostalo. Zato se v Slovenski demokratski stranki upravičeno sprašujemo, komu gre dejansko za stvar in za zaščito živali – tistim, ki pri tovrstnih političnih manevrih nismo želeli sodelovati in dajati lažnega upanja vsem, ki se iskreno borijo zoper zlorabo živali; ali tistim, ki tovrstne teme izkoriščajo za poceni nabiranje političnih točk. Vse do zdajci. Zato v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke menimo, da so dejansko potrebni ukrepi zoper mučenje živali in uvedba ustreznih ukrepov za zavarovanje živali kot žrtev storjenega kaznivega dejanja. Zato bomo to eno spremembo zagotovo spremljali.
Hvala lepa. Gospa Marjana Kotnik Poropat bo predstavila stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik. Spoštovani državni sekretar gospod Stare, sodelavec, spoštovani kolegice in kolegi! Predlog novele Kazenskega zakonika je bil vložen na pobudo civilne iniciative Ustavimo pasje borbe. Tudi poslanke in poslanci Poslanske skupine Desus smo predlog zakona sopodpisali. Za vložitev novele smo se odločili, ker smo ocenili, da je zakonodaja na tem področju še vedno pomanjkljiva in so zato mučitelji živali pogosto nekaznovani oziroma so kaznovani premilo; premile kazni pa nimajo odvračilnega učinka. Na žalost lahko nemalokrat vidimo grozljive posnetke mučenja živali in zato smo dolžni storiti vse, da bodo mučitelji kaznovani in da se tovrstna dejanja preprečijo. Živali so živa bitja, s katerimi moramo skrbno ravnati. Ne strinjamo se z nekaterimi argumentacijami, da storilcev ne smemo strogo kaznovati, saj ne gre za kazniva dejanja ali prekrške zoper človeka. Žival je čuteče živo podjetje, ponavljam, in ni stvar, ki nekomu pripada in lahko z njo počne, kar on hoče. Cilj novele je bil jasno določiti vse oblike mučenja živali, višino kazni pa določiti tako, da bi v prvi vrsti odigrala pomembno odvračilno funkcijo; v drugi pa omogočila učinkovit pregon in kaznovanje mučiteljev. Po prvotnem besedilu novele bi se med drugim določile nove oblike kaznivih dejanj. Kot mučenje živali bi se jasno opredeljevalo surovo ravnanje in spolna zloraba živali ter tudi organizacija, udeležba in pomoč pri organizaciji živalskih borb. Predlog je določal tudi povsem novo kaznivo dejanje, in sicer prepoved selektivne vzreje živali. Pri vložitvi predloga zakona smo prejeli mnenje Vlade in mnenje Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora, ki sta nas opozorili predvsem na upoštevanje načela sorazmernosti glede primerjave s kaznimi, predpisanimi za druga kazniva dejanja. Opozorjeni pa smo bili tudi na to, da nekaterih predlaganih rešitev v praksi ne bo mogoče izvajati. Zato smo se na matičnem odboru odločili, da podpremo amandmaje, ki jih je predlagala Vlada. Če bo predlog zakona sprejet, se bodo zvišale kazni za trajno pohabitev živali in povzročitev pogina živali na krut način. Zadovoljni pa smo, da bo med novimi kaznivimi dejanji tudi organizacija borb živali, ki je po trenutni zakonodaji opredeljena le kot prekršek. Kaznovalo pa se bo tudi tiste, ki se ukvarjajo z vzrejo in vzgajanjem živali za borbe, tukaj mislimo na pasje borbe. Zavedamo se, da so te rešitve zgolj mali korak v primerjavi s tistim, kar je bilo v prvotnem predlogu zakona; zavedamo pa se tudi razočaranja pobudnikov iz civilne iniciative, vendar pa pritrjujemo dejstvu, da je kazensko zakonodajo treba spreminjati s previdnostjo. Ob opozorilih s strani Zakonodajno-pravne službe in Vlade smo pristali naposled na opustitev sprememb, ki bi lahko bile protiustavne. Skrb vzbujajoče so ocene strokovnjakov, da je v Sloveniji okoli dvajset psarn, ki se ukvarjajo s selektivno vzrejo psov za pasje borbe in pse iz Slovenije prodajajo po celem svetu. Ob tem pa se pasje borbe odvijajo tudi na naših tleh. Zato v Poslanski skupini Desus menimo, da bo s sprejetjem novele narejen kar znaten korak k zajezitvi tega problema. Da zaključim. Zakon prinaša pozitivne spremembe na tem področju, zato ga bomo v Poslanski skupini Demokratične stranke upokojencev Slovenije podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Matjaž Nemec bo prestavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Hvala lepa, predsedujoči. Spoštovane, spoštovani! Dovolite, da podam še stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov glede sprememb določil Kazenskega zakonika, ki je bil v parlamentarno proceduro vložen s podpisi poslancev in ga v naši skupini podpiramo. Takšno število podpisanih, kar 62 poslancev se je podpisalo pod predlog novele, kaže na to, da se krepi zavedanje, da je mučenje živali zavržno dejanje, ki je kot tako nedopustno in enostavno ne more in ne sme biti tolerirano. Ker je bilo sprejeto na matičnem odboru, je sicer manj od tega, kar smo si želeli; a zavedamo se, da je v tem trenutku in na tem mestu vseeno korak naprej, ki pošilja v javnost sporočilo, da trpinčenje in zlorabe živali v vrednostnem sistemu naše družbe niso sprejemljive. Že leta 2013 smo s spremembo Zakona o zaščiti živali na področju zaščite živali naredili veliko za zagotavljanje dobrobiti živali ter dali jasno sporočilo javnosti, da je kakršnokoli ravnanje, ki pomeni zlorabo živali, nedopustno. Počasi, a vztrajno se vzpostavlja tudi sodna praksa. V zadnjem obdobju je bilo obsojenih kar nekaj mučiteljev. Zakonodaja je živa materija, zato v spremenjenih okoliščinah potrebuje nadgradnjo ali spremembo; in tako vidimo tudi današnji predlog kot še en korak na tej poti. Poudariti želimo, da se Socialni demokrati zavedamo, da se pot tudi tukaj ne konča in da bo potrebnih še kar nekaj sprememb. Med drugim moramo najti primerne rešitve in ustrezno ubesediti tudi tisto, kar je iz prvotnega predloga besedila sedaj izpadlo. Izčistiti bo treba tudi nekatere določbe o lastništvu in povzročena trpljenja iz malomarnosti, saj tega ne moremo več sprejemati. Danes v Kazenski zakonik uvajamo novo določbo, ki opredeljuje kot kaznivo dejanje tudi ukvarjanje z organizacijo borb živali ali stav v zvezi z borbo živali in ukvarjanjem tudi z vzrejo in vzgojo živali za borbe. Zagrožena je zaporna kazen dveh let in denarna kazen; če pri tem žival pogine ali pa je trajno pohabljena, je za tovrstno dejanje zagrožena zaporna kazen do treh let. Prepričanje, da krutost do živali napeljuje tudi k zločinom, je že zelo staro. Kaznovanje trpinčenja je zato po prepričanju nekaterih bolj moralno kot pravno vprašanje. Gre za vprašanje postavljanja mej med dopustnimi ravnanji, hkrati pa tudi odkrivanje deviantnosti, ki se pogostokrat pokažejo ravno v odnosu do živali. V to kategorijo sodijo tudi pasji boji, ki so po našem trdnem prepričanju eno izmed tistih ravnanj, ki morajo biti nedvomno kazensko preganjana, da se taka dejanja v največji meri preprečijo. Gre za eno najbolj zavržnih dejanj, ko za potrebe lastnega ega in lastnega žepa živali mučijo na najbolj nizkoten način. Jeremy Bentham, angleški pravni filozof, mislec v dobi razsvetljenstva, je bil na prelomu 18. in 19. stoletja eden tistih, ki je pozival k zakonski ureditvi zaščite živali z utemeljitvijo, citiram: "Petelinji boj, bikoborbe, lovi na zajce in lisice, ribolov in druge podobne oblike zabave zahtevajo od nas samorefleksijo in odpirajo vprašanje humanosti. Te oblike zabave namreč povzročajo občutljivim bitjem hudo trpljenje ter najbolj počasno in boleče umiranje, ki si ga je mogoče zamisliti. Zakaj bi zakonodaja izključevala zaščito kateregakoli občutljivega bitja. Prišel bo čas, ko bo humanost zaobjela vsa bitja, ki dihajo. Sužnji so že sprožili usmiljenje in končalo se bo tako, da se bomo omehčali tudi do živali, ki delajo za nas in zadovoljujejo naše potrebe." Konec citata. Zaradi tega so takšna dejanja danes, v letu 2016 nesprejemljiva. Če govorimo o moderni družbi, ne sme biti nobenih ovir in dvomov, da taka ravnanja preprečujemo, jih prepovemo in imamo do njih ničelno toleranco. Dve stoletji neprekinjenega napredka na področju zaščite živali vliva zaupanje v človeštvo in daje vero, da nekoč vzpostavimo tak pravni red, ki bo preventivno deloval in preprečeval kakršnekoli oblike zlorab živali. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Odločanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili danes v okviru glasovanj. S tem prekinjam 11. točko dnevnega reda. Prehajamo na 20. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PREDLOG ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O PRAVILIH CESTNEGA PROMETA, PRVA OBRAVNAVA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina petih poslank in poslancev s prvopodpisanim mag. Matejem Toninom. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina enajstih poslank in poslancev s prvopodpisanim mag. Matejem Toninom zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku predlagatelja predloga gospodu Jerneju Vrtovcu.
Spoštovani kolegice in kolegi, spoštovani predsedujoči! Zakon o pravilih cestnega prometa v isto kategorijo uvršča kolesa in kolesa s pomožnim motorjem do 50 kubičnih centimetrov prostornine. Gre za enosledno ali dvosledno vozilo z najmanj dvema kolesoma, ki ga poganja voznik z lastno močjo ali s pomočjo pomožnega motorja, s katerim lahko doseže hitrost največ 25 kilometrov na uro; s tem pa jih dejansko izenačuje z navadnimi kolesi. Razlog za to je vgrajena tovarniška zaščita, ki preprečuje višje hitrosti od dovoljenih 25 kilometrov na uro. Ne glede na to pa predvsem mladoletne osebe to podobnost pogosto izkoriščajo tako, da omenjeno zaščito, ki omejuje hitrost, odstranijo in tako kolesa s pomožnim motorjem presežejo hitrost in vozijo tudi s hitrostjo do 90 kilometrov na uro. Razlika med skuterjem in tako imenovano petindvajsetico z močnejšimi kolesi in z motorjem je tako zgolj v elektroniki, ki omejuje hitrost. Glede drugih značilnosti je vse enako – teža, velikost, vodljivost in na žalost velikokrat tudi hitrost. Za vožnjo z njimi ni treba imeti vozniškega dovoljenja, koles s pomožnim motorjem ni treba registrirati, opraviti tehničnega pregleda ali pa jih zavarovati. Voznik za vožnjo z njimi ne potrebuje zaščitne varnostne čelade in tudi to je razlog, da je najbolj priljubljena med mlajšimi udeleženci v prometu. Kolo s pomožnim motorjem lahko v prometu uporablja že dvanajstletna mladoletna oseba, ki seveda nima nobenega posebnega znanja o cestnoprometnih predpisih, še manj ima tovrstnih izkušenj. Že naslednja primerjava je popolnoma nerazumljiva, pa prisluhnimo. Kolo ima pravico samostojno voziti v prometu na cesti otrok, ki je star najmanj dvanajst let in ima kolesarsko izkaznico; ter oseba, ki je starejša od 14 let, za vožnjo s kolesom potrebuje tudi kolesarsko čelado. Pogoji za vožnjo kolesa so torej strožji kot pogoji za vožnjo koles s pomožnim motorjem. Še nekaj je nesprejemljivo, vozniki koles s pomožnim motorjem za vožnjo lahko uporabljajo tudi ulice in poti, ki so prvenstveno namenjene pešcem, lahko vozijo po kolesarskih stezah in po drugih površinah, kjer se zadržujejo pešci in posebej ranljive skupine pešcev – otroci, matere z otroškimi vozički, invalidi, starejše osebe in še bi lahko naštevali. Kolesa s pomožnim motorjem tudi niso vpisana v nobeno evidenco. Danes namreč nobena institucija ne pozna podatka, koliko koles s pomožnim motorjem se vozi v državi in koliko je vpletenih v različne prometne prekrške ali celo nesreče. Ta vozila so namreč v uradnih statističnih podatkih zgolj registrirana ali zapisana kot kolesa. Posledica tega pa je, da je takšno kolo tudi težko sledljivo in je sankcioniranje voznikov skoraj nemogoče. Poglavitna novost, ki jo v Novi Sloveniji predlagamo, pa je določitev najnižje starostne meje za voznike koles s pomožnim motorjem, in sicer 14 let, ter obvezna uporaba zaščitne čelade do starosti 18 let. Predlagamo tudi sklenitev obveznega osnovnega zavarovanja, kot pri kategoriji koles z motorjem. Iz te zavarovalne police bo v primeru povzročene prometne nesreče krita tudi odgovornost. Skupen strošek lastnika iz tega naslova bo znašal okoli 30 evrov. Po veljavni ureditvi to sicer ni mogoče, saj kolesa s pomožnim motorjem ni treba zavarovati; v primeru prometne nesreče oškodovancu ostane le možnost vložitve civilne tožbe. Ker je zdaj lastnika kolesa s pomožnim motorjem skoraj povsem nemogoče izslediti oziroma ga identificirati, zakon prinaša tudi obvezno uporabo tako imenovanih identifikacijskih tablic. Identifikacijska tablica ni registrska tablica, poudarjam, ni registrska tablica, saj tega kolesa ne bo treba registrirati kot kolo z motorjem, temveč bo pristojni upravni organ kolo s pomožnim motorjem na podlagi sklenjene kupo-prodajne pogodbe le vpisal v evidenco koles s pomožnim motorjem. Spoštovani kolegi poslanci, ker gre za varnost, v tem primeru gre za varnost najšibkejših v cestnem prometu, apeliram na vas, da predlog zakona saj v prvi obravnavi podpremo in mu damo priložnost. Najlepša hvala.
Za uvodno obrazložitev mnenja dajem besedo predstavniku Vlade, državnemu sekretarju na Ministrstvu za infrastrukturo mag. Klemnu Grebenšku.
Najlepša hvala za besedo. Lep pozdrav vsem prisotnim! Vsak udeleženec cestnega prometa želi imeti prometni sistem, ki zadovoljuje njegove potrebe in pričakovanja. Kakovost življenja je v veliki meri odvisna tudi od varne mobilnosti, zato je varen cestni promet tudi odgovornost države, ki ima potrebne vzvode, s katerimi poleg posameznikov posredno ali neposredno vpliva na to področje. Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o pravilih cestnega prometa, ki ga je Državnemu zboru Republike Slovenije predložila skupina poslank in poslancev s prvopodpisanim mag. Matejem Toninom, spreminja in dopolnjuje vsebine, ki so po veljavni ureditvi področja varnosti cestnega prometa urejene v treh področnih zakonih. Področje uporabe homologirane zaščitne motoristične čelade ureja določba 34. člena Zakona o pravilih cestnega prometa; starostni pogoj za vožnjo koles s pomožnim motorjem ureja določba 49. člena Zakona o voznikih; področje evidentiranja, evidenčne tablice in obveznega zavarovanja koles s pomožnim motorjem pa bi glede na predlagane vsebine bilo najbolj ustrezno urediti v Zakonu o motornih vozilih. Vlada Republike Slovenije sicer ne nasprotuje vsebini nekaterih predlaganih rešitev, ampak meni, da glede na vsebinsko razpršenost predlaganih vsebin le-te ne gre reševati parcialno, saj le-te zahtevajo sistemski pristop najmanj treh omenjenih predpisov na področju varnosti cestnega prometa. Poleg tega pa je treba zagotoviti finančna sredstva za vzpostavitev centralne evidence. Naj povem, da namerava Vlada odpreti in dati v obravnavo Državnemu zboru vse tri zakone že v tem letu. Prvi med njimi bo Zakon o motornih vozilih, ki je predviden za medresorsko obravnavo v maju, še pred koncem meseca, in bo posredno z drugačno razmejitvijo posameznih skupin vozil že rešil večji del problematike; vsaj kar se tiče varnosti in uporabe čelade na manjših motornih vozilih, tako imenovanih mopedih. Zato predlagamo, da poslanske skupine oziroma poslanci ne podprejo predloga spremembe zakona omenjenih poslancev. Hvala.
Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Poslansko skupino Nove Slovenije – krščanskih demokratov bo zastopala gospa Iva Dimic.
Spoštovani predsedujoči, spoštovani predstavnik ministrstva, kolegice in kolegi! Prometna varnost in z njo povezana zaščita vseh udeležencev v prometu je danes kategorija, ki zaradi hitrega tehničnega napredka in vedno večjega števila mlajših voznikov zahteva veliko pozornost. Nacionalni program varnosti cestnega prometa za obdobje 2013–2022 kot strateški dokument na tem področju za svoj dolgoročni cilj postavlja vizijo nič. Nič mrtvih in nič hudo poškodovanih zaradi prometnih nesreč. Vožnja koles s pomožnim motorjem predstavlja veliko sivo liso prometne varnosti, saj število nesreč z njimi narašča; predvsem v mestnih naseljih in tudi na Primorskem. Samo v lanskem letu je bilo na območju Policijske uprave Koper več kot sto prometnih nesreč, v katerih so bili udeleženi kolesarji in vozniki koles s pomožnim motorjem, kamor spadajo vsa vozila, ki ne presegajo hitrosti 25 kilometrov na uro. Kar 14 posameznikov je bilo težje poškodovanih, več kot 70 lažje, dva pa sta celo utrpela [[...]]Zakon o pravilih cestnega prometa v isti koš meče kolesarje in voznike skuterjev, tako imenovanih petindvajsetic, ki lahko enako kot kolesarji vozijo po kolesarskih stezah in po poteh, ki so prvenstveno namenjene pešcem. Si predstavljate, da skuter oziroma kolo s pomožnim motorjem, kot ga opredeljuje zakon, ki vozi s hitrostjo 25 kilometrov na uro, zbije pešca, otroka ali starejšo osebo?! Kakšne so posledice, če je to kolo predelano in ima odstranjeno tovarniško zaščito, ki sicer preprečuje hitrejšo vožnjo od 25 kilometrov na uro? Dejstvo je, da v teh primerih lahko vozijo tudi s hitrostjo do 90 kilometrov na uro. Ob tem ni odveč omeniti tudi, da je največ voznikov koles s pomožnim motorjem ravno mladoletnih otrok, starih 12 let, ki ne znajo prevzemati odgovornosti za svoja ravnanja. In če tega ne moremo zahtevati od njih, pa je to skrb in dolžnost nas, odraslih, in še posebno nas poslancev, ki lahko s sprejetjem sprememb, kot je današnja, preprečimo naraščanje števila prometnih nesreč. S tem pa lahko skupaj pripomoremo k naši skupni viziji – viziji nič. Za nas, poslance Nove Slovenije, šteje vsako življenje. Prepričani smo, da tudi za vse vas, spoštovani poslanski kolegi. Zato smo prepričani, da predloga Nove Slovenije, ki pomeni predvsem večjo varnost za voznike koles s pomožnim motorjem ter tudi za ostale udeležence v cestnem prometu, ne morete zavrniti. Poglejmo le nekaj nesprejemljivih dejstev veljavnega zakona. Kolo s pomožnim motorjem lahko vozi že dvanajstletni otrok; in to brez kakršnegakoli izpita in brez znanja cestnoprometnih predpisov. Za vožnjo po 14. letu ne potrebuje niti zaščitne varnostne čelade niti kolesarske izkaznice. Kolo v cestnem prometu lahko samostojno vozi otrok, star dvanajst let, vendar mora za to imeti kolesarski izpit. Potrebuje tudi zaščitno kolesarsko čelado. Za vožnjo s kolesom zakonski predpisi torej določajo strožje zahteve kot za vožnjo s kolesom s pomožnim motorjem. Krščanski demokrati smo prepričani, da bi moralo biti ravno obratno, saj petindvajsetice niso in ne morejo biti kolesa. Zato je višja starostna meja, ko otrok lahko postane voznik petindvajsetice, upravičena. Prav tako obvezna uporaba zaščitne čelade do 18. leta starosti ter sklenitev obveznega osnovnega zavarovanja in uporaba identifikacijskih tablic. Ne gre za registracijske tablice, ki bi v skladu z Zakonom o motornih vozilih pomenile večjo finančno breme za njihove lastnike; temveč le za evidenčno tablico, ki bo omogočala identifikacijo kolesa. Strošek, ki bo pri tem nastal za lastnika, je v primerjavi s povzročeno premoženjsko škodo ali pa celo smrtjo v primeru prometne nesreče zanemarljiv. Poslanci Nove Slovenije bomo predložen zakon podprli. Čudi pa nas stališče oziroma odnos vlade in ministrstva, da se lahko še na tem področju čaka ter da se bo v tem letu še uredilo to področje. Spoštovani kolegice in kolegi, smo pred poletno sezono, v kateri so take nesreče najbolj pogoste, zato pričakujemo in si želimo, da bi naš predlog zakona podprli.
Dr. Bojan Dobovšek bo predstavil stališče Poslanske skupine nepovezanih poslancev.
Spoštovani vsi, ki spremljate to sejo ob tej že dokaj pozni uri! Zadnji zakon danes na programu, in sicer sprememba zakona o pravilih cestnoprometnih predpisov. Gre za to, da gremo v trendu Evrope in je preventivna naravnava tovrstne zakonodaje še kako pomembna. Gre za uveljavljanje načela defenzivne varne vožnje in gre za to, da zaščitimo najbolj šibke in ranljive. To so predvsem mladi, ne smemo pa pozabiti, da v zadnjem času tudi starejši, ki so vse več udeleženci in žrtve prometnih nesreč; pa tudi uporabniki vozil, ki so omejeni s 25 kilometrov na uro. Gre za to, da urejamo tematiko, ki je še kako pomembna v današnjem času, in da jo sprejmemo čim prej, kajti pred nami je poletna sezona. Zaščititi hočemo najmlajše. Gre za to, da se uvajajo minimalne spremembe, uvedba čelade do 18 let, čeprav se priporoča tudi naprej, in najnižja starostna meja, ki se nekoliko dvigne, da imajo otroci možnost, da pridobijo izkušnje z navadnimi kolesi, pa se potem nadalje vključijo v promet še na pomožnih motorjih. Gre za to, da preprečimo zlorabe z evidenčnimi tablicami in da skušamo zavarovati udeležence v prometu ter prenesemo odgovornost na zavarovalnice. V Poslanski skupini nepovezanih poslancev bomo zato predlagane rešitve podprli. Upamo, da bodo predlagane rešitve podprli tudi v koaliciji in da bo vlada pristopila k reševanju tematike ter tvorno pomagala k ureditvi zadeve; ne pa da bi secirala predlog in predlagane spremembe. Hvala.
Stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra bo predstavil Danilo Anton Ranc.
