Spoštovane kolegice poslanke, kolegi poslanci, gospe in gospodje, dobro jutro! Začenjam z nadaljevanjem 28. seje Državnega zbora. Obveščena sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: Franc Jurša, Violeta Tomić od 17. ure do glasovanja, dr. Matej Tašner Vatovec od 9. do 13. ure, Soniboj Knežak do 13. ure, Nik Prebil od 9.30 do 12.30 in mag. Dušan Verbič. Vse prisotne še enkrat lepo pozdravljam! Prehajamo na 14. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O SODNIH TAKSAH V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada, zato za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade. Gospod Zlatko Ratej, državni sekretar na Ministrstvu za pravosodje, beseda je vaša. Izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovani poslanke in poslanci! S Predlogom sprememb in dopolnitev Zakona o sodnih taksah, ki je danes pred vami, se zasledujejo štiri glavni cilji. To so uskladitev z odločbo Ustavnega sodišča, prilagoditev sodnih taks spremembam v veljavni zakonodaji, izboljšanje ureditve taksnih oprostitev in izboljšanje dostopa odvetnikov do spisnih listin v primeru obrambe po uradni dolžnosti. V okviru prvega cilja, to je uskladitve z odločbo Ustavnega sodišča, se znižuje zgornja omejitev vrednosti predmeta za odmero sodnih taks za nepravne postopke, in sicer s 60 milijonov evrov na en milijon evrov. Poleg tega se določa, da prosilcu za taksne ugodnosti ne bo več treba pridobiti soglasja družinskih članov za pridobivanje njihovih podatkov s strani sodišča. Drugi cilj predstavlja prilagoditev sodnih taks spremembam v veljavni zakonodaji, ki so nastopile v obdobju od uveljavitve prejšnje novele Zakona o sodnih taksah iz leta 2016. Najpomembnejše so spremembe sodnih taks za postopke v družinskih zadevah, kjer se takse usklajujejo z novim Zakonom o nepravdnem postopku v povezavi z Družinskih zakonikom. Posebna skrb se posveča varstvu koristi otrok, saj se predlaga nova taksna oprostitev za otroka, ki je dopolnil 15 let ter je sposoben razumeti pomen in pravne posledice svojih dejanj, ter za otrokovega skrbnika. Poleg družinskih zadev se takse usklajujejo z novo ureditvijo revizije z Zakonom o kolektivnih tožbah, z Zakonom o vzpostavitvi etažne lastnine in drugimi predpisi. Pri tretjem cilju gre za izboljšanje ureditve taksnih oprostitev. Taksne oprostitve se razširjajo na posredne proračunske uporabnike, ki so v celoti v lasti države, ter na organizacije, ki kot javno službo opravljajo naloge zaščite reševanja in pomoči po zakonu, ki ureja varstvo pred naravnimi in drugimi nesrečami. Stranka, ki ji je dodeljena redna ali izredna brezplačna pravna pomoč, bo za isti postopek že na podlagi zakona oproščena plačila sodnih taks. Jasno bo določeno, da bo lahko tudi nasprotnik stranke uveljavljal taksne ugodnosti. V okviru četrtega cilja bo ex offo odvetnikom olajšan dostop do spisnih listin, s tem da bo sodno takso za fotokopije treba plačati šele na koncu postopka. Poleg tega bo zaradi posodobljenega taksiranja izdaje nosilca podatkov manj potreb po fotokopijah. Med ostalimi pomembnejšimi spremembami sta zlasti znižanje sodne takse za elektronske vloge za 20 odstotkov in nova taksna oprostitev za delavce in zavarovance kot tožnike v postopkih o individualnih delovnih sporih in socialnih sporih ter za tožečo stranko v postopku po Zakonu o kolektivnih tožbah, o katerem odloča Delovno sodišče. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Predlog zakona je kot matično delovno telo obravnaval Odbor za pravosodje, zato za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku odbora gospodu Blažu Pavlinu. Izvolite.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem! Odbor za pravosodje je na svoji 34. seji 1. 12. 2021 kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o sodnih taksah, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo predložila Vlada in je bil 1. 10. 2021 objavljen na spletnih straneh Državnega zbora. Odbor je bil predhodno seznanjen z mnenjem Zakonodajno-pravne službe in mnenjem Komisije Državnega sveta za državno ureditev. Predstavnik predlagatelja, državni sekretar na Ministrstvu za pravosodje Zlatko Ratej, je v dopolnilni obrazložitvi členov povedal, da predlog zakona zasleduje naslednje cilje. Uskladitev taksne ureditev z odločbo ustavnega sodišča, posledično se znižuje zgornja omejitev vrednosti predmeta za odmero sodnih taks za nepravdne postopke s 60 milijonov evrov na 1 milijon evrov, kar ustrezna znesku 500 tisoč evrov za pravdni postopek. Prilagoditev sodnih taks spremembam zakonodaje po uveljavitvi zadnje novele, predvsem na področju postopkov v družinskih zadevah ‒ vse sodne takse za postopke za ureditev osebnih stanj in družinskih razmerij bodo zbrane na istem mestu in enotno urejene. Odprava nekaterih manjših pomanjkljivosti veljavne zakonodaje, zlasti glede taksnih oprostitev, ter rešitev glede zagotavljanja spisnih listin v zadevah, kjer odvetniki izvajajo obrambo po uradni dolžnosti. Opredelil se je tudi do pripomb Zakonodajno-pravne službe. Glede višine sodne takse v postopkih za sodno varstvo po zakonu, ki ureja pravno varstvo v postopkih javnega naročanja, pa na Ministrstvu za pravosodje menijo, da predlagane sodne takse ustrezajo visokim vrednostim predmeta postopka. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe Valentina Marolt je povedala, da so bila ustno podana pojasnila Ministrstva za pravosodje na pripombe iz njihovega pravnega mnenja ustrezne. Državni svetnik Rajko Fajt je predstavil pisno mnenje Komisije Državnega sveta za državno ureditev, ki predlog zakona podpira. V razpravi so bile izpostavljene sodne takse v sporih s področja javnega naročanja, ki se po višini precej razlikuje od ostalih, zahtevnejših upravnih sporov, ter predvidene sodne takse za vse tožbene zahtevke. Odvetnica Lara Savnik je povedala, da je Odvetniška zbornica Slovenije v postopku priprave zakona podala več predlogov. Med drugim so opozorili, da lahko previsoke sodne takse stranke odvračajo od postopkov. Generalni državni odvetnik mag. Jurij Groznik je povedal, da je Državno odvetništvo tudi sodelovalo v postopku priprave zakona in izrazil podporo rešitvam, ki odpravljajo ugotovljeno neustavnost ter krepijo državni proračun. Odbor je na to brez razprave v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval o vseh členih predloga zakona in jih sprejel. Ker k predlogu zakona ni bilo sprejetih amandmajev, Odbor za pravosodje predlaga Državnemu zboru, da Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o sodnih taksah sprejme v predloženem besedilu. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Kot prvi dobi besedo ponovno gospod Blaž Pavlin. Predstavil bo stališče Poslanske skupine NSi. Izvolite.
Hvala lepa še enkrat za besedo. Kot omenjeno, je predlog sprememb Zakona o sodnih taksah Državnemu zboru predložila Vlada Republike Slovenije. Predlagatelj navaja predvsem naslednje cilje zakona. Uskladitev taksne ureditve z odločbo Ustavnega sodišča, prilagoditev sodnih taks spremembam v zakonodaji, ki so nastopile v obdobju od uveljavitve zadnje novele leta 2016 ‒ to je predvsem na področju postopkov v družinskih zadevah. Družinski zakonik je odločanje o nekaterih družinskih zadevah prenesel iz pristojnosti centrov za socialno delo v sodno pristojnost. Temu pa je treba tudi uskladiti in urediti takse. Določajo se takse za postopke v zakonskih sporih, v sporih o ugotovitvi ali izpodbijanju očetovstva ali materinstva in v sporih o varstvu, vzgoji in preživljanju otrok. Posebej se bo taksiral tudi vsak postopek za izdajo začasne odredbe, ne glede na to, ali se bo začel pred ali med postopkom o družinskih zadevah. V tem primeru se bodo takse seštevale. Razlog za taksiranje vsake posamezne zadeve je v prilagoditvi taksne obremenitve realnemu obsegu dela sodišč. Pri tem je treba poudariti, da nova ureditev ne bo ogrožala načela varovanja koristi otroka, saj plačilo sodne takse v postopkih za ureditev osebnih stanj in družinskih razmerij ni procesna predpostavka. Sodišče torej ne glede na plačilo sodne takse začne z opravo procesnih dejanj, neplačano sodno takso pa bo po potrebi naknadno terjalo. Načelo varovanja koristi otrok v postopkih za ureditev osebnih stanj in družinskih razmerij se zasleduje tudi z novo taksno oprostitvijo, ki bo veljala za otroka, ki je dopolnil 15 let ter je sposoben razumeti pomen in pravne posledice svojih dejanj, ter za otrokovega skrbnika. Predlaga se razširitev taksnih oprostitev za posredne proračunske porabnike, ki so v celoti v lasti države. Gre za pravne osebe, ki so organizirane v obliki javnega zavoda, javne agencije ali javnega sklada; podobno zdaj velja že za upravne takse. Enako se določi tudi za organizacije, ki kot javno službo opravljajo naloge zaščite, reševanja in pomoči. Plačila sodnih taks je že po uveljavljeni ureditvi dejansko oproščena vsaka stranka za postopek, za katerega ji je bila dodeljena redna ali izredna brezplačna pravna pomoč. Po novem v tem istem postopku ne bo več treba zaprošati za taksno oprostitev. Pri ugotavljanju premoženjskega, finančnega in likvidnostnega stanja stranke, ki je espe ali pravna oseba, se po noveli ne upošteva premoženje, s katerim stranka dejansko ne more razpolagati, če stranka izkaže upravičene razloge, zaradi katerih je razpolaganje s tem premoženjem omejeno in na podlagi katerih je mogoče utemeljeno sklepati, da jih stranka ni zakrivila po lastni volji. Za primere, ko je vloga za začetek postopka, ki jo je mogoče vložiti v fizični ali elektronski obliki, vložena v elektronski obliki, se po novem predlaga 20-procentna nižja sodna taksa za postopke, kot je predpisana v tarifnem delu. Poslanci Nove Slovenije bomo predlog sprememb zakona podprli, saj novela poleg uskladitev z odločbo Ustavnega sodišča prinaša še nekaj smiselnih poenostavitev in sprememb, ki bodo šibkejšim posameznikom olajšale dostop do sodnega varstva. Pozdravljamo tudi novo ureditev, ki bo gospodarskim subjektom omogočila, da se pri ugotavljanju finančnega stanja ne upošteva premoženje, s katerim stranka dejansko ne more razpolagati, ter 20-procentno znižanje takse v primeru vlaganja vlog v elektronski obliki, ki gre v smeri spodbujanja digitalnega prehoda. Najlepša hvala.
Hvala lepa. Naslednja je na vrsti gospa Monika Gregorčič, ki bo predstavila stališče Poslanske skupine SMC. Izvolite.
Dobro jutro! Spoštovane kolegice in kolegi, spoštovani predstavniki Vlade! Danes odločamo o noveli Zakona o sodnih taksah, s katero se zasledujejo naslednji cilji. Uskladitev taksne ureditve z zadnjo odločbo Ustavnega sodišča, ki je z odločbo razveljavilo naraščanje sodnih taks za pravdni in njemu sorodne postopke pri vrednostih spornega predmeta nad 500 tisoč evrov. Skladno s tem se predlaga znižanje zgornje omejitve vrednosti predmeta za odmero sodnih taks za nepravdne postopke, in sicer s 60 milijonov evrov na milijon evrov. Z novelo se zasleduje tudi cilj prilagoditve sodnih taks spremembam v veljavni zakonodaji na področju postopkov v družinskih zadevah. Vse sodne takse za postopke za ureditev osebnih stanj in družinskih razmerij bodo zbrane na istem mestu in urejene enotno. Pri tem bodo ustrezno upoštevane spremembe s področja družinskih zadev in nepravdnega postopka, kot je na primer novi postopek za ugotovitev neobstoja zakonske zveze. Z novelo se prav tako odpravljajo nekatere manjše pomanjkljivosti zlasti glede taksnih oprostitev. Z vidika sodnih taks se izboljšuje tudi dostop odvetnikov do spisnih listin v zadevah, kjer izvajajo obrambo po uradni dolžnosti. Zakon o sodnih taksah je bil do sedaj že trikrat noveliran, in sicer leta 2010, 2013 in 2016. Današnja novela odgovarja tudi na povsem življenjske zadeve, s katerimi se soočajo posamezniki, in tako se številne takse znižujejo in uvajajo nove taksne oprostitve. Sodna taksa za postopek, v katerem lahko stranka vlogo za začetek postopka vloži v fizični ali elektronski obliki, se na primer, ko vlogo za začetek postopka vloži v elektronski obliki, zniža za 20 odstotkov. Med drugimi se nižajo tudi takse za obravnavo na področju postopkov najbolj pogostih družinskih zadev. Poleg tega se med subjekte, ki bodo oproščeni plačila sodnih taks, po novem uvrščajo tudi organizacije, ki kot javno službo opravljajo naloge zaščite, reševanja in pomoči po zakonu, ki ureja varstvo pred naravnimi in drugimi nesrečami. Z novelo zakona bo stranki za postopek, za katerega ji je bila dodeljena redna ali izredna brezplačna pravna pomoč, olajšana taksna oprostitev, saj ji ne bo več treba vlagati posebne vloge. Prav tako se taksna oprostitev uvaja za otroka, ki je dopolnil 15 let ter je sposoben razumeti pomen in pravne posledice svojih dejanj, ter za otrokovega skrbnika v postopkih za ureditev osebnih stanj in družinskih razmerij. Taksna oprostitev bo uveljavljena tudi za delavce in zavarovance kot tožnike v individualnih delovnih sporih in socialnih sporih. V naši poslanski skupini menimo, da novela Zakona o sodnih taksah na ustrezen način ureja zastavljene cilje, zato jo bomo podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine SNS bo predstavil gospod Jani Ivanuša. Izvolite.
Lepo dobro jutro vsem skupaj prisotnim, še posebej vam, spoštovana podpredsednica Državnega zbora, pa seveda predstavnikom Vlade! Pred seboj imamo Predlog zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o sodnih taksah v drugi obravnavi. Namen sodnih taks je prispevek h kritju stroškov sodišč. Pri določanju višine sodnih taks ima zakonodajalec široko polje poste presoje. Sedanji zakonodajalec se je odločil, da bo proračunske prilive iz naslova sodnih taks znižal za približno 96 tisoč evrov letno. Obveznost sodnih taks se znižuje, kar je dobro za ljudi. Predlagana ureditev ne ruši ravnovesja med interesi države po zaračunavanju sodnih taks ter interesom strank, da lahko učinkovito dostopajo do sodišč. Ker je obisk sodišča za marsikaterega ali marsikoga nekaj novega, marsikomu predstavlja nepotreben stres, saj ne ve, kaj lahko pričakuje. Veliko ljudi je že imelo izkušnjo s sodiščem, če ne drugače, v kakšnem prekrškovnem postopku oziroma z zapuščinsko obravnavo. Sodni postopki so načeloma dragi. Ko je oseba povabljena na sodišče, si zaradi pravne negotovosti velikokrat najame pooblaščenca, to je običajno odvetnik. Odvetniška tarifa pa se je pred kratkim časom tudi zvišala. Poleg vsega stresa, ki ga ima stranka s tem, ko se mora udeležiti obravnave, so na koncu še stroški postopka. Odvetniki niso poceni, zato lahko država pride ljudem nasproti le na način, da se znižujejo sodne takse. Na tem mestu pozivam vse, da izkoristijo takšne ugodnosti, kot so oprostitev, odlog in obročno plačilo sodnih taks. Dober predlog, ki ga vsebuje zakon, je, da so po novem oproščene plačila taks tudi organizacije, ki opravljajo naloge zaščite, reševanja in pomoči po zakonu, ki ureja varstvo pred naravnimi nesrečami. Postopek pridobitve brezplačne pravne pomoči se poenostavlja, saj osebi, ki ji je dodeljena brezplačna pravna pomoč, ne bo več treba posebej zaprošati za takšno oprostitev. Prav tako zakon zasleduje ukrepe na področju digitalizacije, saj določa, da se bo sodna taksa v primeru, ko bo vloga za začetek postopka vložena v elektronski obliki, za 20 odstotkov nižja. Uveljavlja se nova takšna oprostitev, in sicer če se bo delavec odločil tožiti delodajalca, mu ne bo ne bo treba plačati sodne takse. Na boljšem so tudi otroci, saj vsi tisti, ki so že dopolnili 15 let in so sposobni razumeti pomen in pravne posledice svojih dejanj, bodo v postopkih za ureditev osebnih stanj oproščeni plačila takse. Če strnem. Sodišča morajo biti dostopna strankam, kar se doseže tudi z ugodno taksno politiko. Plačilo sodne takse je skoraj vedno prva ovira, na katero naleti oseba, ki želi uveljavljati pravico do sodnega varstva. Informacije s terena kažejo na to, da bi se marsikateri državljan odločil za pravico do sodnega varstva, vendar ga od tega odvrne trenutna taksna politika. Takse bi se morale znižati v vseh tistih postopkih, ki jih ni malo, kot so spori zaradi motenja posesti in odškodninske zahteve. Hvala lepa za pozornost.
Hvala lepa tudi vam. Naslednji je na vrsti gospod Jure Ferjan. Predstavil bo stališče Poslanske skupine SDS. Izvolite.
Gospa podpredsednica, najlepša hvala za besedo. Cenjeni visoki zbor! Zakon o sodnih taksah je bil prvotno sprejet 1. aprila 2008 in je takrat pomembno posegel v ureditev področja sodnih taks, ki so bile pred tem urejene še z zakonom iz leta 1979. Trenutno veljavni Zakon o sodnih taksah je bil kasneje trikrat noveliran – leta 2010, 2013 in nazadnje še leta 2016. Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o sodnih taksah, ki ga imamo danes pred sabo, pa prinaša uskladitev taksne ureditve z zadnjo odločbo Ustavnega sodišča Republike Slovenije na tem področju. Sodne takse se bodo prilagodile spremembam v veljavni zakonodaji, ki so nastopile v obdobju od uveljavitve zadnje novele zakona, torej iz leta 2016, predvsem na področju postopkov v družinskih zadevah. Taksna ureditev se usklajuje s spremembami postopkov v družinskih zadevah po Zakonu o nepravdnem postopku in Družinskem zakoniku. Taksna ureditev se usklajuje tudi še z nekaterimi drugimi predpisi. Odpravljajo se nekatere manjše pomanjkljivosti veljavnega zakona, zlasti glede taksnih oprostitev. Na tem mestu bi izpostavil, da bo plačila sodnih taks že na podlagi zakona oproščena stranka za postopek, za katero je bila dodeljena redna ali izredna brezplačna pravna pomoč po Zakonu o brezplačni pravni pomoči. To pomeni, da ji ne bo potrebno več posebej zaprositi za taksno oprostitev. Potem se bo izboljšal tudi dostop odvetnikov do spisnih listin v zadevah, kjer izvajajo obrambo po uradni dolžnosti, seveda z vidika sodnih taks. Izpostavil bi še, da predlagane zakonske spremembe in dopolnitve sledijo istim oziroma prvotnim splošnim načelom, kot veljavni zakon že določa. Kot najpomembnejše bi izpostavil načelo enkratne enotne takse za postopek na posamezni stopnji, vključno z odločbo, ki jo v tem postopku, posameznem postopku, sodišče izda. Potem načelo določanja sodnih taks po vrednosti predmeta postopka − fiksne takse ostajajo izjema oziroma so izjema − in pa načelo sorazmernosti med višino sodne takse na eni strani in na drugi strani storitvijo sodišča, za katero je sodna taksa plačana. Glede na navedeno bomo v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o sodnih taksah soglasno podprli.
Hvala lepa. Še kot zadnja je na vrsti mag. Meira Hot. Predstavila bo stališče Poslanske skupine SD. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovana gospa podpredsednica. Kolegice in kolegi! Predlog sprememb in dopolnitev Zakona o sodnih taksah je izrazito strokoven zakon. Spremembe tako prinašajo uskladitev taksne ureditve z odločbo Ustavnega sodišča; prilagoditev sodnih taks spremembam v veljavni zakonodaji, ki so nastopile v obdobju od uveljavitve novele Zakona o sodnih taksah-1C leta 2016 predvsem na področju postopkov v družinskih zadevah. Družinski zakonik je namreč prenesel pristojnosti s centrov za socialno delo na sodišča. Višina sodne takse za zakonske spore se ohranja v višini 72 evrov. Prav tako se ohranja nespremenjena višina takse za postopke ugotavljanja oziroma izpodbijanja očetovstva ali materinstva in za postopke o odločanju o varstvu in vzgoji otroka, preživljanju otroka in o otrokovih stikih. Če bo sodišče v istem postopku obravnavalo več različnih zadev, bo praviloma treba plačati takso za vsako posamezno zadevo, saj se je pri pripravi novele izhajalo iz tega, da morajo stranke prispevati h kritju sodnih stroškov in če poteka več postopkov, je seveda tudi strošek večji. Predlagatelj je posebej izpostavil, da predlagana ureditev ne bo ogrožala načela varovanja koristi otroka. To je seveda najpomembnejše. Izrecno je namreč določeno, da sodišče, ne glede na plačilo sodne takse, v postopkih ureditve osebnih stanj in družinskih razmerij zadeve obravnava in se neplačane sodne takse izterja posebej in naknadno. S spremembami se odpravljajo tudi nekatere manjše pomanjkljivosti veljavnega zakona, zlasti glede taksnih oprostitev, predlog pa prinaša tudi rešitve problematike zagotavljanja spisnih listih v zadevah, kjer odvetniki izvajajo obrambo po uradni dolžnosti. Pripombe stroke so bile tekom zakonodajnega postopka večinoma upoštevane. Socialni demokrati predlogu sprememb zakona ne bomo nasprotovali.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker v drugi obravnavi matično delovno telo ni sprejelo nobenega amandmaja in ker amandmaji k prehodnim končnim določbam niso bili vloženi, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Odločanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili danes v okviru glasovanj, to je pol ure po prekinjeni 18. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 2. TOČKO DNEVNEGA REDA – DRUGA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O SPODBUJANJU INVESTICIJ v okviru nujnega postopka. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada, zato za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade. Gospod Andrej Čuš, državni sekretar na Ministrstvu za gospodarski razvoj in tehnologijo. Imate besedo, izvolite.
Spoštovana predsedujoča, cenjeni poslanke in poslanci, lep pozdrav! Dovolite mi, da na kratko predstavim ključne poudarke Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o spodbujanju investicij. Investicije so za nacionalno ekonomijo eden najpomembnejših dejavnikov pri pospeševanju gospodarskega razvoja. S predlogom zakona, ki je danes pred vami, želimo uresničiti zavezo Republike Slovenije iz Načrta za okrevanje in odpornost, da bo z reformo usmerila investicijsko dejavnost v zeleni prehod in doseganje višje produktivnosti gospodarstva, prav tako pa omogočiti črpanje dodatnih 88,5 milijona evrov za spodbujanje investicij iz naslova mehanizma za okrevanje in odpornost. S temi sredstvi in to usmeritvijo bomo seveda ostali konkurenčni drugim državam pri privabljanju investicij in ustvarili en enostaven ter predvidljiv sistem dodeljevanja investicijskih spodbud. Vlada Republike Slovenije je 18. novembra določila besedilo zakona in ga posredovala Državnemu zboru Republike Slovenije v sprejem po nujnem postopku, z obrazložitvijo, da gre za doseganje z Evropsko komisijo dogovorjenega cilja iz Načrta za okrevanje in odpornost; torej reforma mora stopiti v veljavo najkasneje do konca letošnjega leta, sicer je mogoče ali pa so sredstva iz mehanizma za okrevanje in odpornost ogrožena. Investicije, ki se bodo financirale iz Načrta za okrevanje in odpornost se bodo sofinancirala preko javnega razpisa javne agencije SPIRIT, in sicer znotraj naslednjih prilagojenih okvirov vrednosti investicij: med 1 in 12 milijoni evrov v predelovalni dejavnosti, med 0,5 in 3 milijoni evrov v storitveni dejavnosti ter med 0,5 in 2 milijonoma evrov v razvojno-raziskovalni dejavnosti. Pri teh spodbudah bo dodana vrednost na zaposlenega v gospodarski družbi dve leti po zaključku investicije morala biti višja od dodane vrednosti na zaposlenega v gospodarski družbi v poslovnem letu pred letom oddaje vloge. Obenem se odpravlja obveznost ustvarjanja delovnih mest, ostaja pa zaveza po ohranjanju števila le-teh. Tudi na račun števila delovnih mest pa se seveda prilagaja to tudi zelenemu prehodu in vključuje nove dodatne zelene pogoje: energetska učinkovitost proizvodnje, okoljsko odgovorno ravnanje, snovna učinkovitost, začetek investicije v roku šestih mesecev po skleniti pogodbe o dodelitvi subvencije in doseganje vsaj 40 odstotkov ocenjenih točk iz naslova zelenih, to je okoljsko trajnostnih meril. Obenem ni dovoljeno podpreti investicij, ki so v nasprotju z evropskimi standardi, torej ne smemo škoditi bistveno, ali pa so v nasprotju s cilji iz Uredbe EU za spodbujanje trajnostnih naložb. Podrobnejša merila bo določal podzakonski akt in bodo z aktualnimi merili oziroma kazalci kar najbolje odražala prispevek k zelenemu prehodu. Osnutek uredbe je pripravljen ter objavljen. V preteklem tednu je bila tudi zaključena njegova 30-dnevna javna obravnava. Na drugi strani se investicije, ki se financirajo iz integralnih sredstev, torej investicije nad pragovi 12, 3 in 2 milijona evrov, financirajo na podlagi neposredne vloge, torej tako kot doslej. Opredeljene so tudi strateške investicije, s katerimi sledimo istemu pristopu, in sicer zahtevano število ustvarjenih novih delovnih mest se prepolovi, dodaja pa se tudi možnost uporabe EU pravil za dodeljevanje pomoči za naložbe malih in srednjih podjetij, kar bo še posebej pomembno za območja, ki so lahko ob novi regionalni karti izpadla v zahodnem delu Slovenije, jih pa lahko podpremo v manjšem obsegu, upoštevajoč seveda pravila za naložbe za mala in srednja podjetja. Dovolite mi še, da se zahvalim Zakonodajno-pravni službi Državnega zbora za konstruktivne pripombe ter Odboru za gospodarstvo ter seveda članicam in članom za sprejem dveh uskladitvenih amandmajev, ki sledita temu mnenju ter seveda pripombam Evropske komisije. Slovensko gospodarstvo torej potrebuje spremembo zakona s področja spodbujanja investicij z namenom spodbujanja kapitalno intenzivnih investicij, investicij v naprednejšo tehnologijo in avtomatizacijo poslovnih procesov, kar bo dolgoročno omogočilo večjo produktivnost, konkurenčnost, odpornost ter zagotovilo zeleni prehod. Verjamemo, da bomo s tovrstnim pristopom, ki pomeni postopno izboljšanje poslovnega ter podpornega okolja, uspeli tako zadržati v Sloveniji že prisotna podjetja in jih seveda spodbuditi k nadaljnjim širitvam svojega poslovanja, kakor tudi privabiti nove investitorje. To bo nadalje vplivalo na vzpostavljanje pozitivne investicijske klime in optimizma, kar lahko pomeni nov razvojni impulz za Republiko Slovenijo. Slovenija potrebuje zakon sedaj, da se omogoči črpanje sredstev iz mehanizma za okrevanje in odpornost, saj vsaka drugačna odločitev pomeni izgubljene priložnosti za Slovenijo. V zgodovini jih je že bilo preveč. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog zakona je kot matično delovno telo obravnaval Odbor za gospodarstvo, zato za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsednici odbora gospe Mateji Udovč. Izvolite.
Spoštovani! Odbor za gospodarstvo je na 41. nujni seji 6. 12. 2021 in 43. nujni seji 13. 12. 2021 kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o spodbujanju investicij, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo in sprejetje po nujnem postopku predložila Vlada. Kolegij predsednik Državnega zbora je na 122. seji 1. 12. 2021 sklenil, da se predlog zakona obravnava po nujnem postopku. Skupina poslank in poslancev je 6. 12. 2021 na podlagi desetega odstavka 21. člena Poslovnika Državnega zbora vložila zahtevo za ponovno odločanje o odločitvi Kolegija predsednika Državnega zbora, da se predlog zakona obravnava po nujnem postopku. Državni zbor je na 28. seji 13. 12. 2021 sklenil, da se predlog zakona obravnava po nujnem postopku. V skladu s 129. členom Poslovnika Državnega zbora so amandmaje k predlogu zakona vložile poslanske skupine SDS, NSi in SMC, in sicer k 1. in 2. členu zakona. Na 41. nujni seji odbora so prisostvovali predstavnice in predstavniki Ministrstva za gospodarski razvoj in tehnologijo, Državnega sveta in Zakonodajno-pravne službe ter na 43. nujni seji odbora predstavnice in predstavniki Ministrstva za gospodarski razvoj in tehnologijo in Zakonodajno-pravna služba. V dopolnilni obrazložitvi je državni sekretar Ministrstva za gospodarski razvoj in tehnologijo predstavil glavne cilje in poglavitne rešitve predloga zakona. Poudaril je, da je predlagani zakon podlaga za uresničitev zavez iz Načrta za okrevanje in odpornost, da se z reformo usmeri investicijska dejavnost v zeleni prehod in doseže višja produktivnost podjetij ter večja konkurenčnost in odpornost slovenskega gospodarstva. Rešitev predlaganega zakona omogoča črpanje dodatnih 88,5 milijona evrov za spodbujanje investicij iz naslova mehanizma za okrevanje in odpornost. Predstavnica ZPS je pojasnila, da so bile pripombe iz pisnega mnenja namenjene večji javnosti, določnosti in notranji skladnosti predloga zakona. Pojasnila je, da so bile nekatere pripombe upoštevane z amandmaji koalicijskih poslanskih skupin, glede ostalih pa je ministrstvo podalo pisna pojasnila. V nadaljevanju je predstavnik Državnega sveta predstavil mnenje Komisije Državnega sveta za gospodarstvo, obrt, turizem in finance ter razloge, zaradi katerih komisija predlog zakona podpira. Ob tem je predstavil nekatere dileme ter vprašanja iz razprave komisije glede uresničevanja predlaganega zakona v praksi. V okviru razprave na 41. nujni seji in 43. nujni seji so nekateri člani odbora opozorili na problematiko odprave ustvarjanja novih delovnih mest kot pogoja za dodelitev sredstev iz tega naslova ter na nekatere dileme, povezane z avtomatizacijo proizvodnje ter digitalnim in tehničnim napredkom. Izražena je bila bojazen glede nekaterih negativnih posledic, ki bi predlagane rešitve imele v praksi za delavce. Nekateri člani odbora so izrazili podporo predlogu zakona in pri tem opozorili na vlogo proizvodnega kapitala in vlaganja v obnovo ter razširitev proizvodnega procesa kot predpogoja za gospodarski napredek. Izpostavljen je bil vpliv investicij na povečanje produktivnosti ter vpliv investicij na potrošnjo kot del agregatne potrošnje na velikost nacionalnega dohodka preko multiplikativnih procesov. Opozorjeno je bilo, da se je treba osredotočiti na bistvo predlaganega zakona, to je zagotovitev okvira, ki bo omogočil, da Slovenija pridobi 88,5 milijonov evrov nepovratnih sredstev Evropske unije za investicijske namene. V razpravi je bil predstavljen tudi vpliv covid-19 na gospodarski sistem, predvsem na storitvene dejavnosti oziroma turizem. V želji podpreti okrevanje teh segmentov gospodarstva je potrebno oblikovati ustrezne zakonske podlage za učinkovito rabo evropskih sredstev, ki so namenjena projektom, vključenim v Nacionalni načrt za okrevanje in odpornost, eno izmed navedenih podlag pa predstavlja prav obravnavani predlog zakona. Potrebna je tudi stabilnost investicijske podpore gospodarstvu, ki upošteva zastavljene okoljske in trajnostne cilje ter podpira digitalizacijo gospodarstva. Državni sekretar na Ministrstvu za gospodarski razvoj in tehnologijo je odgovoril na zastavljena vprašanja ter podal dodatna pojasnila glede izraženih dilem v razpravi. Odbor je v skladu z drugim odstavkom 130. člena Poslovnika Državnega zbora obravnaval vložene amandmaje poslanskih skupin SDS, NSi, SMC k 1. in 2. členu ter jih sprejel. Odbor je v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval o vseh členih predloga zakona in jih sprejel. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Kot prvi ima besedo gospod Andrej Černigoj, predstavil bo stališče Poslanske skupine NSi. Izvolite.
Spoštovana podpredsednica, hvala za besedo. Spoštovani državni sekretar, cenjeni zbor! Krščanski demokrati verjamemo, da vsak človek za uresničitev svojih talentov potrebuje okolje, ki omogoča in spodbuja razvoj. Naloga države je, da tako okolje ustvari. Pri tem mora ljudem pustiti dovolj veliko mero svobode, da lahko s svojimi odločitvami sami krojijo svojo zgodbo uspeha. V Novi Sloveniji se zavzemamo za socialno tržni model gospodarstva, katerega uspešnost so krščanski demokrati že dokazali v Nemčiji in drugod po svetu. Ta model vsekakor daje svobodo, da s svojim znanjem in delom ustvari svojo pot. Hkrati pa vsakomur daje tudi mirnost, da mu bo država pomagala, če se mu bo v življenju kdaj močno zalomilo. Trenutno največji izziv slovenskega gospodarstva bi lahko skoncentrirali na vprašanje produktivnosti. Slovenija kljub številnim dobrim rezultatom pri drugih kazalnikih pri vprašanju produktivnosti že dolgo za približno petino zaostaja za povprečjem Evropske unije. Višjega standarda, višjih plač ter razvitosti na ravni držav, kot sta, denimo, Avstrija in Nemčija, ne bo mogoče doseči drugače kot s povečanjem produktivnosti, zato pa bo treba ustvariti okolje, v katerem bo lahko gospodarstvo investiralo in ustvarjalo večjo dodatno vrednost. V Novi Sloveniji zato pozdravljamo Zakon o spodbujanju investicij, ki nadgrajujejo nacionalni Načrt za okrevanje in odpornost, s katerim sedanja Vlada uspešno naslavlja okrevanje in dolgoročni razvoj države po zastoju, ki ga je povzročila pandemija covida-19. Sredstva v višini 88,5 milijona evrov sledijo ciljem za produktivnejše gospodarstvo, za digitalni in zeleni prehod, podprtih s pozitivno oceno Evropske komisije z dne 1. 7. 2021. V Novi Sloveniji se zavedamo ključnega trenutka sedanjega časa, ko moramo zagotoviti ustrezno poslovno okolje za okrepitev razvoja in povečanja produktivnosti. Verjamemo, da bomo s predlaganim zakonom lažje dosegli dvig produktivnosti in dolgoročno konkurenčnost podjetij ob istočasnem zagotavljanju trajnosti oziroma zmanjševanja ogljikovih izpustov in digitalizacije poslovanja. Začrtana pot bo vodila k višji dodani vrednosti produktov in storitev v slovenskem izvozu ter višje pozicioniranje slovenskih podjetjih v globalnih verigah vrednosti. Krščanski demokrati bomo vedno podpirali predloge, ki bodo stremeli k ustvarjanju višje dodane vrednosti s posebnim poudarkom na regionalni uravnovešenosti, kar bo v prihodnosti doprineslo k razvoju slovenskega podeželja. Žalosti nas, da na drugi strani ideologija skrajne levice ne razume pomena gospodarstva in podjetniške iniciative. Z njihovim videnjem gospodarskega razvoja zahteva vsebujoče vpletanje države, ki smo ga vajeni iz večino preživetih sistemov. Nekaterih pa se ga poslužujejo še danes, na primer v Venezueli. Krščanski demokrati se zavedamo, kako pomembna so mala in srednja velika podjetja, ki predstavljajo 99,8 odstotka vseh podjetij v Sloveniji. Večinoma so v zasebni lasti. Pravimo, da so hrbtenica našega gospodarstva, saj zaposlujejo skoraj 70 odstotkov ljudi in ustvarijo 65 odstotkov prihodkov vseh podjetij, zato ostro nasprotujemo besedam skrajne levice, da bo omenjeni predlog zasebna podjetja zasipaval s subvencijami. Take izjave kažejo veliko neznanje in nepoznavanje slovenskega gospodarstva. Krščanski demokrati želimo z zakonom povečati stanje investicij z višjo dodatno vrednostjo v deležu BDP in se tako približati evropskemu povprečju predvsem preko iskanja dolgoročnih strateških investitorjev, ki bodo doprinesli vzdržne investicije z visoko dodano vrednostjo. Verjamemo, da bomo le s povečanjem deleža investicij, ki imajo v strukturi stroškov zelene in digitalne rešitve, v Sloveniji izboljšali konkurenčni položaj podjetij in tako povečali možnost sodelovanja v globalnih dobaviteljskih verigah. Obenem je pomembno spodbujati tudi investicije hitro rastočih podjetjih, da bodo na ta način uspela povečati raven njihove udeleženosti v evropskem in tudi svetovnem gospodarstvu. Cilj Nove Slovenij je vzpostavitvi spodbudno podjetniško poslovno okolje za razvoj novih idej in višjo dodano vrednost. Od gospodarskega uspeha morajo imeti več vsi. Krščanski demokrati verjamemo, da Zakon o spodbujanju investicij podpira odličnost in napredek, nagrajuje delo in stavi na podjetnost, zato bomo zakon soglasno podprli. Hvala za pozornost.
Naslednja je na vrsti gospa Mojca Žnidarič predstavila bo stališče Poslanske skupine SMC. Izvolite.
Hvala za besedo, podpredsednica. Lep pozdrav vsem prisotnim, posebej državnemu sekretarju, predstavniku Vlade! Danes odločamo o spremembah in dopolnitvah Zakona o spodbujanju investicij. Gre za enega ključnih reformno naložbenih dokumentov v okviru nacionalnega programa za okrevanje in odpornost, ki bo preko investicij v višjo produktivnost in zelene tehnologije dolgoročno okrepil produktivnost slovenskega gospodarstva. Naše gospodarstvo se uspešno pobira po udarcu, ki mu ga je prizadejala pandemija covida-19. Da bi nadaljevali z ustvarjanjem dobre gospodarske klime, moramo spodbuditi ustrezne zakonske podlage za nadaljnje izvrševanje naših investicijskih načrtov. Prav tako si moramo prizadevati za to, da pripravimo podlago za učinkovito rabo evropskih sredstev, ki bodo namenjena projektom, vključenim v naš Načrt za okrevanje in odpornost. Ta mehanizem namreč zagotavlja finančno podporo za reforme in naložbe, ki bodo tudi v prihodnje pripomogle k blaženju gospodarskih in socialnih učinkov pandemije koronavirusa. Z dopolnitvami Zakona o spodbujanju investicij se bo torej omogočilo spodbujanje investicijskih projektov v prednostnih sektorjih, ki so bili izbrani na podlagi večnivojskega pristopa in so vključeni v naš Načrt za okrevanje in odpornost. Pomemben del tega načrta, težak kar 88,5 milijona evrov, je predviden za reforme, povezane s produktivnejšim gospodarstvom, digitalnim razvojem in zelenim prehodom. Naše institucije so v zahtevnih epidemioloških razmerah sprejele učinkovite in hitre gospodarske ukrepe, ki so močno ublažili padec gospodarske aktivnosti. Tudi napovedi, ki zadevajo gospodarsko rast v prihajajočih obdobjih, so relativno dobre. Kljub ugodnemu makroekonomskemu okolju in spodbudnim napovedim pa je okrevanje še vedno potrebno, saj celotnega vpliva zdravstvene krize na gospodarstvo še vedno ni mogoče natančno oceniti. Ob tem naj dodamo še, da institucije, kot so Evropska komisija, Mednarodni denarni sklad in OECD, opozarjajo, da se po koncu epidemije od nacionalnih gospodarstev ne pričakuje zgolj povrnitev na predkrizno raven, temveč tudi jasna strategija naslavljanja izzivov, kot sta digitalizacija in zeleni prehod. Novela Zakona o spodbujanju investicij je po našem mnenju korak v pravo smer, saj se moramo v trenutnih razmerah na vsak način izogniti morebitnim negativnim spremembam v investicijski dinamiki. Zato se nam zdi ključno, da v teh zahtevnih časih ne prenehamo s podporo razvoju našega gospodarstva, temveč da naredimo vse, kar je v naši moči, in mu priskrbimo dodatna investicijska sredstva. To je še posebej pomembno, če je namen teh sredstev usklajen z našimi osrednjimi cilji na gospodarskem področju, kot so dvig dodane vrednosti, trajnostni razvoj ter zelen in digitalen prehod. Za konec pa bi ponovno želeli opozoriti na to, da je gospodarstvo generator blaginje razvoja in socialne varnosti države. Dejstvo je namreč, da bi se morebitna blokada izvajanja našega Načrta za okrevanje in odpornost, z njo pa tudi znižanje predvidenih sredstev, namenjenih gospodarskim investicijam, slej ko prej poznala tudi na preostalih družbenih podsistemih. Na podlagi navedenih dejstev bomo v naši poslanski skupini novelo zakona podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine SAB bo predstavil mag. Andrej Rajh. Izvolite.
Spoštovana podpredsednica, državni sekretar, kolegice poslanke in kolegi poslanci! Predlog zakona, ki je pred nami, predstavlja prvo zakonsko podlago, ki je nujna za možnost koriščenja sredstev iz mehanizma za okrevanje in odpornost. Gre za 88,5 milijona evrov, znesek, ki bi slovenskemu gospodarstvu prišel kadarkoli prav. Po vseh ohromitvah in zastojih, ki jih je prinesla pandemija covida-19, pa so sredstva še toliko bolj dobrodošla. Investicije so ena glavnih gonilnih sil in najpomembnejših dejavnikov, ko govorimo o gospodarski rasti. Dolžnost države je na vse razpoložljive načine in z vsemi možnimi mehanizmi spodbujati investicije. Toda to, kakšnim investicijam v določenem trenutku dajati prednost, se s časom spreminja. Časi, v katerih živimo, zaznamujejo težnje k čimprejšnjemu prehodu v brezogljično družbo, ki mu moramo podrediti čim več ostalih področij. V skladu s tem se torej nove zahteve postavljajo tudi na področju investicij. Zeleni preboj in aktivnosti, ki so zanj potrebne, ne smejo več ostajati v okvirih želenega, temveč se morajo preseliti v okvire nujnega. Nič več ni dovolj stremeti k čim večjemu upoštevanju okoljskega vidika, zato je treba ta upoštevanja tudi udejanjati. Zahteva, ki jo zakon uvaja, da investicije v izključne dejavnosti, to je dejavnosti, ki škodujejo ciljem blažitve podnebnih sprememb in prehodu v krožno gospodarstvo, ne smejo biti finančno podprte iz sredstev mehanizma za okrevanje in odpornost, ne bo naletela na navdušenje pri vseh, a jo v Poslanski skupini SAB ocenjujemo kot nujno in jo pozdravljamo. Zagotovo moramo kot država prav tako stremeti k spodbujanju investicij, ki ne prinašajo le tehničnega napredka in dviga produktivnosti ter dolgoročne konkurenčnosti države, temveč skrbijo tudi za skladen regionalni razvoj. Dejstvo je, da je v Sloveniji na področju investicij eden največjih izzivov povezan prav z neenakomerno regijsko porazdeljenostjo investicij. Skoraj 50 odstotkov investicij se namreč umešča v Osrednjeslovensko regijo. Posledično se pogosto z investicijami, ki so sicer dobre in dobrodošle, še poglablja jez med razvitim in nerazvitim delom. V SAB se zato strinjamo s predlogom spremembe, ki odpravlja diskriminacijo podjetij, ki lokalno spadajo na napačna področja in zato niso upravičena do sredstev. Ta podjetja bodo po novem predlogu dodeljevanja spodbud za izvajanje investicij deležna pomoči po pravilih, ki veljajo za naložbe MSP. Pravila so skladna z regionalnimi, določena pa je zgolj nižja intenziteta pomoči. Kot omenjeno je novela zakona neločljivo povezana z Načrtom za okrevanje in odpornost. Mnogi strokovnjaki so slednjemu očitali, da se preveč osredotoča na kratkoročne in všečne ukrepe. Reformni in strukturni ukrepi, ki imajo dolgoročnejše učinke in so za razvojni preboj ključnega pomena, pa naj bi bili na drugi strani preveč zapostavljeni. Podoben premislek imamo tudi v SAB. Hkrati naj dodam še, da predlog odpira predvsem investicije v prednostnih sektorjih, kot so avtomobilska industrija, proizvodnja strojev, električne opreme in podobno, zato delimo bojazen Komisije Državnega sveta o preveč ozko usmerjenih investicijah v določene dejavnosti. Vseeno se pa nadejamo, da se bodo investicije, ki bodo deležne denarne spodbude na podlagi pričujočega zakona, vendarle uvrstile v skupino ukrepov z dolgoročnejšimi učinki in da bo produktivnost slovenskega gospodarstva v tej podlagi resnično dolgoročno okrepljena. V Poslanski skupini SAB predlogu zakona ne bomo nasprotovali.
Hvala lepa. Gospod Robert Polnar bo predstavil stališče Poslanske skupine Desus. Izvolite.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Gospe poslanke, gospodje poslanci! Investicije v proizvodni kapital so nujen in neizogiben pogoj za gospodarski napredek. Pri tem gre za vlaganja v razširitev in obnovo proizvodnega potenciala skozi procese pretvarjanja finančnih sredstev v elemente realnega kapitala. Investicije imajo dvojno vlogo pri določanju nacionalnega dohodka. Povečanje investicij pomeni povečanje kapitalne opremljenosti dela. Takšno povečanje investicij pa vpliva na povečanje proizvodnje oziroma nacionalnega dohodka na strani ponudbe. Investicijska potrošnja je na drugi strani pomembna komponenta agregatne potrošnje. Njene spremembe s procesi multiplikatorjev pomembno vplivajo na spremembe velikosti nacionalnega dohodka. Finančne investicije so samo transferji finančnih sredstev med gospodarskimi subjekti. Z njimi se ne spreminja velikost nacionalnega bogastva. Drugo pa so realne investicije, ki pa so vrednost nacionalnega dohodka, ki se porabi za opremo zgradbe in zaloge, zato se delijo na investicijo v osnovna in investicije v obratna sredstva. Investicijska politika je sistem administrativnih in gospodarskih ukrepov, prijemov in instrumentov, s katerimi država spodbuja investicijsko dejavnost, vzdržuje potreben nivo investicij in usmerja investicijska vlaganja zaradi uresničevanja določenih družbenih in gospodarskih interesov. Investicijska politika je važen del gospodarske politike, ki pomembno vpliva na ekonomsko-politične odločitve, težnje in cilje. V razvitih gospodarstvih je to sestavni del državne intervencije, s katero se želi doseči potrebno stopnjo gospodarske rasti, zaposlenost prebivalstva, visok nivo življenjskega standarda in določeno mesto v svetovni delitvi dela in mednarodnih gospodarskih odnosih. Z investicijsko politiko se določajo razmerja med potrošnjo in varčevanjem; določajo se smeri gospodarskega razvoja države, določitev dejavnosti sektorjev in projektov, ki bodo imeli prednosti pri spodbudah; določajo se izbire olajšav in stimulacij za določene investicijske podjeme in določa se ustvarjanje pogojev, ki omogočajo in zagotavljajo uresničevanje investicijskih odločitev. Načrt za okrevanje in odpornost predstavlja velikanski makroekonomski ukrep spodbujanja agregatnega povpraševanja na nivoju celotne Evropske unije, usmerjanje v odpravo posledic, ki jih je povzročila pandemija. Slovenski načrt za okrevanje in odpornost je Vlada sprejela letošnjega aprila, Evropska komisija pa ga je julija ocenila pozitivno. Spremembe in dopolnitve Zakona o spodbujanju investicij so eden od sestavnih delov urejanja zakonskih pogojev za uporabo razpoložljivih nepovratnih sredstev iz mehanizma za okrevanje in odpornost. V tem primeru gre za razvojno področje pametna, trajnostna in vključujoča rast in njegovo drugo komponento: dvig produktivnosti, prijazno poslovno okolje za investicije. Znotraj te druge komponente pa gre za financiranje dejavnosti reforme B: za produktivnejše gospodarstvo, za zeleni in digitalni prehod. Za izvedbo investicij v okviru reforme B je v Načrtu za okrevanje in odpornost predvidenih 157,5 milijona evrov nepovratnih sredstev, od tega 88,5 milijona na podlagi Zakona o spodbujanju investicij. Sprejetje predlaganih sprememb in dopolnitev zakona pomeni izpolnitev pogoja za pridobitev 88,5 milijonov evrov nepovratnega investicijskega denarja. Zato bomo poslanci Poslanske skupine Desus glasovali za Predlog sprememb in dopolnitev Zakona o spodbujanju investicij. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Gospod Jani Ivanuša bo predstavil stališče Poslanske skupine SNS. Izvolite.
Še enkrat lep pozdrav vsem prisotnim v dvorani! Vlada je sprejela Nacionalni načrt za okrevanje in odpornost, ki predstavlja temelj za uspešno okrevanje po zastoju zaradi pandemije covida-19. Evropska komisija je sprejela pozitivno oceno tega načrta, in sicer gre za naložbe v skupni vrednost 2,5 milijarde evrov. Da bo Slovenija upravičena do teh sredstev, mora reforme iz Načrta za okrevanje in odpornost uresničiti do leta 2026. Ključne reforme in naložbe in ukrepi so na področju zelenega prehoda in digitalne preobrazbe. Sredstva za spodbude za investicije za povečanje produktivnosti so v višini 88,5 milijona evrov. Poleg teh sredstev je treba računati še na kohezijska sredstva. Struktura investicij v Sloveniji med letoma 2010 in 2019 ni bila najbolj blesteča, to je treba priznati. Še vedno je veliko javnih investicij v stare tehnologije oziroma sektorje v primerjavi s tistimi, ki naj bi bile trajnostne, zelene in naj bi nas v prihodnosti rešile nekaterih problemov. Stroški investiranja so manjši kot stroški, ki bodo nastali, če javnih investicij ne bomo naredili. Na trgu je denarja preveč, kar se kaže v negativnih obrestnih merah. Investitorji imajo težave, kam dati denar, ker je negativna obrestna mera. Veliki investitorji iščejo priložnosti tako v infrastrukturi kot tudi javni infrastrukturi – na primer, investicije v gradbeništvu, ki jih pridobijo tudi gradbeniki, kar pa predstavlja problem. Gradbeni sektor ima največji multiplikativni učinek, ker je integrator med storilnimi dejavnostmi in industrijskimi dejavnostmi. Četudi imamo na voljo sredstva, to še ne pomeni, da bomo lahko generirali nova delovna mesta. Po zastavljenem programu se obetajo vlaganja v infrastrukturo in energetiko. Vzor naj bi nam bila Avstrija in Italija, ki zelo učinkovito urejata postopek izbire izvajalca. Sledita namreč smernicam Evropske komisije, ki določajo, katere izvajalce lahko izberemo. Kdo je izvajalec? Ali projekt dobijo domača podjetja ali tuja podjetja? To je zelo pomembno. Izbira vpliva, kolikšen delež gradbenega projekta bo ostal doma in koliko delovnih mest bomo lahko doma vzdrževali. Izbira izvajalca je zelo pomembna. Izvajalci iz tujih držav nastopajo z nižjo ceno delovne sile. Seveda ponujajo nekje 30 procentov nižjo ceno na račun delavcev. Kako bi se temu izognili oziroma se izogniti? Kako to počnejo vse razvite evropske države? Evropska komisija je dala navodila, da lahko domači javni investitorji zavrnejo ponudbe izvajalcev iz tretjih držav, ki niso podpisniki sporazuma GPA, sporazum o javnih naročilih, o javnih nakupih, ki izloča predvsem Kitajsko in Turčijo, državi, ki ponujata roparske cene. Če strnem svojo misel o zakonu, da četudi država dobi finančno spodbudo, je treba opozoriti, da obstaja možnost, da nam tudi ta sredstva lahko tujci odnesejo. Hvala lepa za pozornost.
Hvala lepa tudi vam. Stališče Poslanske skupine SDS bo predstavil gospod Franci Kepa. Izvolite.
