Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, gospe in gospodje, začenjam z nadaljevanjem 2. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednji poslanke in poslanci: Monika Gregorčič, mag. Marko Pogačnik, Zmago Jelinčič Plemeniti, Jože Tanko od 13.30 do 16. ure, Igor Zorčič, Ljudmila Novak od 17. ure dalje, dr. Franc Trček od 16. ure dalje, Luka Mesec od 12. do 15. ure, dr. Matej Tašner Vatovec od 12. do 15. ure, mag. Dejan Kaloh do 12. ure, Mateja Udovč od 11. do 14. ure, Žan Mahnič od 13.30 do 15.30, Bojan Podkrajšek od 13.30 do 15.30, Jožef Lenart od 13.30 do 15.30, pa tudi sam sem opravičen od 10.45 do 15. ure. Vse prisotne še enkrat lepo pozdravljam! Prehajamo na 13. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PRVO OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH ZAKONA O DOHODNINI. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila skupina sedmih poslank in poslancev s prvopodpisanim gospodom Jožefom Horvatom. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina enajstih poslank in poslancev s prvopodpisanim gospodom Jožefom Horvatom zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo prvopodpisanemu gospodu Jožefu Horvatu. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani gospod predsednik Državnega zbora, spoštovana državna sekretarka s sodelavkama, drage kolegice, dragi kolegi! Na področju davčne obremenitve dela je Slovenija med državami z nadpovprečno visokim odstotkom dajatev. Medtem ko povprečje OECD znaša 36 %, je breme dajatev na delo v Sloveniji 42,7 %. Delež vseh davkov v BDP pa na drugi strani dobro pokaže, kakšno je celotno davčno breme v državi. In če se primerjamo z najbolj razvitimi državami znotraj OECD, je delež vseh davkov v celotnem BDP nadpovprečen. V Sloveniji je okrog 37 %, povprečje OECD pa je 34 %, razlika torej 3 odstotne točke. Poročilo Svetovnega gospodarskega foruma ocenjuje, da so za poslovno okolje v Sloveniji poleg neučinkovite državne birokracije najtežavnejši faktor prav davčne stopnje. Raziskava agencije Spirit iz leta 2016 kaže, da tuji investitorji med največjimi ovirami za investiranje v Slovenijo vidijo prav obremenitev dela z davki in prispevki ter stroške dela, temu pa sledi obdavčitev dobičkov in dohodka. Anketa o poslovanju, izvedena med nemškimi podjetji v Sloveniji v letu 2015, pa pokaže, da anketiranci med največjimi težavami za konkurenčnost in privlačnost za naložbe vidijo davčne stopnje na dohodke iz dela ter od vlade kot najbolj nujen ukrep pričakujejo njihovo znižanje. Višina splošne dohodninske olajšave je trenutno v Zakonu o dohodnini določena kot zmanjšanje letne davčne osnove v višini 3 tisoč 302,7 evra letno. Poleg te višine splošne olajšave sta za osebe z nižjimi dohodki določeni še dve dodatni kategoriji splošne olajšave. Nova Slovenija je stranka, ki zagovarja socialno-tržni model gospodarstva, ki zagovarja ekonomsko svobodo, tisto svobodo, ki je tesno povezana z odgovornostjo. Nova Slovenija je stranka, ki ima v svojem programu kot eno glavnih načel določeno načelo omejenih davčnih obremenitev. Preveliko davčno breme je v nasprotju s krščanskodemokratskim načelom subsidiarnosti, po katerem naj se vsi družbeni procesi, pri katerih je to mogoče, opravijo na najosnovnejši družbeni ravni. Država naj v te procese vstopi le takrat, ko se na nižji ravni ne bi mogli več optimalno izvajati. Krščanski demokrati verjamemo, da je posameznik pri ravnanju s finančnimi sredstvi veliko bolj odgovoren in racionalen kot država, zato naj se na državo preko davkov prenese le omejen obseg sredstev, ki so nujno potrebna za delovanje njenih sistemov. Na drugi strani pa naj državljani obdržijo večji delež sredstev, ki so jih sami ustvarili s svojimi sposobnostmi in delom. Predlog zakona Nove Slovenije, ki je trenutno pred nami, predvideva povečanje zakonsko določene splošne olajšave iz 3 tisoč 302 evra letno na 7 tisoč evrov; in sicer za vse enako. Spremembo splošne dohodninske olajšave predlagamo, ker želimo razbremeniti visoka davčna bremena zavezancev ter posledično izboljšati tudi okolje za zaposlovanje in razvoj gospodarskih aktivnosti. Stranke prejšnje koalicije se hvalijo z visoko gospodarsko rastjo, za katero, to verjetno vsi razumemo, so zaslužni predvsem naši podjetniki in njihovi zaposleni. Na drugi strani pa sadov te rasti z njimi niso pripravljeni deliti. Za plačo visoko kvalificiranega zaposlenega v višini 3 tisoč evrov mora slovenski delodajalec plačati 6 tisoč 128 evrov, češki pa 5 tisoč 676 evrov, kar je dobrih 300 evrov manj. Vemo, da nas nekatere države, ki so bile še do nedavnega gospodarsko veliko manj razvite, prehitevajo zaradi njihovega bolj konkurenčnega poslovnega okolja. Tudi zato moramo svojo davčno politiko prilagajati tej ekonomski realnosti. Predlog rešuje tudi tako imenovane delavce migrante, saj se s povečano splošno olajšavo odpravi potrebo po visokem doplačevanju dohodnine v Republiki Sloveniji. Poleg tega se dodatno vzpostavlja pravično davčno okolje za delavce, ki prejemajo dohodek od tujega delodajalca. Cilj tega je ustavitev vedno večjega izseljevanja družin v zadnjem obdobju. S predlagano ureditvijo bodo delavci, ki v tujini opravljajo enako delo za enak bruto dohodek kot delavci pri nas, prejeli enak razpoložljivi dohodek. Spoštovane kolegice in kolegi, mi pričakujemo konstruktivno razpravo in tudi pričakujemo, da v drugi obravnavi zakon še izboljšamo. Hvala lepa za vašo pozornost.
Hvala, gospod poslanec. Državna sekretarka na Ministrstvu za finance gospa Natalija Kovač Jereb bo predstavila stališče Vlade. Gospa državna sekretarka, izvolite.