Spoštovani podpredsednik Državnega zbora, spoštovani poslanke in poslanci! Predlog novele Zakona o pravilih cestnega prometa, ki ga je v državnozborsko obravnavo vložila Poslanska skupina Nove Slovenije, ponuja rešitve, vezane na področje uporabe koles s pomožnimi motorji. Dejstvo je, da danes zakonodaja, Zakon o pravilih cestnega prometa dejansko enači kolesa s pomožnim motorjem z navedenimi kolesi, pri čemer le-ta konstrukcijsko ne bi smela omogočati hitrosti več kot 25 kilometrov na uro. Ker se v praksi pojavljajo kršitve in ta kolesa dosegajo tudi višje hitrosti, menimo, da je treba kolesa s pomožnim motorjem ustrezneje definirati, zagotoviti varno uporabo voznikom in ostalim udeležencem v cestnem prometu. Novela Zakona o pravilih cestnega prometa predlaga rešitve, ki se nanašajo na določitev najnižje starostne meje za voznike koles s pomožnim motorjem, in sicer 14 let; obvezno uporabo zaščitne čelade; uvedbo sklenitve obveznega osnovnega zavarovanja, kot to že velja za kategorijo koles z motorjem; in obvezno uporabo identifikacijskih tablic. V fazi predhodne obravnave predloga smo bili seznanjeni z mnenjem Ministrstva za infrastrukturo, ki vsebini nekaterih predlaganih sprememb sicer ne nasprotuje; vendar pa opozarja, da vsebinsko predlog posega v vsebine kar treh drugih zakonov; in sicer Zakon o pravilih cestnega prometa, Zakon o voznikih in Zakon o motornih vozilih. Iz navedenih razlogov ministrstvo opozarja, da tega področja ni smiselno urejati parcialno, ampak je treba ustrezne rešitve vključiti v celostno sistemsko spremembo zakonodaje na tem področju. Glede na predvidene spremembe zakonodaje Ministrstva za infrastrukturo, ki so že v pripravi, pričakujemo predloge sprememb na tem področju do letošnjih počitnic, ki bodo nudile učinkovito varstvo vseh udeležencev v cestnem prometu in bodo hkrati vsebino primerno umeščale v obstoječo zakonodajo. Iz navedenih razlogov menimo, da predlog novele Zakona o pravilih cestnega prometa ni primeren za nadaljnjo obravnavo. V Poslanski skupini Stranke modernega centra tega zakona v nadaljnji obravnavi ne bomo podprli. Seveda pa apeliramo na ministrstvo, da se drži rokov, za katere se je zavezalo, in da bo v čimprejšnjem času celotna zakonodaja v sicer dobrih pobudah, ki so bile dane s strani Nove Slovenije, tudi implementirana. Hvala lepa.
Gospod Ljubo Žnidar bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Spoštovani kolegice, kolegi; spoštovani podpredsednik! Poglavitna novost, ki jo prinaša Zakon o pravilih cestnega prometa, je določitev najnižje starostne meje za voznike koles s pomožnim motorjem, in sicer 14 let. Ravno tako pa obvezno uporabo varnostne in zaščitne čelade do starosti 18 let. Pomembnejša novost, ki jo nadalje prinaša zakon, je tudi sklenitev obveznega osnovnega zavarovanja kot pri kategoriji koles z motorjem. Iz te zavarovalne police bo v primeru povzročene prometne nesreče krita odgovornost. Skupni strošek lastnika iz tega naslova bo znašal okrog 30 evrov. Po sedanji veljavni ureditvi to ni mogoče, saj kolesa s pomožnim motorjem ni treba zavarovati; in v primeru prometne nesreče oškodovancu ostane le možnost vložitve civilne tožbe. Dejstvo je, da se danes vozniki teh koles zavedajo, da le-ta niso zavarovana, zato so v praksi pogosti pobegi s kraja nesreče. V primeru vloženih tožb, kadar je povzročitelj nesreče identificiran, pa lahko pride do zelo visokih odškodninskih zahtevkov, ki jih v večini primerov plačujejo starši; kajti največ povzročiteljev primerov nesreč so mladoletni otroci. Ker je zdaj lastnika kolesa s pomožnim motorjem skoraj povsem nemogoče izslediti oziroma ga identificirati, zakon prinaša tudi obvezno uporabo identifikacijskih tablic. Le-te bodo nameščene na kolesu z motorjem in bodo omogočale takojšno identifikacijo njegovega lastnika. Identifikacijska tablica ni registrska tablica, saj tega kolesa ne bo treba registrirati tako, kot kolo z motorjem; temveč bo pristojni upravni organ kolo s pomožnim motorjem na podlagi sklenjene kupo-prodajne pogodbe le vpisal v evidenco koles s pomožnim motorjem. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke bomo predlagani zakon podprli.
Gospa Marjana Kotnik Poropat bo predstavila stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik. Spoštovane in spoštovani, vsi prisotni! Poslanke in poslanci Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije predloga novele Zakona o pravilih cestnega prometa večinsko ne podpiramo; glasovali bomo torej po svoji vesti. Razumemo in podpiramo intenco predlagatelja, da opozori na problematiko koles s pomožnim motorjem, ki se jih zaradi lahke dostopnosti in ohlapnih pravil za vožnjo v prometu pojavlja vedno več. Problem, na katerega opozarjajo predlagatelji, je tudi po našem mnenju zelo prisoten. Med kršitvami voženj s kolesi s pomožnim motorjem namreč tudi po ugotovitvah policije prevladujejo prekoračitve največje dovoljene hitrosti, to je 25 kilometrov na uro, nenakazovanje smeri vožnje, neupoštevanje talnih označb vožnje v nasprotno smer na kolesarskih stezah in podobno. Zato je policija Ministrstvu za infrastrukturo predlagala spremembo Zakona o motornih vozilih, ki je poleg Zakona o voznikih in Zakona o pravilih cestnega prometa eden od treh zakonov, ki bi se dejansko morali spremeniti, če bi želeli omenjeno problematiko resnično urediti. Policija se strinja s predlagatelji novele, da registrirano in zavarovano tovrstno vozilo prinese pozitivne učinke pri povzročitvi prometne nesreče takšnega vozila, saj se drugemu udeležencu v prometni nesreči s tem zagotovi ustrezno odškodnino. S pomočjo prometnega dovoljenja policist pri kontroli natančno ve, za kakšno vozilo gre, in lahko temu primerno tudi ukrepa. Zdaj namreč prihaja do številnih nepravilnosti, policisti pa so velikokrat nemočni, ker vozniki nimajo pri sebi ustrezne dokumentacije o vozilu, kar policistu onemogoča izvedbo ustreznih ukrepov ali pa postopek znatno podaljša zaradi ugotavljanja podatkov o vozilu. Kljub temu pa policija in posledično vlada menita, da je predlagana ureditev nesistemska, saj določanje nove kategorije vozila "kolo s pomožnim motorjem" ne sodi v Zakon o pravilih cestnega prometa. Zato se večji del naše poslanske skupine strinja z mnenjem Vlade, da predlog ni primeren za podporo, ker posega v tri zakone naenkrat. Takšno problematiko, ki se je sicer na vladi in v naši poslanski skupini dobro zavedamo, pa je treba urediti sistemsko. Obenem želimo opozoriti tudi na to, da predlagatelj nepravilno navaja, da predlog zakona nima finančnih posledic. Po naši oceni bi predlog imel finančne posledice, saj bi bil potreben poseg v evidenco motornih vozil zaradi morebitnega novega evidentiranja teh koles. V Poslanski skupini Desus pričakujemo, da bo vlada do poletnih počitnic v zakonodajno proceduro poslala novelo omenjenih treh zakonov, ki jih je zaradi sistemskega pristopa k reševanju te problematike treba spremeniti. Zato bomo skrbno spremljali delo Ministrstva za infrastrukturo in po potrebi opozarjali na morebitno zavlačevanje pri reševanju problematike koles s pomožnim motorjem z namenom povečanja prometne varnosti za uporabnike teh koles ter tudi za ostale udeležence v prometu, ki jih vozniki takih, predvsem predelanih koles pogosto najbolj ogrožajo. Hvala lepa za pozornost.
Gospod Jan Škoberne bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Spoštovani gospod podpredsednik; dober večer, kolegice in kolegi! Varnost v prometu je ena izmed ključnih stvari, s katerimi se mora soočati Državni zbor, tudi skladno s časom in spremembami. Zato je mogoče pozdraviti predloge predlagatelja, ki govorijo o določitvi najnižje starostne meje za voznike koles s pomožnim motorjem, o obvezni uporabi zaščitne čelade, o obveznem sklepanju osnovnega zavarovanja ter obvezni uporabi identifikacijskih tablic. Dejstvo je, da predlog naslavlja nekatera pomembna vprašanja, hkrati pa izpušča nekaj tistih, ki so napovedana tudi skozi vladni predlog, ki ureja taisti problemski sklop. Ob dejstvu, da obstoječi predlog posega v Zakon o pravilih cestnega prometa, Zakon o voznikih ter Zakon o motornih vozilih in da Slovenija hkrati sprejema tovrstno zakonodajo v okoliščinah, ko še vedno zamujamo tudi z implementacijo evropske direktive s tega področja, Socialni demokrati menimo, da je glede na časovni okvir, ki ga je podala Vlada, bistveno bolj primerno, da se podpre zakonska ureditev, ki jo predlaga in pripravlja Vlada; tudi v izogib temu, da bi nenehno spreminjali zakone z istega področja in da bi tudi s tem ustvarjali dodatne birokratske ovire, stroške in predvsem zmedo pri uporabnikih področij, ki jih ti zakoni zadevajo. Ne glede na dejstvo, da gre za primeren sklop rešitev, ki pa ne obravnava celotnega segmenta problematike, za katerega Socialni demokrati menimo, da mora biti urejen, bomo predlog Nove Slovenije zavrnili. Še do konca tega meseca pričakujemo predstavitev predloga s strani Vlade. Hvala lepa.
Stališče Poslanske skupine Združena levica bo predstavil dr. Franc Trček.
Hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovani zbor! Seveda imamo v Združeni levici pripravljeno mnenje, ampak ga ne bom bral. Bomo pa to noveliranje zakona podprli, ker mislimo, da je dobro, ker bistveno prispeva k varnosti v prometu, zlasti varnosti v prometu mlajših državljank in državljanov. Vsi smo nekoč bili mladi, kdo je mogoče tudi kakšen motorček friziral. To so pač neka dejstva. Naša odgovornost je, da poskrbimo za varnost uporabnikov tovrstnih vozil, ki jim rečemo kolesa s pomožnim motorjem. Ko sedaj poslušamo to razpravo, zakaj koalicija tega ne bo podprla; sem profesor in bi vas rad vprašal, kaj je sistem, kaj je sistemsko. Cel ta mandat skoraj karkoli opozicija predlaga, dobimo neko kontro nazaj – ah, saj jemljemo na znanje, ampak bomo mi to sistemsko rešili. Ampak konkretno v tem primeru, če to prevedemo v ljudski jezik, o čem govorimo? Dokler ne bomo to sistemsko rešili, naj si mladostniki – pa ne le mladostniki, tudi Marko Ferluga, kad si kupi mali motorin –, razbijejo glavo. Zelo preprosto. Verjetno bo ta predlog zakona zavrnjen. Če ne bi bil, bi Združena levica novelirala uporabo čelad tudi za starejše od 18 let. Ta predlog zakona je en tipičen predlog zakona, kjer bi morali prečiti naše ideološke razlike. In cela vrsta je tovrstnih predlogov zakonov na področju infrastrukture, okolja in prostora. Moram reči, da v imenu Združene levice enostavno ne razumemo zavrnitve tega predloga zakona s strani koalicije. Večkrat sem na odboru, ki se ukvarja z infrastrukturnimi zadevami in katerega tudi podpredsednik sem, rekel, da v nekih normalnih parlamentih tudi odbori skupaj spišejo takšen zakon in ga pripravijo. Če je koalicija imela toliko proti temu, bi se lahko usedli na odboru – ker pogostokrat pridete nepripravljeni na odbor, zlasti iz Stranke modernega centra, da sploh ne veste, kaj dogaja, samo da roko dvignite – in bi lepo to amandmirali, izhajajoč iz tega, kar bi rekla izvršilna oblast, in izhajajoč iz tega, kar bi rekla policija. Tako si ne le jaz, tako si Združena levica predstavlja neko normalno delo v parlamentu. In te vaše argumentacije danes, jaz sem bil 14 dni na bolniški, meni je za bruhat, res, odkar sem prišel nazaj, moram priznati. [[oglašanje iz dvorane]] Evo gledam, živijo. Se opravičujem, da sem si vzel malo kreativne svobode. Na takšen način mi nikoli nikamor ne bomo prišli. Nek zakon, ki rešuje neko zadevo – to je sestavni del razvoja nekih družb; pojavi se nam nek pojav, ki ga prej ni bilo in ga moramo regulirati. In če zapnemo na nekem tako enostavnem pojavu, ki ste ga številni tukaj tako kunštno brali, kot da je to skoraj izstrelitev na Mars, kako bomo potem karkoli rešili?! Potem tudi ne bomo rešili Zvonkotovega vina na refuzo, potem ne bomo rešili ne vem česa. In to je dejansko norčevanje in nerazumevanje parlamentarne demokracije v osnovi. Sem besen in bom zdaj nehal. Mi bomo to seveda podprli, ampak verjetno bomo preglasovani. Počasi se bomo verjetno, ne glede na naša ideološka prečenja, v opoziciji lahko začeli zbirati v neki kafani, en bo sem prišel nekaj povedati; vi boste pa itak rekli, da boste sistemsko rešili in prej bo mandata konec. In vse te vlade, ki so bile na oblasti od začetka krize, ki so zapravile eno desetletje; vi boste zapravili še eno desetletje. Hvala.
Končali smo s predstavitvami stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev o predlogu zakona. Predlagatelj gospod Jernej Vrtovec, beseda je vaša.
Spoštovani kolegice in kolegi, najlepša hvala za vaša mnenja, predstavljena v stališčih poslanskih skupin! Ne da sem žalosten, ampak jaz sem kot predlagatelj takšna mnenja pričakoval; najprej s strani vlade in vladajoče koalicije, kljub različnim vtisom na hodnikih državnega zbora. Ampak vsi v tem državnem zboru se s predlogom zakona strinjamo. In vsi ste tudi v stališčih poslanskih skupin dejali, da je to korak naprej, da res je treba urediti. Koalicija je rekla – sistemsko moramo to urediti. Hkrati pa res ne razumem niti vladnega predloga, kjer piše, da se vsebinsko z določenimi stvarmi popolnoma strinjajo; ampak ne razumem navajanja Zakona o motornih vozilih. Ta zakon se ne uporablja oziroma ne velja za kolesa in kolesa s pomožnim motorjem. Ne vem, od kod ta argument s Zakonom o motornih vozilih, kaj se želi spreminjati. Ti izgovori, da se zdaj začnemo že res polarizirati, po navadi mečete tole na Novo Slovenijo oziroma večkrat mečete to na Novo Slovenijo; ampak žal se polariziramo tudi v tistih zakonih, ki so dobri. In se delimo na levo in desno. In kot argument, zakaj bomo en dober zakon zavrnili, rečemo – ker mi imamo sistemsko rešitev, ki bo nekoč sprejeta. Brez ene obveze, kdaj bo sprejeta, brez tega, da bi bil zakon že v parlamentu. In to se ne dogaja samo pri tem zakonu, saj se je enako zgodilo pri Zakonu o bančništvu, kjer je copy-paste predloga zakona Nove Slovenije vloženo v parlamentarno proceduro s strani Vlade; potem pa Vlada poda drugačno mnenje, da zakona Nove Slovenije ne podpira. Tako imamo, žal. In danes bo narejen en korak nazaj pri dojemanju tega, ali smo lahko v tem državnem zboru enotni vsaj pri pogledih, ko gre za varnost, Ta zakon govori predvsem o varnosti, pa ne samo varnosti uporabnikov koles s pomožnim motorjem, ampak tudi o varnosti pešcev, varnosti ostalih udeležencev v prometu, varnosti invalidov po ulicah in tako naprej. In če se že vsi z zakonom strinjamo, jaz sem res potem pričakoval, da bomo zakon podprli. Tudi ne razumem, zakaj je treba čakati vlado, ker je zakon tukaj na mizi dober. Dajmo mu priložnost, ga bomo naprej amandmirali, kajti tudi vlada nima izdelanega stališča, glede na to da bo posegala v Zakon o motornih vozilih, tako navajate, ki nima nobene veze s tem. In pred nami je poletje. Največ nesreč, usodnih nesreč, ko ljudje tudi umrejo, se zgodi v poletnih mesecih in največ na Obali. Primorski poslanci, nekateri ste bili tudi župani v primorskih občinah, to dobro veste, da se v poletnih mesecih dnevno zgodijo na Primorskem, na ulicah mest usodne nesreče. Statistika ni tako črno-bela, kot jo želite nekateri prikazati. Tukaj bom navajal znanega slovenskega pevca gospoda Ivančiča, ki je bil zaradi tega, ker ni uporabljal čelade, je pa vse naredil v skladu z zakonom, huje poškodovan in podpira to spremembo zakon. Lani sta dve osebi umrli, več je bilo poškodovanih – in največ v poletnih mesecih. Vlada bo prišla z zakonom, če sem prav razumel predstavnike Vlade, do konca leta; čeprav poznam delovanje sleherne vlade, bo to do konca naslednjega leta. Potem pa premislimo, ali je večja teža na tipki "proti" izključno zaradi principa, da nekaj dobrega ne bomo podprli. In na drugi strani tudi kakšno človeško življenje gre zaradi tega našega principa. Ali se bomo končno odločili in rekli, da bo to poletje manj nesreč, manj poškodovanih. In jaz predlagam, da mi danes naredimo sledeče. Kaj zakon prinaša? Saj ste ga sami dobro prebrali, to je eden od zakonov, ki je bolj enostavnejših. In sem videl po stališčih poslanskih skupin, da ga poslanci res poznamo. Prvi predlog je starost 14 let za vožnjo s kolesom z motorjem, zdaj je ta starost 12 let; obvezna uporaba čelade do 18 let, obvezno zavarovanje, enako kot pri kategoriji koles z motorjem. Zakaj? Prometna nesreča, to se lahko zgodi vsakemu izmed nas. Prometna nesreča, nič ne moremo narediti proti tej osebi, ki je vozila kolo z motorjem, popolnoma nič, kot civilna tožba. Nič. Tisto vozilo, tisto kolo z motorjem ni zavarovano. Kot civilna tožba; pa smo lahko tudi mi oškodovani. In kaj se zgodi? Cela tragedija se zgodi, to so po navadi mlajše osebe, stare lahko 13, 14 let, starši prevzamejo finančno breme. V našem primeru bi to prevzele potem zavarovalnice. Takšne so izkušnje, ti ljudje so prišli k nam, starši plačujejo potem v tisočih in tisočih evrih odškodnin. Strošek zavarovanja je približno 30 evrov. Identifikacijska tablica, veliko je pobegov s kraja nesreč in tudi tam, kjer so recimo varnostne kamere ali pa pride lahko tudi do ropov prodajaln, v gneči in tako naprej. In tam, kjer so varnostne kamere, tega posameznika na kolesu z motorjem nikoli ne izsledijo. Nikoli ga ne izsledijo, ker ni nikjer nobene oznake na tem motorju. Posameznik gre v prvo garažo, gre domov in ta motorček prebarva. To je najmanjša stvar. Po našem predlogu zakona bi bilo to spremenjeno in poudarjam, da ne gre za registracijo, gre samo za to, da bi pristojni organ pač vpisal to kolo z motorjem v evidenco kot kolo s pomožnim motorjem; in popolnoma nič drugega. In ko bomo kalkulirali strošek pri tem, pa bom zdaj rekel eno, kakor reče Karl Erjavec glede bank, koliko smo že denarja vrgli v banke, pa bom tudi v tem primeru jaz to uporabil. V primerjavi s tem, koliko vržemo v banke, koliko je vredno človeško življenje, če izpostavimo identifikacijsko tablico na ta motor. In kar je poglavitno, je tudi sama varnost teh posameznikov na motorju. To so vozila, ki imajo notri vgrajeno blokado, da več kot 25 kilometrov na uro ne moreš iti. Zdaj ne govorimo o električnih vozilih, ampak o mopedih na bencin. In ko pripeljejo to kolo v prvo garažo, ti posamezniki, stari 12, 13 let, vzamejo ta čip ven. In strokovnjaki pravijo, da lahko gre to kolo resnično tudi do 90 kilometrov na uro. Vsako pa gre 80, z lahkoto, pravijo. Lahko 90, 100, 50 – nobena težava. In pazite, pozor – noben tega ne nadzira, noben tega ne ve. Ni treba, da se ti ljudje vozijo samo po kolesarskih stezah, lahko tudi vijugajo po Čopovi ulici med pešci. Ne s 25 kilometrov na uro, ampak 50, 60 kilometrov na uro. In ne samo to, poškodbe so seveda mnogo večje, posameznikom ni treba imeti čelade. Jaz vem, da bi zdaj mladostniki, ki gledajo mojo razlago na televiziji – ne gledajo, ker jih parlament ne zanima –, rekli: Pustite nas pri miru, mi smo varni, ni nobene težave, spet nam želijo v zakonodajo nekaj vpisati brez veze. Ampak tukaj gre res iskreno za varnost, ti ljudje bi mogli, če že vzamejo čipe ven, odčipirajo ta motor, imeti vsaj čelade. Da bi vsaj čelade nosili, ker to ni hec. Hitrost 50 kilometrov na uro v primerjavi s 25 kilometri na uro je velika razlika. Zakon kot tak ne prinaša nič takega, kar bi bil tisti poglavitni razlog, da ga je treba zavrniti, da bi rekli – to in to v zakonu pa je res slabo in zaradi tega bomo mi to zavrnili. In dajmo se enkrat tudi v tem državnem zboru, ko se pogovarjamo, vsaj pri takšnih stvareh pogovarjati res iskreno in to, kar je v dobro, v tem primeru res v dobro ter v varnost voznikov in ostalih udeležencev, ne samo v cestnem prometu, tudi pešcev. In vsakič, ko boste prebrali v časopisu v tem poletju, da je kakšna žrtev, kolo z motorjem, pešci poškodovani in tako naprej, se spomnite na to obravnavo v tem državnem zboru in na tipko, na katero ste pritisnili. In potem lahko potrkate tudi na svojo vest, če bo ta zakon zavrnjen. Najlepša hvala za uvodoma.