Lep pozdrav za besedo. Lep pozdrav sekretarju, kolegice, kolegi! Vlada je v Državni zbor vložila predlog za spremembo Zakona o spodbujanju investicij. Zakon smo obravnavali po nujnem postopku, saj je pomembno, da zakon stopi v veljavo do konca leta. S spremembo Zakona o spodbujanju investicij se določa, da se investicijske državne spodbude za podjetja osredotočajo na doseganje višje dodane vrednosti na zaposlenega, investicije v naprednejšo tehnologijo in avtomatizacijo poslovnih procesov. Kot prednostni sektorji za investicije se določajo investicije v napredno avtomobilsko industrijo in mobilnost, proizvodnjo strojev in izdelkov iz kovin, sektor hrane in pijače, sektor informacijske in komunikacijske tehnologije, proizvodnjo električne opreme, farmacevtsko industrija in proizvodnjo medicinske opreme ter spodbujanje na znanju temelječih storitev, nanotehnologija, mikro- in nanoelektronika, fotonika, senzorika, plazemske tehnologije, napredni materiali, napredne proizvodne tehnologije, industrijska biotehnologija, umetna inteligenca in drugo. Z zakonom se vzpostavlja tudi zakonska podlaga za črpanje sredstev iz mehanizma za okrevanje in odpornost. Gre za 59 projektov, financiranih z nepovratnimi sredstvi iz Nacionalnega načrta za okrevanje in odpornost v višini 88,5 milijona evrov. Zakon sledi ciljem, kot so: dvig produktivnosti ob istočasnem zagotavljanju trajnosti ter digitalizacije poslovanja, višja dodana vrednost izdelkov in storitev, ustvarjanje delovnih mest z višjo dodano vrednostjo, s posebnim poudarkom na regionalni uravnoteženosti, kar je za skladen regionalni razvoj izjemnega pomena; krepi globalne in lokalne verige vrednosti ter zasleduje okoljske trajnostne cilje. Zaradi vsega izpostavljenega, bomo v SDS predlog zakona podprli. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine LMŠ bo predstavil gospod Jože Lenart. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani predstavniki Vlade! Ja, predlog zakona se bo obravnaval po nujnem postopku, ker Vlada lovi roke, da bo ministrstvo lahko pravočasno objavilo razpis iz Načrta za okrevanje in odpornost. Spet hitijo, saj se morajo držati okvirov, ker je od tega odvisno črpanje denarja za sofinanciranje podjetniških naložb. Vendar ne bi bilo nobene potrebe po stihijskem sprejemanju predloga, če bi Vlada pravočasno pripravila in naredila, kar bi morala; načrt je bil namreč sprejet že aprila, danes pa smo konec decembra. Ministrstvo je v javni obravnavi zakona upoštevalo predlog glede pogoja dodane vrednosti na zaposlenega, in sicer da se ta preverja dve leti po končani naložbi in ne eno leto, kot je bilo najprej predlagano. Ni pa sprejelo predloga, da bi se za sofinanciranje lahko upoštevale tudi naložbe, ki so se začele še pred oddajo vloge za dodelitev spodbude. Pripombe, kot vemo, so bile tudi na to, da so mikro- in mala podjetja izpuščena, saj naložbe določenih mikro- in malih podjetij ne dosegajo vrednosti enega milijona v predelovanju oziroma pol milijona evrov v storitveni ali razvojno-raziskovalni dejavnosti, zato neposredno ne morejo kandidirati na subvencije. Prav mala podjetja kot hitro rastoča predstavljajo pomembno rast slovenskega gospodarstva, rast BDP in dodane vrednosti, in Vlada jih že v prvem razpisu tako pomembnega vira, kot je Načrt za okrevanje in odpornost, izpušča. Ob takšnih pogojih lahko samo upamo, da bo dodeljevanje subvencij za investicije gospodarskim družbam, ki dosegajo te minimalne pragove vrednosti investicij, vplivalo tudi na produktivnost in rast ne samo prejemnikov spodbud, temveč posredno tudi na višjo produktivnost njihovih podizvajalcev in dobaviteljev, med katerimi so omenjena mikro- in mala podjetja. Investicije v gospodarstvo v slovenskem prostoru še vedno zaostajajo glede na primerjavo z drugimi državami in to je tudi bistven razlog, da zaostajamo v rasti BDP oziroma dodane vrednosti, saj dosegamo le 82 procentov povprečja, kar je pa celo manj kot leta 1982, ko smo dosegali že 83 procentov. Slovensko gospodarstvo je izvozno usmerjeno, vendar še vedno temelji na dobaviteljskih verigah multinacionalk, ki v Sloveniji vidijo poslovno priložnost v nižjih stroških sicer izobražene, a cenene delovne sile. To pa, žal, preprečuje hitrejšo rast dodane vrednosti, saj predstavlja delo v dodani vrednosti največji delež. Na pozabimo, že v letu 2018 smo si zastavili cilj 60 tisoč evrov dodane vrednosti na zaposlenega, da se približamo vsaj povprečju Evropske unije, danes smo pa na 45 tisoč. Zato naše opozorilo, da bi morali pogoji razpisa vključevati tudi mala podjetja, ki vstopajo na trg z visokim znanjem in tako potrebno tehnološko opremo, ki bi jo lahko s prijavo na razpis pridobili. Predlog načeloma pozdravljamo, saj vemo, kako pomemben je pospešen zagon investicij in da so investicije tiste, ki pomembno prispevajo k razvoju, saj prinašajo kapital, dostop do distribucijskih kanalov, tehnološka, menedžerska in tudi druga znanja, vendar je bil do sedaj fokus subvencij za naložbe spodbujanja odpiranja novih delovnih mest, saj je to pomembno prispevalo k dvigu zaposlovanja, zdaj pa se pogoj ustvarjanja novih delovnih mest odpravlja. Vemo pa, da je odpiranje tudi novih delovnih mest najbolj varna pot za preprečevanje oziroma izhod iz revščine. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine SD bo predstavil gospod Soniboj Knežak.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Predstavniki Vlade, spoštovane kolegice in kolegi! Zakon o spodbujanju investicij je krovni zakon, ki določa, na kakšen način država spodbuja investicije podjetij in zasebnikov. Veljavni zakon je bil sprejet ob koncu prejšnjega sklica Državnega zbora in je postavil celovit okvir pravil za vse, ki želijo pridobiti pomoč države pri investicijah. Sistemski zakon je nastal, potem ko se je na primeru hoške Magne jasno pokazalo, da potrebujemo enoten in splošen okvir za podporo investicijam, ne glede na to, ali gre za domače ali tuje investitorje. Zakon tako jasno določa vrste investicij in tipe pomoči, ki jih država lahko ponudi, predvsem glede na vrsto dejavnosti, intenzivnosti panoge, zlasti pa glede na število delovnih mest, ki jih bo ustvarila realizirana naložba. Spremenjene okoliščine, ki sta jih prinesla pandemija covida-19 in poskusi okrevanja po njej, zahtevajo prilagoditev omenjenih okvirjev. Namen novih oblik pomoči, kot je evropski sklad za okrevanje in odpornost, je prav ustvarjanje delovnih mest in dodane vrednosti predvsem na področju digitalnih in zelenih tehnologij. Da bi lahko ustrezno črpali in plasirali ta sredstva, je Vlada pripravila predlog sprememb sistemskega zakona. Pohvalno je vsaj to, da se vsaj v tem primeru ni odločila za nepregledno dopolnjevanje skozi zakonske pakete, temveč je, kar je pravilno, pripravila ločene spremembe zakona, ki ureja to področje. Bistvene novosti, ki jih uvaja spremenjeni zakon, se kažejo predvsem v definiciji investicij, ki jih je mogoče spodbujati z državnim in evropskim denarjem. Predvsem gre za naložbe, ki dosegajo okoljsko-trajnostne cilje v prednostnih sektorjih, napredne tehnologije in mobilnost ter panoge z visoko dodano vrednostjo. Določa se tudi seznam tako imenovanih izključenih dejavnosti; tistih, kateri dejavnosti imajo izrazito negativne vplive na doseganje ciljev zelenega in digitalnega prehoda. Cilja zakona sta torej podpora zelenemu prehodu in višji dodani vrednosti. Prilagoditve sistemskega zakona za spodbujanje investicij so dobrodošle in seveda jih potrebujemo hitro. Socialni demokrati smo bili in smo še zelo kritični do vladnega predloga Nacionalnega načrta za okrevanje in odpornost, za katerega smo večkrat povedali, da preprosto enači razvoj in napredek zgolj z betonom in asfaltom in da premalo pozornosti namenja vlaganju v ljudi. Cilj spodbujanja investicij je namreč ustvarjanje kakovostnih delovnih mest v Sloveniji. Tudi Vlada v predlogu ugotavlja, da je potreben odmik od subvencioniranja delovno intenzivnih k subvencioniranju kapitalsko intenzivnih panog, saj imajo te tudi višjo dodano vrednost. Kljub dobrim namenom je zaskrbljujoče, da Vlada v pogojih za pridobitev subvencij želi črtati pogoj o številu delovnih mest, ki jih bo zagotovila investicija. S tem se že dodatno prekinja vez med investicijami in novimi delovnimi mesti, saj se ocenjevanje uspešnosti seli izključno na posredne kriterije, kot so dodana vrednost, produktivnost in podobno. Kljub načelni podpori tej usmeritvi Socialni demokrati opozarjamo, da bo spodbujanje investicij zaman, če se ne bo odražalo v novih in kakovostnih delovnih mestih. Za to pa bo potreben stalen in usmerjen trud, ne zgolj dopolnitve zakona. S predlogom zakona Vlada vse spremembe meril deklarativno podreja hitremu črpanju razvojnih sredstev, vendar trenutno stanje kaže, da je Vlada izrazito neuspešna pri črpanju sredstev iz EU. Zato je vprašljivo, ali ta vlada lahko zagotovi pospešek na tem področju. V Poslanski skupini Socialnih demokratov predlogu sprememb zakona ne bomo nasprotovali.
Hvala lepa. Še kot zadnji bo stališče Poslanske skupine Levica predstavil gospod Primož Siter. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Dober dan, spoštovane kolegice in kolegi! Vlada je sprejela Načrt za okrevanje in odpornost, ki je podlaga za koriščenje sredstev mehanizma za okrevanje in odpornost. Zakon, ki je pred nami, pa torej predstavlja neke vrste akcijski načrt za črpanje teh sredstev. Predvsem govorimo o avtomatizaciji in digitalizaciji delovnih procesov. Novela s črtanjem pogojev, ustvarjanjem novih delovnih mest ter novimi pogoji, ki upoštevajo predvsem dodano vrednost, industrijsko politiko preusmerja od delovno intenzivnih h kapitalsko intenzivnim panogam s poudarkom na visokotehnoloških investicijah. Vlada obrat k politiki avtomatizacije proizvodnje skupaj s predstavniki kapitala in evropskimi tehnokrati promovira pod parolo »digitalizacije«. To politiko povsem nekritično in enostransko opisuje kot recept za boljšo prihodnost, kot recept za blaginjo vseh nas. V Levici seveda ne nasprotujemo vlaganju v tehnološki razvoj, a poudarjamo, da je treba ta razvoj podvreči javnemu nadzoru in ga usmeriti v zadovoljevanje družbenih potreb, ne pa ga prepuščati zasebnikom, ki jih, razumljivo, žene profitni motiv. Poleg tega pa mora vsako politiko tehnološkega razvoja spremljati močna socialna politika, ki je sposobna pravočasno sanirati vse potencialne družbeno škodljive učinke avtomatizacije. Ta vidik je v investicijskih strategijah, ki jih za Vlado pišejo zasebne korporacije, torej Deloitte in predstavniki kapitala, Gospodarska zbornica, povsem odsoten. Avtomatizacija proizvodnje ima torej izrazito selektivne učinke na trg delovne sile. Prispeva k rasti segmenta visoko kvalificirane delovne sile in hkrati k eroziji poklicev polkvalificirane in nekvalificirane delovne sile. Dohodki te in možnosti za zaposlitev se torej dodatno krčijo. Nove tehnologije terjajo tudi večjo fleksibilnost trga delovne sile. Zaradi prilagajanja podjetij dinamiki novih tehnologij in poostreni konkurenci predstavniki kapitala že desetletja promovirajo fleksibilnost delovne sile. Z vidika delavca pa fleksibilnost vedno pomeni večjo intenzivnost dela, fleksibilnost za delavca vedno pomeni prekarnost; torej negotovo, nestalne zaposlitve z močno omejenim naborom delavskih pravic. Razvoj novih informacijskih in telekomunikacijskih tehnologij ustvarja tudi nove metode nadzora in represije. S pomočjo novih tehnologij se stopnjuje tako nadzor kapitalistov nad lastnimi delavci kot nadzor vlad nad lastnimi državljani. Ključno kritiko pa pričujočemu predlogu v Levici izrekamo ob ugotovitvi, da nam investicijsko strategijo dejansko določajo predstavniki kapitala, v tem primeru študije Gospodarske zbornice Slovenije, privatnega ceha, ki zastopa le peščico delodajalcev, in na podlagi zasebne korporacije Deloitte. Sprašujemo se, kje v procesu oblikovanja teh razvojnih strategij Vlada vključuje predstavnike delavcev; torej 99 odstotkov vsega, kar v gospodarstvu je in kar v gospodarstvu ustvarja. S tehnološkim razvojem kot takim seveda ni nič narobe. Škodljiv je, kadar si monopol nad njim prisvojijo predstavniki kapitala in oblastne klike. Predstavniki kapitala procesov avtomatizacije in digitalizacije seveda ne problematizirajo, ker od njih profitirajo, enako pa velja za Vlado, zato je treba tehnološki razvoj nujno podvreči javnemu nadzoru in ga usmeriti v zadovoljevanje družbenih potreb, ne pa parcialnih interesov peščice kapitalistov. Predlagani zakon teh ključnih varovalk ne vsebuje, zato ga poslanke in poslanci Levice ne bomo podprli. Zakonu bomo nasprotovali.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker v drugi obravnavni amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona ni bili vloženi, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Odločanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili danes v okviru glasovanj, to je pol ure po prekinjeni 18. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 5. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O DOPOLNITVI ZAKONA O PRAZNIKIH IN DELA PROSTIH DNEVIH V REPUBLIKI SLOVENIJI V OKVIRU SKRAJŠANEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila skupina poslank in treh poslancev s prvopodpisano Janjo Sluga. Predlog zakona je na 37. seji 26. novembra 2021 obravnaval Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide kot matično delovno telo. Ker pa po končani razpravi odbor členov predloga zakona ni sprejel, je bila druga obravnava predloga zakona na seji delovnega telesa končana. Besedo dajem sedaj predstavnikom poslanskih skupin za predstavitev stališč. Prvi dobi besedo gospod Vojko Starović. Predstavil bo stališče Poslanske skupine SAB. Izvolite.
Predsedujoča, hvala za besedo. Kolega in kolegi! Predlog spremembe zakona, ki je pred nami, predvideva, da se v primeru, ko koledarsko zaporedna praznika Republike Slovenije, ki sta hkrati tudi dela prosta dneva, padeta na soboto in nedeljo, en dela prosti dan prenese na naslednji delovni dan, to je v ponedeljek. Navedeni predlog se nanaša na štiri različne koledarsko zaporedne sklope praznikov, in sicer 1. in 2. januar, 1. in 2. maj, 31. oktober in 1. november ter 25. in 26. december. Predlagatelj pojasnjuje, da bi bila po njegovih izračunih prestavitev dela prostega prazničnega dne na ponedeljek za vsakega od navedenih prazničnih sklopov aktualna enkrat na šest let. Dejstvo je, da Slovenija v okviru Evropske unije, ko govorimo o nekaterih praznikih, ki so tudi dela prosti dnevi, že sedaj odstopa od povprečja. Pri nekaterih praznikih smo unicum, konkretno sta to 2. januar in 2. maj. Poleg tega se moramo zavedati, da namen prazničnih dni v osnovi ni zagotavljanje dodatnega prostega dne, ampak obeležitev posameznega dogodka ali dneva, pri čemer so posamezni praznični dnevi na podlagi konsenza dodatno opredeljeni kot dela prosti dnevi. Sam ne želim zahajati v razpravo o tem, ali bi takšna sprememba pozitivno vplivala na določene panoge v gospodarstvu, spet druge pa dodatno obremenila. Se pa sprašujem, ali za tako spremembo res stoji iskrena želja ali populizem. Govorim seveda v luči dejstva, da smo v predvolilnem obdobju, v katerem po naključju tako pretekli kakor tudi prihajajoči prazniki padejo ravno na soboto in nedeljo. Poslanci SAB predloga nismo podprli. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Branko Simonovič bo predstavil stališče Poslanske skupine Desus. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, predsedujoča. Lep pozdrav! V Republiki Sloveniji imamo 20 državnih in cerkvenih praznikov, 13 od teh je tudi dela prost dan. Glede na primerjavo z drugimi evropskimi državami smo v številu prostih dni nad evropskim povprečjem, ki znaša 12 dni. Predlog zakona, ki ga je pristojni odbor predhodno že zavrnil, je predvideval prenos prostega dne na ponedeljek za primer, če bi se tako imenovani paketni dvodnevni prazniki zvrstili za vikend. Pri nas imamo štiri takšne paketne praznike, to je prva dva dni novoletna dneva, prva dva dni v maju, dan reformacije in dan mrtvih v novembru ter božič in dan samostojnosti in enotnosti v decembru. V letu, ki prihaja, bi po predlogu zakona pridobili samo na enem dodatnem dnevu. V letošnjem letu, ki se je sicer že izteklo, pa bi primeroma pridobili na dveh dneh. Zato v Poslanski skupini Desus ne vidimo neke dodane vrednosti in takemu načinu predlaganja praznikov. Po našem prepričanju ne bi bilo niti dodane vrednosti v gospodarstvu, konkretneje v turizmu, gostinstvu in področju industrije srečanj in kulturnih dogodkov, na kar se sklicujejo predlagatelji. Tudi primerjalno samo pri treh evropskih državah vidimo, da imajo način prenosa praznikov, pri čemer pa dve od njiju beležita manj prostih prazničnih dni kot naša država; Španija 8 in Irska 10. Naj omenim še nedavni propadli poskus podobnega predloga v parlamentu naše sosednje države Hrvaške, ki prav tako beleži enako število praznikov, kot jih je pri nas. Letni koledar šteje 365 oziroma na prestopno leto 366 dni. Letos bomo prešteli 365 dni, od tega je delovnih dni za 40-urni delovni teden 225, praznikov, ki so prosti dnevi, je 6,7 dni pa je padlo na vikende. Prihodnje leto je nekoliko bolj radodarno, saj pade na soboto in nedeljo 5 praznikov, torej nam ostane prostih prazničnih 8 od 13 dni, v letu 2023 pa bosta samo 1. januar in 25. december še padla na nedeljo, kar pomeni 11 prostih prazničnih dni, ki se bodo odvili med tednom. Če pogledam še v preteklost, je tako rekoč slabo leto glede prostih prazničnih dni bilo tudi lansko leto, saj je 6 dni padlo na vikend. V letu 2019 pa je samo en dan padel na konec tedna. Torej s prazniki pač kolobarimo, v kakšnem letu smo doma manj, v kakšnem več in tako je tudi prav. Hvala za pozornost.
Hvala lepa. Gospa Janja Sluga bo predstavila stališče Poslanske skupine nepovezanih poslancev. Izvolite.
V danes obravnavani noveli Zakona o praznikih in dela prostih dnevih smo nepovezana poslanca in poslanka predlagali, da v primeru, če dva koledarsko zaporedna praznika, ki sta hkrati tudi dela prosta dneva, prideta na soboto in nedeljo, se en dela prost dan prenese na naslednji delovni dan, torej na ponedeljek. V Sloveniji imamo štiri tovrstne koledarsko zaporedne praznike, in sicer 1. in 2. januar, 1. in 2. maj, 31. oktober in 1. november ter 25. in 26. december. Ko dela prost dan praznik pride ravno na soboto ali nedeljo, zaposleni nimajo dodatnega prostega dne. Če preverimo statistične podatke, lahko hitro ugotovimo, da je bilo lani na vikend kar 8 praznikov. Prihodnje leto jih bo 7. Letos pa je glede števila praznikov, ki padejo ravno na vikend, rekordno leto, imamo namreč 13 praznikov, ki so dela prosti dnevi, od teh pa jih je in še bo letos kar 9, torej dve tretjini, na soboto ali nedeljo. Nepovezana poslanca in poslanka menimo, da bi se z našo dopolnitvijo zakona spoštovalo ter delavkam in delavcem zagotovilo njihovo osnovno pravico do počitka in prostega časa, ki ga lahko posvetijo sebi in svojim bližnjim. Sprememba bi tako pozitivno vplivala na družinsko in socialno življenje ter sledila najvišji družbeni koristi. Delovno okolje pri nas je izjemno intenzivno, tako da bi ukrep pozitivno prispeval tudi k povečanju motivacije in zadovoljstva zaposlenih, to pa v njihovi povečani produktivnosti. Banka Slovenije je v svoji zadnji napovedi gospodarskih gibanj Sloveniji za letos napovedala rast v višini 5,2 odstotka, kar je 2,1 odstotne točke višje, kot je predvidevala sredi leta. Za prihodnje leto je napoved rasti zvišala s 4,5 na 4,8 odstotka. Podoben trend je mogoče zaslediti tudi pri napovedih Evropske komisije, Organizacije za gospodarsko sodelovanje in razvoj, Mednarodnega denarnega sklada in Evropske banke za obnovo in razvoj. Izhajajoč iz teh pozitivnih napovedi domačih in mednarodnih finančnih institucij predlagatelji menimo, da bi tovrstna dopolnitev zakona predstavljala simbolično in vsebinsko zelo pomembno sporočilo, da morajo sadove izboljšanega položaja države in gospodarstva v prihodnje užiti tudi zaposleni. Tovrstno ureditev prenosa praznikov smo poznali že v naši nekdanji državi, podobno ureditev pa imajo danes tudi v nekaterih evropskih državah, kot so Belgija, Luksemburg, Združeno kraljestvo, Španija, Irska, Latvija, Litva, Srbija in Rusija, pa tudi v nekaterih drugih državah po svetu, na primer v Avstraliji in na Japonskem. Sprejem predlaganega prenosa dela prostega dne na ponedeljek pa bi imel tudi pozitiven učinek na nekatere gospodarske panoge in to prav na tiste, ki jih je epidemija covida-19 najbolj prizadela, torej na turistični in gostinski sektor ter področje kulturnih dejavnosti in industrije srečanj. Zato so predstavniki teh gospodarskih panog predlaganim ukrepom naklonjeni. Navedene panoge, hudo prizadete zaradi epidemije, naj bi po ocenah Urada Republike Slovenije za makroekonomske analize in razvoj predkrizno raven lahko dosegle šele leta 2024. Zato je še toliko bolj pomembno, da bi sprejeli še več tovrstnih ukrepov, ki bi te gospodarske dejavnosti ponovno zagnali in postavili nazaj na stare tirnice. Žal zadostne podpore našemu predlogu ni bilo.
Hvala lepa. Gospod Jani Ivanuša bo predstavil stališče Poslanske skupine SNS. Izvolite.
Spoštovana podpredsednica Državnega zbora, še enkrat, še tretji pozdrav danes tukaj. Pa seveda pozdrav vsem tukaj v dvorani! Delo kot vrednota je v Sloveniji le še bled spomin. Vse bolj se zdi, da se išče načine, kako najhitreje in najlažje priti do denarja. Pa če to vključuje še nedelo, je to toliko bolje. Dodana vrednost na delavca že nekaj časa stoji, kar ne moremo reči za različne socialne transferje. Prav je, da država tistim, ki sami ne zmorejo in za to niso krivi sami, pomaga. Žal pa je v teh v odstotkih socialnih transferjev zelo malo. Nedavno je prišlo od določenih poslancev pobuda, da bi bil delavnik le 6 ur, ker naj bi s tem omogočili ljudem, da bi na delovnem mestu bili bolj spočiti. Res je, da so se v zadnjih letih delavniki močno spremenili in da klasičnega dela od 6. do 14. ure ni več. Vendar se je spremenilo še marsikaj drugega, predvsem pa poudarja pravice vseh mogočih skupin, dolžnosti pa očitno niso več pomembne. V duhu pravice do počitka in prostega časa se ukvarjamo z obravnavami zakonov. Resno se sprašujem, kako smo do zdaj preživeli praznike, ki so padli na vikend. V Sloveniji imamo kar 13 prostih delovnih dni, kar nas uvršča nad evropsko povprečje. Sistem, ki ga želi uvesti obravnavani zakon oziroma predlog, da se dela prosti dnevi, ki pridejo na vikend, prenašajo na naslednji dan, imajo v Evropi le tri države, in sicer Španija, Irska in Litva. Slovenci se zelo radi, kadar je govora o ugodnosti, primerjamo z drugimi evropskimi državami. Mogoče bi počasi lahko pogledali tudi, kako imajo v drugih državah urejene dolžnosti in katere vse pravice imajo naši državljani, pa jih drugje nimajo. Verjamem, da je sama ideja o tem, da bi bili ponedeljki prosti, če prazniki pridejo na vikend, všečna za ljudi in bi si marsikdo še dan dlje podaljšal praznovanje. A vendar je treba ob tem še upoštevati, kako bo to vplivalo na gospodarstvo. Ne vem, če odtehta en dan praznovanja dejstvo, da bo zaradi tega kdo izgubil službo ali bo podjetje imelo večje stroške. Dejstvo pa je tudi, da bodo ljudje ob mejah z velikim veseljem ta čas izkoristili za obisk trgovin v sosednjih državah. Torej, komu bi ta en dan več pomagal? Delavkam in delavcem bolj malo, gospodarstvu pa tudi. Policija, zdravstvo in še kaj pa tako ali tako mora delovati. Hvala lepa za pozornost.
Hvala lepa tudi vam. Stališče Poslanske skupine SDS bo predstavil gospod Marijan Pojbič. Izvolite.
Spoštovani! Področje praznikov in dela prostih dni je urejeno v Zakonu o praznikih in dela prostih dnevih v Republiki Sloveniji, Uradni list št. 112/05, uradno prečiščeno besedilo 52/10, 40/12, ZUJF 19/15, 83/16 in 92/20, v nadaljnjem besedilu ZPDPD, in sodi na področje državne ureditve, v katero spadajo tudi splošni državni akti in simboli. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke smo mnenja, kot je bilo tudi določeno na pristojnem delovnem telesu, da zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Rad bi tudi še opozoril na primerjalno pravno ureditev v državah članic Evropske unije, iz katere izhaja, da se v večini držav članic EU prazniki, ki padejo na soboto ali nedeljo, ne prenašajo na naslednji delovni dan. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mag. Meira Hot bo predstavila stališče Poslanske skupine SD. Izvolite.
Hvala za besedo. Predlagatelj novele Zakona o praznikih in dela prostih dnevih v Republiki Sloveniji je predlagal, da če dva koledarska zaporedna praznika, ki sta hkrati tudi dela prosta dneva, prideta ravno na soboto in nedeljo, bi se eden od njiju prenesel na naslednji delovni dan, torej na ponedeljek. Z dodatnim prostim dnevom bi se tako zaposlenim omogočil dodaten dela prost dan za počitek in prosti čas, ki bi ga lahko namenili sebi in svojim družinam, kar pa bi imelo pozitivni učinek na socialno in družinsko življenje zaposlenih. Vplivalo pa bi tudi na njihovo višjo stopnjo motivacije za delo in zadovoljstvo na delovnem mestu. V Sloveniji namreč še vedno prevladuje delno intenzivno okolje, kjer se zaposleni soočajo z različnimi oblikami pritiskov na delovnem mestu, med katerimi je izpolnjevanje visokih delovnih norm v čim krajšem času ena izmed najpogostejših oblik pritiska. Zaradi tega beležimo v mnogih proizvodnih in storitvenih panogah visoko stopnjo izgorelosti ali poškodb pri delu, kar nenazadnje vodi tudi v večje število zaposlenih, ki so na bolniški. Socialni demokrati menimo, da so opozorila Vlade in delodajalcev, da bi dodaten dela prost dan pomenil dodaten strošek za delodajalca zaradi izpada delovnih ur, s čimer bi se posledično zmanjšala konkurenčnost slovenskega gospodarstva, neupravičena in neutemeljena. Če mi mislimo, da bomo konkurenčnost slovenskega gospodarstva povečali zgolj tako, da bomo delali več ur v letu, bomo kaj hitro spoznali, da nas bodo v produktivnosti in konkurenčnosti druge države začele prehitevati tako po levi kot po desni. Pred nami so namreč velike tehnološke spremembe, ki so posledica hitrega uvajanja robotov v proizvodnji in pospešene digitalizacije delovnih procesov, zaradi tega prihaja še do večjega pritiska na delovna mesta, saj mnoga izmed njih ne bodo več potrebna. Izginjati bodo začeli tradicionalni poklici v proizvodnji in če ne bomo k temu izzivu pristopili premišljeno, se utegnemo zelo hitro soočiti z dolgoročno perspektivo visoke brezposelnosti. Že danes velja, da države z najvišjo produktivnostjo v Evropi niso države, kjer bi zaposleni delali največ časa, ampak delajo bolje in pametneje. V nekaterih državah, kot je Španija, celo uvajajo spodbude za prostovoljno vključitev podjetij v shemo 32-urnega delavnika. Že sedaj pa imamo tudi v Sloveniji pozitivne primere uvedbe 6-urnega delovnika v posameznih podjetij v gospodarstvu. Vsem tem primerom skrajševanja delovnega časa je skupno eno: nenehno izboljšuje metode in tehnologijo dela, zaposlenim pa omogočijo, da privarčevani čas namenijo družini, športom, hobijem vsemu tistemu, kar nas v življenju veseli. Ob tem pa skrajšani polni delovni čas predstavlja tudi odgovor na pojave absentizma, prezentizma in izgorelosti med zaposlenimi. Boljše duševno in fizično zdravje zaposlenih prispeva k večjemu zadovoljstvu na delovnem mestu, s tem pa tudi k večji delovni produktivnosti zaposlenih in nenazadnje konkurenčnosti posameznega podjetja oziroma države. Hvala.
Hvala lepa. Naslednji je na vrsti gospod Primož Siter, predstavil bo stališče Poslanske skupine Levica. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Dober dan, še enkrat! S pričujočo spremembo Zakona o praznikih predlagatelj odpira možnost, da se v primeru, če dva koledarska zaporedna praznika, ki sta hkrati tudi oba dela prosta dneva, prideta na soboto in nedeljo, eden od njiju, torej dela prost dan, se prenese na naslednji delovni dan. Zakon bi torej učinkoval le, če bi 1. in 2. januar ali pa 1. in 2. maj prišla natančno na soboto in nedeljo, to se zgodi v novem letu 2022, pričujoči predlog bi torej zagotovil prost ponedeljek 3. januarja. V maju v letu 2022 do tega ne pride, velika noč, velikonočni ponedeljek pa tako ali tako vedno padeta na nedeljo in ponedeljek. Naslednjič bi zakon učinkoval v letu 2027, ko na soboto in nedeljo prideta 1. in 2. maj, leta 2028 pa zopet 1. in 2. januar, potem pa spet nič do leta 2032. S tem zakonom se do leta 2027 torej obeta en dela prost dan in kar tri dela prosti dnevi do leta 2032 v 11 letih torej. Skromno. V Levici smo naklonjeni metodi, temu se reče ponedeljkizacije praznikov, a poudarjamo, da mora biti ta celovita. V tako rekoč edini delavski stranki v državi razumemo krajšanje delovnikov, krajše delovne tedne, daljše vikende, več praznikov in več dela prostih dni kot nujen in neizbežen civilizacijski korak naprej. Kapitalu sicer nevšečen in nedoumljiv, a kapitalu je bilo v preteklosti nedoumljivo marsikaj, kar danes razumemo kot normalno; recimo, osemurni delavnik, letni dopust, prost vikend, plačana bolniška odsotnost, porodniški, starševski dopust pa, recimo, prepoved otroškega dela in tako naprej. Vse te pridobitve so v preteklosti pridobila različna napredna družbenopolitična in delavska gibanja, socialisti, komunisti in anarhisti oziroma socialistke, komunistke in anarhistke – povečini. Njim se lahko zahvalimo, karkoli dobrega imamo danes na priborjenem seznamu delavskih, državljanskih in človekovih pravic. Kot družba smo še posebej v luči tehnološkega napredka in avtomatizacije delovnih procesov odgovorni stremeti k širšemu obsegu delavskih pravic, kjer prosti čas gotovo zaseda zgornja mesta na lestvici. V tehnološko napredni kapitalistični ureditvi je delavca namreč lahko hitro strah, saj nov računalnik, nov stroj, novo orodje za doseganje enakega rezultata od njega terja manj časa in bosta delavčevo delo in čas kapitalistu hitro odvečen strošek. V enakih okoliščinah pa se delavec v napredni, torej socialistični ureditvi, lahko razveseli, saj bo do enakega zaslužka in enake produktivnosti prišel z manj vloženega delovnega časa. Več prostega časa, ki mu bo ob tem ostalo, pa bo lahko namenil, kamor bo sam želel. Ker je delavec tukaj tudi sam soupravljavec podjetja, ga ne bo strah za službo in preživetje, le več prostega časa bo imel. Delavsko upravljanje podjetij je zato v času tehnološkega napredka najbolj varna alternativa za delavce in bolj potrebno kot kadarkoli. Nazaj k predlogu. S spoštovanjem do namere predlagateljice in predlagateljev v Levici ocenjujemo aktualni predlog kot nezadostno ambiciozen. Celovita rešitev bi bila, če dela prost dan pade na nedeljo in se le-ta prenese na ponedeljek. Pika. S tem bi se zagotovilo tudi tehnično enako število dela prostih dni vsako leto, za kar pa bomo poskrbeli v Levici, ko bomo v vladi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Še kot zadnja bo stališče Poslanske skupine NSi predstavila gospa Tadeja Šuštar Zalar. Izvolite.
Hvala za besedo. Skupina poslank in poslancev s prvopodpisano Janjo Sluga je predlagala dopolnitev zakonske ureditve praznikov v Republiki Sloveniji na način, da če dva koledarsko zaporedna praznika, ki sta hkrati tudi dela prosta dneva, prideta na soboto in nedeljo, se en dela prost dan prenese na naslednji delovni dan, torej na ponedeljek. Podobno ureditev, kot jo je predlagala skupina poslancev, smo poznali pred letom 1991, ko se je v primeru, da je kateri od takratnih dvodnevnih praznikov padel na nedeljo, štel za praznik tudi prvi naslednji delovni dan po teh dveh dnevih ‒ nekaterim se očitno močno kolca po nekdanji Jugoslaviji! Veljavni zakon določa, da se državni praznik ali dela prost dan, ki pride na nedeljo, ne prenaša na naslednji delovni dan. Predlog poslancev ima za posledico povečano število dni odsotnosti z dela zaradi praznovanja, kar pomeni dodaten izpad delovnih ur oziroma povečanje obveznosti za delodajalce in tako vpliva na zmanjšano konkurenčnost slovenskega gospodarstva. Tudi v večini držav članic Evropske unije se prazniki, ki padejo na soboto in nedeljo, ne prenašajo na naslednji delovni dan. Prenos praznikov je v neskladju z namenom praznikov in dela prostih dni, ki je v praznovanju oziroma obeleževanju dogodkov, ki se zakonsko določajo kot prazniki in dela prosti dnevi, ne pa v podaljševanju plačane odsotnosti z dela v naslednji delovni teden v primerih, ko praznik ali dela prost dan sovpada z običajnim dnevom tedenskega počitka. Počitku oziroma obnovi psihofizičnih in delovnih sposobnosti delavca je namenjen letni dopust, pri čemer se dnevi letnega dopusta ne vštevajo v opravičene odsotnosti z dela, med katere spada tudi odsotnost z dela zaradi praznovanja. V Novi Sloveniji - krščanskih demokratih si želimo, da Slovenija napreduje v svojem razvoju, da krepimo gospodarstvo, ne pa, da se z všečnimi predlogi pred volitvami naslednjo pomlad vračamo v čas pred letom 1991, v nekdanjo Jugoslavijo, ko smo takšno ureditev že imeli. Trenutno največji izziv slovenskega gospodarstva bi lahko skoncentrirali na vprašanje produktivnosti. Slovenija kljub številnim dobrim rezultatom pri drugih kazalnikih pri vprašanju produktivnosti že dolgo za petino zaostaja za povprečjem Evropske unije. Višjega standarda, višjih plač ter razvitosti na ravni držav, kot sta, denimo, Avstrija in Nemčija, ne bo mogoče doseči drugače kot s povečevanjem produktivnosti. Za to pa bo potrebno ustvariti okolje, v katerem bo lahko gospodarstvo investiralo in ustvarjalo večno dodano vrednost. Ker sprememba Zakona o praznikih in dela prostih dnevih ne zasleduje tega cilja, smo v Novi Sloveniji - krščanskih demokratih glasovali proti spremembam zakona. Hvala.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. V skladu z razlago Komisije za poslovnik z dne 9. december 2009 Državni zbor ugotavlja, da je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 7. TOČKO DNEVNEGA REDA – DRUGA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBI ZAKONA O SISTEMU PLAČ V JAVNEM SEKTORJU v okviru skrajšanega postopka. Predlog zakona sta v obravnavo zboru predložila poslanec Ferenc Horváth in Felice Žiža. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona zato dajem besedo predstavniku predlagatelja gospodu Ferencu Horváthu. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovani kolegice in kolegi, lepo pozdravljeni! Tisztet Hölgyeim és Uraim, mindenkit sok szeretettel köszöntök! Un cordiale saluto a tutti! Ustava Republike Slovenije avtohtoni italijanski in madžarski narodni skupnosti na ozemlju, kjer živi, zagotavlja posebne pravice. Izvajanje omenjenih pravic je določeno v več kot 200 zakonskih in podzakonskih aktih, ki jih je sprejemal Državni zbor v različnih obdobjih, večinoma v prvi polovici naše 30-letne samostojne države. Kljub dobrim namenom v duhu pozitivne diskriminacije pa je praksa večkrat pokazala, da se sprejeta zakonodaja v vsakdanjem življenju obeh avtohtonih narodnih skupnosti ni primerno izvajala, zato posledično tudi ni prinesla želenega učinka in rezultatov. Vsakokratna poslanca obeh avtohtonih narodnih skupnosti v Državnem zboru sta vedno stremela za izboljšanje položaja obeh avtohtonih narodnih skupnosti, kar je seveda zajemalo tudi težnjo po spremembi tistega dela zakonodaje, ki se v praksi ali ni izkazala za dovolj učinkovito ali se večkrat tudi zaradi ne popolnoma usklajene področne zakonodaje ni izvajala v skladu s črko zakona in pričakovanjem tako ministrstev kakor tudi ne obeh avtohtonih narodnih skupnosti. Poskusi spremembe dela zakonodaje ali celo sprejetje krovnega zakona, ki bi izboljšal položaj na področju zagotavljanja in izvajanja posebnih pravic avtohtonih narodnih skupnosti, niso bili vedno uspešni, saj v Državnem zboru za to ni bilo mogoče zagotoviti potrebne večine. Predlog zakona o spremembi Zakona o sistemu plač v javnem sektorju predvideva spremembo 28. člena omenjenega zadnjega zakona, ki ureja sistem dvojezičnega dodatka. Poslanca italijanske in madžarske narodne skupnosti sva se za ta korak odločila na pobudo ravnateljev vzgojno-izobraževalnih zavodov, novinarjev in svetovalcev za italijanski in madžarski jezik pri Zavodu za šolstvo Republike Slovenije, saj odpravlja določena nesorazmerja pri dodelitvi višine dvojezičnega dodatka pri zaposlenih v različnih institucijah, ki opravljajo isto ali podobno delo. Struktura dodatka za dvojezičnost, ki je nespremenjena že 17 let, povzroča krivico tem prej omenjenim. Predlog spremembe člena zakona prinaša spremembo, po kateri bodo dvojezični dodatek v višini 12 do 15 procentov osnovne plače dobili tudi ravnatelji dvojezičnih vrtcev, osnovnih in srednjih šol ter vrtcev, osnovnih in srednjih šol z italijanskim učnim jezikom, strokovni delavci Zavoda za šolstvo, in sicer svetovalci za madžarski oziroma italijanski jezik, in novinarji, ki kot javni uslužbenci ustvarjajo tednik v madžarskem jeziku. Sprememba se nanaša na višino dvojezičnega dodatka za manj kot 30 zaposlenim v omenjenih zavodih, kar po predhodnih izračunih v skupni višini znese približno 70 tisoč evrov dodatnih stroškov na letni ravni, torej ne predstavlja večjega finančnega bremena za državni proračun. Vsi zavodi so namreč financirani s strani ministrstev ter Urada za narodnosti Republike Slovenije. Spoštovane poslanke in poslanci, prosim za vašo podporo. Hvala lepa za vašo pozornost.
Hvala lepa. Predlog zakona je kot matično delovno telo obravnaval Odbor za notranje zadeve, javno upravo in lokalno samoupravo. Zato za predstavitev poročila odbora dajem besedo podpredsedniku gospodu Predragu Bakoviću. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovana predsedujoča. Spoštovane kolegice in kolegi! Odbor za notranje zadeve, javno upravo in lokalno samoupravo je na 28. seji 1. 12. kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembi Zakona o sistemu plač v javnem sektorju, ki sta ga v Državni zbor v obravnavo po skrajšanem postopku predložila poslanca Ferenc Horváth in Felice Žiža. Na seji odbora so sodelovali predlagatelj Ferenc Horváth, predstavniki Ministrstva za javno upravo, predstavnik Državnega sveta, predstavnica Zakonodajno-pravne službe ter ravnateljica Dvojezične srednje šole Lendava Silvija Hadinjak Prendl in ravnatelj Srednje šole Pietro Coppo Alberto Scheriani. V uvodni obrazložitvi je poslanec Ferenc Horváth kot predlagatelj povedal, da je cilj predloga zakona odprava razlikovanja pri izplačilu dodatka za dvojezičnost med javnimi uslužbenci, ki so zaposleni v vzgojno-izobraževalnih zavodih obeh narodnih skupnosti, ter med zaposlenimi v javnem sektorju RTV Slovenija in novinarji v tiskanih medijih obeh narodnih skupnosti. Vlada je o predlogu zakona podala pisno mnenje, iz katerega izhaja, da predlog zakona podpira, predstavnik Ministrstva za javno upravo pa mnenja ni dodatno obrazložil. Odboru je bilo posredovano mnenje Zakonodajno-pravne službe, ki je predlog zakona preučila z vidika njegove skladnosti z Ustavo Republike Slovenije, pravnim sistemom in zakonodajno-tehničnega vidika. Njena predstavnica je povedala, da je Zakonodajno-pravna služba pripravila obširno mnenje in ga v nadaljevanju tudi povzela. Pojasnila je, da iz ustavnih odločb, ki posebej opredeljujejo dolžnost države za varovanje in zagotavljanje pravic avtohtone italijanske in madžarske narodne skupnosti, izhaja temeljni namen zaščite in ohranjanja identitete narodnih skupnosti. Krovni zakon, ki bi celovito zajemal vse posebne pravice narodnih skupnosti v Sloveniji, ni sprejet, temveč so posebnosti urejene v širši zakonodaji. Pravico do rabe svojega jezika in pisave ter obveznosti glede dvojezičnosti pa urejajo vsi postopkovni predpisi, ki se na to nanašajo. Zakonodaja v skladu z ustavo daje posebno težo področju vzgoje in izobraževanja na območju avtohtone italijanske in madžarske narodne skupnosti in za njene pripadnike. V tem segmentu ima dvojezičnost poseben pomen, zato veljavna zakonodaja loči med subjekti, ki izvajajo vzgojo in izobraževanje, in tistimi, za katere se zahteva znanje in raba uradnih jezikov. Iz te delitve izhaja tudi Zakon o sistemu plač v javnem sektorju, ki v veljavnem drugem odstavku 28. člena te subjekte deli na dve alineji. Prva alineja se nanaša na celotno področje vzgoje in izobraževanja, torej se ne nanaša na celotno področje vzgoje in izobraževanja, temveč znotraj njega na dejavnosti izvajanja vzgoje in izobraževanja, kjer se upošteva dvojezičnost kot učni jezik. Druga alineja pa se nanaša na vsa druga področja, kjer je zahtevana dvojezičnost kot uradovalni oziroma sporazumevalni jezik. Na tej podlagi so različne tudi višine dodatka. Zakonodajno-pravna služba v pisnem mnenju opozarja, da se s predlagano spremembo lahko povzroči nova neenakost glede subjektov iz prve in druge alineje. Na seji odbora sta sodelovala še ravnatelja oziroma ravnateljica dvojezične srednje šole, kot že rečeno, ki sta izrazila nezadovoljstvo nad obstoječim sistemom, ki določa za ravnatelje nižji dodatek kot za učitelje. Tako učitelji kot ravnatelji morajo namreč za delo izpolnjevati enake pogoje, poleg tega mnogi ravnatelji tudi poučujejo in tako sodelujejo v procesu izobraževanja. V razpravi so nekateri člani odbora izrazili mnenja, da predlog zakona ruši strukturo plačnega sistema in povzroča nove neenakosti ter destabilizacijo utečenega sistema. Izrazili so pomislek, da bi sprejetje takšnega predloga morda vodilo tudi v odpiranje vprašanj za izplačilo dodatkov za dvojezičnost v drugih poklicih javnega sektorja. Nasprotno so drugi člani odbora menili, da je predlog zakona ustrezen, amandma koalicijskih poslanskih skupin pa ustrezno naslavlja pripombe Zakonodajno-pravne službe in odpravlja pomanjkljivosti. Predlagana sprememba tako odpravlja anomalije, neupravičeno razlikovanje in nejasnosti ter popravlja konkretno nesorazmerje v plačnem sistemu, pri tem pa gre za minimalno širitev kroga upravičencev dodatka za dvojezičnost v najvišjem možnem razponu, ki ne predstavlja velikega finančnega bremena. Predlagatelj in predstavnik Ministrstva za javno upravo sta v razpravi zavrnila očitke nekaterih poslancev in poudarila, da se krog upravičencev do dodatka za dvojezičnost širi na tiste javne uslužbence, ki za opravljanje primerljivega dela v okviru istega poklica oziroma znotraj iste dejavnosti uporabljajo oba jezika na enaki ravni zahtevnosti, zato je primerno, da se zagotovi tudi ista višina dodatka. Po razpravi je odbor sprejel amandma poslanskih skupin SDS, NSi, SMC k 1. členu. Odbor je v skladu s 128. člena Poslovnika Državnega zbora glasoval še o vseh členih predloga zakona skupaj in jih tudi sprejel. Glede na sprejeti amandma je na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, v katerem je vključen tudi sprejeti amandma. Dopolnjen predlog zakona je sestavni del tega poročila. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Za uvodno obrazložitev mnenja dajem besedo predstavniku Vlade. Gospod Boštjan Jambrovič, državni sekretar na Ministrstvu za javno upravo, izvolite, imate besedo, pa kar za govorniški pult prosim.
Spoštovani predsednik, poslanke in poslanci! Vlada podpira predlagane spremembe 28. člen ZSPJS, na podlagi katere se uresničuje sklenjen dogovor med Vlado in poslancema narodnih skupnosti. Med mnogimi nalogami vključuje tudi zavezo glede pravičnejše ureditve dodatka za dvojezično poslovanje na območjih, kjer živita avtohtoni italijanska in madžarska narodna manjšina. Z vloženim amandmajem koalicijskih poslancev, ki ga je matično delovno telo Državnega zbora potrdilo, je predlog zakona, ki sta ga Državnemu zboru predložila poslanca narodnih skupnosti ne le izboljšan, ampak odpravlja tudi ključen pomislek Zakonodajno-pravne službe, ki se je nanašal na preveč široko odprto polje upravičenosti do dodatka za dvojezičnost v delu, ko gre za najvišjo raven znanja jezika narodne skupnosti pri opravljanju javnih nalog. Predlog spremembe 28. člena ZSPJS, ki je pred vami sedaj, natančno ureja vprašanje, katere kategorije zaposlenih v javnem sektorju so upravičene do dodatka za dvojezičnost v najvišji višini, torej v višini 12 do 15 procentov osnovne plače. Zaradi zagotovitve enake obravnave zaposlenih, ki morajo pri svojem delu uporabljati jezik narodne skupnosti na najzahtevnejši ravni, bodo z uveljavitvijo predlaganega zakona poleg učiteljev in drugih strokovnih delavcev v vzgoji in izobraževanju ter novinarjev RTV Slovenija isto višino tega dodatka prejemali tudi ravnatelji, strokovni delavci na Zavodu Republike Slovenije za šolstvo in novinarji tiskanih medijev narodnih skupnosti. Tudi ti zaposleni pri svojem delu morajo aktivno uporabljati dvojezičnost in s sprejetjem tega zakona bi bila zgolj popravljena krivica, ki smo ji priča že od uveljavitve novega plačnega sistema javnega sektorja v letu 2008. S sprejetjem tega zakona se ne uvajajo kakršnikoli novi dodatki v sistem plač v javnem sektorju, saj ta dodatek za dvojezičnost že ves čas obstaja in zanj namenjamo cirka 4,3 milijona evrov na letni ravni. Boste pa poslanci v primeru glasovanja za sprejem tega zakona z minimalnim javnofinančnim vložkom prispevali k pravičnejši ureditvi tega dodatka znotraj dejavnosti vzgoje in izobraževanja ter v novinarskih vrstah na območju živečih narodnih manjšin, kjer je znanje jezika madžarske in italijanske narodne skupnosti ključnega pomena ne le za uresničevanje z ustavo zajamčenih pravic narodnih skupnosti, temveč tudi za uspešen javni servis državljankam in državljanom naše države. Hvala.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije bo predstavil Robert Polnar. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Gospe poslanke, gospodje poslanci! Zakon o sistemu plač v javnem sektorju je bil sprejet leta 2002 po predhodnih dolgotrajnih pogajanjih in usklajevanjih. Osnovna smotra sta bila vzpostavitev preglednega plačnega sistema in odprava plačnih nesorazmerij. Ali lahko danes rečemo, da sta bila ta smotra uresničena? Odgovor se ponuja sam po sebi, če vemo, da je danes predlagana sprememba že 30. po vrsti od njegovega sprejetja. Opozorila o nepreglednosti, nesorazmernosti, pomanjkljivosti in celi seriji anomalij v smislu primerljivosti plač pa so postala stalnica. Zato ni pretirana ugotovitev, da sta bila smotra zastavljena v nasprotju z realnostjo in dosegljivostjo. Zapletenost in kompleksnost zadev je preobsežna, izkušnje pa kažejo, da jih ni mogoče urediti v enem samem zakonu. Tokratna sprememba se nanaša na dodatek za dvojezičnost določenim uslužbencem v javnem sektorju, in sicer se povišuje dodatek za dvojezičnost za vodstveni kader v vzgojnih in izobraževalnih ustanovah s 3 do 6 odstotkov osnovne plače na 12 do 15 odstotkov osnovne plače ter širi se krog upravičencev do tega dodatka na zaposlene v Zavodu Republike Slovenije za šolstvo ter na novinarje tiskanih medijev narodnih skupnosti. Finančne posledice za državni proračun so bile po prvotnem predlogu ocenjene na 187 tisoč evrov. Z amandmajsko modifikacijo osnovnega besedila predloga sprememb pa so se znižale na 70 tisoč evrov v letnem obsegu. Nanašajo se na 25 javnih uslužbencev. Poslanci Poslanske skupine Desus bomo predlog zakona podprli. Vemo, da ta odločitev lahko povzroči interpretacije v smeri dodatnega povzročanja nesorazmernosti in neskladij. Prepričani pa smo, da odprava obstoječih nelogičnosti iz empirično ugotovljene vsakdanjostne prakse, da je torej ta odprava pomembnejša od morebitnih razlag in užaljenosti tistih vedno nezadovoljnih in onih, ki pod vsakim kamnom vidijo zaroto. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavil Jani Ivanuša. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod predsedujoči. Lep pozdrav še enkrat tukaj v dvorani! V Sloveniji imamo dve avtohtoni narodni skupnosti, in sicer italijansko in madžarsko. Naša država na svojem ozemlju varuje in zagotavlja pravice obeh narodnih skupnosti iz Ustave Republike Slovenije in mednarodnih pogodb. Obe imata tudi pravico do izražanja narodne pripadnosti in pravico do uporabe svojega jezika in pisave. Prav tako imata pravico do vzgoje in izobraževanja v svojem jeziku. Šolstvo narodnosti je tako sistemsko financirano s strani Ministrstva za izobraževanje, znanost in šport. Na območjih občin Koper, Izola, Piran, Ankaran, Lendava, Dobrovnik, Šalovci, Moravske Toplice in Hodoš, v katerih živita italijanska in madžarska narodna skupnost, je uradni jezik tudi italijanščina in madžarščina. Državni organi, organi lokalnih skupnosti in nosilci javnih pooblastil morajo z njimi uradovati v njihovem jeziku, da se lažje sporazumevajo. Javni uslužbenci, ki morajo v okviru opravljanja dela izpolnjevati tudi pogoj znanja jezika narodne skupnosti, prejmejo dodatek za dvojezičnost. Slednji je določen v 28. členu Zakona o sistemu plač v javnem sektorju. Višina dodatka za dvojezičnost je različna in znaša do 6 odstotkov osnovne plače za sodnike in državne tožilce, od 3 do 6 odstotkov za ostale javne uslužbence, od 12 do 15 tudi za učitelje in ostale strokovne delavce v osnovnem in srednjem šolstvu ter vzgojitelje in ostale strokovne delavce v vrtcih ter novinarje javnega zavoda RTV Slovenija. Vse lepo in prav, vendar nas je v Slovenski nacionalni stranki zmotilo, da ti razponi niso sorazmerni oziroma da so med njimi zelo velike razlike. To ni ravno pravično, motivacijsko za določen profil javnih uslužbencev. Je pa res, da nekateri pri svojem delu uporabljajo knjižni zborni jezik, drugi pa bolj uradovalni oziroma na sporazumevalni ravni. V praksi se je pokazalo, da bi do dodatka za dvojezičnost morali biti upravičeni tudi drugi javni uslužbenci, ki pri svojem delu ravno tako uporabljajo oba uradna jezika, a so tudi bili na žalost spregledani. S predlogom zakona, pod katerim sta podpisana Ferenc Horvát in Felice Žiža, se tako odpravlja krivica ravnateljem, njihovim namestnikom, administrativno-tehničnim delavcem ter pedagoških svetovalcem. Menimo, da si to upravičeno zaslužijo, saj na dnevni bazi uporabljajo italijanščino oziroma madžarščino na visokem nivoju zahtevnosti. Naklonjeni smo tudi temu, da se širi krog tudi na javne uslužbence, ki so zaposleni v Zavodu Republike Slovenije za šolstvo ter na novinarje tiskanih medijev narodnih skupnosti. Ne smemo pozabiti, da opravljajo primerljivo delo znotraj istega poklica, dejavnosti, kjer se zahteva enaka raven zahtevnosti in uporaba dvojezičnega poslovanja. Sistem plač je v javnem sektorju sedaj že posebej na udaru, zato je prav, da se zvišajo plače tudi tistim v zdravstvu in v socialnem varstvu, ki so v tem kaotičnem zdravstvenem stanju v prvih bojnih linijah, da preprečijo številne smrti. Za konec malo za šalo malo za res; hvala bogu, da nimamo še albanske narodne skupnosti na območju določenih občin, kjer bi govorili o dodatku za dvojezičnost tudi za te javne uslužbence. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Stališče Poslanske skupine italijanske in madžarske narodne skupnosti bo predstavil Ferenc Horváth. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Še enkrat, dober dan, spoštovane kolegice in kolegi! Tisztet Hölgyeim és Uraim, még egyszer mindenkit sok szeretettel köszöntök! Un cordiale saluto a tutti! Poslanska skupina italijanske in madžarske narodne skupnosti kot predlagateljica zakona podpira spremembo Zakona o sistemu plač v javnem sektorju, ki se nanaša na prvo alinejo drugega odstavka 28. člena omenjenega zakona. Pobuda za spremembo omenjenega zakona je bila podana že pred več kot desetimi leti. O njej so razpravljali na različnih delovnih telesih različnih državnih organov, pred odločevalce v Državni zbor pa ni prišla. Dvojezični dodatek v višini od 12 do 15 procentov osnovne plače bodo po novem predlogu poleg ravnateljev deležni strokovni delavci Zavoda za šolstvo, in sicer svetovalci za madžarski oziroma italijanski jezik, ki strokovno oblikuje področje šolstva narodnih skupnosti, in novinarji, ki kot javni uslužbenci ustvarjajo tednik Népújság. V dogovoru z Ministrstvom za javno upravo smo v poslanski skupini pripravili predlog spremembe omenjenega člena. Ker mnenje Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora ni bilo naklonjeno prvotnemu besedilu, je bilo po ponovnem posvetovanju s predstavniki Ministrstva za javno upravo in upoštevajoč pomisleke Zakonodajno-pravne službe besedilo 28. člena ustrezno prilagojeno z vloženim amandmajem. Na narodnostno mešanem območju sta poleg slovenskega tudi italijanski in madžarski jezik uradna jezika. Da bi pripadniki avtohtone italijanske in madžarske narodne skupnosti tudi de facto lahko uveljavili svojo ustavno pravico do javne rabe materinega jezika na narodnostno mešanem območju, mora biti po ustavi in zakonodajni zagotovljena raba tako madžarskega kakor tudi italijanskega oziroma slovenskega jezika. Zato je tudi stopnja znanja jezika za posamezno delovno mesto v javni upravi na teh območjih predpisana v posamičnem aktu o sistematizaciji delovnih mest, za kar omenjeni zaposleni prejemajo dodatek za dvojezičnost. Struktura dodatka za dvojezičnost je nespremenjena že 19 let, čeprav so ravnatelji dvojezičnih šol ter šol z italijanskim učnim jezikom že večkrat predlagali njegovo spremembo. Krovni šolski zakon jih predvsem vidi kot vodje ekipe in procesov na šoli. Vendar ravnatelji niso le pedagoške vodje in poslovni organ javnega zavoda, ampak komunicirajo z resornim ministrstvom, Zavodom za šolstvo in drugimi ustanovami, med drugimi s soustanovitelji zavodov, to so pa občinske samoupravne narodne skupnosti, krovne organizacije italijanske in madžarske narodne skupnosti, s starši vodijo čezmejne projekte in sodelujejo z izobraževalnimi ustanovami tako na Madžarskem kakor tudi v Italiji. Predvsem pa še naprej poučujejo tudi učence v madžarskem in italijanskem jeziku, zato so ravnatelji upravičeni do dvojezičnega dodatka v višini od 12 do 15 procentov osnovne plače tako kot učitelji. Kakovostno dvojezično izobraževanje in izobraževanje v italijanskem in madžarskem učnem jeziku strokovno [[nerazumljivo]]tudi svetovalci območnih enot Zavoda za šolstvo, ki si prav tako zaslužijo višji dvojezični dodatek. To velja tudi za javne uslužbence tiskanih medijev v jeziku narodne skupnosti. V Poslanski skupini italijanske in madžarske narodne skupnosti predlagamo in podpiramo predlog novele Zakona o sistemu plač v javnem sektorju in s tem odpravljeno dolgoletno krivico. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil Janez Moškrič. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Lep pozdrav vsem prisotnim! Pred nami je Predlog zakona o spremembi Zakona o sistemu plač v javnem sektorju. Konkretneje, predlagana sprememba je vezana na drugi odstavek 28. člena Zakona o sistemu plač v javnem sektorju. Celotni člen govori o dodatkih za dvojezičnost na območju, kjer je italijanski in madžarski jezik tudi uradni jezik ter je znanje jezika narodne skupnosti pogoj za opravljanje dela oziroma funkcije. Člen govori o višini dodatkov javnim uslužbencem na teh območjih. Namen zakonske spremembe je ureditev neenakosti med učitelji in ravnatelji ter novinarji javnega zavoda RTV in novinarji tiskanih medijev, ki so del javnega sektorja, zato je razumljivo, da sta predlagatelja poslanska kolega italijanske in madžarske narodne skupnosti. Višina dodatkov za to skupino je natančno opredeljena v prvi alineji drugega odstavka že omenjenega 28. člena in se giblje od 12 do 15 odstotkov osnovne plače. Predlagatelja sta torej želela izenačiti ravnatelje z učitelji in novinarje tiskanih medijev z uslužbenci javnega zavoda RTV. Na prvotni predlog je imela Zakonodajno-pravna služba obsežno pripombo, zato smo v koalicijskih strankah pripravili amandma k predlagani spremembi, kjer smo na prvotno besedilo prve alineje predlaganega odstavka dodali zgolj besede »ravnatelj«, »novinarji tiskanih medijev«. Prepričani smo, da s tako spremembo ne rušimo sistema dodatkov na plače v javnem sektorju. Še več, s podporo poslancev koalicije in vlade pod vodstvom Janeza Janše se kaže odnos do predstavnikov italijanske in madžarske skupnosti v Sloveniji in vseh, ki skrbijo za dobrobit narodnih skupnosti. Nerazumljiva je bila žaljiva razprava nekaterih poslancev opozicije. V Slovenski demokratski stranki se zavzemamo za odpravo vseh neenakosti v slovenski zakonodaji, zato bomo predlagani zakon o spremembi 28. člena Zakona o sistemu javnih plač soglasno potrdili. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Stališča Poslanske skupine Liste Marjana Šarca bo predstavila Lidija Divjak Mirnik. Izvolite.