Spoštovani predsedujoči, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Pred nami je novela Zakona o dohodnini, s katero skupina poslancev predlaga: oprostitev plačila dohodnine od dohodka rezidenta iz delovnega razmerja v tujini, prejetega od tujega delodajalca ali tujega zavoda, povišanje višine splošne olajšave na 7 tisoč evrov, znižanje najvišje dohodninske stopnje s 50 % na 43 % ter ponovno uvedbo vsakoletnega avtomatičnega usklajevanja davčnih olajšav s koeficientom rasti cen življenjskih potrebščin. Vlada Republike Slovenije je sprejela mnenje k Predlogu zakona o spremembah Zakona o dohodnini. Vlada Republike Slovenije predloga zakona ne podpira in meni, da ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Predloga ne podpira predvsem iz dveh vidikov, in sicer z vidika vzdržnosti javnofinančnih prihodkov ter z vidika neutemeljenega odstopa od ustavnega načela enakosti pred zakonom. Vlada se zaveda pomena ugodnega poslovnega okolja in vplivov davčnih obremenitev na konkurenčnost gospodarstva, vendar je ob oblikovanju ukrepov na tem področju treba zasledovati tudi ohranjanje vzdržnosti in stabilnosti javnih financ. To pa zahteva pripravo ukrepov, ki bodo temeljili na prestrukturiranju javnih dajatev ob upoštevanju tudi potrebnih strukturnih reform na področju zdravstvenega in pokojninskega sistema ter sistema dolgotrajne oskrbe. Predlog namreč pomeni izpad prihodka v državnem proračunu za okoli 597 milijonov evrov. Povišanje splošne olajšave pomeni 552 milijonov evrov izpada; znižanje najvišje dohodninske stopnje – 12 milijonov evrov izpada; predlog oprostitve dohodnine od dohodkov rezidenta iz delovnega razmerja v tujini pa pomeni okoli 33 milijonov evrov izpada. Predlagana rešitev, ki torej temelji na znižanju davkov na delo, tudi neposredno ne predstavlja razbremenitve gospodarstva, saj gre za rešitev, s katero bi zvišali le razpoložljiv dohodek posameznika. Ta rešitev pa bi lahko imela le manjše učinke na povečanje zasebne potrošnje in s tem nekoliko višji preliv iz DDV, ki ne bi mogel nadomestiti nižjih prelivov iz naslova dohodnine, kot navajajo predlagatelji. Po oceni se lahko pričakuje višji priliv iz naslova davka na dodano vrednost le za okoli 28 milijonov evrov. Treba je upoštevati tudi dejstvo, da največji delež v obremenitvi dela v Sloveniji predstavljajo prispevki za socialno varnost, kar kaže na to, da bi bilo treba vzeti v obzir tudi sisteme obveznih socialnih zavarovanj. Podatki sicer kažejo, da je Slovenija po obremenitvi z davki in prispevki pod povprečjem Evropske unije, ki znaša 38,9 BDP za leto 2016, za Slovenijo pa 36,6 %, vendar pa je ekonomska struktura davkov dokaj neugodna, saj odstopa od povprečja evropskih držav zaradi nadpovprečne obremenitve dela in potrošnje ter podpovprečne obremenitve kapitala in premoženja. Vlada predlaga, da se dohodnina ne plačuje od dohodkov rezidenta iz delovnega razmerja v tujini. Tega predloga ne podpira tudi z vidika neutemeljenega odstopa od ustavnega načela enakosti pred zakonom, kot je bilo že ugotovljeno z odločbo Ustavnega sodišča iz leta 2013. Predlagatelji niso izrazili razumnih in stvarnih razlogov za privilegiran davčni položaj čezmejnih delovnih migrantov, saj gre za primerljive dohodke iz delovnega razmerja, kot jih dosegajo rezidenti od delodajalca oziroma zavoda v Sloveniji. V preteklih letih se je navedena problematika že naslovila, in sicer na ravni davčne obravnave povračil stroškov z upoštevanjem ustavnega načela enakosti pred zakonom. Glede predloga o ponovni uvedbi avtomatičnega usklajevanja olajšav je treba poudariti, da usklajevanje olajšav in lestvice v letu 2013 ni bilo ukinjeno. Uveden je bil le drugačen sistem usklajevanja, ki ni avtomatičen, z vezavo na zgolj en kriterij. Veljavni način usklajevanja je po mnenju Vlade ustrezen, saj ne upošteva samo enega kriterija, se pravi rast življenjskih potrebščin, temveč tudi ekonomske politike vlade. Spoštovani, Vlada zakona ne podpira in predlaga, da se predloga zakona ne podpre. Davčna razbremenitev dela predstavlja eno od pomembnih prioritet vlade, vendar le na temelju prestrukturiranja davčnih bremen ter na širšem družbenem in političnem konsenzu. Hvala.
Hvala, gospa državna sekretarka. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Kot prvi ima besedo gospod Jože Lenart v imenu Poslanske skupine Liste Marjana Šarca. Gospod poslanec, izvolite.
Hvala za besedo, predsednik. Spoštovani kolegice in kolegi! V Poslanski skupini Liste Marjana Šarca predloga zakona ne bomo podprli, ker je zelo ozko usmerjen in močno obremenilen za državni proračun. V proračun bi se tako steklo okoli 597 milijonov evrov manj. Kaj to pomeni? Grobo poseganje v zdravstveno in pokojninsko blagajno, s čimer bi svoje državljane, še posebej tiste socialno bolj ogrožene, priškrnili pri njihovih socialnih pravicah. Z določitvijo enotne davčne olajšave bi dejansko še povečali razliko med revnejšimi in bogatimi, ker bi vsi padli na enak znesek olajšave; obdavčenje ne bi bilo več stopničasto, ker imajo tisti z manj dohodka večjo olajšavo in tisti z več dohodka manjšo olajšavo; kar je skrajno nepravično do tistih z nižjimi dohodki. Znižanje davčne stopnje s sedanjih 50 % na 43 % je zopet ukrep, ki finančno krepi le najvišji sloj in ni namenjen povprečnemu poštenemu Slovencu, ki se vsak mesec bori s svojim družinskim proračunom. Koliko Slovencev pa zasluži letno 70 tisoč 907 evrov in več? Razpoložljivi dohodek bi se tako povečal samo državljanom, ki imajo že tako najvišje prihodke. Glede delavcev migrantov je treba poudariti, da so povsem v enakem položaju kot vsi ostali slovenski davčni rezidenti, kar je ugotovilo že Ustavno sodišče leta 2013. Kot vsi državljani tudi oni uporabljajo vso domačo infrastrukturo, ki jo zagotavljata naša zakonodaja in sistem. Zato je prav, da plačajo tudi davek, iz katerega se financirajo državne storitve – šolstvo, zdravstvo, vrtci in socialni transferi. Zavedamo se, da je konkurenčnost gospodarstva ključnega pomena za državo in da na to vplivajo tudi davčna bremena. Zato smo se v Poslanski skupini Liste Marjana Šarca zavezali, da bomo v okviru javnofinančnih možnosti znižali obremenitve plač z dohodnino, pri čemer pa bo predlog pripravljen na podlagi strokovne analize celotnega dohodninskega sistema ter bo obravnavan celovito in sistematično.
Hvala, gospod poslanec. Gospod Matjaž Han bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Hvala lepa, predsednik. Spoštovani kolegi z ministrstva, kolegice in kolegi! Danes je pred nami nov predlog spremembe Zakona o dohodnini. Njegova ključna rešitev je več kot dvakratno povišanje splošne davčne olajšave, s čimer bi se vsem znižala davčna osnova. Nikakor ni prvi s to podobno vsebino, v zadnjem mandatu smo kar štirikrat obravnavali skoraj identični predlog istega predlagatelja. Poleg povišanja splošne davčne olajšave še ukinitev najvišjega dohodninskega razreda, pa ponovno usklajevanje višine olajšav. Vsi so bili zavrnjeni s preprostim in podobnim argumentom. Tako splošno znižanje davkov na dohodke bi bistveno preveč zarezalo v naše skupne prihodke, da bi te prihodke lahko na drugačen način nadomestili. Pričakovana povečana potrošnja zaradi višjih dohodkov ljudi pa ne bi prinesla niti približno dovolj, da bi lahko država normalno funkcionirala. In to smo ponovili, dragi kolegi iz Nove Slovenije, že večkrat. Uvodna obrazložitev predloga zakona tokrat posveča precej pozornosti problematiki slovenskih čezmejnih delavcev oziroma dnevnih delovnih migrantov. Iz obrazložitve je jasno razvidno predvsem to, da je primerjava davčnih sistemov in obremenitev zelo zapletena. Slovenski in avstrijski davčni sistem se namreč razlikujeta v več pomembnih podrobnostih, kot je le višina olajšav. Pomembne razlike nastajajo predvsem v davčni obravnavi pri posameznih tipih dohodkov, ki jih ena država na primer vključuje v davčno osnovo in jih obdavčuje, druga pa isti tip dohodkov izvzema iz davčne osnove. Gre za povračilo stroškov za prevoz in prehrano ter za njihovo priznano višino, izplačila raznih dodatkov, ki jih v sosednji Avstriji denimo ne vključujejo v dohodninsko osnovo. Takšnih primerov je preveč, da bi jih tu naštevali. Vsem pa je skupno, da zlasti prizadenejo določeno skupino ljudi, ki morajo svojo eksistenco reševati z delom v tujini. Problematiko se je skušalo reševati z več spremembami tega zakona, ki v svojem 44. in 45. členu daje možnost, da se nekatere vrste dohodkov izvzame iz dohodninske osnove. Ne glede na vrsto poskusov, da bi ta problem naslovili, pa le-ta ostaja še nerešen. Ob poskusih, da bi dodatno upoštevali specifiko držav in posebnosti zavezancev, se je vmešalo celo Ustavno sodišče. Toda rešitve, ki so danes predlagane, so še vedno preveč splošne in premalo ciljane, zato pa po mojem mnenju tudi absolutno predrage za to državo, saj bi bil s temi ukrepi proračun zmanjšan za več kot 500 milijonov evrov. Glavnina te vsote odpade na splošno zvišanje davčne olajšave. Če upoštevamo, da letna vsota pobrane dohodnine znaša milijardo in 600 milijonov evrov, bi to pomenilo, da bi davčne prihodke od dohodnine zmanjšali za skoraj eno tretjino. Prepričan sem, če bi bila Nova Slovenija v vladi, tega nikdar ne bi naredila. Seveda velika večina predlogov niti nima zveze s perečimi problemi dnevnih delovnih migrantov. Predlog je tu po večini le zato, da lahko predlagatelj ponovi svoj preizkušeni govor. Glede člena, ki dejansko dopušča vsaj minimalno upoštevanje razlik v povračilih stroškov med državama in torej vsaj v majhno korist naših delavcev v tujini, enostavno predlagatelj črta ta člen. Socialni demokrati smo prepričani, da je anomalije slovenskega davčnega sistema treba popraviti, zato smo tudi zadovoljni, da je davčno prestrukturiranje, ki bi razbremenilo delo, pri tem pa ne razmontiralo delujočega sistema, eden od pomembnejših ciljev koalicije. V prihodnjem letu pričakujemo od ministrstva in vlade predloge, kako celovito izboljšati naš davčni sistem. Problematika Slovenk in Slovencev, ki delajo za delodajalce v tujini, je za nas vsekakor prioriteta in zanjo pričakujemo konkretne predloge – ciljane, preračunane in seveda utemeljene. Teh kriterijev pa današnji predlog absolutno ne vsebuje. V Poslanski skupini Socialnih demokratov zato ne bomo podprli predlaganih sprememb zakona in bomo na koncu razprave nasprotovali predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala, gospod poslanec. Gospod Gregor Perič bo predstavil stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra.