Besedo ima gospod Jožef Horvat. Pripravi naj se gospod Igor Zorčič.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Iskrene čestitke za današnjo izvolitev! Kolegice in kolegi, če je spoštovani kolega dr. Franc Trček s čustvi pokazal, kako je razočaran nad stališčem koalicije in Vlade glede tega zakona, kako sem razočaran šele jaz, ki sem sopodpisnik tega predloga zakona. Nismo ga spisali, dragi kolegice in kolegi, čez noč, pisali smo ga nekaj mesecev. Nekaj deset sestankov smo imeli s policijo, s tistimi, ki so bili poškodovani. Gospe in gospodje, govorimo o človeških življenjih. O človeških življenjih govorimo, ne o živalskih. O človeških življenjih, za to gre. In takšna aroganca vlade, to je pa res šolski primer arogance vlade, ko opisuje neko svoje stališče do nekega opozicijskega predloga zakona. Gospod državni sekretar Klemen, na osebni ravni vas izjemno cenim, prosim, prenesite mojo izjavo vašemu ministru in vladi v celoti. Tu so napake, tu so napake, vlada govori o Zakonu o motornih vozilih, mi govorimo o kolesih, gospe in gospodje. Vlada niti tega ne loči. Mi je zelo žal, da moram tako razpravljati, res mi je zelo žal. Kolo je nekaj, kolo s pomožnim motorjem nekaj, motorno vozilo je drugo. Da bi vsaj vlada bila toliko poštena in koalicijski poslanci tudi, da bi rekli – do 1. septembra ali pa še bolje, do začetka turistične sezone bomo ta problem rešili. Ne, enkrat ga bomo rešili. Niti ne bom spraševal, ker nimam energije, kje in kdaj imate zapisano v normativnem programu te vlade, da boste te probleme rešili. Meni ljubi obalni pevec ne da spati, velik umetnik gospod Slavko Ivančič. Preberite njegovo zgodbo. Kolega Vrtovec je na kratko o njem povedal. "Če bi nosil čelado, bi se poškodbam izognil. Naredil sem vse, kar mi je zakonodaja nalagala, a potem, ko sem sam postal žrtev prometne nesreče, na stvari gledam popolnoma drugače," pravi Slavko Ivančič, znani obalni glasbenik, ki ga je lani poleti na skuterju, ta ne presega hitrosti 25 kilometrov na uro, zbil italijanski voznik. In nadaljuje: "Ker nisem nosil čelade, so bile posledice zelo hude, čeprav je bil padec pri vsega 10 kilometrov na uro." Dva mrtva, več poškodovanih, a Slavko ni edini, ki še danes nosi posledice prometne nesreče. Samo lani je bilo na območju Policijske uprave Koper več kot sto prometnih nesreč, v katerih so bili udeleženi kolesarji in vozniki koles s pomožnim motorjem, kamor spadajo vsa enosledna vozila, ki ne presegajo hitrosti 25 kilometrov na uro. Štirinajst posameznikov je bilo težje poškodovanih, več kot 70 lažje, dva pa sta umrla. Ali ste brali, kolegice in kolegi iz koalicije, poročila policije?! Največ kršitev se nanaša na predelavo manjših skuterjev. "Formalno gre za enosledna vozila, ki ne presegajo 25 kilometrov na uro, a z le nekaj manjšimi posegi se lahko ta hitrost močno poveča," pravi policijski inšpektor Leon Godejša s koprske policijske uprave. Nismo prišli s tem zakonom, dragi kolegice in kolegi, da bi tratili tukaj čas. Prišli smo zato, da bi rešili človeška življenja. Če bomo samo eno rešili, če bomo eno trajno poškodbo rešili, smo veliko naredili. In takšno cincanje, potem pa ni čudno, da bo recimo – sedaj govorim o tem ministrstvu – drugi tir ne vem katerega leta gospodovega zgrajen. Kdaj?! Če pa takšne malenkosti ne moremo popraviti, ki imajo velik učinek na človeška življenja. Jaz cenim našo komisarko, komisarko iz Republike Slovenije, gospo Violeto Bulc. Na spletni strani Stranke modernega centra sem prebral naslednjo njeno izjavo: Varnost na naših cestah je zame kot evropsko komisarko za promet absolutna prioriteta. Nova Slovenija, opozicijska stranka, naši komisarki sledi. Jaz ne vem, ali je še vedno v Stranki modernega centra ali ne; mislil sem celo predlagati, pa ne mislim nagajati, da bi preverili, če je morda danes, ta trenutek v Sloveniji, da bi ji tukaj dali besedo in bi povedala, kakšno je njeno mnenje o tem zakonu; če že vlada navaja napačne zakone, kaj da bo naredila in da bo sistemsko zadevo rešila. Kako pa se rešuje, gospe in gospodje, na sistemski način človeška življenja?! To je neverjetno! In potem ni čudno, da ne moremo v tej državi premakniti nič, čisto nič. Treh členov nekega zakona ne moremo premakniti, ker je pozicija koalicije takšna: pogleda se, kdo je zakon predlagal, in se vidi – aha, Nova Slovenija, opozicija, zavrniti, pa naj stane, kar hoče. Trdim, da vlada, vladni ljudje, tam je velik aparat, še tega zakona niso prebrali. Rad bi, če bi bil tukaj minister, postavil ministru vprašanje: Katere so zakonske spremembe, ki jih naša vlada predlaga, da bi realizirala podrobne ukrepe v okviru Programa za varnost v cestnem prometu 2011–2020? Gre za program za varnost v cestnem prometu Evropske komisije, torej tudi našega evropskega organa, če hočete. Gospodarska škoda zaradi prometnih nesreč je vsako leto med 100 in 130 milijardami evrov. Hvala bogu smo naredili neke premike, nekatere države več, nekatere manj. Leta 2001 je bilo v Evropi 54 tisoč smrtnih žrtev na cestah v prometu. Ta trend se, hvala bogu, zmanjšuje. Lani, 2015, na evropskih cestah mrtvih 26 tisoč ljudi. 26 tisoč ljudi mrtvih, to je 160-krat več kot v terorističnem napadu na Bruselj in Pariz. Pa se opravičujem, gotovo ni primerna ta primerjava. Od teh 26 tisoč, okrog 6 tisoč mrtvih na skuterjih in kolesih s pomožnim motorjem. Šest tisoč! Boste rekli – evropski problem. Ne, to je tudi naš problem. Ali lahko kaj naredimo, da bo en invalid manj? Ali lahko kaj naredimo, da bo eden mrtev manj? Kaj je naše orodje, gospe in gospodje? Sprememba zakonodaje. Tukaj ni ministra, zato tudi odgovora verjetno ne bo. Dvomim, da Ministrstvo za infrastrukturo sploh pozna ta program za varnost v cestnem prometu, ker potem bi ga verjetno hitreje tudi implementiralo. Kolegice in kolegi, gre za to, kot sem velikokrat že povedal, da tehnologija pravzaprav prehiteva regulativo, prehiteva zakonodajo. Tehnologija, gre za láhko kolo, ki ima pomožni motor s kubaturo, volumnom 50 kubičnih centimetrov, ki naj ne bi presegel hitrosti, večje od 25 kilometrov na uro. Da pa se seveda, tukaj pa imamo mojstre, ta motor dejansko na nek način pospešiti oziroma mu zagotoviti večjo moč, ki jo zmore. Ta moč omogoča hitrosti do 80, celo do 90 kilometrov na uro na ravnem terenu. In tukaj ne gre za luknjo v zakonu, ampak za votlino v zakonodaji gre. In kolesa s pomožnim motorjem ostajajo še naprej izrazita siva lisa prometne varnosti. Mladoletniki s pridom izkoriščajo njihove zakonske olajšave, ki jih po zakonu enačijo s kolesarji; vendar po drugi strani z manipulacijo omogočajo visoke hitrosti, kot sem povedal, 80 kilometrov na uro ali celo več. In preprosto ne razumem, kolegice in kolegi iz koalicije, ki ste jasno povedli, da boste zakon zavrnili, razen Poslanska skupina Desus ima deljeno mnenje, preprosto ne razumem, kakšen značaj mora biti v človeku, da ne sprejme rešitev, ki gredo v smeri preprečevanja smrtnih žrtev in težkih poškodb. Preprosto ne razumem. Saj smo kolegi, smo prijatelji, ampak vendarle so nas ljudje izvoli, ne te vlade. Ponavljanje, branje mnenja Vlade s strani poslanca, to za mene ni dopustno, ni dopustno; da bi vsaj z nekimi drugimi besedami predstavili svoje stališče, razumem. Pa mi smo zakonodajalec, to je enkrat že tukaj treba razumeti. Mi smo zakonodajalec, ne Vlada. Vlada mora nas poslušati. Res ne razumem in res prosim, lepo prosim, lepo prosim v imenu državljanov, razmislite, predno boste glasovali o zavrnitvi tega zakona. Ne rečem, da je idealen, spustimo ga v drugo branje in ga tam naredimo optimalnega, tudi in predvsem s pomočjo koalicije. Res lepo prosim, gre za človeška življenja. Hvala lepa.
Naslednji razpravljavec je gospod Igor Zorčič, pripravi naj se gospod Janko Veber.
Spoštovani podpredsednik, hvala za besedo. Spoštovani kolegice in kolegi! Spoštovani predlagatelj, jaz bi mogoče malo umiril žogico, ni nobenih razlogov za ne vem kakšno razočaranje. V vaši razpravi ste opozorili na to, češ da poslanci koalicije nekako zakon podpiramo, pa ga ne mislimo podpreti. Jaz mislim, da je bilo povsem jasno povedano, da podpiramo to vsebino in da je razlog nepodpore v tem, da predlog zakona ni sistemski. To je tista prepovedana beseda, kaj pa je to sistemski. Koalicija vedno operira s tem izrazom, pa vam bom jaz mogoče skušal razložiti, kje je ta problem, ki ga mi vidimo. Jaz se popolnoma strinjam s vašo vsebino, da je vožnja s takšnimi motornimi vozili problematična. Če se mene vpraša, gre za motorje. Na spletni strani sem našel oglas za nek skuter, kjer piše – na voljo v dveh različicah, ena in ista slika, 45 kilometrov na uro ali 25 kilometrov na uro. Verjetno je v tem razlika, da se kakšen čip umakne ali kaj podobnega; in naenkrat je v skladu z zakonom, v skladu z enimi pravili ali pa z drugimi. Pa še tako piše v oglasu, v oklepaju – ne potrebujete izpita, tudi čelade ne, ni ga treba registrirati; potem pa v oklepaju – čelado vseeno priporočamo. Ta vaš predlog je vsebinsko povsem na mestu, ampak problem, na katerega je opozorila vlada, pa smo se mi strinjali s tem, pa je, da tega ni mogoče reševati v Zakonu o pravilih cestnega prometa. Mogoče tisto določilo, ki se tiče čelade. Pa vam bom tudi povedal, zakaj imam tudi pomisleke glede tistega določila, ker ta vaš zakonski predlog vsebuje samo tri člene, ostalo so prehodne in končne določbe; ostalo pa paše dobesedno v Zakon o motornih vozilih. Jaz ne vem, zakaj se tako sprašujete, zakaj je gospod državni sekretar omenjal Zakon o motornih vozilih. Zato, ker so tam definicije motornih vozil, piše, kaj je kolo z motorjem. Saj opozarjate na to, da gre za kolo z motorjem, da gre 80 kilometrov na uro, saj to ni navaden bicikel. In zaradi tega je treba definicijo tega skuterja, ki gre 25 kilometrov na uro, umestiti v Zakon o motornih vozilih. Mi pa tega zakona danes nimamo odprtega. Jaz bi to podprl, če bi imeli odprto, pa nimamo. Jaz osebno, pa verjamem, da noben od koalicijskih poslancev nima nič od tega, da zavrnemo vaš predlog samo zato, ker je od Nove Slovenije, nič nimamo od tega. Ker ministrstvo napoveduje spremembo zakona, bomo imeli še več dela s tem, ker bomo danes to obravnavali, potem pa spet tisti zakon, ki ga bo predlagalo ministrstvo. Če sem razumel predstavnika Ministrstva za infrastrukturo, se bo šlo v spremembo Zakona o motornih vozilih. Jaz verjamem, da bo ta zakon nekako zelo kratek in da se bo določilo, da je tudi takšen skuter, ki gre 25 kilometrov na uro, kolo z motorjem; se pravi moped, za katerega že danes potrebuješ registracijo. In s tem imamo pol problema rešenega; kar ni rešeno z vašim predlogom. Tudi glede čelade je sledeče. Vi predlagate v zakonu, da se določi obveznost čelade. Voznik in potnik na mopedu, lahkem štirikolesu, motornem kolesu, kolesu s pomožnim motorjem, trikolesu, štirikolesu brez zaprte kabine morata med vožnjo nositi na glavi ustrezno pripeto homologirano zaščitno motoristično čelado. Problem vašega zakonskega predloga je, da nikjer ne definirate, kaj je to kolo s pomožnim motorjem. Jaz vam lahko povem, da greste v trgovino, kjer prodajajo sadje in zelenjavo, ter zagledate oglje za žar, zraven pa kolo, ki ga prodajajo. In to je kolo s pomožnim motorjem. To izgleda kot navadno kolo, bicikel po domače povedano, ima pomožni motor in po tej vaši definiciji zakona bi se moral na takšnem kolesu, navadnem biciklu voziti z motoristično čelado. Jaz mislim, da bi to izgledalo smešno. Ne vem, če bi sploh motor potegnil oziroma to kolo. Hočem to povedati, da bi morali to besedilo vašega prvega člena spremeniti. [[oglašanje iz dvorane]] Amandma, evo. Res je, lahko bi bil amandma, prvo branje in tako naprej. Kar se tiče registracije, vi pravite, da bi to šlo samo za neko identifikacijo. Saj registracija vozila je tudi njegova identifikacija, dobiš tablico, vpiše se v poseben register in sklene se zavarovanje. Na koncu pride registracija. Reči, da ni nobenega stroška; jaz verjamem, da bo to strošek tudi po tistem, kar bo ministrstvo predlagalo. Težko bi napovedal, da ne bo nobenega stroška. Ne vem, koliko je teh storitev, ki jih država naredi zastonj. Kar se tiče tega amandmaja oziroma čelade, kot ste rekli; če bo ministrstvo definiralo, kaj je kolo s pomožnim motorjem, pa da to ne bo navaden bicikl z električnim motorjem, če bo to definiralo in dvignilo ali klasificiralo kot moped, bo ta problem s čelado rešen, ker je tudi za moped treba imeti čelado. In v tem vidimo mi rešitev. Predlog, ki ga bo dalo ministrstvo, bo sledil točno tem vašim željam po spremembi te materije. Mislimo pa, da je vseeno bolj celovito oziroma sistemsko, če se to da v Zakon o motornih vozilih, kjer so že vse definicije motornih vozil; kot pa da ostane to v tem zakonu, kjer teh definicij ni. Tudi vi v tem predlogu niste definirali, kaj je to kolo s pomožnim motorjem. Napisali ste, kaj je pogoj. Mi še danes ne vemo, kaj je to. Kaj je kolo, kaj je moped, kaj je motorno kolo – to imamo vse definirano v Zakonu o motornih vozilih. Kar se tiče kolesa s pomožnim motorjem, definicije ni. In če bi rekli, dajmo pa z amandmajem to v tem zakonu urediti, ne paše v ta zakon. Paše v Zakon o motornih vozilih. To je edini razlog. Ne da mi ne bi želeli, ker je to zakon Nove Slovenije; to ne drži. To je edini razlog. Mi menimo, da ta materija spada v prvi vrsti v Zakon o motornih vozilih. Hvala.
Besedo ima gospod Janko Veber, pripravi naj se gospod Zvonko Lah.
Hvala za besedo. Mogoče bi bilo enostavneje, če ne bi bila dana zahteva oziroma predlog za prvo obravnavo in bi bili na odboru ter imeli tudi pred seboj mnenje Zakonodajno-pravne službe, kjer bi lahko izčistili nekatera vprašanja, ki se danes pojavljajo v tej razpravi. Mislim, da si upam na grobo dati oceno, da se tudi sam predlagatelj ni popolnoma dotaknil vseh tistih rešitev, ki bi bile potrebne, da bi danes imeli manj dileme okrog tega, ali je besedilo zakona pripravljeno na res optimalen način. Hkrati bi pa tudi predstavnika Ministrstva za infrastrukturo in odgovornega za to področje res želel vprašati tudi, če ta zakon ne bo zaključil svojega postopka v Državnem zboru; kdaj lahko pričakujemo konkretno definicijo kolesa s pomožnim motorjem, kdaj lahko pričakujemo rešitve, ki bodo govorile o tem, pri katerem letu starosti je treba pač imeti čelado; še posebej vezano tudi na kolo s pomožnim motorjem. Mislim, da bi to bistveno olajšalo današnjo razpravo. Člen, ki je odprt pri Zakonu o pravilih cestnega prometa, govori o zaščitni čeladi, tako da najbrž je vsaj en del možno rešiti tudi s tem zakonom; nekoliko težje pa verjetno čisto vso vsebino, ki je zapisana v tem predlogu zakona. Ampak vendarle en zelo jasen odgovor, kdaj pa lahko pričakujemo, da bomo imeli v zakonu definicijo kolesa s pomožnim motorjem in kakšen bo predpis glede nošenja čelad. Hvala.
Predstavnik predlagatelja gospod Vrtovec, beseda je vaša.
Spoštovani kolegice in kolegi. Ko se je že razprava malce razvila, bi se rad še odzval na predzadnjega govornika. Dejansko imajo danes državljani priložnost, da res vidijo, da v tem parlamentu tudi dobri predlogi niso podprli zgolj zaradi političnega prestiža. Ali pa če uporabimo drugačno besedo, zgolj zaradi tega, ker nas, pač se opravičujem, kljub priložnosti kmalu ob praznovanju 25. obletnice, ko bi mogli pokazati enotnost, žal zaradi ideologije, ideoloških vprašanj pri temah, ki nimajo nobene zveze. Ampak ključno pri tem je, če se pri tej minorni temi, ampak hkrati zelo pomembni temi, tako delimo, da koalicija na primer v tem primeru predloga Nove Slovenije ne podpre, potem si zelo težko predstavljamo sodelovanje opozicije s koalicijo in obratno pri mnogo težjih stvareh, ki še bodo, kot so v vsakem mandatu, in ko je neka enotnost potrebna. Jaz pričakujem kakšne reforme, ki bi jih lahko tudi opozicija z veseljem podprla, ampak na takšen način je res težko sodelovati, ko se tako ideološko obmetavamo in nestrokovno. Ne na živce, ampak ne morem sprejeti napačnih argumentov, kot na primer, da definicije ni. Definicija je, naš zakon uporablja definicijo. Tudi gospod Veber je vprašal gospoda z ministrstva po definiciji. Tretji člen našega zakona, že obstoječi člen, pomen izrazov, kolo je enosledno ali dvosledno vozilo z najmanj dvema kolesoma, ki ga poganja voznik z lastno močjo – od tukaj naprej, pozor –, ali s pomočjo pomožnega motorja, s katerim lahko doseže hitrost največ 25 kilometrov na uro. To je definicija, kaj je kolo s pomožnim motorjem. Zdaj je prišel še minister v parlamentarno dvorano. Hvala, minister. Kdaj bo zakon na mizi? Kdaj bo zakon na mizi? Ne govoriti, bo ob koncu leta, to je enako, kot da bi rekli – pa pustimo, da to poletje še mine. Ampak sem dejal, nam se pa mudi, nam se mudi, da zakon spravimo pod streho do poletja zaradi tega, da povečamo varnost, saj se največ nesreč zgodi prav v poletnih mesecih; tako na strani pešcev kot tudi samih voznikov koles s pomožnim motorjem. Zaradi tega govorimo mi o poletju. Konec leta bo morda za marsikatero človeško življenje že prepozno. Če je zakon že pripravljen, potem v redu; ampak včasih je pametno v tem državnem zboru ne gledati na lastne principe, narediti dva koraka nazaj zaradi tega, da lahko potem naredimo enega skupaj, govorim skupaj, naprej.
Besedo ima gospod Zvonko Lah. Za njim naj se pripravi dr. Franc Trček.
Hvala lepa za besedo, podpredsednik. Jaz ne razumem. To, kar je predlagatelj zdajle povedal, kar je v Zakonu o pravilih v cestnem prometu, je definirano kolo s pomožnim motorjem, v Zakonu o motornih vozilih pa seveda tega ni, ker je najnižja kategorija do 4 kilovate, največja hitrost do 45 kilometrov na uro in moč motorja oziroma prostornina motorja do 50 cm³. In sprememba tega zakona nima veze z Zakonom o motornih vozilih, ker je tukaj definirano kolo s pomožnim motorjem. V tem zakonu je v 3. členu definirano kolo s pomožnim motorjem z največjo hitrostjo do 25 kilometrov na uro. Če bi gledali samo Zakon o motornih vozilih, potem tega ne bi bilo. Jaz pa vem, da na cesti so kolesa s pomožnim motorjem ali mali skuterji, ki imajo oznako 25. In tisti, ki se vozijo, ne rabijo imeti čelade. Potem tega ne bi bilo, če bi moralo biti v Zakonu o motornih vozilih; pa v Zakonu o motornih vozilih tega ni. Če pa vi hočete dati v Zakon o motornih vozilih še to kategorijo in potem tehnični pregled ter klasično registracijo, ker gre tudi za mopede oziroma kolo z motorjem, to ni kolo s pomožnim motorjem, ampak kolo z motorjem, potem je to nekaj drugega. Potem ni to sistemska rešitev, ampak je bistvena komplikacija, podražitev registracij in vsega tega ter evidence, česar v drugih državah ni. Bomo imeli spet nek unikum in bo to sistemska rešitev. To, kar predlagatelj predlaga, je rešitev za povečanje varnosti v cestnem prometu, da je evidenca v izogib vsem tem prometnim nesrečam. Veliko je nesreč, kjer je samo materialna škoda, pa potem to krije sam voznik avtomobila na svojo polico ali sam plača škodo, ker to kolo s pomožnim motorjem nima zavarovalne police, na katero bi šel strošek. Vemo pa, da teh nesreč ni tako malo. In če je neka sistemska rešitev, bi morala biti tudi v doglednem času. Če vlada nima v svojem programu v doglednem času notri tega zakona, ne vem, kdaj potem bo. Jaz bi omenil še neko rešitev, ki bi morala biti že zdavnaj tudi sprejeta, to je razvrščanje na avtocesti. Tukaj imamo članke iz leta 2013, ki so bili potem obnovljeni v letu 2015; in to smo že obravnavali. Jaz sem članom Odbora za infrastrukturo, ki so imeli na seji računalnike, poslal elektronsko pošto o razvrščanju na naših avtocestah in razvrščanju na avtocestah v sosednjih državah ter tudi članek, ki je bil objavljen leta 2013 in obnovljen 2015, da so se gasilci in policija obrnili na ministrstvo glede uskladitve te zakonodaje. Imeli smo tudi posnetek, kako logaški gasilec teče pred gasilskim avtomobilom in pošilja v prekršek vse kamione na odstavni pas, da je lahko gasilsko vozilo prišlo mimo. Gasilsko vozilo je namesto ene minute porabilo sedem minut, da je prišlo na kraj nesreče. Vsaka minuta pomeni koliko večjo možnost preživetja ponesrečenih?! Tri leta vemo že vsi za to, pa nismo naredili nič. Kdaj bomo to sistemsko rešili, da bomo imeli enako, kot imajo v sosednjih državah? Nekje se mi je izgubil posnetek, kako se v Nemčiji v primeru nesreče vsi kamioni umaknejo na odstavni pas; tam lahko, v Avstriji lahko, pri nas pa mora biti prazen. Za koga; če morajo na sredini narediti prostor za intervencijska vozila?! Mogoče za kakšnega politika, da se v službo pelje ali pa na sestanek s plavo lučjo po odstavnem pasu, kot smo to imeli že enkrat priložnost videti na naših cestah. Zakaj je odstavni pas prazen, za koga? Teoretično ni možno niti, da policijsko vozilo pride med dva kamiona. Vemo, koliko se na naših cestah kamioni med sabo prehitevajo in koliko časa traja, da en drugega prehitijo. In če v tem času pride do prometne nesreče in se morata oba kamiona razvrstiti en na levi rob prehitevalnega pasu, drugi na desni rob voznega pasu; v sredini ni prostora niti za policijsko vozilo, kaj šele za gasilsko vozilo. Teoretično, ampak to je v našem zakonu. In ko so se policija in gasilci obrnili na ministrstvo, je ministrstvo napotilo le-te na Dars. Piše v članku. In na Darsu so rekli, da je to zapisano v zakonu in mi zakona ne sprejemamo. Sprejme ga ministrstvo. Tudi ministrstvo ga ne sprejema; mi ga sprejemamo, v Državnem zboru. In da tega nismo v treh letih mogli popraviti. Da potem naš gasilec teče pred gasilskim kamionom in razporeja naše kamione na odstavni pas, ker drugače se ne more prebiti mimo; in s tem jih pošilja v kazen 200 evrov. 200 evrov je kazen, če zapelje na odstavni pas; 300 evrov pa, če vozi po odstavnem pasu. In potem naši kamioni, ki mislijo, da so takšna pravila tudi v Nemčiji, naredijo zastoj. Bil je posnetek, ko so se vsi tuji kamioni umaknili na odstavni pas, naletijo na en kamion, ki pa je na robu voznega pasu. In ne boste verjeli – slovenska registrska tablica. Koliko pa je on dobil kazni, ker se ni umaknil, ker se je držal naših zakonov na nemških cestah?! Rabimo tri leta, nihče ne vidi. Koliko časa bomo potem rabili za to, da bomo sistemsko rešili?! In ni dosti, da opozarjamo tukaj, nihče noče videti in vsi trdijo, da je to prav. Rešite sistemsko še to zadevo, tako kot to. Ni res, da se reši v Zakonu o motornih vozilih; vse je v tem zakonu, samo če se hoče. In če se spusti ta zakon v drugo obravnavano, je možno z amandmaji tudi to popraviti. Jaz pa bi svetoval, da med tem časom ministrstvo oziroma uradniki pogledajo, kako imajo v tujini to rešeno, da ne bomo imeli problemov, ko bodo tujci prišli s kolesi s pomožnimi motorji k nam na dopust ter plačevali kakšne kazni, ker se bodo držali svojih predpisov. Izgovorov za sistemsko rešitev raznih, tako enostavno rešljivih stvari je že dosti. Ne bi rekel, če bi imeli do letošnjega poletja v normativnem programu dela vlade sistemsko to zakonodajo, da boste reševali; pa je ni. Zato dajmo popraviti tisto, kar je logično, po zdravi kmečki pameti. Ne boste v poziciji užaljeni, če tudi opozicija predlaga kaj pametnega.