Predsedujoči, hvala za besedo. Lep pozdrav, spoštovane kolegice, kolegi! Naj takoj na začetku povem, da v LMŠ podpiramo pravice narodnih skupnosti v Sloveniji in tudi rešitve, ki pomenijo večji obseg njihovih pravic. Ne podpiramo pa parcialnih posegov, ki jih prinaša ta zakon. Povedati je namreč potrebno, da je koalicija za obravnavo na matičnem odboru pripravila amandma, ki naj bi sledil pripombam ZPS. Pripombe pa so bile v resnici upoštevane le v tistem delu, da se upravičenost do dodatka za dvojezičnost ne bo širila na vse javne uslužbence, ampak ga bodo prejeli le strokovni delavci. Vse ostalo je bilo, milo rečeno, spregledano. Neenakost med subjekti se s tem zakonom seveda ne odpravlja oziroma pravzaprav se celo povečuje. Predlagatelji predloga zakona se niso potrudili niti odgovoriti na pripombe, kaj šele popraviti nesorazmernosti in neenakosti, ki so vidne že na daleč. Kot je namreč jasno iz predloga, naj bi najvišji dodatek za dvojezičnost pripadal samo tistim, ki izvajajo vzgojo in izobraževanje, kjer se upošteva dvojezičnost kot učni jezik, torej knjižni, zborni jezik, ne pa tudi drugi javni uslužbenci, čeprav delajo na področju vzgoje in izobraževanja. Ni jasno, zakaj so potem v prvo alinejo uvrščeni tudi novinarji tiskanih medijev. Hkrati pa se s to spremembo v neenak položaj postavlja tudi novinarje, zaposlene, recimo, na STA, ki se prav tako ukvarjajo s tiskanimi mediji in so novinarji tiskanih medijev s posebnimi obveznostmi do narodne skupnosti; tega pač v predlogu ni. Tudi javni uslužbenci v Zavodu RS za šolstvo nimajo mesta v prvi alineji, saj uporabljajo jezik le na nivoju splošno sporazumevalnega jezika in bi morali biti potemtakem uvrščeni v drugo alinejo, ki določa nižji dodatek. Dogovor med vlado Janeza Janše in poslancema italijanske in madžarske narodne skupnosti, na katerega se predlagatelja tudi sklicujeta, se nanaša le na ravnatelje, pedagoške svetovalce in zaposlene na Zavodu RS za šolstvo. Torej je ta dogovor relevanten le deloma, saj gre v predlogu zakona za precej širši okvir subjektov, kot je predlagano. In vse to je seveda ZPS v svojem obširnem mnenju zelo lepo razložila na sedmih straneh, vendar je ostalo spregledano, kot že mnogokrat pri tej vladi. Niti nam ni poznano mnenje predstavnikov sindikatov in lokalnih skupnosti k predlogu zakona, saj pogovori z njimi, očitno, sploh niso bili opravljeni, čeprav vemo, da sindikati s svojim mnenjem igrajo zelo pomembno vlogo, kadarkoli se spreminjajo predpisi, ki vplivajo na pravice delavcev iz delovnega razmerja. Poleg že povedanega smo v LMŠ prepričani, da bi sprejetje takšnega predloga zakona vodilo v nove predloge za izplačilo dodatkov za dvojezičnost v drugih poklicih v javnem sektorju. Primer policistov – zakaj potemtakem niste zajeli niti policistov? In če potegnemo še eno ločnico – kaj pa dodatek za znanje znakovnega jezika? Nihče od učiteljev in ravnateljev ne dobi tega dodatka, čeprav znakovni jezik uporabljajo tudi pri svojem delu. Samo figurativno oziroma zelo plastično prikazujem, kaj se je pravzaprav s tem zakonom dogajalo. Poleg tega se dodatek za dvojezičnost določa v odstotku. Dodatek znaša od 12 do 15 odstotkov osnovne plače, kar pomeni, da le-ta ni majhen, znese oziroma prinese približno štiri plačne razrede. Štiri plačne razrede! In, seveda, javni uslužbenec z višjo plačo prejme višji dodatek kot tisti v nižjem plačnem razredu, kar povzroča dodatno neenakost. To pomeni, da bodo ravnatelji, ki so z amandmajem koalicije uvrščeni v prvo alinejo predmetne določbe, dobili bistveno višji dodatek kot učitelji, ki dejansko z otroki delajo. V LMŠ menimo, da v plačnem sistemu obstajajo zelo velike težave, vendar jih tako parcialno naslavljati ne moremo, te anomalije preprosto niso ustrezne. Treba je pogledati, kaj vse se mora še spremeniti. Jasno je, da koalicija potrebuje podporo predlagateljev zakona za svoj obstoj, zato seveda brez pomislekov podpira ta predlog zakona in brez pomislekov lahko rečemo, da gre za predvolilni bombonček oziroma bombonček obstoja te vlade, zato ga v LMŠ ne moremo podpreti. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavila mag. Bojana Muršič.
Hvala lepa, podpredsednik, za besedo. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi! Kratko, a s strani uslužbenskega sistema pomembno spremembo Zakona o sistemu plač v javnem sektorju, ki sta jo v zakonodajni postopek vložila predstavnika madžarske in italijanske narodne skupnosti v Sloveniji in se nanaša na odpravo razlikovanja pri izplačilu dodatka za dvojezičnost med javnimi uslužbenci, ki so zaposleni v vzgojno-izobraževalnih zavodih obeh narodnih skupnosti, ter zaposlenimi na javnem zavodu RTV Slovenija in novinarji tiskanih medijev obeh narodnih skupnosti, v Poslanski skupini Socialnih demokratov ne moremo podpreti. Na seji odbora se je odvijala široka razprava predvsem zato, ker predstavnik Vlade ni znal ali pa ni želel komentirati novele zakona in odgovoriti na relevantna opozorila Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora, zapisana v obsežnem mnenju. Vedno, ko govorimo o sistemu plač v javnem sektorju, smo praviloma previdni. Tudi zato, ker vsak parcialni poseg v plačni sistem javnih uslužbencev zamaje že tako šibak sistem, in to še posebej takrat, ko se zaobide oziroma se ne spoštuje pisni dogovor med Vlado in reprezentativnimi sindikati javnega sektorja, na podlagi katerega se mora o vsaki spremembi plačnega sistema razpravljati na pogajalski skupini oziroma komisiji. Iz mnenja Vlade je razvidno, da Vlada predlog podpira tudi zato, ker predlog novele zakona temelji na junija leta 2020 podpisanem dogovoru o sodelovanju poslancev italijanske in madžarske narodne skupnosti z Vlado Republike Slovenije. Medtem pa socialnega dialoga med sindikati in Vlado ni bilo kar leto in pol; pa bi bil še kako potreben, še posebej v zahtevnih epidemičnih razmerah in neuspešnem obvladovanju epidemije. Socialni demokrati podpiramo italijansko in madžarsko narodno skupnosti v Sloveniji, prav tako jim priznavamo vse pravice, ki izhajajo iz 64. člena Ustave, vendar pa nasprotujemo predlogu novele Zakona o sistemu plač javnih uslužbencev, katero sta v zakonodajni postopek vložila predstavnika obeh manjšin. Predlagana novela je zaobšla dogovor med Vlado in reprezentativnimi sindikati javnega sektorja, na podlagi katerega se mora o vsaki spremembi plačnega sistema razpravljati na pogajalski komisiji. Nenazadnje se s predlagano novelo zakona povzroča nove neenakosti tudi znotraj narodnih manjšin in destabilizira že tako krhek uslužbenski sistem. Hvala lepa za besedo.
Hvala tudi vam. Stališče Poslanske skupine Levica bo predstavila Nataša Sukič. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Lep pozdrav! Naj uvodoma jasno izpostavim, da v Levici ne nasprotujemo pravicam italijanske in madžarske narodne skupnosti. Nasprotno, vsi se strinjamo, da je treba zagotavljati izvrševanje vseh njihovih ustavnih pravic, a smiselno, korektno in na pravičen način, ne pa parcialno, kot je ta primer. Samo po sebi je dovolj zgovorno dejstvo, da je Zakonodajno-pravna služba podala sedem strani konkretnih vsebinskih pripomb za pičlih 33 besed tega zakonskega predloga. Poslanca madžarske in italijanske narodne skupnosti aktualni vladi držita slamico za zrak. Z vlado sta sklenila 20 milijonov težak tajno dogovor, katerega vsebino so pred kratkim razkrili mediji, v zameno za to pa brezpogojno podpirata vlado, četudi mnogokrat na škoda obeh manjših kot tudi vseh državljanov Republike Slovenije. Tukaj ne govorimo o nekem običajnem sporazumu med koalicijskimi partnerji, ki običajno vsebuje nabor ukrepov, kot so pravična davčna reforma, preprečevanje okoljske krize in tako naprej. Tukaj gre za konkretne projekte; tudi za tega, o katerem govorimo danes. To je tako, kot da bi, recimo, prihodnja koalicija sklenila sporazum in se dogovorila, da bo za kolega Bakovića zgradila cesto v Kočevju, za kolega Koražija bomo zrihtali boljše plače za knjižničarje, ker je bilo to njegovo delovno področje, za Tino Heferle pa višjo odvetniško tarifo, ker je to njen poklic in tako dalje. To je res skrajno nedopustno. Zaradi spornega sporazuma se od poslanca italijanske narodne skupnosti distancirala celo Italijanska unija, krovna organizacija pripadnikov italijanske narodnosti, ki živijo v Sloveniji in na Hrvaškem. Predlog zakona se nanaša na dodatek za dvojezičnost, ki pripada javnim uslužbencem, sodnikom in državnim tožilcem, ki delajo na območju občin, v katerih živita italijanska ali madžarska narodna skupnost, kjer je italijanski ali madžarski jezik tudi uradni jezik, če je znanje jezika narodne skupnosti pogoj za opravljanje dela oziroma funkcije. Ta dodatek je v veljavnem zakonu določen v treh kategorijah, in sicer znaša do 6 odstotkov osnovne plače za sodnike in državne tožilce, od 3 do 6 odstotkov osnovne plače za ostale javne uslužbence in 12 do 15 odstotkov osnovne plače za učitelje in ostale strokovne delavce v osnovnem in srednjem šolstvu ter vzgojitelje in ostale strokovne delavce v vrtcih ter novinarje javnega zavoda RTV Slovenija. Današnji predlog se nanaša le na to prvo kategorijo, najvišji dodatek v višini od 12 do 15 odstotkov plače, ki bi ga poslanca italijanske in madžarske narodne skupnosti skladno z dogovorom, ki sta ga sklenila z Janšo, razširila tudi na ravnatelje, pomočnike ravnateljev, strokovno-administrativne uslužbence in na novinarje tiskanih medijev narodnih skupnosti. Problem veljavne ureditve je, da je dodatek določen v odstotkih osnovne plače. In tukaj je na mestu vprašanje, ali sta ravnatelj in učitelj v tem primeru v enakem položaju. Osnovna plača ravnatelja se giblje med 47. in 53. plačnim razredom, plača učitelja pa se začne pri 32. plačnem razredu. Torej nekdo, ki mora dva jezika uporabljati vsakodnevno in ves dan, bo dobil od 122 do 320 evrov dodatka, ravnatelji pa za občasno učenje in stik z učenci in starši, ki poteka v pogovornem jeziku, od 321 do 507 evrov. Najslabše plačani ravnatelj z določenim najnižjim dodatkom za dvojezičnost, torej 12 odstotkov osnovne plače, bo prejel več kot starejši učitelj s polnim dodatkom. In prav na to krivičnost opozarja Zakonodajno-pravna služba. V Levici smo do predlagane rešitve skeptični, ker ne odpravlja nepravične ureditve, pač pa obstoječo ureditev dela še bolj krivično. Rešitve v tem zakonskem predlogu so najbolj krivične do najslabše plačanih, ki prejemajo tudi do petkrat nižji dodatek kot tisti najbolje plačani. Zato predloga v Levici ne bomo podprli, nasprotovali mu pa tudi ne bomo. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Stališče Poslanske skupine Nove Slovenije - krščanskih demokratov bo predstavila Tadeja Šuštar Zalar. Izvolite.
Podpredsednik, hvala za besedo. Predlog sprememb Zakona o sistemu plač v javnem sektorju, ki ga danes obravnavamo, sta vložila poslanca narodnih skupnosti Ferenc Horváth in Felice Žiža. S predlagano novelo se širi krog upravičencev do najvišjega dodatka za dvojezičnost, ki znaša od 12 do 15 odstotkov osnovne plače. S to spremembo se razširi krog upravičencev do najvišjega dodatka za dvojezičnost od 12 do 15 odstotkov plače tudi na ravnatelje ter druge javne uslužbence v dejavnosti vzgoje in izobraževanja, poleg učiteljev in strokovnih delavcev, če opravljajo naloge na območjih občin, v katerih je italijanski in madžarski jezik tudi uradni jezik in je znanje jezika narodne skupnosti pogoj za opravljanje dela. Poleg tega pa se v isto kategorijo izrecno dodajata še dve skupini javnih uslužbencev, in sicer uslužbence v Zavodu Republike Slovenije za šolstvo in novinarje tiskanih medijev narodnih skupnosti. Prav tako izpadajo zaposleni na Zavodu Republike Slovenije za šolstvo ter novinarji tiskanih medijev, ki jih izdajata avtohtoni italijanska oziroma madžarska narodna skupnost. Vsi našteti pa po mnenju predlagatelja pri svojem delu uporabljajo oba uradna jezika v enaki meri in na enaki ravni zahtevnosti. Poslanci Nove Slovenije - krščanski demokrati bomo predlog sprememb zakona podprli, saj menimo, da predlog ureja opravljanje primerljivega dela v okviru istega poklica oziroma iste dejavnosti in s tem povezane enake ravni zahtevnosti ter dejanske uporabe dvojezičnega poslovanja. Hvala.
Hvala tudi vam. Stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra bo predstavila Mojca Žnidarič. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Lep pozdrav vsem prisotnim! Danes odločamo o Predlogu zakona o spremembi Zakona o sistemu plač v javnem sektorju, ki sta ga v parlamentarno proceduro vložila poslanca italijanske in madžarske narodne skupnosti. Cilj predloga zakona je odprava razlikovanja pri izplačilu dodatka za dvojezičnost med javnimi uslužbenci, ki so zaposleni v vzgojno-izobraževalnih zavodih obeh narodnih skupnosti, ter med zaposlenimi na javnem zavodu RTV Slovenija in novinarjih tiskanih medijev na obeh narodnih skupnosti. Predlog zakona tako spreminja veljavni 28. člen Zakona o sistemu plač v javnem sektorju, ki ureja dodatek za dvojezičnost, in sicer tako da se širi krog upravičencev do dodatka v najvišjem razponu od 12 do 15 odstotkov s 3 do 6 odstotkov osnovne plače. Z uveljavitvijo te spremembe bodo tudi javni uslužbenci plačne skupine B, to so na primer ravnatelji, tajniki, upravičeni do dodatka v višini 12 do 15 odstotkov osnovne plače, če opravljajo naloge na območjih občin, v katerih je italijanski in madžarski jezik tudi uradni jezik in je znanje jezika narodne skupnosti pogoj za opravljanje njihovega dela. Tudi ravnatelji in ostalo strokovno osebje morajo namreč dnevno komunicirati tako s starši kot zaposlenimi ter pogosto tudi z učenci in drugimi deležniki, pri čemer morajo uporabljati knjižni zborni jezik oziroma uporabljajo oba uradna jezika v tolikšni meri in na taki ravni zahtevnosti, da je predlagana višina dodatka upravičena. Poleg tega pa se krog upravičencev do dodatka za dvojezičnost pod zakonskimi pogoji širi s 3 do 6 odstotkov na 12 do 15 odstotkov tudi na javne uslužbence, ki so zaposleni v Zavodu Republike Slovenije za šolstvo, ter za novinarje tiskanih medijev narodnih skupnosti. Potrebno je torej poudariti, da se krog upravičencev do dodatka za dvojezičnost širi zgolj na tiste javne uslužbence, ki za opravljanje primerljivega dela v okviru istega poklica oziroma znotraj iste dejavnosti uporabljajo oba jezika na enaki ravni zahtevnosti, zato je primerno, da se zagotovi tudi ista višina dodatka. Koalicijske poslanske skupine so kot odgovor na pomislek Zakonodajno-pravne službe k noveli zakona vložile amandma, s katerim se črta besedna zveza »javni uslužbenci« in se namesto tega zapiše, da ta dodatek pripada ravnateljem, učiteljem, vzgojiteljem in ostalim strokovnim delavcem. Na ta način se ne pušča prostora za dvome in se konkretizira, komu ta dodatek dejansko pripada, prav tako pa se ohranja razlikovanje med tistimi, ki jim glede na zahtevnejšo raven uporabe jezika narodne skupnosti v šolstvu pripada dodatek v višini 12 do 15 odstotkov, in tistimi, ki jim pripada dodatek v višini 3 do 6 odstotkov. Strokovni kader tako v šolstvu kot v novinarstvu, ki deluje na območjih avtohtone italijanske in madžarske narodne skupnosti, vsekakor nima enostavnega dela. Sposobnost komuniciranja v dveh jezikih na dnevni ravni na nivoju knjižnega zbornega jezika je zahtevna naloga in prav je, da je tudi ustrezno kompenzirana. V Poslanski skupini Stranke modernega centra bomo Predlog zakona o spremembi Zakona o sistemu plač v javnem sektorju podprli.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Glasovanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 18. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 10. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH ZAKONA O UREJANJU TRGA DELA v okviru rednega postopka. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina osmih poslank in poslancev s prvopodpisanim Miha Kordišem. Predlog zakona je na 37. seji dne 26. novembra 2021 obravnaval Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide kot matično delovno telo. Ker po končani razpravi odbor členov predloga zakona ni sprejel, je bila druga obravnava predloga zakona na seji delovnega telesa končana. Besedo dajem predstavnikom poslanskih skupin za predstavitev stališč. Besedo ima Poslanska skupina Slovenske nacionalne stranke, Jani Ivanuša. Izvolite.
Hvala lepa še enkrat, predsedujoči, za besedo. Še enkrat lep pozdrav vsem prisotnim! Pred sabo imamo Predlog zakona o spremembah Zakona o urejanju trga dela. Vedno, kadar pogledam podatke, koliko ljudi živi pod pragom revščine, se začnem spraševati, kje in kdo je zavozil. Če v ta sklep dodam še tiste, ki zaslužijo za en jogurt več, kot je meja revščine, so številke pretresljive. Žalostno je, da lahko na spletu beremo, kako ljudje med seboj tekmujejo v tem, kdo lahko preživi mesec z manj denarja. Žalostno je, da se pogovarjamo o tem, ali so socialni transferji previsoki. Žalostno je, da imamo preko 200 tisoč upokojencev, ki prejemajo pokojnino, nižjo od 600 evrov. V ustavi imamo zapisano, da smo socialna država, a kot kaže, smo zatajili pri izvedbi. Nič kaj socialnega ni v tem, da mož in žena, ki oba pridno delata, zaslužita nekaj centov več, kot je minimalna plača, ob koncu meseca pa ne vesta, kaj bosta dala jesti otrokom. Ne vesta, ali bosta lahko otroku kupila obleke, šolske potrebščine in tako naprej. O tem, da bi kdo izgubil službo ali zbolel, niti pomisliti ne smeta, ker bi morda ostala še brez strehe nad glavo. Če nam je všeč ali ne, večina Slovenk in Slovencev životari ter se le s težavo prebija iz meseca v mesec. Pa ne govorim o tem, da ne morejo preživeti samo s tremi tisočaki, govorim o tistih, ki zaslužijo konkretno manj kot tisočaka. Govorim o ljudeh, ki so pravi čarovniki, da uspejo poskrbeti za hrano in plačane položnice. Govorim o ljudeh, ki niti ne upajo pomisliti na to, da bi ostali brez službe, pa četudi je plača mizerna. Močno dvomim, da bo dvig najnižjega nadomestila za brezposelnost kakorkoli pripomogel k boljšemu življenju ljudi, ki so izgubili delo in so v iskanju nove zaposlitve. Vsekakor menim, da je najnižje postavljena meja sramotna in je le nekaj evrov višja, kot je denarna socialna pomoč oziroma celo nižja. Jasno je le eno, da bomo za dobrobit naroda morali narediti nekaj bolj konkretnega. Raziskave o tem, koliko mora zaslužiti posameznik, da lahko normalno živi in ne samo životari, so pokazale, da bi moral zaslužiti vsaj tisoč 500 evrov. Ta znesek bi omogočil, da si lahko najame kredit, plača vse položnice, kupi hrano in obleke in še nekaj da na stran. Mogoče je čas, da začnemo razmišljati o tem, ker potem tudi 80 procentov plače, kolikor naj bi znašalo nadomestilo, ne bo tako sramotno nizko. Lepa hvala.
Hvala tudi vam. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil Marijan Pojbič. Izvolite.
Hvala, spoštovani podpredsednik. Kolegice in kolegi! V Predlogu zakona o spremembah Zakona o urejanju trga dela se predlaga dvig najnižjega in najvišjega zneska denarnega nadomestila, ki sta nominalno določena v drugem in tretjem odstavku 62. člena Zakona o urejanju trga dela. S strani Vlade Republike Slovenije je bilo uvodoma pojasnjeno, da je bila navedena spodnja meja priznanega denarnega nadomestila določena z Zakonom o spremembah in dopolnitvah Zakona o urejanju trga dela (Uradni list RS, št. 75/19), in sicer je bila zvišana s prej veljavnih 350 evrov bruto, s čimer se je prejemnikom zagotovila višja raven socialne varnosti. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke ocenjujemo, da predlog sprememb zakona ni ustrezno utemeljen. Prav tako opozarjamo, da je namen denarnih nadomestil v primeru brezposelnosti zagotoviti varnost zavarovancem v primeru nastanka brezposelnosti brez njihove krivde ali proti njihovi volji, pri čemer je zavarovanec zavarovan za primer brezposelnosti najmanj 10 mesecev v zadnjih 24 mesecih. Prav tako opozarjamo, da se pravica do denarnega nadomestila upravičencem zagotavlja po načelih vzajemnosti in solidarnosti v zakonsko določenem minimalnem in maksimalnem znesku. Zagotavljanje zneskovne primerljivosti dohodkov iz obdobja delovne aktivnosti pa ni mogoče. Tukaj želimo izpostaviti zelo občutljivo razmerje med višino minimalne plače in nadomestilom za brezposelnost tudi z vidika vpliva na posameznikovo željo po ponovnih delovni aktivaciji. Kot država si moramo z ustvarjanjem zaposlitvenih možnosti prizadevati, da bo na zavodu za zaposlovanje čim manj prejemnikov nadomestila in da bo obdobje, ko prejemajo nadomestilo, čim krajše. Prejemnikom nadomestila pa moramo zagotoviti maksimalno dobre pogoje za njihovo aktivacijo nazaj na trg dela. Le polna zaposlenost namreč omogoča ljudem, da si lahko življenje uredijo tako, da bodo na svoji življenjski poti zadovoljni in da bodo lahko sebi in svoji družini zagotavljali normalno človeku dostojno življenje.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Liste Marjana Šarca bo predstavil Jože Lenart. Izvolite.
Hvala, predsedujoči. Danes imamo na mizi predlog zakona, s katerim bi dvignili višino minimalnega in maksimalnega denarnega nadomestila za primer brezposelnosti. Trenutno veljavni Zakon o urejanju trga dela določa najnižji znesek denarnega nadomestila v višini 530,19 evra in najvišji znesek nadomestila v višini 892,50 evrov. Govorimo seveda o bruto zneskih. Na tej točki naj omenim, da je vlada Marjana Šarca leta 2019 dvignila najnižjo nadomestilo s sramotnih 350 evrov na dobrih 530 evrov. V LMŠ se seveda strinjamo s predlaganimi spremembami Zakona o urejanju trga dela, s katerim bi zagotovili dvig najnižjega in najvišjega nadomestila za primer brezposelnosti. Omenjeno nadomestilo je pravica, do katere je delavec upravičen na podlagi zavarovanja in naj bi mu omogočila preživetje v času po prekinitvi delovnega razmerja in iskanju nove zaposlitve. Torej ne gre za socialni prejemek. Ne zdi se nam pa pravično, da država posamezniku, ki ne postane brezposeln na lastno željo ali iz krivde razlogov, ne omogoči dohodka za kritje minimalnih življenjskih stroškov. S spremembo zakona smo želeli omogočiti, da se najnižje nadomestilo dvigne na raven vsakokratno veljavnih minimalnih življenjskih stroškov. Ker se znesek nadomestila določa v bruto znesku, bi se najnižji znesek denarnega nadomestila določil kot seštevek zneska minimalnih življenjskih stroškov ter zneska davkov in obveznih prispevkov, kot jih določa področna zakonodaja. S tem bi dejansko omogočili, da bi posameznik v času iskanja zaposlitve prejemal nadomestilo, ki bi mu omogočalo preživetje. Nadalje bi z novelo zakona dvignili tudi najvišji znesek nadomestila, ki bi se določil pri višini minimalne plače. Tudi minimalna plača je od letošnjega leta v določenem razmerju z minimalnimi življenjskimi stroški, in sicer tako, da v netu zneska ne sme biti določena nižje, kot znašajo za 20 odstotkov povečani minimalni življenjski stroški. Sprememba trenutne ureditve bi bila potrebna tudi zaradi podražitev energentov, hrane in ostalih najbolj osnovnih življenjskih potrebščin. Naj pri tem omenim, da je Slovenija ena izmed sedmih držav v Evropski uniji, kjer se je leta 2020 povečala stopnja tveganja revščine v primerjavi z letom 2019. Pod pragom tveganja revščine je živelo 254 tisoč oseb, kar je za 11 tisoč več kot leta 2019. Toliko o velikih rasteh in ostalem. V LMŠ menimo, da mora vsaka razvita država stremeti k preprečevanju revščine in si prizadevati za sprejem takšnih ukrepov, ki bi vsem prebivalcem omogočila dostojno življenje. Zato smo na seji matičnega delovnega telesa seveda podprli spremembe Zakona o urejanju trga dela, a žal neuspešno. Novela zakona je že končala zakonodajno pot, saj koalicijski poslanci očitno ne razumejo, da posameznik, ki izgubi službo, ne po lastni krivdi seveda, zelo težko preživi z dohodkom, ki je nižji od minimalnih življenjskih stroškov, ali jima pa za to preprosto ni mar. Hvala.
Hvala tudi vam. Stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavila mag. Meira Hot. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovane, spoštovani! Socialni demokrati smo novelo zakona, ki bi določila novo višino najnižjega in najvišjega nadomestila za brezposelnost, na matičnem delovnem telesu podprli. Strinjamo se namreč, da je trenutna ureditev zastarela in nepravična, temelji na podlagi določenih nominalnih vrednosti, ki se ne usklajujejo z rastjo življenjskih stroškov, ampak jih je potrebno vedno znova spreminjati s spremembami zakona, ki ureja obe višini nadomestila. Nazadnje smo na takšen način zvišali višino najnižjega denarnega nadomestila s 350 evrov na 530 evrov bruto leta 2019, medtem ko je zgornja meja denarnega nadomestila še vedno določena z ZUJF-om, ki ga je leta 2012 sprejela takrat večinoma ista vladajoča koalicija, ki nam vlada danes pod vodstvom Janeza Janše. Kot enega izmed varčevalnih ukrepov je takratna vlada najvišji znesek denarnega nadomestila znižala s tisoč 50 evrov na dobrih 892 evrov bruto. Predlagane spremembe zakona smo podprli, ker ocenjujemo, da trenutno določena višina najnižjega denarnega nadomestila ne zagotavlja človeka dostojno preživetje v času prejemanja denarnega nadomestila in iskanja zaposlitve, saj je nižja od minimalnih življenjskih stroškov, ki znašajo 613 evrov. Poleg tega menimo, da je nepravično, da lahko delavec, ki izgubi zaposlitev proti svoji volji, torej ne po lastni krivdi, prejme najnižje denarno nadomestilo, ki je v neto znesku višje od socialne pomoči le za dobrih 11 evrov. Hkrati pa menimo, da bi tudi zgornja meja denarnega nadomestila morala biti bolj pravična in bi morala v večji meri odražati višino vplačanih prispevkov, ki jih v sistem zavarovanja za prime brezposelnosti v času delovne aktivnosti vplačujejo tisti delavci z višjimi dohodki. Trenutno namreč vsi tisti, ki danes sprejemajo osnovno plačo, ki je višja od tisoč 115 evrov bruto, ob izgubi zaposlitve prejmejo isto denarno nadomestilo v višini 893 evrov bruto. Izguba zaposlitve za vsakogar predstavlja velik psihični stres in napor, saj se mora soočiti z izgubo socialne varnosti, ki mu jo je zagotavljala zaposlitev, in negotovostjo pri iskanju nove zaposlitve. Večina izmed njih pa je soočena tudi s skrbjo, kako zagotoviti denar za preživetje svoje družine. Res je, da denarna pomoč za primer brezposelnosti ni dovolj za spodbujanje brezposelnih oseb k iskanju ustreznega dela, še posebej, če ne dobijo zaposlitve v daljšem časovnem obdobju. Zato je brezposelnim osebam potrebno zagotoviti celovit in ustrezen sistem pomoči, ki jih bo na primeren način motiviral za delo in ohranjal njihovo aktivnost. Zagotovo pa je potrebno tudi na sistemski način urediti višjo socialno varnost iskalcev zaposlitve in bolj pravično urediti razmerja med najnižjim in najvišjim zneskom denarnega nadomestila za brezposelnost. Zato smo tudi podprli predlog novele zakona, ki bi uvedel najnižje nadomestilo za brezposelnost v višini minimalnih življenjskih stroškov in zgornjo višino nadomestila v višini minimalne plače. Hvala.
Hvala tudi vam. Stališče Poslanske skupine Levica bo predstavil Miha Kordiš. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Cene energentov letijo v nebo, draži se hrana, dražijo se ostale osnovne potrebščine, mladi do stanovanja praktično ne morejo priti, cene najemnin v prestolnici so postavljene na absurdno visoko raven. To so aktualne družbene razmere, ki kažejo, da se bo za vogalom zelo hitro razkrila tudi gospodarska kriza in razmere, v katerih nadomestilo za primer brezposelnosti stopica na mestu. Trenutno je številka najnižjega nadomestila postavljena na borih 530 evrov bruto oziroma dobrih 400 evrov neto, kar niti slučajno ne zadostuje za zagotavljanje socialne varnosti delavcem, ki so izven svoje lastne krivde ostali brez zaposlitve. 400 evrov je znesek, s katerim ti ne povežeš začetka in konca meseca in je zato v eklatantnem nasprotju ne le z elementarno socialno pravičnostjo, ampak s ciljem, ki je zapisan v zakon, zaradi katerega inštrument nadomestila za primer brezposelnosti sploh poznamo; to je, da iskalca zaposlitve, medtem ko je izgubil eno službo, pa še ni našel nove, pokrije hrbet, mu zagotovi normalno preživetje, zagotovi mu skratka socialno varnost, v kateri lahko v miru najde neko novo zaposlitev. Te številke, kot so v zakonu zapisane, torej temu cilju zagotavljanja socialne varnosti nekemu delavcu, ki je ostal brez zaposlitve, ne ustrezajo, zato v Levici predlagamo, da se jih popravi. Natančneje, naš predlog je, da se minimalni znesek nadomestila postavi na raven minimalnih življenjskih stroškov, to je statistično izračunana številka, ki se obnavlja na vsakih nekaj let, trenutno znaša 613 evrov, in da se hkrati dvigne tudi zgornja meja nadomestila za brezposelnost na raven minimalne plače, torej tisoč 24 evrov. Le tako lahko naredimo korak v smeri pravičnejšega zavarovanja ljudi, ki so ostali brez zaposlitve, ker se je pač tovarna zaprla iz nekega razloga, popolnoma izven kontrole nekega običajnega delavca. Žal to ni stališče, ki bi ga delila večina na delovnem telesu Državnega zbora ali v Državnem zboru sploh, zato danes tej naši pobudi, našemu zakonu mahamo v slovo. Škoda. Mislim pa, da je to neko področje, ki ga bo morala nasloviti naslednja koalicija pod neko naslednjo, drugo vlado po volitvah, če želi, da se bo ljudi v tej državi primerno zavarovalo tudi takrat, ko ostanejo brez zaposlitve. Za zaključek še besedica o kontekstu in o neki perspektivi. Številke zgornjega nadomestila, kot jo predlagamo, torej raven minimalne plače tisoč 24 evrov, je še vedno pod ravnjo, kot je bila postavljena svoj čas zgornja meja nadomestila, to je tisoč 50 evrov kakšno desetletje nazaj, preden je vanj posegla vlada Janeza Janše z zloglasnim zakonom ZUJF in ta nadomestila drastično skrčila. Kar z našim zakonom torej počnemo oziroma smo želeli početi, preden se je postopek obravnave zaključil, je vrniti brezposelnim delavcem tisto, kar jim je druga Janševa vlada nespametno vzela s tisto svojo varčevalno zujfovsko akcijo. Kot rečeno, pri tem ukrepu vztrajamo ne zgolj iz naslova socialne pravičnosti, tudi iz naslova smiselnega urejanja zakonskih določb. Trenutno je višina nadomestila za brezposelnost v zakonu zavedena kar v evrih, v absolutni številki. Veliko raje kot absolutne številke v zakonu v dinamičnih življenjskih okoliščinah, kot se, recimo, trenutno izkazuje z rastjo življenjskih stroškov, je v zakonodajo vpisati mehanizem, kako naj se posamezni prejemki, ki jih ljudje dobivajo, izračunavajo; skratka, da je zakon nosilec koncepta in mehanizma in ne absolutne številke, s katero se balina in licitira ob različnih političnih situacijah v Državnem zboru. Hvala.
Hvala tudi vam. Stališče Poslanske skupine Nove Slovenije - krščanskih demokratov bo predstavila Tadeja Šuštar Zalar. Izvolite.
Hvala še enkrat za besedo. Stranka Levica je v Državni zbor vložila predlog novele Zakona o urejanju trga dela, s katerim predlaga, da se najnižji znesek denarnega nadomestila dvigne na raven minimalnih življenjskih stroškov, najvišji znesek denarnega nadomestila pa na raven minimalne plače. Spodnja meja priznanega denarnega nadomestila je bila določena z novelo ZUTD v letu 2019, in sicer je bila na sedanji znesek zvišana s prej veljavnih 350 evrov bruto na 530,19 evrov bruto, s čimer se je prejemnikom zagotovila višja raven socialne varnosti, primerljiva s pravicami iz socialnega varstva. Cilj denarnega nadomestila je zagotoviti socialno varnost ob nastanku brezposelnosti in pri tem upoštevati predhodni prispevek zavezanca, pravica pa ni vezana na materialni položaj posameznika, kot je to pri pravicah iz socialnega varstva. Pravica do denarnega nadomestila se upravičencem zagotavlja po načelnih vzajemnosti in solidarnosti in kot takšno zakonsko določenem minimalnem in maksimalnem znesku ni namenjena zagotavljanju kritja minimalnih življenjskih stroškov niti zagotavljanju zneskovne primerljivosti dohodkov iz obdobja delovne aktivnosti. Zaradi potrebne minimalne zavarovalne dobe za pridobitev pravice ob izgubi zaposlitve ali samozaposlitve do denarnega nadomestila niso upravičene vse brezposelne osebe. Takšni posamezniki si lahko sredstva za preživetje v obdobju brezposelnosti zagotovijo s pomočjo pravic iz socialnega varstva, do katerih pa so lahko ob izpolnjevanju pogojev upravičeni tudi prejemniki denarnega nadomestila v slabšem materialnem položaju. Po določba ZUTD so vse brezposelne osebe pri iskanju zaposlitve in vključevanju v ukrepe na trgu dela lahko upravičene do dodatka za aktivnost in do povračila potnih ter poštnih stroškov iz tega naslova. Pravica do denarnega nadomestila kot pravica iz socialnega zavarovanja je utemeljena na predhodnem plačevanju prispevkov za zavarovanje za primer brezposelnosti, to je prispevka zavarovanca in prispevka delodajalca, ki sta izredno nizka. Na podlagi na primer sklenjenega delovnega razmerja znaša prispevek delojemalca 0,14 odstotka, prispevek delodajalca pa zgolj 0,06 odstotka od osnove, zaradi česar se za potrebe izplačevanja pravic iz naslova brezposelnosti v državnem proračunu iz naslova vplačil zavarovancev zbere izredno nizek delež vseh sredstev, potrebnih za izplačilo omenjenih pravic, medtem ko večinski delež potrebnih sredstev zagotovi državni proračun. Čudi me, da v stranki Levica niso zaskrbljeni zaradi tega njihovega predloga, ki bi povečal proračunske izdatke, medtem ko so včeraj vložili zahtevo za posvetovalni referendum na Zakon o dohodnini, ki bi vsem zaposlenim povečal plačo na račun državnega proračuna. Očitno želijo s takimi bombončki prepričati ljudi, da jim je zanje mar, vendar pa, ko pride do večjih in pomembnejših sprememb zakonov, zaradi katerih bi vsem Slovencem v denarnicah ostalo več, Levica nasprotuje na vse močne načine. V Novi Sloveniji – krščanski demokrati smo na matičnem odboru glasovali proti omejenim spremembam zakona. Hvala.
Hvala tudi vam. Stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije bo predstavil Ivan Hršak. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Trenutni podatki o stanju brezposelnosti v Republiki Sloveniji so zelo optimistični. Imamo namreč nizko število in odstotek brezposelnosti, ki se lahko primerja s stanjem v letu 2008, ki je bilo predkrizno leto, in s stanjem pred osamosvojitvijo Slovenije. Gre za število pod 70 tisoč ali odstotkovno gledano pod 5 procentov. Nominalno razmere med delovno aktivnimi in brezposelnimi je 900 tisoč proti 70 tisoč, če pogledamo letno povprečje. To je spodbudno, saj vsaka kriza nosi posledice v zaposlenosti in s tem v gospodarski in posledično javnofinančni sliki države. Z vidika tistih, ki prejemajo denarno nadomestilo za brezposelnost, pa slika ni tako optimistična in rožnata. Razlika med možnim najnižjim in možnim najvišjim prejemkom, ki se med tema dvema zneskoma določa še v odnosnosti od trajanja zavarovanja, trajanja prejemanja in procentualne odmere od zavarovančeve plače, trenutno znaša približno 215 evrov neto. Po predlogu, o katerem bi odločali danes, če bi matično delovno telo vsebino predloga zakona potrdilo, pa bi bila ta razlika zgolj še samo še 120 evrov. V Poslanski skupini Desus smo v preteklosti že opozorili na problematiko po naši oceni sicer prenizkih nadomestil, saj ne glede na to, da je višina prispevka zanj res zanemarljiva, mora nadomestilo brezposelnim po našem prepričanju zagotavljati spodobno preživetje in ne bi smelo biti primerljivo z drugimi socialnimi transferji, kot je, recimo, denarna socialna pomoč, ki pa ni pogojena s plačevanjem prispevka. Ker čas trajanja prejemanja nadomestila vštevamo v pokojninsko dobo, s čimer tudi ti prejemki gredo v osnovo za izračun pokojnine, in ker so tako v obdobju prejemanja nadomestila glede na plačo dohodki posameznika bistveno nižji, se lahko izjemno nizki zneski denarnega nadomestila bistveno odražajo tudi v odmerjeni pokojnini. Po drugi strani pa se zavedamo pasti neaktivnosti, ki jo lahko sproži lagodnost visokega prejemka nadomestila za brezposelnost, saj oseba izgubi motivacijo za iskanje dela. Ker je problematika vprašanj, kako vzpostaviti optimalna razmerja med višino plačila za delo, minimalno plačo, socialnimi transferji in nenazadnje tudi prejemka, ki naj pripada ob upokojitvi, zelo kompleksna, pri čemer je potrebno upoštevati tako vidik človekovega dostojanstva, gospodarskih razmer in vzdržnost javnih financ, se je seveda ne smemo lotevati parcialno, temveč je naloga vsake odgovorne vlade, da skupaj s socialnimi partnerji poišče primerne rešitve. Hvala.
Hvala tudi vam. Stališča Poslanske skupine nepovezanih poslancev bo predstavila Janja Sluga. Izvolite.
V Poslanski skupini nepovezanih poslancev smo novelo Zakona o urejanju trga dela na seji matičnega delovnega telesa podprli. Pa ne zaradi spodbujanja nedela ali favoriziranja prejemanja nadomestila za brezposelnost, temveč predvsem zaradi dejstva, da je maksimalna višina tega nadomestila prenizka in s tega vidika nepravična do tistih delavcev, ki po 10-ih ali 20-ih letih delovne dobe ostanejo brez zaposlitve. Ves ta čas, ko so delali, so prejemali spodobno plačilo za svoje delo, potem pa prejemajo nadomestilo, ki ne dosega niti ravni minimalne plače. Res je, da je denarno nadomestilo oblika socialnega zavarovanja, ki je namenjeno temu, da posameznik po prenehanju opravljanja dela določeno časovno obdobje prejema denarni znesek, ki mu omogoča preživetje v času iskanja zaposlitve. Gre torej za pravico iz dela in ne za socialni prejemek. To je dejstvo, ki mu ne nasprotujemo. Pravica se zagotavlja iz naslova zavarovanja za takšne primere in po načelih vzajemnosti in solidarnosti. Je pa najbrž res, da kljub temu da nadomestilo na teh načelih ne more biti enako višini prejete plače, mora zagotavljati zadostno socialno varnost in do določene mere odražati primerljivost prihodkov iz obdobja delovne aktivnosti. To je še posebej relevantno v tistih primerih, ko posamezniki ne izgubijo zaposlitve po svoji krivdi, še posebej v času neugodnih gospodarskih razmer. Višanje zneska, kot je predlagano s predmetno novelo, in sicer na nekaj več kot tisoč evrov bruto oziroma 700 neto, po naši oceni ne pomeni nesorazmernega dviga najvišjega možnega nadomestila na način, da bi posameznike odvračal od iskanja nove zaposlitve oziroma ponovne reaktivacije na trgu dela. Zato zvišanju tudi nismo nasprotovali. Zgornja meja nadomestila za brezposelnost bi po naši oceni vseeno morala odražati nekoliko večji obseg sredstev, ki jih v sistemu zavarovanja za primer brezposelnosti v času delovne aktivnosti prispevajo tisti z višjimi dohodki. Če želimo izboljšati položaj srednjega razreda, bo v prihodnje potrebno razmišljati tudi o takšnih rešitvah.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. V skladu z razlago Komisije za poslovnik z dne 9. decembra 2009 državni zbor ugotavlja, da je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 18. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZA RAZPIS POSVETOVALNEGA REFERENDUMA O SPREJEMU PREDLOGA RESOLUCIJE O SPLOŠNEM DOLGOROČNEM PROGRAMU RAZVOJA IN OPREMLJANJA SLOVENSKE VOJSKE DO LETA 2035. Predlog za razpis posvetovalnega referenduma je v obravnavo predložila skupina osmih poslank in poslancev s prvopodpisanim Miho Kordišem. Besedo dajem predstavniku predlagatelja Mihi Kordišu za dopolnilno obrazložitev predloga. Vidim, da ga ni. Predlog za razpis posvetovalnega referenduma je kot matično delovno telo obravnaval Odbor za obrambo. Besedo dajem predsedniku Samu Bevku za predstavitev poročila odbora. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani zbor! Odbor za obrambo je na 19. seji 30. novembra 2021 obravnaval Predlog za razpis posvetovalnega referenduma o sprejemu Predloga resolucije o splošnem dolgoročnem programu razvoja in opremljanja Slovenske vojske do leta 2035, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo predložila skupina poslank in poslancev s prvopodpisanim Mihom Kordišem. Odbor se je seznanil s predlogom za razpis posvetovalnega referenduma z dne 19. 10. 2021, z mnenjem Vlade Republike Slovenije z dne 18. 11. 2021 in z mnenjem Zakonodajno-pravne službe z dne 16. novembra 2021. V imenu predlagatelja je Miha Kordiš v uvodni dopolnilni obrazložitvi opozoril, da je Predlog resolucije o splošnem dolgoročnem programu razvoja in opremljanja Slovenske vojske do leta 2035 zgrešen in poudaril, da Vlada za načrte nima družbenega konsenza. Kot je izpostavil poslanec Kordiš, gre za ambiciozen načrt Vlade, ki je usmerjen predvsem v sodelovanje v okvirih zveze Nato in v nakupe novega orožja, ki ga v resnici sploh ne potrebujemo. Skupni strošek novih izdatkov za vojsko do leta 2035 naj bi znašal 5,4 milijarde evrov, pri čemer resolucija po Kordiševih besedah navaja dolge nakupovalne sezname orožja in druge vojne tehnike. Ob tem je ugotavljal, da so vsi ti izdatki primarno namenjeni vzpostavljanju zmogljivosti za sodelovanje v operacijah zveze Nato, in sicer ne obrambi zavezništva, pač pa uresničevanju geopolitičnih interesov centralnih držav pakta ter stopnjevanje udeležbe slovenskih vojakov na oddaljenih kriznih žariščih. Uroš Lampret, državni sekretar na Ministrstvu za obrambo, je uvodoma povedal, da Vlada predloga za razpis posvetovalnega referenduma ne podpira tako iz formalnih kot vsebinskih razlogov. Predlagano referendumsko vprašanje je po njegovih besedah nejasno, zavajajoče, izrazito politično obarvano in ne odraža pravice volivca, da je njegov glas za ali proti referendumskemu vprašanju pravilen odraz njegove svobodne volje. Namen referenduma je v nasprotju z nacionalnimi obrambnimi interesi ter z mednarodno sprejetimi obveznostmi Republike Slovenije. Prav tako je v nasprotju s temeljnimi strateškimi dokumenti Republike Slovenje na področju obrambe in varnosti. Referendum bi lahko negativno vplival na izgradnjo potrebnih zmogljivosti Slovenske vojske za odpravljanje nezadostnega stanja, ugotovljenega ob ocenjevanju njene pripravljenosti. Zadrževanje predloga resolucije lahko, kot je povedal državni sekretar, onemogoči konceptualno, funkcionalno, strukturno in zmogljivostno posodobitev Slovenske vojske in s tem doseganja stanja pripravljenosti, ki bi omogočil izvajanje njenega zakonsko določenega temeljnega poslanstva. Poleg tega pa bi lahko korenito poseglo v verodostojnost Republike Slovenije kot članice zavezništva, ki skuša kredibilno izpolnjevati skupaj dogovorjene ambicije in cilje Nata ter tudi Evropske unije na področju kolektivne obrambe ter skupne obrambne in varnostne politike. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe mag. Andreja Kurent je izpostavila, da je Zakonodajno-pravna služba pripravila standardno mnenje glede posvetovalnega referenduma. Po tem postopku Zakonodajno-pravna služba preveri predvsem izpolnjevanje določb Zakona o referendumu in ljudski iniciativi in Poslovnika Državnega zbora glede posvetovalnega referenduma. V krajši razpravi člani Odbora za obrambo večinsko niso podprli Predloga za razpis posvetovalnega referenduma o sprejemu Predloga resolucije o splošnem dolgoročnem programu razvoja in opremljanja Slovenske vojske do leta 2035. Odbor je po končani razpravi na podlagi drugega odstavka 184. člena Poslovnika Državnega zbora glasoval o naslednjem predlogu mnenja: Odbor za obrambo meni, da je Predlog za razpis posvetovalnega referenduma o sprejemu Predloga resolucije o splošnem dolgoročnem programu razvoja in opremljanja Slovenske vojske do leta 2035 primeren. Za predlagano mnenja je glasoval en član odbora, proti pa je glasovalo 8 članov odbora. Odbor mnenja ni sprejel. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Za predstavitev mnenja dajem besedo predstavniku Vlade Urošu Lampretu, državnemu sekretarju na Ministrstvu za obrambo. Izvolite.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovane poslanke in poslanci! Vlada Republike Slovenije predloga za razpis referenduma ne podpira. Skladno s 184. členom Poslovnika Državnega zbora Republike Slovenije mora biti v predlogu za razpis referenduma vprašanje, ki je predmet referenduma, jasno izraženo. Predlagano referendumsko vprašanje je nejasno, zavajajoče, izrazito politično obarvano in ne odraža pravice volivca, da je njegov glas za ali proti referendumskemu vprašanju pravilen odraz njegove svobodne volje. Predlagatelj zavajajoče, parcialno in presplošno izpostavlja določene usmeritve iz predloga resolucije, in sicer na zelo senzacionalističen ter pristranski način. Namen referenduma je v nasprotju z nacionalnimi obrambnimi interesi, mednarodno sprejetimi obveznostmi Republike Slovenije in s temeljnimi strateškimi dokumenti na področju obrambe in varnosti. Referendum bi korenito posegel v verodostojnost Republike Slovenije kot članice zavezništva, ki poskuša kredibilno izpolnjevati skupaj dogovorjene ambicije in cilje Nata ter tudi Evropske unije. Zmotna je navedba predlagatelja, da bo predlog resolucije dokončno določil obseg nabave za obrambne potrebe in izdatke za udejstvovanje v operacijah Nata, saj resolucija ne določa pravic in obveznosti fizičnih ali pravnih oseb, pač pa nakazuje možnosti, za katere je, če bo dosežen ustrezen politični konsenz, potrebno sprejeti zakonske rešitve. Navedbe predlagatelja v referendumskem vprašanju, da se bodo izdatki za Slovensko vojsko do leta 2027 povečali na več kot milijardo evrov in do leta 2035 na več kot 1,5 milijarde evrov, so zavajajoče in netočne. S predlogom resolucije se nominalno ne določa višine finančnih sredstev, namenjenih Slovenski vojski, kot bi bilo mogoče razumeti iz predlaganega referendumskega vprašanja, ampak je opredeljena projekcija obrambnih izdatkov v odstotkih BDP. S predlogom resolucije se predvideva postopen dvig obrambnih izdatkov države, in sicer tako da bi obrambni izdatki v letu 2024 dosegli 1,5 odstotka BDP, najpozneje leta 2035 pa 2 odstotka BDP, kar bi bilo vzdržno tudi z vidika javnih financ. V predlogu za razpis posvetovalnega referenduma predlagatelj zelo pavšalno izpostavlja sodelovanje Republike Slovenije v Natovih operacijah in misijah. Pri tem predlagatelj bodisi namerno bodisi zaradi nepoznavanja sploh ne omenja sodelovanja Republike Slovenije v mednarodnih misijah v drugih mednarodnih okvirjih, kot na primer OZN−EU oziroma OVSE. Na zavajajoč način izpostavlja zelo ozek in enostranski pogled na področje zagotavljanja mednarodne varnosti in obrambe v današnjem svetu. Glede predlagateljevega očitka, da predlog resolucije predvideva ponovno uvajanje služenja vojaškega roka oziroma različnih oblik vojaške dolžnosti, pojasnjujemo, da predlog resolucije glede ponovne uvedbe vojaške dolžnosti govori le znotraj veljavnega normativnega okvirja. Predlog resolucije predvideva, da se bo razmerje med pripadniki stalne in rezervne sestave ponovno ovrednotilo v okviru strateškega pregleda obrambe do leta 2026 oziroma ob nezadostnem zagotavljanju obsega stalne in rezervne sestave se bo, če bo potreba, ponovno ocenila možnost uvedbe znanih oziroma nadgrajenih oblik vojaške dolžnosti, pri čemer bo v vsakem primeru o kakršnikoli spremembi sedanje ureditve vojaške dolžnosti moral odločati Državni zbor. Navedba predlagatelja, ki izpostavlja da Republika Slovenija trenutno ni vojaško ogrožena, je ne relevantna in zavajajoča. Ključni gradnik obrambe države v smislu njene obrambne sposobnosti in zmogljivosti je pripravljenost, opremljenost ter kadrovska popolnjenost Slovenske vojske, ki mora biti takšna, da je v vsakem trenutku, tudi v miru, sposobna odvračati napad, braniti neodvisnost in celovitost države ter sodelovati v sistemu kolektivne obrambe. Navedeno pa je kontinuiran proces, ki ga ni mogoče izvesti v kratkem času in se med drugim zagotavlja tudi s pripravo strateških in drugih aktov. Predlagam, da predloga za razpis referenduma ne podprete in s tem omogočite nadaljnji razvoj Slovenske vojske kot enega temeljnih atributov naše državnosti. Najlepša hvala.