Hvala lepa. Lep pozdrav vsem! Predlog zakona o spremembah Zakona o dohodnini, ki ga je vložila Poslanska skupina Nove Slovenije, predvideva povečanje zakonsko določene splošne olajšave s 3 tisoč 302 evrov letno na enotno olajšavo 7 tisoč evrov letno. Poleg tega predlagatelj predlaga znižanje 50-odstotne dohodninske stopnje na 43 % ter ponovno uvedbo usklajevanja davčnih olajšav s koeficientom rasti cen življenjskih potrebščin. S predlogom se naslavlja sicer namene in cilje, s katerimi se strinjamo tudi v Poslanski skupini Stranke modernega centra, ki jim sledi tudi vlada s svojimi ukrepi oziroma predlogi ukrepov, s katerimi želi znižati davčne obremenitve dela in podpreti možnost za nadaljnjo stabilno gospodarsko rast. Pri tem pa se moramo zavedati, da morajo spremembe na področju plačevanja javnih dajatev poleg izboljšanja konkurenčnosti slovenskega poslovnega okolja na drugi strani zagotavljati tudi stabilne in predvidljive javnofinančne prihodke. A dejansko bi predlagani zakon s povišanjem splošne olajšave na 7 tisoč evrov povečal strukturni primanjkljaj in pomenil izpad prihodkov v državnem proračunu za okoli 597 milijonov evrov, kar je več kot 1 % bruto domačega proizvoda. Zakon pa bi pri odmeri dohodnine vplival praktično na vse zavezance, ki uveljavljajo splošno olajšavo; teh pa je več kot 95 % vseh zavezancev za odmero dohodnine. Predlagana rešitev, ki temelji na znižanju davkov na delo, neposredno ne predstavlja razbremenitve gospodarstva, saj gre za rešitev, s katero se zvišajo razpoložljivi dohodki na posameznika, ne vplivajo pa na bruto obveznost delodajalca. Slednje bi lahko imelo posledice na povečanje zasebne potrošnje, pri tem pa tudi na nekoliko višje prilive iz naslova DDV. Vendar pa opozarjamo, da če bi se predlog zakona sprejel v tej obliki, kot ga imamo danes na mizi, bi le-ta pripeljal do negativnih učinkov na javne finance, saj ob predpostavki, da bi zavezanci v nižjih dohodkovnih razredih celotno razbremenitev namenili za potrošnjo, vlada ocenjuje, da bi se lahko prihodki iz naslova DDV zvišali največ za okoli 28 milijonov evrov, tako da še zdaleč ni možno pokriti izpada davčnih prihodkov v višini 597 milijonov evrov. Z vidika mednarodne primerjave obremenitve z davki in prispevki je treba poudariti, da je Slovenija po podatkih Evropske komisije pod povprečjem Evropske unije. Povprečna obremenitev z davki in prispevki je v Evropski uniji v letu 2016 znašala 38,9 % BDP, kar je za 2,3 odstotne točke višje kot v Sloveniji; vendar pa je iz podatkov o ekonomski strukturi davkov in prispevkov razvidno, da ekonomska struktura davkov ni najugodnejša, saj odstopa od povprečja evropskih držav zaradi nadpovprečne obremenitve dela s prispevki za socialno varnost in potrošnje ter podpovprečne obremenitve kapitala in premoženja. Ravno slednje pa je pomembno tudi z vidika presojanja obremenitve, saj je treba gledati podrobno in hkrati tudi celovito, ne samo z vidika enega davka ali ene skupine davkov. Seveda si tudi v Stranki modernega centra želimo zmanjšati ključne nadpovprečne obremenitve in s tem krepiti gospodarsko rast, zato je bilo že več ukrepov prejšnje vlade dr. Mira Cerarja usmerjenih v davčno prestrukturiranje in znižanje obremenitve dela kot tistega dejavnika, ki najbolj negativno vpliva na konkurenčnost in hkrati tudi predstavlja pomembno oviro za nadaljnjo gospodarsko rast. Prav tako smo se koalicijski partnerji v trenutni vladi zavezali, da bomo v skladu z javnofinančnimi zmožnostmi znižali obremenitev plač z dohodnino, z dvigom splošne dohodninske olajšave ali morebitnimi posegi v dohodninsko lestvico in razrede. Predlog bo pripravljen na podlagi strokovne analize celotnega dohodninskega sistema in z njim povezanih področij. Naj za konec še enkrat izpostavim, da v Poslanski skupini Stranke modernega centra menimo, da morajo biti vsi tovrstni predlagani ukrepi v skladu s fiskalnim pravilom in vnaprej uravnoteženi ter skladni z našimi javnofinančnimi zmožnostmi ter tudi z zavezami vlade glede stabilne in vzdržne javnofinančne politike. Vse to zato, da ne bi prišlo do povečevanja strukturnega primanjkljaja. Zaradi vseh omenjenih razlogov bo Poslanska skupina Stranke modernega centra glasovala proti temu, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala, gospod poslanec. Gospod Primož Siter bo predstavil stališče Poslanske skupine Levica. Izvolite.
Hvala lepa. Lep pozdrav! Predlog Nove Slovenije, ki ga imamo pred seboj, nam je že dobro poznan iz prejšnjih mandatov. Ne gre za spodbujanje gospodarstva, za višanje konkurenčnosti, sploh pa ne za srednji razred in ljudi z nizkimi plačami, kot bo bržkone vztrajal predlagatelj. V resnici želi NSi predvsem spet znižati davke za najbogatejše in privilegirane, in sicer z višanjem splošne davčne olajšave in nižanjem najvišje mejne dohodninske stopnje. Naj ponazorim – tisti z najnižjimi plačami bi si ob takšnem predlogu, ki predvideva približno 5 evrov dajatev na mesec manj, privoščili kvečjemu kakšen kilogram cedevite več. Po drugi strani pa bi tisti, ki se uvrščajo v najvišje dohodninske razrede, na mesec pridobili skoraj 160 evrov več, kar zadostuje za dobrih 17 vinjet letno. To je precej radodarno darilo najbogatejšim. In to, kar gre nekomu, se mora nekje vzeti. Vsi ti rezi v dohodnino, ki jih predlaga NSi, bi pomenili več kot polmilijardni primanjkljaj v državni blagajni, kar predstavlja izpad več kot četrtine dohodka od dohodnin. Predlagatelji zagovarjajo alkimijo. Trdijo namreč, da bi se premo sorazmerno dvignili prilivi zaradi povečane potrošnje, spet ponavljam, tistim z minimalnimi prihodki bi se le-ti povečali za nekaj evrov, njihova potrošnja pa bi bila kvečjemu usmerjena v blago z najnižjo stopnjo davčne obremenitve, torej živila. Pri tistih, ki bi jih ta olajšava najbolj razbremenila, pa ni pričakovati povečanja potrošnje, kvečjemu bi presežek vlagali v banke, vrednostne papirje in luksuzno potrošnjo; torej ne v potrošnjo, ki bi v javno blagajno prispevala sredstva. Tudi če bi ves znesek namenili potrošnji, kar se ne bo zgodilo, bi bil prihodek od dajatev na ta znesek maksimalno 28 milijonov evrov, ponavljam, ob pričakovanem izpadu 563 milijonov evrov. To bi na srednji in dolgi rok pomenilo bistveno poslabšanje stanja za vse. Država namreč znatni delež teh sredstev namenil v investicije in razvoj, kar koristi največji skupini ljudi. Ob pomanjkanju sredstev za pokojnine – mimogrede, že danes se jih približno 30 % izplača iz proračuna, ne iz socialnih prispevkov –, za zdravstvo in šolstvo je predlog očitno absurden. Zniževanje davkov tudi ne pomeni razbremenjevanja gospodarstva, temveč neproporcionalno obremenjevanje najnižjih razredov. Dejstvo je, da ima Slovenija enega od davčno najbolj razbremenjenih gospodarstev v Evropski uniji. V Sloveniji so davki na kapital krepko pod povprečjem Evropske unije, enako velja za dohodke od dela, sploh kadar gledamo družine z vsaj enim otrokom. Predlog Nove Slovenije strukturno poglablja neenakost med ljudmi. V času krize in najstrožjih varčevalnih ukrepov, torej leta 2013, na račun najnižjih razredov je bil Ginijev koeficient v Sloveniji najvišji, kar kaže na trend, kjer je neenakost najvišja v družbi, ki nesorazmerno bremeni šibkejše v primerjavi z najmočnejšimi. Pot, ki jo zagovarjamo, je družba blaginje brez razrednih razlik, ne povečevanje le-teh. V Levici zato tudi tokrat predloga ne bomo podprli. Hvala lepa.