Postopkovno, gospod Jožef Horvat.
Najlepša hvala, gospod predsednik. Jaz bi kot proceduralni predlog imel naslednje. Sem vesel, da se nam je pridružil gospod minister dr. Gašperšič. Gospod predsednik, želel bi, da imamo v nadaljevanju razprave poslanci pred seboj natančno časovnico sprejemanja zakonodaje, kot jo je predvidela vlada. Minister lahko tukaj to pove, od tega bo namreč odvisna nadaljnja razprava. Uvodoma je vlada povedala, da bo do konca leta, če sem prav slišal, zadeva rešena. Ampak, gospe in gospodje, mi smo 11. januarja letos dobili Normativni delovni program dela Vlade Republike Slovenije za leto 2016. Predpisi iz pristojnosti Državnega zbora. In enako tudi za leto 2017. In govorimo, govorite, predsednik pristojnega odbora govori o tem, da bi se naj Zakon o motornih vozilih noveliral do konca tega leta. Jaz ga zdaj tukaj za leto 2016 ne najdem; najdem ga pa za leto 2017 in naj bi bil skrajni rok sprejetja 20. 7. 2017. In bi res lepo prosil, da smo ta trenutek obveščeni, kakšna bo časovnica sprejemanja te sistemske zakonodaje za reševanje tega problema, ki ga je Nova Slovenija dala na mizo; in to s strani vlade. Hvala lepa.
Ja, postopkovno je bilo zame; dejansko pa za ministra. Ko bo minister pripravljen, bo lahko dobil besedo. Nadaljujemo z razpravo in potem lahko pričakujemo vaš odgovor? Prav. Torej bo v doglednem času, da se uskladijo. Besedo ima dr. Franc Trček. Pripravita naj se gospa Ljudmila Novak in gospa Marinka Levičar.
Hvala za besedo. Priznavam, da postajam vedno bolj siten. Zdaj bom nekaj prebral, kar smo imeli v mnenju. Res je, da bi bilo treba po sprejetju novele sprejeti še manjše popravke Zakona o pravilih cestnega prometa, Zakona o voznikih in Zakona o motornih vozilih; vendar to ni razlog, da ne bi prvega koraka s sprejetjem novele, ki jo obravnavamo danes, naredili že sedaj. Sam sem podpredsednik matičnega delovnega telesa in sem bil na bolniški. To, kar je rekel gospod Zorčič, jaz vas vse cenim tukaj. Smo, kakršni smo, vsak ima kakšne napake, vsak bi lahko bil boljši. Ne bi rad, da to zveni osebno, ampak to, kar je kolega Zorčič govoril, to bi se moralo zgoditi na odboru. Če se dotaknem sistemskosti, sistemsko je tudi lahko neko malo noveliranje enega člena. Kaj ti najprej rečejo, ko prideš v politiko? Vsaka vejica je pomembna. Kako se je že zgodilo, zakaj ne moramo hčerinskih firm v energetiki nadzirati? Ker se je nekje vmes zgubilo, pet besed se je zgubilo. Bom kar neakademski – "ne me srat"; vsak moj študent najde program, ki vam bo primerjal dve verziji zakona, zato mi, prosim, ne prodajati bučk o sistemskosti. Zdaj se bom še malo hvalil. – Rethinking eveRyday mobility, edited by Franc Trček in Drago Kos. Gospod Joško rad govori o naši komisarki, ona ima to na mizi. To je bil daleč največji projekt Civitas, 30-milijonski, sem bil znanstveni koordinator. Politiki o vrsti zadev pojma nimamo, kar pa ne pomeni, da se ne moremo podučiti; vsak od nas pa nekaj malega ve o kakšni zadevi. Podobno, kot sem padel v politiko, ker je Bogovič rajši ostal, kjer je ostal; sem ducat let ali več nazaj padel v tole. In ker ne maram blefirati, sem se v tem izdatno podučil. Nekaj malega pa vem ali pa mogoče celo največ od vseh 90, ki nas sedi tukaj, o spremembah mobilnostnih navad dandanes, pika. In noveliranje, ki ga predlaga Nova Slovenija, ne glede na to, da smo skrajno po ideološkem prečenju, je pač nekaj normalnega in samoumevnega, kot sem že prej govoril. Družba se spreminja, spreminjamo se mi z njo in to noveliranje hoče zagotoviti dvoje. Hoče zagotoviti varnost in tudi neko odškodninsko zavarovanje. Na hodniku sem govoril z nekom, pa ne bom omenjal s kom, ta oseba mi je rekla, ali je kdo od vas kdaj gledal, ali je bil kdaj, delal v zdravstvu, še dandanes imam nočne more od tega; konec citata. Pa ne bi rad šel v neke pretirane patetike, ne bi šel tudi zdaj v neka razno pravnoformalna prazna preigravanja. Kdo bo bolj definiral eno, drugo. Nisem tako mahnjen na motorine. Gre dejansko za eno relativno enostavno problematiko, ki bi se kot šolski primer, bom še enkrat rekel, morala izboljšati, razrešiti na matičnem delovnem telesu, kamor bi prišli predstavniki ministrstva. Nehajmo se blefirati, ta dva gospoda verjetno ni ožja strokovnost, nočem biti žaljiv, ravno ti vaši motorinčki. In zdaj potegnemo ministra in ne bo vedel, zdaj ga bomo nabijali, bi bilo po domače povedano, iz prve roke. Pritekel je sem, ker za razliko od nekaterih drugih ministrov priteče, tukaj mu moramo vseeno neko pohvalo dati. Milan, ne me tako grdo gledati. Ampak to bi se moralo zgoditi na matičnem delovnem telesu, kamor bi nekdo prišel z ministrstva, ki to obvlada, kjer bi pravniki povedali svoje, kjer bi vsebinci povedali svoje in bi izvedeli noveliranje z repom in glavo, namesto da se tukaj kot neki mali otroci preigravamo. Če že opozicija ne more v rahlo defektni parlamentarni demokraciji nekih večjih sistemskih zakonov – po navadi skoraj nikjer jih ne – vlagati v proceduro oziroma ne gredo čez, so to taki primeri, ker se vi zaradi velikih sistemskih nalog, ki jih imate pred seboj, niti nimate časa s čem tako malim, a pomembnim ukvarjati, da pridemo s tem, da se soočimo s tovrstnimi zadevami in jih oddelamo. Tako dela vsak normalni parlament in ta parlament ni normalen. Vsi tukaj, ki ste ga ustvarjali četrt stoletja, ste sokrivi za to. Zdaj sem tudi jaz sokriv za to. Seveda sem. In dejansko za to gre; ne bom se jaz zdaj spuščal v motorine gor in dol. Podan je bil nek predlog, ki ni odkrivanje tople vode, nek poslanec je rekel, da vedno pa ne rabimo biti nekaj posebnega v Sloveniji; in to bi lahko na odboru uredili. Zdaj pa verjetno ne bomo, to bo preglasovano; sistemsko bo, ko bo. Cela vrsta je takih zadev. Mi smo danes vložili zakon, ki spreminja zgolj en člen, pa se nam zdi sistemsko zelo pomemben. Če ga boste zavrnili, bo potencialno 2 tisoč ljudi v deložaciji, zelo hitro jih bo pa 200, 300; pa boste spet rekli, da ni sistemski. Začnimo resno delati v tej bajti. Hvala.
Besedo ima gospa Ljudmila Novak. Pripravita naj se gospa Marinka Levičar in gospod Bojan Podkrajšek.
Spoštovani gospod minister, predsednik, kolegice in kolegi! Poslanci smo izvoljeni zato, da rešujemo probleme državljanov. In naši državljani so nas opozorili na ta problem, ki ga imamo, imajo s kolesi z motorjem. Ko sem sama opravljala različne funkcije ali pa jih še opravljam, sem se vedno skoncentrirala na nerešene probleme. Če mi je pa nekdo ponudil rešitev, pa sem bila samo hvaležna, da mi je pomagal; in sem se lahko posvetila drugim problemom, drugim bistvenim rešitvam. In najbolj neumno se mi zdi, ko vidim, da kdo pride na novo na neko funkcijo in potem najprej podre vse tisto, kar je naredil njegov predhodnik, namesto da bi reševal tiste probleme, ki so še nerešeni. In tukaj doživljam nekaj podobnega. Mi smo zaznali problem, poglobili smo se v ta problem in zanj našli tudi ustrezne, primerne, nekomplicirane rešitve. Gre za varnost ljudi, otrok, mladostnikov, kolesarjev, pešcev, starejših oseb, vseh nas. Sama sicer nisem bila ljubiteljica voženj z motorjem in s kolesi z motorjem, sem se pa večkrat čutila ogrožena prav od teh vozil, ker so jih vozili zelo mladi ljudje, otroci, mladostniki. Saj vemo, kako je z mladostjo, da skače tam čez reko, kjer je most. Še posebej takrat, ko sem imela majhne otroke ali sem šla z vozičkom, sem se počutila ogroženo. Tudi sedaj, če nisem pazljiva v Ljubljani in prečkam kolesarsko stezo, sem sicer sama kriva, ampak moramo biti previdni. Kaj šele, če nekdo divja s preveliko hitrostjo pa prostoru, ki je namenjen za kolesarje ali celo pešce. In vsaka nesreča je preveč, če je s tem ogroženo življenje, če je s tem nastala trajna poškodba. In v tem primeru, ko kolo ni označeno, ko ni registrirano, ko identifikacija osebe, kolesa ni mogoča, seveda s tem še bolj računajo – saj me nihče ne more ujeti, saj me nihče ne more prijaviti, saj nikjer na tem kolesu ne piše, kdo sem. In v tem je dodaten problem. Imam tudi spomin na moje dolgoletno delo v Zavodu za usposabljanje invalidne mladine, kjer sem srečala veliko mladostnikov na vozičku, kot paraplegike, tetraplegike, ker so bili udeleženi v raznih prometnih nesrečah. V trenutku, v sekundi se življenje takega človeka spremeni, saj to vsi vemo; ampak tisto posledico mora ta človek nositi celo življenje, z njim pa tudi starši oziroma vsi tisti, ki živijo z njim. V trenutku se vse življenjske sanje spremenijo. Otrok, dvanajstleten otrok pravzaprav ne vidi nevarnosti, kot jo vidimo odrasli ljudje, zato včasih divja, je nepreviden. Vmes celo z dvema kolesoma, s tremi kolesi se podijo, lovijo in še marsikaj počnejo, brez čelad, posledice so pa lahko zelo tragične. Zato jaz še enkrat apeliram na vse vas, pa vendarle si vsi želimo, da bi v tej državi vodili drugačno politiko, da s to politiko s tem načinom nismo zadovoljni ne mi ne naši državljani. Enkrat pokažimo, da znamo biti vsi skupaj konstruktivni. Tudi v Novi Sloveniji, v opozicijski stranki ne zavrnemo vseh predlogov, ki jih vlada predlaga. Ne. Glasujemo, če mislimo, da je nekaj pametno, dobro, prav; podpremo ali amandmiramo, ker je nesmiselno, da bi zavrnili vse tisto, kar je nujno potrebno in kar je dobro. Tega načela se držimo. Ne razumem, zakaj poslušamo vedno te izgovore o sistemski rešitvi, vlada bo pripravila to, boljše in drugače; vendar ne vemo, kdaj. Dobro, če naš predlog ne bo dobil podpore, smo sprožili vsaj to, da se bo bolj intenzivno začelo o tem razmišljati ali pa na tem delati. Hkrati sem pa razočarana, ker imamo danes nekaj ur razprave in bi lahko našli ustrezno boljšo rešitev, se za to vsi skupaj nismo potrudili; pa bi lahko našli, ker imamo še veliko drugega potrebnega dela. Verjamem, se je minister moral ukvarjati s pomembnimi vprašanji, pa ne samo z drugim tirom, še s marsičem drugim; in je to samo majhen doprinos k temu, da bi se vi ali pa vaši zaposleni na ministrstvu lažje ukvarjali tudi z drugimi problemi. Premislimo še enkrat, poletje je pred nami. Vemo, da se s pomladjo, s poletjem prav povečajo nesreče na cesti za tiste najbolj ranljive skupine ljudi, to so pešci, motoristi, kolesarji. In tudi ti vozniki sodijo v to ranljivo skupino ljudi. Še enkrat apeliram na vse vas, premislimo in zakon po drugem branju dopolnimo.
Besedo ima gospa Marinka Levičar. Pripravita naj se gospod Bojan Podkrajšek in gospa Marjana Kotnik Poropat.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovani minister s sodelavcem; spoštovani kolegice in kolegi, lep dober večer! Meni se zdi ta predlog zakona zelo pomemben za zagotovitev večje varnosti v prometu, predvsem za zagotovitev večje varnosti naših otrok, ki so najbolj ranljiva skupina udeležencev v prometu. Tako se mi zdijo pomembne vse štiri poglavitne rešitve, ki jih predlaga Nova Slovenija, to je povišanje starosti iz 12 na 14 let. Sama mislim, da je res ta starost pri dvanajstih letih zelo prenizka za otroke, da vozijo taka kolesa z motorjem, kajti tudi že 25 kilometrov na uro je velika hitrost. Da ne govorim o čeladah, jaz mislim, da bi čelade morali nositi vsi udeleženci, tudi starejši, ne samo do 18 let, kot predlaga Nova Slovenija v tem predlogu zakona. Potem identifikacijske tablice, ki naj bi bile na teh motornih vozilih, tudi tukaj se mi zdi zelo pomembno iz tega vidika, da je večja odškodninska odgovornost, da se pač plača tistih 30 evrov na leto, kot naj bi to stalo, in smo zavarovani, predvsem starši, da nimamo dodatnih obremenitev, stroškov in sodnih postopkov in ne vem kaj še vsega, kar je lahko posledica takšne nesreče, ki jo povzroči otrok oziroma mladoletna oseba s kolesom s pomožnim motorjem. Vse, kar predlagate, se mi zdi pomembno, da bi bilo sprejeto. Tudi to, da pohitimo s sprejetjem tega zakona, kajti res se bliža poletje, ko je več udeležencev, več otrok na kolesih, tukaj so počitnice, potujejo sem in tja. Da ne bom dolgovezila, jaz bom ta predlog zakona, ki ga predlaga Nova Slovenija, podprla. Hvala.
Besedo ima gospod Bojan Podkrajšek. Pripravita naj se gospa Marjana Kotnik Poropat in gospod Danijel Krivec.
Spoštovani predsednik, hvala za dano besedo. Cenjeni minister, državni sekretar, kolegice in kolegi! Ko govorimo o spremembah Zakona o pravilih cestnega prometa, se moram ozreti na predlagatelja in se mi zdi, da je ta zakon zelo pomemben, zelo pomemben za varnost v cestnem prometu. Je pa dejstvo, da me skrbi današnja razprava v tem državnem zboru, ko zopet govorim o tistih dveh besedah. Jaz celo predlagam, da razpišemo neko nagrado, kdo je vnesel ta državni zbor in to vlado besedi sistemske rešitve. To poslušamo vsak dan, pri vsakem zakonu in jaz sem trdno prepričan, da bo ta vlada znana v zgodovini po tem, da je bila vlada s sistemskimi rešitvami. Spoštovani državni sekretar, vso spoštovanje do vas, jaz ne vem, od kod vam mandat, da vi pozivate za to govornico poslanke in poslance, da naj ne glasujejo za spremembo zakona. Jaz mislim, da to ni vaše poslanstvo. Vaše poslanstvo je prav gotovo to, da s svojimi strokovnimi službami pripravite dobre zakone; tiste zakone, ki pa jih pripravijo v poslanskih skupinah, če jih je treba dopolniti, pa predlagate in pomagate te zakone, ki gredo v dobrobit Slovenk in Slovencev, tudi dopolniti. Pa naj mi državni sekretar ne zameri. Ko sem poslušal razpravo poslank in poslancev koalicije, v Poslanski skupini Socialnih demokratov so dali rok, da mora biti sistemska rešitev do konca maja, v Poslanski skupini Desusa imajo izmenična mnenja, eni bodo celo podprli. Jaz pa mislim, da bi mogli na tej točki pri tem zakonu dati stran besedo sistemska rešitev, v prvem branju ta zakon podpreti ter ga med prvim pa drugim branjem dodelati, dodati še kakšno izboljšavo, ko se bo začela poletna sezona, da bo ta zakon v veljavi. Nič posebnega ne posegamo. Posegamo, spreminjamo, premikamo starostno dobo. Predlog je, da imamo še kako potrebne čelade na glavah, da bodo razpoznavna ta vozila v cestnem prometu in da bodo varni tisti, ki ta vozila – kolesa s pomožnim motorjem uporabljajo. In da bodo varni tudi tisti, med katerimi se ta vozila gibljejo. Poslanke in poslanci, cenjeni državni sekretar, spoštovani minister, dajmo še enkrat, še enkrat pozivam, da damo besedi sistemske rešitve stran, ker te sistemske rešitve peljejo državo v propad; ter to spremembo zakona v prvem branju podpremo. Hvala.