Hvala tudi vam. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Stališča Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil Jožef Lenart. Izvolite.
Lep pozdrav, hvala za besedo, podpredsednik. Lep pozdrav tudi gostom iz ministrstva! Predlog za razpis posvetovalnega referenduma o sprejemu Predloga resolucije o splošnem dolgoročnem programu razvoja in opremljanja Slovenske vojske do leta 2035 se danes obravnava. Kadar je na poziciji oblasti odgovorna vlada, sledi odgovorno vodenje države Slovenije, kadar so v vladni koaliciji ter v tem državnem zboru odgovorni poslanci, se ne more in se ne bo kockalo z varnostjo ljudi, ne more se in se ne bo dopustilo rizika neuspešnosti obrambe Republike Slovenije, na kar nas opozarjajo že več let pri presojanju usposobljenosti Slovenske vojske. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke se zavedamo, da so investicije v Slovensko vojsko investicije v obrambo države in njene varnosti. Povečanju investicij v Slovensko vojsko smo se prav tako zavezali s podpisom mednarodne pogodbe in vstopom v zvezo Nato. Predlagano referendumsko vprašanje v Predlogu za razpis posvetovalnega referenduma o sprejemu Predloga resolucije o splošnem dolgoročnem programu razvoja in opremljanja Slovenske vojske do leta 2035 je nejasno, zavajajoče in ne odraža pravice volivca, zakaj je njegov glas, torej, za ali proti razvoju in opremljanju Slovenske vojske. Z glasom za ali proti v referendumskem vprašanju navedeni trditvi državljan volivec ne more pravilno odraziti svoje sicer svobodne volje, saj je vprašanje preobširno in nejasno. V zahtevi za referendum pa tudi v referendumskem vprašanju, kot je zastavljeno, se poskuša na zelo senzacionalno prikazati resolucijo o splošnem dolgoročnem programu za opremljanje in razvoj Slovenske vojske. Resolucijo se torej želi prikazati kot škodljivo. Vzroki in zahteva oziroma predlog za referendum je izvzet iz konteksta resolucije parcialno in posplošeno. Brez da bi situacijo dobro poznali, se spet želi prikazati vlaganje v Slovensko vojsko, in seveda Slovensko vojsko samo se želi prikazati kot nepotrebno. Čeprav gre razumeti agendo predlagateljev oziroma program stranke predlagatelja, ki pač meni, da s svojim izvajanjem med mladimi s stališči, ki so v nasprotju s kakršnokoli vojsko in tudi proti temu, da je Slovenija varna država, pridobiva točke in pridobiva volilne glasove med mladimi. Vendar pa ne gre razumeti, da želi Levica kot predlagatelj s tem predlogom referenduma o resoluciji zavajati in strašiti mladino, da bodo na osnovi resolucije sprejeti zakoni za ponovno vzpostavitev vojaške obveznosti. To je nesmisel, saj v resnici resolucija le dopušča možnost za ponovno oceno smotrnosti uvedbe znanih ali nadgrajenih oblik vojaškega dolžnosti. Pa se vrnimo še k resoluciji, v kateri se sledi k cilju, da se do leta 2035 doseže ta obljubljeni prag, 2 procenta bruto družbenega proizvoda za vlaganja v obrambo lastne države. Skupni mirnodobni obseg Slovenske vojske bo po načrtu iz resolucije do leta 2035 vključeval 10 tisoč pripadnikov Slovenske vojske. Od tega bo najmanj 7 tisoč pripadnikov stalne sestave in do 3 tisoč pripadnikov pogodbene rezervne sestave ter novih oblik pogodbene rezerve Slovenske vojske. Da se doseže cilj iz resolucije, je pa potrebno zagotavljati sredstva. Gre za časovno obdobje 14 let vnaprej, tako da se ta finančna sredstva sorazmerno porazdelijo in bodo kot posledica vplivala na izboljšanje pripravljenosti Republike Slovenije za vojaško obrambo. Želimo si, da bi bile že v naslednjih letih ocene o usposobljenosti Slovenske vojske za delovanje v miru in tudi njene obrambne sposobnosti v primeru vojne prav dobre. Namen referenduma je v nasprotju z nacionalnimi obrambnimi interesi, mednarodno sprejetimi obveznostmi Republike Slovenije in s temeljnimi strateškimi dokumenti Republike Slovenije na področju obrambe in varnosti. V Slovenski demokratski stranki smo mnenja, da je varnost eden od stebrov suverene države Slovenije ter da je za dobrobit vseh državljanov in državljank nujno potrebno investirati v razvoj in opremljanje Slovenske vojske, zato v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke predloga za referendum o resoluciji za razvoj in opremljanje Slovenske vojske ne bomo podprli.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Liste Marjana Šarca bo predstavil Nik Prebil. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik, hvala lepa. Državni sekretar, kolegice in kolegi poslanke in poslanci! V LMŠ se zavedamo pomembnosti Slovenske vojske in tudi vemo, da je bila velikokrat potisnjena na stran. Nazadnje je bilo to tam nekje po letu 2008, ko je vladal Janez Janša in ko se je vse ustavilo zaradi tako imenovanega zloglasnega ZUJF-a. Takrat se je ustavilo kadrovanje, ustavil se je razvoj in vse ostalo. Vlada Marjana Šarca je bila prva vlada po tem času, ki je občutneje dvignila sredstva za vojaške investicije. In kot je bila finančna situacija takrat drugačna in smo ob menjavi vlade pustili presežek v proračunu, je tudi danes situacija bistveno drugačna in imamo pod to vlado več kot 9 milijard evrov dodatnega pufa in ko se bodo zadeve vrnile v normalne tire, bo seveda treba vse to odplačati. Opustitev fiskalnega pravila bo zaradi pandemije covid-19 veljala nekje tam predvidoma do leta 2023. Nejasno je torej, kako bomo lahko vse to, kar je predvideno v tej novi resoluciji o splošnem dolgoročnem programu razvoja in opremljanja Slovenske vojske do leta 2035, sploh lahko realizirali. Ne pozabimo tudi, da še vedno obstaja in tudi velja resolucija, ki se ji izteče rok šele v letu 2025. Nerazumljiv je torej cilj, zakaj se tik pred iztekom mandata te vlade sprejema nova resolucija. Je pa jasen vzrok. In to je želja po političnem vplivu. Vsebina novega predloga se v vsebini večkrat navezuje na zakone, ki v tem državnem zboru sploh še niso bili sprejeti. Na to diskrepanco in močan odmik od neke pravne in parlamentarne ustaljenosti opozarja tudi Zakonodajno-pravna služba. Mislim, da poslancev ne potrebujemo opozarjati in opominjati na nujno upoštevanje 87. in 89. člena Ustave, ki opredeljujeta jasne postopke, kako se zakonodaja v Državnem zboru tudi sprejema. V LMŠ menimo, da gre predvsem pri tem sprejemu nove resolucije in da je tudi potrebno pred tem narediti evalvacijo že sprejete Bele knjige o obrambi. Le na podlagi neke evalvacije lahko vemo, kako, kje in pa kaj je potrebno spremeniti. Predvsem pa se moramo pri investicijah v Slovensko vojsko ozreti tudi v prihodnost na oborožitvene sisteme prihodnosti, k novemu visoko tehnološkemu razvoju Slovenske vojske in njeni opremljenosti. A vse to, spoštovani, je brez pomena, če vojakov ne bo. Trenutnemu ministru pač na tej točki ni uspelo narediti nikakršnega napredka. V LMŠ smo mnenja, da je aktivna vloga Slovenije v zvezi Nato in pa uresničevanje nacionalnih interesov znotraj te organizacije ključno za zagotavljanje varnosti naših državljank in državljanov in celotne Evropske unije. V poslanski skupini se tako v določenem delu ne strinjamo z besedilom tega referendumskega vprašanja, zato se bomo pri glasovanju o posvetovalnem referendumu vzdržali. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavil Gregor Židan. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Spoštovani državni sekretar, spoštovane poslanke in poslanci! Poslanska skupina Levica je tokrat pripravila predlog za izvedbo posvetovalnega referenduma o sprejetem Predlogu resolucije o splošnem dolgoročnem programu razvoja in opremljanja Slovenske vojske do leta 2035. Predlagatelji te zahteve menijo, da bi Vlada za tako finančno zahtevne zakone, kot je Zakon o zagotavljanju sredstev za investicije v Slovenski vojski v letih 2021‒2026, na podlagi katerega se za opremljanje Slovenske vojske namenja kar 780 milijonov evrov, in za Predlog resolucije o splošnem dolgoročnem programu razvoja in opremljanja Slovenske vojske do leta 2035, morala dobiti širši družbeni konsenz na obrambnem in vojaškem področju. Socialni demokrati pa ocenjujemo, da bi Predlog resolucije o splošnem dolgoročnem programu razvoja in opremljanja Slovenske vojske do leta 2035 v Državnem zboru moral dobiti širšo parlamentarno podporo. Nenazadnje je še vedno v veljavi Resolucija o splošnem dolgoročnem programu razvoja in opremljanja Slovenske vojske do leta 2025, ki je bila v Državnem zboru 23. 11. 2010 sprejeta s 73 glasovi za in enim proti. Naj spomnim, da smo Socialni demokrati predlagali, da se razprava o sprejetju Predloga resolucije o splošnem dolgoročnem programu razvoja in opremljanja Slovenske vojske do leta 2035 umakne z dnevnega reda matičnega delovnega telesa; žal, naš predlog ni bil uslišan. Veljavna resolucija o splošnem dolgoročnem programu razvoja in opremljanja Slovenske vojske namreč v danem trenutku odgovarja smernicam razvoja Slovenske vojske, Ministrstvo za obrambo pa razpolaga z vsemi usmerjevalnimi in izvedbenimi dokumenti, ki omogočajo delovanje in razvoj obrambnega sistema. Dejstvo je, da veljavna resolucija tudi v celoten mandat naslednje vlade – naj ponovim, naslednji mandat naslednje vlade –, le-ta pa bi imela možnost preveriti izvajanje načrtov dolgoročnega doseganja stopnje razvoja, organizacije in modernizacije sil ter zmogljivosti in povezljivosti Slovenske vojske z uresničevanjem nacionalnih interesov in interesov skupne evropske varnostne politike ter politike Nata. Menimo, da bi bilo treba pred sprejetjem resolucije za naslednje dolgoročno obdobje najprej narediti analizo uresničevanja ciljev iz sedaj veljavne resolucije, s tem pa v Državnem zboru še nismo bili seznanjeni. Naše stališče je, da se v volilnem letu po nepotrebnem hiti z razpravo in sprejetjem resolucije o splošnem dolgoročnem programu razvoja in opremljanja Slovenske vojske do leta 2035. In če smo bili Socialni demokrati naklonjeni izvedbi posvetovalnega referenduma o Zakonu o zagotavljanju sredstev za investicije v Slovenski vojski v letih 2021–2026, smo sedaj zadržani do predloga o izvedbi posvetovalnega referenduma. Kljub temu da je bil Predlog resolucije o splošnem dolgoročnem programu razvoja in opremljanja Slovenske vojske do leta 2035 na matičnem delovnem telesu sprejet, menimo, da bi morali vložiti še nekaj napora do glasovanja o resoluciji na plenarnem zasedanju in z argumenti proti tej resoluciji prepričati tisti del poslank in poslancev, ki dvomijo o nujnosti sprejetja nove resolucije o splošnem dolgoročnem programu razvoja in opremljanja Slovenske vojske. Nenazadnje, spoštovane kolegice in kolegi, naslednja vlada se bo lahko ob pripravi novega besedila resolucije naslonila na mnenja in resna opozorila Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora in v zakonodajni postopek vložila izpopolnjeno besedilo resolucije o splošnem dolgoročnem programu razvoja in opremljanja Slovenske vojske do leta 2035. Spoštovani! Prioritete naše države so v koronakriznih časih močno predrugačene, tudi na način, da se je fokus preusmeril predvsem v reševanje zdravstvene in za njo še prihajajo socialne in tudi energetske krize. Ljudje se danes bojijo tudi v prihodnje srečevati z enormnimi podražitvami osnovnih življenjskih potrebščin, ob tem pa, spoštovani, nas bo zaradi proračunske luknje, ki se iz meseca v mesec poglablja, še bolela glava. Bojazen, da bomo deležni ponovnega rezanja v vsa tkiva naše družbe, pa je seveda ob koncu mandata tretje Janševe vlade prisotna bolj kot kadarkoli po času težke finančne in gospodarske krize. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Stališče Poslanske skupine Levica bo predstavil Primož Siter. Izvolite.
Hvala za besedo. Dober dan! V Poslanski skupini Levica bomo kot pobudniki Predloga za razpis posvetovalnega referenduma o sprejemu Predloga resolucije o splošnem dolgoročnem programu razvoja in opremljanja Slovenske vojske do leta 2035 sam predlog seveda podprli. Naj bo referendum! Predlog za razpis referenduma sicer pravi, da je ob milijardnih vlaganjih v orožje v času miru in nikakršne vojaške ogroženosti zato vredno iskati širši konsenz pri prebivalkah in prebivalcih. Referendumsko odločanje pri pomembnih družbenih vprašanjih je v normalnih demokracijah povsem ustaljena praksa. Bolj kot je vprašanje pomembno, večji družbeni vpliv, ko ima, bolj vlade – normalne in demokratične – iščejo širok družbeni konsenz. Vprašanje eksponentne rasti javnih izdatkov za nakupe orožja je takšno široko družbeno vprašanje. Količina javnih sredstev je omejena in izračun preproste matematične enačbe je dovolj za ugotovitev, da če enemu področju nameniš preveč, druga stradajo. Oboroževanje zato s trganjem javnih sredstev najprej od ust socialne države ustvarja nove in poglablja obstoječe socialne stiske med prebivalkami in prebivalci, spodjeda temelje za jačanje mreže javnozdravstvenih ustanov in storitev, onemogoča gospodarski preboj, šibi mrežo javnih socialnovarstvenih ustanov in storitev, podhranjeni so šolstvo, kultura, znanost, razvoj, kmetijstvo in tako naprej. Vlada pa predlaga milijarde za orožje. O tem širokem družbenem izzivu je seveda treba vprašati ljudi. Oboroževalska resolucija, ki jo predlaga Vlada in za njo minister Matej Tonin, konkretno posega tudi v sistemsko ter načelno in vrednotno, če želite, ureditev vojaškega področja v Republiki Sloveniji. Slovensko vojsko postavlja v položaj mednarodne oprode in jo uporablja kot hitro pretočen kanal za pretok javnih sredstev v zasebne žepe največkrat lastnikom multinacionalk orožarskih korporacij in najbrž še kakšnega domačega srečnega posrednika s provizijo. Državljane je torej treba vprašati, ali se strinjajo s povečanjem izdatkov za vojsko na skoraj milijardo evrov do leta 2027 in na več kot 1,4 milijarde evrov do leta 2035 in ali se sploh strinjajo s kupovanje orožja po diktatu Nato pakta. Ali se strinjajo z ukrepi torej, ki ne prinašajo nič dobrega za nikogar, razen za peščico. O tem izzivu je treba vprašati ljudi! Državljane je treba vprašati, ali se strinjajo s ponovnim uvajanjem sestavin vojaške dolžnosti, vključno z morebitno ponovno uvedbo služenja vojaškega roka v primeru nedoseganja zastavljenih kadrovskih ciljev Slovenske vojske. Če seštejemo to idejo in obče bratenje z Nato paktom, če Nato reče, več slovenskih fantov in deklet v naše vojne na drugi konec sveta, ali so državljani za to, da jih vojska nabere preko obveznega rekrutiranja za služenje vojaškega roka. Ljudi je treba vprašati, ali se sploh strinjajo s pošiljam Slovenske vojske na misije in operacije, ki so daleč od ozemlja Republike Slovenije. Vse našteto, spoštovane kolegice in kolegi, je predvideno v Predlogu resolucije o splošnem dolgoročnem programu razvoja in opremljanja Slovenske vojske do leta 2035 in na vsa ta vprašanja, tako trdimo v Levici, naj odgovori najširši krog prebivalk in prebivalcev Republike Slovenije. Slovenija dejansko nima svoje vojaške politike, ki bi se ravnala po stvarni ogroženosti države, ampak izvaja tujo, ki se ravna po domnevni ogroženosti privilegiranega položaja zahodnih vojaških velesil. In o tem je treba vprašati ljudi. Če se Vladi v tem smislu zdijo naša vprašanja problematična, je to zgolj in samo zato, ker je v tem smislu problematična sama vladna resolucija. Naše vprašanje je v resnici problematično zato, ker razgalja to, da je političnemu razredu bolj mar za izpolnjevanje zavez do Nata kot skrb za lastne ljudi. Za konec poduk Vladi. Suverenost države ne temelji na tem, kako si razlaga svojo polpreteklo zgodovino ali s kom in na kakšen način se brati na mednarodnem političnem parketu. Suverenost države leži v njenih ljudeh. Zato morajo vsaj o pomembnih vprašanjih odločati ljudje sami. Tako ali tako je čas, da kot družba civilizacijsko napredujemo onstran predstavniške parlamentarne demokracije v kaj bolj neposrednega. V 21. stoletju smo, kolegice in kolegi! Skupni imenovalec vprašanj, ki jih v Levici z referendumom pošiljamo med ljudi, je, ali je Republika Slovenija zavezana miru ali prisega na agresijo, kolonializem in okupacijo tujih dežel. Vlada Janeza Janše je s svojim hitrostnim oboroževanjem jasno pokazala, kam paše, kaj o Sloveniji v večni Natovi vojni menijo ljudje, pa naj povedo ljudje. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Stališče Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov bo predstavil Andrej Černigoj. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik, hvala za besedo. Spoštovani državni sekretar, cenjeni zbor! Slovenija je trenutno varna država. Obkrožajo nas partnerske in zavezniške države Evropske unije in zveze Nato. Pa vendar živimo v dinamičnem okolju, ki se ves čas spreminja, zato naša varnost ni samoumevna. Sodobne grožnje ne poznajo nacionalnih meja. Če smo še pred nekaj desetletji varnost države povezovali le z vojnami in konflikti, notranjo varnost pa s terorizmom in drugimi asimetričnimi grožnjami, se je to bistveno, bistveno spremenilo. Vojne in nestabilnosti v naši strateški soseščini in v mednarodnem okolju so postale hibridne in vplivajo na varnost pri nas: terorizem, kibernetski napadi, množične nezakonite migracije. Odgovorna politika mora ceniti in poskrbeti za lastno vojsko. Čeprav Evropska unija praznuje 75 let miru, se državljani Slovenije zavedamo njegove krhkosti. Pred 30 leti smo to izkusili na lastni koži med 10-dnevno vojno za Slovenijo, nato pa več let pred svojim pragom spremljali še mnogo bolj krvave vojne v nekdanji Jugoslaviji. Da mir ni samoumeven, nas dandanes spominja nemirnost polotoka Krim, vojaški spopadi v Gorskem Karabahu in nenazadnje še vedno tleča žerjavica pod balkanskim sodom smodnika, na katerega je opozoril novi visoki predstavnik mednarodne skupnosti v Bosni in Hercegovini gospod Christian Schmidt. V poročilu Združenim narodom, ki ga moramo jemati z vso resnostjo, zelo jasno svari, da je država v neposredni nevarnosti, da razpade in da obstaja zelo resnična, zelo resnična možnost nove vojne. Krščanski demokrati zavračamo stališče skrajne Levice, ki pravi, da Slovenske vojske ne potrebujemo, in ki zanika resničnost ogroženosti zaradi dogajanja v bližnji soseščini. Vojaška ogroženost se namreč krepi z vedno večjimi napetostmi na kriznih žariščih, dokler ne pride do oboroženih spopadov, s pospeševanjem oboroževalne tekme med pomembnimi regionalnimi tekmeci ter posledično z demonstracijo moči, z globalnim prerazporejanjem moči za varovanje virov in možnosti oskrbe, z delovanjem za zaščito pripadnikov nacionalnih skupin drugih držav z oboroženo silo, geostrateškim prerazporejanjem vpliva pomembnih akterjev mednarodne skupnosti ter nenazadnje z grožnjami, ki nastajajo zaradi odstopanja od sporazumov o obsegu konvencionalnih sil in zmanjševanju jedrskega oboroževanja. V Novi Sloveniji se strinjamo z oceno Vlade, da je načrtovanje šele ob obstoju resne in konkretne varnostne grožnje, žal, mnogo prepozno. Nacionalne obrambe in vojske ni mogoče zgraditi čez noč brez kredibilne in vzdržne vojaške pripravljenosti, opremljenosti in popolnjenosti ter jasno oblikovanje nacionalne obrambne in varnostne politike. Če pride do neposredne vojaške nevarnosti, ki jo nekateri postavljajo kot pogoj za obstoj in investicije v Slovensko vojsko, bo prepozno za karkoli. Sklic, opremljanje, organizacije in izvajanja obrambe ob neposrednih vojaških napadih, preizkusih in invazijah lahko pride nenadoma, tudi v roku nekaj tednov. Tudi v avto ne namestimo varnostne blazine šele takrat, ko vidimo, da se bomo zaleteli. Zato krščanski demokrati ne bomo pustili proste poti populizmu skrajne levice, ki želi ukiniti Slovensko vojsko. Podsistem vojska je zelo spoštovan v demokratičnih državah širom sveta in predstavlja zagotovilo suverenosti države. Zakonodajnega referenduma ni dopustno razpisati o zakonih o nujnih ukrepih za zagotovitev obrambe države, varnosti ali odprave posledic naravnih nesreč. Tega se zaveda tudi predlagatelj, saj je Ustavno sodišče na pobudo koordinatorja Levice za ustavno presojo Zakona o zagotavljanju sredstev za investicije v Slovenski vojski jasno odgovorilo z odločitvijo, da zakon ni v neskladju z ustavo. Ustavno sodišče je poleg tega tudi ugotovilo, da je Državni zbor s sklepom upravičeno izključil zakonodajni referendum o zakonu, ki zagotavlja sredstva za investicije v Slovenski vojski. V Novi Sloveniji menimo, da je predlagano referendumsko vprašanje neustrezno in zavajajoče, saj parcialno izpostavlja zgolj določene usmeritve iz predloga resolucije, in to na zelo demagoški in pristranski način. Zavračamo ponavljajoče zmotne navedbe predlagatelja, da bo predlog resolucije dokončno določil obseg nabave za obrambne potrebe in izdatke za udejstvovanje v operacijah Nata, saj je resolucija razvojno usmerjevalni dokument, ki ne določa pravic in obveznosti finančnih ali pravnih oseb, pač pa samo nakazuje možnost, za katere je, če bo dosežen ustrezen političen konsenz, treba šele sprejeti zavezujoče zakonske rešitve. Zavedati se moramo, da ustavni koncept obrambe vključuje tudi dolžnost države, da spoštuje sprejete mednarodne obveznosti tako glede stanja njenega obrambnega sistema kot tudi glede sodelovanja pri mednarodnih naporih za širše regionalno ali globalno preprečevanje oboroženih konfliktov ter zagotavljanje in vzdrževanje miru. Nenazadnje je velika večina pripadnikov Slovenske vojske v tujini nastanjenih na območju Balkana, kjer ima Slovenija zaradi bližine izjemno velik interes, da se preprečujejo nadaljnji konflikti. Na svojem pragu smo že doživljali moro balkanskih vojn, in verjamem, da prav nihče v tej dvorani ne želi, da se ta ponovi. Ključni gradnik obrambe države v smislu njene obrambne sposobnosti in zmogljivosti tako doma v okviru sistema kolektivne obrambe je pripravljenost, opremljenost ter kadrovska izpopolnjenost Slovenske vojske, ki mora biti takšna, da je v vsakem trenutku, tudi v miru, sposobna odvračati napad, braniti neodvisnost in celovitost države ter sodelovati v sistemu kolektivne obrambe. Navedeno pa je kontinuiran proces, ki ga ni mogoče izvesti v kratkem času, ampak se to med drugim zagotavlja s pripravo strateških in drugih aktov, med katere nedvomno spada tudi predlog resolucije. Glede na vse to je navedba predlagatelja, da Republika Slovenija trenutno ni vojaško ogrožena, najmanj zavajajoča. Resolucija o strategiji nacionalne varnosti Republike Slovenije kot temeljni razvojni in usmerjevalni dokument na področju nacionalne varnosti glede vojaške ogroženosti države podaja oceno, da se po desetletjih popuščanja napetosti v mednarodnem varnostnem okolju ter v njem znova povečujejo. V Novi Sloveniji se zahvaljujemo državotvornosti večine političnih strank, ki so z glasovanjem na matičnem odboru podprle slovensko vojsko. Predlogu za razpis posvetovalnega referenduma o resoluciji razvoja in opremljanja Slovenske vojske do leta 2035 je namreč na Odboru Državnega zbora za obrambo velika večina odrekla podporo. Odrekla podporo! Mnenje, da je predlog primeren, je namreč dobil le en glas podpore, osem jih je bilo proti. En glas podpore, osem jih je bilo proti! Dovolj zgovorno je tudi dejstvo, da predlagatelja ni bilo na dopolnitvi obrazložitve, ker je verjetno spoznal svojo zmoto. Krščanski demokrati vračamo dostojanstvo Slovenski vojski. V delovanju skrajne levice na področju obrambe pa vidimo željo po razgradnji temeljnega člena suverenosti Republike Slovenije, ki bi jo lahko vso z resnostjo primerjali z nedržavotvorno delno razorožitvijo slovenske teritorialne obrambe, od katere letos mineva 31 let. Poslanska skupina Nova Slovenija – krščanski demokrati bomo soglasno zavrnili razpis Posvetovalnega referenduma o sprejemu Predloga resolucije o splošnem dolgoročnem programu razvoja in opremljanja Slovenske vojske do leta 2035. Hvala za pozornost.
Hvala tudi vam. Stališča Poslanske skupine Stranke modernega centra bo predstavila Monika Gregorčič. Izvolite.
Spoštovane poslanke in poslanci, spoštovani predstavniki Vlade! S strani Levice vloženi Predlog za razpis posvetovalnega referenduma o sprejemu Predloga resolucije o splošnem dolgoročnem programu razvoja in opremljanja Slovenske vojske do leta 2035 je tipičen zavlačevalni manever, ki se ga predlagatelj v zadnjem času pogosto poslužuje z namenom oviranja zakonodajnih postopkov. Čeprav gre v osnovi za legitimen in legalen institut, pa zavajajoča narava predlaganega referendumskega vprašanja nakazuje, da je primarni interes predlagatelja politično-ideološki boj, ne pa želja izvedeti, kakšno je v resnici mnenje ljudi. Predlog resolucije razvoja Slovenske vojske do leta 2035 ta razvoj opredeljuje v treh fazah in je odziv na dejstvo, da se je od leta 2010, ko je bila sprejeta aktualna, do leta 2025 veljavna resolucija, bistveno spremenilo mednarodno varnostno okolje. Poudarjamo, da tudi časovni interval ne odstopa od predhodne prakse, saj se tudi takrat resolucija sprejema za naslednje 15-letno obdobje in čeprav je predhodna resolucija še v veljavi. Bi pa zadrževanje in zavlačevanje sprejema resolucije lahko onemogočilo konceptualno, funkcionalno, strukturno in zmogljivostno posodobitev Slovenske vojske in s tem preprečilo doseganje stanja ustrezne pripravljenosti za učinkovito izvajanje njenega poslanstva. Kot običajno Levica izpostavlja tudi očitke o odsotnosti družbenega konsenza na obrambno-vojaškem področju. A spomnimo, ljudstvo se je že na referendumu leta 2003 s 66-odstotno večino odločilo za vstop v zvezo Nato, v zavezništvo kolektivne samoobrambe držav članic. S tem je potrdilo tudi koncept in smer razvoja naše obrambe v smeri medsebojne kompatibilnosti članic Nata. Zato bi bil referendum, kot ga predlagate danes, v nasprotju z nacionalnimi obrambnimi interesi, v nasprotju z našo temeljno strateško usmeritvijo, v nasprotju s sprejetimi dokumenti na področju obrambe in varnosti ter v nasprotju z mednarodnimi sprejetimi obveznostmi naše države. V duhu spoštovanja demokracije pa bi bilo, da bi v Levici končno že enkrat pričeli spoštovati na referendumu enkrat in dokončno izraženo voljo ljudi, kajti tisto je bil zavezujoč referendum in ne le posvetovalni, namesto da ponavljate zahteve po vedno novih referendumih, ker vam izid prvega pač ni všeč. Med drugimi zelo pogostimi razlogi za nasprotovanje Slovenski vojski se navaja, da Republika Slovenija ni vojaško ogrožena. Naša država na srečo v tem trenutku res ni vojaško ogrožena in seveda upamo, da tudi nikoli več ne bo. Toda, ali lahko v Levici zagotovite, da bo, upoštevaje vsa fluidna dogajanja v mednarodnem okolju, tudi v naši bližnji soseščini tako tudi ostalo na daljši rok? Zgolj za primerjavo, tudi pred dobrima dvema letoma nismo bili zdravstveno ogroženi, a je epidemija v nekaj tednih naš svet postavila na glavo. Spoštovani, varnost je ena temeljnih človekovih pravic in nacionalna varnost je osnova družbene blaginje. Učinkovita Slovenska vojska pa je temelj državotvornosti, neodvisnosti, suverenosti, zato je njeno nenehno posodabljanje nujno, resolucija o splošnem dolgoročnem programu razvoja in opremljanja Slovenske vojske do leta 2035 pa to smer razvoja in posodobitev uokvirja. Ker se dobro zavedamo, da je vojaško načrtovanje, izgradnja in posodabljanje vojaških zmogljivosti dolgoročen proces, bomo v naši poslanski skupini predlogu za razpis posvetovalnega referenduma nasprotovali. Hvala.
Hvala tudi vam. Stališče Poslanske skupine nepovezanih poslancev bo predstavil Jurij Lep. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Državni sekretar s sodelavcem, kolegice in kolegi, vsem lep dober dan! Danes obravnavamo predlog Levice, ki predvideva razpis posvetovalnega referenduma o Predlogu resolucije o splošnem dolgoročnem programu razvoja in opremljanja Slovenske vojske do leta 2035. Omenjena resolucija, o kateri naj bi opravljen referendum, podrobno navaja več ukrepov in sistemskih rešitev za izboljšanje stanja Slovenske vojske, med katere spada strukturno in zmogljivostno posodabljanje Slovenske vojske, izboljšanje delovnopravnega statusa pripadnikov Slovenske vojske, nadgradnja sistema vojaškega izobraževanja in usposabljanja ter oblikovanje novih oblik pogodbene rezerve, s čimer bi se bistveno izboljšalo stanje pripravljenosti Slovenske vojske za izvajanje zakonsko predpisanih nalog. Prioritete razvoja Slovenske vojske, navedene v resoluciji, so izgradnja srednjega pehotnega bataljona do leta 2026, kar terja tudi nabavo opreme, transportnega letala srednjega dosega in večnamenski srednji helikopter, pa tudi izgradnja srednjega bojnega izvidniškega bataljona. Načrtuje se razvoj sodobnih interaktivnih vadišč in strelišč ter nadgradnja osrednjega vojaškega vadišča Slovenske vojske na Počku. Obseg Slovenske vojske pa naj bi do leta 2035 vključeval 10 tisoč pripadnikov, od tega najmanj 7 tisoč pripadnikov stalne sestave in do 3 tisoč pripadnikov rezervne sestave Slovenske vojske. Glede tega se nepovezani poslanci zavzemamo, da bi bili profesionalni pripadniki vojske opremljeni in izurjeni za bojne naloge, pripadniki pogodbene rezerve pa bi prevzeli druge naloge na nacionalnem ozemlju, ob pomoči policije, pri varovanju državne meje, sodelovali bi v zaščiti in reševanju ali varovanju vojaških objektov. Finančna podlaga za te načrte bo poleg že sprejetega Zakona o investicijah v Slovensko vojsko tudi postopni dvig obrambnih izdatkov, ki se bodo do leta 2024 dvignili na 1,5 odstotka bruto družbenega proizvoda, najpozneje do leta 2035 pa na 2 odstotka BDP-ja. Nepovezani poslanci smo prepričani, da je varnost eden izmed temeljnih pogojev za delovanje in razvoj naše družbe in naše države. Menimo, da se učinkovitost države odraža tudi in predvsem po stopnji varnosti, ki jo ta s svojim nacionalnovarnostnim sistemom zagotavlja prebivalcem na svojem ozemlju. Moramo se zavedati, da z vsemi ukrepi Slovenija zagotavlja visoko stopnjo varnosti, hkrati pa moramo v vse bolj dinamičnem in kompleksnem varnostnem okolju ohraniti položaj Slovenije kot ene izmed najbolj varnih držav v svetu. Tokratna resolucija je pripravljena ob upoštevanju varnostno–obrambnih izzivov, s katerimi se spoprijema Republika Slovenija ter ob zavedanju povečane nepredvidljivosti in negotovosti mednarodnega varnostnega okolja, tudi s pojavom novih oblik varnostnih tveganj in groženj. Po obdobju popuščanja napetosti se te znova povečujejo in svet se vse bolj odmika od idealnega absolutnega miru, varnosti in stabilnosti. Na podlagi navedenega smo nepovezani poslanci prepričani, da izboljšanje obrambne sposobnosti in odpornosti države ter družbe zahteva vztrajna ter usklajena politična in družbena prizadevanja, ki morajo izhajati iz zavedanja, da je učinkovita in posodobljena Slovenska vojska eden o osrednjih stebrov državnosti Republike Slovenije in jamstvo njene neodvisnosti, suverenosti in ozemeljske celovitosti. Zato se zavzemamo za prožne odgovore in pravočasne odzive na sodobne varnostne izzive, ki zahtevajo celovitejši pristop in sodelovanje vseh deležnikov v naši družbi. Temu sledi tudi predlagana resolucija in se nepovezani poslanci z njo načeloma strinjamo. Ob tem pa bi izpostavil še možnost prenove uvedbe vojaške dolžnosti, ki je večkrat omenjena v besedilu resolucije. Moramo priznati, da je uvedba naborništva zapleten družben proces in ima pomembne posledice ne le na vojaško organizacijo, ampak tudi na gospodarstvo, izobraževanje in nenazadnje tudi na vsakodnevno življenje in družino. Zato menimo, da bi za uvedbo naborništva vsekakor bilo potrebno doseči širši politični in družbeni konsenz. Predlog za vzpostavitev naborniškega sistema bi moral temeljiti na podporni analizi oziroma študiji trenutnega stanja, kot tudi na podrobni analizi posledic uvedbe naborništva, vključno z natančnim izračunom finančnih posledic tega projekta. Tovrstna analiza pa do sedaj, žal, še ni bila pripravljena. Poudarjamo, da spreminjanje načina popolnjevanja vojske zahteva natančno in usklajeno načrtovanje in delovanje vseh državnih in družbenih akterjev. Zato opozarjamo, da se je tega izziva potrebno lotiti skrajno previdno, pravočasno in v neizsiljenih okoliščinah ter z ustrezno dolgim testnim in prehodnim obdobjem. Nepovezani poslanci predloga za razpis referenduma o resoluciji o dolgoročnem razvoju Slovenske vojske ne bomo podprli. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavil Jani Ivanuša. Izvolite.
Še enkrat lep pozdrav vsem skupaj, še posebej predstavnikom Vlade! Predlagatelj, če že, bi moral referendumsko vprašanje zapisati jasno, pa tega ni naredil, kar je pripomnila tudi Zakonodajno-pravna služba. Poudarek bi moral biti na vsebini in ne na aktu, zato bi bili ljudje zmedeni in ponovno ne bi vedeli, o čem odločajo. V Poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke menimo, da takšnega referenduma sploh ne bi smeli razpisati, saj v 90. členu Ustave Republike Slovenije določeno, da o zakonih, ki predvidevajo nujne ukrepe za zagotovitev obrambne varnosti, referenduma sploh ni dopustno razpisati. Gre za področje, ki je izvzeto iz referendumskega odločanja, saj je tako pomembno, da ga ni mogoče prepustiti odločitvi javnosti. V Poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke smo vedno ostro nasprotovali severnoatlantski povezavi. Leta 2003 smo volivce nagovarjali, da se odločajo proti na posvetovalnem referendumu o Natu. Od samega Nato Slovenija vsa ta leta ni imela popolnoma nič oziroma ljudje zaradi nje niso živeli nič kaj bolje. Ob vstopu v Nato smo se zavezali, da bomo za obrambne izdatke namenili 2,3 procenta BDP. Takšne ravni BDP se ni nikoli doseglo. S predlogom resolucije se predvideva postopen dvig obrambnih izdatkov države, in sicer tako, da bi obrambni izdatki v letu 2024 dosegli 1,5 BDP, najpozneje leta 2035 pa 2 procenta BDP. V Slovenski nacionalni stranki pa podpiramo predlog, da se poskrbi za domače ljudi in državotvorne organe, kar Slovenska vojska nedvomno je. Vojska v vsaki državi je hrbtenica sistema. Vsaka država mora imeti svoje vojaške kapacitete. Slovenska vojska zagotavlja in skrbi za enotno in nedeljivo državo. To govori 4. člen Ustave Republike Slovenije, hkrati pa zagotavlja obrambo države, ki pa je tudi določena v 124. členu Ustave Republike Slovenije. Slovenija sredstva za obrambne investicije ne izvaja po volji Nata, temveč glede na potrebe Slovenske vojske. Obramba države zagotavlja vzpostavitev in vzdrževanje obrambnega sistema. Ta sistem mora biti v vsakem trenutku sposoben zagotavljati in izvajati obrambo države pred zunanjo vojaško agresijo. Morda je res to, kar želi predstaviti predlagatelj, da v tem trenutku nismo neposredno ogroženi, vendarle pa na časovno daljši rok lahko pričakujemo spremembe na tem področju. Zna se zgodi, da se bodo razmere v družbi tako poslabšale, da bo potrebno tudi na nacionalnem teritoriju zagotavljati tako varnost kot tudi mir. Še nedolgo nazaj smo menili, da se epidemija v svetovni razsežnosti ne more zgoditi, pa se je. Podobno je pri obrambi države. Gre pa še za dodatno specifiko, saj vojaške opreme ni moč naročiti čez noč, tako kot smo lahko naročili opremo za potrebe zdravstva. Gre za posebno vrsto industrije, katera deluje na podlagi prejšnjih večletnih naročil. Torej, če želimo imeti sredstva za obrambo države, teh sredstev ne moremo pridobiti kar čez noč. Nakup tovrstnih sredstev je treba dolgoročno planirati in prav zato se sprejemajo resolucije, ki ne določajo pravice in obveznosti, pač pa samo nakazujejo možnosti, katera pot bo v prihodnosti najbolj ustrezna. Zaupanje javnosti v vojsko je kljub nihanjem sorazmerno visoko, spremlja pa ga majhen interes javnosti za vojaške zadeve. Tudi v trenutni zdravstveni krizi vidimo, kako pomembna je Slovenska vojska, saj je in bo zdravstvenemu sistemu prišla nasproti tako z dodatnimi kadri kot tudi z medicinsko opremo. Menim, da na vojsko lahko računa vsak posameznik ob naravnih nesrečah. Do sedaj se je vojska še vedno odzvala in korektno opravila svoje dolžnosti. Ljudem to vliva zaupanje in prepričanje, da vojska ni sama sebi namen, ampak da je koristna. Menimo, da je večinsko mnenje ljudi, da država potrebuje slovenskega vojaka, ne potrebuje pa članstva v Natu, saj posameznik državljan nima nikakršne neposredne koristi od zelo oddaljene in administrativne organizacije. Hvala lepa za pozornost.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi razprava poslank in poslancev o predlogu za razpis posvetovalnega referenduma. Besedo želi predlagatelj, predstavnik predlagatelja Miha Kordiš. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. V Levici pričakujemo razpis referenduma o resoluciji, ki bo do leta 2035 naredila tri stvari. Prvi razlog, zaradi katerega je ta resolucija problematična, je, koliko sredstev namenja za Slovensko vojsko; natančneje, levji delež tega denarja bo šel za nakupe orožja, pogovarjamo se o več 5 milijardah evrov izdatkov. Drugi problematični razlog te resolucije so misije. Ta resolucija namreč predvideva stopnjevanje udeležbe slovenskih fantov in deklet na misijah v tujini, seveda po diktatu Nato pakta, zasledovanju interesov tujih vojaško-industrijskih kompleksov in velesil, ne pa za zagotavljanje mednarodne varnosti miru ali karkoli drugega, kar nam danes poskušajo prodajati. Tretji razlog problematičnosti te resolucije je militarizacija, kot jo predvideva; od tega, da odpira vrata za potencialno uvedbo naborništva, ki ga mladina v tej državi zelo odločno zavrača, do teme, ki se danes cikla po medijih, to je tako imenovani Toninov West Point oziroma prepletanje našega vojaškega sistema z izobraževalnimi vsebinami in nasilno porivanje teh vsebin tudi med najmlajše v tej državi v klasično srednješolsko izobraževanje. Zakaj referendum o resoluciji, ki je, kot vemo, pravnoformalno nezavezujoč dokument? Zato, ker smo se lahko v zadnjih nekaj letih krepko, lahko rečem tudi na grd način, v Levici naučili, kako hierarhijo aktov v tej državi zlorablja birokracija Ministrstva za obrambo pod katerokoli vlado za to, da uveljavlja svoje interese, ki kulminirajo predvsem v nakupih nekega novega orožja. Smo o Toninovem zakonu, 780 milijonov evrov za orožje, sklicali zakonodajni referendum, obvezujoč, ne zgolj posvetovalni – in kaj se je zgodilo? Na pobudo Vlade je bil ta referendum državljankam in državljanom v tej državi prepovedan, odvzet. Argumentacija, ki jo je Vlada pripravila, pa je bila skonstruirana na način, ki je vase absorbiral točno take dokumente in vsebine, kot je tale resolucija do leta 2035. Dokument torej, čeravno na prvi pogled izgleda precej formalno benigno, resolucija kot nezavezujoč dokument, je zato zelo škodljiv in vzpostavlja podlage, na katere se bo lahko sklicevala kakršnakoli vlada, ki bi nadaljevala z usmeritvami prioritetnega investiranja v orožje in sodelovanje v tujih misijah namesto v blaginjo državljank in državljanov; tovrstne dokumente, kot je ta resolucija, pa uporabljala tudi v vseh mogočih postopkih in ovirah, če bi se kakšna politična sila, recimo Levica, socialisti, odločila organizirati referendum zoper nakupe orožja, kot smo ga že. Tako resolucija, nevarna kot je, mislimo v Levici, da mora biti zaustavljena. Z našim stališčem pa se strinja tudi velika večina državljank in državljanov, ki po kakršnihkoli javnomnenjskih anketah odločno in ostro nasprotuje zapravljanju denarja za orožje. Še več, nasprotuje zapravljanju denarja za orožje celo v primerih, če kupovanje orožja razumejo po vladnih ideoloških uzancah; torej, da smo Nato paktu nekako zavezani, da bomo toliko in toliko denarja namenili za nove oklepnike. Grem sedaj po temah po vrsti. V stališčih poslanskih skupin smo lahko slišali, da smo se za Nato kot država odločili na referendumu že leta 2003. Res je, leta 2003 je bil referendum o vstopu v Nato pakt, torej referendum o Severnoatlantski pogodbi. Ampak iz te Severnoatlantske pogodbe niti iz takratnega referendumskega vprašanja ne izhaja prav nikakršno napotilo, kaj to pomeni za slovenske javnofinančne izdatke; torej, ali bomo s članstvom v Nato paktu kupovali oklepnike ali jih ne bomo. To ni bilo vprašanje, o katerem so se ljudje v tej državi kadarkoli izrekli na referendumu. To ni vprašanje, pri katerem so imeli ljudje v tej državi kadarkoli kakršnokoli pravico odločati in sodelovati pri sprejemanju odločitev. Sklicevanje na referendum iz leta 2003 je torej čisto in golo zavajanje, ki naj vzpostavi retoričen okvir legitimnosti, iz katerega izhaja − tako vlada ‒, zaveza po kupovanju orožja celo v višini 780 milijonov evrov, kot je zapisano v tistem Toninovem zakonu oziroma je v aktualni resoluciji še veliko bolj problematična številka: kar dodatnih 5 milijard evrov do leta 2035. 5 milijard evrov je ogromno, ogromno denarja. In vsak evro, vsak cent, ki ga namenimo za tuje vojaško-industrijske komplekse, je izgubljen za potrebe ljudi, ki jih imajo doma. Tu govorimo o javnem zdravstvenem sistemu, ki je že desetletja podhranjen in je bil v krizi že, preden je nastopila epidemija covida-19. Iz postavk tega javnega zdravstva bodo šli evri v nakupe novega orožja. Tu je potreba po tem, da izgradimo 10 tisoč novih javnih neprofitnih stanovanj, ker mladi ne morejo do svoje strehe in ne morejo do svoje emancipacije. Tudi za to bodo potrebna proračunska sredstva, ki jih ne bo, v kolikor bomo kupovali orožje. Seveda so tu potrebe starejših po posteljah in kakovostni oskrbi v domovih starejših občanov. Tudi za to bo zmanjkalo denarja, če bomo sicer omejene, zelo omejene vire Republike Slovenije namenjali za kupovanje orožja, še posebej v takem norem obsegu, kot ga predvideva ta resolucija. Navsezadnje pa je mednarodna vojaška industrija z vojaškim ustrojem posameznih držav tudi eden izmed največjih onesnaževalcev in pospeševalcev podnebnega zloma, preprečevanje katerega in prilagajanje na katerega pa tudi tako zahteva izdatno družbeno redistribucijo in izdatne investicije iz javnih virov, ki jih spet ne bo, če bomo sredstva namenjali za kupovanje orožja. Kar me pripelje do druge točke ‒ zakaj naj bi to orožje pravzaprav sploh potrebovali? Varnost, varnost, varnost, moramo si zagotoviti varnost, varnost je temelj vsega ‒ vse to poslušamo v kontekstu dejstva, da Slovenija sploh ni vojaško ogrožena. Nihče nas vojaško ne ogroža. Ne izgleda, da nas bo katerakoli izmed naših sosed ogrožala: srednjeročno, dolgoročno, navsezadnje so praktično vse članice Nato pakta oziroma vsaj prijateljske države. V prejšnjem mandatu smo neprestano v Levici izpostavljali, kako nas nihče v resnici vojaško ne ogroža oziroma da ti, ki vztrajajo pri tem, da se moramo pripraviti na stopnjevanje svoje varnosti, pojasnijo, kdo in kako točno nas ogroža. Nas bo Hrvaška napadla? Italija? Morda nevtralna Avstrija? Ali, bog ne daj, Madžarska, ki jo je vlada Janeza Janše spremenila kar v našega suverena, Republiko Slovenijo pa v vazalno državo Orbanovega režima? Pričakujete Orbanove oklepnike na slovenskih mejah pa da bodo vdrli čez? Skratka, Slovenija ni vojaško na noben način ogrožena. Drugi argument v vojaški ogroženosti gre nekako v smeri spreminjajočih se mednarodnih varnostnih razmer oziroma mednarodnega varnostnega okolja. Kot da se globalno varnostno okolje spreminja kar samo od sebe, po neki božji volji, in ne, da ga dejansko spreminjajo zelo aktivno prav te države, od katerih bi mi zdaj orožje kupovali za uporabo na misijah, ki poganjajo oziroma so epitom tega spreminjanja mednarodnega varnostnega okolja. Mi orožja ne kupujemo zaradi sprememb v varnostnem okolju in prilagajanja na te spremembe v varnostnem okolju, ampak za aktivno sodelovanje pri spreminjanju tega varnostnega okolja. Če povem plastično, če povem konkretno, tako kot ambicij ne skriva tudi ta resolucija: udeležba Slovenije na misijah Nato pakta, tudi 10 tisoč kilometrov stran izven meja naše domovine, naj bi se še povečala in naj bi se še stopnjevala. Orožje, ki se kupuje, od oklepnikov naprej, od havbic, topov, ki so očrtani v tej resoluciji, ni namenjeno kakršnikoli obrambi domovine, ampak je namenjeno ravno sodelovanju na teh misijah. Kakšne te misije so, smo lahko v zadnjih 20 letih, če ne prej, krepko občutili. S tem ko so, naš menda največji zaveznik, Združene države Amerike destabilizirale praktično celo regijo od Maroka do Irana in povzročile z okupacijo Afganistana, z napadom na Libijo, z napadom na Irak in tako naprej največjo begunsko krizo po drugi svetovni vojni. Namesto da bi slovenska oblast logiko obrnila in skrbela za blaginjo lastnih državljank in državljanov, je raje investirala v opremo za ubijanje. In slovenska življenja, ki sodelujejo pri tovrstnih destabilizacijah, tudi okupacijah nekih tujih držav v imenu nekih čisto tretjih interesov – natančneje, v imenu zahodnih multinacionalk,− ki si želijo podrediti globalne surovinske baze tudi v državah, kjer režimi sodelovanju z Wall Streetom, recimo, niso naklonjeni in kjer se ne da priti skozi na mehak način, z mehko diplomacijo, s pritiski in podkupninami, tam seveda zapoje orožje in oborožena intervencija na čelu, kot rečeno, z Združenimi državami Amerike, k tovrstnemu nečastnemu igranju globalnega policaja pa bi slovenska oblast še močneje rada prislinila zraven tudi Slovensko vojsko, slovenska življenja in slovenski denar. Tudi to je nekaj, kar v Levici odločno in kategorično zavračamo, in tudi to je nekaj, kjer se velika večina državljank in državljanov strinja z nami. Ne glede na to, koliko koalicijska vrsta ali vladni predstavniki frazarijo o tem, da se vojaške kapacitete gradijo za obrambo domovine, preprosto ne moremo spregledati, da je zelo jasno napisano v praktično vseh doktrinarnih dokumentih in strateških dokumentih in ne vem kaj še vse, ki jih imamo, da naj bi kar 50 odstotkov slovenske vojaške strukture bilo zgrajene na način, da se lahko zelo hitro organizira in premesti za delovanje v tujino. To ni vojska za obrambo domovine, to je vojska za okupacijo tujine. Še več, niti ne za to, da bi imela ta država karkoli od tega, čeprav je kakršnokoli okupiranje tujih držav narobe že samo po sebi − ne! Samo zato, da se bodo zahodni finančno-industrijski baroni lahko polastili naravnih surovin, ki sicer pripadajo državam in njihovim prebivalcem v tretjem svetu. Poglejmo samo, kako naj bi se popolnila aktualna intenca ene oziroma prve srednje bataljonske skupine. Jedro te bataljonske skupine predstavljajo oklepniki, natančneje za 412 milijonov evrov oklepnikov, ki se jih ravno sedaj kupuje. To ni vojaška tehnika, ki bi bila zmožna kakršnekoli smele obrambe nacionalnega teritorija. To je namenska vojaška tehnika, primerna za pustinje Bližnjega vzhoda oziroma za vozakanje po državah globalnega juga, seveda kot neka pomožna milica za frontnimi črtami, pometanje in lovljenje miši, potem ko so zapele ameriške bombe in ameriški topovi, in za prav čisto nič drugega. Ti oklepniki nimajo nobene drugačne funkcije. Lepo vas prosim, boxerji so 36-tonske pošasti, ki ne morejo čez polovico te države, ki je gozdnata, gozdne vlake ne prenesejo tovrstnega vozila, ker so taka vozila preširoka in pretežka, ne morejo čez Jelovico in Pokljuko. In potem, kaj reče na obravnavi te naše referendumske pobude državni sekretar na odboru? Ja, saj Slovenija ni samo Pokljuka in Slovenija ni samo Gorenjska. Ja, super! Mislim! Celo če predpostavim zelo trapasto idejo, da bi se Slovenija znašla pod kakršnimkoli klasičnim vojaškim napadom. Kaj je povedal gospod državni sekretar? Sorry, nimamo oklepnikov, ki bi bili zmožni čez slovenske gozdove in ki bili zmožni operirati na Gorenjskem, zato Gorenjske ne bomo branili. Nekako tako je strukturiran njegov argument od začetka do konca – seveda, če privzamemo kakršnokoli resnost sicer absurdnega konteksta, to moram poudariti. Dodaten argument, zakaj naj bi potrebovali za 5,6 milijard orožja, te oklepnike, pa pospešeno sodelovanje na misijah, je tudi − in to je zelo dobro slišati −, kar je navedel predstavnik Nove Slovenije v podajanju svojega stališča, češ kako se to varnostno okolje spreminja na način asimetričnega vojskovanja, hibridnega vojskovanja, pa terorizma in kibernetske varnosti. Mislim, pa kaj mi kupujemo s tem denarjem? Oklepnike. Prosim, povejte mi, koliko hekerjev do zdaj so še oklepniki ustavili? In tu se pokaže, tu se pokaže vsa kognitivna disonanca vladnih argumentov in strašenje ljudi pred namišljenimi grožnjami in tem, za kaj dejansko gre: za kidanje, metanje proračunskega denarja Republike Slovenije nekim tujim vojaško-industrijskim kompleksom. In prav čisto nič drugega. Seveda na škodi bodo ljudje v tej državi. V Levici mislimo, da morajo imeti možnost izrekanja o investicijskih prioritetah in usmeritvah, kam naj gremo kot dvomilijonska skupnost, na referendumu. To je nekaj, česar aktualna oblast na noben način ne želi prenesti in ne želi slišati. O tistem famoznem Toninovem zakonu, 780 milijonov za orožje, smo − če se spomnite, kolegice in kolegi − najprej napovedali posvetovalni referendum, potem se je oholo odzval obrambni minister Tonin, rekši, ja, če pa Levica misli resno, potem pa naj zahteva naknadni zakonodajni referendum, ki je obvezujoč, ne zgolj posvetovalnega. In smo ga! Kaj se je potem zgodilo? Vlada je referendum prepovedala. In ni ga prepovedala nam, stranki Levica ali poslancem Levice, prepovedala ga je ljudem v tej državi, ki imajo precej močna občutja in močno mnenje na to temo. Dejstvo, da smo zbrali zgolj v enemu tednu 30 tisoč podpisov sredi zimskega mraza, sredi epidemije, je dovolj zgovorno. Ljudje vašega zapravljanja denarja za orožje nočejo ne v posebnemu zakonu, ne v proračunu in še najmanj v resoluciji, ki to cifro zapravljanja dviguje na več kot 5 milijard evrov do leta 2035. Prav enako je tudi ljudsko zavračanje vašega kobajagi militarizma, s katerim odpirate vrata uvedbi naborništva v tej resoluciji, pa zraven še prepletate vojaške vsebine, ideološko pranje možganov ‒ saj ne gre za nič kaj drugega ‒ za siceršnjimi šolskimi vsebinami. »Ne, ne, ne, ne, ne! Ta resolucija ne pomeni militarizacije«, hiti razlagati in objasnjevati vlada Janeza Janše. Ja, vlada res pravi, da ne gre za militarizacijo družbe, potem pa hkrati njena media za Ministrstvo za obrambo dela raziskavo o tem, če bi ljudje podprli, da se vojaški tabor uvede kot obvezna vsebina v predmetnike srednjih šol in fakultet. Ja, kaj pa je to drugega kot militarizacija!? Mislim [[…]]Tu se znova izkazuje, kako vladni argumenti preprosto ne ustrezajo realnosti in ne opisujejo tega, kar naj bi se dejansko dogajalo. Eden izmed vladnih argumentov za zavračanje referenduma je tudi, da smo pri svojih obrazložitvah v Levici zavajajoči, da recimo, ko izpostavljamo sodelovanje Slovenije v misijah, da se osredotočamo na Nato pakt, pozabljamo pa na misije v Organizaciji združenih narodov. Ja, seveda, zaradi tega, ker so ama vse misije, v katere je vključena Slovenska vojska, take, da servisirajo zahodni imperializem, ne pa mednarodnega mira. Lahko pogledamo konkretne številke iz sredine letošnjega leta, ko so v misijah sodelovali 303 pripadniki in pripadnice Slovenske vojske. Kje in kako so bili razporejeni? 269 jih je delovalo v operacijah Nato pakta, to je Bosna, Kosovo, Irak, Latvija, potem pa še trije direktno v ameriški operaciji v Iraku, ki jo bodo sedaj ravno tako speljali pod okrilje Nato pakta. Tu imamo torej skupno 272 pripadnic in pripadnikov. 28 pripadnic in pripadnikov sodeluje v operacijah Evropske unije, tudi Bosna, Mali, Italija, in potem so trije, zgolj in samo trije, ki sodelujejo v operacijah Organizacije združenih narodov. Se pravi, od 303 pripadnic in pripadnikov na misijah sodeluje 272 ljudi v operacijah Nato pakta oziroma 90 odstotkov. Potem so tu operacije Evropske unije 9 odstotkov, operacije Organizacije Združenih narodov en odstotek. Kdo torej zavaja v svojih stališčih? Je to res Levica, ki opozarja, da ta resolucija predvideva še stopnjevanje udeležbe na mednarodnih misijah in zelo jasno piše tudi, da ne gre za mirovniške operacije Združenih narodov, ampak tudi za druge mednarodne povezave, konkretno za Nato pakt? Še te operacije Evropske unije, ki so zavedene, niso nedolžne. Poglejmo samo, kaj se dogaja v Maliju. V Maliju gre za sodelovanje pri utrjevanju imperialne nadvlade, popolnoma enako kot v Afganistanu, le da so interesi, ki se jih servisira, ne ameriški, ampak francoski. Interesi francoskega imperializma, ki se izvaja pod dežnikom Evropske unije, tako kot so se operacije v Iraku in Afganistanu izvajale pod dežnikom Nato pakta. Simpatij do tovrstnega globalnega delovanja ta vlada ne skriva. To je zelo jasno napisala in opisala tudi v aktualni resoluciji, seveda ljudje v tej državi pa naj prispevajo svoj davčni denar in svoja življenja za to, da se te politike za tuje korporacije in tuje interese potem izvaja. Hvala.