Hvala, gospod poslanec, za vaše stališče. Mag. Matej Tonin bo predstavil stališče Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov. Izvolite, gospod poslanec.
Dragi poslanke in poslanci, dober dan! V Novi Sloveniji želimo vsem državljanom zvišati plačo. Zagotoviti želimo višje plače in prav na tej točki se kaže, kako znajo biti nekateri dvolični, kako govorijo o tem, češ da bomo plače dvigovali samo najpremožnejšim. To seveda ne drži. Naši predlogi gredo v smeri, da se plače dvigajo vsem. To želimo zagotoviti z manjšimi davki in ne z dvigovanjem bruto plač. Višje neto plače vsem državljanom želimo zagotoviti na način, da se država odpove delu dohodnine. Ko smo hodili v volilni kampanji pred temi državnozborskimi volitvami naokrog in se srečevali z različnimi organizacijami, je bilo več ali manj soglasje znotraj politike, da če bomo dvigovali plače, potem bomo to delali z dohodnino, tako da se bo država odpovedala delu dohodnine. Zakaj se nam zdi najbolj primerno, da se plače zvišujejo z manjšo dohodnino? Ker s tem ne ogrožamo pokojninske in tudi zdravstvene blagajne. Hkrati z manjšo dohodnino ne zvišujemo tudi bruto plač in s tem dodatno obremenjujemo gospodarstva. To je bil na nek način konsenz celotne politike pred temi državnozborskimi volitvami, da bomo šli zaradi gospodarske konjunkture v poviševanje plače, ampak na način z dohodnino; in ne z bruto povečevanjem plač, da ne obremenjujemo dodatno gospodarstva, ampak da se država delu davka odpove in na takšen način vsi državljani dobijo večje neto prihodke. Hkrati je pozitivna lastnost poviševanja neto prihodkov tudi ta, kot sem dejal, da ne ogrozimo pokojninske in zdravstvene blagajne. V Novi Sloveniji se zavedamo, če bomo sprejemali, po katerih bo ljudem ostalo več v njihovih žepih, se bo povečala potrošnja. Celo vlada je v tem mnenju priznala, da lahko ta naš ukrep prispeva k povečani potrošnji; in je sramežljivo napovedala, da bi se s tem ukrepom prihodki v proračun samo iz naslova davka na dodano vrednost povečali za 28 milijonov evrov. Drugi del te zgodbe pa je pozabila povedati, in sicer da večja potrošnja pomeni na drugi strani tudi večje povpraševanje, večje povpraševanje pa navadno pomeni večje zahteve po delovnih mestih. In vsak zaposlen v Republiki Sloveniji je za to državo dvojna korist. Ni mu treba izplačevati socialnih transferjev ter poleg tega vplačuje še v pokojninsko in zdravstveno blagajno. Ta del številni pozabljate, da večja domača potrošnja pomeni večje povpraševanje, večje povpraševanje pa pomeni tudi več zaposlenih in s tem več vplačil v pokojninsko in zdravstveno blagajno. Ta vidik marsikdo, celo vlada, namerno spregleda. Kaj so konkretne rešitve, ki jih predlagamo v tej noveli Zakona o dohodnini? Ta novela zakona prinaša štiri pomembne rešitve, pa bom najprej začel z najbolj enostavno. Najbolj enostavna je usklajevanje davčnih olajšav z inflacijo. Zdi se nam pošteno in pravilno, tako kot je bilo v preteklosti, da se davčne olajšave dvigujejo z inflacijo. Ker če tega ne usklajujemo z inflacijo, potem pomeni, da realna vrednost teh olajšav dejansko pada; vsako leto je inflacija, kar pomeni, da je vsako leto vrednost teh olajšav manjša, če jih ne usklajujemo z inflacijo. In se nam zdi korekten, koristen predlog, ki smo ga v preteklosti že imeli in bi ga radi ponovno vzpostavili. Druga stvar, ki je izrazito ideološko obremenjena in bodo to levičarji vedno uporabljali zoper nas, češ da omogočamo, da bodo bogati še bolj bogati in podobne neumnosti. Gre za to, da bi se najvišja dohodninska stopnja zmanjšala s 50 % na 43 %. Vlada je celo pošteno napovedala, da bi to pomenilo izpada v proračunu za okoli 12 milijonov evrov, vendar pa bi to imelo ogromno demonstracijskih pozitivnih učinkov. Ko se delajo številne lestvice konkurenčnosti, je najvišja dohodninska stopnja ena od ključnih stvari, ki se jo prvo pogleda praktično vedno pri delanju teh lestvic, ali pa ena od prvih stvari. To je tista stvar, ki Slovenijo na vseh lestvicah konkurenčnosti bremeni, jo vleče navzdol po lestvici. Marsikdo bo rekel, kaj nas briga, če nas vleče to navzdol po lestvici; ampak te lestvice so zelo pomembne za zunanje, tuje investitorje, ki razmišljajo, ali bodo svoje milijone, svoj denar vlagali v Sloveniji. In ena od stvari, ki jih najprej preverijo, so mednarodne lestvice konkurenčnosti in druge gospodarske lestvice, ki kažejo, v kakšni kondiciji je Slovenija in v kakšnem poslovnem okolju Slovenija deluje. Nedavno sem se pogovarjal z računovodjo, ki je rekel, da enostavno ne razume Slovenije, da bi si po zgledu Avstrije in še kakšne druge države prizadevala dobiti čim več bogatih davčnih rezidentov, ki bi v Slovenijo prihajali zato, da bi v Sloveniji plačevali davke; in ne obratno. Zelo zanimiv je primer nekdanjega nemškega dirkača Ralfa Schumacherja, brata Michaela Schumacherja, ki ima recimo davčno rezidentstvo v Avstriji. To bi bil recimo model, ki bi mu morala slediti tudi Slovenija, da bi iskali načine, kako bogate ljudi pritegniti v Slovenijo, da bodo v Sloveniji svoje davke puščali. In ne da se predvsem s to demagogijo, ki jo goni po dolgem in počez Levica, vse ljudi, ki karkoli imajo, iz te države izganja. S tem pa seveda tudi odhajajo davki in denar iz te države, kar je slabo. Če bi, kar predlagamo v tej noveli Zakona o dohodnini, zmanjšali najvišjo dohodninsko stopnjo s 50 na 43 %, bi tisti, ki imajo nekoliko več prihodkov, v Sloveniji še vedno plačali največ davka. To na levici pozabljajo. Ti ljudje, tudi če bi imeli namesto 50-odstotne dohodninske stopnje 43-odstotno, bi še vedno plačali v tej državi največ oziroma veliko davka. Ampak oni v svoji ideološki zaslepljenosti predstavljajo, kot da jih bomo davkov oprostili, kot da bodo zdaj ti ljudje davkov oproščeni in da ne bodo ničesar plačevali v proračun. Še vedno bodo plačevali največ, podčrtujem, še vedno bodo plačevali največ; bistvena razlika pa je v tem, da bo Slovenija v primerjavi z drugim svetom bolj konkurenčna. To je naša druga rešitev. Zdaj pa prehajamo na tretjo rešitev, ki se mi zdi ključna, to je na dvig splošne dohodninske olajšave s sedanjih 3 tisoč 300 evrov na 7 tisoč evrov. S to rešitvijo bi rešili marsikateri problem delavcev migrantov. S to rešitvijo bi se plače v tej državi dvignile vsem zaposlenim. In zdaj poglejte to dvoličnost! V zadnjih tednih smo imeli priložnost spremljati, gledati kar nekaj podpisov sporazumov, ki bodo to državo stali 300 milijonov evrov, nekateri 100 milijonov evrov; ko vse skupaj zložiš, zelo hitro prideš do pol milijarde evrov. Tukaj ni nobenega strahu za proračun, tukaj ni nobenih težav – prav je tako; ampak ko pa po drugi strani