Besedo ima gospa Marjana Kotnik Poropat. Pripravita naj se gospod Danijel Krivec in gospod Jernej Vrtovec.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik. Naša odgovornost, odgovornost nas, poslancev v Državnem zboru, je, da uredimo zakonodajo tudi na tem področju, na področju problematike kolesa s pomožnim motorjem. Morem reči, da sem bila presenečena, ko sem začela brati ta Predlog sprememb in dopolnitev Zakona o pravilih cestnega prometa, ki ga je predložila Nova Slovenija, ko sem ugotovila, da imamo na tem področju popolno belo liso v naši zakonodaji, ki se nanaša na prometno infrastrukturo oziroma na cestnoprometne predpise. Zato menim, da moramo čim prej to zadevo urediti in poskrbeti za to, da bo promet tudi na tem področju varnejši, kajti s temi kolesi s pomožnimi motorji se vozijo predvsem mladi ljudje, otroci že od dvanajstega leta naprej, lahko celo brez čelade; in to je zelo nevarno. Nevarno tudi zato, ker ne morejo tako odgovorno voziti, kot vozimo kolesa starejši ljudje, in zato so, tudi danes smo tukaj že slišali, marsikdaj žrtve tudi drugi otroci, tudi starejši ljudje. Posledice so lahko tudi hude. Ker kolo ni zavarovano, tudi oškodovanec oziroma tisti, ki je poškodovan, nima možnosti, da bi dobil kakršnokoli zavarovalnino. Otrok pa tudi ni odgovoren za svoje ravnanje in tu so veliki problemi. Predvsem je problematično tudi to, da je to kolo zavarovano z nekim čipom, ki ga lahko ti otroci odstranijo; in potem nismo več pri 25 kilometrih na uro, ampak – slišali smo danes – to kolo s pomožnim motorjem doseže lahko tudi 80 ali celo 90 kilometrov na uro. To pa je že hitrost, ki je zelo nevarna za tistega, ki vozi, in za vse druge udeležence, ki se lahko pojavijo v njegovi bližini. Problematika koles s pomožnim motorjem, ki jo je treba urediti, se nanaša, smo ugotovili, na določila treh zakonov, zato tega zakona, ki predlaga Nova Slovenija, v takšnem besedilu ne moremo podpreti, ker se nanaša le na Zakon o pravilih cestnega prometa. Želela bi opozoriti, da se ta problematika dotika treh zakonov, in sicer Zakona o motornih vozilih, Zakona o voznikih in Zakona o pravilih cestnega prometa. Spoštovani kolegice in kolegi, danes smo tudi slišali državnega sekretarja, ki je povedal, da je ministrstvo pripravilo oziroma da so v teku priprave sprememb zakona ter da naj bi prvo spremembo dobili že ta mesec na mizo. Menim, da bo to tista prava rešitev, ki bo uredila to področje v vseh teh treh zakonih, kamor pač posamezne zadeve spadajo. Kot sem že v stališču povedala, vsi poslanci ne bomo podprli tega predloga oziroma vsi poslanci Desusa ne bomo zavrnili predloga Nove Slovenije. Toliko za sedaj. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Danijel Krivec. Pripravita naj se dr. Vinko Gorenak in gospod Tomaž Gantar.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik. Lep pozdrav vsem prisotnim! Najprej naj povem, da bom sam podprl to novelo zakona, ki je predlagana s strani Nove Slovenije. Ne glede na to, kdo bi jo predlagal, bi take manjše popravke, ki gredo v smeri izboljšanja prometne varnosti, absolutno podprl. Nekatere razprave me kar malo žalostijo, da ne rečem še kaj hujšega. In ti izgovori o sistemskosti so postali res neka stalnica. Če se boste, kolegi, spomnili, v začetku tega mandata je bila neka druga mantra z vaše strani, da ste zavračali zato, ker so nekatere zakone kolegi ali pa tudi sam vlagali po nujnem postopku. In takrat je bila mantra in izgovor, da se ne sprejema zakonov po nujnem postopku, zato zavračamo vse te, tudi dobro namerne dopolnitve. Verjetno bi v Novi Sloveniji, če bi verjeli v to, da ste do neke mere razumni, kar se tiče takih popravkov, ki gredo v dobro državljanu, sprejemljivi, tudi te manjše popravke, ki res ne rabijo neke velike pravne podlage in tolmačenja s strani desetih strokovnjakov in ministrstev, vložili kar po nujnem postopku. Vendar so vseeno pričakovali, da boste bolj, kako bi rekel, milostni do tega, da se stvari v Sloveniji vseeno na tistih področjih, kjer je pa to smiselno, popravijo. verjetno to lažje sprejeli, če bodo to vložili po normalni proceduri, da opravimo prvo branje, kjer pač poveste, da se kot po navadi strinjate z vsebino, z vsem in da v drugi fazi, v drugem branju, kot so kolegi iz Stranke modernega centra povedali, se začnemo mogoče ukvarjati tudi s popravki v smislu neke boljše rešitve posameznega predloga in da se skozi amandmiranje na matičnem odboru tudi najde boljše rešitve. Govorite o tem, da so pač zakoni povezani, vendar če bi pošteno pogledali, se da v Zakonu o pravilih cestnega prometa zelo enostavno dopolniti 3. člen, kjer dodamo še kolo s pomožnim motorjem. Poleg tega je v 3. členu v 13. alineji že definirano, da je kolo enosledno ali dvosledno vozilo z najmanj dvema kolesoma, ki ga poganja voznik ali s pomočjo pomožnega motorja, s katerim se doseže največjo hitrost 25 kilometrov na uro. Vendar da bi bilo bolj konsistentno, kot vi ugotavljate, bi se dodalo novo alinejo, ki bi govorila o kolesu s pomožnim motorjem; in enako definicijo pripravili, nobena težava. To bi se dalo v drugem branju brez problema dopolniti. Vendar ne; ker je treba sistemsko pristopiti, je poteza na ministrstvu. In glede na zagotovila s strani kolegic iz Desusa bomo to obravnavali še pred počitnicami. Gospod minister, treba je pohiteti, sploh če boste to materijo dali v redni postopek. Mislim, da mora priti nekje v naslednjem mesecu že na naše mize. Kot sem rekel, bom jaz ta zakon absolutno podprl, ker res ne rabim še neke hude strokovne utemeljitve s strani prometnih strokovnjakov in pravnikov, da mi razložijo, kaj pomeni, če nekdo mora čelado nositi v nekem obdobju, če se neka meja premakne iz 12 na 14 let. Tudi to razumem, če je zavarovanje urejeno, je to boljše za uporabnika in za nekega drugega udeleženca v nesreči. In res bi človek pričakoval, da tudi vi po dveh letih dela v tem državnem zboru vseeno začnete malo bolj delati in tudi kakšen zakon skupaj sprocesiramo, ker gre v korist uporabnikom in vsem državljanom, ki se pojavijo v cestnem prometu, predvsem v bolj urbanih središčih, kjer je tega prometa še bistveno več. Da ne govorimo o Obali, kjer je v poletnim mesecih še posebej velika problematika teh koles s pomožnim motorjem. Težko je prepričevati nekoga, ki se je odločil, da je sistemskost na prvem mestu; vendar videli smo v drugem primeru, v primeru Lipice se je zadeva zelo nesistemsko rešila, pa se nihče kaj dosti ne sekira. Hvala.
Besedo ima dr. Vinko Gorenak. Pripravita naj se gospod Tomaž Gantar in gospod Jože Tanko.
Hvala lepa. Če pogledam po dvorani, vidim v dvorani štiri ljudi, ki so tukaj sedeli pred desetimi leti. Gospod Horvat, gospa Novakova pa naša dva poslanca – gospod Lah in gospod Krivic. Zakaj sem tako začel? Iz naslednjega razloga. Morda uvod v moj nastop ne bo vezan na točko, ampak je še kako vezan na točko. Pred približno desetimi leti sem se jaz v tisti pisarni tam čez, od vladne pisarne desno, sestal prvič z gospodom Pahorjem, potem gospo Kresalovo in Golobičem. Kaj je bila moja naloga, kaj smo počeli? Ti gospodje so določili zakone iz letnega plana, našega, vladnega takratnega, pri katerih bodo sodelovali pri pripravi. Določili so pa približno 70–75 % vseh zakonov iz letnega vladnega plana. In moja naloga in naloga naših takratnih ministrov je bila, da te naloge uskladijo s temi tremi poslanskimi skupinami: LDS, SD in Zares. To je bila moja naloga in naloga naših ministrov. Temu se je torej reklo sodelovanje vlade z opozicijo. Gospe in gospodje, če vzamete kriterij, ki se mu reče, kolikokrat so te tri politične stranke podprle vladne predloge, bomo pa prišli – različno po posameznem letu – do številke 66 %. A si predstavljate? Mi smo torej uskladili 66 % zakonov, ki so bili v tem državnem zboru sprejeti z glasovi takratne opozicije, smo jih z njimi uskladili. In mnogokrat so morali naši ministri stopiti korak nazaj, ker sicer tak zakon ni prišel na sejo Vlade. Ni prišel na sejo Vlade. Gospe in gospodje, vprašanje za vas: A ste vi kaj takega sposobni? Moj odgovor je, da niste sposobni tega. Če bi bili sposobni vsaj 10 % tega narediti, bi bilo zelo koristno. V tistem mandatu se tudi nikoli ni zgodilo kaj takega, kar se zdajle dogaja. Da je zakon dober, kar poveste vsi. Noben ni rekel, da je zakon slab in da bi zakon ne šel v drugo obravnavo. Se ni zgodilo, ker preprosto takratna koalicija, koalicija Janše tega ne bi dovolila. Vi ste izumili pa nov izraz – sistemski pristop in sistemska rešitev. Dajte to posloveniti in povejte na tak način, da bojo preprosti ljudje to razumeli. Pa recite takole: Zakon, ki ste ga spisali, je dober; vendar ga ne bomo podprli zato, ker ste ga spisali vi. To je to. Gospod Zorčič meni daje vedno navdih, ko on začne govoriti, sem zelo pozoren; pa še nekaj je takšnih poslancev, ker mi daje neizmerno, kako naj rečem, idej, neizmerno število idej. Tisti, ki ga dobro poslušajo, morajo ugotoviti, da govori neumnosti, da ne bi žalil. Kaj je danes govoril: "podpiramo vsebino"; torej vsebina zakona, ki ste ga spisali v Novi Sloveniji, je dobra. Zakon sicer ni sistemski. To bi prevedli – napisala ga je napačna stranka. Kdo je povedal? "Strinjam se z vsebino tega zakona"; 25 in 45 kilometrov; oglas v časopisu je tam bral. Torej Nova Slovenija, vaš zakon je dober. Celo najde praktični primer, ki bi bil rešljiv s tistim oglasom, s tistim mopedom. "Ampak ni definicije, kaj je to kolo z motorjem. In ker ni definicije, ne morem podpreti." Potem mu Vrtovec definicijo prebere, on se pa počoha takole in gre ven. To je odgovoren odnos koalicije do opozicije, to je pa res odgovoren. In zadeva je takšna preprosto zato, ker se vi imate za Übermensch – najpametnejši, najlepši, ali kako mislite vi, in najpametnejši, kot sem rekel. In karkoli pride iz opozicije, se ne podpre. Se ne podpre, to je pač neko pravilo. Jaz se spomnim v tistem obdobju, o katerem sem prej govoril, ene od sej vlade, na kateri sem sodeloval kot državni sekretar, zadolžen prav za to področje. Če malo v narekovajih povem – za "božanje" opozicije bi se temu reklo, to je bila nekako moja naloga, da vzpostavljam eno normalno komunikacijo s takratno opozicijo. In spomnim se enega od poslanskih vprašanj in enega od očitkov. Mislim, da ga je izrekel gospod Pahor, mislim, da je bil on, ki je vladi takrat očital, da mora več prisluhniti opoziciji. Navedel je dva primera, kjer mi nekih amandmajev – ne zakone – amandmajev nismo podprli; pa so bili amandmaji opozicije dobri po njegovem mnenju. Potem smo pa mi imeli na vladi okoli 10 minut maše, ker je takratni predsednik Vlade zelo jasno, glasno in ostro povedal takratnim ministrom, da je treba gledati vsebino in ne predlagatelja. Da je treba gledati vsebino in ne predlagatelja. In da je treba dobre vsebine, ne glede na to, za čigave, katerekoli amandmaje gre, da jih je treba podpirati; kaj šele v zakonih, kaj šele v zakonih. Dajte malo samorefleksije; pa vsaj tisti, ki razmišljate podobno, kot je gospa Levičarjeva začela. Tako kot je ona razmišljala, čeprav se mnogokrat ne strinjam z vašimi razpravami, ampak to ni pomembno; ampak možgane moraš imeti svoje. Saj nikjer ne piše, če prideš v neko politično stranko [[…]]; predsednik je zjutraj govoril v nekih prisilnostih. Jaz nisem pod nobeno prisilo, ne me tako grdo gledati; saj vam ne bom nič naredil. Jaz nisem pod nobeno prisilo tukaj, prisila je to, kar vi počnete, kdo vam je zdaj možgane spral, da trdite, da je zakon dober; ne boste ga pa podprli. In to, kar ste tudi povedali, da to naj bi bilo v nekem drugem zakonu. Ja, saj ga lahko jutri odprete pa meseca julija, če bi to res bilo. Pa tega sploh ni treba odpirati, ker je gospod Vrtovec povedal, da ni treba. Vi ste pod neko prisilo tam, kjer ste, ker vam nekdo naroči in vi morate tako narediti. To je pa problematična zadeva. Probajte se rešiti, dajte se osvoboditi. Svobodo potrebujete, gospe in gospodje. Ne potrebujete nobene komande, pa kdo vam lahko vsiljuje. Res je, kdo vam lahko vsiljuje danes; dajte podpret nekaj, kar je dobro. Dajte se rešiti. Hvala lepa.
Replika, gospod Igor Zorčič.
Hvala za besedo. Tokrat imam še nekaj časa za repliko. Kolega Gorenak, vi ste v svojem stilu komentirali dosedanjo razpravo. Ne vem, ali ste jo poslušali ali ne; mislim, da ste jo bolj slabo. Jaz vam predlagam vsaj, da se vzdržite takih izrazov, kot so neumnosti in podobno. Mi smo tukaj poslanci Državnega zbora, vsak pove svoje stališče, če je vam prav ali pa ni. Jaz sem lepo povedal, da se mi strinjamo z vsebino zakona, ne pa s tem, da je ta vsebina v tem zakonu. Ampak niste poslušali, zakaj. Zaradi tega, ker definicija motornega vozila oziroma kolesa s pomožnim motorjem pač ne paše v ta zakon, niste tega poslušali. Kam pa? Paše v Zakon o motornih vozilih. Povedali ste, da je definicija v Zakonu o pravilih cestnega prometa. Ni, ni te definicije. Poglejte si 3. člen, notri imate definicijo, kaj je kolo; nimate pa definicije, kaj je kolo s pomožnim motorjem. Ko jo najdete, pridite k meni pa mi jo pokažite. Problem je v tem, da očitno teh zakonov niste prebrali. Zdaj lahko prepričujete kogarkoli, ampak težava je, da ne moraš zakona sprejeti, če je še pomanjkljiv in če se nanaša na druge zakone. Če bi imeli vse te zakone odprte, nobenega problema, vse jih amandmiramo; ampak imamo pa odprt samo en zakon, in to pač napačen. Hvala.
Besedo ima predstavnik predlagatelja predloga zakona gospod Jernej Vrtovec.
Če sem jaz prav razumel celotno dozdajšnjo razpravo, so argumenti za zavrnitev zakona s strani dela vladajoče koalicije naslednji. Zakon ni sistemski; problem, da ni definicije, kaj je kolo z motorjem – pa bom zdaj argumentiral, da ta definicija je v tem zakonu –; in da boste zakon dali v Zakon o motornih vozilih oziroma da se bodo trije zakoni urejali. Pa gremo zdaj lepo počasi. Zakon ni sistemski. Besedna zveza sistemska rešitev je v tem državnem zboru skozi 25-letno parlamentarno demokracijo nekako postala fraza, sleng, ki ga uporabljajo poslanci, največkrat vladajoče koalicije, ko opozicija pripravi predlog; in ga noče sprejeti in se reče, da ta zakon ni sistemski. Ampak povejte mi, kaj je tako sistemskega, ko gre torej za štiri rešitve, ki jih podpirate? Kaj je tako sistemskega pri tej celotni zgodbi? In če bi bili dobesedno na mestu, bi ta zakon spustili naprej in v zakon vključili samo dve rešitvi, ki sta tudi po vašem mnenju potrebni. Drugi del, problem, da ni definicije. Pa grem naprej na Zakon o pravilih cestnega prometa, preberite si vsi, tudi gledalci na televizijskih ekranih. 3. člen, pomen izrazov: kolo je enosledno ali dvosledno vozilo z najmanj dvema kolesoma, ki ga poganja voznik z lastno močjo – gospod Zorčič, zdaj pa pozor – ali s pomočjo pomožnega motorja. Pomožnega motorja! Če ga poganjaš z lastno močjo, torej to je kolo; če imamo pa pomožni motor, je to pač kolo z motorjem. A razumemo zdaj? Zdajle pa gre meni na smeh. Ali s pomočjo pomožnega motorja, s katerim lahko doseže hitrost največ 25 kilometrov na uro. Pa saj ste pravniki. Jaz mislim, da to razumete. Glede drugih zakonov, pa lepo počasi, Zakon o motornih vozilih, tega bi vi spreminjali. Pa poglejmo 3. člen Zakona o motornih vozilih, ki pravi: Motorno vozilo je vozilo, namenjeno vožnji po cesti z močjo lastnega motorja, razen tirnih vozil in koles s pomožnim motorjem. In nadalje za zaključek tega člena piše, da ta zakon ne opredeljuje koles s pomožnim motorjem. In vi bi vključevali v ta zakon kolesa s pomožnim motorjem. V redu. Ta zakon sploh ne opredeljuje tega dela, kar mi danes obravnavamo. Zakon o voznikih, to bi tudi spreminjali. Tretji od zakonov, o katerih ste govorili. V redu, pa poglejmo kaj piše. Člen, ki govori o starostni omejitvi, bi šli spreminjati torej iz 12 na 14, tudi vi, se strinjamo. Ampak ta člen smo mi izločili, ker smo enostavno starostno omejitev iz Zakona o voznikih prestavili, kar se tiče kolesa s pomožnim motorjem, v obstoječi nov zakon. In tukaj je ta celostna rešitev. Tudi to, da ni definicije, ni res. Tudi to, da bomo šli spreminjat nek zakon, v katerem v bistvu sploh piše, da ne opredeljuje kolesa s pomožnim motorjem, ni res. Ne vem, nekdo naj pove, kakšen je argument, da bo koalicija ta zakon, dobronameren zakon opozicije zavrnila. In veste kaj, prav žal mi je, da se tukaj trudim in matram pa prepričujem, ker ta zakon ni zrasel na mojem zelniku, niti ne na zelniku Poslanske skupine Nove Slovenije; ampak ljudje so prišli, ki so bili nekoč udeleženci v prometnih nesrečah ali pa drugi udeleženci v prometu, zlasti z Obale, primorski poslanci. S težavami so soočeni tudi oni, ker vem, da so župani z njimi komunicirali, tudi z vaše stranke SMC. Iz tam so prišle rešitve in tudi različne okrogle mize so bile, tudi policija na teh okroglih mizah se s temi rešitvami strinja. Potem se je res težko pogovarjati, ker v bistvu zavračamo nekaj samo zato, ker je prišlo iz enega dela dvorane. Jaz se bom drugače za zakone, ki bi bili res koristni, pa jih bomo predlagali, presedel k vam pa prosim za podporo; bom tole značko, poglejte, prenesel tja, če bo zakon sprejet. Ni problema, ker mislim, da moramo res delati primarno za dobro ljudi in v tem primeru za njihovo varnost. In še enkrat povem, ko boste pritiskali na tipko, kajti vlada ne bo do poletja pripravila zakona, sicer se bo neki čudež zgodil, ampak v poletnih mesecih vsaka žrtev, ki bo nastala, poškodbe, pomislite na ta zakon, ki ste ga danes zavrnili izključno iz tega prestiža, ideološkega nasprotovanja. Ali bomo že enkrat v tej državi rekli, da dobre stvari podpiramo, slabe zavrnemo. Dajmo to danes reči.
Replika, gospod Igor Zorčič.
Hvala še enkrat za besedo. Kolega Vrtovec, jaz imam občutek, da ste vi zdajle malo zmedeni. Govorite nekaj o kolesu, nekaj o kolesu s pomožnim motorjem, nekaj o motornem kolesu. To so povsem različni pojmi. Preberite si magnetogram, kaj ste govoril. Zakon o pravilih cestnega prometa ne določa definicije kolesa s pomožnim motorjem. Ne določa.
Tišina, prosim!
Poglejte si, katera beseda v 3. členu, 13. točki je v narekovajih. Kolo, kaj je kolo. Poglejte si, preberite si in mogoče še kakšnega pravnika, meni očitno ne zaupate, pa se malo posvetujte. Medtem ko motorno kolo in kolo z motorjem ali moped, ti pa so definirani v Zakonu o motornih vozilih, ki ga, kot sem rekel, danes žal ne obravnavamo. Gre za to; ne gre za to, ker je to predlagala Nova Slovenija. Ampak če smo že pri tem, da v tej dvorani obstaja relativno visok konsenz, da se ta zakonodaja spremeni, potem vas sprašujem, zakaj niste prišli pred vložitvijo zakona v poslanske skupine koalicije in bi rekli – mi bi to spremenili, mogoče bi podpise dajali vsi. Vi ste ta zakon vložili in zahtevali splošno obravnavo. Niti na seji delovnega telesa tega še nismo imeli. Na vas je, da ste konstruktivni, če nam zdaj to očitate. Hvala.
Postopkovno, gospod Žan Mahnič.
Hvala, predsednik. Ta pingpong tukaj je že prav smešen. Jaz postopkovno predlagam, da prinesete v dvorano eno tablo in eno kredo, da bo gospod Vrtovec gospodu Zorčiču narisal, kaj je kolo, kaj je kolo s pomožnim motorjem, kaj je kolo z motorjem; potem pa bo on povedal, ali se strinja s temi definicijami, pa magari še svojo verzijo zraven narisal. Hvala.
Ni treba žaliti niti kolega Zorčiča, niti mene, niti kogarkoli drugega. Glede na to razpravo, ki sem jo spremljal, gre za različne definicije, ki naj bi bile v različnih zakonih. To sem nekako uspel razumeti; po vašem mnenju ne, po njegovem ja. Ampak to je razprava. Postopkovni predlog zlorabljati zato, da bi pač še dodatno potencirali to nestrinjanje, ki je komu smešno ali nesmešno, pa ni primerno. Besedo ima predstavnik predlagatelja gospod Jernej Vrtovec.
Še enkrat povem, da se mi je zelo težko [[…]]
Ali lahko prosim, da prenehate z zasmehovanjem drugih, ker to ni primerno! Vem pa, da ste brez časa.
Kolegice in kolegi, težko se je na takšen način pogovarjati, ker že v startu a priori veš, kakšne bodo stvari, odločitve. V Novi Sloveniji smo vložili v parlamentarno proceduro sedem zakonov in za vseh sedem, mislim da, smo šli do Stranke modernega centra in prosili za podporo. Mislim, da je to vedno, ko Nova Slovenija vloži predlog sprememb zakona, novega zakona, novelo zakona. Kakorkoli. In tudi v tem primeru, mislim da, smo potrkali na vrata, da smo se pripravljeni pogovarjati. Še enkrat povem, saj smo vložili tudi zakon o bančništvu. In kaj se je zgodilo? Potem, ko smo mi vložili zakon o bančništvu, je Vlada vložila svoj zakon o bančništvu. In mi ga gremo prebrati in potem vidiš, da je copy-paste teksta Nove Slovenije. In potem da Vlada na predlog zakona Nove Slovenije odklonilno mnenje, da tega zakona ne bo podprla. Pojdite prebrati. Potem se človek vpraša, v prvi vrsti gre za krajo intelektualne lastnine, bi lahko rekli. Okej, to za zakonodajo ne velja; ampak v drugi vrsti pa gre v tem primeru za zmedenost. In jaz bom zdaj verjel enemu znanemu odvetniku, ki je dejal, ki so ga vprašali, če bi kandidiral. Znan odvetnik. Pa rekel: Ne, ne, jaz sem odvetnik, ne bom šel za poslanca Državnega zbora. Pa nočem žaliti, sem prej jaz predhodno, mislim da, s strani gospoda Zorčiča užaljen. Še enkrat bom prebral, ker ta interpretacija je, kot kaže, sporna; ampak za lažje razumevanje. Kolo, se strinjam, je enosledno ali dvosledno vozilo z najmanj dvema kolesoma, ki ga poganja voznik z lastno močjo ali s pomočjo pomožnega motorja. Kaj pa je to kolo, ki ima pomoč pomožnega motorja? Povejte mi, kaj je lahko to? Kolo s pomožnim motorjem. Pa res se trudim na pošten način govoriti vsem. Jaz ne vem, na kakšen način naj čim bolj predstavim, da gre za dobro stvar in da ste tukaj v zmoti, če tega ne boste podprli. Ne vem. Ampak v redu; razumem načrt koalicije, da kar je s strani opozicije, bomo zavrnili; pa naj gre Združena levica s predlogi zakonov, ali Nova Slovenija, ali Slovenska demokratska stranka. Okej; ampak to povejte enkrat državljanom, kajti na dnevni red bodo prišle še težje teme, bi lahko prišle, ko bi lahko ta državni zbor pokazal enotnost; pa izključno zaradi ideoloških ali prestižnih razlik tega ne moremo pokazati – ali gre za kolo ali kolo s pomožnim motorjem, kar hočete. Ampak delate probleme tam, kjer jih ni treba, to pa res.
Postopkovno, gospod Igor Zorčič.