Hvala lepa. Razpravo poslancev začenja Boštjan Koražija, za njim bo razpravlja Jožef Horvat. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, najlepša hvala za besedo. Zadeva je res jasna, dejansko se o tako pomembnih zadevah, kot so takšne resolucije, kot je ta, ki jo imamo danes na mizi, bi dejansko zmeraj moral biti res dosežen tisti družbeni konsenz, ki bi se lahko dosegel tudi na praven referendumu – po mojem mnenju, na pravem −, ampak tudi na posvetovalnem, da se vidi oziroma tudi doseže mnenje oziroma tudi, kaj si ljudje želijo oziroma kaj so v bistvu prioritete vseh naših državljank in državljanov. Tisti, ki smo dosti na terenu, ljudje imajo res velike in tehtne pomisleke glede nakupa orožja, ker vidijo, da v resnici se ne kupuje oziroma tudi ne opremlja vojske v smislu, da bi se opremljala Slovenska vojska, ampak se v bistvu res nakupuje orožje. In to je pač velika razlika. Tudi ta resolucija je spet ena izmed resolucij, ki daje bistveno večji poudarek na nakup orožja in sodelovanje v teh ostalih operacijah, sploh Nata, ne pa toliko na sam poudarek Slovenske vojske v smislu tudi opreme in ostalih stvari. Kot je bilo že prej omenjeno − in tudi jaz bi se odzval na mnenje vlade. Poglejte, gospod Tonin je nedavno oziroma ta mesec v enem intervjuju odgovori, da je v bistvu v osnovi že ta vojaški proračun oziroma proračun za Ministrstvo za obrambo oziroma ti izdatki, ki gredo za orožje, se v osnovi 1 : 8 z ostalimi izdatki, sploh ko primerjamo to z zdravstvo, kar seveda ne drži. Pa bom povedal, zakaj. Prvič, za investicije v zdravstvu je v proračunih za leto 2021 do 2023 namenjenih le 360 milijonov evrov ali 36 odstotkov manj kot za investicije v vojski, za katere bo pa šlo 491 milijonov. V to pa niso všteta investicijska sredstva Morsa. Potem drugič. Po zadnjih uradnih podatkih Eurostata oziroma klasifikacije COFOG iz leta 2019 je Slovenija za vojsko namenjala 1 odstotek BDP, za zdravstvo pa 6,7 odstotka BDP javnih sredstev. Torej, če že govorimo o razmerju, potem je lahko razmerje kvečjemu 1 : 7 oziroma 1 : 6,7. Sicer pa ni vprašanje, kaj je pravično, ampak v bistvu kaj je potrebno. In dejansko, poglejte, situacija, ki nas je prisilila k temu, da se ukvarjamo dnevno, na dnevni bazi s tem zloglasnim koronavirusom, ki upam, da ga bo čim prej konec, dejansko ne razumejo, zakaj se v takšni veliki meri daje poudarek na nakup orožja. Vsi se zelo dobro spomnimo tiste seje, ko smo razpravljali o nakupih tistih poškodovanih oziroma vozno nesposobnih oshkoshih, ki so prijadrali dobesedno v pristanišče Koper. K temu vsemu, kar se dogaja, so takšne stvari samo še iskrica v nekem negodovanju in tudi v bistvu nestrinjanje s samo politiko ne samo te vlade, ampak tudi Ministrstva za obrambo. Se pravi, da se povečujejo izdatki tam, kjer tudi ljudje oziroma ljudstvo misli, da se ne bi smelo oziroma da bi lahko počakalo. Zdaj, kar se tiče tudi zdravstvenega sistema, teh primerjav, je tudi treba razumeti, ko govorimo o primerjavi obeh sistemov, se pravi zdravstveni sistem in vojska, da v je zdravstvu zaposlenih okrog 46 tisoč ljudi, v vojski pa trenutno 6 tisoč 447 vojakinj in vojakov in še 696 rezervistov. S temi rezervisti je tudi, kolikor vem, v zadnjem času mislim, da je bilo celo ‒ če se prav spomnim, ampak ne vem, bom raje preveril pri gospodu Lampretu ‒ nekaj časa celo 6 tisoč rezervistov, če se prav spomnim. Ampak je zdaj tudi upadlo, kar precej je umanjkanja glede te rezervne enote. Dejansko od februarja 2020 do septembra letos se je število pripadnikov stalne sestave znižalo za 12, število rezervistov pa povečalo za 30, ampak spet je to nihanje oziroma so zadeve takšne, kot so. Kot rečeno, izdatki, ki se trenutno dajejo v bistvu za nakup orožja, o teh izdatkih bi bilo potrebno ne samo širše razpravljati, ampak tudi širše odločati. In če že govorimo o družbenem konsenzu, je v bistvu, kar je v bistvu največji dosežek družbenega konsenza in demokracije, da ljudstvo oziroma da ljudje sami odločajo in odločijo o stvareh, katere se nas vseh tičejo. Tudi dejstvo je, da ko govorimo o izdatkih iz državnega proračuna, ko govorimo o izdatkih za ministrstva, pa naj bo to Ministrstvo za obrambo ali kakršnokoli drugo, v bistvu je treba razumeti, da govorimo o našem skupnem denarju. Ko gre za tako velike izdatke, bi morali seveda ljudje imeti možnost odločanja in tudi vplivanja na odločitve, ki jih v imenu ministrstva sprejme minister ali pa celo v imenu Vlade predsednik Vlade. Seveda bom podprl ta razpis posvetovalnega referenduma, ker želim, če želimo to državo pripeljati v neke normalne tirnice demokracije, ki jih je trenutno malo, smo iztirili iz te stvari, bo potrebno razumeti, ne samo da je potrebno upoštevati voljo ljudstva, ampak da v bistvu volja ljudstva je edina, ki se mora upoštevati, da ne bo na nekih parcialnih odločitvah, ki si jih marsikdo tako ali drugače razlaga. To ne bo šlo v nedogled, ker ne samo da se nam krči oziroma da tudi usiha državni proračun in finance, za katere smo se tudi vsa ta leta koliko toliko kar precej borili, treba je iskreno povedati tudi glede našega zadolževanja, se lahko preveri in pove, je prav, da se o takšnih stvareh res odloča na posvetovalnem referendumu, moje osebno mnenje je pa, da celo na pravem referendumu. V redu, to je zaenkrat to. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Jožef Horvat, za njim pa bo dobil besedo Robert Polnar. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani gospod podpredsednik. Spoštovani državni sekretar s sodelavcem, spoštovani kolegice in kolegi! Hvala bogu, Slovenija je varna država in mi v Novi Sloveniji razumemo, da je aktualna politika oziroma vsakokratna politika dolžna, da to varnost zagotovi tudi generacijam, ki prihajajo za nami. Kaj bo jutri, ne vemo. Vemo pa to, kar sem zdaj razbral iz stališč in pogovorov predstavnikov poslanskih skupin, da se racionalni, hvala bogu, večinski del tega državnega zbora ostro distancira od Levice pri tem iracionalnem Predlogu za razpis posvetovalnega referenduma o sprejemu Predloga resolucije o splošnem dolgoročnem programu razvoja in opremljanja Slovenske vojske do leta 2035. Temu posvetovalnemu referendumu mi v Novi Sloveniji namreč ostro nasprotujemo. Zdravstvo, kultura, razvoj ali vojska, izbira je lažna; izbira je lažna, hinavščina referendumov in Levice pa resnična. To že kakšno leto berem v spletnem časopisu 24ur.com, tega si nisem jaz izmislil, to tam beremo, lahko preberete. Gospe in gospodje, v političnih razpravah predvsem tako imenovanih nasprotnikov oboroževanja je argument, da je Slovenija varna in mirna država, brez jasnih in neposrednih virov ogrožanja pogosto uporabljen oziroma zlorabljen v utemeljevanju nasprotovanja izdatkov za obrambo. Varnost Republike Slovenije in s tem povezano blaginjo njenih državljank in državljanov redno potrjujejo takšni in drugačni globalni indeksi, ki Slovenijo uvrščajo v sam vrh najvarnejših in najmirnejših držav. Obdobje vojnih konfliktov, ki so se še nedavno odvijali v naši neposredni soseščini, se zdi oddaljeno in le še predmet zgodovinskega proučevanja. O varnosti in obrambi v okviru javni diskusiji slišimo redko, pa še takrat najpogosteje ne dosegajo nivoja poglobljenih in strokovno podkrepljenih razprav. Jasno je, da je percepcija ljudi, ki smo v globokem miru, kjer je možnost izbruha spopadov nepredstavljiva. Področje varnosti in predvsem obrambe je odmaknjeno od državljanov, pomaknjeno v sfero političnega tekmovanja, javnost pa je ob vsakršnem poskusu urejanja in modernizacije obrambnega sistema bombardirana, zastrupljena s polresnicami in populističnimi zavajanji glede nerazumnosti vlaganj v varnost in obrambo. Slednjo se pogosto prikazuje kot nepotrebno in nepomembno potrošnjo javnega denarja, pri čemer se ali načrtno zavaja ali pa dejansko ne razume pomena obrambnega načrtovanja in sodobne vloge oboroženih sil. Nekaj je zagotovo tudi umetnega ustvarjanja afer za potrebe aktualne politike, ki pa imajo žal dolgoročen vpliv na percepcijo javnosti ter odnosa do obrambnega sistema in njegove vloge. Ključno je, da vprašanje varnosti in obrambe ni tako preprosto, enoznačno ali črno-belo, kot ga v politično zaznamovanih zapisih slikajo nekateri najbolj zagrizeni nasprotniki krepitve slovenskega nacionalnovarnostnega sistema. Obramba in varnost nista zastonj. Četudi bi marsikdo želel verjeti, da bo Evropa še naprej lahko uživala v koristi tako imenovane mirovne dividende, nas mednarodno varnostno okolje usmerja k bolj realističnemu premisleku in preskoku v našem odnosu do varnosti in obrambe, s tem pa tudi obrambnih izdatkov. Slednje velja tako za zaveznice kot tudi za nevtralne težave, s katerimi se želi pogosto primerjati s Slovenijo. Še več. Tako z ekonomskega kot socialnega in družbenega vidika je moč trditi, da bi oborožena nevtralnost predstavljala znatno večje breme za Republiko Slovenijo in državljane kot naše članstvo v Severnoatlantskem zavezništvu. Ne gre spregledati, da nam zavezništvo omogoča, da svojo varnost zagotavljamo pod okriljem kolektivne varnosti. Za to kolektivno varnost smo se že davno odločili − 23. marca 2003. Takrat so tisti, ki so prišli na volišče, z dvotretjinsko večino ali bolj točno, 66,05 procenta volivcev se je takrat odločilo za vstop Slovenije v Nato. Mislim, da ni korektno, da vsake toliko časa ljudi napadamo in sprašujemo o tem, kar so se že odločili. Slovenska vojska in slovenski obrambni sistem predstavljata enega od ključnih temeljev naše državnosti in sta nepogrešljiv element zagotavljanja varnosti in blaginje državljank in državljanov Republike Slovenije. Četudi se Slovensko vojsko v delu slovenskega političnega okolja vse prepogosto prikazuje predvsem kot nepotrebno breme in strošek na račun splošnega razvoja države, pa je potrebno zavedanje, da je prav slednja eno izmed ključnih zagotovil dolgoročnega razvoja, napredka in blaginje države. Slednje tudi v luči temelja, da smo kot suveren subjekt, ki prispeva svoj delež k skupni varnosti, prepoznani v širšem okolju, ki je ključno za našo celovito blaginjo. Žal se tega prepogosto zavemo šele v krizah in izrednih stanjih, ko prav pripadnice in pripadniki Slovenske vojske nesebično in človekoljubno priskočijo na pomoč v reševanju življenj in zagotavljanju varnosti. Le želim si lahko, da bi v javnih razpravah o prihodnosti Slovenske vojske in slovenskega obrambnega sistema prevladali strokovnost, preudarnost, konstruktivnost in predvsem spoštovanje; spoštovanje pripadnic in pripadnikov Slovenske vojske, ki dnevno delujejo v službi domovine. Zato potrebujejo in si zaslužijo našo podporo ter predvsem sodobno in varno opremo, oborožitev ter napreden in ustrezno urejen obrambni sistem, ne zaradi katerekoli politične opcije, voditelja ali svetovnega nazora, ampak zaradi potrebe po skupnem zavedanju, da sta varnost in suverenost Republike Slovenije temeljni vrednoti, za kateri si moramo prizadevati vsi skupaj. Obramba in varnost države ne smeta biti predmet političnih igric. Zapisane dolgoročne ambicije glede prihodnosti Slovenske vojske pa morajo biti dovolj preudarne, premišljene in vzdržne za vsakokratno politično elito. Slovenija je varna država, naša dolžnost je, da to ohranimo tudi za naše zanamce. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo želi predlagatelj Miha Kordiš. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. V Levici želimo, da namesto oklepnikov okrepimo zdravstvo in da imajo ljudje pravico do referenduma in demokracije ‒ to nas v očeh parlamentarne desnice naredi za skrajno levico. Jaz bi dejal, da je resnica prej obratno; če imajo ljudje potrebo po boljšem zdravstvenem sistemu, bi morala država prednostno investirati v ta zdravstveni sistem. To je stališče, ki je normalno, to je stališče, ki ga deli tudi velika večina državljank in državljanov. Vam bom povedal, kaj je pa primer skrajne politike, skrajno desne politike, če smo točni; to, da imamo v državi več kot 250 tisoč ljudi, se pravi, več kot četrt milijona ljudi, ki živijo pod pragom tveganja revščine, oblast pa kupuje oklepnike za 412 milijonov evrov. To je skrajna politika, to je skrajno desna politika! Omenjam zaradi tega, ker se je očitno desni blok odločil za retorično strategijo, s katero želi Levico žigosati kot skrajno, ne pa kot to, kar je dejansko na stvari, da smo glasniki državljank in državljanov, ki večinsko zavračajo to, da država meče sicer omejene vire za neke tuje vojaškoindustrijske komplekse, namesto da bi jih investirala tja, kjer so zares potrebni: v infrastrukturo, razvoj, socialno solidarnost in tako naprej. Zakaj referendum o resoluciji, ki sicer ni zavezujoč dokument? Mislim, da je argument, ki smo ga ravnokar slišali, še najboljša zavrnitev vladne trditve: »Poglejte, kaj vse nasprotniki referenduma danes pravijo o tistem referendumu za vstop v Nato pakt leta 2003.« Leta 2003 so se ljudje res odločali o vstopu v Nato pakt, na kar pa ni bilo pripeto nikakršno vprašanje o orožju, oklepnikih, še več stopnjevanje slovenskih fantov in deklet na misijah v tujini in podobno. Ampak to desne politične klase niti najmanj ne zmoti pri argumentaciji, da, ja, saj ljudje so se že leta 2003 izrekli, torej bomo danes vrgli 780 milijonov v oborožitev, čeprav ena stvar nima zveze z drugo stvarjo. Natančno na enak način želi Vlada zasukati argument z resolucijo, ki se jo sprejema sedaj, torej o oboroževanju in delovanju Slovenske vojske do leta 2035. Resolucija bo služila kot argumentacijska, tudi pravnoformalna podlaga v določenih postopkih, zato da bodo birokrati na Ministrstvu za obrambo vsakič, ko bodo želeli kupiti nove vojaške igračke za generale, trdili in argumentirali, kako smo vendarle mi, poslanci, predstavniki ljudstva v Državnem zboru to usmeritev že blagoslovili in kaj se sedaj mi v Levici zaletavamo v izvršeno dejstvo, če je bil pa vendarle družbeni konsenz s sprejemom te resolucije že dosežen. Popolnoma enako kot danes v razpravi in v argumentih zlorablja referendum iz leta 2003, zato da odreka referendum ljudem v letu 2021. Predhodni govorec iz Nove Slovenije, poslanec Horvat, je veliko v svoji razpravi povedal, kako mi v Levici v naših argumentih zavajamo, kako smo netočni. Zanimivo in zgovorno je, da v vseh svojih ožigosanjih, kako nismo točni in kako zavajamo, ni očitka na noben način povedal konkretno. Kje točno mi zavajamo? Kje točno smo mi nekorektni? [[oglašanje iz dvorane]] Vse, kar smo povedali, je naša standardna politična usmeritev za miroljubno sobivanje v svetu in prednostno investiranje v potrebe ljudi, ne pa v apetite dobičkov tujih vojaškoindustrijskih kompleksov, pri tem pa se naslanjamo v konkretnem primeru na vsebine, ki so zapisane v dani resoluciji in ki jih vidimo kot problematične. Prav čisto nič drugega. Tu ne gre za nikakršno zavajanje, ampak za čisto resnico. Orožje, ki se kupuje in ki ga želi ta resolucija napihniti v debelih 5 milijard evrov do leta 2035, se na noben način ne kupuje za obrambo domovine, kupuje se za okupacijo tujine. To so havbice in to so predvsem oklepniki, okoli katerih naj bi bile zgrajene sile Slovenske vojske. Ti oklepniki so kot vojaška tehnika v resnici zelo omejeno uporabni. Uporabljajo se lahko predvsem za igranje pomožne milice v okupacijah državah globalnega juga. Taka vloga je predvidena za Slovensko vojsko v okvirih Nato pakta, torej kot pomožne sile ekspedicijskega korpusa, ki naj okupirajo države, kot je to Afganistan, ki ne sodelujejo pri razsuvanju držav, kot je to Irak in tako naprej. V vojaško-tehničnem smislu so oklepniki v resnici glineni golobi, če želite še ta argument. Poglejte samo, kaj se je z oklepniki dogajalo v zadnjemu konfliktu v Gorskemu Karabahu. To so lahke tarče za kakršnokoli aviacijo, tudi za improvizirana eksplozijska sredstva, in jih v resnici za kakršnokoli resno vojskovanje v klasičnemu smislu same po sebi nimaš kaj prida za uporabiti. Sploh jih pa niti ne moreš uporabiti za delovanje na teritoriju Republike Slovenije, kjer je polovica države gozd, ti oklepniki so pa preširoki in pretežki za to, da bi se peljali čez ta gozd, kar je argument, ki morda celo najbolj frustrira vojaške birokrate na Ministrstvu za obrambo zaradi tega, ker vejo, da ga na noben način ne morejo obrniti, na noben način ga ne morejo »naspinati« in nakupe teh oklepnikov ubraniti s trditvami, da naj bi službovali državljankam in državljanom doma. Linija, ki jo prav tako lahko poslušamo v obrambi orožja s strani cele Nove Slovenije, očitno, in njenih ministrov in njenih poslancev, je tudi da ne, ne, ne, saj mi ne dajemo denarja zgolj za orožje oziroma za Slovensko vojsko, kot oni tem nabavam orožja neposrečeno rečejo. Mi pravimo, da je sočasno potrebno investirati v vse podsisteme, da moramo investirati v zdravstvo, ne le v orožje, in da ta vlada to počne z veliko, veliko žlico in da nikogar ne pušča zadaj. No, lahko pogledamo nekaj številk. Za investicijo v zdravstvo je v proračunih 2021–2023 namenjenih 360 milijonov evrov, to je 36 odstotkov manj kot za investicije v vojski − 491 milijonov evrov. Lahko primerjamo tudi ta znesek s specialnim zakonom, ki bo v naslednjih nekaj letih namenil 780 milijonov evrov za orožje, ki ga ‒ še enkrat poudarjam – niti ne potrebujemo. Celo, če bi orožje kupovali, je to orožje, ki se ga kupuje, neprimerno, da z njim karkoli delamo na teritoriju Republike Slovenije. Lahko pogledamo še druge številke. Samo za oklepnike boxer 8 krat 8 naj bi šlo 412 milijonov evrov, kar je več kot tri leta proračunskih investicij v zdravstvu − številko sem že prej povedal, je 360 milijonov evrov. To je tudi več kot bo evropskih sredstev na voljo iz Nacionalnega programa za okrevanje in odpornost v letih 2021‒2026 , kjer je številka postavljena na 225 milijonov evrov. Lahko te primerjave vlečemo še naprej. Letalo spartan na primer 72 milijonov evrov, v Nacionalnem programu za okrevanje in odpornost predvidenih 60 milijonov evrov do leta 2026. Pri tem naj opozorim, da je izhodiščni znesek, s katerimi je operirala Vlada, strošek letala spartan postavilo na 50 milijonov evrov, potem se je pa praktično čez noč podražil za 20 milijonov evrov. Propagirala ga je tudi kot dvonamensko tehniko, kot letalo, ki naj pomaga pri gašenju požarov v tej državi, potem je pa, čeravno se je letalo podražilo za 20 milijonov evrov, kupila takega brez gasilskega modula. A glih helikopter za Natove večnacionalne specialne sile, ki so ravno tako vpisani v Toninov orožarski zakon, strošek teh helikopterjev naj bi bil 50 milijonov evrov – dva helikopterja. Primerjamo to z nadgradnjo bell 412, ki pa je dejanska dvonamenska tehnika, ki servisira gorsko reševanje in še kakšno civilno potrebo v tej družbi. Ta znesek je 31,7 milijona evrov. Se pravi 50 milijonov evrov za dva helikopterja za Natove specialce in 30 milijonov evrov za floto helikopterjev bell 412, ki so dejansko koristni za potrebe državljank in državljanov znotraj Republike Slovenije. Mislim, da so te številke zelo zgovorne, in mislim, da zelo zgovorno kažejo, zakaj bi kazalo na referendumu zavrniti to resolucijo. Nazadnje pa tudi, zakaj se Vlada kot hudič križa elementarne demokraciji in referendumov tako zelo otepa, ker ljudje v tej državi niso neumni in ker vedo, da je vsak evro vržen za orožje, izgubljen za njihove oziroma naše skupne potrebe na zdravstvenem področju, stanovanjskem področju, socialnem področju in tako naprej. Čisto za zaključek, ker mislim, da je to sicer sekundaren argument, pa vendarle zelo poveden, pa naj izpostavim še, da v nobenem poslu ni tako velikih korupcijskih tveganj, v nobeni investiciji ni tako velikih korupcijskih tveganj, kot je to pri nabavah orožja. Ne le pri nas, to velja globalno, ampak za domač teren in za domač kontekst praktično ni bilo večje nabave orožja v tej državi, kjer ne bi šle stvari narobe; bodisi na način nesmiselnega zapravljanja denarja in nesmotrnega investiranja bodisi do čisto odkritih koruptivnih poslov, kot je bila recimo to afera Patrie, kjer je prva Janševa vlada želela zaslužiti in si je rezala svoj kos kolača, svoje provizije. Točno tako lahko potek stvari pričakujemo tudi pri nakupu oklepnikov aktualnih in še tistih, ki so projicirani v prihodnost, kaj šele pri havbicah. Poglejmo zgolj, kako je šla ta zgodba z oklepniki, kar se tiče stroškov. Prvič se je nabava oklepnikov pojavila v proračunskem memorandumu leta 2018−2019 , kjer so bili ocenjeni na 207 milijonov evrov, to je za 56 oklepnikov. Potem je pa kmalu zatem takratni sekretar na Ministrstvu za obrambo gospod Miloš Bizjak dal intervju za Slovensko vojsko, kjer je številko magično popravil navzgor in govoril o 250 milijonih evrov za teh 56 oklepnikov. V prejšnjemu mandatu smo nato zadnje dni takratne Cerarjeve vlade dobili na mizo sporazum OCCAR, ki je za oklepnike predvideval še višjo številko: 306 milijonov evrov. No, danes smo pa pristali na tem, da bomo kupili niti ne 56 oklepnikov, ampak manj, 45 oklepnikov 8 krat 8 za 412 milijonov evrov. Kako mislite, da se bodo stopnjevali stroški nabave ostale vojaške tehnike – natančno tako, kot se je to dogajalo z oklepniki, in se bo dogajalo še naprej, ko je cena zrasla z 207 milijonov evrov tokom nekaj let na 412 milijonov evrov, in vam povem, da ne zaradi inflacije. Če vzamem v roke dogajanje na področju nakupa oklepnikov 4 krat 4, razvpiti ameriški oshkoshi, vidimo popolnoma enako zgodbo, kot se dogaja na področju oklepnikov 8 krat 8; natančneje, aktualnih oklepnikov boxer. Prva številka, prva cena, ki smo jo dobili za oshkoshe 4 krat 4, 15 milijonov evrov, zadnja cena skoraj 40 milijonov evrov ‒ za tistih nekaj vozil, ki jih je nato minister Tonin nekaj mesecev nazaj prevzel v nevoznem stanju. Sem gre denar državljank in državljanov. V nevozne oklepnike! In bo šel v še veliko večjem obsegu, če bo ta resolucija sprejeta, saj bo predstavljala podlago za nadaljnje stopnjevanje militarizma, sodelovanja slovenskih fantov in deklet na Natovih misijah za okupacijo tujine, pa seveda največja stvar, glavni del, za orožje naj bi se strošek stopnjeval preko 5 milijard evrov do leta 2035.
Hvala lepa. Replika, Jožef Horvat, izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Glejte, kolega Kordiš, jaz v svoji razpravi nisem govoril o skrajni levici, jaz se s tem ocenjevanjem z vami ne ukvarjam, niti ne želim pri tej tako resni vsebini imeti vaj iz logopedije. Bi pa bilo dobro, da ljudem povemo natančne številke. Rekli ste – in vaš kolega – 360 milijonov evrov za zdravstveni sistem. Glejte, zdravstveni sistem vsi plačujemo, tudi midva, je tam približno zdravstvena blagajna okrog 3 milijarde in pol. No, hvala bogu, da nimamo obrambne blagajne, ker je, hvala bogu, ne potrebujemo. Je pa dejstvo, da pri tem, kar poslušamo praktično to leto, ugotavljamo nekaj – da se zgodovina ponavlja. 15. maja 1990 je general podpolkovnik Ivan Hočevar na podlagi protiustavnega ukaza Zveznega sekretariata za ljudsko obrambo in navodil Vojaškega sveta SFRJ ukazal premestitev orožja Teritorialne obrambe Republike Slovenije – beri, razorožitev. Danes, 30 let, odkar imamo samostojno državo, se dogaja pravzaprav nekaj podobnega, tokrat s strani Levice – razorožitev. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlagatelj Miha Kordiš, izvolite, imate besedo.
Hvala. Samo da to razčistim. Nisem govoril o javnem zdravstvenem sistemu, ko sem govoril o 360 milijonih evrov, ampak o investicijah v zdravstvo. To so pa postavke Ministrstva za zdravje, ki so namenjene v to področje, in nikakor ne moremo primerjati celotnega zdravstvenega področja z zdravstveno blagajno na čelu s postavkami Ministrstva za obrambo. Kar lahko primerjamo, so investicije na zdravstvenem ministrstvu in investicije na obrambnem ministrstvu. In tu lahko vidimo, da je vlada Janeza Janše na čelu s stranko Nova Slovenija ter ministrom Toninom trdno zavezana razmetavanju denarja za orožje, veliko bolj sproščeno pa obravnava potrebe državljank in državljanov po kakovostni obravnavi v javnem zdravstvenem sistemu. Sicer pa, kaj ti bodo oklepniki, s katerimi se ne moreš zapeljati čez Jelovico!
Hvala lepa. Nadaljujemo razpravo. Besedo ima Robert Polnar, za njim pa jo bo dobil Samo Bevk. Izvolite, imate besedo.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Gospe poslanke, gospodje poslanci! Predlog oziroma ideja za razpis posvetovalnega referenduma o dokumentu, ki se mu pravi resolucija, je svoje vrste politična invencija, ki vnaša novo dimenzijo v lepote demokracije na slovenski način. Hkrati pa provocira tudi čisto konkretno vprašanje ‒ ali v tej državi res lahko funkcionirajo samo še trivialnosti? Kakorkoli, odločitveno dilemo v zvezi z razpisom posvetovalnega referenduma o sprejemu Predloga resolucije o splošnem dolgoročnem programu razvoja in opremljanja Slovenske vojske določata dve nasprotujoči si, čeprav morda v presežnem pomenu tudi dopolnjujoči se, logiki. Prva je vključujoča logika, ki povezuje. Njeno osnovno načelo lahko zapišemo s formulo a ali b, kar lahko pomeni tudi a in b. Druga pa je izključujoča logika, ki ločuje. Njena formula je a ali b, kar pa ne more pomeniti a in b. Vsaka od teh dveh logik ima svoje prednosti in slabosti. Osebno se kajpada veliko bolj zavzemam za prvo, vključujočo logiko. Čeprav se nam včasih zdi, da zgodovina teče po svojih poteh in, kot so rekli stari stoiki, da usoda voljnega vodi, nevoljnega pa vleče, sem prepričan, da je tudi od nas samih odvisno, katera miselna ali civilizacijska logika bo prevladala pri današnji odločitvi, pa tudi pri prihodnjih odločitvah. Ob besedah o orožju in ločevanju duhov prepogosto spregledamo tisto boljšo, prijaznejšo varianto: kdor ni proti nam, je za nas. Čeprav tudi ta misel ni povsem brez nestrpnosti oziroma implicitnega nasilja do tistih, ki v nekem sporu ali dilemi nočejo biti ne za ne proti, ampak so pač drugje. Da bi vojska preživela, mora država skrbeti za svoje vojake. Vojaški profesionalci hočejo časten poklic; poklic, katerega opravljanje se plača. Pripadniki vojaške sile iščejo eksistenčni smisel, toda brez izgledov, da ga najdejo. Za njih je obramba domovine brezvredno klepetanje nosilcev političnih odločitev, tistih nosilcev političnih odločitev, ki ne vedo, da se domovina brani predvsem z obrambo vojaške profesije, nje pa skorajda ni več. Ni sistema, ki bi nudil varnost poklicnim vojakom. Vsak dan vojsko zapuščajo. Vse to se dogaja zavoljo slabega finančnega stanja, neprofesionalizma, pa tudi zavoljo ponižujočih delovnih pogojev. Sodobne oborožene sile vse bolj zapuščajo tradicionalno vlogo odvračanja od mogoče agresije in vodenja vojne. Postajajo dejavnik regionalne in širše varnosti skozi oblike mednarodnega vojaškega sodelovanja in zavezništev ter sodelovanja v različnih mednarodnih operacijah in skupnih vojaških vajah. Oborožene sile prav tako dajejo podporo civilnim institucijam v kriznih razmerah, kakršne so denimo elementarne nesreče ali druge nesreče velikega obsega. Kolegice in kolegi, take vrste teoretična idila je morda prisotna kje drugje. V Slovenski vojski pa je na delu nevarno sistemsko opotekanje, spodrsavanje in propadanje. Kaj pravzaprav poklicni vojaki zahtevajo? Oni niso zadovoljni z osnovnimi pogoji, v katerih opravljajo svoj težak poklic. Poleg socialnega je zaskrbljujoč tudi tehnološki status vojske. Če se bo tako nadaljevalo, vojska ne bo sposobna opravljati osnovnih nalog. Kaj to pomeni v praktičnem smislu, si lahko zamislijo tisti, ki se ukvarjajo z ocenami nacionalne varnosti. Taka kriva vera nesposobnost opravljanja osnovnih nalog je v absolutnem neskladju z ganljivim agitpropom o vojski, ki nima ničesar in zmore vse. Vojska ne more obljubiti več, kot ji je politika onemogočila. Lahko je govoriti o svetli prihodnosti in vojaški časti vojske, ki zna delati brezplačno in ne zastavlja vprašanj. Toda to je samo novo akumuliranje problemov. Ravno defenziva vojaške stroke je privedla do zavoženja celotnega sistema, vse skupaj pa je povzročilo bistveno nerazumevanje obrambnega sistema. Ljudje iz vojaške stroke mislijo, da ni logično še naprej odrekati digitalne stvari za vojsko in zniževati že tako nizek standard častnikov, podčastnikov in vojakov. Vojska je posebna struktura družbe in lahko deluje pod restrikcijami, toda samo do določene mere in začasno. Drastično zniževanje družbenega in osebnega standarda začne na določeni točki razgrajevati to strukturo, predvsem psihofizično pripravljenost profesionalcev, njihove motive in prepričanje, da so jih tisti, ki morajo poskrbeti za njih, to pa smo politični odločevalci, prevarali in podcenili. Mi smo, gospe in gospodje, v letošnjem letu, pa tudi mislim, da že lansko leto, zelo veliko govorili o Zakonu o zagotavljanju sredstev za investicije v Slovenski vojski. Stokrat in stokrat je bilo ponovljeno, da gre za 780 milijonov evrov, zelo redkokdaj, skorajda nikoli pa ni bilo povedano, da gre za teh 780 milijonov evrov v šestih proračunskih letih. In da to bistveno relativizira na prvi pogled sicer za slovenske razmere zelo visoko vsoto. In tukaj ni šlo za iluzijo, tu ni šlo za zmoto, tu ni šlo za napačna predvidevanja in podobno. Tu je šlo za zatajitev, za neresnico in za zavestno izgovarjanje laži. Nosilci tovrstne politike se tako razvratno obdajajo politični neresnicoljubnosti in dopuščajo razširjanje laži vsepovsod. Potem pa se zlahka podleže skušnjavi po pretiravanju in pozablja na zgodovinsko ozadje. Vendar pa moramo opazovati in presojati prav na tem ozadju, čeprav njegova slika ni ravno nedolžna. V zadnjih 12, 13 letih smo vojsko drastično reducirali do zahajanja že v karikaturalne skrajnosti. Vse, kar se je zadnjih 10, 12, 13 let dogajalo, je norčevanje iz težiščnega simbola obrambne sposobnosti države. Vsake države, ne samo slovenske. Slovenski kolektivni vojaško-politični um ocenjuje, da na Balkanu in v njegovi okolici ne bo vojne, vsaj v bližnji prihodnosti ne. Če pa se bo zgodila, je že zdavnaj izgubila svojo morečo pozicijsko formo pred novim bistvom bliskovitega nasilja. Pozicijskega delovanja ni več. Fronta in zaledje sta izginila kot operativna sterotipa, pravzaprav sta fronta in zaledje vsepovsod. Kadar napada močnejši, je to brez izjeme bliskovita vojna, kadar se napada terorizem, se to dela izključno z mobilnimi specialnimi enotami. Če se vodi regionalna vojna, se to ne dela brez zaveznikov, če želimo stabilno ohranjeno državno silo, potem pa se sploh ne gre v vojno. Vojna se dobi tako, da se varčuje z lastnimi močmi. Kadar so partnerji najmočnejši, je nevarnost pred odločilnim porazom najmanjša. Slovenska vojska je po vsem, kar sem sedaj omenil, negacija pravkar opisanega. Gre za to, da te stvari spremenimo. In te stvari smo začeli spreminjati na bolje in začenjamo postopno ponovno vzpostavljati lastno obrambno silo. V Predlogu resolucije o splošnem dolgoročnem programu razvoja in opremljanja Slovenske vojske je v treh razvojnih obdobjih opredeljeno cel kup različnih želja, od katerih jih je, po moji sodbi, polovica tako ali tako neuresničljivih. Med njimi so denimo tudi ideje o nakupih ali pa o modernizacijah orožij za protizračno obrambo. Tukaj bi kazalo stvari postaviti nekoliko drugače. Namesto nakupovanja novih sistemov protizračne obrambe ali pa orožij nove generacije, bi lahko delo obrambe neba začeli upravljati slovenski čudaki. Ti bodo zrušili vse, kar bo priletelo. Ne predraga rešitev se ponuja sama od sebe. Orožje, ki deluje samo na skrivnostnem principu koncentracije patološke zlovolje, mentalno usmerjene h korteksu sovražnika. Sliši se silovito do znorelosti, toda kolegice in kolegi, črno se piše letalom, ki bodo letela nad takim kukavičjim gnezdom! Pred novim izpopolnjenim diaboličnim orožjem ni obrambe in samo ob slovenskih čudakih se lahko ta paranormalna pošast tudi aktivira. Kolegice in kolegi, samostojna slovenska država je nastala pod znamenji srečnih in tragičnih zvezd zgodovinske premene. Srečnih zato, ker je bil zlomljen totalitarizem, ker so se zlomile imperialne države in njihove ideologije, med njimi tudi jugoslovanska ideologija in njena država, tragičnih pa zato, ker je to povzročilo mnoge žrtve in številne nevarnosti, pred katerimi še danes občutimo tesnobo, strah in grozo. Danes jih je veliko, ki se bahajo, da so takrat vedeli za vse datume našega koledarja, toda ti so nepomembni. Pomembno je edino to, da je bila država priborjena tudi z lastno oboroženo silo in tega nikakor ne kaže izgubiti iz spomina. Politični realizem – vsekakor, toda, kakšna bo usoda naše vojske? Ne more nam biti vseeno, da smo v dobrih desetih letih po finančnih krizi uspeli popolnoma spodkopati njene temelje. Zato ni odveč vprašanje, kdo nam torej daje žago v pest in jo usmerja k veji, ki na njej sedimo. Treba bo, kajpada kot zmeraj, razodeti kdo. Ni pomembno, kaj počnejo drugi z nami, poglavitno je, za kaj si prizadevamo sami, škoda pa se bo, gospe in gospodje, pokazala kakor zmeraj, jutri zjutraj, ko nas bo spet kdo zbudil. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo želi predlagatelj, Miha Kordiš. Izvolite.
Hvala, predsedujoči. Mislim, da je bilo v tem hipu prvič izrečeno, da naj se pri formaciji slovenskih oboroženih sil lahko zgledujemo po dejstvu, da je Slovenija potrebovala oboroženo silo, da se je skonstituirala kot država takrat, ko je zapuščala Jugoslavijo. Na to temo naj povem naslednje: tudi ravno ta odcepitvena izkušnja Slovenije od Jugoslavije je zelo zgovoren testament o tem, kako ranljivi so oklepniki sami po sebi in kako je to vojaška tehnika, ki je v resnici popolnoma neuporabna za kakršnokoli obrambo domovine in da lahko služi samo za zaledno zatiranje v okupiranih državah. Oklepniki Jugoslovanske ljudske armade, ki so leta 1991 vozili čez Slovenijo, so bili praktično nemočni zgolj zaradi tega, ker jih je obkrožalo tam nekaj teritorialcev in so delovali natančno tako kot vojna tehnika, so delovali natančno tako, kot sem danes že povedal. To so glineni golobi, s katerim ti ne moreš početi nič drugega, razen uporabiti proračunski izdatek za subvencioniranje tujega vojaško-industrijskega kompleksa − kot a ‒ in – kot b −, za neko pomožno vlogo v ameriških okupacijah držav globalnega juga in prav čisto nič drugega.
Hvala lepa. Postopkovno, Dušan Šiško. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, malo sem bil prepozen prej. Poglejte, včeraj sem slišali s strani predlagateljev, da bodo v naslednji vladi. Sedaj me pa zanima, ali bo naslednja vlada bila brez ministra za obrambo. To bi prosil, da predlagatelj pove. Ima sicer 20 minut [[…]]
Kolega Šiško, to ni postopkovni predlog. Oprostite.
Ja, postopkovno mi naj odgovori.
Ne, ne ne. Postopkovno, kolega Šiško [[…]]
Postopkovno mi naj odgovori, če bomo brez ministra. Ker jaz bi predlagal, da bi on bil minister za obrambo. Hvala.
Postopkovno, kolega Šiško, je namenjeno predsedujočemu glede uporabe poslovnika in vodenju. Glede drugih stvari, pač, se bo treba obrniti na drug način; ali kakšno temo odpreti ali kakšno zadevo imeti razpravo na odboru in tako naprej. Skratka prosim vas, da gremo normalno naprej preko točke dnevnega reda. Želite repliko? Replika Polnar Robert. Izvolite.
Hvala, predsedujoči. Mojemu spoštovanemu kolegi Mihi Kordišu: vojsko sem služil leta 1982 in 1983 v Nišu v 211. oklepni brigadi Jugoslovanske ljudske armade. Tistega leta je bila razglašena za najboljšo enoto kopenske vojske. Leta 1983 sem bil dodobra seznanjen s tem, kakšna je moč oklepnih sredstev in kakšna je moč protioklepnih sredstev. To je bilo, predno ste se vi rodili. Zato si lahko take nauke, kar se mene tiče, gladko prihranite. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo želi predlagatelj Miha Kordiš. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Gospod Šiško iz Slovenske nacionalne stranke je zlorabil postopkovno in zelo očitno trolal, pa vendarle mi ni nikakor podčastno, da bi odgovoril na ta trol. Mislim, da v tej državi že zelo dolgo časa nimamo ministra za obrambo. Imamo ministra za vse ostalo: ministra za kupovanje Natovega orožja, ministra hlapčevanje Nato paktu, ministra za misije v tujini ‒ samo ministra za obrambo ne. Ker nič, kar se dogaja na našem obrambnem področju, ni dejansko obrambno naravnano. Je prej ministrstvo za vojno – in nakupi orožja so nakupi za okupacijo tujine − kot pa, da bi bilo kakorkoli povezano z varovanjem ljudi, življenja, njihovega premoženja, ki so v tej naši Republiki Sloveniji stacionirani. Od naslednje vlade pričakujem, da bo ta trend spremenila. Naslednja vlada ima dejansko možnost, da prvič po desetletjih neuspehov na Ministrstvu za obrambo postavi dejanskega ministra za obrambo, ne pa ministra za hlapčevanje Nato paktu.
Hvala lepa. Samo, da vas spomnim glede te vaše zadnje intervencije. Preprečujete uporabo 35.a člena Zakona o obrambi, ki točno to, kar ste vi opozorili, omogoča in aktiviranje Slovenske vojske. Postopkovno Miha Kordiš. Izvolite.
Hvala, predsedujoči. Nimate poslovniškega pokritja za tovrstne intervencije v diskusiji z mesta predsedujočega. Če želite, gospod Tanko, razpravljati, se lahko tako kot vsak drug poslanec napišete na eno izmed mest, rezerviranih za Slovensko demokratsko stranko, in od tam v sklopu časa vaše poslanske skupine predstavljate svoja stališča. In če že predstavljate svoja stališča, potem je, predsedujoči, dobro vedeti tudi, o čem govorite. Recimo to, kar ste omenili, ni 35.a člen, ampak je 37.a člen Zakona o obrambi. Ups!
Okej, tudi to vzamem na znanje. Sicer pa, če želite polemizirati z mano, bi bilo dobro, da poveste, kje nimam pokritja za tako intervencijo v poslovniku. Najprej to povejte. 37.a člen je, se popravljam. Postopkovno Miha Kordiš.
Še najdlje, kar poslovnik in njegove določbe omogočajo predsedujočemu, je v smislu interveniranja v diskusijo, je vzdrževanje reda na seji in normalnega poteka seje. Nobenemu od teh kriterijev vi kot predsedujoči niste zadostili. In če želite iti proti in praksi in pravilom, ki veljajo v Državnem zboru, ste vi, predsedujoči, tisti, ki morate plenarnemu zasedanju polagati račune, kje imate podlago za tovrstne intervencije, in ne obratno. Sicer bi se pa rad premaknil naprej v diskusiji oziroma nazaj k vsebini.
No, vsekakor predsedujoči lahko opozori razpravljavca, da ne govori skladno s tistim, kar počne v Državnem zboru. In to sem tudi naredil. Nisem vam segal v besedo, povedal pa sem, kje ste šli diametralno nasprotno s svojo razpravo od tistega, kar ste glasovali v Državnem zboru. Nadaljujemo razpravo. Besedo ima Samo Bevk. Za njim pa jo bo dobil dr. Matej Tašner Vatovec. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani zbor! Rad bi vas spomnil, da smo Socialni demokrati predlagali, da se Predlog resolucije o splošnem dolgoročnem programu razvoja in opremljanja Slovenske vojske do leta 2035 umakne z dnevnega reda matičnega delovnega telesa. Žal koalicijske poslanke in poslanci naših argumentov za umik niso sprejeli, saj že imamo v veljavi Resolucijo o splošnem dolgoročnem programu razvoja in opremljanja Slovenske vojske do leta 2025. V Državnem zboru je bila leta 2010 sprejeta s 73 glasovi za in 1 proti. Torej resolucijo imamo, resolucija velja in po našem mnenju odgovarja smernicam za razvoj Slovenske vojske. Ministrstvo za obrambo pa razpolaga tudi z vsemi usmerjevalnimi in izvedbenimi dokumenti, ki omogočajo delovanje in razvoj obrambnega sistema. Kot pa je že v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov povedal kolega Gregor Židan, so se prioritete naše države zaradi epidemije koronavirusa močno spremenile. Danes je v ospredju reševanje zdravstvene krize, zdravstvene problematike in, če hočete, še prihajajoča socialna in energetska kriza, ki je tik pred vrati. Danes smo zadržani tako do Predloga resolucije o splošnem dolgoročnem programu razvoja in opremljanja Slovenske vojske do leta 2035 kot tudi do predloga o izvedbi posvetovalnega referenduma. Obojemu bi se lahko izognili, kot že rečeno, če bi upoštevali naš predlog na seji Odbora za obrambo pred dvema mesecema, kjer smo predlagali umik te resolucije z dnevnega reda. Po našem mnenju bi morali najprej preveriti, prvič, izvajanje Resolucije o splošnem dolgoročnem programu razvoja in opremljanja Slovenske vojske do leta 2025, se pravi veljavne resolucije, in, drugič, izvajanje dolgoročnega doseganja stopnje razvoja organizacije in modernizacije sil ter zmogljivosti in povezljivosti Slovenske vojske z uresničevanjem nacionalnih interesov in interesov skupne evropske varnostne politike ter politike Nata. In šele na podlagi te analize pripraviti novo resolucijo, ne pa hiteti, saj ta obstoječa, veljavna resolucija velja še za cel naslednji mandat vlade po volitvah 2022. Ker pa smo Socialni demokrati resna in državotvorna stranka, imamo v svojem programu do leta 2030, se pravi za obdobje dveh vlad, tudi natančno izdelane ukrepe na področju varnosti in obrambe. In dovolite, da vam samo kratek izsek iz tega programa preberem. Na petih straneh je področje varnosti razdelano in v prvem odstavku piše: »Obstoječo zakonodajo ter strateške razvojne in planske dokumente je treba proučiti z vidika nujnih sprememb in dopolnitev, poiskati je treba razvojne sinergije z drugimi družbenimi področji v obliki konkretnih projektov, pripraviti moramo dodatne predloge za zadrževanje in pridobivanje kadrov za Slovensko vojsko ter razširiti obseg možnih oblik sodelovanja oziroma služenja v njej.« In kot prvi ukrep smo zapisali: »Zagotoviti je treba stabilen vir financiranja, ki bo omogočil nadaljnjo modernizacijo Slovenske vojske, sposobno za nacionalno obrambo in izpolnjevanje mednarodnih zavez Slovenije, upoštevaje globalne premike.« Toliko v zvezi s to točko dnevnega reda. Hvala lepa.
Hvala lepa. Prišlo je do spremembe, besedo bo dobil Andrej Černigoj, za njim pa Violeta Tomić. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik, hvala za besedo. Spoštovani podpredsednik, hvala za besedo. Spoštovani kolegice in kolegi, lep pozdrav! V svoji razpravi bom začel z besedami, s katerimi sem končal v stališču Poslanske skupine Nova Slovenija – krščanski demokrati, ker se mi zdijo zelo zelo pomembne za današnjo razpravo. Tudi sam v delovanju skrajne levice na področju obrambe vidim željo po razgradnji temeljnega člena suverenosti Republike Slovenije, ki bi jo lahko z vso resnostjo primerjali z nedržavotvorno delno razorožitvijo slovenske Teritorialne obrambe. In naj omenim, da od tega obsojanja vrednega dogodka letos mineva že skoraj 31 let, in si želim, da so taka dejanja tudi v prihodnosti obsojanja vredna. Slovenska vojska je po mojem osebnem mnenju pomemben podsistem Republike Slovenije, ki se vedno daje na razpolago domovini. Slovenska vojska je za državljanke in državljane pomembna zadeva in sami državljani in državljanke morajo biti seznanjeni, da Levica bije plat zvona izključno zaradi preračunljivosti, da jim bo boj za Slovensko vojsko prinesel več glasov na naslednjih volitvah. Na tem mestu daje stranka Levica izključno prednost pred blaginjo lastne domovine. Na eni strani imamo stroko, imamo strokovnjake v Slovenski vojski, imamo strokovnjake iz civilne sfere in večino strank v Državnem zboru. Na drugi strani pa imamo le eno stranko – stranko Levica. Državljanke in državljani, presodite sami, kdo se bori za svoj lasten obstoj. Če povzamem dogajanje na Odboru za obrambo, predlog za posvetovalni referendum o resoluciji razvoja Slovenske vojske brez podpore odbora. Na Odboru Državnega zbora za obrambo je večina odrekla podporo. Mnenje, da je predlog primeren, je namreč dobilo le glas podpore, 8 jih je bilo proti. To se pravi, Levica je glasovala samo zase in pri svojih prizadevanjih ni navdušila niti svojih kolegov iz koalicije KUL. Še enkrat bom poudaril, populizem in demagogija za doseganje lastnih ciljev preko blaginje lastne domovine. In to je izredno žalostno. Če pogledamo naprej, mnenje Zakonodajno-pravne službe: Vprašanje, ki naj bo predmet referenduma, mora biti jasno izraženo. In na žalost vemo, da temu ni tako. Vprašanje je izrecno populistično naravnano in nedostojno do državljank in državljanov Republike Slovenije, predvsem pa nedostojno Slovenske vojske. In v stališču mnenja tudi to zapisano. Dovolj zgovorno je tudi to po mojem osebnem mnenju in sem zelo vesel, da je predlagatelj sedaj prišel med nas v dvorano, ker dovolj zgovorno je tudi to dejstvo, da predlagatelja ni bilo na dopolnilni obrazložitvi, ker je verjetno spoznal svojo zmoto. Tukaj bi se tudi zahvalil Ministrstvu za obrambo in predvsem Vladi, ki je pripravila zelo izčrpen in zelo argumentiran odgovor Levici, kjer je popolnoma popolnoma odgovorila na vsa vprašanja, teze in natolcevanja, ki jih je Levica v svojem referendumskem vprašanju tudi izpostavila. V Novi Sloveniji se trudimo, da bi Slovenska vojska ponovno postala velik in dober podsistem v naši državi, ker vemo, da se ga je prejšnja leta na veliko tudi zanemarilo. Sam bi tudi pokomentiral, da je minister za obrambo s svojim delom presekal marsikateri gordijski vozel. Tukaj govorimo predvsem Zakonu o obrambi, pripadnikih in pripadnicah po 45. letu in predvsem pa o novi strategiji pridobivanja kadra v Slovenski vojski. Tukaj moram demantirati besede predstavnika LMŠ, ki je omenil, da se število pripadnikov in pripadnic zmanjšuje. Če pogledamo statistiko, se je od 1. 1. 2021 do 31. 10. 2021 pridružilo 210 pripadnic in pripadnikov; v istem obdobju pa jo je zapustilo 128 pripadnic in pripadnikov. To so številke brez upokojitve. To se pravi, številke se spreminjajo, Slovenska vojska postaja bolj privlačna kot zaposlovalec v Republiki Sloveniji. Tukaj gre tudi zahvala ministru z novo ekipo in predvsem novemu programu o enotni vstopni točki. Znižuje se čas med prijavo in poklicem in pa potem treh faz, ki sledijo v nadaljevanju. Tudi tukaj moram izpostaviti še enkrat moje ogorčenje, da človek, ki nima časa, ob predstavitvi in obrazložitvi svojega lastnega sklepa predlaga referendum, ki bo državljanke in državljane, če sklepamo po članku iz Financ 2008. leta, stal 3 milijone evrov, ampak denar seveda za Levico ne pomeni nič. Tukaj bi lahko seveda ta denar brez problema vložili v katerikoli zdravstveni sistem. Preden končam, gospod predlagatelj, v preteklosti ste se zelo radi družili z vojsko in ste se vozili z letalom gospoda Chaveza – zelo demokratičnega voditelja, njegovo letalo je tudi v lasti venezuelske vojske. Tukaj imam eno tako vprašanje, kaj se vam je moralo zgoditi na tem letalu bivšega predsednika Chaveza –članek BBC pravi, da to je letalo sramote in vojaško letalo –, da mrzite Slovensko vojsko; obenem pa hvalite vojsko Venezuele in njihovo diktaturo. Hvala za pozornost.
Hvala lepa. Imate besedo kot predlagatelj.