prideš z rešitvijo, da bi lahko neto plačo zagotovili vsem, je pa to velik problem, ki bo ogrozil državni proračun. Oziroma če naredim primerjavo, sedaj ko je vlada sklenila sporazum z javnim sektorjem in bo to državni proračun letos stalo 300 milijonov evrov več, ker se bodo celotne bruto plače povečale, to za vladno koalicijo ni problem in je vse v skladu s fiskalnim pravilom in ni nobenih težav. To, da bi pa ta naša rešitev bila sprejeta, ki bi pa vsem, ne zgolj zaposlenim v javnem sektorju, vsem zaposlenim dvignila neto plače in bi to stalo državo okoli 500 milijonov evrov; to je pa velik problem. Ampak vsem pomeni tudi tistim v javnem sektorju, tudi tistim. In če kaj, potem bi moral ta parlament gledati na to, da je pravičen za vse in da ima za vse približno enake vatle. In če dvigujemo plače, potem jih dajmo vsem, ne zgolj zaposlenim v javnem sektorju. Ta rešitev, ki jo predlagamo, bi pomenila, da nekdo, ki ima v Sloveniji povprečno neto plačo, bi imel mesečno višji neto prihodek za 83 evrov. Če to pomnožite z 12, dobite kar lep letni prihodek več. In če bi ta rešitev bila sprejeta in če bi jo vladna koalicija podpirala, bi to pomenilo, da bi lahko s to rešitvijo tudi nekoliko obrzdali apetite vseh sindikatov. Če bi z višjo splošno dohodninsko olajšavo dvignili neto plače, potem bi bili pritiski po splošnem zvišanju plač v javnem sektorju manjši. Ampak toliko o tem, ko se nam očita, da se plače dvignejo vsem, je 500 milijonov problem, če se plače dvignejo samo v javnem sektorju za 300 milijonov evrov, to ni problem. Jaz takšne logike ne morem sprejeti. In četrta zelo pomembna rešitev v tem zakonu je položaj delavcev migrantov. Če želimo razumeti problematiko delavcev migrantov, moramo vedeti, da je delovnopravna zakonodaja v Sloveniji pripravljena in sprejeta na podlagi dogovarjanja in usklajevanja med socialnimi partnerji. In tudi usklajena z davčno zakonodajo Slovenije, to na primer dokazuje tudi drugi odstavek 44. člena Zakona o dohodnini, ki izrecno določa, da naj se pri določanju dohodkov iz delovnega razmerja, ki se ne vključujejo v davčno osnovo, upošteva le delovnopravna zakonodaja Slovenije in kolektivno dogovarjanje v Sloveniji. Zato se v Novi Sloveniji sprašujemo, katera delovnopravna zakonodaja in katere kolektivne pogodbe veljajo za delavce migrante oziroma rezidente, ki svoj dohodek iz delovnega razmerja ustvarjajo v tujini. Katera? Tuja delovnopravna zakonodaja zanje namreč ne velja, kar pravi 44. člen Zakona o dohodnini, kar je razumljivo, saj je dogovarjanje in usklajevanje med socialnimi partnerji v tuji državi in ne poteka s slovensko vlado. Slovenska delovnopravna zakonodaja in kolektivne pogodbe pa tudi ne veljajo, ker niso usklajene s tujimi delodajalci in delojemalci. V Novi Sloveniji menimo, da če delavcem migrantom Slovenija nalaga enake dolžnosti pri plačilu dohodnine kot slovenskemu delavcu, mu mora priznati tudi enake pravice, kot pripadajo slovenskemu delavcu. Gre za osnovno ustavno načelo enakosti. Slovenska davčna zakonodaja je razlike s tujo delovnopravno zakonodajo glede stroškov zaznala že v preteklosti in jih skušala odpraviti. Kot kažejo izračuni in primerjave, ki so priložene k naši noveli zakona, je to storila žal neuspešno in v škodo delavcev migrantov. Kontradiktorno je, da vlada ves čas išče izgovore, da ni možno najti drugačne obravnave za delavce migrante zaradi odločbe Ustavnega sodišča; a hkrati istočasno se delavcem migrantom in domačim delavcem že vsa ta leta na drugačen način priznavajo stroški v zvezi z delom. Na eni strani vlada trdi, da ni možno drugače zadeve urejati, na drugi strani jih. Če še nekateri zmeraj menite, da ni razloga za drugačno obravnavo rezidentov, ki dosegajo svoj dohodek v tujini, zakaj potem koalicija enostavno ne spremeni Zakona o dohodnini tako, da bodo imeli vsi rezidenti Slovenije na enak način priznane stroške v zvezi z delom, torej kot delavci migranti, katerim se ti stroški priznajo kot olajšava. Treba je imeti v mislih, da so stroški v zvezi z delom le ena od postavk, kjer nastajajo razlike; toda če Slovenija ni zaznala razlike tudi pri drugih postavkah iz delovnopravne zakonodaje, še ne pomeni, da te ne obstajajo. Slovenija domačemu delavcu prizna pravico do boljšega izplačila za posebne oblike dela, kot so nočno delo, delo ob nedeljah, praznikih, delo z nevarnimi odpadki in tako naprej. Na drugi strani pa, če se na primer socialni partnerji v tujini dogovorijo, da delavec za nočno delo ne bo prejel dodatka, ampak bo namesto tega oproščen plačila davka, bo le-to sklenil s tujo davčno zakonodajo, delavec v tujini bo nagrajen z višjim neto izplačilom za nočno delo, na podoben način kot je nagrajen delavec v Sloveniji z dodatkom za nočno delo. Razlika pa nastane, ker dohodek iz tujine, v tem primeru za nočno delo, ni usklajen z davčno zakonodajo v Sloveniji in Slovenija temu delavcu migrantu povozi pravico do dodatka za nočno delo ter mu ta dodatek stoodstotno obdavči z izgovorom, da plača v Sloveniji le razliko. Žalostno je, da se že ves čas v slovenski javnosti razlaga, da delavci migranti plačajo v Sloveniji razliko v dohodnini, nihče pa te razlike ne more dokazati z izračuni. V Novi Sloveniji smo se absolutno podrobno posvetili problematiki delavcev migrantov. Prišli smo do zaključka, da na noben način ni možno delavcem migrantom zagotoviti enakih pravic iz delovnopravne zakonodaje in kolektivnih pogodb v Sloveniji, kar posledično pomeni, da bodo, žal, zmeraj diskriminirani, če se jih bo poskušalo enačiti z domačimi delavci po dohodkih. Edina pravična rešitev za rezidente z dohodki iz tujine je izvzetje tega dohodka iz obdavčenja v Republiki Sloveniji s progresijo, kar je navedeno tudi v tej zakonodaji. Verjamem, da so te stvari za koga pretirani detajli, ampak ravno zato, ker je stvar izjemno komplicirana, imajo delavci migranti številne težave. In problem, ki se kaže in ki nastaja, je ta, da se vse več naših ljudi, ki danes še vedno ima rezidentstvo v Sloveniji, odloča, da davčno rezidentstvo prenaša v Avstrijo. In če ta država ne bo hitro nekaj storila, če vaša vlada ne bo hitro nekaj postorila, potem se bo na tisoče naših mladih družin izselilo v Avstrijo in tudi v Avstriji prijavilo davčno rezidentstvo. Tega vam ne govori opozicijska Nova Slovenija; to vam govori Sindikat delavcev migrantov in številne družine, ki delajo v Avstriji. In če ne želite prisluhniti nam, potem prisluhnite vsaj njim. Zaradi vseh štirih navedenih rešitev bo Nova Slovenija seveda predlog zakona podprla. Želimo si, da bi bil v prvi obravnavi ta zakon sprejet.
Hvala, gospod poslanec. Imamo postopkovni predlog gospe Nataše Sukič.