Spoštovani gospod predsednik, tukaj zdaj prihajajo neki očitki očitno, bom rekel, zelo zlonamerni. Jaz ne vem, ali predlagatelj in nekaj kolegov iz Slovenske demokratske stranke pač ne sprejemajo te argumentacije, ki je več kot utemeljena, ali so kakšni drugi razlogi. Ampak jaz ne morem pristati na to, da se tu nekaj žali. Kolega Vrtovec, ali boste vi razložili, zakaj ste se odločili za kandidaturo. A je to bilo zato, da dobite poslansko plačo? Jaz mislim, da to ni tema tega, ali razna pametovanja kolegov, ki so se mogoče pripeljali v državni zbor še s kolesom s pomožnim kolesi. Jaz predlagam, da omejite takšno razpravo, ki gre na nek osebni nivo. Naj kolegi povedo, kje je ta definicija, ker še do sedaj niso povedali, ter naj potem argumentirano na tej podlagi razpravljajo. Če pa bomo šli na nek osebni nivo, se pa tudi lahko gremo. Predlagam, da to omejite. Hvala.
Postopkovno, predstavnik predlagatelja gospod Jernej Vrtovec.
Jaz sem pripravljen narediti korak nazaj in se recimo kolegu opravičiti, če sem ga užalil. Ampak predhodno sem bil s strani njega, čutil sem, da sem bil ne napaden, ampak zmerjan. Ampak se vam opravičujem, gospod Zorčič, včasih je treba tudi to biti sposoben narediti, da se znamo opravičiti in narediti korak nazaj. Jaz sem obupal, da bi ta zakon lahko sprejeli, ker vidim, da grejo stvari izven okvirjev racionalnosti izključno zaradi prestižnih političnih bojev, kdo bo vlagal v parlamentarno proceduro zakone. Kljub temu da je zakon dober, se ga bo zavrnilo. Povejte to tudi volivcem, ko bodo volitve.
Besedo ima gospod Tomaž Gantar. Pripravi naj se gospod Danilo Ranc, potem pa v sklepnem delu predstavnik Vlade. Gospod Tanko, lepo prosim, sliši se vas vsepovsod in gospod ne more govoriti. Besedo ima gospod Tomaž Gantar.
Hvala lepa, predsednik. Moram reči, da je dokaj mučno tole poslušati. Občutek dobiš, da se malo zabavamo, malo šalimo; ampak na račun varnosti otrok. Govorimo pa o bistveno bolj resni temi; o predlogu, o katerem se je smiselno resno pogovoriti in ga po mojem mnenju tudi podpreti. Jaz vozim motorno kolo preko 40 let, sem začel s takšnim, o katerem danes govorimo, pa je bilo prometa bistveno manj; pa nadaljeval z malo drugačnim. Pa moram reči, da niti približno še ne poznam vseh pasti, ki čakajo nekoga, ki pride na cesto; predvsem ko pride na cesto še z motornim kolesom ali s kolesom s pomožnim motorjem. In zato je treba znanje obnavljati, biti previden. Mi pa se danes pogovarjamo o tem, da pač pošiljamo na cesto otroke, ki nimajo blage veze, kaj jih čaka, ki nimajo nobenega znanja, nobenih izkušenj, nobene zaščite. In diskutiramo o tem, ali je to sistemska rešitev ali ni sistemska rešitev. Res se mi zdi noro to poslušati. Če samo enega otroka rešimo pred poškodbo v tej sezoni, pa je seveda tak predlog smiselno podpreti in ga sprejeti takoj. Po drugi strani, približno petnajst let sem delal na kirurgiji in sprejemal poškodbe; tudi takšne otroke. Lahko mi verjamete, da vem kaj pomenijo takšne poškodbe in kaj pomeni, če bi imel kdo zaščito; in bi bistveno lažje prišel skozi. Tudi zato težko razumem takšen način razprave ob tej temi danes. In tu je še en razlog, ki bi ga morali verjetno vsi vi ali pa večina vas razumeti. Jaz imam tri otroke, najmlajša hčerka je stara enajst let. To pomeni, da je lahko naslednje leto na takšnem kolesu s pomožnim motorjem na cesti. Pa ni nujno, da se jaz strinjam, lahko je sopotnica, lahko je karkoli. Zelo težko je. Ko sem jaz bil v teh letih, mi je bilo praktično nemogoče preprečiti, da ne bi šel na takšno kolo s pomožnim motorjem ali potem moped in podobno. Praktično se tega ne da. Mislim, da je vsak dan, ki ga zamudimo, s tem da vsaj minimum zahtevamo od teh otrok in jim damo možnost, da bodo znali obvladati takšno kolo s pomožnim motorjem. Mimogrede, lahko ste prepričani, če vozi prvi dan 25 kilometrov na uro, drugi dan sigurno ne več, gre najmanj 50. To pove policija, to vemo tudi mi, ki vidimo, spremljamo in gledamo te motoriste, potencialne. In zato iskati razloge, ali je to sistemski zakon ali ni sistemski zakon, ob tem da danes govorimo o prvem branju zakona, mislim, da je res neodgovorno do vseh teh, za katere verjamem, da nam pomenijo zelo veliko. Verjemite mi, da ti enostavni ukrepi tudi za njih pomenijo v resnici zelo veliko. In če smo sposobni sprejemati zakone o ne vem vsemu čemu ter amandmirati, tudi če je treba tudi vsak člen, potem res ne vidim razloga, da ne bi mogli predloga spustiti čez prvo branje in potem tudi čez drugo, ki bo nekomu še kako koristil, mogoče tudi komu od naših najbližjih. Zato prosim, dajmo se resno pogovarjati. Tudi kolega Trček je omenil, da tu ne gre za koalicijo, opozicijo, za ne vem kaj. V resnici se pogovarjamo o naših najdražjih in jaz mislim, da je to nujen ukrep. Če bo ministrstvo pripravilo pred drugim branjem boljši predlog, jaz sem takoj za. Ne vidim pa razloga, zakaj ne bi mogli predlaganega zakona ustrezno, če bo treba skupaj, v sodelovanju z vsemi dopolniti, eventualno spremeniti in že v tej sezoni nekoga zaradi tega tudi rešiti. Hvala. / aplavz/
Besedo ima gospod Danilo Anton Ranc, potem pa naj se pripravita predstavnik Vlade in predstavnik predlagatelja.
Predsednik, hvala za besedo. Zelo dolgo sem čakal na to razpravo, bil tudi na nek način vse bolj žalosten ob žalitvah, ki letijo z vseh strani. Na nek način se obnašamo zelo čudno in sam sem si parlament malo drugače predstavljal. Že dopoldne smo tudi razpravljali o nekih žalitvah, ki jih noben ni obsojal, recimo predsednika Brgleza. Ampak tudi danes tu nadaljujemo s takšno razpravo – levo, desno; kot da bi človek bil v neki gostilni, posmehovanje. Človek se potem vpraša, ali spadaš v tak parlament ali ne. Ta zakon se na nek način res dotika zadev, ki jih je predhodnik lepo opisal, da je pomemben za varnost otrok, življenje in tako dalje. In ne bi si želel, da bi nam, ki zagovarjamo, prej ste govorili sistemsko; jaz bom pa še rekel celovito, isto rešitev, ki jo pripravlja vlada. In da dobivamo očitke, kot da dobesedno nam je figo mar za neke načrte cestnega prometa in tako dalje. Takšnih razprav ne želim zagovarjati, še manj pa slišati, ker enostavno s stališčem, ki sem ga tudi prej prebral za govornico, nisem bil navijač tega, da bi na nek način z nesprejetjem zakona povzročali še neke dodatne [[nerazumljivo]]. Nasprotno. Kakor sem zaznal v tej naši parlamentarni demokraciji, pri nas tečeta vzporedno dva postopka. Ministrstvo pripravlja isto rešitev, ki je, prej ste rekli, da vam ni bil všeč izraz celovita rešitev ali integralna; saj to so same tujke. Po moji presoji in tolmačenju, ki sem ga dobil s strani ministrstva, je rešitev, ki jo pripravljajo, boljša in bo rešila zadeve tudi v tem smislu, ki jih ponuja zakon opozicije, katerega tudi jaz ocenjujem, da ima zelo dobre rešitve. Lahko bi našel tukaj nekaj napak, nisem strokovnjak za promet, da se bom zdaj spuščal v neka kolesa pa neke definicije zakonov. Zaznal sem samo eno zadevo, da bodo neke dodatne, dvojne evidence, ki jih že imamo za motorna vozila; zdaj pa še neka dodatna evidenca. Če bi jaz zakon pripravljal, bi v obstoječ sistem registracije motornih ali nekih vozil vključil tudi to. In omenili so, da bi v državi imeli eno evidenco o nekih vozilih; ne pa tri, štiri ali pet. Da ne dolgovezim, tudi jaz sem navajen bolj na kratko, po domače povedati. Jaz bi predlagal to rešitev, tudi kolegica Novak, ko je prej rekla. Jaz sem zaznal v tem predlogu zakona nek pospešek aktivnosti na ministrstvu, ki vzporedno teče, to pa seveda pomeni, dobili smo odgovor, da je lahko v mesecu dni še bolj celovita rešitev na mizi, ki bo vključila tudi vse vaše dobre predloge. Jaz tukaj ne vidim težave, ali je zdaj tukaj opozicija, pozicija. Dajmo najti rešitev, ki bo rešila še kakšno življenje na tak način, da bo čim hitrejša. In ne razumem tudi tega očitka, da ne verjamemo vladi in ministru, ki to strokovno opravljajo, da ne bodo na nek način pripravili boljše rešitve, ki pa bodo tudi skupaj z vašimi dobrimi predlogi skupno še boljše. Tukaj je potem tista skupna rešitev. Jaz bi tukaj zadeve poenostavil, če bi bilo tako po domače – bi zdaj zadolžil ministrstvo, pripravite v mesecu dni ta predlog, nov predlog naj pride v obravnavo po nekem hitrem postopku in do počitnic je zadeva sprejeta. Hvala.
Prehajamo v sklepni del splošne razprave, v katerem dobita besedo še predstavnik Vlade in predstavnik predlagatelja. Najprej predstavnik Vlade, minister za infrastrukturo dr. Peter Gašperšič.
Hvala, predsednik, za besedo. Spoštovani poslanke in poslanci, spoštovani predlagatelj. Vsekakor, tudi jaz bom pritrdil temu, namen in vsebina zakona, katero skušate tukaj urediti, je nedvomno taka vsebina, ki smo jo tudi zaznali na Ministrstvu za infrastrukturo in smo že v lanskem letu to zadevo evidentirali kot eno od stvari, ki jo moramo ustrezno urediti v zakonodaji. Seveda govorimo, da je tukaj pri tem, ko se lotevamo teh sprememb zakonodaje, vedno načrtujemo več stvari, ki jih bomo uredili; zato samo te zadeve, katero naslavljate danes, žal nismo v nekem zelo kratkem času prinesli oziroma predlagali v obravnavo, ker urejamo še vrsto drugih zadev, ki so terjale tudi še določen daljši čas priprave in obravnave. Nedvomno se ta problematika, ki jo obravnavo danes tukaj, zelo navezuje na prometno varnost, za katero vemo, da prav gotovo danes vsi podpiramo, da moramo tukaj narediti več, več naporov, da tudi s spremembami zakonodaje zagotovimo, da bo možnost nesreč in možnost smrtnih poškodb kar najmanjša. Zato smo, kot rečeno, že v lanskem letu na ministrstvu to zadevo, se pravi to problematiko uporabe čelad na kolesih z motorjem, ki so omejena na hitrost do 25 kilometrov na uro, želeli in predvideli za ureditev v zakonodaji. S predlaganim zakonom, kot je danes tukaj predlagan, imamo pa dejansko težavo z definicijo, namreč kolo s pomožnim motorjem v sedanji zakonodaji ni nikjer definirano kot neka kategorija. Tako, kot se sedaj v tem predlogu želi urediti, pa bi na nek način pomenilo, da bi se na kolesu s pomožnim motorjem, kar je recimo tudi električno kolo, morala uporabljati motociklistična čelada. Bil sem tudi v stiku osebno s poslancem Matejem Toninom, ki me je tudi sam prosil, da se tej vsebini posveti dodatna pozornost. Na ministrstvu smo se s strokovnimi službami usedli in preučili, kako bi lahko tej predlagani vsebini dodali še te ustrezne vsebine, da ne bi potem pri izvedbi takega predloga imeli tovrstnih težav, da bi imeli nejasnosti, kakšne čelade na kakšen kolesu in tako naprej. Vendar kot smo bili pri tem preučevanju potem seznanjeni, da ti členi, ki so sedaj predlagani in odprti za spremembo, tega problema z neustrezno definicijo pravzaprav ne moremo rešiti. Jaz lahko v tem smislu zagotovim to, da bomo na ministrstvu s to zakonodajo kar najhitreje prišli na Vlado in v Državni zbor, zadeve imamo že zelo blizu zaključku. Kot rečeno, bom sam prav posebej še poseben poudarek dal temu, da se te zadeve čim prej zaključijo. Računam, da bi bilo možno, da se na Vladi obravnava že v tem mesecu in v naslednjem mesecu začnemo s parlamentarno proceduro. Kot rečeno, se pa v tej zakonodaji ne bo urejala samo ta zadeva, ampak še cela vrsta drugih zadev. Če bi se osredotočili samo na to problematiko, torej uporabo čelad in evidentiranje teh motornih koles, bi s to rešitvijo lahko prišli že v lanskem letu. Smer reševanja bo pa šla v to smer: z definicijo bo treba jasno ločiti, kaj je kolo s pomožnim motorjem. To so predvsem tista kolesa, ki imajo pedala in imajo neko kolo z močjo do 0,25 kilovata, ki ne presežejo hitrosti 25 kilometrov na uro oziroma grejo lahko tudi hitreje; vendar takrat, ko motor ne pomaga več pri poganjanju tega kolesa. Drugo je pa, kaj je kolo z motorjem oziroma moped, kjer pa spet imamo tudi to kategorijo hitrosti do 25 kilometrov na uro in hitrosti, ki so višje. Pri teh kolesih in kolesih z motorjem nameravamo omogočiti in predpisati uporabo kolesarske čelade; se pravi kolesa s pomožnim motorjem, tam, kjer imamo pedala in recimo električni motor ali bencinski pomožni motor. Pri mopedih se bo pa zahtevala motociklistična čelada, in sicer tudi pri starosti nad 18 let. To bodo naši predlogi, ki jih bomo zasledovali v zakonodaji. Sedanji predlog tukaj ni jasen ravno zaradi tega, ker te definicije niso razčiščene; in obstaja torej tako, kot se zdaj to razume, da bi bilo treba tudi na kolesu s pomožnim motorjem, na recimo električnem kolesu nositi motociklistično čelado. Jaz resnično obžalujem, da je prišlo do tega, da tako rečem, nesporazuma. Tudi sam bi si želel, da bi se o tem predlogu, če je bila intenca, da se ga prioritetno obravnava pred tem, ko bomo še tudi ostale stvari naslovili s spremembami zakonodaje, da bi se nekako pogovorili pa skupaj te rešitve ustrezno zastavili. Kot je pa sedaj, pa te definicije v teh členih, ki so odprti, ne moremo popravljati. Še enkrat dajem zavezo, da bomo na ministrstvu te zadeve prioritetno obravnavali, in računam, da bomo v Državnem zboru to tudi v najkrajšem času imeli na mizi. Hvala lepa.
Besedo ima predstavnik predlagatelja gospod Jernej Vrtovec.
Menim, cilj zakona Nove Slovenije je izključno zagotavljanje varnosti – varnosti v tem primeru res najšibkejših. Prihajajo poletni meseci, ko bodo – govorim o otrocih, starih 12, 13 let – v poletnih počitnicah krenili na kolesa s pomožnim motorjem ali pa xy stvarjo in bili s tem ogroženi. Tako oni sami ter tudi ostali v prometu ali pa bodisi pešci. In na mizi imamo samo dvoje. Tehtamo na dvoje. Ali s tem, ko podpremo zakon, zavarujemo, poudarimo varnost teh ljudi, o katerih sem zdaj govoril; ali pa zavrnemo predlog zakona in počakamo na vladni predlog. Ampak ob tem en pozor. Minister je dejal, tu smo že lansko leto ugotovili spremembe. Danes je mesec maj, vi pa ste že lansko leto ugotovili, da potrebujemo tukaj spremembo zakonodaje. S takšnim tempom se bo ta zakonodaja spremenila, kot sem prej dejal, naslednje leto. Vmes je poletje, ko se dogaja največ poškodb in največ nesreč pri voznikih koles s pomožnim motorjem. In definicija je. Če pa se vi s to definicijo ne strinjate, ki je, pa se jo lahko amandmira. Vi ste našteli tri do štiri predloge, ki bi jih nadgradili našemu zakonu. Nobene težave ni, kot ste se sestali z Matejem Toninom, se boste lahko sestali še enkrat, se sestajamo, ker želimo res dober zakon; in bomo uskladili v drugem branju. Ampak treba se je le pogovarjati. Škoda, minister, ker niste že na začetku tako lepo povedali kot zdaj. Treba se je pogovarjati. In mi smo se tudi pri pripravi tega zakona – lepo, da ste poudarili – z vami pogovarjali. Da bo še bolj jasno, kaj Nova Slovenija predlaga: dvig starosti na 14 let starosti, obvezna uporaba čelade vsaj do 18 leta starosti, obvezno zavarovanje, enako kot pri kategoriji koles z motorjem, če poenostavim, zaradi prometne nesreče zavarovalnica lahko krije škodo. Ne pride do civilnih tožb in tudi lahko do velikih zahtevkov. Potem pa še identifikacijska tablica, ne registracija. Identifikacijska tablica, da se lahko zagotovi sledljivost kolesu z motorjem. Ob tem pa en pozor, če sem jaz prav razumel gospoda Ranca. Sem skušal razumeti, gospod Ranc, dobronamerno govorim. Pa vas opozarjam, nikar pa ne spreminjajte in opredeljujte teh definicij koles z motorjem v Zakonu o motornih vozilih. Da ne bo zraven padla registracija, tehnični pregled in vse ostale dajatve, ki sodijo zraven; ker to bo dodatno finančno breme tudi za tiste, ki se bodo sicer spravno ali kakorkoli drugače vozili. Imamo tukaj ta zakon in v okviru tega zakona lahko brez novih, odvečnih birokratskih ovir rešimo nastalo težavo. Priložnost je na mizi, da se že to poletje naši krajani, občani, državljani počutijo bolj varne na kolesih s pomožnim motorjem ali pa kot pešci ali ostali udeleženi v prometu. In zaradi tega vas še zadnjič, čeprav upanja več nimam in sem že izčrpan po tej razpravi, prosim za podporo zaradi tega, ker gre za varnost.
Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika zbora še kdo razpravljati? Prav. Pred prijavo vas želim opozoriti, da se lahko k razpravi prijavite s pritiskom tipke za vklop mikrofona. Če želita razpravljati tudi predstavnik predlagatelja predloga zakona gospod Jernej Vrtovec ter predstavnik Vlade, prosim, da se prav tako prijavita s pritiskom tipke za vklop mikrofona. V tem primeru dobita besedo kot zadnja, in sicer najprej predstavnik Vlade, nato predstavnik predlagatelja. Če se bo prijavil predstavnik Vlade, prosim, da se prijavi na mestu državnega sekretarja, ker samo to mesto prime. Odpiram prijavo. Vsak prijavljeni ima na voljo 5 minut. Besedo ima gospod Igor Zorčič.
Hvala še enkrat za besedo. Danes je bilo slišati veliko mnenj glede predlaganega zakona. Kar me je zmotilo pri vsem tem – jaz mislim, da obstaja relativno veliko soglasje o tem, da je to zadevo treba urediti –, je to, da se je šlo nekako v tej smeri, češ da koalicija ali pa del koalicije noče tega zakona sprejeti samo zato, ker ga je predlagala Nova Slovenija. Jaz bi rad še enkrat to popolnoma zanikal. Tukaj ne gre za nikakršen prestiž. Jaz sem prepričan, če bi koalicija prišla prva s tem zakonom v Državni zbor, bi pa na nas leteli očitki, da ponovno uvajamo neke dajatve, da se ponovno nekaj administrira, da bo nekdo služil na ta račun. Kolega Vrtovec je nazadnje govoril o tem, da se Nova Slovenija zavzema samo za nekakšno identifikacijo in za vpis teh vozil v evidenco. Poglejte, to je registracija. To je registracija in to bo prineslo stroške, tudi ko bo ministrstvo to uredilo. Jaz že vidim, da boste takrat, ko bo ministrstvo prišlo s tem predlogom, rekli – mi smo pa hoteli, da je to zastonj, vi ste pa sedaj uvedli nekakšno registracijo in bo to dodaten strošek. S tem se moramo sprijazniti. To bo. Identifikacija je neka oznaka kot na avtu, tudi registrska tablica je identifikacija, ki jo je treba evidentirati v nekem sistemu; in vse to bo privedlo do določenih stroškov. Slepiti se, da bo to nekaj povsem brezplačno, je neutemeljeno. Mislim, da se vsi tukaj zavedamo potrebnosti spremembe te zakonodaje. Jaz se bolj sprašujem na tem mestu, kako je sploh do tega prišlo, kako lahko en skuter velja za kolo, ker definicijo kolesa pa imamo. Kako velja, jaz ne razumem, kaj je Državni zbor delal v prejšnjih letih. Po drugi strani, jaz sem prebral tisti članek, nekdo se je še posmehoval iz njega. Očitno je bil motiv za takšno sui generis ureditev v tem, da nekdo pač dobro služi s temi kolesi, pa magari na račun varnosti. Jaz res nimam nobenega razloga, da si ne bi tega želel urediti; se mi pa zdi, da je prav, da se uredi v tistem zakonu, kamor paše, ker ne moreš hruške z jabolki mešati. Saj lahko se tudi o tem pogovarjamo, zakaj imamo za promet tri, štiri zakone ali pa še več. Zakaj imamo Zakon o pravilih cestnega prometa, Zakon o voznikih, Zakon o motornih vozilih; mislim, sto zakonov. Ampak če jih že imamo, potem je prav, da tisto, kar paše v en zakon, pač damo v ta zakon; in to je vsa intenca naše poslanske skupine, nikakor pa, da bi sedaj mi ne hoteli sprejeti zakona, ker ga predlaga Nova Slovenija. In kot sem že rekel, če bi si v Novi Sloveniji želeli vsega tega konsenza in podobno, prišli bi do nas, prišli bi do Socialnih demokratov, prišli bi do Desusa, rekli mi – bi to, dali bi ministrstvu, ministrstvo bi se opredelilo, potem bi pa prišli sem in bi lahko tukaj zganjali šov. Pa sem prepričan, da bi soglasno sprejeli ta zakon. Ker pa je bil vložen, recimo temu, na hitro, brez neke korespondence z drugimi strankami, bil je vložen brez nekih predhodnih stališč, takoj se je zahtevala razprava pred kamerami, da se vsi pokažemo, da povemo, kako je to treba urediti; namesto da bi se res najprej zadeva uredila na odboru. Jaz se tudi strinjam s tem, da bi to moralo biti najprej na delovnem telesu. Zakona mi iz tega razloga ne bomo podprli. Slišali smo nekatere koalicijske poslance, da bodo zakon podprli. Jaz se nič ne bojim tega, da je ta zakon podprt, da gremo na delovno telo in da še Zakonodajno-pravna služba pove točno to, kar smo mi danes povedali. Hvala.