Hvala, predsedujoči. Chavezovo letalo je civilno letalo in je uporabljeno v civilne namene. Tudi kakšno tako letalo bi pri nas lahko imeli, lahko bi ga koristili. Oziroma ga celo imamo, pa se to ne dogaja. Namesto tega raje minister Tonin kupuje vojaško letalo za 72 milijonov evrov. Za 72 milijonov evrov škode slovenskim državljankam in državljanom je to letalo namenjeno oskrbovanju na misijah Slovenske vojske v tujini znotraj Nato pakta. Tudi aktualni turbolet je bil uporabljen predvsem za te namene, ne glede na to, kako ga garnitura Ministrstva za obrambo ali poslanci Nove Slovenije slikajo, da služi kot dvonamenska tehnika. Ni res. To letalo ima praktično izključno eno funkcijo, to je za slovenski denar, na slovenske stroške servisirati pripadnike Slovenske vojske na misijah v tujini, ki tam službujejo in zasledujejo neke tuje interese, seveda ne po lastnem izboru, ampak po vojaškopolitični komandi, zaradi katere se v tujini sploh nahajajo. Sicer bi se pa gospod razpravljavec iz Nove Slovenije lahko manj ukvarjal z nami v Levici pa veliko več denimo z dejstvom, da Vlada kot predlagateljica te resolucije je glavna nasprotnica naše pobude za sklic referenduma, kateregakoli področnega referenduma, navsezadnje danes za razpravo sploh ni prijavila nikakršnega časa. Še več, z nami v dvorani ni niti ministra Tonina, ki je minister za obrambo. Kaj pa vem, mogoče je zaposlen s pametnejšimi zadevami. Morda je našel tisti kamion mask, ki ga je izgubil, in sedaj hiti naprej za fototerminom [[…]]
Kolega Kordiš, predlagam, da razpravljate spoštljivo in pa tako, kot je po poslovniku določeno. Zastopan resor je ustrezno ekipiran, svoboda pa je, ali prijavijo ali ne prijavijo časa. Izvolite, razpravo imate naprej.
Hvala. Znova parlamentirate z menoj, predsedujoči, brez osnove. Morda je pa res kaj resnice na tem, da je minister Tonin vendarle našel tisti tovornjak mask, ki ga je izgubil, in se sedaj z njim slika, glede na to, da ste vi skočili v zrak.
Kolega, izrekam vam opomin.
Še ena tangentna tema, ki jo je izpostavil poslanec Nove Slovenije, češ poglejte nas, kako smo fini na Ministrstvu za obrambo, končno smo uredili status vojakov po 45. letu. Treba je poudariti, da ni uredila nikakršnega statusa vojakov po 45. letu ta vlada, marveč je pod krinko urejanja statusa vojakov po 45. letu prilagodila vojaški sistem tako, da se bo lahko z udobnimi službicami znotraj vojaškega ustroja nagrajevalo uslužne kadre. Kaj so uslužni kadri? Tisti, ki so idejno, politično pripadni skrajno desni opciji, bodisi SDS bodisi Novi Sloveniji. In nič ne čudi, da so temu, čemur Nova Slovenija pravi reševanje statusa vojakov po 45. letu, nasprotovali vsi sindikati, ki delujejo v okviru našega obrambnega sistema. Zato bi jih navsezadnje v Novi Sloveniji kot stranki tudi prepovedali. Toliko o tem, koliko gre Novi Sloveniji za običajnega vojaka in za njegove delavske pravice. Predvsem bi radi zlorabili pozicijo v vladi in na Ministrstvu za obrambo, zato da pretočijo, kolikor se le da, denarja slovenskih državljank in državljanov tujim vojaškoindustrijskim kompleksom za orožje, ki ga sploh ne potrebujemo. S tem namenom želi tudi minister Tonin hiteti s podpisovanjem vseh mogočih orožarskih pogodb, da bo ja zagrenil alternativne usmeritve naslednje vlade, kjer smo se v koaliciji demokratične opozicije kot pretendenti za naslednji mandat zelo jasno izrekli o tem, da želimo vojaške izdatke zamrzniti oziroma neuporabne orožarske nabave odpovedati.
Hvala lepa. Kolega Starović, samo sprašujem, ali dam še repliko prej Černigoju, da zaključimo to debato, pa potem postopkovno, ali želite takoj. Okej, izvolite. Vojko Starović, postopkovno.
Hvala lepa, podpredsednik. Zopet se obračam na vas, da se držite dogovora, da sejo vodite nevtralno, enako za vse strani. Se strinjam z vami, da je bil nespodoben predlagatelj, ampak še veliko bolj nespodoben je bil prejšnji govornik, ki je metal blato, insinuacije ne samo na Levico, ampak tudi na vso demokratično opozicijo. Prvo bi morali njega opozoriti in on bi moral dobiti ne več kot en opomin, dva, ker dela zopet reklamni blok, za katerega mislim, da bi moral plačati. Hvala lepa.
Kolega Starović, sejo vodim korektno po moji oceni. Če mislite, da tega nisem počel do sedaj, lahko na vašo Komisijo za poslovnik naslovite pritožbo in bomo tam to obravnavali. Kolega je imel korektno razpravo. Ne bom pa dopuščal nobenih žaljivih, podcenjujočih in podobnih razprav. To pa najbrž tudi veste. In nobene potrebe ni, da smo nespoštljivi v tem državnem zboru. Zato bomo razpravo vodili v skladu s standardi, ki so nekoč veljali v tej hiši. Postopkovno, Miha Kordiš. Izvolite.
Predsedujoči, jaz vam res predlagam, da korektno vodite sejo, ker v tem trenutku je zagotovo ne. Meni kot poslancu Levice neprestano vpadate v besedo, po drugi strani si pa lahko desna tribuna privošči reči karkoli, vključno s podtikanji, lažmi in žalitvami, pa ste vi tiho kot miška. Popolnoma nepojmljivo mi je, da ste, gospod Tanko, vi praktično veteran v tem državnem zboru do točke, da bi vam lahko rekli kar inventar. Saj niti ne vem, koliko mandatov imate zavezanih na svojem pasu, pa še kar ne vodite seje in je še kar ne znate voditi. Ne razumem tega.
Kolega Kordiš, najprej vam nisem vpadel v nobeno besedo, dokler niste postali nespoštljivi. To ste najbrž opazili, predvsem pri tej zadnji razpravi ali pa predzadnji razpravi se je to zgodilo. Prej ste čisto normalno razpravljali. In vsakič, ko boste to storili, vas bom opozoril. Naslednjič vam bom pa izrekel še drugi opomin, če boste to počeli naprej. Nadaljujemo z razpravo. Najprej replika, Andrej Černigoj.
Spoštovani podpredsednik, hvala za besedo. Z razpravo predlagatelja gospoda Kordiša sem bil velikokrat narobe razumljen, zato bom izrabil možnost replike. Sam menim, da želja po popularnosti in populizmu, demagogiji za doseganje lastnih ciljev pred blaginjo lastne domovine ni v korist Slovenske vojske. In celotno razpravo, ki jo je imel pred mano moj predhodnik, v bistvu lahko rečemo, da je slovenska levica strokovnjak za Slovensko vojsko, vsaj po njihovem govorjenju. Po drugi strani pa niso v celotnih osmih letih od zasedanja v Državnem zboru nikoli obiskali slovenske vojske na terenu. Zato se upravičeno sprašujem po njihovi kompetentnosti. Hvala za razpravo.
Hvala lepa. Nadaljujemo. Besedo ima Violeta Tomić. Za njo pa bo razpravljala Iva Dimic. Izvolite, imate besedo.
Hvala za besedo, predsedujoči. Lepo je, da ste rekli, da ne boste dovolili žaljive in podcenjujoče razprave, vendar, oprostite, se mi zdi, da ko so razpravljavci žaljivi in podcenjujoči in nespodobni do Levice, takrat vam je všeč, ker se strinjate. Ampak pustimo zdaj ob strani tole. Gospod Černigoj je rekel, da nam ni mar za blaginjo domovine. Nikoli me ne boste prepričali, da je to, kar govorite, obstoj naroda odvisen od tega, koliko orožja kupite ali pa koliko provizij poberejo za prodajo orožja; kajti vemo, kje se največje provizije delijo. In ne dovolim, gospod Černigoj, da mi govorite, da pripadam stranki, ki je skrajna levica. Pač v Sloveniji obstaja Levica, stranka Levica. Ravno tako lahko tudi jaz vam vrnem, da ste skrajna desnica, celo bolj od SDS-a, predvsem odkar ste denar zavohali. In dvoličnost in hipokrizija, ime ti je Nova Slovenija – krščanski demokrati. Vsa ta demagogija, ki smo jo slišali, je grozljiva, predvsem s strani vaše stranke.
Kolegica Tomić, prosim, samo trenutek. Izklopite se. Temo o skrajnih strankah je začel vaš kolega. Je začel vaš kolega o skrajni desnici in tako naprej. Zdaj to ponavljate vi s temi svojimi razpravami. In prej sem vam povedal, ni noben problem, da razpravljate spoštljivo o tej temi; ne pa da tekmujete, kdo bo bolj grob, bolj žaljiv, ponižujoč in tako naprej. Izvolite, imate besedo.
Predsedujoči, poglejte si magnetogram. Černigoj nas je imenoval skrajna levica. In jaz bom vsakič, ko me boste prekinili, izklopila svoj mikrofon, kajti res je nedopustno, da mi kradete minutažo, ki jo imam predvideno za razpravo. Torej kje se brani domovina? Kje se brani domovina? Branite jo čim dlje stran od naših meja – Afganistan, Irak in tako naprej. Ker ljudje nasprotujejo temu, da naše orožje potem ostane v rokah Islamske države, orožje, ki smo ga drago plačali, zato da nismo dobili, ne vem, stanovanja za mlade ali pa vložili v zdravstvo, nasprotujete referendumu. V redu. Koliko je Slovenija res vojaško ogrožena, da jo branite v Afganistanu, vam bom rekla. Medtem ko Nato rožlja z orožjem na meji z Rusijo, smo mi kaj? Mi tukajle imamo letališče Cerklje. Se pravi, nikoli ne bi bili niti malo ogroženi niti opaženi s strani kakšne večje države, če ne bi recimo z našega ozemlja eventualno vzletala letala. Kako si to predstavljate, če pride do vojne? Kam bodo streljali ti, ki bodo pač hoteli Natova letala ustaviti? Na nas, ne na Washington. Zakaj pa je letališče Cerklje tako blizu nuklearke Krško? Pa tudi lahko razmislite, kaj bi se zgodilo, pa ne samo s Krškim in okolico, ampak tja vse do Italije in Avstrije. Veste, to ni družbeni konsenz, na katerega se sklicujete, in to, da so omenjali vaši poslanci nekakšne razorožitve Teritorialne obrambe – ja, kdo pa je bil glavni akter orožarske afere? Vaš Janez Janša. Kdo je kamione in kamione orožja prodal in polnil omare z denarjem? Naj grem naprej, 90 % operacij Nata je v interesu imperialističnih sil. Evropska unija pokriva samo 9 % OZN. In še to, da ti 303 pripadniki naše vojske, ki so, utrjujejo zelo čudne režime, tako kot v Afganistanu, tako Maliju, kjer ščitijo francoski interes in tako naprej. Za to mi zapravljamo milijone, lepo vas prosim. 90 % proračuna ZDA porabi za utrjevanje svojih geostrateških interesov zunaj evroatlantskega prostora. To so besede Antona Beblerja, ki je velik zagovornik Nata vendar. Evropske članice Nata pa 90 % porabijo za zagotavljanje varnosti v EU-prostoru. Skratka, govorite o pravični delitvi bremena. Zdaj pa povejte, kaj je pravično ali kaj nam je potrebno, če pomislimo, kdo te grožnje nam sploh ustvarja. Kdo nas ogroža? Kdo bo napadel Slovenijo, da rabimo toliko milijonov? Koga? In investicije v zdravstvo med leti 2021 do 2023 so za 36 % manjše kot za investicije v vojski. Pa vemo, da se soočamo s problemi in epidemijo, ki je zdravstvena, ni vojaška ogroženost. Ob tem, da je 46 tisoč ljudi zaposlenih v zdravstvu, v vojski pa 6 tisoč 347, po teh zadnjih podatkih. Imamo pa tudi 696 rezervistov. Nikoli mi ne boste mogli dokazati, da poklicni vojaki potrebujejo ali zahtevajo oshkoshe za tuje misije. Blaginja Slovenije pa obstoj naroda ni odvisen od tega in nacionalna varnost ni odvisna od tega. In je res demagoško, da tu govorite, Slovenija – varna dežela. Ja, povejte, ali Avstrija ni varna dežela, ali Švica ni varna dežela, pa ni članica Nata. Skratka, ko govorite o investicijah, meni se ne zdi pravzaprav, da je logično in smotrno in v nacionalnem interesu, če že govorite, kje se brani domovina, oklepnik boxer, ki stane 412 milijonov, zdravstvo 360. Kaj bomo s tem boxerjem počeli, povejte mi, res, kakšna varnost je to, da nam bodo tukaj ti oklepniki paradirali? Letalo Spartan – 72 milijonov evrov, za stanovanjsko politiko – pa če bog da – pa 60. Naši mladi ljudje potrebujejo varnost. Ali veste, kaj je varnost? Varnost je varna zaposlitev, ne pa da nekdo z diplomo in z magisterijem dela za minimalca. Tukaj smo zdaj. To je varnost, varnost, da ima nekdo redno službo pa da ima nekdo možnost najeti kredit, si kupiti stanovanje in priti po normalni ceni do njega, to so prioritete. In nikar nas ne diskreditirajte, ker orožje ni varnost, orožje je nevarnost, orožje ubija, spoštovani krščanski demokrati. Ni odpustka, ki lahko opere smrt. Vaš minister Tonin, ampak on je pa res, bom rekla, ena taka nesrečna figura. Res nesrečna figura, ker dvakrat sem ga čakala, da mi odgovori na poslansko vprašanje, dvakrat je manjkal, od tega enkrat opravičeno in drugič neopravičeno. In to je zdaj vam simbol neke zanesljivosti, ki skrbi za našo vojsko in varnost. Pa saj se mu smejejo vsi, tamle se igra z orožjem kot en otrok. In če nekdo izgubi kamione z opremo, če ni sposoben priti poslanki odgovorit na poslansko vprašanje drugič, ob tem da ima telefon, pa ne javi, da zamuja, ob tem da ima šoferja, ki ga ni sposoben pravočasno, celo ministrstvo ni sposobno, to se še ni zgodilo, kolikor jaz vem, mogoče vi, predsedujoči, veste, ker ste dlje v tem državnem zboru, da ministra brez besed ni bilo za odgovor na poslansko vprašanje, ob tem da je imel najavljeno že en mesec prej. To, oprostite, je katastrofa. Pa če grem naprej. Taisti minister je skliceval seje in seje in napadal vsakega obrambnega ministra, kar jaz pomnim, ker si je tako očitno želel, da se bo lahko z orožjem igral in kupoval. In se spomnim ene seje, vam bom kar točno povedala, bila je 22. januarja 2020, pojdite preverjat, ko je Tonin sklical sejo in zahteval od takratnega obrambnega ministra, da pove, kje je problem, da ni reševalnih helikopterjev. Soglasno ste sprejeli na Odboru za zdravstvo sklep, da se 23 milijonov kohezijskih sredstev namensko porabi za reševalni helikopter, da ni treba [[…]]in seveda da je to javna služba, ki jo pač pokriva dispečerska služba za zdravstvo. Pa me zanima, a je ta vaš minister Tonin zdaj, ko je sam minister in ko s temi blaznimi milijoni operira, ugotovil, v čem je problem, da Slovenija kupuje oshkoshe, ne pa da bi podpirala reševalce, zdravstvo, gasilce, tiste, ki dejansko skrbijo za varnost naših ljudi. Veste, vojak, ki je na Natovi misiji tam nekje zelo daleč, ob poplavi ne bo priletel v Slovenijo, medtem ko ti ljudje nam pa vsakodnevno rešujejo življenja. Se pravi, kje je problem? Ali je ugotovil ali ni, to bomo pa šele videli. Ampak lepo vas prosim, ko boste zdaj odgovarjali in boste planili z replikami, nehajte biti žaljivi, nehajte biti nesramni, spoštujte stranko, ki pač predlaga nekaj. In kaj predlaga? Predlaga referendum. 3 milijone ste nam očitali za referendum. Pa saj za tisti drugi tir ste naredili 2. In 3 milijone proti vsem tem milijonom, ki jih mečete stran, je res malo. Ogromno bi prišparali. Hvala.
Hvala lepa. Postopkovno, Miha Kordiš. Izvolite.
Hvala, predsedujoči. Tako kot ste prej meni vpadali v besedo popolnoma nelegitimno, ste zdaj kolegico Tomić med njeno razpravo prekinili. In še več, svojo predhodno intervencijo ste utemeljili z napačnimi členi v Zakonu o obrambi. Sedaj ste dejali kolegici Tomić, naj vendarle neha s to polemiko okrog tega, katera stranka je skrajna in zakaj smo to polemiko načeli, medtem ko nas je v resnici v Levici napadla stranka Nova Slovenija v svojem stališču kot skrajno levico. In so oni oziroma vaša stran parlamenta je začela s to polemiko.
Torej kaj je postopkovni predlog?
Jaz imam v bistvu postopkovno vprašanje, če ste vi, predsedujoči, v redu, če je zdravje okej in vse to, ker se vam ti zdrsi začenjajo kar množiti in ponavljati. Ste okej, gospod Tanko?
Kolega Kordiš, imate drugi opomin. Naslednjič vam bom odvzel besedo in vam je ne bom več dal. [[oglašanje iz dvorane]] Glejte, bodite korektni, bodite spoštljivi. In to je edini način, da lahko normalno sejo vodimo in delamo naprej. Kakšno podtikanje, kolega Kordiš, česarkoli, pa najprej sebe poglejte, malo introspekcijo naredite, malo pogleda vase, malo poglejte, kako je to zgledalo včasih, pa boste potem druge obtoževali za karkoli. Zdaj pa imamo repliko, Andrej Černigoj.
Hvala za besedo. Brez dobro opremljene in kadrovsko popolnjene vojske ni varne države. Brez varne države našemu narodu ne moremo zagotoviti blaginje. Torej nasprotujete blaginji slovenskega ljudstva. Gospa Violeta, sprašujem se, kaj od tega vam ni jasno. Če meni ne verjamete, naj vam citiram Ustavno sodišče v odločbi, s katero je zavrnilo vašo zahtevo za referendum: »Ključni gradnik obrambe države v smislu njene obrambne sposobnosti in zmogljivosti (tako doma kot v okviru sistema kolektivne obrambe) je pripravljenost in opremljenost Slovenske vojske. Ta mora biti takšna, da zagotavlja vsaj zadovoljivo obrambno sposobnost države, kar pomeni, da mora biti v vsakem trenutku (tudi v miru) sposobna odvračati napad, braniti neodvisnost in celovitost države ter sodelovati v sistemu kolektivne obrambe.« Krščanski demokrati delamo za Slovenijo že od časov pred osamosvojitvijo in smo jo skupaj z drugimi tudi uspeli osamosvojiti. Vi pa že od takrat in še danes delate za nekoga drugega. Gospa Violeta, pravite, da si z orožjem ni mogoče zagotoviti varnosti. Bom uporabil primer, ki vam je bližje, da boste mogoče bolje razumeli. Verjamem, verjamem, da imate radi partizane. Povejte mi, s čim so se borili partizani, najbrž ne s fračami in lepimi besedami. In mi na tem mestu želimo samo moderno vojsko. Hvala za besedo.
Hvala lepa. Postopkovno, Violeta Tomić. Izvolite.
Hvala. Jaz vas lepo prosim, predsedujoči, ne glede na ideološke razlike, da ne dovolite mlademu Černigoju, da meni govori, na kateri strani sem in da delam za nekoga drugega. Prosim vas! Nekdo, ki trguje z orožjem, pobira provizije, ki, ne vem, pod RKC-jem živi ves čas, ki je pač druga država, drugje [[…]]
Postopkovno, prosim.
[[…]]nima pravice meni govoriti. Moje postopkovno je, da ne dovolite, da so tako žaljivi iz te Nove Slovenije – krščanskih demokratov. Narod jim ne bo odpustil. Mogoče jim pa njihov bog bo.
Tudi vam ni treba biti nič žaljivi, nič podtikati. Mislim, da sejo vodim korektno. [[oglašanje iz dvorane]] No, če ne, se boste pa pritožili, če to ni v redu. Saj ni nobenega problema. [[oglašanje iz dvorane]] Komisiji, Vojku Staroviću. In predlagam, da ne zapletate stvari. Postopkovno, Miha Kordiš? Predlagatelj, izvolite, imate besedo.
Hvala za besedo, predsedujoči. Samo dve stvari bi rad povedal. Prvič. Partizani so se zoper okupatorsko vojsko postavili z učinkovitimi gverilskimi taktikami, za njimi je stal pa celoten narod, združen v narodnoosvobodilni borbi. In niso kupovali neuporabnih oklepnikov, zato da bodo okupirali nekoga drugega. To je kot prva stvar in za začetek. In druga stvar. Poslušamo tamle iz desne tribune, kako smo v Levici proti blaginji domovine, ker želimo referendum, na katerem naj se prebivalci te iste domovine izrečejo o tem, kakšne družbene prioritete želijo. Ali bo šel denar v orožje, ali bodo slovenski fantje in dekleta vojaščino služili 10 tisoč kilometrov izven meja naše domovine, ali pa pač naredimo stvari drugačne? Damo raje sredstva kot v oklepnike v družbene podsisteme, kjer jih pa res rabimo in obstaja dejanska nevarnost, ljudje pa so tudi dejansko ogroženi. Pogovarjamo se o zdravstvu, pogovarjamo se o manku stanovanj, pogovarjamo se o deficitu domov za starejše občane in tako naprej. In zelo težko poslušam nekoga iz desne govoriti o blaginji domovine, sočasno, ko kupuje oklepnike za 412 milijonov evrov, pa imamo 250 tisoč, ki živijo pod pragom tveganja revščine. Četrt milijona naših ljudi, rojakov, bi rekli tamle na desni - kako pomagate njim? Nikakor. 250 tisoč revežev potisnjenih na stran, denar se pa namesto v reševanje revščine usmerja v nakupe oklepnikov samo zato, da bodo tuje vojaškoindustrijske korporacije lahko zaslužile. Blaginja domovine pa taka.
Hvala lepa. Kolega Kordiš, ne vem, če niste prespali tega dela mandata. Vse to je pač zdaj v programu, proračunih, načrtih razvojnih programih. Sprejeti so zakoni. Točno o tem, kar govorite – o domovih za starejše, o negovalnih projektih, investicijah v zdravstvo in tako naprej. Treba je pač govoriti dejstva in resnice, na pa kar nekaj na počez in podtikati. Zdaj pa po vrsti. Zdaj bom dal pa prijavo za postopkovne. Ker očitno je tega toliko, da bomo šli po vrsti. Najprej postopkovno, Primož Siter.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani predsedujoči, kolega Kordiš je v svoji razpravi gravitiral k najavljeni vsebini, k točki dnevnega reda. V vsaki svoji razpravi, kot je v bistvu naredila tudi večina drugih poslancev. Vsi, ki so razpravljali, so se v skladu s poslovniškimi določbami prijavili k razpravi, ko so želeli predati vsebino oziroma svoje stališče. Vi kot predsedujoči skačete v besedo in vsako razpravo, ki vam ni pogodu, vsebinsko komentirate. Jaz vas prosim, da nam utemeljite, katera poslovniška določba vam daje to avtonomnost, da to naredite. Vedno ko se opozicijski poslanec oglasi s stališčem, ki vam ni blizu, skočite s svojo kritiko, kot ste to naredili zdaj v odgovor na to, o čemer je Miha nazadnje razpravljal. Govoril je o družbenih prioritetah; ali skrb države za 260 tisoč ljudi, ki živijo pod pragom tveganja revščine, ali na drugi strani milijonska, milijardna sredstva za nakup oklepnikov in drugega nepotrebnega orožja, ki nikakor ne služijo obrambi domovine, ki a priori ni vojaško ogrožena, kar so pa tudi vaši tamle politični kolegi govorili o globokem miru in indeksih varnosti in ne vem čem vsem, s katerim razpolaga Republika Slovenija. Prosim vas, poslovniško mi utemeljite, zakaj razpravljate, ko ne razpravljate. Usedite se na sedež tam, prijavite se v razpravo. Odmerjenih imate nekaj razpravljavskih mest v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke. Prijavite se, kot smo se morali prijaviti vsi ostali. Vsem ostalim teče čas za razpravo, vsi gledamo na uro, vsi smo na ta način omejeni, razen Jožeta Tanka.
Hvala lepa. Drugi stavek drugega odstavka 75. člena poslovnika daje predsedujočemu pravico, da seže v besedo in skrbi za red. Govorjenje neresnic ni prispevek redu, ampak neredu; in samo to sem opozoril in nič drugega. Mislim, da je dolžnost predsedujočega, da tudi razpravljavca opomni, da govori v skladu z dejstvi, ne pa da laže in govori stvari, ki niso dejstva. To sem vam odgovoril. Naprej. Naslednji postopkovni predlog ima Jani Ivanuša.
Hvala, predsedujoči. Bom zelo kratek, ampak vseeno ne glede na razpravo bi prosil nekako skozi postopkovni predlog, da poskusite, da se razprava vodi malo bolj spoštljivo z ene in z druge strani. Kajti dnevni red je nekaj čisto drugega. Kaj vse danes slišimo tukaj, čeprav je možna širša razprava, ampak vseeno bi prosil, da se dnevnega reda držite. Da vsi en korak stopite malo nazaj pa da se malo lepše tukaj pogovarjate, drugače to nima smisla. Hvala lepa.
Hvala lepa. Točno to počnem. Opozoril sem že nekajkrat, da naj bodo razprave spoštljive, korektne, ne podcenjujoče, da naj se razpravlja o dejstvih in ne o podtikanjih in tako naprej. In tukaj jaz ne vidim nobene težave. Pravzaprav smisel razprave je to, da se argumentira stvari, ne pa da se zganja nek pomp in populizem s stvarmi, ki ne držijo. Naslednji, ki ima postopkovni predlog, je Miha Kordiš.
Predsedujoči, znova moram ugotoviti, da je treba postopkovno naprositi prav vas, če lahko to sejo vodite v skladu s poslovnikom. Tega ta hip ne počnete. Poslovniška določba, ki ste jo navedli, vam resda omogoča vzpostavljanje mira na seji, če je ta mir kršen, ne pa da kar komentirate vse levo in desno. Mimo vaših intervencij, ne glede na to, da so določene izmenjave v razpravi nekoliko bolj ostre, ta seja poteka normalno. Kar jo dela nenormalno in protiposlovniško mestoma, so ravno vaše intervencije z mesta predsedujočega; pa še te intervencije – tudi kadar so vsebinske, razpravljavske, pa ne bi smele biti – poleg vsega tolčejo mimo. Prej ste navajali napačne člene v Zakonu o obrambi, potem ste narobe navajali in prekinjali kolegico Tomić, kdo je nekaj rekel v razpravi, sedaj ste pa še narobe povedali o razvojnih programih v proračunu Republike Slovenije, medtem ko smo v tej razpravi že izpostavili številke, po katerih so izdatki za orožje disproporcionalno večji od investicije v zdravstvo pa v tehniko za zaščito in reševanje in tako naprej.
Postopkovni predlog.
Moj postopkovni predlog je, prosim, vodite sejo korektno, v skladu s poslovnikom. Sicer pa moje vprašanje glede na to, da ste že tretjič zdrsnili na vsebini, se lahko znova glasi le, če ste okej.
Kolega Kordiš, vzel vam bom besedo. Za vnaprej je ne boste več dobili. Kar zadeva pa odgovor. Res je, jaz sem prej citiral po spominu napačni člen Zakona o obrambi, ampak to ste popravili, sem vam povedal, da je to prav, ostale stvari pa držijo. In ne dovolim, da razpravo peljete in vodite v neko destruktivno smer, ne dovolim z raznimi lažmi ali pa definicijami, ki nimajo podlage ne v dosedanjih odločitvah Državnega zbora in tudi ne v razpravah. Nimate več besede. Nimate nobene besede več, sem vam vzel besedo. Ne, nimate več besede danes pri tej točki. Nataša Sukič, izvolite, imate postopkovno.
Spoštovani! Mene pa zanima, to je moj postopkovni predlog oziroma vprašanje, če mi lahko pojasnite, kam se lahko pritožimo, da bo to učinkovito, ker po zadnji izkušnji katastrofalnega vodenja odbora za šolstvo, kjer nismo poslanci niti dobili razprave, pa bi jo morali, kar določa poslovnik, kjer so bila kršena vsa poslovniška določila, smo videli, kako to je v tem državnem zboru. Torej kam, spoštovani, se lahko pritožimo, da bo končno zadoščeno delovanju tega državnega zbora skladno s poslovnikom in ne mimo poslovnika, kot se vse bolj dogaja. In oprostite, tudi vaši malo širši vpadi, jaz razumem, da vi vzdržujete red in mir, ampak to, da pa vmes razpravljate vsebinsko [[…]] [[oglašanje iz dvorane]]
Prosim za mir v dvorani.
[[…]]pa mislim, da pa ni prav. In da se tega zaveste in da vrnete besedo Mihi Kordišu, ker pač človek je predlagatelj, tukaj govori in mora povedati svoje stvari do konca. Nič takega ni naredil, da bi mu vi zdaj kar odrekli besedo. To je moj postopkovni predlog, da mi pojasnite, kje v tem državnem zboru je sploh še mesto za učinkovito presojo kršitev poslovnika in pravično razrešitev situacij, in da vrnete Mihi Kordišu, prosim, besedo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mihi Kordišu ne bom vrnil besede. [[oglašanje iz dvorane]] Ne bo postopkovnega več, nimate več besede. [[oglašanje iz dvorane]] Počasi, saj nisem slep, vidim vse. To, kar ste pa spraševali, kje je mesto za pritožbe. Komisija za poslovnik je tista, ki obravnava vse tisto, kar je povezano z uporabo poslovnika, med drugim tudi vodenja sej. Vojko Starović je predsednik te komisije. Postopkovno, najprej Primož Siter.
Hvala lepa. Torej če prav razumem, spoštovani podpredsednik, vi ste predlagatelju točke dnevnega reda odvzeli besedo, kar pomeni, da do konca točke sploh ne bo predlagatelj več prišel do besede, kar mislim, da se je prvič v zgodovini slovenskega Državnega zbora zgodilo. Glede na ta eksces v poslovniški praksi bi jaz predlagal, da to sejo prekinete. In naslednja instanca, bržkone Kolegij predsednika Državnega zbora, o tej stvari razpravlja in sploh vidimo, kako v tej situaciji delovati, ker jaz ne vem, ali se točka dnevnega reda sploh lahko nadaljuje.
Seveda, točka dnevnega reda se bo nadaljevala, seje ne bom prekinil in bomo zadevo zaključili, tako kot je predvideno. Sem ga pa prej dvakrat opozoril, da ne dovolim nobenih namigovanj o nobeni stvari, kar zadeva moje stanje. Lahko o svojem komentira, to lahko počne, tega pa ne dovolim in tudi ne bo dobil besede več. Postopkovno, Nataša Sukič. Izvolite.
Spoštovani, govorimo o 5 milijardah evrov, ki se jih meče za orožje, in vi ste pač naredili vse, da boste utišali predlagatelja, ki se z vsebino ukvarja poglobljeno. Pa čemu to služi? Prosim, da omogočite besedo in se zmenita vidva na Komisiji za poslovnik ali kjerkoli, ali izven te dvorane se, ne vem, prijateljsko, ker nima nobenega smisla to napenjanje mišic. In lepo nadaljujemo sejo, prosim, ker to ni hec. Mi govorimo o težkih milijardah denarja, javnega denarja. In vi enostavno utišujete s tem poslance, ki o tem govorijo. Enostavno to ni prav. To se je zgodilo zadnjič na odboru, kjer smo bili utišani, in zdaj se ponovno ponavlja [[…]]
Kolegica, govorimo o konkretni zadevi pri tem postopkovnem predlogu.
[[…]]in nobena Komisija za poslovnik, spoštovani, ne bo pomagala, ker niti Kolegij PDZ več ne pomaga, nič več ne pomaga, terminski plani ne pomagajo, nič več ne pomaga tukaj. Zato prosim, jaz predlagam postopkovno, da se nehamo pošiljati na razne komisije za poslovnik in tako naprej, ampak da tudi vi, ki dobro veste, zelo dobro poznate poslovnik, nehate to početi in pustite, da poslanci opravimo svojo razpravo. Sem smo poslani s strani volivk in volivcev zato, da razpravljamo, ne zato, da molčimo. Hvala lepa.
Hvala lepa. [[oglašanje iz dvorane]] Hvala lepa. Kolegica Sukič, zelo lepo sem nekajkrat prej opozoril, da bodimo v razpravah spoštljivi do kolegov, ki so v dvorani, ki tudi razpravljajo in so tudi člani nekih političnih strank, tako kot so drugi. In da ne podtikate nikomur ničesar, ker ni nobene potrebe za to. Jaz sem pustil razpravo, uro in pol je tekla brez problema, uro in pol, nisem nikakor interveniral ne vašemu kolegu Kordišu ne nobenemu drugemu, dokler se niso začela blatenja, podtikanja in tako naprej. Tam sem pa reagiral in bom vedno reagiral. Počasi bomo s temi postopkovnimi zadevami zaključili in gremo z razpravo naprej. Miha Kordiš nima več besede. Ugovor, okej. Izvolite.
Hvala. Poglej ga zlomka, pa kar naenkrat očitno predlagatelj ima besedo, pa če samo zato, da poda odgovor. 78. člen, drugi odstavek, Poslovnik Državnega zbora, zoper odvzem besede poslanec lahko ugovarja. O ugovoru odloči Državni zbor brez razprave in obrazložitve glasu. Predsedujoči, zahtevam odgovor. In ker ne vem, če bom imel še pravico do besede ali ne, naj to postopkovno zaključim s tem, da vam izrečem opomin zaradi obnašanja [[nerazumljivo]]to sejo.
Dobro. Dajem na glasovanje predlog [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Ne morem. Najprej bomo glasovali o postopkovnem predlogu, potem bomo šli s postopkovnimi predlogi naprej. Najprej glasujemo o ugovoru kolega Mihe Kordiša zoper odvzem besede. Če bo njegov ugovor sprejet, potem bo dobil besedo, če ugovor ne bo sprejet, pač ne bo dobil več besede. Dajem predlog na glasovanje. Izvolite glasovati. Glasujemo. Ni navzočih. Ni bilo sklepčno. Prehajamo na drugo glasovanje. Glasujemo. Navzočih je 46, za je glasovalo 20, proti 26. [[Za je glasovalo 20.]] [[Proti 26.]] Mihi Kordišu je odvzeta beseda. Počasi, prosim, da se v dvorani umirite. Prosim za mir v dvorani! Postopkovno, najprej Nataša Sukič. Potem Primož Siter.
Spoštovani, postopkovno zahtevam, da se skliče nemudoma Kolegij predsednika Državnega zbora in da skladno s poslovnikom odobrite prekinitev seje za torej Poslansko skupino Levica za 45 minut.
Prekinjam sejo za 45 minut. Nadaljevali bomo ob 16. uri. (Seja je bila prekinjena ob 15.14 in se je nadaljevala ob 16.01.)
Spoštovani kolegice in kolegi, nadaljujemo s sejo. Besedo ima Iva Dimic.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Kar sem poslušala danes med razpravo pri tej točki, lahko rečem, da marsikoga verjetno boli, boli dejstvo, da je minister Tonin Slovenski vojski po dolgih desetletjih vrnili dostojanstvo. Slovenskim vojakom je praktično omogočil nenazadnje nadaljevanje kariere v Slovenski vojski, obul jih je, oblekel, skratka posodobil slovensko vojsko. Slovenska vojska in slovenski obrambni sistem pa predstavljata enega ključnih temeljev naše državnosti in sta nepogrešljiv element zagotavljanja varnosti in blaginje državljank in državljanov Republike Slovenije. Četudi se Slovensko vojsko v delu slovenskega političnega okolja vse prepogosto prikazuje predvsem kot nepotrebno breme in strošek na račun splošnega razvoja države, pa je potrebno zavedanje, da je prav slednja ena izmed ključnih zagotovil dolgoročnega razvoja, napredka in blaginje države. Slednje tudi v luči temelja, da smo kot suveren subjekt, ki prispeva svoj delež k skupni varnosti, prepoznani v širšem okolju, ki je ključno za našo celovito blaginjo. Žal se tega pogosto zavemo šele v kriznih in izrednih stanjih. Ja, trenutno Slovenska vojska pomaga tudi pri reševanju epidemije covida-19 in s svojimi zdravniki in zdravstvenim osebjem pomaga tudi nam vsem, bom rekla, civilnemu delu prebivalstva. In se mi zdi, da je prav, da pripadnice in pripadniki Slovenske vojske tudi, seveda nesebično, priskočijo na pomoč v reševanju življenj in zagotavljanju varnosti. Želim pa si, da bi se v vseh teh javnih razpravah o prihodnosti Slovenske vojske in slovenskega obrambnega sistema lahko pogovarjali in da bi prevladala strokovnost, preudarnost, tudi konstruktivnost, predvsem pa to, kar res manjka – spoštovanje. Spoštovanje tudi pripadnic in pripadnikov Slovenske vojske, ki dnevno delujejo v službi domovine. Zato potrebujejo in si zaslužijo našo podporo ter predvsem sodobno in varno opremo ter napreden in ustrezno urejen obrambni sistem. Ne zaradi katerekoli politične opcije voditelja ali svetovnega nazora, ampak zaradi potrebe po skupnem zavedanju, da sta varnost in suverenost Republike Slovenije temeljni vrednoti, za kateri si moramo prizadevati vsi skupaj. Zato se mi zdi, da je treba gledati v luči in v spoštovanju do vseh tistih, ki ta poklic opravljajo. Veliko je bilo izrečenih tudi nedobronamernih besed, pa kljub vsemu ne glede na politične interese in politične poglede verjamem in zaupam, da slovenske vojakinje in vojaki delujejo v dobro države in za našo varnost, za blaginjo Republike Slovenije. In to je temelj – zelo pomemben temelj, demokratični temelj – in prav je, da tega ohranjamo in ga posodabljamo, tako kot vse ostale sisteme. In tukaj ni vprašanja ali–ali, moramo imeti vse. In ta vlada je to zagotovila in verjamem, da to boli. In še enkrat, minister Tonin je Slovenski vojski vrnil dostojanstvo. Hvala.
Hvala lepa. Predlagatelj, imate besedo.
Hvala za besedo, predsedujoči. Ja, spoštovanje je res beseda, ki bi jo lahko morda večkrat uporabili v tej diskusiji. Predvsem spoštovanje do ljudi, ki v tej državi živijo, ki njeno podporo in solidarnost potrebujejo. Kakšno je to spoštovanje politike in državnega vrha do lastnih državljank in državljanov, ko pa jih imamo več kot 250 tisoč – več kot četrt milijona – pod pragom tveganja revščine, takih, ki ne zmorejo povezati začetka in konca meseca. V Državnem zboru pa obravnavamo resolucijo, ki bo do leta 2035 kaj? Tem ljudem pomagala? Zmanjšala stopnjo tveganja revščine? Ne, nikakor. 5,4 milijarde, milijarde evrov namenila za nove, dodatne nakupe orožja, ki ga ne potrebujemo, in za še dodatne napotitve slovenskih fantov in deklet v tujino na operacije, tudi 10 tisoč kilometrov izven meja naše domovine. Za kaj? Za blagor in blagostanje državljank in državljanov zagotovo ne. Za servisiranje tujih vojaškoindustrijskih kompleksov in korporacij, ki se želijo polastiti posameznih surovinskih baz v državah tretjega sveta, to pa krepko. In zato v Levici pravimo, da naj se o zadevni resoluciji na referendumu izreče ljudstvo. Navsezadnje je vsak evro in vsak cent iz 5,4 milijarde, kolikor jih prepoznava resolucija, ki bo šlo v orožje in v misije, izgubljen za področja, kjer pa dejansko vlada kriza. Kot je denimo zdravstvena kriza zaradi podhranjenega javnega zdravstvenega sistema že desetletja, niti ne zaradi epidemije covida-19. Pa stanovanjska kriza, kjer potrebujemo 10 tisoč javnih neprofitnih stanovanj, do katerih mladi ne morejo, najemnine stanovanj, v Ljubljani recimo, pa letijo v nebo. Imamo krizo domov za starejše občane in tako naprej in tako naprej. Vsa ta področja potrebujejo dodatno financiranje iz državnega proračuna, vsa ta področja bodo ostala brez prepotrebnih sredstev, če bodo finance prekanalizirane v nakupe orožja in v stopnjevanje slovenske udeležbe na misijah v tujini. Kakšen odnos pa ima vladajoča koalicija do običajnega vojaka, pa veliko pove dejstvo, da so že večkrat postregli z idejo, da je treba sindikate vojakov in vojaških uslužbencev, torej tistih, ki branijo delavske pravice znotraj varnostno-obrambnega sistema, kratko malo prepovedati. Prav tako minister Tonin ni rešil statusa vojaka po 45. letu. To bi se lahko uredilo izključno na način, da se vojakom omogoči podaljšati pogodbe tudi po tem letu. Namesto tega je sprejel in v Državni zbor prinesel minister Tonin zakonske spremembe, ki mu omogočajo uslužno kadrovanje tistih posameznikov znotraj vojske, ki so idejnopolitično na liniji skrajne desnice. To ni reševanje statusa vojakov po 45. letu, to je zloraba problematike za nagrajevanje zvestih ljudi v obrambno-varnostnem sistemu, ki pa bi moral službovati ne posamezni stranki ali posamezni ideologiji znotraj Državnega zbora, ampak vsem državljankam in državljanom.
Hvala lepa. Besedo ima Primož Siter.
Hvala lepa za besedo, spoštovani predsednik. Pozdravljeni, kolegice in kolegi! Resolucije, zakoni in proračunski dokumenti so dejansko merilo vrednot in prioritet aktualne vlade, katerakoli to že je. In če pogledamo delo te vlade, torej teh zadnjih 20 oziroma 21 mesecev, vidimo, da če vržemo na vago, da so prioritete dejansko v oboroževanju. Sicer minister Tonin pravi, recimo če primerjamo izdatke za obrambo in za zdravje, to je njegov citat, »je razmerje 1 proti 8, kar se mi zdi pravično«. Seveda govori v prid zdravstva, ampak eno je, kaj je pravično, drugo je pa, kaj je potrebno. Jaz mislim, da ni v tej dvorani nikogar, ki ne bi razumel, v kakšni javnozdravstveni, v kakšni socialni, gospodarski in še kakšni krizi v tem trenutku smo in kako zelo pomemben je premislek o družbenih prioritetah v tako specifični, tako specifični situaciji. In najbolj povedne so številke. Aktualna vlada za investicije v zdravstvo v proračunih od 2021 do 2023 namenja 360 milijonov evrov oziroma 36 % manj kot za investicije v vojski, torej tistih 421 milijonov evrov, v kar sploh niso všteta investicijska sredstva Ministrstva za obrambo. In še nekaj primerjav. Oklepniki boxer recimo, o katerih največ govorimo v teh dneh, ki so težki 412 milijonov evrov, v bistvu pomenijo več kot 3 leta proračunskih investicij v zdravstvu, torej 360 milijonov. Se pravi oklepniki vs. zdravstvo, oklepniki – en šus, proračunski šus v investicijo v oklepnike je več kot trikratnik investicij v zdravstvo. Številke so povedne same po sebi. In glede na to, da tovrstne politične odločitve odpirajo tako pomembno družbeno vprašanje prioritet, je v primeru investicij v vojsko nujno potrebno iskati najširši konsenz med ljudmi, med prebivalkami in prebivalci Republike Slovenije. Kako zelo se na tem področju, ker je to večini prebivalk in prebivalcev jasno, referenduma izogiba vlada, smo videli pri našem lanskoletnem poskusu, že pri tisti akciji s 780 milijoni, posledičnem klicu po referendumu, množični podpori na strani ljudi in potem zelo hipni prepovedi referenduma z naslova vlade. Ker imam še nekaj malega časa, bi se rad odzval na nekaj razprav, ki smo jih slišali predvsem s strani koalicijskih poslank in poslancev. Poslanec Černigoj je v svoji ognjeviti razpravi večkrat poudaril, da je radikalna levica tista politična sila, ki se trudi ukiniti Slovensko vojsko, kar je seveda krilatica, s katero operirajo na njihovi strani parketa večkrat, in kar vedno in vsakič poudarjamo, da je čista izmišljotina in laž. Je pa treba razložiti, kako v Levici vidimo vojsko. Vojska ni oprema. Vojska niso oklepniki. Vojska kot katerikoli drug kolektiv so v prvi fazi ljudje, so vojakinje in vojaki. In te vojakinje in vojaki v Slovenski vojski v tem trenutku, pazite, za normalno plačo, s katero lahko živijo v nekem srednjem razredu in je za njih socialnovarstveno poskrbljeno, morajo narediti kaj? Iti na misijo, tvegati svoje življenje za mir in varnost in ne vem kaj. Ampak v bistvu pa služiti nekim kapitalskim interesom nekih tujih velesil, da lahko sploh normalno preživijo, kar seveda tudi podpre ugotovitev, da se je v zadnjih desetih letih za tisoč zmanjšalo število vojakov in vojakinj v vojski. Za to rešitev tukaj tudi, predstavniki Vlade, v obveznem služenju vojaškega roka ni, kvečjemu razlog za en strah po dodatni militarizaciji družbe ali kakorkoli. Če sem se v svojem prvem odzivu na razprave oprl na poslanca NSi, bom tudi zaključil s strinjanjem s poslanskim kolegom Jožefom Horvatom, ki pravi – Slovenija je v globokem miru, v stanju globokega miru, o čemer pričajo vsi indeksi varnosti mednarodnih institucij; in prav je, da je temu tako. Slovenija ni vojaško ogrožena, Slovenija je ogrožena socialno, gospodarsko, zdravstveno, šolsko in tako naprej. In zadnji čas je, da to prepozna tudi politika, vladna politika v tem konkretnem primeru oziroma v tem času. Če pa je do te ugotovitve aktualni vladi težko priti, je pa edini možen ali pa edini najbolj ploden način, da enostavno za to vpraša državljane, ampak je pa treba mogoče pogoltniti kakšno grenko za to. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Andrej Černigoj. Postopkovni predlog? Replika. Imate besedo za repliko.
Spoštovani, v lanskem letu smo v Slovenski vojski obrnili negativne kadrovske trende. V letu 2020 smo zabeležili 100 % več zaposlitev v Slovenski vojski, 2020 – 222, 2019 – 111. In v teh primerih in v teh številkah sem bil narobe razumljen. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima predlagatelj.
Hvala za besedo, predsedujoči. Kar se tiče kadrovskih številk v Slovenski vojski, je treba izpostaviti naslednje. Prvo kot prvo, pomanjkanje vojakov, kadrovska podhranjenost, o kateri neprestano poslušamo, ni osnovana na kakršnihkoli objektivnih dejstvih, se pravi, da bi nam dejansko primanjkovalo vojakov, ampak gre za nepopolnjenost sestava do številke, ki so si jo namislili vojaški birokrati na Ministrstvu za obrambo. In ni utemeljeno na absolutno ničemer kot na apetitih vojaške birokracije in določenih ideoloških konstrukcijah; in to je vse. Pa vendarle neprestano poslušamo že leta, ne zgolj na današnji razpravi, kako v Slovenski vojski manjka kadra, in v zadnjem času še, da je ministru Toninu uspelo ta trend obrniti. Postavimo zadevo v perspektivo s kakšnimi drugimi podsistemi, ki jih imamo v tej državi, recimo v primerjavi z domovi starejših občanov in medicinskimi sestrami. Zakaj že milijone in milijone leto in pol ta vlada meče v namen rekrutacije slovenskih mladih fantov in deklet, v uniforme vojske; kakršnegakoli primerljivega napora pa ni zaslediti, ko pride do področja osebja, ki dela v zdravstvu in skrbstvu, do recimo medicinskih sester. Tovrstne zgrešene prioritete so v celoti vpisane v resolucijo, ki jo danes obravnavamo. Še več slovenskih fantov in deklet na ameriških misijah naokoli po svetu in še več slovenskega javnega denarja, ki naj gre za tuje vojaškoindustrijske komplekse, za orožje, ki ga sploh ne potrebujemo. Še celo če bi bili vojaško ogroženi, pa oklepniki za kakršnokoli obrambo nacionalnega teritorija v resnici sploh niso primerni, so pretežki, so preširoki, čez polovico naše gozdnate dežele sploh ne morejo peljati.
Hvala lepa. Besedo ima Jožef Lenart.
Hvala lepa za besedo, predsednik. Razprava danes teče o posvetovalnem referendumu o resoluciji za razvoj in nujno opremljanje Slovenske vojske. Predlagatelj utemeljuje razpis posvetovalnega referenduma s tem, da naj ta vlada ne bi imela podpore pri ljudeh niti za Zakon o zagotavljanju sredstev za investicije v Slovenski vojski niti za nobeden evro za naprej. Če pa želimo, da bo vojska ostala v dobri kondiciji, pa rabi sodobno opremo, tehnična sredstva in zato pač brez zagotavljanja finančnih sredstev ne gre. Leta 2019 je bila sprejeta Resolucija o strategiji nacionalne varnosti in v njej se je tudi izjasnilo, da se govori o vedno bolj tveganem varnostnem okolju, negotovem varnostnem okolju. Zaradi tega torej, ker se zavedamo, da nekako zastavljeni srednjeročni in dolgoročni razvojni cilji do sedaj niso bili podprti s potrebnimi viri, imamo, kar imamo. In danes dejansko ne gre za to, da mi dajemo veliko dodatnih sredstev, gre za to, da mi gasimo tisti požar, ki ga prej dejansko nismo preprečevali. In ta vojska je dejansko bila v zelo slabem stanju, s slabo opremo. Če recimo predlagatelji tudi povedo, kaj je dejansko ta vojska, ne rečem, da oni niso proti vojski, ampak če jim ne date denarja za hrano pa denarja za obleko pa denarja za opremo, potem jih jasno ne želite in jih uničujete. Ne moremo dati današnjemu sodobnemu vojaku puške M48 in ga obuti v gumijaste škornje. Zaradi tega tudi ti naši vojaki potrebujejo sodobno opremo, nekaj sredstev. In sedaj govoriti, da se zaradi tega, da se vojski daje potrebna, nujna sredstva za opremo, jemlje drugje, tudi ni prav. Mislim, da je zavajanje, in sicer ta vlada pod vodstvom Slovenske demokratske stranke je kljub epidemiji dosegla uspehe na področju gospodarstva, infrastrukture, zaposlovanja in dela. In končno je tudi obrnila trend padanja sredstev tako za zdravstvo, za dolgotrajno oskrbo in tudi sprejela zakonodajo s področja investicij v domala vse resorje, v domala vsa področja, in sicer za vojsko, za zdravstvo, za socialo, za šolstvo in tako naprej. Ni prav, da se s tako veliko lahkoto sklicuje referendum, ki je pravica ljudi, ampak da se sklicuje s tako lahkoto referendume o naši varnosti. Ta vlada nekako želi Slovenijo voditi v smeri načel in direktiv Evropske unije in zavezništva ter seveda vrniti Slovensko vojsko v neke normalne, evropsko primerljive okvire. Če rečemo, da pač predlagatelj ocenjuje, da konsenza ni, da ljudje tega ne podpirajo in tako naprej, potem moram reči tudi, da predlagatelji zaradi, ne vem, nepoznavanja ali pa namerno, tudi v smislu zavajanja, ne omenjajo, kje sploh naša slovenska vojska vse sodeluje. In sicer sodeluje v mednarodnih operacijah in misijah pod Organizacijo združenih narodov, potem Evropske unije, potem Organizacije za varnost in sodelovanje v Evropi. In za te udeležbe na teh misijah seveda morajo imeti primerljivo opremo, kot jo imajo tudi druge vojske Evropske unije in druge naše zaveznice. In zaradi tega pač tako ne gre. Imamo, če damo neke zaveze, potem tudi do teh zavez nekaj odgovornosti, čeprav moram reči, da te odgovornosti so pa našim predlagateljem španska vas. In še enkrat k referendumskemu vprašanju, menim, da je zelo nejasno, bom rekel, tudi zavajajoče, tudi ni prav, da se dejansko straši mladino, kot da se bo uvajalo neko služenje in tako naprej, ampak kar je tudi rekla Zakonodajno-pravna služba – referendumska vprašanja morajo biti jasna. In jasno referendumsko vprašanje, spoštovani predlagatelji, bi bilo, če bi naše državljane, naše ljudstvo na referendumu jasno vprašali: Ali ste za to, da Slovenija ostane varna država, da lahko v miru ustvarjate in ponoči mirno spite? In bi bil odgovor vsega ljudstva: Mi smo za to, da mirno spimo in da imamo vojsko. In če bi potem vprašali naše državljane in naše ljudi – Ali ste za to, da vaši otroci varno hodijo v šolo, so varni v šoli, se varno igrajo v parkih in na športnih igriščih? – bi bil odgovor: Ja, mi smo za to, da so naši otroci in mi varni. Torej glasoval bom seveda proti referendumu o varnosti Slovenije in tudi apeliram na vse kolege, odgovorne poslance in upam, da bodo v večini seveda proti razpisu posvetovalnega referenduma o sprejemu predloga resolucije o razvoju in opremljanju Slovenske vojske, ki je tudi nacionalna varnost. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlagatelj ima besedo.
Hvala za besedo, predsedujoči. Znova smo slišali ustaljeno kitico, kako je treba vojake obleči in obuti, da morajo imeti dobro hrano, obleko, škornje, nekako v opoziciji do dejstva, da tega v tem hipu nimamo, kar sicer ni čisto res. Pa tudi če bi bilo, se vlada Janeza Janše s tem ne ukvarja, niti se s tem ne ukvarja resolucija, za katero predlagamo, da gre na referendum. Ne kupuje se hrane, obleke, škornjev, ampak se kupuje orožje, oklepnike, helikopterje za specialne sile. V resolucijo so vpisani celo topovi, havbice. To je denar, v katerega bi ta resolucija in ta vlada prekanalizirala javna sredstva, denar vseh državljank in državljanov. In to ne v nekem nedolžnem obsegu, pogovarjamo se o 5,4 milijarde evrov sredstev do leta 2035. To je ogromno denarja. In če do teh izdatkov dejansko pride, bodo kratko slamico potegnili vsi državljanke in državljani, ker bo denarja zmanjkalo za njihove življenjske temeljne potrebe, od infrastrukture do bolnišnic. Ker dodatnih sredstev ne bo kje vzeti, če jih bomo v takem obsegu zmetali v tuje vojaškoindustrijske komplekse in v ekspedicijske korpuse po Bližnjem vzhodu, podsaharski Afriki in ne vem kje še vse, na teh območjih sveta, za katera pravite, da se varnostno okolje v njih spreminja in da naj bi bila Slovenija zaradi tega ogrožena. Pa se res varnostno okolje spreminja kar samo od sebe, kot implicirate? Ne. Varnostno okolje spreminjajo točno tiste naše zaveznice znotraj Nato pakta, od katerih kupujemo orožje, zato da pomagamo njim na njihovih misijah to varnostno okolje spreminjati – države okupirati, občasno vojaško vdreti vanje in tako naprej. Nihče ne problematizira mirovniških misij, na katerih sodeluje tudi Slovenska vojska, ampak žal je takih zgolj 1 % pod okriljem Organizacije združenih narodov, če prerežemo sodelovanje pripadnic in pripadnikov Slovenske vojske na misijah. Dodatnih 9 % misij se izvaja v okviru Evropske unije, pa še te misije niso v celoti nedolžne. Slovenska vojska recimo v Maliju servisira interese francoskega imperializma in podpira eno izmed frakcij v njihovi državljanski vojni. Pa mirovne misije sploh niso predvidene v tej resoluciji kot tista krovna zunanja usmeritev sodelovanja Slovenske vojske, ampak resolucija zelo jasno da vedeti, da naj bi pripadnice in pripadniki v še večjem številu sodelovali tudi na misijah, ki niso mirovne narave.