Najlepša hvala, predsedujoči. Jaz izrekam oster protest in prosim za opomin poslancu za izrekanje tendencioznih žaljivih in z ničemer podprtih trditev, ki sodijo bolj v polje demagogije kot politike, češ da Levica iz te države izganja državljanke in državljane. Hvala lepa.
Hvala za vaš postopkovni predlog. Dovolite samo, da povem, kar sem že včeraj povedal. Prosim vse poslanke in poslance, da ste do drugih poslank in poslancev ter tudi do drugih ljudi in tudi do poslanskih skupin spoštljivi. Gospod Robert Polnar bo predstavil stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije.
Gospod predsednik, hvala za besedo. Gospe poslanke, gospodje poslanci! Dohodnina je neposreden davek, se pravi, da je neposredno odmerjena zavezancu. Obsega vse pomembnejše oblike dohodkov fizičnih oseb z izjemami in olajšavami. Spreminjanje zakona, ki zadeva tako veliko število državljank in državljanov, je vedno priložnost za nastopanje. Pravilnost vsebine in napačnost sklepov pri tem nimata pomena, sta zanemarljiva. Najmanj trije so temeljni postulati, ki jih predlagatelj zagovarja: prvi je dvig splošne olajšave s 3 tisoč 302,7 evra letno na 7 tisoč evrov; drugi je znižanje najvišje dohodninske stopnje s 50 % na 43 % in tretji postulat je samodejno usklajevanje davčnih olajšav s koeficientom rasti cen življenjskih potrebščin. Omejil se bom samo na prva dva temeljna postulata. Predlagano zvišanje splošne olajšave na 7 tisoč evrov in znižanje najvišje mejne dohodninske stopnje s 50 % na 43 % bi pomenilo izpad prihodkov za okoli 563 milijonov evrov, vendar ob upoštevanju dveh pogojev: na podlagi podatkov odmere dohodnine za leto 2016 in ob predpostavki nespremenjene višine dohodkov. Ob tem se velja vprašati, kakšni so kompenzacijski učinki. Gre predvsem za predlog, s katerim bi zvišali razpoložljiv dohodek posameznikov; to bi lahko imelo vpliv na večjo zasebno potrošnjo, kar bi pomenilo višje prilive davka na dodano vrednost. Razbremenitev dohodnine ima najvišji vpliv v nižjih dohodkovnih razredih, ki so v večji meri kot ostali dohodkovni razredi likvidnostno omejeni in ves dodatni dohodek porabijo za potrošnjo. V največji meri je potrošnja te skupine zavezancev povezana z nakupom blaga, ki ima nižjo davčno stopnjo. Ob teh predpostavkah bi se prihodki iz davka na dodano vrednost lahko povečali za okrog 30 milijonov evrov. In na tem mestu, gospe in gospodje, se velja vprašati, poglavitni davčni vir financiranja česa je dohodnina. Najbolj nazorno si to lahko ponazorimo, če pogledamo Zakon o financiranju občin, tisti člen, ki govori o lastnih virih financiranja občin. Pravi takole: »Vir financiranja občin so prihodki od 54 % dohodnine, vplačane v predpreteklem letu pred letom, za katero se izračuna skupna primerna poraba občin.« Dohodnina je daleč najpomembnejši davčni finančni vir financiranja občinskih proračunov. Delež dohodnine v celotnih prihodkih občinskih proračunov se v slovenskih občinah giblje 60–85 %, odvisno od njihove velikosti, predvsem pa od finančne zmožnosti rezidentov, ki na njihovem ozemlju plačujejo dohodnino. In posebej poudarjam, gospe in gospodje, govorim o celotnih prihodkih, ne samo o davčnih prihodkih, tu govorim tudi o nedavčnih, o kapitalskih in transfernih prihodkih. Kakršnokoli zmanjševanje tovrstnih prihodkov občinskih proračunov bi bilo popolnoma v neskladju s temeljnim načelom financiranja lokalne samouprave, ki pravi, da morajo biti vsi razpoložljivi viri lokalnih oblasti v sorazmerju s pristojnostmi in nalogami, ki jim jih določa zakonodaja. Nekatere od teh izvirnih pristojnosti oziroma nalog, ki jih imajo občine, pa bi bile z zmanjševanjem temeljnega finančnega vira, ki se napaja iz dohodnine, temeljito okrnjene. Jih bom omenil. Prvo gre za urejanje in vzdrževanje vodovodne in energetske komunalne infrastrukture. Iz tega vira se gradijo, vzdržujejo in urejajo lokalne ceste, celotna lokalna javna cestna infrastruktura, od lokalnih cest, javnih poti in nekategoriziranih cest. Iz teh virov se financira tudi organiziranje in pospeševanje služb predšolskega varstva in osnovnega šolstva, celotno zagotavljanje materialnih pogojev za delovanje tega, kar je v pristojnosti občin oziroma inštitucij lokalne samouprave. Iz tega vira se delno sofinancira funkcioniranje požarne varnosti in organiziranje reševalnih pomoči. To so zgolj nekateri deli, nekatere izvirne pristojnosti lokalne samouprave, ki se financirajo iz dohodnine. Kakršnokoli zmanjševanje tovrstnih virov bi v operativnem smislu pomenilo neobvladljive, nerazrešljive težave pri vsakodnevnem poslovanju občin kot inštitucij lokalne samouprave. V Poslanski skupini Desus menimo, da je treba kakršnokoli zniževanje davka, ene davščine, ene vrste davka nadomestiti z drugim davčnim virom. Samo v takšnem primeru je kakršnakoli reforma davčnega sistema ali pa določenega davka nevtralna in ne bo povzročala zniževanja proračunskih prihodkov. Predvsem pa smo prepričani, da velja v prihodnosti sprejemati ukrepe na področju davčne politike, ki ne bodo povečevali oziroma potencialno povečevali dohodkovne neenakosti. Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije bo zato glasovala proti temu, da je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala, gospod poslanec. Besedo ima gospod Jani Ivanuša v imenu Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Izvolite, gospod poslanec.
Hvala lepa za besedo, gospod predsedujoči. Gospe iz Ministrstva za finance, ostali prisotni, lep pozdrav! Pred sabo imamo Predlog zakona o spremembah Zakona o dohodnini. Predlog zakona zasleduje cilj znižanja davčnih obremenitev dela, povečanje neto plač ter dvig produktivnosti, ki ga lahko prinese davčna razbremenitev najbolj kvalificiranih zaposlenih. S ponovno uvedbo usklajevanja davčnih olajšav njihov obseg lahko prilagodimo spreminjanju življenjskih stroškov in jih tako uskladimo z realnimi ekonomskimi procesi, ki se odvijajo v družbi. Poglavitna rešitev predlaganega zakona predvideva povečanje zakonsko določene splošne olajšave iz 3 tisoč 300,7 evra letno na enotno olajšavo 7 tisoč evrov letno. Poleg se predlaga znižanje dohodninske stopnje s 50 % na 43 %. Predlog zakona ponovno uvaja usklajevanje davčnih olajšav – govorimo o splošni olajšavi, osebni olajšavi, posebni olajšavi za vzdrževane družinske člane in olajšavi za prostovoljno dodatno pokojninsko zavarovanje – s koeficientom rasti cen življenjskih potrebščin. Stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke je, da je predlog zakona treba podpreti. Po oceni vlade, ki pravi, da bi bil na eni strani izpad prilivov v državni proračun iz naslova dohodnine in znižanja najvišje dohodninske stopnje na 43 %, slišali smo več različnih ocen, koliko bi to bilo, med 500 in 600 milijoni evrov. Na drugi strani pa vlada pričakuje večjo potrošnjo, posledično večji priliv iz naslova potrošnih davkov. Tudi predvideva večjo gospodarsko aktivnost, kar bi vsekakor pozitivno vplivalo na državni proračun. Tega sicer vlada ne more izmeriti v vrednosti. Še enkrat poudarjam, da v Slovenski nacionalni stranki predlogu zakona ne nasprotujemo in ga bomo podprli. Hvala lepa za vašo pozornost.
Hvala, gospod poslanec. Besedo ima mag. Andrej Šircelj v imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Gospod poslanec, izvolite.