Besedo ima gospod Franc Breznik.
Najlepša hvala, gospod predsednik. Jaz bom imel eno malo šolo inženirstva, da bodo kolegi iz Stranke modernega centra približno vedeli, kaj so mopedi, kolesa s pomožnim motorjem. Minister, vi ste izvzeti, ker ste korektno povedali in obrazložili nekaterim poslancem koalicije. Kolega Zorčič, leta 1954 je bilo ustanovljeno podjetje Tomos. Tomos ima naziv Tovarna motorjev Sežana. Najprej so začeli delati po Puchovi licenci tako imenovana Puch MS 50 motorna kolesa, ki so imela pedala. In po takratni zakonodaji so imela 49 kubičnih centimetrov, kar je pomenilo v notranji konstrukciji motorja valj s premerom 38 in tudi s premikom do 42 milimetrov je dalo 49 kubičnih centimetrov. In če ni doseglo 50 kilometrov na uro, je bilo kolo s pomožnim motorjem, ki se je imenoval tudi moped. Vsi ostali modeli, ki so dosegali hitrost več kot 50 kilometrov na uro, so bila že takrat motorna kolesa. V kasnejši proizvodnji Tomosa so to bili modeli: Tomos 14M, Tomos 15 SLC in Tomos Elektronik 90, ki je bil najhitrejše motorno serijsko kolo za normalne uporabnike. Imel je 87 kubičnih centimetrov in dosegel je po tovarniških podatkih 105 kilometrov na uro. Seveda je kasneje pred propadom Tomosa reševala tudi zakonodaja. In zakonodaja je v 90. letih dopustila kolesa s pomožnim motorjem, ki so bila razdeljena v dve kategoriji. Eno je bila kategorija konstrukcijsko podobnih koles s pomožnim motorjem, ki je dosegala ne več 50 kilometrov, ampak so določili hitrost 45 kilometrov na uro; in 25. Danes se pogovarjamo o tej kategoriji motornih koles 25. Kolegi iz Nove Slovenije in tudi poslanci Slovenske demokratske stranke, ki to podpiramo, seveda ne podpiramo nečesa, kar je nekdo lahko predelal, in sicer je predelal motorno kolo, ki je konstrukcijsko enako motornemu kolesu, ki dosega 45 in več kilometrov na uro, s tem da predela en zaušnik notri v izpušni cevi, največkrat se predela fergazer ali pa se kupi kompletni kit, kjer se dvigne prostornina motorja iz recimo 49 kubičnih centimetrov tudi na 90 kubičnih centimetrov. In to motorno kolo lahko doseže hitrost tudi do 90 kilometrov na uro, kot so že bile izmerjene hitrosti. In tukaj je sedaj ta problem. Ni problem samo 25 kilometrov na uro, ker to dosegajo tudi kolesarji, spoštovani kolega Zorčič. Bolj pripravljeni kolesarji dosegajo tudi 50, 60; v šprintih – 70, 80; po hribu navzdol pa čez 100 kilometrov na uro. Problem je, da starš kupi kolo s pomožnim motorjem, ki bi naj dosegalo 25, fant to predela v prvi delavnici s tem kitom, o katerem sem razlagal, in dosegajo lahko hitrost 90 kilometrov na uro. To pa je nevarnost. In kolegi ne birokratizirajo. Povedo, da bi bilo to kolo s pomožnim motorjem registrirano. Kolegi, jaz vam povem še en podatek vam v prid. Ko sem bil pred leti v Švici, je vsako kolo, navadno kolo imelo samo registrsko označbo ravno zaradi teh argumentov, ki so jih danes načeli. In to je v Švici že desetletje praksa, da boste vedeli. In lahko rečemo, ne dviguje nekih birokratskih novih ovir, za kar se mi in Nova Slovenija zavzemamo. Je pa žalostno, sam menim, da je imel normalen splošen razvoj, da je imel kolo, da je imel moped, vsi smo jih nekako predelovali. Vsak slovenski resen fant, predvsem s podeželja, ve, kaj je Tomos 15 SLC, kaj je Tomos Avtomatik, Tomos Pony Express, kaj je bil Elektronik, nekateri celo poznajo kompletno motorno paleto Tomosa tudi na dirkah. Tomos je bil tudi, naj povem, evropski prvak leta 1982 s Tomosom GP 79, ki ga je upravljal Zdravko Matulja. In za Tomos je vozil tudi Parlotti, ki se je kasneje ubil na otoku Man, in je zmagal nekajkrat tudi na svetovnem prvenstvu. Žal je inženirja Imperla, ki je živa legenda, po katerem bi se mogoče lahko imenovala tudi kakšna ulica v Ljubljani; so ga predčasno upokojili in Tomosov tekmovalni program nekako zabremzali, kot vi bremzate naše rešitve. Zaradi tega ta zakon ne bo podprt, čeprav ima dobro osnovo. Spoštovani kolega predsednik Državnega zbora, to je ta resnica. Ne delamo se norca. Norca se dela vsak poslanec iz sebe, če nima osnovnih pojmov, osnovnih tehničnih znanj, ki bi jih potreboval vsak zdravorazumski moški. To je cela resnica in nič drugega. Hvala lepa.
Zadnji del bom preslišal. Besedo ima gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa, gospod predsednik. Najprej najprijetnejši del. Rad bi se še posebej zahvalil spoštovanemu kolegu Tomažu Gantarju, ki je, kolegice in kolegi, med nami gotovo najbolj kompetenten, ki lahko govori o vsebini, ki smo jo danes dali na mizo. Na eni strani motorist 40 let, na drugi strani doktor medicine. Tomaž, hvala lepa. Kolega Zorčič, ne vidim ga zdaj v dvorani. Meni je nerodno zaradi njegove stranke – Stranke modernega centra in mu predlagam, da dva najvišja funkcionarja v svoji stranki vpraša, s kom smo se pogovarjali glede tega zakona. Gospod minister pa je že povedal, da je bil vodja poslanske skupine pri njem. Da malo obrnem, dobro bi bilo, da tudi kdaj vlada pred sprejetjem zakona na vladi pride v opozicijo, to je pa ta lekcija, o kateri je govoril dr. Vinko Gorenak, mi to obvladamo to lekcijo. Znamo celo proračun tako napisati, da ga opozicija tudi sprejme. Smo na razpolago. Gospod minister, hvala, jaz vam zaupam, kot opozicijski poslanec vam zaupam. Ampak mi, opozicijski poslanci drugega nimamo, kot Normativni delovni program Vlade za leto 2016. Tam piše, da bo Zakon o voznikih, to je očitno nov zakon, sprejet najkasneje do 30. januarja 2016. To je eden od teh zakonov, ki jih vi v vašem mnenju Vlade navajate. Potem drug dokument, Zakon o motornih vozilih, najbrž nov zakon, da bo sprejet do 20. 7. 2017; kolegice in kolegi. In potem je tukaj še Zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o pravilih cestnega prometa – do konca novembra 2017. Hvala bogu, da lahko jaz zdaj ta normativni program Vlade raztrgam za vaše ministrstvo, ker ga boste vi izboljšali, pospešili. Čestitam! Čakam in predsednik pristojnega odbora bi moral tukaj zahtevati, da bo najkasneje do 31. januarja ali do 15. junija ta zakonodaja s strani vlade, predhodno usklajena z opozicijo, tukaj na razpravi. In ko govorimo o identifikacijskih tablicah, za božjo voljo, ne gre za registracije. Ne zdaj tukaj finančno udariti imetnikov, lastnikov teh koles s pomožnim motorjem. Mi nimamo tega namena. Vi pa morate na nek način voditi evidenco, ker so to pač vozila, so nevarna vozila, zato jih obravnavamo tukaj, ker želimo večjo varnost. Na nek način jih morate identificirati, mora dobiti to vozilo svoj ID, svoj EMŠO, če hočete. In to mora biti brezplačno ali pa morda, ajde, en evro. In mi je že skoraj malo nerodno, da sem opozicijski poslanec, pa toliko govorim o komisarki iz Republike Slovenije gospe Violeti Bulc, ker jo spoštujem, ker razume poleg prometa tudi digitalno ekonomijo, digitalno družbo in tako naprej. In jaz samo berem njene razprave. In me čudi, da jih nihče od njenih strankarskih kolegov ni bral. In ona pravi: Varnost na naših cestah je zame kot evropsko komisarko za promet absolutna prioriteta. Vsaka smrt ali resna poškodba je preveč. In Evropska unija – to minister pozna – si je leta 2010 zadala ambiciozni cilj, da bo do leta 2020 število smrtnih žrtev na cestah zmanjšala za polovico. In naprej, Violeta Bulc: Nacionalni organi so prvi, ki morajo oblikovati nacionalne rešitve in se soočajo z nacionalnimi izzivi glede cestne varnosti. Večina vsakodnevnih ukrepov se izvaja na nacionalni ravni: izvrševanje cestnoprometnih predpisov, razvoj in vzdrževanje infrastrukture, pa tudi izobraževanje in kampanje za ozaveščanje. Tako Violeta Bulc, naša komisarka za promet, članica kolegija Evropske komisije. Jaz jo pač poslušam in dobivam tukaj neko motivacijo, da zakonodajna veja oblasti, to smo mi – Državni zbor, nekaj naredi; hitro in učinkovito za več varnosti v cestnem prometu. Meni bo zelo žal, če bomo čakali na neke predpise, v tem času pa bo spet ugasnilo kakšno mlado življenje. Mi bomo odgovorni. Hvala.
Besedo ima minister za infrastrukturo dr. Peter Gašperšič.
Hvala lepa, predsednik. Še enkrat bi poudaril, tukaj se pogovarjamo o prometni varnosti in skušamo zadeve urediti tako, da bo tudi ta prispevek k prometni varnosti kar največji. In nedvomno mislim, da vsi tukaj podpiramo ta prizadevanja opozicije ali kogarkoli od nas. Na vladi smo se odločili za tovrstne spremembe že v lanskem letu, seveda pa s tem urejamo še druge zadeve, zato s to ureditvijo še nismo prišli v Državni zbor. Kot rečeno, v Zakonu o motornih vozilih moramo tudi zaradi evropskih predpisov urediti to klasifikacijo, govorim zdaj o motornih kolesih oziroma mopedih, ki gredo do 25 kilometrov na uro. To ureditev bomo s spremembo Zakona o motornih vozilih uredili v najkrajšem možnem času. Jaz se bom zavzel, da bomo to zadevo obravnavali že na eni od sej delovnih teles v mesecu juniju. S tem bomo uredili to ključno zadevo, da bo tudi na motornih kolesih oziroma kolesih z motorjem, ki gredo do 25 kilometrov na uro, obvezna motociklistična čelada. Kolesa s pomožnim motorjem, govorim o kolesih, ki imajo pedala in recimo elektromotor, na teh kolesih pa želimo urediti, da bo obvezna kolesarska čelada. In razlika je torej pomembna. Tam bomo definitivno tudi z naše strani predlagali, da je starostna omejitev do 18 let, starejši bodo pač potem sami presodili, ali si bodo glavo zavarovali s kolesarsko čelado ali ne. Pri kolesih z motorjem, torej mopedih, s hitrostjo do 25 kilometrov na uro bo pa obvezna motociklistična čelada ne glede na starost. Kar se tiče evidentiranja, ne govorimo o registraciji, ampak evidenčni tablici, želim poudariti to, da tukaj je treba zadeve še dodelati, zlasti glede pravil, kaj je treba narediti ob prenosu lastništva, kako se bo to evidentiralo, kdo bo to evidentiral, dopolniti torej bazo in evidence motornih vozil. S tem predlogom ocenjujemo, da gre v pravo smer, ker dejansko imamo na terenu, tudi v pogovorih s policijo sami ugotavljamo, da je težava z nadzorom tovrstnih vozil, kjer opažamo – ni nobena skrivnost –, da se predelujejo; a je potem takšne voznike s takšnimi kolesi z motorjem nemogoče nadzirati. Vse te stvari bomo ustrezno naslovili in uredili. Bi pa morda za konec samo še to omenil. Dejansko mi je na nek način žal, da moramo danes to razpravo zaključiti tako, da danes ne bo nekega pravega epiloga; oziroma morda tudi bo, bomo videli, kakšno bo glasovanje. Kot pojasnilo, s poslancem Toninom sva se pogovarjala žal šele takrat, ko je bil zakon že posredovan v proceduro. Ko smo iskali rešitve, kako bi omogočili, da bi zadeve vendarle pripeljali do takega epiloga, da bi to zadevo lahko podprli; in smo iskali, kje in na kakšen način bi se stvari lahko z amandmaji dopolnile, tega žal nismo uspeli potem s pomočjo naših strokovnih služb več rešiti. Žal mi je, da do teh pogovorov in sodelovanja ni prišlo že prej. Kot rečeno, mislim, da zadeve vsi podpiramo. Hvala lepa.
S tem zaključujem splošno razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje odločali čez pol ure v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prekinjam tudi 19. sejo Državnega zbora, ki jo bomo z glasovanjem nadaljevali ob 23.15.
Spoštovani kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Nadaljujemo s prekinjeno sejo Državnega zbora. Prehajamo na glasovanja zbora o predlogih odločitev. Poslanke in poslance prosim, da preverite delovanje glasovalnih naprav. Nadaljujemo s prekinjeno 9. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o Kobilarni Lipica po skrajšanem postopku. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ker v drugi obravnavi amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bili zaradi amandmajev, sprejetih na seji matičnega delovnega telesa, predlog zakona neusklajen. [[oglašanje iz dvorane]]
A bo tišina, halo!
Hvala. Sprašujem, ali je kakšna obrazložitev glasu? Ne. Glasujemo. [[oglašanje iz dvorane]]
Čakajte, čakajte. Kaj se derete kot opice?!
Bom dal obrazložitev glasu, ampak, prosim, ta pripomba ni bila primerna. [[oglašanje iz dvorane]] Rabimo predvsem vedeti, kako je treba kakšno stvar narediti, ne rabimo opominov kar naprej. Obrazložitev glasu v lastnem imenu ali obrazložitev glasu v imenu poslanske skupine? Oba v imenu poslanske skupine. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Združena levica ima Violeta Tomić.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Res smo že malo razposajeni in utrujeni, ampak naj se vrnem na temo o Kobilarni Lipica. V Poslanski skupini Združena levica že od vsega začetka mandata vztrajamo na tem, da se nevzdržno stanje v Kobilarni Lipica uredi. Ta predlog, ki sta ga podala Stranka modernega centra in Desus, nikakor ne rešuje tega problema po našem mnenju. Ves čas so razne politične in vladajoče stranke imele svoje prste vmes in imele različne interese. Tako se je dogajalo skozi zgodovino, da se je Lipico popolnoma izčrpalo, kot vemo – Slovenska ljudska stranka je hotela imeti kazino, potem LDS je hotel imeti parcele, SDS golf igrišča, SMC pa zdaj verjetno svoje kadre. Nikakor ta predlog zakona, ki je pred nami, tega problema verjetno tudi ne bo rešil. Bojimo se, da bo Lipica šla po isti poti, kot gre marsikaj v naši državi, zdaj smo celo zgubili koncesije za vode in tako naprej, bojim se, da bo tudi šla v smeri privatizacije. S terena dobivamo veliko pripomb na to in govori se, da so tri struje; ene hočejo privatizirati, druge hočejo kadrovati in tretje imajo nepremičninske apetite. Zdi se mi, da smo odprli Pandorino skrinjico. Ne glede na to, da glas Združene levice ne bo odločilen, kot po navadi nikoli ni, pa ne bomo sodelovali pri uničenju Lipice, predvsem pa konja lipicanca. Včeraj sem postavila poslansko vprašanje ministru Počivalšku, kakšne načrte ima. Nikakor nisem zadovoljna s tem, govori se tudi o zmanjšanju črede, upam, da bomo našli boljšo rešitev v prihodnje, kajti zdi se mi, da bomo še enkrat morali razpravljati o tem. Hvala.
Še kakšna obrazložitev v imenu poslanske skupine? Ne. Obrazložitev glasu v lastnem imenu ima dr. Franc Trček.
Hvala za besedo, predsedujoči. Zdaj me žalosti, da je to neka tema, o kateri noben noče obrazložiti svoj glas. Problematika Kobilarne Lipica je zelo podobna problematiki našega ljubega Pohorja, zelo podobna problematiki Idrije in idrijskega rudnika in lahko bi še tako našteval, ampak nimam toliko časa. Skratka, dokler se ne bodo plenilci, mrhovinarji oddaljil od teh izzivov, do takrat ustreznih rešitev ne bo. Glasoval bom proti. Zakaj? Navajal bom isto pesem istega avtorja kot prej kolegica. "Zato so dunajski cesarji govorili," kako že, "francosko s spretnimi diplomati, italijansko z zalimi igralkami, špansko z neskončnim Bogom in nemško z nešolanimi hlapci, s konji pa so se pogovarjali slovensko." Da bi se s konji še naprej pogovarjali slovensko, ampak ta rešitev tega ne ponuja. To lepo pesnitev Kocbek pa konča tako, malo se tudi nanaša na točko, ki smo jo prej obravnavali: "Motorji radi odpovedo, sloni preveč pojedo, naša pot pa je dolga in peš je predaleč." S tovrstnim delom, kot ga ubira ta parlament, se bojim, da hodimo rikverc. Tudi zato bom glasoval proti. Hvala.
Hvala. Glasujemo. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za je glasovalo 43, proti 19. [[Za je glasovalo 43.]] [[Proti 19.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 10. točko dnevnega reda, to je z drugo obravnavo Predloga zakona o postopku priznavanja poklicnih kvalifikacij za opravljanje reguliranih poklicev Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 16. 5. 2016. Odločamo o amandmaju poslanskih skupin SMC, Desus in SD k 3. členu. Glasujemo. Navzočih je 68 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 50, nihče pa ni bil proti. [[Za je glasovalo 50.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Odločamo o amandmaju poslanskih skupin SMC, Desus in SD k 19. členu. Glasujemo. Navzočih je 75 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 52, nihče pa ni bil proti. [[Za je glasovalo 52.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Odločamo o amandmaju poslanskih skupin SMC, Desus in SD k 46. členu. Glasujemo. Navzočih je 74 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 51, nihče pa ni bil proti. [[Za je glasovalo 51.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Odločamo o amandmaju poslanskih skupin SMC, Desus in SD k 47. členu. Glasujemo. Navzočih je 75 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 52, nihče pa ni bil proti. [[Za je glasovalo 52.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. S tem smo zaključili z odločanjem o amandmajih. S tem zaključujem tudi drugo obravnavo predloga zakona. Ker so bili v drugi obravnavi sprejeti amandmaji k manj kot desetini členov dopolnjenega predloga zakona, je predlagatelj predloga zakona v uvodni obrazložitvi predlagal, da zbor na podlagi prvega odstavka 138. člena Poslovnika zbora še na tej seji opravi tretjo obravnavo predloga zakona. Prehajamo na odločanje o navedenem predlogu. Sklep ne bo sprejet, če mu bo nasprotovala več kot tretjina navzočih poslancev. Proceduralni sklep je, ni obrazložitve. Glasujemo. Navzočih je 75 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 52, nihče pa ni bil proti. [[Za je glasovalo 52.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Državni zbor bo tretjo obravnavo predloga zakona opravil v četrtek, 19. 5. 2016, po končanem glasovanju. Službe zbora bodo pripravile pregled, v katerega bodo vključeni sprejeti amandmaji in členi, h katerim so bili amandmaji sprejeti. Amandmaje k tem členom lahko kvalificirani predlagatelji vložijo do začetka tretje obravnave predloga zakona na seji zbora. Prekinjam to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 11. točko dnevnega reda, to je s tretjo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Kazenskega zakonika, v okviru rednega postopka. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ker v drugi obravnavi amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da je bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev. Za jih je glasovalo 56, proti so bili 3. [[Za je glasovalo 56.]] [[Proti 3.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 20. točko dnevnega reda, to je s prvo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o pravilih cestnega prometa Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o pravilih cestnega prometa je primeren za nadaljnjo obravnavo. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov ima gospod Jernej Vrtovec.
Dober večer. V Novi Sloveniji nam je mar za varnost in ker nam je mar za varnost voznikov koles z motorjem ter ostalih udeležencev v cestnem prometu in tudi v tem primeru pešcev, smo zakon v Novi Sloveniji pripravili in ga bomo tudi podprli. Skozi celotno razpravo se je danes videlo sledeče: Nova Slovenija predlaga štiri rešitve v enem samem zakonu, vlada obljublja sistemsko rešitev štirih rešitev v treh zakonih. Sklep celotnega diskurza pa je tale, če bi šlo koaliciji za resnico, ne za prestiž, kateri glas bo obveljal, potem bi zakon v prvi obravnavi, torej danes, podprli ter v drugi obravnavi ohranili samo tiste rešitve, ki tudi po mnenju Ministrstva za infrastrukturo sodijo v zakon, ki smo ga danes podprli. Tako bi dejansko prihranili čas, obenem bi zagotovili tej sistemskosti, o kateri smo danes tako na dolgo in široko govorili. Zagotovili pa bi še pred poletjem le eno – varnost za udeležence v cestnem prometu, varnost za otroke, stare med 12 in 14 let, kajti ministrstvo do poletja v parlamentarno proceduro zakona ne bo spravilo, da bi začel veljati že ob koncu počitnic, ko je v cestnem prometu največ ljudi, ki uporabljajo kolesa s pomožnim motorjem. Zaradi tega bomo v Novi Sloveniji zakon, ki smo ga pripravili, tudi podprli. Najlepša hvala.
Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Združena levica ima dr. Franc Trček.
Hvala za besedo. Govorec pred mano je govoril o resnici. Obstajajo neka področja stvarnosti, ker obstaja fizikalna resnica, ne glede na naše ideološke, strankarske pripadnosti. Ko se z določeno hitrostjo zaletiš v nek zid, je potem neka posledica. In to je zakon, ki se ukvarja dobesedno s tem; in okrog tega delati nek tak kažin, kot se je dogajal v dveh, treh predhodnih urah, je sramotno. Vmes sem dobil nek sms, ko je neka učenka 6. razreda to gledala na obisku pri starih starših in je rekla – pa teli so bolani. Res je, smo, rabimo neko kolektivno psihoterapijo. Promet, mobilnost je neka dejavnost, v katero smo po drugi strani vsi vključeni, tudi neka omica, ki čez okno to gleda, odpre okno. je pomembno, kakšen je promet in kako se tam odvija. Lahko jo kap zadane, če se bo kdo zaletel, lahko jo onesnaževanje in tako naprej. Gre za nek korekten predlog, ki sicer preči nekaj zakonov, ki bi se jih dalo amandmirati, je v prvi obravnavi. Tudi človek med nami, ki je videl nekaj tovrstnih posledic, s strani koalicije, kolega Gantar je zelo jasno povedal, je tudi dolgoletni motorist. Jaz res ne vidim razloga, da bi kdorkoli glasoval proti temu zakonskem predlogu, ki ga izboljšamo v drugem in tretjem branju. Jaz seveda ne bom pozival; v Združeni levici bomo glasovali za. Veste, tudi državljanke in državljani od nas pričakujejo, da že malo nekako odrastemo, da se nehamo iti maškarado. To je lep lakmusov papir, kjer lahko to dokažemo ali pa tudi ne. Žal se bojim, da verjetno ne bomo dokazali, ampak v Združeni levici bomo glasovali za ta predlog Nove Slovenije; čeprav nas ideološko preči tukaj cel krog. Hvala za besedo.