Hvala lepa. Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi 71. člena Poslovnika Državnega zbora še kdo razpravljati. Ker ugotavljam, da ja, bom sprožil listo. Prosim, da se prijavite tisti, ki želite razpravljati. Prijave za razpravo potekajo. Če se bosta prijavila predlagatelj in predstavnik Vlade, v tem primeru dobita besedo kot zadnja. Boris Doblekar ima prvi besedo.
Hvala lepa za besedo, spoštovani predsednik. Sicer nisem bil prijavljen k razpravi, ampak se moram vseeno oglasiti, ker sem poslušal čez cel dan kar nekaj razprav, ki so bile sicer nekatere morda na mestu, ostale pa bolj kot ne neko politiziranje in politični boj na plečih slovenskih vojakinj in vojakov. Dejstvo je, da Slovenija vojsko potrebuje za obrambne namene. Tukaj govoriti o nekih napadalnih namenih je popolnoma deplasirano, ni na mestu. Za kolektivno varnost smo se Slovenci odločili in zato imamo tudi tako Slovensko vojsko kot tudi smo pridruženi v Nato, kjer skupaj z ostalimi državami varujemo svoje države oziroma svoje ozemlje. Da pa tukaj poslušamo s strani predlagatelja po referendumu o ljudstvu, o ne vem čem vse, seveda je zopet ta institut ljudstvo zlorabljen, kolikor se le da. Seveda je treba ljudstvo vprašati. Ljudstvo zastopamo mi, poslanke in poslanci v Državnem zboru, ker smo bili tudi izvoljeni. In če bi v stranki Levica imeli tako veliko zaupanje, potem vam verjetno ne bi bilo treba še naknadno ljudstva spraševati. Levica in vedno bolj tudi opozicija uporablja simbole Jugoslovanske ljudske armade, rdeče zvezde, da ne bomo tega pozabili. Tega ne smemo pozabiti. Zato seveda je meni popolnoma jasno, da imate takšen odnos do Slovenske vojske, do Slovenije. JLA je imela na tankih, kapah, partijskih knjižicah rdečo zvezdo, KUL koalicija pa to nadaljuje še v samostojni Sloveniji. Koliko milijard je zapravila JLA vojska, torej ta vaša vojska, katere simbol nosite, koliko davkoplačevalskega denarja je zapravila, lahko najdete na Googlu. Si lahko pogledate, kaj je ta vojska počela z denarjem, ljudmi in pa kaj je počela tudi s tem simbolom, ki ga vi tako radi nosite in se z njim kitite. In pa še naprej napadate, nadaljujete z napadi tako na Slovensko vojsko kot tudi na samostojno Slovenijo s takimi razpravami, ki sem jih danes poslušal. Vas ne skrbi in ne zanima varnost Slovenije, Evropske unije pa vseh držav, združenih v Natu. Ne skrbijo vas niti reveži niti delavske plače, ste proti dvigu delavskih plač, to je jasno, to ste tudi že povedali. In kot poslušam iz vaših razprav in iz teh predlogov po referendumih, ne marate niti Slovenske vojske, ne želite, da bi bila kadrovsko okrepljena in pa opremljena po najboljših standardih. Ste kdaj slišali za mravljišče ali pa čebelji panj? Ste slišal kdaj morda za to? Malo se pozanimajte, če ne veste, in boste hitro ugotovil, da ta skupnost mravelj ali pa čebel ne bi preživela brez svoje vojske, in zato ima tudi pri njih vojska odločilno vlogo za njihov obstoj. In tako je tudi pri državah, to si morate zapomniti. Brez vojakov, brez zaščite skupnosti ni skupnosti. Je ni. In seveda zganjate ta populizem, prvovrstni, prve vrste. Reklamirate Jugoslovansko ljudsko armado, torej agresorja, s svojimi rdečimi zvezdami, ki jih Slovenska vojska že več kot 30 let ne uporablja. Reklamirate socializem pa komunizem. Seveda, Sloveniji s takimi razpravami in temi nebulozami želite revščino, kaos, anarhijo, ne spoštujete naše tradicije in zgodovine, glede na to, kar poslušamo. In predlagani referendum po istem kopitu kot Zakon o vodah, popolnoma po istem kopitu. Populizem prve vrste. Tam ste zlorabil vodo, tukaj pa vojsko. Na žalost vam je s populizmom in lažmi ter aktivacijo svoje vojske z Metelkove 6, za katero vam seveda nikoli ni škoda denarja, nikoli vam ni škoda denarja za vašo vojsko, in pa z lažmi ste zmanipulirali ljudi pri referendumu o vodah; tokrat vam to žal ali pa na srečo ne bo uspelo. In zato na koncu samo še – jaz tega vašega predloga ne morem podpreti, ker imam rad Slovensko vojsko in Slovenijo. Živela Slovenska vojska!
Tako je. Hvala lepa. Postopkovni predlog, Violeta Tomić.
Gospod Doblekar je imel zdaj celo eskapado in govoril je prav o vsem, razen o temi, ki je na dnevnem redu, ne. Slišali smo o agresorju, JLA, o rdečih zvezdah, o Zakonu o vodah. Lepo vas prosim, saj je prav, da ste mnogo toleranten kot vaš predhodnik iz vrst SDS, ki kar skače v luft, kadar mu tema ni všeč in kadar mu predvsem vsebina ni všeč, ampak to, kar si je zdaj privoščil Boris Doblekar, govori mnogo več o njem kot o nas in o temah, o katerih razpravljamo, ker je pomešal vse. Vemo, kdo je razorožil Teritorialno obrambo [[…]]
Kolegica Violeta Tomić, to ni postopkovni predlog.
To je postopkovni, da naj se tudi on drži teme.
Ne, Violeta, ni. Postopkovni predlog je proceduralno vprašanje glede uporabe poslovnika, ne pa nestrinjanje s tem, kar je nekdo povedal. Če gremo tako naprej, potem bodo sami, po vaše, postopkovni predlogi in se boste prerekali. Besedo ima Andrej Černigoj. [[oglašanje iz dvorane]] Se opravičujem. Sem preskočil koga? Aha, mag. Branka Grimsa. Ima prvi besedo.
Hvala za besedo. Vsem prav lep pozdrav! Veliki humanist in nominiranec za Nobelovo nagrado gospod Vaclav Havel je že pred mnogo leti zapisal bistvo moderne levice – Laž je nesmrtna duša levičarjev. In danes govorimo o referendumu, ki ga predlaga Levica. V resnici Levica zdaj predlaga dva referenduma. S prvim hoče preprečiti, da bi delavci dobili višje plače. To je res dosežek moderne levice prve kategorije in veliko pove o tem, kam pravzaprav ta stvar gre. Si predstavljate, da Levica hoče preprečiti delavcem višje plače, neto plače, tisto, kar delavec dobi v žep, da bi ja slabše živel?! Kako imate že geslo? Revščina za vse, ne samo za peščico. No, dobro ga uresničujete, moram reči. V drugem predlaganem referendumu pa pravite, da se zavzemate za to, da ne bi zapravljali denarja za orožje. Moderen svet je žal tak, da se je treba včasih tudi braniti. Tudi smo na soseščini Balkana, kjer žal kotel vedno znova brbota. Tudi če sledite najnovejšim Dodikovim in ostalim izjavam tamle dol v Bosni, ni nujno, da se bodo stvari tam dobro razpletle, ne glede na to, da se Evropa in zveza Nato trudi, da bi ohranila mir. Se pravi, zanesti se moramo predvsem sami nase in za obrambo Slovenije, naše domovine. Gre za varnost ljudi. Vi ob tem opletate stalno z očitki, očitki, ki so pravzaprav provokativni, z njimi grobo žalite Slovensko vojsko, vse, ki sodelujejo v prizadevanjih za varnost Slovenije, jih zmerjate. Noben Slovenec v samostojni Sloveniji ni sodeloval po nalogu države v kakršnikoli okupatorski misiji ali pa čem podobnem. In kakršnokoli tovrstno namigovanje je groba žalitev in bi osebno predlagal Slovenski vojski, da tistega tudi toži, da se enkrat za vselej ta demagogija konča. Kar pa se orožja tiče, pa je treba navesti tisto, kar danes navajam samo v tem tednu že tretjič. Pa sem že neštetokrat povedal v tem državnem zboru, pa glej čudo, nikoli nobeden od osrednjih medijev še ni tega zapisal v taki obliki, čeprav sem vsako od teh stvari že tudi z dokumenti pokazal, lahko jih ponovno pokažem, če je treba. Sicer pa vsi veste, da je to res. Tudi nihče ne zanika, samo tišina je – Kjer tišina šepeta. In kaj je bistvo zgodbe s povečanim oboroževanjem Slovenije, z obveznostjo za to? Prvi se je k povečanemu oboroževanju Slovenije pisno zavezal, tudi s tem posredno z nakupom oklepnikov 8x8, gospod Tone Rop, LDS, levičarska vlada. Pri tem je, mimogrede, še kršil zakon, ker ni o tem vnaprej obvestil Državnega zbora, ampak je šele potem, ko je to pisno že poslal v tujino, šel iskat potrditev v Državni zbor. Za njim je to še dodatno razpredla naslednja vlada pod vodstvom gospoda Pahorja, v kateri je bila ključna SD. In nato je gospa Alenka Bratušek kot predsednica Vlade poslala novo [[nerazumljivo]]zavezo, v kateri se je ponovno pisno zavezala k povečanemu oboroževanju, spet levičarska vlada. In v njenem času je bil potem, kolikor mi je znano, že končan tisti dodatni izbor, kjer se je odločilo za boxerje, za vozila, ki nekaterim gredo tako zelo v nos. To je spet odločila levičarska vlada, tudi če je to že čas naslednje vlade, je bila tudi ta vlada levičarska. No, in za konec, končno odločitev je v pisni obliki poslal leta 2018 gospod Marjan Šarec gospodu Stoltenbergu. Tudi to lahko preverite, gospe in gospodje. Vse ključne odločitve o povečanem oboroževanju Republike Slovenije, vse zaveze so bile dane v času levih vlad. Vi pa tukaj zmerjate tiste, ki pač poskušamo bodisi v parlamentu, bodisi v vladi, bodisi v Slovenski vojski držati vaše dane besede v tujini, zato da ohranimo ugled in verodostojnost Republike Slovenije v tujini. In s tem seveda tudi pozitivno oceno, ko gre za iskanje gospodarskega sodelovanja, gospodarskih zaveznikov, investitorjev in seveda vseh, ki kakorkoli lahko pripomorejo k hitrejšemu razvoju Slovenije in seveda, kar je bistveno, k večji slovenski varnosti.
Hvala lepa. Besedo ima Andrej Černigoj.
Spoštovani predsednik, hvala za besedo. Naj tukaj jasno obelodanim. Po mnenju Zakonodajno-pravne službe, po mnenju velike večine poslancev v Državnem zboru in po mnenju in oceni Vlade je predmet današnjega odločanja na predlaganem posvetovalnem referendumu določen nejasno. Referendumsko vprašanje, kot je zastavljeno v obravnavanem predlogu za razpis referenduma, je zavajajoče ter v tem smislu tudi nejasno. Iz vprašanja namreč ni razvidno, ali se vprašanje nanaša na predlog resolucije kot celoto ali samo na posamezno izrečene izpostavljene dele predloga resolucije. Tudi mene, v nadaljevanju, zelo žalosti današnja razprava, kjer se je izkazalo, da eksperti za vse, tudi za Slovensko vojsko. V celotni zgodovini službovanja v Državnem zboru, v celotnih vseh osmih letih, odkar so v Državnem zboru, se niso niti enkrat udeležili Odbora za obrambo na terenu; in na žalost, izgleda tudi tako, da niso še nikoli obiskali slovenskih gozdov. Naj za njihovo presenečenje povem, da gozdne vlake so v Sloveniji zelo dobro urejene in tudi široke. Za konec. Sam osebno menim, da v delovanju, ki ga vidimo v zadnjih mesecih, v delovanju skrajne levice na področju obrambe vidimo željo po razgradnji temeljnega člena suverenosti Republike Slovenije, ki bi jo lahko z vso resnostjo primerjali z nedržavotvorno delno razorožitvijo slovenske Teritorialne obrambe. Hvala za pozornost.
Hvala lepa. Besedo ima Anja Bah Žibert.
Hvala lepa, predsedujoči, za besedo. Nisem se najprej nameravala oglasiti pri tej točki, vendar pa me je za vsako, ko so se oglasili na levi strani predstavniki Levice, dobesedno zbodlo in sem rekla – napaka. In sedaj imam ta trenutek, da to napako popravim. Sramota, sramota, sramota, spoštovani levičarji. [[oglašanje iz dvorane]] Ja, in to se nekdo še smeje ob tem. Poniževati Slovensko vojsko, delati jo za notranjega sovražnika. Pa kam vi peljete to državo? In se greste neki populizem, češ saj za vojsko ni potrebno, vojska ne potrebuje, vojska hodi po tujini. Kaj vi sploh veste o vojski pa njeni tujini?! Nič, nič ne veste o vojakih, ki hodijo na misijo, nič ne veste o tem, kaj njihove družine preživljajo doma in tudi oni. Ampak tam pomagajo. Tam niso za to, kar pravite vi, da se gredo vojno in da napadajo civiliste. Laž, laž in sramota, kar govorite. Kolikim so tam pomagali, sploh veste? Ali sploh veste, kaj vse so počeli? Iz vaših razprav ni čudno, da potem prihajajo novinarji tipa zgaga, ki govorijo v času, ko Slovenska vojska pomaga celo slovenskim bolnišnicam s svojim kadrom, da je to fašistična vojska. To je zapis iz njegovega Twitterja in vse to prihaja zaradi vaših razprav. Ne dolgo pod levo vlado, ki ste jo vi podpirali, Slovenska vojska ne samo da ni imela za oblačila, ampak njihove plače so bile takšne, da so popoldne delali različna dela, tudi svojo plazmo so dajali. Še več, hodili so po humanitarne pakete, borili so se za to, kdaj bo kdo dežuren in kdaj bo lahko šel kdo na misijo, zato da bo preživljal svojo družino. In vi bi pobrali še to. Uničiti, raztrgati, kajti to je notranji sovražnik, in vemo, kako je treba početi z notranjim sovražnikom. Nekako tako kot danes počne Levica na Twitterju glede mene. Laž in zavajanje. Še enkrat, laž in zavajanje, kolega Miha Kordiš. Nič od tega ni res.
Spoštovane kolegice, predlagam, da se vrnemo na razpravo.
In se vračam na razpravo. Dejstvo je, da pač Slovenska vojska potrebuje opremo, potrebuje opremo; in potrebujemo Slovensko vojsko. In tukaj ni vprašanje, ali–ali, seveda potrebujejo tudi drugi sistemi. Tudi drugi sistemi potrebujejo finančno [[…]], in to počnemo. Dali smo denar v zdravstvo, dajemo ga v šolstvo, ampak tudi v Slovensko vojsko. Se pravi, tukaj ni vprašanje, ali – ali, ampak in – in. In ta vlada to počne. Pod vašo pa ni bilo ne ali – ali ne in – in, ampak je bilo nič – nič. Jaz ne vem, kam ste dajali denar, ampak nič ni bilo. Nič ni bilo na področju zdravstva, nič ni bilo na področju šolstva in nič ni bilo na področju vojske. To pa obvladajo vaše vlade. Bilo je pa kar nekaj študij, kamor so izpuhteli milijoni, in tako naprej. In seveda podpiram vsakršno resolucijo, ki pomaga dolgoročnemu programu in nekako pomaga k temu, da bo slovenska vojska ostala opremljena. In kot je že rekel kolega Grims, oprema slovenske vojske ni zgolj, bom rekla, čas ali pa delovanje te vlade. Slovenska vojska ali pa nekatere ključne odločitve so se celo sprejemale pod levimi vladami. Ampak pri vas je tako, da seveda potem tisto hitro zanikate, če vam ne pride v kontekst vaše ideološke sheme. In prosim predlagatelje, ne zavajajte ljudi. Dajte, pojdite se pošteno igro, pošten boj. In ja, ni ali – ali, je in – in; in za razliko od vas, ni nič – nič.
Hvala lepa. Besedo ima Jure Ferjan.
Gospod predsednik, hvala lepa za besedo. Cenjeni visoki zbor in lepo pozdravljeni tudi vsi, ki spremljate to razpravo! V dobrih štirih urah je bilo povedano veliko. Žal pa tudi veliko udrihanja po pripadnicah in pripadnikih Slovenske vojske, po Slovenski vojski. Pravzaprav po tem, da je Slovenija varna dežela. Slovenija je trenutno ena izmed varnejših držav na svetu. In ker si osebno želim, da bi tako ostalo tudi v bližnji in daljni prihodnosti, seveda ne bom podprl predloga za razpis posvetovalnega referenduma. Ravno nasprotno. Podpiram, da se tudi v Slovensko vojsko namenja sredstva, ki so nujna za njen obstoj, ki so nujna za njeno delovanje. Je pa današnja razprava pokazala marsikaj. Pokazala je, da očitno v Levici niso samo proti visokim, višjim, boljšim plačam za vse, ki v Sloveniji delajo in ustvarjajo blaginjo, ampak tudi proti varni državi. Če pogledamo nekoliko podrobneje, to verjetno niti ni takšno presenečenje. Verjetno je za vaš boljše kaos in anarhija, ki se sklada nekako z vašo ideologijo, v kateri ste navajeni in željni vladati. In to se je izkazalo tudi v današnji razpravi po tem, kar ste povedali. Za vas je očitno škoda denarja za tiste, ki skrbijo za to, da smo v Sloveniji varni. Najprej ste žalili zdravnike, zdaj žalite tudi vojake in vojakinje. Ali zato, ker pomagajo tudi vojaki in vojakinje, tudi pripadnice in pripadniki Slovenske vojske v spopadu z epidemijo covida-19? Na to vprašanje si boste verjetno odgovorili sami. Za vas pa ni škoda denarja, ko se dajal denar, ko ste bili tudi nadkoalicijska stranka, za nevladne organizacije, predvsem s sedežem na Metelkovi 6, ko se je dajal denar za študije, kako se nekaj da oziroma ne da narediti. Pa to gre za na desetine milijone evrov. To pa ni bilo škoda denarja. Ko se pa sprejema resolucija, ki bo dolgoročno pomenila stabilno Slovensko vojsko in da bo Slovenija tudi v prihodnosti varna dežela, to pa je problem. Tako kot je problem, da bodo ljudje imeli višje plače in da bodo lahko tudi več trošili, si več privoščili in da bodo imeli višjo blaginjo. Tudi to je za Levico problem, kajti, kot rečeno, vaše naravno stanje je seveda kaos in anarhija. In naj sklenem samo s tem, da več kot 4 ure razprave samo še enkrat dodatno kaže in dokazuje, kdo je v Sloveniji za to, da se Slovenija razvija, da Slovenija napreduje, in kdo je tisti, ki ruši – ki ruši višje plače, ki ruši varno državo in ki ruši tam, kjer se rušiti da. Hvala lepa.
Hvala lepa. Spoštovani kolega Kordiš, vi boste itak kmalu imeli besedo. Jaz predlagam [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Glejte, če ne bo postopkovni predlog, vam bom vzel besedo. Dobro, imate postopkovni predlog.
Hvala, predsedujoči. Moj postopkovni predlog je, da malce bolj aktivno ali proaktivno vodite to sejo, kot je to v tem trenutku. Pa ne zaradi vas, ampak zaradi razprav, kakršne padajo v eter, in bi želel, da zaščitite integriteto nas v Levici, ki sodelujemo v tej razpravi. Poglejte, kaj poslušamo – da smo notranji sovražnik, da nasprotujemo dvigu delavskih plač in podobne patološke laži, blatenje, zmerjanje, vreščanje. Pa to ni normalno. Podtika se nam, da trdimo ne vem kakšne stvari o pripadnikih in pripadnicah Slovenske vojske in ne vem kaj še vse. Pa to se ne more na tak način nadaljevati. Ali bo res vsak lahko rekel ravno karkoli. Pljunil vsakogar v obraz in bo to šlo normalno skozi. In lagal in lagal in lagal samo zato, da se to prime, da bo nekoga diskreditiral. Tu vas prosim, ker je bilo nekaj res takih primerov krepko čez mejo, da če se v nadaljevanju ponavljajo, predsedujoči, intervenirate, zaščitite našo integriteto in opomnite razpravljavca.
Hvala lepa. Postopkovni predlog je po mojem na mestu. Jaz predlagam, da se vzdržite grobih očitkov. Dajte razpravljati čim bolj argumentirano. Besedo ima Mojca Škrinjar.
Hvala lepa. Mimogrede, če dovolite, omenim tudi način razprave, če je koga treba opominjati, kako bi se bilo treba vesti na razpravah, je bila to Levica, kar smo bili priča na odboru za izobraževanje prejšnji petek. Ne vem, kdo je tisti, ki lahko prvi kamen vrže. Če grem na temo. Država mora imeti svojo vojsko. Države brez vojske praktično ni. Država mora poskrbeti za varnost državljank in državljanov. Varnost in zdravje sta prvi dobrini, ki ju človek potrebuje, pa tudi pravica je to. Mi imamo pravico, da smo varni. Varni pa bomo, če nas bo varovala solidno opremljena vojska. Naša vojska je del Nata in dolžni smo tudi spoštovani zaveze, ki smo jih dali Natu. Nato nas bo branil, ko bo to potrebno, ampak tudi mi moramo spoštovati te zaveze. Poglejmo, kaj se danes dogaja na mejah Ukrajine, pa ne bomo več tako dobre volje. Treba je biti ves čas dobro pripravljen na karkoli. Smo pa seveda veseli, da imamo mir in da smo dejansko, mislim da, 5. najbolj varna država na svetu. To je res za čestitati vsem našim odločevalcem, tako Slovenski vojski kot tudi Policiji, pa tudi na koncu državljanom in državljankam, ki pripomoremo k temu. Torej kdor nasprotuje Slovenski vojski, nasprotuje Sloveniji. In ta odnos je zaničevanja vreden. Lahko častite kulturo revščine, ker toliko kot govorite, jo dejansko častite. Proti revščini je treba delati na način, da je gospodarstvo uspešno in da lahko ljudje zaslužijo, da so zdravi, da delajo in da zaslužijo. Če želite deliti denar takoj na izvoru, to pomeni, da želite tudi, da se ta denar izgubi nekje v raznoraznih študijah – o študijah, o domovih, kjer potem nikjer ni nobenega doma za starejše, je pa veliko študij, ali bi naj bilo veliko študij. Torej da bi podprli kakršenkoli referendum v smislu, da bi se izognili opremi in opremljanju in vzdrževanju naše vojske, je povsem nerazumno. Slovenija mora ostati trdna, solidna država, partnerica Nata, tako kot se spodobi, dostojanstveno, ne pa da bodo naši vojaki hodili razcapani okoli in da bomo leto za letom dobivali slabe ocene. Mi smo solidni partnerji. Čeprav smo maloštevilčni, ampak smo pa toliko bolj solidni in trdni partnerji. In Slovenska vojska je ena izmed velikih jamstev za to. Hvala.
Besedo ima Miha Kordiš kot zadnji.
Hvala za besedo, predsedujoči. Ker smo v zadnjih razpravah izgubili rdečo nit, o čem pravzaprav gre točka dnevnega reda. Točka dnevnega reda je pobuda za razpis referenduma o resoluciji, ki bi do leta 2035 za nabave orožja in misije vrgla dodatnih, poleg obstoječega orožarskega budžeta, dodatnih 5,4 milijarde evrov denarja. To je astronomska številka. Sredstva, ki bi šla v ta namen, pa bodo izgubljena za področja, kjer ljudje dejansko potrebujejo nemudno ukrepanje države, od javnega zdravstva naprej. In poslušam desno tribuno, ki govori o Slovenski vojski gor, Slovenski vojski dol, kupuje pa orožje za potrebe zveze Nato. Vojaško tehniko, ki jo celo ob najbolj benevolentni interpretaciji ne moremo uporabiti za obrambo domovine. Oklepniki, ki so jedro take koncepcije Slovenske vojske, so preširoki, pretežki, neuporabni za kakršnikoli primer dejanske vojaške agresije na našo državo. Primerni so samo za patruljiranje po državah tretjega sveta, kot ekspedicijski korpus z ameriškimi intervencijami, in prav čisto nič drugega. V vojaškotehničnem smislu so oklepniki v resnici glineni golobi, še posebej kadar delujejo brez zračnega pokritja. Te orožarske rabote se dogajajo izključno zaradi pritiskov zveze Nato, ta pa v obratu pritiska manj zaradi kakršnekoli ogrožene varnosti, pa bolj za to, ker so se generalski čini Nato pakta spremenili v trgovske potnike vojaškoindustrijskih kompleksov največjih jedrnih držav znotraj zveze Nato. V osnovi se kupuje orožje zato, da imajo mednarodni orožarji dobičke. Koliko je tukaj notri varnostnega, pa je bolj natančneje opredeliti kot agresijo, kot okupacijo, kot je bila denimo tista v Afganistanu. In seveda v obrambi ambicij po tem, da denar vseh državljank in državljanov zakurijo za tuje vojaškoindustrijske komplekse, potem zagovorniki te resolucije danes patološko lažejo; in tako zelo, da kar sami od sebe slikajo argument, zakaj potrebujemo vsak evro za javno zdravje, ne pa za orožje. Pa poslušamo, kako smo v Levici proti višjim delavskim plačam, medtem ko z davčno reformo vlada v resnici bogatašem znižuje davke. Povejte mi, kdo bo financiral socialno državo, če bo sprejeta davčna reforma, ki ji bo vzela 800 milijonov evrov na leto, pa resolucija in še kakšen dodaten orožarski zakon, ki bi v naslednjih nekaj letih 5 milijard in še nekaj dal za orožje. Pa saj ne bo denarja ostalo praktično za nič drugega kot za nekaj privilegiranih birokratov in političnih funkcionarjev, pa mogoče za policijo, ki bo morala gaziti nezadovoljno ljudstvo in po njem metati solzivec. In potem bo zgodbe konec. Ne bo evrov za socialo, ne bo evrov za infrastrukturo, razvoj in tako naprej. 50 Nobelovih nagrajencev je poslalo Organizaciji združenih narodov odprto pisno, da naj se v naslednjih letih globalno, v vsaki državi posebej, vojaški izdatki znižujejo za 2 % na leto. Papež je na veliko noč letošnjega leta, papež – vaša ideološka figura, pozval in obsodil stopnjevanje oboroževanja po posameznih državah. Logično, seveda. Slovenija ni vojaško ogrožena na noben način; je pa ogrožena socialno, zdravstveno, razvojno in še kako drugače. Tukaj so področja, kamor moramo dejati denar, ne pa da z nekimi poceni obtožbami in floskulami odrekamo ljudem v tej državi, ki naj bi jih orožje branilo, kako ironično, elementarno demokratično pravico, ki je pravica do referendumskega odločanja. Tukaj v Levici vztrajajmo, da je kakršnokoli zapravljanje denarja za orožje in stopnjevanje slovenske udeležbe na Natovih misijah za okupacijo tujine vprašanje temeljnih prioritet, kam kot družba in država gremo, in je nekaj, o čemer naj spregovorijo državljanke in državljani ob glasovalni skrinjici na referendumu.
Hvala lepa. Zaključujem razpravo. O predlogu sklepa, da se razpiše posvetovalni referendum o sprejemu Predloga resolucije o splošnem dolgoročnem programu razvoja in opremljanja Slovenske vojske do leta 2035, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali čez pol ure v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda in 28. sejo zbora, ki jo bomo z glasovanji nadaljevali ob 17.30. (Seja je bila prekinjena ob 17.01 in se je nadaljevala ob 17.30.)
Spoštovani kolegice poslanke, kolegi poslanci, gospe in gospodje, nadaljujemo s prekinjeno sejo zbora. Državni zbor bo glasovanje opravil po naslednjem vrstnem redu: 14., 2., 7., 18., 17. in 22. točka dnevnega reda. Prehajamo na glasovanja zbora o predlogih odločitev. Poslanke in poslance prosim, da preverite delovanje glasovalnih naprav. Nadaljujemo s prekinjeno 14. točko dnevnega, to je s tretjo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o sodnih taksah v okviru rednega postopka. Ker k predlogu zakona matično delovno telo ni sprejelo nobenega amandmaja in ker amandmaji k prehodnim in končni določbi niso bili vloženi, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 86 poslank in poslancev, za je glasovalo 60, proti 12. [[Za je glasovalo 60.]] [[Proti 12.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 2. točko dnevnega reda, to je s tretjo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o spodbujanju investicij v okviru nujnega postopka. Ker v drugi obravnavi amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona, to je na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 88 poslank in poslancev, za je glasovalo 48, proti 8. [[Za je glasovalo 48.]] [[Proti 8.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 7. točko dnevnega reda, to je s tretjo obravnavo Predloga zakona o spremembi Zakona o sistemu plač v javnem sektorju v okviru skrajšanega postopka. Ker k drugi obravnavi amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, prehajamo naodločanje o predlogu zakona. [[oglašanje iz dvorane]] Glasneje? Bodo službe dale malo bolj glasneje, vi pa, prosim, poslušajte. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 87 poslank in poslancev, za je glasovalo 45, proti 40. [[Za je glasovalo 45.]] [[Proti 40.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 18. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga za razpis posvetovalnega referenduma o sprejemu Predloga resolucije o splošnem dolgoročnem programu razvoja in opremljanja Slovenske vojske do leta 2035. Odločamo o naslednjem predlogu sklepa: Razpiše se posvetovalni referendum o sprejemu Predloga resolucije o splošnem dolgoročnem programu razvoja in opremljanja Slovenske vojske do leta 2035. Miha Kordiš, obrazložitev glasu v imenu poslanske skupine.
Hvala za besedo, predsedujoči. V Levici predlagamo razpis referenduma na temo resolucije, ki bo do leta 2035 za misije v tujini in nove nakupe orožja namenila dodatnih 5,4 milijarde evrov. To je ogromno ogromno denarja, ki ga ljudje v tej državi potrebujejo vse drugod, kot pa v raznoraznih topovih in v oklepnikih. Imamo javno zdravstvo, ki je že desetletja podhranjeno in je bilo v krizi, še preden je nastopila epidemija covida-19. Imamo domove starejših občanov, v katere se takisto že desetletja ne investira dovolj, zato imamo 12 tisoč starostnikov, ki čakajo v vrsti na posteljo. Mladi se ne morejo osamosvojiti in ne morejo do svojega stanovanja, ker je teh stanovanj premalo. Najemnine, denimo v Ljubljani, letijo v nebo. Najmanj, kar nam manjka, je 10 tisoč javnih neprofitnih stanovanj. Tudi teh ne moremo zgraditi, če bomo denar namenili za tuje vojaškoindustrijske komplekse. Tu je še največji izziv 21. stoletja, to je podnebna kriza in podnebni zlom, katera bo ravno tako potrebovala množično investiranje iz javnih sredstev Republike Slovenije, ki ne bo na noben način mogoče, ne v razvoju, ne v prometu, ne kjerkoli drugje, če nam bo omejena proračunska sredstva požrla neka zaveza do Nato pakta, ki je državljanke in državljani niso nikoli podpisali in o njej nikoli odločali. Referendum o pristopu k Nato paktu leta 2003 namreč na noben način ni vključeval ideje aktualne politike, da bo kupila osemkolesnike, da bo kupila štirikolesnike, da bi v bodoče kupovala tudi topove. Zato je resolucija, ki naj bi predstavljala družbeni konsenz, kot jo slika aktualna vlada Janeza Janše, primerna stopnička, okoli katere naj se izrežejo vsi državljanke in državljani in na ta način povedo, kam naj po političnih prioritetah naša država koraka v naslednjem desetletju. Je to res zapravljanje denarja za orožje ali pa ne bi nemara sredstev raje namenili v infrastrukturo, v socialo, javno zdravstvo in tako naprej? Po vseh podatkih, ki jih imamo, ogromna večina državljank in državljanov zapravljanju denarja za nakupe nepotrebnega orožja in dodatnemu napotovanju slovenskih fantov in deklet v tujino odločno nasprotuje. To je tudi razlog, zakaj je Janez Janša s svojimi prijatelji v Državnem zboru referendum na temo 780 milijonov za orožje že enkrat prepovedal, prav tako pa nasprotuje razpisu referenduma o aktualni resoluciji. Za zaključek upam, da pri glasovanju ne bomo spet soočeni s primerom, ko bo nek poslanec mešetaril po glasovalnem strojčku nekega drugega poslanca, in da bo glasovanje legitimno izpeljano.
Glasujemo. Navzočih je 88 poslank in poslancev, za je glasovalo 8, proti 48. [[Za je glasovalo 8.]] [[Proti 48.]] Ugotavljam, da zbor predlaganega sklepa ni sprejel. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 17. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI SPORAZUMA MED VLADO REPUBLIKE SLOVENIJE IN ORGANIZACIJO ZA SODELOVANJE PRI SKUPNEM OBOROŽEVANJU (OCCAR) O UPRAVLJANJU PROGRAMA BOXER S STRANI OCCAR. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Predlog zakona je kot matično delovno telo obravnaval Odbor za zunanjo politiko, ki je zboru pisno poročal. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Robert Pavšič bo predstavil stališče Poslanske skupine Liste Marjana Šarca.
Kolegice in kolegi! Navajam: »Obstajajo pa težave, ki izhajajo iz slovenske zakonodaje, zaradi katere tuji zdravniki ne morejo samostojno opravljati svojega poklica. Zato so morali v UKC sestavljati ekipe, ki so vključevali tudi slovenske zdravnike in vojaške zdravnike. Dve zadevi sta. Ali slovenski obrambni minister ne pozna zakonodaje, ali pa je nacionalistični ponos okužil tudi zdravstvo na drugi strani meje.« To piše novinar Mauro Manzin pred dvema dnevoma v italijanskem dnevniku Il Piccolo. In to si mislijo o našem ministru v Italiji – da ne pozna slovenske zakonodaje. Toliko o njegovi kredibilnosti in o tem, kako bomo porabili 400 milijonov evrov za oklepnike, ki jih potrjujemo danes. Bistveni sta dve vprašanji. Ali Slovenska vojska potrebuje vlaganja? Seveda jih. Drugo vprašanje pa je, ali potrebuje Slovenska vojska vlaganja na ta način, kot ga je zdaj izpeljala ta vlada in to ministrstvo s Toninom na čelu. Spomnimo se, da je ravno vlada Marjana Šarca po dolgem času obrnila trend vlaganja v obrambni sistem Slovenije; ampak realno, transparentno in predvsem odgovorno, na osnovi dejanskih potreb in realnih možnosti. Danes pa smo priča povsem drugi zgodbi. Ogromen proračunski primanjkljaj, kjer se vlada zanaša na bodočo rast, ni dobra popotnica za prihodnost. Ni dobra popotnica niti za investicije, ki so, še enkrat poudarjam, potrebne. Zdaj pa smo postavljeni pred ratifikacijo pogodbe za nabavo težkih oklepnikov, njihova cena pa narašča iz meseca v mesec, iz odbora v odbor, iz predstavitve v predstavitev. Spet bomo izvedli izrazito netransparenten nakup opreme, vojaške opreme, ki jo v Sloveniji že tradicionalno spremljajo različne afere. Zadnji nakup ministra Tonina – transportno letalo – je že zgrešen. Minister je kupil letalo, ki ga je ameriška vojska upokojila, ker je predrago za uporabo. Ampak pri nas je pač denar, davkoplačevalski denar, postranskega pomena. Bomo pač vzeli še en kredit, mar ne? Zato še enkrat izpostavljam razliko med nami in vami, med LMŠ in koalicijo SDS, Nova Slovenija, SMC. Mi zagovarjamo realnost, upravičenost, zakonitost, transparentnost, predvsem pa odgovornost. Odgovornost do vseh državnih podsistemov države in predvsem ljudi. Kaj zagovarjate vi, vidimo. Trmasto vztrajanje pri svojem, ne glede na ceno. LMŠ je proti takšnemu neodgovornemu ravnanju. Imamo boljše poti in realne možnosti, ampak vi to oboje zavračate.
Hvala lepa. Matjaž Nemec bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Kolegice, kolegi! Najverjetneje se boste strinjali z oceno, da Republika Slovenija pri nabavi orožja v zadnjih 30 letih ni imela srečne roke ali pa so nekateri imeli preveliko roko pri tem. Kakorkoli, neposredna povezava s sedanjim in bivšim in bivšim predsednikom Vlade ter tudi nekdanjim obrambnim ministrom je neizpodbitna in mislim, da ni nikogar, ki bi kakorkoli lahko danes tukaj zanikal. Ministrstvo za obrambo je bilo vodeno tudi s strani Socialnih demokratov. Takrat ga je vodila ministrica Andreja Katič, govorim o letu 2018, ki je tudi dala pobudo za sklenitev sporazuma med Vlado Republike Slovenije in Organizacijo za sodelovanje pri skupnem oboroževanju o upravljanju programa Boxer. Ta skupna organizacija nosi ime OCCAR. Z informacijo o poteku postopka nakupa bojnih kolesnih vozil 8x8 za izgradnjo srednje bataljonske bojne skupine se je seznanila tudi takratna Vlada Republike Slovenije ter seveda pristojni odbor – Odbor Državnega zbora Republike Slovenije za obrambo. Ocenjena vrednost projekta, ki je vključevala tudi stroške nakupa 48 vozil boxer in ustrezno logistično podporo, je bila takrat, pozor, 306 milijonov evrov z DDV. Od predloga iz leta 2018 pa do danes obravnavanega Predloga zakona o ratifikaciji Sporazuma med Vlado Republike Slovenije in Organizacijo za sodelovanje pri skupnem oboroževanju o upravljanju programa Boxer s strani OCCAR pa so se razmere precej spremenile, četudi pristop k večnacionalnemu programu Boxer v okviru mednarodne organizacije OCCAR načeloma ni v ničemer sporen. Namreč s potrditvijo zakona ne nastajajo nobeni stroški, do sedaj. Vendar je treba izpostaviti, da je Ministrstvo za obrambo leta 2018 imelo ponudbo, na podlagi katere je bil pripravljen predlog sporazuma in odprta možnost pogajanja, ki bi ceno lahko še dodatno znižala. Sedaj s tako ponudbo Ministrstvo za obrambo ne razpolaga in to je ta ključna razlika. Po postopku iz leta 2018 je bila predvidena nabava 48 vozil, po sedanjem načrtu pa je teh nekoliko manj, teh je 45. In to pomeni manj vozil za več denarja. Trenutne cene vozil niso znane, vendar je pričakovati bistveno višje cene, tudi 15 % na letni ravni, od tistih iz leta 2018, tudi zaradi zvišanja cen materiala v zadnjih dveh letih. Leta 2018 je tako bila cena enega vozila 4,8 milijona evrov z DDV, za vozila, dobavljena v letu 2025, predvidena cena pa je 6,2 milijona evrov. Razlika je občutna, kolegice in kolegi. Tukaj govorimo za okoli milijon in pol na komad. Kar nas tudi skrbi, spoštovani, je dinamika proizvodnje in dobav. Pričakuje se, da se dobava teh 45 vozil podaljša, in to po letu 2026, kar je izven dosega zakona o investicijah v Slovenski vojski za obdobje 2021–2026. Naj postavim primer Litve, ki potrjuje to našo domnevo. Litva je že leta 2016 podpisala pogodbo za nabavo tovrstnih vozil z rokom dobave 2019. Po javno objavljenem podatku bodo ta vozila dobavljena šele v letu 2022, kar kaže, spoštovani, na triletni zamik, torej bistveno dlje od zakona, ki je utemeljen v obdobju 2021–2026. Upoštevati je treba tudi dejstvo, da so bile leta 2019 podpisane pogodbe za dobavo vozil boxer za potrebe Združenega kraljestva, teh je bilo 523 vozil, in Avstralije, teh je bilo 211 vozil, kar pomeni, da se bi proizvodnja naših vozil pričela šele po izdelavi vozil, za katera so že sklenjene vse pogodbe. Kot je nam znano, so se kapacitete proizvajalcev navkljub velikim naročilom bistveno spremenile. Spoštovani kolegice in kolegi, spoštovana slovenska javnost, Socialni demokrati iz navedenih dejstev predlaganega zakona o ratifikaciji Sporazuma med Vlado in OCCAR o upravljanju programa Boxer s strani OCCAR ne bomo podprli. Je pa kar nekaj vprašanj, ki jih ostaja odprtih – na kakšen način bodo izvedena pogajanja, kateri cilji so postavljeni, ali se bo s podpisom zavezujoče pogodbe z vsemi detajli seznanil tudi Odbor za obrambo in cela vrsta drugih vprašanj, tudi finančne narave. Spoštovani, tudi naš poziv gre, tega zakona ne moremo podpreti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Miha Kordiš bo predstavil stališče Poslanske skupine Levica.
Predsedujoči, hvala za besedo. Sporazumem z organizacijo OCCAR je ime postopka, po katerem se kupuje oklepnike 8x8 boxer. S tem sporazumom in nabavo, ki je v ta sporazum prelita, je narobe praktično vse. Za začetek lahko izpostavimo, da je nakup oklepnikov 8x8 ocenjen na številko 412 milijonov evrov. To je ogromno denarja, ki bi ga ljudje v tej državi potrebovali praktično povsod drugod, samo v nekem bodočem starem železju ne. Neprestano zagovorniki razmetavanja javnega denarja za orožje poudarjajo, da je varnost temeljna vrednota, zato jo moramo zavarovati, a Slovenija v resnici vojaško ni ogrožena. Celo če bi bila, oklepniki, kot jih vlada Janeza Janše želi kupovati, sploh niso primerni za delovanje na slovenskem terenu. Boxer 8x8 je 36 ton težka pošast, ki si ne more pomagati pri prehodu čez Slovenijo, kadarkoli se pogovarjamo o kakšnih gozdnih površinah, gozdnih vlakah in podobno. Navsezadnje tudi Vlada kot predlagateljica tega sporazuma dejstva niti ne skriva. Tovrstno orožje se ne kupuje za potrebe obrambe domovine, kupuje se za okupacijo tujine. Koncepcija Slovenske vojske z oklepniki 8x8 na čelu, kot jo lahko spremljamo, je postavljena in zastavljena na način, da bo najmanj 50 % slovenskih oboroženih sil pripravljenih za hitro posredovanje v tujini. In to na noben način ni obrambna vojska, gospe in gospodje. To je vojska ekspedicijskega korpusa, ki naj v sodelovanju z Nato paktom, na čelu z Združenimi državami Amerike, deluje tudi po 10 tisoč kilometrov izven meja naše domovine, v zasledovanju nekih čisto tujih korporativnih interesov in nikakor ne v zasledovanju interesov in potreb slovenskih državljank in državljanov. Kot da sama namenskost tovrstnega investiranja javnega denarja v orožje ni dovolj problematična, so tu še korupcijska tveganja. V Sloveniji praktično ne poznamo večjega orožarskega posla, ki bi bil izveden transparentno in kjer bi šle stvari tako, kot morajo iti. Še posebej se je orožarska zmeda okronala z afero Patria, pa v novejšem času z njeno mlajšo sestro afero nakupov oklepnikov Oshkosh. Če slednji morda niso tako zelo poznani, naj izpostavim, da se je pri nakupu osemkolesnikov 4x4 Oshkosh zgolj v nekaj mesecih cena praktično čez noč več kot podvojila. Začetna informacija, s katero smo razpolagali v Državnem zboru in s katero so razpolagali državljanke in državljani, je bila 15 milijonov evrov. Končna cena za isto številko vozil je postavljena na skoraj 40 milijonov evrov. Prav nič drugače se ne obeta z nakupom osemkolesnikov Boxer. Prva informacija o nakupu osemkolesnikov je v naše bolj zavezujoče dokumente vstopila s proračunskim memorandumom za leti 2018 in 2019, kjer je bila cena postavljena na dobrih 200 milijonov evrov, 207 milijonov evrov. Kasneje, ne dolgo za tem, je takratni sekretar na Ministrstvu za obrambo gospod Miloš Bizjak v intervjuju za revijo Slovenska vojska številko že prvič popravil na gor in jo postavil na 250 milijonov evrov. Ko je v svojih zadnjih dneh odhajala vlada Mira Cerarja, je Državni zbor na mizo dobil podoben sporazum o pridružitvi organizaciji OCCAR za nakup osemkolesnikov, kot ga lahko spremljamo danes. No, takrat je bila številka že za sto milijonov evrov višja od aktualne, torej 300 milijonov evrov. Pa danes? Danes za manj vozil, kot je bilo v izhodišču predvideno, torej 56 vozil, dajemo še enkrat več denarja, to je 412 milijonov evrov za borih 45 vozil. Razlika je občutna. Razlika je otipljiva. Pogovarjamo se o 200 milijonih evrih v skupnem znesku in praktično podvojitvi cene posameznega vozila, kar nakazuje ne le na neracionalno trošenje javnega denarja, ampak tudi na hude sume in korupcijska tveganja, ki se ob tem prikazujejo. V Levici si lahko predstavljate, da ostro nasprotujemo kakršnemukoli pridruževanju organizaciji OCCAR, ker ostro nasprotujemo kakršnemukoli tratenju sicer že tako omejenih javnih proračunskih sredstev, ki pripadajo vsem državljankam in državljanom za subvencioniranje tujih vojaškoindustrijskih kompleksov. Hvala.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prijavljenih k razpravi ni. Matično delovno telo v okviru druge obravnave k predlogu zakona ni sprejelo nobenega amandmaja. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Obveščam vas, da zbor o predlogu zakona v celoti na tej seji ne bo odločil. Vložen je namreč predlog za razpis posvetovalnega referenduma o vprašanju, ki je vsebina tega predloga zakona. Predlog za razpis posvetovalnega referenduma in obravnavani predlog zakona sta tako medsebojno vsebinsko povezana. Zbor mora pri odločanju o predlogu zakona upoštevati 28. člen Zakona o referendumu in ljudski iniciativi, kar pomeni, da mora zbor o predlogu za razpis posvetovalnega referenduma odločiti, preden končno odloči o predlogu zakona. O predlogu zakona bo zbor zato odločal po odločitvi Državnega zbora o predlogu za razpis referenduma. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 22. TOČKO DNEVNEGA REDA – TO JE NA OBRAVNAVO MANDATNO-VOLILNIH ZADEV. Prehajamo na obravnavo Predloga za imenovanje prve namestnice predsednika Računskega sodišča. Predsednik Republike Slovenije Borut Pahor je na podlagi tretjega odstavka 8. člena Zakona o Računskem sodišču 24. novembra 2021 predlagal Državnemu zboru, da za prvo namestnico predsednika Računskega sodišča imenuje mag. Majo Bilbija. V skladu z določbo prvega odstavka 7. člena Zakona o Računskem sodišču je član Računskega sodišča imenovan za dobo devetih let od dneva, ko nastopi funkcijo. Besedo dajem predstavnici Urada predsednika republike gospe Nataši Kovač za dopolnilno obrazložitev predloga.
Spoštovani predsednik, poslanke in poslanci! 4. februarja 2022 poteče mandat prvemu namestniku predsednika Računskega sodišča gospodu Jorgu Kristijanu Petroviču. Na javni poziv za zbiranje predlogov možnih kandidatov za to mesto se je prijavilo pet kandidatov, in sicer mag. Maja Bilbija, mag. Maja Hmelak, gospod Zoran Mladenović, gospa Nataša Muser Mišelič in gospa Nataša Prah. Po pogovoru z vsemi kandidatkami in kandidati, opravljenih več krogih posvetovanj z vodji poslanskih skupin se je predsednik republike odločil, da Državnemu zboru v imenovanje za prvo namestnico predsednika Računskega sodišča predlaga mag. Majo Bilbija, vrhovno državno revizorko na Računskem sodišču. Mag. Bilbija je univerzitetna diplomirana ekonomistka in magistrica znanosti s področja davčnega prava. Njena 28-letna poklicna pot je vseskozi vezana na delo na področju javnih financ, predvsem na področju davkov, državne revizije, notranje državne revizije, vodenja kapitalskih naložb družb in javnih naročil. Na Računskem sodišču je delala že v času njegove ustanovitve. Nanj se je vrnila leta 2004 po delu na Slovenski razvojni družbi in na Ministrstvu za informacijsko družbo kot notranja revizorka. Leta 2009 je bila izvoljena za članico Državne revizijske komisije, kjer je dobila bogate izkušnje na celotnem področju javnih naročil. Leta 2013 pa jo je predsednik Računskega sodišča imenoval za vrhovno državno revizorko za področje revidiranja izvajalcev gospodarskih javnih služb, gospodarskih družb, v katerih imata država in lokalna skupnost večinski delež, ter za vse revizije privatizacije, ne glede na to, v katero področje se uvršča uporabnik javnih sredstev. V vsem času je bila aktivno vključena v razvoj in delo Računskega sodišča in tudi povečevanje ugleda te institucije v družbi, kar se je odražalo v vedno zahtevnejših in kvalitetnejših revizijah, kasneje pa tudi v poudarjeni vlogi Računskega sodišča pri svetovanju revidirancem. Kot vrhovna državna revizorka je s svojim oddelkom izvedla številne odmevne in tudi zahtevne revizije, ki so hkrati odpirale pomembna strokovna, nekatera še danes ne v celoti razrešena, vprašanja. Med njimi je eno osrednjih vprašanje, v kolikšni meri je Zakon o gospodarskih družbah v osnovi namenjen družbam, ki na trgu opravljajo pridobitno dejavnost, primeren okvir za ureditev poslovanja družb v večinski lasti države ali občine. Kot je kandidatka pojasnila na javni predstavitvi, vidi nadaljnji razvoj Računskega sodišča predvsem na področjih merjenja učinkov revizij in pa pri krepitvi funkcije svetovanja ter sodelovanja med pristojnimi organi in uporabniki javnih sredstev. Prepričana je, da je pomembno tudi sodelovanje z drugimi neodvisnimi organi in nadzornimi institucijami, katerih pristojnosti se prepogostokrat prepletajo s pristojnostmi Računskega sodišča. Po njenem mnenju bi Računsko sodišče s svojo strokovnostjo in izkušnjami lahko v teh primerih veliko prispevalo k učinkovitejšemu reševanju zadev. Po posvetovanjih z vodji poslanskih skupin v Državnem zboru je mogoče predvidevati, da ima kandidatka potrebno podporo za imenovanje. Predsednik republike meni, da je mag. Maja Bilbija s svojim dosedanjim delom dokazala, da gre za osebnost, ki je visoko strokovno usposobljena, saj je svojo celotno poklicno pot posvetila temu področju, ki je izjemno izkušena, sposobna in motivirana, da prevzame izziv postati članica Računskega sodišča. V primeru njene izvolitve je več kot utemeljeno pričakovati, da bo delo opravljala profesionalno, predano in z visoko stopnjo osebne in poklicne integritete, zato predsednik republike Državnemu zboru predlaga, da mag. Majo Bilbija imenuje za prvo namestnico predsednika Računskega sodišča. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog je kot matično delovno telo obravnavala Mandatno-volilna komisija, ki je zboru pisno poročala. Prijavljenih k razpravi ni. Prehajamo na izvedbo glasovanja o predlogu predsednika republike za imenovanje prve namestnice predsednika Računskega sodišča. V skladu s četrtim odstavkom 8. člena Zakona o Računskem sodišču o imenovanju Državni zbor odloča s tajnim glasovanjem. V skladu s prvim odstavkom 92. člena Poslovnika Državnega zbora vodi tajno glasovanje komisija, ki jo sestavljajo predsedujoči ter štirje poslanci, ki jih izvoli Državni zbor. Predstavniki poslanskih skupin so mi posredovali predloge za člane komisije, ki vodi glasovanje. To so Franc Breznik – SDS, Andreja Zabret – LMŠ, Boštjan Koražija – Levica, Blaž Pavlin – Nova Slovenija – krščanski demokrati. Član te komisije sem tudi jaz kot predsedujoči. Pri delu komisije bo sodelovala tudi namestnica generalne sekretarke gospa Jerneja Bergoč. Ali kdo takemu predlogu za sestavo komisije nasprotuje? Ugotavljam, da ne. Prehajamo na glasovanje oziroma odločanje o sestavi komisije. Glasujemo. Navzočih je 87 poslank in poslancev, za je glasovalo 85, proti 2. [[Za je glasovalo 85.]] [[Proti 2.]] Ugotavljam, da je komisija v predlagani sestavi izvoljena. V skladu s tretjim odstavkom 92. člena Poslovnika Državnega zbora bo poslancem vročena glasovnica tako, da pride vsak poslanec k mizi predsedujočega in pove svoje ime in priimek. Glasuje se tako, da se na glasovnici obkroži beseda za ali beseda proti. V skladu s petim odstavkom 91. člena Poslovnika Državnega zbora je neizpolnjena glasovnica neveljavna. Neveljavna je tudi glasovnica, iz katere volja poslanca ni jasno razvidna. V skladu s četrtim odstavkom 8. člena Zakona o računskem sodišču bo predlagana kandidatka imenovana, če bo zanjo glasovala večina vseh poslancev, to je 46 ali več. Glasovali bomo v dvorani v glasovalnih kabinah. Poslanke in poslanci boste izpolnjeno glasovnico oddali v glasovalno skrinjico, ki bo v dvorani na mizi ob kabinah za glasovanje. Preden preidemo na izvedbo tajnega glasovanja, opozarjam na določbo drugega odstavka 92. člena Poslovnika Državnega zbora, ki določa, da med tajnim glasovanjem v dvorano nimajo dostopa osebe, ki niso udeležene pri glasovanju, zato te osebe pozivam, da dvorano v tem času zapustijo. Prehajamo na izvedbo tajnega glasovanja. Prosim poslanke in poslance, ki mi boste pomagali pri glasovanju, da se takoj zglasite v sobi 217, kjer bomo prevzeli volilni material. Glasovanje se bo začelo ob 18.10 ter bo trajalo do 18.25. Prekinjam 22. točko dnevnega reda in sejo zbora, ki jo bomo nadaljevali ob 18.40. (Seja je bila prekinjena ob 18.02 in se je nadaljevala ob 18.40.)