Hvala lepa, predsednik. Predstavnice Vlade, kolegi in kolegice! Štiri stvari predlaga Nova Slovenija, da se spremenijo v Zakonu o dohodnini. Dovolite mi, da se v mnenju osredotočim bolj na eno, in sicer dvig splošne olajšave iz sedanjih 3 tisoč 300 evrov na 7 tisoč evrov. Tukaj se je treba vprašati, kakšen naj bi bil davčni sistem. Katera so tista načela, na katerih naj bi temeljil? Predvsem dohodnina. Eno od osnovnih načel, na katerih naj temelji in naj bi temeljila in je tudi takrat, ko je bila sprejeta nova dohodnina, je bilo načelo pravičnosti, gospe in gospodje. Načelo pravičnosti. Kaj pomeni to načelo? Lahko rečemo, da si vsak od nas tukaj lahko predstavlja svoje načelo, vendar imamo neko merilo za to načelo tudi pri dohodnini; in tudi to načelo je v skladu z 2. členom Ustave, to je, da je Slovenija socialna država. In če damo podatek, za leto 2017 velja ta podatek, kje je meja revščine v Sloveniji. Po statističnem podatku je meja revščine 7 tisoč 600 evrov. Tukaj dopuščam tveganje, da mi bodo nekateri kolegi in kolegice očitali nekoliko bolj socialno in tako imenovano levo noto, ampak naj kar tako bo. 7 tisoč 600 evrov je meja revščine, 3 tisoč 300 evrov je pa splošna olajšava, gospe in gospodje. Z drugimi besedami, ta država obdavčuje tisti dohodek, ki je nujno potreben za življenje ljudi. In s tem, ko vse stranke koalicije in nadkoalicije, Levice, govorite, kako ne boste podprli tega zakona, to pomeni, da boste raje vzeli ljudem davek, denar, kot pa da bi jim dopustili tisto raven življenja, ki omogoča minimum. Slovenija obdavčuje revščino in tiste najbolj revne. Pri koncipiranju katerekoli davčne zakonodaje in koncipiranju ter predlaganju splošne olajšave je to eden temeljnih kriterijev, temeljnih meril – meja revščine. In v vseh državah in v stališčih OECD, Evropske komisije in IMF imate določeno, da se revščina ne obdavčuje. Statistika pravi 7 tisoč 600, vi ste proti dvigu splošne olajšave na 7 tisoč evrov. Ali je to socialno, gospe in gospodje? Mi lahko tukaj izračunavamo, koliko bo en dobil več in koliko bo drug dobil več. Tudi leta 2006 in 2007 so bile takšne primerjave od ene osebe, ki, mimogrede, sedaj kandidira ali ne kandidira za guvernerja Banke Slovenije. Takrat je sicer govoril o klobasah pa beemvejih, zdaj je prišel na cedevito, pa jo pač nekdo povzame tukaj. Tudi takrat je bilo to. Stvari se vse ponavljajo. Ampak še enkrat, ta koalicija obdavčuje ljudi in tisti njihov dohodek, ki je potreben za to, da bi preživeli, če želite. In ob ustavnem določilu, da je Slovenija socialna država. Slovenija je seveda tudi država, kjer naj bi veljalo fiskalno pravilo, kar pomeni, da naj bi bili prihodki in odhodki usklajeni, enaki in tako naprej. In tukaj se očita, da bi zaradi tega izgubili 560, 570 milijonov; in država bi s tega zornega kota propadla in ne vem, kaj bi se vse zgodilo. Vlada pravi, da bi bila okrnjena stabilnost javnih financ, zaradi tega bi se zgodilo marsikaj in tako naprej. Gospe in gospodje, javne blagajne so v letu 2017 glede na leto 2016 dobile za milijardo več denarja, za milijardo več. Lahko se vprašamo, kje je sedaj ta denar, ampak teh 500 milijonov pomeni pol manj od te milijarde več. V letu 2018 prihodki še naraščajo glede na leto 2017, kar pomeni, da lahko ocenimo milijardo in pol več denarja. Tukaj marsikomu pride prav evropska primerjava, koliko je delež evropskih davkov v bruto družbenem proizvodu; tam je nekaj čez 38 %, v Sloveniji baje 36 odstotkov in toliko manj. Gospe in gospodje, to so, prvič, povprečja in, drugič, ne posegajo v strukturo davkov. Ne rečem, da je pri nas struktura davkov idealna, vendar če govorimo o dohodnini, potem je treba vedeti, prvič, da ta zakon ne posega v fiskalno pravilo, ker je država dobila toliko več davkov, to je dokazljivo. In drugič, da tisti, ki tega zakona ne podpira, ne podpira tudi socialne države in obdavčuje tiste najrevnejše. Dohodek 7 tisoč 600 evrov je meja revščine v Sloveniji, gospe in gospodje. V tem pogledu je tudi različna primerjava z drugimi državami, kako se neki dohodki štejejo drugače ali ne, neprimerna ali necelovita, ker se ne pove vsega. Ne pove se tega, da je obvezno izplačilo v Avstriji tudi trinajsta in štirinajsta plača, ki pa sta skoraj neobdavčeni, ne glede na to, kako oni obravnavajo prevoz na delo, prevoz z dela, malico ali kakorkoli drugega podobnega. S tega zornega kota, če ne zasledujemo samo tega, da je Slovenija socialna država, ampak je s tem, ko imamo tako nizko postavljeno olajšavo na 3 tisoč 300 evrov, tudi nehumano, nečlovečno, neetično in nemoralno, gospe in gospodje; in v nasprotju z davčno stroko, ki ne dovoljuje, da se življenjski stroški, nujno potrebni življenjski stroški, obdavčujejo, kakor jih obdavčujemo pri nas. S tem bi rešili ogromno zadev, če se ta davčna olajšava poveča. Deloma bi rešili vprašanje delavcev migrantov, deloma bi rešili strukturo davčne zakonodaje, bili bi bolj pravični, bolj etični, bolj moralni. Ampak ta zakon je lakmusov papir za to koalicijo in nadkoalicijo. Vsi izračuni, koliko bi dobil eden več in drugi manj, gospe in gospodje, so tukaj dejansko nepomembni, ker vsakemu – bogatemu in revnemu – se mora v skladu s popolnoma človeškimi načeli zagotoviti, da ima v tej državi tisti denar, ki je nujno potreben za življenje, neobdavčen, če smo socialna država. Tudi argumenti, s katerimi se zavrača ta davek, oprostite, jaz mislim, da v večini primerov ne držijo, tukaj mislim tudi na argumente vlade, katere glavni argument je – Mi bomo prestrukturirali davke tudi v povezavi s področjem drugih javnih dejavnosti, zdravstva, pokojnin in tako naprej. Gospe in gospodje, na to čakamo že prejšnjo vlado pa še kakšno vlado, pet let čakamo, čakalne vrste so vedno daljše, pa ne bi sedaj o tem govoril. Govorim o tem mnenju, da se bo to naredilo s prestrukturiranjem še drugih dejavnosti. Nič se ne bo naredilo. Lahko se tudi od leta 2004 pogovarjamo. [[oglašanje iz dvorane]] Predsednik, ali mi dovolite, da do konca povem? Tudi o letu 2004 se pogovarjamo, če želite in če bo to koristilo temu, da bomo sprejeli rešitev, ki ne obdavčuje revščine, ker je to nemoralno, neetično in nečloveško. V Slovenski demokratski stranki bomo ta zakon podprli ravno zaradi teh razlogov. Z eno besedo – zaradi človečnosti.
Hvala, gospod poslanec. S tem smo zaključili s predstavitvami poslanskih skupin in prehajamo na splošno razpravo. Prvi ima besedo predlagatelj. Odvzeli ste besedo gospe Ivi Dimic. Izvolite.