Še kakšna obrazložitev? Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Stranke modernega centra ima Danilo Anton Ranc.
Spoštovani kolegice in kolegi! V Poslanski skupini Modernega centra tega predloga zakona ne bomo podprli v nadaljnjo obravnavo, ker menimo, da ministrstvo pripravlja vzporedno isti predlog, ki bo, lahko trdim, boljši in bo združil tudi vse elemente in dobre predloge iz predloga Nove Slovenije. Hvala lepa.
Še kakšna obrazložitev v imenu poslanske skupine? [[Ne.]] Obrazložitev glasu v lastnem imenu ima dr. Franc Trček.
Hvala za besedo. Moram se oglasiti, saj sem že povedal, kako bom glasoval. Ta koalicija pa naj se začne zavedati tega, kar je povedal član te koalicije, omenjeni kolega Gantar, da s tem oddaljujete možnost, da bi preprečili kakšno težko poškodbo ali celo smrt. Seveda imate poslansko imuniteto, ampak vseeno se zavedajte tega. Hvala za besedo.
Glasujemo. Navzočih je 71, poslank in poslancev, za je glasovalo 35, proti 34. [[Za je glasovalo 35.]] [[Proti 34.]] Ugotavljam, da je zbor sklep sprejel, zato bo predlog zakona dodeljen v obravnavo Odboru za infrastrukturo, okolje in prostor kot matičnemu delovnemu telesu. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na prekinjeno 1. točko dnevnega reda, to je na Vprašanja poslank in poslancev. Pregled predlogov sklepov poslank in poslancev za razpravo o odgovorih predsednika Vlade, ministric in ministrov je objavljen na e-klopi. V skladu s predlogom poslanca dr. Mateja T. Vatovca bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru predsednika Vlade dr. Mira Cerarja na poslansko vprašanje dr. Mateja T. Vatovca v zvezi s stališči Vlade do tajnih trgovinsko-investicijskih sporazumov (TTIP, CETA). Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Združena levica ima dr. Matej T. Vatovec.
Hvala, predsednik. Predsedniku Vlade sem postavil štiri zelo direktna vprašanja. Prvič. Ali se mu ne zdijo postopki pogajanj, ki so skrajno netransparentni, nesprejemljivi? Ali se je sam osebno seznanil z vsebino dokumentov? Kako bo zavaroval interese državljank in državljanov glede na to, da podpira nadaljevanje pogajanj? In kot zadnje oziroma mogoče najbolj ključno, ali podpira idejo, da bi se o teh sporazumih predhodno izrekli državljanke in državljani? V svoji maniri predsednik Vlade seveda ni na nobenega od teh vprašanj odgovoril ali pa vsej ne direktno; vemo pa, da ti sporazumi prinašajo skrajno resne posledice. Po eni strani izgubo več kot pol milijona delovnih mest, [[...]]
Prosim, mir!
velike negativne vplive na kmetijstvo, na farmacevtsko industrijo, ki je v Sloveniji ena ključnih panog; da ne govorim o vseh standardih, ki veljajo – socialnih, okoljskih, prehranskih, zdravstvenih in tako naprej. Vse, kar je na nek način predsednik Vlade odgovoril, je bilo to, kako je nek interes državljank in državljanov zavarovan, ker ga brani, pač je to stališče slovenske delegacije. Po drugi strani pa bi tukaj morali nujno poudariti, da je že predhodni primer CETA, ki je zdaj že javno objavljen in znan, za kaj gre, kratko malo povozil vse to, proti čemur so bile določene države članice v teh pogajanjih; in se je potem v končnem besedilu med drugim vneslo tudi sporni arbitražni mehanizem ICS. Skratka, gre za resna vprašanja in predvsem resne posledice, ki jih prinašajo ti tajni sporazumi. Menimo, da bi se o tem morali pogovoriti tudi v državnem zboru v čim širšem krogu in nasloviti veliko več [[…]]
Bi lahko prosil malo tišine!
[[...]]vprašanj. Med drugim tudi, ali bi bilo smiselno pred ratifikacijo javno objaviti polno besedilo; in tudi to, da bi morali v parlamentih ratifikacijo izpeljati z dvotretjinsko večino. Pa tudi to, da moramo zahtevati, da se državljanke in državljani o tem predhodno izrečejo na posvetovalnem referendumu. Zaradi teh razlogov bomo v poslanski skupini glasovali za splošno razpravo, ker gre za resno stvar, ki lahko ogrozi prihodnost te države.
Postopkovno ima dr. Franc Trček.
Spoštovani predsedujoči, prosim, da zagotovite red v dvorani. Hvala.
Skušam že cel čas. Res bi vas prosil, da opravimo ta del seje tako, kot gre; in da vsaj poslušamo tistega, ki govori, in ne motimo na vse druge načine. To bi bilo res primerno, odraža minimalno spoštovanje drug do drugega čisto na medčloveškem nivoju. Ne potrebujem kakšnega drugega napotilo. Glasujemo. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za je glasovalo 27, proti 45. [[Za je glasovalo 27.]] [[Proti 45.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanke gospe Ive Dimic bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru predsednika Vlade dr. Mira Cerarja na poslansko vprašanje gospe Ive Dimic v zvezi z zgrešeno kmetijsko politiko Vlade Republike Slovenije. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov ima gospa Iva Dimic.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Spoštovani vsi navzoči! Z odgovorom predsednika Vlade v Novi Sloveniji nismo zadovoljni. Njegov odgovor je bil dokaz, da razmer v slovenskem kmetijstvu ne pozna. Še več, da niti ne pozna, s kakšnimi podatki je na včerajšnjem odgovoru operiral oziroma kakšne podatke so mu pripravili. Govoril je o ukrepih za blažitev ruskega embarga, vendar slovenskega kmetijstva ni prizadel samo ruski embargo. Ker ruski embargo je povzročil določeno, predvsem največjo škodo na sadjarstvu. Jaz pa sem želela opozoriti na težke razmere in na neprave ukrepe v slovenskem kmetijstvu, tudi na težave v gozdarstvu. In če mi ne verjamete, naj samo povem, da je bilo v glasilu Kmečki glas navedeno in se tudi potrjuje to, kar sem spraševala, da enostavno vedno več mladih prevzemnikov na kmetiji hitro preračuna, da se jim kmetovanje ne izplača in enostavno odhajajo v mesto. To je bil moj namen, moj cilj, da se pripravijo za slovensko kmetijstvo taki ukrepi, ki bi take mlade zadržali. Če je enoodstoten dvig samooskrbe v Sloveniji 10 tisoč novih delovnih mest, potem vemo, kje jih imamo, vsaj 60 tisoč delovnih mest, od 40–60 tisoč delovnih mest, ker ravno za toliko odstotnih točk je padla samooskrba v petindvajsetih letih; iz dobrih 82, 83 % smo sedaj na realnih 34–36 %. Tukaj so delovna mesta, tukaj je naša priložnost. In ta politika, ki se jo zadnjih sedem let pelje, ne pelje v to smer. Zato predlagam in prosim za podporo. Hvala.
Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev. Za je glasovalo 20, proti 48. [[Za je glasovalo 20.]] [[Proti 48.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanke mag. Alenke Bratušek bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru predsednika Vlade dr. Mira Cerarja na poslansko vprašanje mag. Alenke Bratušek v zvezi s pravno državo. Glasujemo. Navzočih je 69 poslank in poslancev. Za je glasovalo 18, proti 46. [[Za je glasovalo 18.]] [[Proti 46.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca gospoda Franca Breznika bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za gospodarski razvoj in tehnologijo gospoda Zdravka Počivalška na poslansko vprašanje gospoda Franca Breznika v zvezi z izborom Špele Kučan za ekonomsko svetovalko v Ženevi. Obrazložitev glasu v imenu Poslanke skupine Slovenske demokratske stranke ima gospod Franc Breznik.
Hvala, gospod predsednik. Jaz prosim za podporo. Tisti, ki ste bili navzoči na seji, ko sem ministra Počivalška vprašal glede gospe Špele Kučan, ki je bila imenovana brez neke resne izobrazbe na mesto svetovalca v svetovno trgovinsko organizacijo v Ženevi. Kot veste, je zagotovil, da je to primerna kandidatka, s tem da je nekdo, ki je profesor španskega jezika, ki ima tečaj angleščine, torej znanje angleščine C1 in ki je tudi antropolog, primeren kot strokovnjak za mednarodno trgovino. Sam menim, da je to lahko pravnik, lahko je to ekonomist ali pa je to strokovnjak za mednarodne odnose. Minister konkretnega odgovora ni podal, ni podal neke argumentacije in menim, da ne gre za to, da je hčerka to nekdanjega predsednika; ampak gre za to, da je nekompetentni kandidat. Gre za pomembno mesto, kljub temu da minister Počivalšek pravi, da ne gre. V mednarodni trgovini potrebujemo široka znanja, potrebujemo znanja in tukaj menim, da ta kandidatka ne izpolnjuje zadostnim pogojem, niti nima kompetenc. In mislim, da je pri celi vrsti brezposelnih mladih ljudi, ki so končali magisterij, nekateri celo doktorate, imajo vrhunsko znanje angleščine, ki imajo mednarodne izkušnje, med katerimi so nekateri danes celo na zavodu za zaposlovanje, to slab primer takšne prakse. Slab primer je tudi tisti, ki podpirate takšne kandidature, ki govorite o etiki, morali. Zame obstajajo v Sloveniji samo meritokratska načela – tisti, ki so na nekem področju lahko najboljši, ki imajo najboljše kompetence, tisti po moje lahko dosežejo te funkcije in predstavljajo državo tudi v mednarodnih institucijah. Ženeva, predvsem mednarodna trgovinska organizacija ter delo v Organizaciji združenih narodov zame predstavlja eno pomembnih institucij in tja bi po mojem mnenju lahko pošiljali izredno kompetentne kandidate, ki jih imamo na razpolago. Zato vas prosim, spoštovani kolegice in kolegi, da moj predlog za razpravo podprete. Najlepša hvala.
Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 19, proti 52. [[Za je glasovalo 19.]] [[Proti 52.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca dr. Vinka Gorenaka bo Državni zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministrice za notranje zadeve mag. Vesne Györkös Žnidar na poslansko vprašanje dr. Vinka Gorenaka v zvezi z ilegalnimi migranti po zaprtju državne meje med Makedonijo in Grčijo. Glasujemo. Navzočih je 62 poslank in poslancev, za je glasovalo 14, proti 46. [[Za je glasovalo 14.]] [[Proti 46.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca mag. Branka Grimsa bo Državni zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministrice za notranje zadeve mag. Vesne Györkös Žnidar na poslansko vprašanje mag. Branka Grimsa v zvezi z ukrepanjem zoper zamaskirane zagovornike migrantov. Glasujemo. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za je glasovalo 17, proti 53. [[Za je glasovalo 17.]] [[Proti 53.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca mag. Andreja Širclja bo Državni zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za finance dr. Dušana Mramorja na poslansko vprašanje mag. Andreja Širclja v zvezi s kadrovanjem v nadzorni svet in upravo NLB d. d. Glasujemo. Navzočih je 69 poslank in poslancev, za je glasovalo 18, proti 47. [[Za je glasovalo 18.]] [[Proti 47.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca dr. Franca Trčka bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministrice za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti dr. Anje Kopač Mrak ter ministrice za okolje in prostor gospe Irene Majcen na poslansko vprašanje dr. Franca Trčka v zvezi s problematiko deložacij v Sloveniji. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Združena levica ima dr. Franc Trček.
Hvala še enkrat za besedo, predsedujoči. Na 18. redni seji Državnega zbora sem predsednika Vlade v imenu Poslanske skupine Združena levica spraševal o problematiki revščine v Sloveniji. Z žalostjo moram reči, da nam je gospod Cerar podal bolj neodgovor kot odgovor tudi v nekem podvprašanju o deložacijah, zato sem moral vajo v ponedeljek ponoviti. Odgovor ministric je bil nekako dvoznačen, ampak še bolj turoben in žaloben, če se mimogrede tako izrazim, parafraza oslička iz Medvedka Puja. Ampak tako oslovsko se ne bi smeli vesti v Državnem zboru, saj smo ustavna parlamentarna demokracija. Kaj pravi 2. člen Ustave? Da smo pravna in socialna država. 3. člen Ustave pravi, da smo država vseh državljank in državljanov. Šele 78. člen od 174 pa govori o primernem stanovanju. Država nekako, ki ne zna poskrbeti za tiste pomoči najbolj potrebne, ni vredna, da obstaja, če se malo grdo izrazim. Resorne ministrice so sicer rekle, da se nekako zavedajo problema, omenjale so neke številkice. Socialdemokratska ministrica, ki v osnovi to ni njen osnovni resor, moram priznati, je celo rekla, da se zgodi, da gre zaradi deložacije kakšna družina narazen, ker jih nimajo kam skupaj dati. Sočasno je pa toliko na pol razsutih zlasti stanovanj, ki so včasih pripadala Ministrstvu za obrambo v tej državi. Nekako so govorile tudi, da bodo največje karitativne organizacije poskrbele za to. Sočasno pa je vlada pretekli teden požegnala 40 milijonov za dokončanje HE Brežice. Kadarkoli se govori o Natu, bo premier voljno obljubil, da bo dal več penez za orožje. Danes smo tudi vložili v parlamentarno proceduro novelo zakona, ki novelira tisti del občinskega ZUJF-a, da bi s tem preprečili še dodatne deložacije. Je neka tematika, za katero mislim, da se jo moramo nujno resno lotiti. Očitno se vse te problematike izvršilna oblast ne zaveda v zadostni meri in je tudi naša naloga, poslank in poslancev, ker smo po členu o poslankah in poslancih, ga ne bom zdaj citiral, za to tudi odgovorni. Mi bomo seveda glasovali za. Vas pa pozivam, da se nehate vesti kot noj, ki glavo tišči v pesek. Hvala za besedo.
Glasujemo. Navzočih je 69 poslank in poslancev, za je glasovalo 21, proti 46. [[Za je glasovalo 21.]] [[Proti 46.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca gospoda Marijana Pojbiča bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za gospodarski razvoj in tehnologijo gospoda Zdravka Počivalška na poslansko vprašanje gospoda Marijana Pojbiča v zvezi s spremembo sklepa glede višine nepovratnih sredstev za problemsko območje Maribor. Glasujemo. Pardon, prekinjam. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Združena levica ima dr. Franc Trček.
Hvala za besedo. Sem mislil, da bo kolega Pojbič govoril. So neka določena prečenja v tem državnem zboru, ki gredo onkraj Združena levica–SDS, čeprav se je z veliko večino politike Slovenske demokratske stranke ne strinjam. Tukaj se dotaknemo ene zelo pomembne tematike, da v tej družbi in državi, ko pride na oblast nova oblast, zlasti če jim to stopi v glavo, kot da svet pred njimi ni obstajal. Mi smo imeli neke menjave oblasti, Alenke Bratušek in njene ekipe ni tukaj, takrat je bilo to sprejeto, je to še vedno neka zaveza, ki se jo zdaj nekako poskuša vedno znova izigravat. Pa imamo tukaj kar nekaj Štajercev, kolegov in kolegic, zlasti v Stranki modernega centra, ki verjetno, ko pridejo na to stran Trojan, nekako malo pozabijo, od kod so doma. Verjetno ni nobenega od nas, ki prihaja iz tega problemskega območja, ki jih ne bi vsaj vsaka dva, tri dni, če ne že dnevno, slišal, kdaj bodo ti penezi prišli v Maribor. Jaz sem prvi, ki bi bil proti temu, da ti penezi pridejo v Maribor na način, da se razfrčkajo, če po domače povem; ampak to je obveza, ki jo je sprejela neka vlada in ki še vedno velja. Vi pa to izigravate, se zavedate tega?! Jaz ne vem, jaz bom začel potem v imenu Združene levice, ker izvršilna oblast nima take imunitete kot mi, jo kazensko preganjat, če ne bo šlo drugače. Bova pa s Pojbičem skupaj spisala prijavo, ne hecam se. Vi se zdaj režite, seveda, vi ste zdaj frajerji, imate glasove, bôli vas, da ne rečem kaj. Dajte začeti že malo razmišljati, pa ne zaradi naslednjih volitev, ampak zaradi tega, ker Slovenija ni samo malo Ljubljanska kotlina ter kje si bomo mi štalce uštimali. Ali bomo ostali v parlamentu ali ne. To je obveza in zaveza ter sprejeti zakon vlade Alenke Bratušek, ki ga nismo preklicali. Maribor je drugi obraz slovenske tranzicije, pa ne bom šel zdaj v mitologizirane zgodbe, koliko je tukaj pokojni Drnovšek kriv, gor in dol, pustimo stati. Ta vlada je rabila tretjino mandata, da se je zmigala do Maribora; in zdaj še to malo penez, kaj bi bilo, nas boste pa rezali kot klobaso. Prosim vas lepo. V Združeni levici bomo seveda podprli predlog kolega Pojbiča. Bilo bi dostojno, da se malo zresnimo, da postanemo zreli, da ga vsi podpremo in da se tudi resno začnemo ukvarjati s povečujočimi se regionalnimi razlikami v Sloveniji. Hvala.
Glasujemo. Navzočih je 64 poslank in poslancev, za je glasovalo 24, proti 39. [[Za je glasovalo 24.]] [[Proti 39.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca gospoda Zvonka Laha bo zbor odločil v naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministrice za okolje in prostor gospe Irene Majcen na poslansko vprašanje gospoda Zvonka Laha v zvezi z ravnanjem z odpadki v Sloveniji. Glasujemo. Navzočih je 68 poslank in poslancev, za je glasovalo 21, proti 47. [[Za je glasovalo 21.]] [[Proti 47.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca Miha Kordiša bo zbor odločil v naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministrice za izobraževanje, znanost in šport dr. Maje Makovec Brenčič na poslansko vprašanje Miha Kordiša v zvezi z Uredbo o spremembah in dopolnitvah Uredbe o javnem financiranju visokošolskih zavodov in drugih zavodov. Glasujemo. Navzočih je 70 poslank in poslancev, za je glasovalo 20, proti 49. [[Za je glasovalo 20.]] [[Proti 49.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanke gospe Anje Bah Žibert bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministrice za izobraževanje, znanost in šport dr. Maje Makovec Brenčič na poslansko vprašanje gospe Anje Bah Žibert v zvezi z roki za dokončanje predbolonjskih študijskih programov. Glasujemo. Navzočih je 69 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 16, proti pa 48. [[Za jih je glasovalo 16.]] [[Proti 48.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca gospoda Franca Breznika bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo v odgovoru ministra za finance dr. Dušana Mramorja na poslansko vprašanje gospoda Franca Breznika v zvezi z davčnimi blagajnami. Glasujemo. Navzočih je 69 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 17, proti pa 47. [[Za jih je glasovalo 17.]] [[Proti 47.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanke Violete Tomić bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za gospodarski razvoj in tehnologijo gospoda Zdravka Počivalška na poslansko vprašanje Violete Tomić v zvezi s tajnimi trgovinsko-investicijskimi sporazumi TTIP in CETA. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Združena levica ima Violeta Tomić.
Ja, vidite, kako je to pomenljivo. Prvo in zadnje nam je TTIP, zato bom jaz samo nadaljevala tam, kjer je kolega Matej T. Vatovec prekinil. Ne morem verjeti, da poslanci, ki boste odločali v tem parlamentu o tajnih trgovinskih in investicijskih sporazumih, glasujete proti temu, da bi se seznanili o tem, o čem boste odločali. Kot da bi sedele svete opice tukaj – ne vidim, ne slišim, ne govorim; znam pa pritisniti gumb, ko mi nekdo od zgoraj reče, kaj bom pritisnil. In ta nevidna roka kapitala vodi tudi ta državni zbor, na žalost. Zanima me, koliko od vas, koalicijskih poslancev, se je prijavilo za v gluho sobo, da bo prebiralo te dokumente. Nekaj vas pa je, me veseli. V Poslanski skupini Združena levica smo skoraj vsi. Grožnja TTIP je grožnja za skoraj milijon delovnih mest na obeh straneh Atlantika, je grožnja naši prehranski varnosti, je grožnja sociali, je grožnja delavskim pravicam. Verjemite mi, da bo to konec sveta, kakršnega smo poznali do zdaj. In najmanj kar je, je to, da o tem razpravljamo v tem državnem zboru. To je najmanj, da se pustimo seznaniti in da nam gospod Počivalšek ali pa predsednik Vlade Miro Cerar povesta, kakšno je njuno mnenje, kako sta seznanjena s to materijo, da si mi lahko potem ustvarimo o tem mnenje. Zato smo odvisni zopet od žvižgačev. Nizozemski Greenpeace je povedal, da to niso pogajanja med ZDA in Evropo, to so pogajanja med kapitalom, med korporacijami in ljudmi. Tukaj je ogrožena naša farmacevtska industrija, predvsem pa naše kmetijstvo. Nehajte lagati kmetom, da se zavzemate za samooskrbnost in za kmeta, za njihove pravice in za davčne olajšave in karkoli. TTIP bo uničil slovensko kmetijstvo in to je definitivno. Zato vas prosim, kolegi, dajmo vsaj razpravljati o tem, stisnite ta gumb, pogovarjajmo se, da bomo vedeli, o čem glasujemo, ko bo prišlo do tega; kajti nosimo veliko odgovornost – pred nami in pred našimi zanamci, ki bodo morali živeti v svetu, kakršnega bomo mi v tem mandatu naredili. Hvala.
Še kakšna obrazložitev v imenu poslanske skupine? Ne. Obrazložitev v lastnem imenu ima dr. Franc Trček.
Hvala za besedo. Bom enkrat jaz za spremembo esemcejevcko, poslovniško formalen. Ko začneš vlado malo spraševati glede tega, običajno rečejo – mi smo dobili mandat za pogajanja. Ta državni zbor je na seji nekih matičnih teles preteklo leto sprejel tudi sklep, da vlada obvešča ta državni zbor o pogajanjih. Tega ta vlada ne počne. Ne počne. Številne sklepe tega državnega zbora vzame na način Trla baba lan. Ta vlada tega ne počne, tudi zato bi bilo dostojno, da glasujete za. Tam se režita kolega Matić in kolegica Ban. Ne vem, kaj je tu smešnega?! Potem pa nehajmo sklepe sprejemati na odborih, pa ne bomo tukaj viseli, ne vem, eni bomo shujšali mogoče. Ta državni zbor je sprejel obvezujoči sklep, da vlada, ki ima mandat za pogajanja, ta državni zbor obvešča o pogajanjih. Trinajsti krog pogajanj je že, kolikokrat smo bili obveščeni?! Hvala za besedo.
Glasujemo. Navzočih je 60 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 22, proti pa 37. [[Za je glasovalo 22.]] [[Proti 37.]] Ugotavljam, da je sklep ni sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda ter prekinjam 19. sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali danes ob 9. uri.