Spoštovani kolegice, kolegi, gospe in gospodje, nadaljujemo s sejo. Nadaljujemo s prekinjeno 22. točko, in sicer s Predlogom za imenovanje prve namestnice predsednika Računskega sodišča. Naj preberem zapisnik o ugotovitvi izida glasovanja o imenovanju mag. Maje Bilbija za prvo namestnico predsednika Računskega sodišča. Glasovanje je bilo v prostorih Državnega zbora dne 16. decembra 2021. Razdeljenih je bilo 87 glasovnic, oddanih je bilo 87 glasovnic, neveljavnih je bilo nič glasovnic, veljavnih je bilo 87 glasovnic. Za je glasovalo 46 poslancev, proti je glasovalo 41 poslancev. Na podlagi izida glasovanja je mag. Maja Bilbija z večino glasov vseh poslancev imenovana za prvo namestnico predsednika Računskega sodišča. Prosim mag. Majo Bilbija, prvo namestnico predsednika Računskega sodišča, da priseže pred državnim zborom.
Prisegam, da bom opravljala svoje delo skladno z ustavo in zakonom, pošteno, vestno in nepristransko. / aplavz/
Želite nagovoriti Državni zbor? Izvolite.
Spoštovani predsednik Državnega zbora, spoštovane poslanke in spoštovani poslanci! Lepa hvala za izkazano podporo. Tako kot sem navedla pri svoji predstavitvi, vlogo prvega namestnika predsednika Računskega sodišča vidim kot ustvarjalca revizijske prakse in tistega, ki jamči razvijanje metod in tehnik državnega revidiranja. Pri svojem delu izhajam iz vrednot Računskega sodišča: neodvisnost, objektivnost, učinkovitost. To bo tudi v bodoče. Pri tem pa vem, da se lahko zanesem na revizorke in revizorje Računskega sodišča, na njihovo strokovnost in na njihovo profesionalnost. Lepa hvala še enkrat. / aplavz/
Hvala lepa. Mag. Maji Bilbija se zahvaljujem za besede, ji čestitam in želim uspešno delo. Prehajamo na obravnavo Predloga za razrešitev in imenovanje člana Nacionalnega sveta za kulturo. Predlog je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga dajem besedo predstavnici Vlade dr. Ignaciji Fridl Jarc, državni sekretarki na Ministrstvu za kulturo.
Spoštovani predsednik Državnega zbora, spoštovani poslanke, poslanci! Član Nacionalnega sveta za kulturo dr. Andrej Gaspari je dne 16. 8. 2021 podal odstopno izjavo, zato je minister, pristojen za kulturo, Vladi Republike Slovenije predlagal njegovo razrešitev in predlagal tudi novega kandidata. Vlada Republike Slovenije Državnemu zboru Republike Slovenije predlaga torej razrešitev člana Nacionalnega sveta za kulturo dr. Andreja Gasparija in imenovanje novega kandidata, Uroša Reiterja, za člana Nacionalnega sveta za kulturo. Mandat novega člana bo trajal do izteka mandata predsednice in ostalih članov, to je do 27. 9. 2024, če bo seveda imenovan. Naj navedem samo nekaj strokovnih kompetenc predlaganega kandidata. Tri leta je opravljal delo demonstratorja pri profesorju Petru Fistru na Katedri za prenovo, sodeloval pri več projektih, delal s študenti zlasti na področju prenove kulturne dediščine. Tako je tudi njegova diplomska naloga obsegala prenovo mestnega jedra Slovenj Gradec. Izkušnje si je pridobival na Zavodu za urbanizem Velenje, in sicer s področja znanja urbanističnega načrtovanja in prostorskega planiranja, projektiranja in oblikovanja. Prav tako se je ukvarjal z nalogami občinskega urbanista in sodeloval pri nalogah tudi pod vodstvom profesorja Petra Gabrijelčiča na nivoju prostorskega načrtovanja. Kot diplomirani arhitekt si je Uroš Reiter dolgoletne izkušnje pridobival na področju projektiranja, oblikovanja in urbanističnega načrtovanja. Vso to znanje pa je združil pri samostojni karieri na področju urbanizma, arhitekture in oblikovanja. Njegova zgodnja dela so objavljena tudi v knjigi New arhitecture in Slovenija. Leta 2006 je bil s projektom Osrednja mestna knjižnica v Velenju nominiran za Plečnikovo nagrado. Predlagani kandidat je podal tudi pisno soglasje k imenovanju. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog je kot matično delovno telo obravnavala Mandatno-volilna komisija, ki je zboru pisno poročala. Prijavljenih k razpravi ni. Najprej prehajamo na odločanje o predlogu sklepa, s katerim se v Nacionalnem svetu za kulturo razreši član dr. Andrej Gaspari. Glasujemo. Navzočih je 83 poslank in poslancev, za je glasovalo 56, proti nihče. [[Za je glasovalo 56.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Prehajamo na odločanje o Predlogu sklepa, s katerim se v Nacionalnem svetu za kulturo za člana, za čas do izteka mandata Nacionalnega sveta za kulturo, imenovanega s sklepom o imenovanju predsednice in članov Nacionalnega sveta za kulturo z dne 26. september 2019, imenuje Uroš Reiter. Glasujemo. Navzočih je 85 poslank in poslancev, za je glasovalo 46, proti 32. [[Za je glasovalo 46.]] [[Proti 32.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Prehajamo na obravnavo Predloga za imenovanje predsednika in članov Fiskalnega sveta. Predlog je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga dajem besedo predstavnici Vlade dr. Katji Lavtar, državni sekretarki na Ministrstvu za finance.
Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Pred vami je Predlog za imenovanje predsednika in dveh članov Fiskalnega sveta. Vlada je v skladu z roki, ki so določeni v Zakonu o fiskalnem pravilu, 1. oktobra v Uradnem listu objavila javni poziv za prijavljanje kandidatov za predsednika ter dva člana Fiskalnega sveta. Obvestilo o preteku mandata trenutnim članom Fiskalnega sveta z dne 21. marec 2022 je Vlada namreč prejela s strani Fiskalnega sveta sredi septembra. Na javni poziv smo prejeli tri prijave, in sicer že obstoječih članov in obstoječega predsednika Fiskalnega sveta. Na podlagi navedenega Vlada predlaga, da se za predsednika Fiskalnega sveta ponovno imenuje dr. Davorin Kračun, za člana pa Alenka Jerkič in mag. Tomaž Perše. Peti odstavek 8. člena Zakona o fiskalnem pravilu določa, da so lahko iste osebe na funkcijo imenovane dvakrat zaporedoma. Tako kandidati, se lahko strinjamo, izkazujejo strokovnost in izkušnje z dosedanjim uspešnim delom, velja za predsednika in oba člana Fiskalnega sveta, o njihovem delu je Državni zbor redno seznanjen, večkrat sodelujejo pri razpravah, obravnavi javnofinančnih tem, vsako leto pa ste seznanjeni tudi z njihovim letnim poročilom. Fiskalni svet kot državni organ opravlja zelo pomembno nalogo neodvisnega spremljanja in opozarjanja glede vzdržnosti javnih financ, zato upam, da boste ponovno imenovanje podprli. Hvala.
Hvala lepa. Predlog je kot matično delovno telo obravnavala Mandatno-volilna komisija, ki je zboru pisno poročala. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Luka Mesec bo predstavil stališče Poslanske skupine Levica.
Hvala lepa in lep pozdrav. V Levici danes ne bomo podprli imenovanja novega starega Fiskalnega sveta. Glavni razlog je naslednji. Tega imenovanja ne bi bilo treba izvesti danes, mandat se jim izteče šele konec marca. Je pa dejstvo, da bi se morali o sestavi novega Fiskalnega sveta pogovarjati skupaj z vprašanjem novega fiskalnega pravila. Fiskalno pravilo, kakršnega imamo v Sloveniji zapisanega v zakonu, je namreč eno od najbolj rigidnih v Evropi. Fiskalna pravila nasploh pa so se v zadnjem desetletju izkazala kot škodljiva. Če spomnim. Evropska unija je po krizi, ki je izbruhnila na finančnih trgih leta 2008, v letih 2011 in 2012 uvedla fiskalna pravila. Posledica tega je bila, da je vsem evropskim zakonodajalcem in voditeljem državam čez oči padla fiskalna računovodska siva mrena. Za glavni cilj so si celo desetletje zastavljali odplačevanje dolgov in zmanjševanje primanjkljajev, posledica tega je pa bila drastično zmanjševanje investicij. In nadaljnja posledica, kot je nekoč ugotavljal mag. Andrej Šircelj, zdaj finančni minister, ni je regije na svetu, ki bi v prejšnjem desetletju imela tako uborno rast, kot jo je imela Evropa. Evropa je rastla petkrat počasneje od Kitajske in približno enkrat počasneje od Združenih držav Amerike. Zdaj je situacije še hujša. V covidni krizi so v Evropi sicer ideološko ploščo obrnili in dopustili, da se tokrat gospodarstvu in prebivalstvu z javnofinančnimi sredstvi pomaga krizo prebroditi. Ampak v letu 2023 nam grozi vnovična aktivacija teh rigidnih fiskalnih pravil, kjer imamo mi dvojno težavo. Prva težava je, da imamo proračune nastavljene tako, da naj bi v letu 2022 imeli drugi največji strukturni primanjkljaj v Evropi, takoj za Romunijo, v letu 2023 pa naj bi že privarčevali 950 milijonov evrov. Če spomnim. Ko je bivša Janševa vlada s podobno fiskalno telovadbo poskušala leta 2012, je z Zujfom prihranila trikrat manj, 320 milijonov evrov, pa je bilo teh 320 milijonov evrov reza v javne finance dovolj, da je državo potegnila v drugo recesijo. Prihraniti eno milijardo v enem letu je proračunska norost. In na to je opozarjal tudi obstoječi Fiskalni svet. Zato bi se morali, ker danes, če hočemo ta svet imenovati, potrebujemo dve tretjini, se pravi koalicija potrebuje opozicijo, skupaj usesti za mizo in pogovoriti o tem, kako bomo spremenili fiskalna pravila, da do tega ne pride. Fiskalno pravilo ne bo ubilo samo razvoja, fiskalno pravilo, če bo v taki obliki, kot je, aktivirano vnovič, in jaz ne vidim dobrih izgledov, da bi se kdaj v tem ali pa bodočem parlamentu zbrala volja dveh tretjin poslank in poslancev − razen zdaj, ko imamo skupen interes, da postavimo nov fiskalni svet − da se to zgodi. Mislim, da zamujamo zgodovinsko priložnost, da to storimo, in tvegamo, da bo pred nami zaradi političnih spletk in zapletov še eno izgubljeno desetletje. Zato predlagam, da imenovanje novega fiskalnega sveta preložimo, časa je, kot rečeno, še tri mesece, in vmesni čas porabimo za to, kako oblikovati fiskalno pravilo, da bo omogočalo razvoj in konec koncev omogočalo zeleni preboj, digitalizacijo in socialno preobrazbo, ki naj bi jo evropske države, tudi Slovenija, izvedle v naslednjih desetih letih. S takim fiskalnim pravilom, kot ga imamo zdaj, pa to ne bo mogoče. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Besedo ima predstavnica Vlade, če želi. Ne. Zaključujem razpravo. Prehajamo na odločanje. O vsakem kandidatu bomo glasovali posebej. Ob tem vas obveščam, da bo na podlagi šestega odstavka 9. člena Zakona o fiskalnem pravilu vsak predlagani kandidat imenovan, če bosta zanj glasovali vsaj dve tretjini vseh poslancev, to je 60 ali več. Na glasovanje dajem Predlog sklepa o imenovanju dr. Davorina Kračuna za predsednika Fiskalnega sveta, pri čemur mu mandat začne teči z 22. 3. 2022. Glasujemo. Navzočih je 86 poslank in poslancev, za je glasovalo 73, proti 8. [[Za je glasovalo 73.]] [[Proti 8.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Na glasovanje dajem Predlog sklepa o imenovanju Alenke Jerkič za članico Fiskalnega sveta, pri čemer ji mandat začne teči z 22. 3. 2022. Glasujemo. Navzočih je 86 poslank in poslancev, za je glasovalo 70, proti 10. [[Za je glasovalo 70.]] [[Proti 10.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Na glasovanje dajem Predlog sklepa o imenovanju mag. Tomaža Peršeta za člane Fiskalnega sveta, pri čemur mu mandat začne teči z 22. 3. 2022. Glasujemo. Navzočih je 86 poslank in poslancev, za je glasovalo 69, proti 13. [[Za je glasovalo 69.]] [[Proti 13.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Prehajamo na obravnavo Predloga za imenovanja namestnika varuha človekovih pravic. Varuh človekovih pravic je 22. novembra 2021 Državnemu zboru ponovno predlagal, da za namestnika Varuha človekovih pravic za dobo šestih let imenuje Miho Horvata. Za dopolnilno obrazložitev predloga dajem besedo varuhu človekovih pravic gospodu Petru Svetini.
Hvala lepa, spoštovani gospod predsednik. Spoštovane poslanke in poslanci! Namestnika varuha človekovih pravic, to so moji najožji sodelavci. Predlog za imenovanje gospoda Mihe Horvata ponovno naslavljam na vas, ker sem trdno prepričan, da je gospod Horvat pravi človek z vsemi potrebnimi strokovni kompetencami, znanjem in veščinami za opravljanje funkcije namestnika varuha človekovih pravic. To je izkazal s svojim dosedanjim delom v prvem svojem mandatu zasedanja te pomembne funkcije. Zato zaupam, da boste, spoštovane poslanke in poslanci, pri ponovnem odločanju o njegovem imenovanju podprli moj predlog. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog je kot matično delovno telo obravnavala Mandatno-volilna komisija, ki je zboru pisno poročala. Želi varuh človekovih pravic gospod Peter Svetina še razpravljati pri tem? Ne. Zaključujem razpravo. Prehajamo na odločanje. Na glasovanje dajem naslednji predlog sklepa, s katerim se za namestnika varuha človekovih pravic za dobo šestih let imenuje Miha Horvat, pri čemur mu mandat začne teči s 30. 3. 2022. Glasujemo. Navzočih je 86 poslank in poslancev, za je glasovalo 49, proti 27. [[Za je glasovalo 49.]] [[Proti 27.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Prosim imenovanega namestnika varuha človekovih pravic, da se nam pridruži. Prosim namestnika varuha človekovih pravic Miho Horvata, da priseže pred Državnim zborom.
Prisegam, da bom opravljal svojo nalogo na podlagi ustave in zakona, da bom varoval človekove pravice in temeljne svoboščine, da bom opravljal svoje delo vestno in nepristransko ter pri tem spoštoval načela pravičnosti in dobrega upravljanja.
Hvala lepa. Ali želite nagovoriti Državni zbor? Imate besedo.
Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Iskrena hvala vsem tistim, ki ste danes glasovali za varuhov predlog. Hvala.
Hvala lepa. / aplavz./ Gospodu Mihi Horvatu se zahvaljujem za besede, mu čestitam in želim uspešno delo. Prehajamo na obravnavo Predloga za imenovanje na sodniško mesto vrhovnega sodnika na Vrhovnem sodišču Republike Slovenije. Sodni svet je Državnemu zboru predložil predlog za imenovanje dr. Damjana Oroža na sodniško mesto vrhovnega sodnika na Vrhovnem sodišču Republike Slovenije. Za dopolnilno obrazložitev predloga dajem besedo predsedniku Sodnega sveta dr. Vladimirju Horvatu.
Spoštovani, gospod predsednik, gospe poslanke, gospodje poslanci! Vrhovno sodišče Republike Slovenije je zaradi upokojitve enega vrhovnega sodnika v letu 2020 ter predvidene upokojitve enega vrhovnega sodnika konec leta 2021 objavilo razpis za eno prosto mesto vrhovnega sodnika na Vrhovnem sodišču Republike Slovenije za področje spremljanja sodne prakse in gospodarskih pravnih zadev. Na razpisano prosto mesto vrhovnega sodnika se je prijavilo šest kandidatov, dve kandidatki sta svojo prijavo kasneje umaknili. Po opravljenem razgovoru in preučitvi dokumentacije je Sodni svet ocenil, da je kandidat dr. Damjan Orož s svojim dosedanjim sodniškim delom in razgovorom najbolj prepričljiv in da je od vseh kandidatov pozitivno odstopal. Kandidat dr. Damjan Orož sodniško funkcijo opravlja že več kot 15 let na različnih pravnih področjih ter na različnih stopnjah sojenja. Pet let je kandidat sodniško funkcijo opravljal na prvostopenjskem sodišču ter kot podpredsednik opravljal tudi naloge sodne uprave, od leta 2011 dalje pa je v funkciji višjega sodnika na pritožbeni stopnji, od tega od leta 2019 kot višji sodnik svetnik, kjer hkrati sodi kar na dveh pravnih oddelkih, kar nakazuje na izjemno širok obseg kandidatovega pravnega znanja. Gre za visoko strokovnega sodnika, ki obvlada senatno sojenje v najzahtevnejših zadevah, kar zahteva tudi kreativno razmišljanje za reševanje najtežjih pravnih vprašanj. S svojim odgovornim odnosom do dela, samoiniciativnostjo, odločnostjo, kritičnostjo do pravnih in dejanskih problemov, izredno predanostjo sodniški službi ter obnašanjem v službi in zunaj nje prispeva k povečanju ugleda sodstva. Navedeno dokazuje tudi dejstvo, da je bilo kandidatovo dosedanje delo vselej ocenjeno z nadpovprečno oceno sodniške službe, kar je izjemno redko. Vseskozi je izkazoval tudi visoko nadpovprečen pritožbeni rezultat. Treba je izpostaviti tudi kandidatovo obsežno strokovno delovanje izven sodstva na predavateljskem in publicističnem področju ter pri komisijah v zakonodajnih postopkih, s čimer je pomembno prispeval k razvoju gospodarskega in izvršilnega področja v slovenskem pravnem prostoru. Dovolite, naj omenil zgolj najpomembnejše od teh. Kandidat je namreč med drugim soavtor komentarja Stvarnopravnega zakonika iz leta 2020. Sodeloval je pri pripravi sprememb zakona o finančnem poslovanju podjetij in prisilni poravnavi in pripravi mnenja novele ZIZ-L, objavil je tudi prispevke v knjigi Sodobno stvarno pravo, je član več projektnih skupin, ugleden predavatelj na najprestižnejših, najpomembnejših seminarjih in sodniških šolah, vodil je različne posvete in opravljal še druge funkcije. Poleg tega objavlja številne strokovne članke ne le v domačih, temveč tudi v tujih strokovnih publikacijah. Še zlasti pa bi rad še posebej poudaril, da je dobil podporo kolegov, sodnikov civilno-gospodarskega oddelka, kjer bo, če bo izvoljen, opravljal tudi svojo sodniško funkcijo. Kandidat je izjemno dober kolega in kot takšen tudi med kolegi zelo zelo cenjen. Po mnenju Sodnega sveta je zato dr. Damjan Orož najustreznejši kandidat za opravljanje sodniške funkcije vrhovnega sodnika na Vrhovnem sodišču Republike Slovenije za področje spremljanja sodne prakse in gospodarskopravnih zadev, ter ga predlaga Državnemu zboru v imenovanje na mesto vrhovnega sodnika na Vrhovnem sodišču Republike Slovenije. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog je kot matično delovno telo obravnavala Mandatno-volilna komisija, ki je zboru pisno poročala. Prehajamo na razpravo predsednika Sodnega sveta. Želite, gospod predsednik Sodnega sveta mogoče še besedo v razpravi? Ne. Zaključujem razpravo. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa, s katerim se na sodniško mesto vrhovnega sodnika na Vrhovnem sodišču Republike Slovenije imenuje dr. Damjan Orož. Glasujemo. Navzočih je 87 poslank in poslancev, za je glasovalo 85, proti nihče. [[Za je glasovalo 85.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Prehajamo na obravnavo Predloga sklepa o imenovanju osmih članov Programskega sveta RTV Slovenija na podlagi sedme alineje šestega odstavka 17. člena Zakona o RTV Slovenija. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Mandatno-volilna komisija. Prijavljenih k razpravi ni. Kolega Krivec, postopkovni predlog.
Hvala, spoštovani predsednik. V skladu s 74. členom Poslovnika Državnega zbora predlagam, da se glasovanje o tej točki dnevnega reda opravi na eni naslednjih sej. Hvala.
Hvala lepa. Želite besedo o tem predlogu predstavniki poslanskih skupin? Kolega Brane Golubović, imate besedo.
Hvala, predsednik. To podobne dejanje ali identično smo videli včeraj pri Zakonu o dohodnini, ko je predstavnik SDS predlagal umik točke do enkrat v prihodnosti. Zakaj? Treba je jasno povedati, zakaj to delate. Ker nimate dovolj glasov in izigravate ta demokratični postopek. Če vložite zakon v proceduro, če se vloži nek sklep v proceduro, potem si toliko odgovoren, toliko operativen, vsaj delaš se, da imaš toliko znanja, da spelješ cel postopek in preko dialoga, konstruktivnega dialoga dosežeš dogovor, da zbereš teh 46 glasov. In vi jih nimate. Nekdo iz vašega pola je enkrat rekel, da je treba znati matematiko in šteti. Čas bi že bil, da se nehate norčevati iz Državnega zbora in da pustite, da demokracija opravi svoje, daste zadevo na glasovanje. Včeraj dohodnina in se obtožuje opozicijo, da je odgovorna, da ta zakon ni šel čez. Danes osem programskih svetnikov, s katerimi želite prevzeti RTV Slovenija. Dajte na glasovanje, naj demokracija o tem odloča, ali pa priznajte nimamo dovolj glasov.
Hvala lepa. Janja Sluga ima besedo.
Tudi mi smo v resnici proti temu, kar je sedaj postalo stalna praksa. Torej prelaganje, preštevanje, kalkuliranje, odmikanje v prihodnost nekih glasovanj, jemanje pavz in tako naprej. Mi smo bili že včeraj proti pa bomo tudi danes proti in prav bi bilo, da prenehate s tako prakso. Četudi ni v nasprotju s Poslovnikom, je pa v nasprotju z namenom samega postopka.
Hvala lepa. Luka Mesec ima besedo.
Hvala lepa. Mislim, da je javnost dolžna, da izve, kaj je razlog za to, da vi to točko umikate. To točko umikate zaradi tega, ker ste na Mandatno-volilni komisiji kljub dosedanji praksi Državnega zbora, da so v sestavi tako predstavnikov gledalcev kot predstavnikov političnih strank mešano neodvisni, strankarski, koalicijski in opozicijski kandidati, vi izbrali izključno vaše partijske kadre. Čisto za vsakega od ljudi, ki ste jih predlagali, lahko vidimo, s katero stranko je povezan, s koalicijsko stranko ali pa stranko, ki podpira to vlado, in zakaj je na tem seznamu. To ste naredili. Se pravi, izločili ste vse ostale, neodvisne strokovnjake, pa jih je bilo veliko, novinarji, ki so prejemali nagrade za življenjsko delo, ljudje, ki so se celo življenje ukvarjali z mediji. Imeli smoogromno takih ljudi na seznamu. Vi ste jih vse izločili in ste potem v Državnem zboru ostali sami. Absolutno večino rabite, 46 glasov, da bi zdaj vi te vaše ljudi, ki bodo imeli mandat prevzemati RTV, nastavili. In ker nimate teh 46 glasov danes, ker ni vseh vaših tukaj v sobi, boste glasovanje prestavljali. Ne vem, če se temu reče demokracija. To je eno navadno izsiljevanje in nategovanje postopkov. Zato tudi jaz predlagam, da se za ta sklep in za postopanje, kakršnega imate, ljudem v tej državi opravičite in da glasovanje opravimo danes. To bi bilo edino pošteno.
Hvala lepa. Besedo ima Matjaž Han.
Hvala lepa. Kolegice in kolegi, koalicija in njihovi podporniki! Zdaj je postala praksa, žal zaradi dveh kolegov, ki sta bolna, da vi prestavljate točke na plenarki. Seveda na Mandatno-volilni komisiji, ki je nesorazmerno sestavljena glede na poslanke in poslance, glede na politične stranke, vam gre vse skozi. To je jasno. Ko pridemo do tega državnega zbora, se pa ustavi. In zdaj vam moram povedati, to je, ne bom rekel, da je to nedemokratično, to je en navaden šalabajzeraj. Vi ste res slabi ratali. [[smeh v dvorani]] Jaz sem včasih v vas videl, da ste res dobri. Zdaj pa vidim, da ste slabi. Ne gre vam več. Dani, ne gre ti, no. Danes si izgubil ene glasove, druge glasove. Tretje bi izgubil, pa si se raje predal [[…]]
Prosim, brez ad personam.
Zdaj ne vem, kaj se tu ta moment dogaja. Dajmo se skupaj zmeniti in raje se ne gremo več tega državnega zbora in gremo na volitve. Ker takole ne bomo mogli priti nikamor več. Tako da, gospodje, ni več to resno, ni več odgovorno. In se mi zdi, da popuščate. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Maša Kociper.
Tudi v imenu Poslanske skupine SAB se pridružujem opozorilom kolegov iz opozicije. Nekateri kolegi tudi na tej strani so v tem parlamentu že mnoga leta. Jaz nisem toliko, ampak jaz se ne spomnim, da bi kadarkoli se toliko uporabljala ta točka poslovnika, kot se očitno uporablja in se še bo uporabljala tokrat. Zakaj? Zato ker je imela koalicija vedno večino, kot jo v demokraciji tudi mora imeti. In zato je koalicija. Zdaj pa očitno vsakič, ko bomo prišli do glasovanja v Državnem zboru, namesto da bi prepustili odločitev temu zboru, se bo prestavljalo in čakalo, da bo opozicija nabrala svojih 46 glasov. Točka je bila uvrščena po poslovniku, v skladu z prakso in tako naprej. Zakaj jo zdaj prestavljamo? In če grem na praktično raven − kaj pa če kolega, ki sta bolna, bosta bolna še tri mesece? A bomo vse točke, kjer bo potrebna absolutna večina, prestavili? To je zloraba poslovnika in zloraba tega državnega zbora in uzurpacija oblasti. Namesto da bi dovolili, da odloči večina, ne bom uporabila tiste besede, ampak ne bi ga, ga pač nimate trenutno, vi prestavljate točke, da se ne bi videlo, da nimate večine. Jaz temu tudi v imenu Poslanske skupine SAB nasprotujem.
Hvala lepa. Glede na to, da moram skrbeti za poslovnik, samo pripominjam, da ne gre za zlorabo poslovnika. Kolega Krivec, izvolite.
Hvala, spoštovani predsednik. Saj neka ste že pojasnili kolegom poslancem, tudi pravnikom, ki so se ravnokar se razburjali. Po poslovniku predlagamo tisto možnost, ki jo imamo. In tukaj ni nič narobe, nič ne kršimo. Vsi tudi veste, da boste vi ponovno odločali, ko bo točka prišla ponovno na odločanje, ne nekdo x, kar skušate tukaj neki javnosti predstaviti z neko dramo. Na Državni zbor bo prišla točka ponovno in takrat je po poslovniku nimamo več možnosti več prestaviti. Tako da to dramatiziranje, ne vem, komu je namenjeno, upam, da se tega v naprej ne boste posluževali več.
Hvala lepa. Prehajamo na odločanje. Samo predstavniki poslanskih skupin, sedaj ni več obrazložitev glasu. Torej zaključujem razpravo o predlogu za preložitev. Prehajamo na odločanje o predlogu, da se odločanje o Predlogu sklepa o imenovanju osmih članov Programskega sveta RTV Slovenija na podlagi sedme alineje šestega odstavka 217. člena Zakona o Radioteleviziji Slovenija preloži na eno od naslednjih sej zbora. Glasujemo. Navzočih je 86 poslank in poslancev, za je glasovalo 45, proti 41. [[Za je glasovalo 45.]] [[Proti 41.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet, zato bo Državni zbor odločanje o navedenem predlogu sklepa opravil na eni od naslednjih sej zbora. Prehajamo na obravnavo Predloga sklepa o imenovanju petih članov Programskega sveta RTV Slovenija na podlagi šeste alineje šestega odstavka 17. člena Zakona o Radioteleviziji Slovenija. Predlog je v obravnavo zboru predložila Mandatno-volilna komisija. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. [[oglašanje iz dvorane]] Postopkovni predlog, kolega Vatovec.
Najlepša hvala, predsednik. Ko smo danes prejeli stališče Zakonodajno-pravne službe, za katerega ste sami zaprosili, smo vam poslali vodje poslanskih skupin demokratične opozicije en dopis, v katerem vas pozivamo, da naslednja dva sklepa, ki ju nameravamo sedaj obravnavati, umaknete z glasovanja. Zakonodajno-pravna služba je, ko je pretehtala to, kar je Mandatno-volilna komisija na svoji seji odločila in na kakšen način je pripravila sklepe, v nasprotju z Zakonom o RTV Slovenija. Ta namreč določa, da mora 5 nadzornikov in 5 članov Programskega sveta RTV Slovenija v največji meri zastopati sestavo Državnega zbora. Temu ni tako. Ta koalicija s svojimi pomagači je na Mandatno-volilni komisiji izvolila 5 članov, ki so izključno iz vrst koalicije in tistih, ki to koalicijo podpirajo. Drugi problem je v tem, da ta dva sklepa ne predstavljata te sorazmernosti, o kateri govori Zakonodajno-pravna služba, se pravi, da bi morale biti poslanske skupine, če je več kot pet poslanskih skupin v Državnem zboru, zastopane proporcionalno, ker je proporcionalnost eden od ključnih vidikov naše demokracije. Tako pa imamo situacijo, kjer imamo notri predstavnika Slovenske nacionalne stranke, ki ima 3 poslance, Poslanske skupine Desus, ki ima 4 poslance, in seveda NSi, SMC in SDS. S tem skladno s tem, kar je ugotovila Zakonodajno-pravna služba, citiram: »Predlogov sklepov, za katere ni izkazano, da izpolnjujejo z zakonom določen pogoj, zato tudi ni mogoče oceniti kot skladnih z zakonom«, vam predlagamo, da enostavno o tem danes ne glasujemo. Ker če bi glasovali o teh dveh sklepih, bi Državni zbor glasoval o sklepih, ki so v nasprotju z zakonom. Jaz mislim, da niste predsednik samo tisti, ki bdi nad postopkom v tem državnem zboru, ampak morate bdeti tudi nad zakonitostjo delovanja tega državnega zbora. Če ste pripravljeni zavračati poslanska vprašanja poslancev, ki postavljajo vsebinsko sporna vprašanja, pa je to poslovniška določba, ki ima podlago v ustavi, če ste pripravljeni ne sklicati izredne seje na zahtevo poslank in poslancev, ker gre za vsebino, ki je v nasprotju z ustavo ali pa zakoni, mislim, da morate prevzeti tudi odgovornost in ne dati teh sklepov na glasovanje, ker so v nasprotju z zakoni. Vse ostalo bi bilo skrivanje za nekimi lažnimi dilemami. Mislim, da je mnenje Zakonodajno-pravne službe zelo jasno in glasovanje o takšnih sklepih bi pomenilo kršitev zakona.
Hvala lepa. Spoštovani kolegice in kolegi, kot ste seznanjeni, sem Zakonodajno-pravno službo Državnega zbora zaprosil za mnenje o skladnosti predlogov sklepov Mandatno-volilne komisije z Zakonom o Radioteleviziji Slovenija. To sem storil zaradi pomislekov, ki so se pojavili, ko je Mandatno-volilna komisija opravila svoje delo. Kot vam je znano, Zakon o Radioteleviziji Slovenija določa, da pet članov programskega sveta imenuje Državni zbor, pri čemer mora v največji možni meri upoštevati zastopanost strank v Državnem zboru. Glede na to, kar smo danes obravnavali v Državnem zboru, se seveda poraja vprašanje, ali ta ureditev, ki je v Zakonu o Radioteleviziji Slovenija, odstopa od drugih mandatno-volilnih zadev. Kot izhaja iz mnenja Zakonodajno-pravne službe, bom citiral, »možnost uporabe kriterija, da so v programskem in nadzornem svetu člani, ki jih predlagajo vse politične stranke, ki so zastopane v Državnem zboru, je odvisna od števila strank, ki so zastopane v državnem zboru, v povezavi s številom mest, ki jih določa zakon. To je pet mest. V primeru, da je število političnih strank, ki so zastopane v parlamentu, večje ali manjše od števila mest, ki jih določa zakon, pa je po mnenju Zakonodajno-pravne službe potrebno upoštevati kriterij proporcionalnosti, torej sorazmernega predstavništva«. Zakonodajno-pravna služba nadalje ugotavlja, da »predlog sklepa o imenovanju petih članov programskega sveta in predlog sklepa o imenovanju petih članov nadzornega sveta,« torej govorim tudi o naslednji točki, »ki ju je določila Mandatno-volilna komisija, ne vsebujeta uporabljenih meril in utemeljitve, na kakšen način je Mandatno-volilna komisija upoštevala zakonski pogoj, da ima Državni zbor pri imenovanju upoštevati zastopanost političnih strank v Državnem zboru, zato skladnosti z zakonom ni mogoče vsebinsko preizkusiti.« V zadnjem stavku Zakonodajno-pravna služba zaključuje: »Predlogov sklepov, za katere ni izkazano, da izpolnjujejo z zakonom določen pogoj, zato tudi ni mogoče oceniti kot skladnih z zakonom.« Ko sem se referiral na ostale Mandatno-volilne zadeve, sem se referiral z namenom, ker kot izhaja iz vašega predloga, vsi dobro veste, da sam poslovnik ne daje nekih posebnih pooblastil za presojo posameznih mandatno-volilnih zadeve, sploh ne v primeru ko se z njimi morda vsebinsko ne strinjamo, pa vendarle Zakon o RTV Slovenija ni katerikoli zakon. To je zakon, ki bistveno vpliva na ta javni servis, nenazadnje na svobodo poročanja, na svobodo medijev, zato mislim, da ga moramo upoštevati in presojati v neki posebni luči. Zakon določa, da pet članov imenuje Državni zbor, pri čemer mora v največji možni meri upoštevati zastopanost strank v Državnem zboru. Iz teh sklepov, ki jih imamo pod f in g, če zakon veleva, da moramo v največji možni meri upoštevati zastopanost strank, izhaja, da druga največja stranka iz opozicije, tretja največja stranka, četrta največja stranka, šesta, sedma, če se ne motim, malo se spreminja velikost strank, nimajo svojega zastopnika. 43 poslank in poslancev v tem državnem zboru nima svojega predstavnika, če se tako izrazim, v programskem svetu in v nadzornem svetu, glede na to, kar je bilo izglasovano na Mandatno-volilni komisiji. Moram reči, da se mi zdi to izjemno problematično. Glede na to, da zakon ne daje nekih posebnih pooblastil predsedniku Državnega zbora, da posega v tisto, kar je odločila Mandatno-volilna komisija, sem se pa vseeno odločil, da ima na podlagi 59. člena predsednik Državnega zbora vendarle pristojnost pri sklicu seje uvrstiti točke na dnevni red. Jaz, če bi imel takšno mnenje Zakonodajno-pravne službe prej, moram reči, da te točke ne bi uvrstil na dnevni red. Iz tega izhaja, da te zadeve ne bom dal na glasovanje in bom to točko zaključil. [[aplavz]] [[nemir v dvorani]] Enako velja tudi za točki f in g.
Postopkovni predlog, kolega Krivec.
Jaz bi rad slišal vašo utemeljitev, na podlagi katere poslovniške določbe umikate točke z dnevnega reda. [[oglašanje iz dvorane]] Ni povedal. On je rekel, če bi imel predhodno mnenje, bi tega ne uvrstil na dnevni red. Točka je že uvrščena na dnevni red. Mandatno-volilna komisija je to točko tudi obravnavala, sprejela. Za umik te točke je vedno predlagatelj tisti, se pravi, da Mandatno-volilna komisija bi lahko to točko umaknila. Če jo predsednik umakne, mora imeti neko podlago v poslovniku. Umika jo na podlagi neke svoje presoje, da nekaj ni spoštovano. Jaz upam, da se ne bomo mi v Državnem zboru postavljali na sodno stran, ki presoja o tem, kaj je skladno z zakonom in kaj ni skladno z zakonom. Gospod predsednik, vi ste se zdaj postavili, da tolmačite Zakon o RTV. Vas opozarjam, da je bila ta presoja že narejena v enem primeru, ki je bil identičen temu, o čemer danes govorimo, in je bila presoja na žalost za našo stranko, to moramo povedati, negativna. Šlo je za enak postopek, kjer smo mi kot največja opozicijska stranka osporavali izvajanje Zakona o RTV, ki govori o primerni zastopanosti v nadzornem svetu. Ker je Državni zbor to povozil, smo se mi pritožil na Upravno sodišče. Upravno sodišče je odločilo, da v tem primeru ni bilo nič nezakonitega in sklep Državnega zbora je ostal v veljavi. Tako da sodna praksa na tem področju je že. Če se vi zdaj postavljate nad sodišča, imamo en velik problem. Tako da mene zanima, na podlagi katere točke v poslovniku umikate ti dve točki iz odločanja v Državnem zboru.
Jaz sem svojo obrazložitev pojasnil. Ne postavljam se nad ničesar, se pa postavljam zagotovo ob bok naši ustavi. Tina Heferle ima postopkovni predlog.
Jaz imam bolj postopkovni komentar. Mislim, da je glede uporabe poslovnika tudi to dovoljeno. Pa bom začela od zadaj. Samo za razjasnitev. Do te situacije zagotovo ne bi prišlo, če bi bila razmerja v Mandatno-volilni komisiji takšna, kot bi morala biti, kot je odraz Državnega zbora in zastopanja posameznih poslanskih skupin. Vemo, da recimo Desus ima v MVK dva člana, pa njihova poslanska skupina tvori štiri poslance, LMŠ pa ima prav tako dva člana na MVK, pa naša poslanska skupina tvori 14 poslancev. Seveda vam uspe, spoštovana koalicija, s podporniki izigravati delo in razmerja v Državnem zboru, ampak nekaj je jasno, ni velikokrat, da Zakonodajno-pravna služba poda tako zelo eksplicitno in odločno mnenje, da gre pri tem sklepu za to, da sklep, ki ste ga sprejeli na MVK ne vsebuje zakonskih pokojev, ergo je sklep nezakonit. To je fakt. Spoštovani predsednik, jaz pozdravljam vašo odločitev, ker, ko bomo enkrat pristali, da koalicijski valjar s podporniki te koalicije deluje in sprejema nezakonite odločitve in jih praktično oživi, kadar se jim zazdi, bomo izgubili demokracijo in jo dejansko že, nam jo ubijate pred našimi očmi. Gospod Krivec, vam v odgovor, šesti odstavek 64. člena Poslovnika Državnega zbora govori o tem, da se lahko razširi dnevni red tudi naknadno, če nastanejo neke druge okoliščine in razlogi za razširitev dnevnega reda. Po načelu analogije, ki se seveda uporablja v pravu − in poslovnik je tudi pravni akt oziroma pravni vir, kot veste − se lahko to določilo, da če nekaj nastane post festum in imamo spremenjene okoliščine, lahko velja tudi za umik točke ali za prestavitev točke. Tako da o tem ni nobenega dvoma, da odločitev predsednika Državnega zbora ima podlago v Poslovniku Državnega zbora. Jaz še enkrat pozdravljam to odločitev. Sem se pa javila samo zato, da morda utemeljim poslovniško, kateri člen se lahko za odločitev predsednika navede, uporabi in je odločitev predsednika popolnoma zakonita še bolj pa legitimna oziroma moralna.
Hvala lepa. Kolega Krivec, imate besedo za postopkovni predlog.
Hvala za besedo. Upam, da predsednik Državnega zbora ne rabi odvetnika v tem Državnem zboru. Sedaj smo šli že iz sodbe na odvetništvo. Ampak, gospa odvetnica, umik točke je možen pri glasovanju o dnevnem redu. Sedaj smo pa bili v fazi glasovanja o točkah dnevnega reda, ko ni nobeden umik možen, razen v primeru, da ga predlaga nekdo od poslancev in ga izglasujemo. Zato, da ne bomo ovinkarili, vam bom prebral citat iz tožbe, ki smo jo mi vložili, citiram sodbo, ki smo jo izgubili: »Iz nobene od določb Zakon o RTV-1 ne izhaja, da bi bilo imenovanje v nadzorni svet RTV Slovenija posameznikova pravica, članstvo v nadzornem svetu pa izvrševanje te pravice. Prav tako iz določb zakona ne izhaja, da bi bila pravica imenovanja svojega člana v nadzorni svet s strani posamezne politične stranke v okviru kvote pet članov Državnega zbora, ki je v konkretnem primeru tožena stranka.« To govorim, ko smo mi izgubili v enakem primeru na Upravnem sodišču, o katerem sedaj govorimo. Še enkrat, prosim, predsednik, najprej, da tolmačite, na podlagi katere točke poslovnika umikate točko z glasovanja, ker to ni možno. V nasprotnem primeru predlagam, da to daste na glasovanje, kar je edino možnt ali pa povabimo ZPS, naj se opredeli do pravnega stanja v državi, kjer je Upravno sodišče leta 2014, 30. 1., na našo pritožbo v enakem primeru že odločalo. Upam, da nimamo v tej državi dvojnih meril glede sodišč. Še enkrat, vi ste se postavili sedaj v presojo vsebinskih zadev, ki niso v vaši pristojnosti. Sodišče je v takih primerih že odločalo. Vsi kolegi, ki se pritožujejo, imajo možnost, da gredo na Upravno sodišče in na druge inštance, v nobenem primeru pa ne moremo izigravati poslovnika. Predlagam, ali da gremo na glasovanje o tem, da se to umakne, ker to je vaša možnost, v nasprotnem primeru pa predlagam, da glasujemo o teh točkah.
Hvala lepa. Spoštovane kolegice in kolegi, jaz sem svojo odločitev pojasnil. Veste, paradoks demokracije je, da lahko večina izvoli ureditev, ki je diktatura. To je seveda možno. Ne, ne, ne čakajte, da povem do konca. Nisem hotel nobenega prizadeti, ne vem, zakaj ste se eni kar dvignili. To je nepotrebno. To je možno, to je teoretično možno. Lahko spremeniš ustavo z dvotretjinsko večino in uzakoniš notri najbolj nedemokratična načela. Vse to je seveda možno. Ampak, veste, jaz kot predsedujoči Državnega zbora kaj takega ne bi nikoli dal na glasovanje. Če zakon pravi, da morajo biti parlamentarne stranke v največji možni meri upoštevane po zastopanosti, potem jaz mislim, da je to določilo jasno. Potem ne moreš nagraditi pri javnem servisu samo tiste, ki morda podpirajo vlado. To enostavno ne gre. Prehajamo na obravnavo Predloga sklepa o imenovanju dveh članov Sveta Fundacije za financiranje invalidskih in humanitarnih organizacij Republike Slovenije. Smo pri točki h. Imate kakšen predlog v zvezi s točko h? Postopkovni predlog, kolega Krivec.
Glejte, predsednik, zdaj ne vem, ali je to neka žalitev do nas. Vi govorite o spremembah ustave, spremembah poslovnika, mi nič takega ne predlagamo. Mi v skladu z veljavnim poslovnikom, s sodno prakso, ki je bila že uveljavljena v tej državi, opozarjamo na nekatere stvari. Vi to ignorirate. V obeh primerih, od teh petih članov sta dva člana opozicije, pa če je vam to všeč ali ne. V tem primeru, kar vi zdaj izpostavljate, bi lahko SDS imel tudi dva člana, če govorimo o sorazmernosti, pa tega ni. Ne gre za nobeno uzurpacijo ne poslovnika, ne pravil v tem državnem zboru. Ne morete mimo tega, da poveste, na osnovi česa to točko umikate, ker tega ne morete po poslovniku.
Hvala lepa.
V nasprotnem primeru, če je mimo, napovedujemo mi obstrukcijo pri glasovanju ob naslednjih točkah, ker ne moremo pristati na to, da se krši [[aplavz v dvorani]] poslovnik v tem državnem zboru, ker to pa je višek.
Hvala lepa. Kolega Horvat ima besedo za postopkovni predlog. Prosim malo miru.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Težko sprejmemo vašo odločitev, ki je dejansko nad sodno prakso, govorim o točki f in g.
Malo spoštovanja.
Jaz predlagam, da najdemo iz tega nek izhod, da skličete, preden nadaljujemo, vaš kolegij, ker v nasprotnem primeru me bo nekdo, morda vi, prisilil, da bom moral spoštovati navodilo nekoga drugega, kar pa ni v skladu s prvim odstavkom 82. člena. To oba veva. Kako naj potem druga ali tretja ali četrta poslanska skupina v parlamentu dobi svojega predstavnika v programskem svetu? Kaj pa, če ga ne bo predlagala? Gospod predsednik, mi moramo od danes naprej vedeti, kdo bo meni dal navodilo pri naslednjem glasovanju, če ste tega zavrnili. Zato prosim za umiritev strasti, da se na Kolegiju oziroma na posvetu, če sem bolj točen, dogovorimo, kako si vi predstavljate nadaljnje postopke. Hvala lepa.
Jaz predlagam, da se še enkrat vsi skupaj usedete. Javni servis je servis vseh Slovenk in Slovencev in se dogovorite, kako bo politika notri zastopana. To je moj predlog. [[aplavz v dvorani]] Kolega Gregor Perič ima postopkovni predlog.
Predsednik, hvala lepa za besedo. Jaz mislim, da zdaj pišemo na nek način tudi zgodovino interpretacij in takih zelo širokih interpretacij poslovnika. Mi smo ne malo nazaj poslušali o tem, kako ste želeli glasovati. Hvala za fotografiranje, lep pozdrav, gospa Violeta, smo se zmenili nekaj, ampak za vaš očitno nobeno pravilo ne velja. Sedaj pa, kljub temu da imamo neko stvar na dnevnem redu, mi ne moremo glasovati. Jaz si želim in zahtevam in pričakujem kot poslanec, da lahko o točkah, ki so na dnevnem redu tudi glasujem. To je moja pravica. Ne samo razpravljati, ampak tudi glasovati. Vi zdaj to prakso obračate na glavo. Jaz ne vem, se ne spomnim da bi kakšen tak primer videli. [[oglašanje iz dvorane]] Dajte prisluhniti, mogoče boste kaj novega izvedeli.
Prosim malo tišine.
Hvala. Jaz bi prosil, da spoštujemo dnevni red, da spoštujemo tudi odločitve navsezadnje Kolegija. Smo poslušali v zadnjih tednih zelo veliko polemik okoli tega, kadar smo presegli delo, pa smo delali po 22. uri, zdaj je ura 19.39, pa ne moremo niti glasovati. Tako da jaz ne vem, kaj se dogaja v našem državnem zboru, ampak ni v redu. Smer, v katero gremo, ni v redu. Jaz želim in prosim, da se mi pojasni, na osnovi katere določbe v poslovniku je bilo to izvedeno in če tega odgovora ni, lepo prosim, hvala za pomoč, lepo prosim, naredimo Kolegij pa se o tem pogovorimo. Ker na tak način postopke, mi je zelo žal, ne moremo peljati. Hvala lepa.
Hvala lepa. Še veliko vas je na vrsti. Kolega Perič, sem že pojasnil svojo odločitev. Kolega Horvat ima besedo za postopkovni predlog.
Hvala lepa, gospod predsednik. Kolegice in kolegi! Ta Državni zbor, [[oglašanje iz dvorane]] [[…]]Ali smem? Ta državni zbor je sprejel dnevni red 28. seje Državnega zbora. Na ta način, ko je bil dnevni red sprejet, je pravzaprav dnevni red postal last Državnega zbora. Vi ste ga zdaj na nek način sprivatizirali, gospod predsednik. In tega enostavno ne moremo sprejeti. Zaradi tega v skladu s poslovnikom zapuščamo to sejo.
Hvala lepa. Kolega Jelinčič ima besedo.
Hvala lepa. Jaz vem, da je bolečina neznosna in huda, in še vedno hujša bo. Ampak navkljub vsemu jaz sem proti temu, da se greste take igrice, gospod predsednik. Mislim, da to ni dostojno vašega položaja, predvsem pa ne tega dogajanja v Državnem zboru, zato tudi Poslanska skupina SNS odhaja iz dvorane in obstruiramo to zadevo. Pa se lepo imejte.
Hvala lepa. Kolega Trček ima besedo za postopkovni predlog.
Hvala za besedo. Jaz se pa v bistvu strinjam z vodjo Poslanske skupine SDS, da je poslovnik treba upoštevati. Izhodišče iz tega, kar je nastalo, je, da se delovna telesa preštejejo na novo in je sestava takšna, kakršna je sestava poslanskih skupin. Sočasno se pa tudi malo sprašujem, kaj je konkretno, kaj ni konkretno, kdo je Desus, kaj ni Desus in tako naprej, pa naj se o tem tudi opredeli Zakonodajno-pravna služba. Hvala.
Hvala lepa. Kolega Tanko želi besedo.
Hvala lepa za besedo. Gospod predsednik, to, kar počnete danes, je zastrašujoče. [[oglašanje iz dvorane]]
Mir, mir, mir, prosim.
Malo prej ste sami odločili, da legalno sprejet sklep Državnega zbora o odvzemu besede Kordišu, ki je sam to zahteval, ne velja. Zdaj ste v svoji obrazložitvi povedali, da vi presojate, kaj je zakonito in kaj ni. Edini, ki lahko o tem odloča, so sodišča. Govorili ste o tem, da je nekaj ustavno ali je neustavno, boste tudi vi odločali v Državnem zboru, a se bo glasovalo o tem ali se ne bo. O tem odloča Ustavno sodišče. Vi ste dolžni delati in imate posebno pooblastilo, da skrbite za izvajanje tega poslovnika. Če je kolega Krivec zahteval o predlogu, ki ste ga dali, da se o njem glasuje, ste ga dolžni dati na glasovanje. O umiku oziroma preložitvi točke dnevnega reda se glasuje. Če ne boste vi kot predsednik Državnega zbora spoštovali osnovnih stvari, kdo presoja v kakšni fazi o kakšni stvari, potem pomeni to popolno avtokracijo. Mi Državnega zbora ne potrebujemo več, o vsem bo odločal predsednik Igor Zorčič: o tem, kaj je zakonito, o tem, kaj je ustavno, o tem, kaj se bo glasovalo, ali se ne bo, kdo sme sploh razpravljati in tako naprej. Glejte, pripeljali ste to zadevo v fazo popolne avtokracije in diktature. [[oglašanje iz dvorane]]
Hvala lepa, spoštovani [[…]]
Ni še končano. Kolega predsednik, predlagam, da greste tako, kot je s poslovnikom predvideno. V primerih predlogov preložitev se da predlog na glasovanje in se o tem odloča. [[oglašanje iz dvorane]] Nobenega problema ni v tem. Če pa mislite, da morate vi sami osebno odločati, potem pa je vprašanje, če še koga rabite. Način dela, ki ste ga danes popoldne naredili, je nikakršen. Pa kolegi, hvala za spoštljivost. Jaz vas poslušam, vam zagotavljam, da lahko v miru razpravljate, vi ste pa toliko nevljudni, da tega ne omogočate. No, saj je smešno, samo vse zadeve se zbirajo in se lahko kdaj vrnejo tudi vam.
Malo miru, spoštovane kolegice in kolegi. Jaz predlagam, da zaključimo s temi postopkovnimi predlogi. Kolega Perič ima postopkovni predlog.
Hvala, hvala lepa. Pa me veseli, da je vsaj nekoliko več miru, tako da se slišimo. Glede na to, da neke utemeljitve in obrazložitve, na podlagi katerega poslovniškega določila ste odločili, da ne glasujemo o točki, ki jo imamo na samem dnevnem redu, napovedujem tudi z naše strani obstrukcijo od točk f naprej. Hvala lepa. Upam, da do takih situacij ne bo prišlo. Zagotovo se bomo pa morali usesti in predlagam, da tudi izpeljemo v čim krajšem času en posvet oziroma kolegij, da te zadeve razčistimo. Ocenjujem, da to ni praksa, ki bi kakorkoli lahko koristila Državnemu zboru − ne danes niti v prihodnje. Hvala lepa.
Hvala lepa. Spoštovane kolegice in kolegi, predlagam, da nadaljujemo. Prehajamo na Predlog sklepa o imenovanju dveh članov Sveta Fundacije za financiranje invalidskih in humanitarnih organizacij v Republiki Sloveniji. Prehajamo na odločanje o Predlogu sklepa, s katerim se v Svet Fundacije za financiranje invalidskih in humanitarnih organizacij v Republiki Sloveniji na predlog humanitarnih organizacij, ki so vpisane v razvid humanitarnih organizacij, za članici imenujeta mag. Nataša Jan in dr. Jana Završnik, in sicer za čas do izteka mandata članov, imenovanih s Sklepom o imenovanju članov Sveta Fundacije za financiranje invalidskih in humanitarnih organizacij v Republiki Sloveniji z dne 22. 3. 2017. Glasujemo. Navzočih je 45 poslank in poslancev. Ugotavljam, da nismo sklepčni. Glasujemo takoj še enkrat. Glasujemo. Navzočih je 45 poslank in poslancev. Ugotavljam, da nismo sklepčni. Nadaljujemo čez 10 minut, torej ob 20. uri. (Seja je bila prekinjena ob 19.47 in se je nadaljevala ob 20.00.)
Spoštovane kolegice in kolegi, nadaljujemo sejo. Prehajamo na tretje glasovanje. Glasujemo. Navzočih je 46 poslank in poslancev, za je glasovalo 20, proti 24. (Za je glasovalo 20.)(Proti 24.) Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Prehajamo na obravnavo Predloga sklepa o spremembi Sklepa o sestavi in imenovanju predsednika, podpredsednika, članov in namestnikov članov Preiskovalne komisije o ugotavljano morebitne politične odgovornosti nosilcev javnih funkcij zaradi suma nedopustnega političnega vmešavanja v delo policije in političnega vplivanja na potek oziroma izid predkazenskih in drugih postopkov. Predlog sklepa je v obravnavo zboru predložila Mandatno-volilna komisija. Prijavljenih k razpravi ni. Prehajamo na odločanju o Predlogu sklepa o spremembi Sklepa o sestavi in imenovanju predsednika, podpredsednika, članov in namestnikov članov navedene preiskovalne komisije. Glasujemo. Navzočih je 46 poslank in poslancev, za je glasovalo 37, proti nihče. (Za je glasovalo 37.)(Proti nihče.) Ugotavljam, da je sklep sprejet. Prehajamo na obravnavo Sklepa o ugotovitvi prenehanja funkcije podpredsednika Odbora za zunanjo politiko. Vodja Poslanske skupine nepovezanih poslancev me je 16. 12. 2021 obvestila o spremembi v sestavi poslanske skupine, in sicer o izstopu poslanca mag. Branislava Rajića iz poslanske skupine. Ker mesto enega podpredsednika odbora za zunanjo politiko pripada Poslanski skupini nepovezanih poslancev, je s tem nastopil razlog, da imenovanemu poslancu preneha funkcija podpredsednika navedenega odbora. Državni zbor se zato na podlagi 200., 201. in 112. člena Poslovnika Državnega zbora seznani z naslednjim sklepom: Ugotovi se, da je poslancu mag. Branislavu Rajiću prenehalo članstvo v Poslanski skupini nepovezanih poslancev. Zaradi prenehanja članstva v Poslanski skupini nepovezanih poslancev preneha mag. Branislavu Rajiću funkcija podpredsednika Odbora za zunanjo politiko. Poslancu preneha funkcija v Odboru za zunanjo politiko z dnem seznanitve na seji Državnega zbora. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prekinjam 28. sejo zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 10. uri. (SEJA JE BILA PREKINJENA 16. DECEMBRA 2021 OB 20.03.)