Hvala, gospod predsednik, da ste meni dali besedo. In nikomur nisem odvzel besede in tudi nimam te pristojnosti. Hvala vsem, dragi kolegice in kolegi, ki ste izrazili vaša stališča do našega predloga Zakona o dohodnini. Hvala Slovenski demokratski stranki in Slovenski nacionalni stranki, ki ta zakon poleg Nove Slovenije podpirata. Vnaprej se opravičujem, če bom v tem prvem nastopu omenjal kakšno ime, ker se odzivam na stališča poslanskih skupin in tu menda imena niso dovoljena. Upam, da mi ne bo spodrsnilo. Od vlade bi pričakoval, da naredi tudi dinamični izračun, ne samo statičnega. Slednjega znamo tudi sami izračunati. Potem je praktično vseh šest vladnih strank ponavljalo, da ne gre za izpad 570 milijonov evrov. To je statični izračun. Morda bo kdo kasneje v razpravi, podobno kot v petek, spraševal, kje je pa vir. Kje je vir? Tu ne potrebujemo vira. Denar ostaja pri ljudeh. Pri dohodninskih zavezancih, bolj točno. Če pogledate podatke iz leta 2016, ki jih na Ministrstvu za finance v nulo poznajo, je bilo dohodninskih zavezancev 1 milijon 522 tisoč 245. Če zdaj ta izpad 597 milijonov po statičnem izračunu razdelite na milijon in pol dohodninskih zavezancev, dobite številko 392 evrov, na leto bi toliko ostalo v žepu dohodninskemu zavezancu, davčnemu rezidentu Republike Slovenije. Za nas to ni preveč denarja. 392 evrov dohodninskemu zavezancu ostane v žepu. Vi ste seveda izrazili večinsko mnenje, da ste proti temu, da bi to ostalo ljudem. To pa niso kapitalisti. Seveda so to tudi espeji, nekateri to enačite. Ampak to so dohodninski zavezanci, državljani te države. Jaz bi si želel, ampak ne vem, če bom dočakal, da bi ministrstvo za finance bilo tudi ministrstvo za razvoj. Ne maram ministrstva za finance, ki bi bilo zgolj računovodstvo Republike Slovenije in ki bi gledalo – Aha, na debetni strani toliko, na kreditni strani toliko; na prihodkovni strani toliko, na odhodkovni strani toliko, moramo paziti na uravnoteženost. Najbrž nam boste v nadaljevanju očitali, da smo mi zelo za to, da se spoštuje Ustava v smislu fiskalnega pravila in da se spoštuje Zakon o fiskalnem pravilu. Seveda. Vesel sem, da smo s strani vlade lahko slišali in še prej tudi prebrali, da je ekonomska struktura davka v Republiki Sloveniji neugodna. Hvala lepa za to mnenje, se strinjam. Najbrž se strinja s tem nas vseh 90. Ravno zato sem v ponedeljek, na dan začetka te seje Državnega zbora, gospoda premierja spraševal zgolj o konceptu nove davčne reforme ali pa, kot pravite vi, restrukturiranja davčnih bremen. Samo koncept, nisem želel številk. Sami ste slišali in videli, kaj smo doživeli. Še nikoli nisem doživel takšnega zasmehovanja v vsej svoji poslanski karieri, kot sem ga doživel v ponedeljek. Če bo šlo tako naprej, bomo tudi mi po svoje v skladu s pravili, ki veljajo v tej državi in tem državnem zboru, ukrepali. Po vrsti, stranka Lista Marjana Šarca, mi davke izračunavamo s procentnim računom. Procentni znesek je, še iz osnovne šole, osnova krat procentna mera deljeno s 100. In normalno, če je osnova večja, če več zaslužiš, več plačaš dohodnine v tem primeru. Dr. Bertonclja, ko je še bil kandidat za ministra za finance, sem na hearingu vprašal: Dr. Bertoncelj, ali boste ukinili 50-odstotno davčno, dohodninsko stopnjo?« Pričakoval je to vprašanje in je imel izračun na mizi in je rekel: »Saj to je okrog 15 milijonov izpada, kar pomeni, da ni veliko.« Je, vsak evro je dragocen, ampak 15 milijonov v primerjavi s celotnimi davčnimi prihodki ni veliko. Signal bi pa bil dober, zelo dober, če bi ga ta vlada že uveljavila s 1. januarjem 2019. S tem se, upam, vsaj strinjamo. Ja, ustavna odločba je bila na nek način tudi vaša rešilna bilka, ampak tukaj ne gre za rešitev, kot jo je glede na delavce migrante ovrglo Ustavno sodišče, tu gre za drugačno rešitev. Ustavno sodišče na to rešitev, ki jo mi predlagamo, še ni nič reklo, da se razumemo. Bi si pa mi želeli v Novi Sloveniji, da bi se vse ustavne odločbe enako spoštovale. Najbrž pa tu nismo istega mnenja. LMŠ si želi celovito in sistematično obravnavo davčne problematike, restrukturiranja davčnih bremen. Ja, tudi mi, problem je, ker nismo slišali, kdaj. Ko je gospa Erman še bila prva dama Ministrstva za finance, je rekla: V letu 2019 bomo analizirali, preračunavali, modelirali in tako dalje.« Konec naslednjega leta je ena tretjina vašega mandata mimo ali še več, morda skoraj polovica, ker v zadnjem letu, četrtem letu – jaz vam želim, da vladate štiri leta –, se ne dogaja nič. Hvala za mnenje Socialnih demokratov, ki so dolga leta vodili resor, dolga leta bili odgovorni za delo, družino in socialne zadeve. Deset let govorite in obljubljate to prestrukturiranje davčnih bremen, ampak kaj imamo danes?! Mi imamo danes zaradi te silne, tako dobre socialne politike blizu 280 tisoč ljudi pod pragom revščine. Zahvaljujem se predstavniku Slovenske demokratske stranke, ki je zelo dobro razložil, zakaj 7 tisoč. Ne zato, ker je sedem pravljična številka, ampak zato, ker če množite prag tveganja revščine za enočlansko gospodinjstvo z 12, mesečno je to približno 630, krat 12, dobite dobrih 7 tisoč. Mi smo res zaokrožili navzdol na 7 tisoč, tudi zaradi tega, da bi si ljudje lahko znali čim bolj enostavno izračunati dohodnino. Danes si zna to izračunati mogoče dva, trije poslanci. Se opravičujem, kolegice in kolegi, cenim vaše kompetence, ampak tako smo zakomplicirali te algoritme, da je to že zdaj malo problematično. In res je, ni moralno, da država vzame, da vam vzame tisti denar, ki ga potrebujete, da preživite mesec, da si kurite pozimi, da se oblečete. Ni moralno. In tukaj tudi govorimo o moralno-etičnih vprašanjih davčne politike. In ko nas sprašujete in tarnate, kakšen je to izpad, bom vse poslanske skupine, ki ste tudi v preteklem mandatu bile v vladi, vprašal – Koliko ljudi so tik pred koncem mandata zaposlili vaši ministri? A ste se vprašali, koliko je to povečalo maso plač? In še sedanje, nove koalicijske partnerje, koliko ste jih do danes že zaposlili v državnem aparatu? Ste se vprašali, koliko je to povečalo izdatke? Ja, saj je povečalo tudi prihodke, ker so zaposleni, bodo tudi dohodnino plačevali. V zadnjem tednu je bilo podpisanih nekaj dogovorov, kjer je nekaj 100 milijonov šlo za javni sektor. Prav. Kaj pa realni sektor? In dohodnina, te olajšave, ki jih mi predlagamo, splošni dvig na 7 tisoč, so za vse; in če bi to znali izkoristiti, bi na nek način zelo dobro šli skozi tudi pogajanja z javnim sektorjem, ker se vsem plače povečajo, vsem, in bi zelo lahko prišli tudi skozi minimalno plačo. Vprašanje minimalne plače. Ampak vi ste ubrali pot, vi imate večino, vi imate absolutno oblast. Upam, da se zavedate, da imate tudi absolutno odgovornost. Stranka modernega centra prav tako ponavlja izračun vlade, skoraj da bere stališče Vlade, ni pa lastnih rešitev. Poslanci smo zato, da predlagamo rešitve. Lahko, da so neumne, lahko da so neuporabne, se jih pač zavrne; ampak po lastni presoji in po lastni vesti, ne po navodilu vlade. Jaz si ne želim, da ste kolegice in kolegi iz vladnih strank zgolj podaljšek vlade. Ste preveč dragoceni, da bi vlada dvigovala vaše roke. Ste preveč dragoceni. Levica govori o Ginijevem koeficientu. Seveda, to je stalnica. Tudi mi govorimo o tem. Ginijev koeficient že nekaj let pomeni, da je slovenska družba zelo egalitarna. Mi smo zelo stisnjeni v en pas. To govori. Ne bi imel nič proti, če smo egalitarni v blaginji, ko smo vsi bogati. Mi smo egalitarni v revščini. To je problem, ker ne dovolimo tistim, ki imajo neke potenciale, da bi jih udejanjili, ki imajo dobre podjetniške ideje, da bi jih uveljavili, tiste je treba zabremzati v kali. Govorite, da potrebujemo dohodnino za zdravstvo, šolstvo. Seveda je res, ampak imam občutek, da je prepovedano skorajda govoriti in tudi pisati o tem, ob ugotovitvah, da mi nismo v zadnjih nekaj letih, treh, štirih, drastično zmanjšali dohodnine, sploh ne, da sploh nismo zmanjšali prispevkov za zdravstveno varstvo; a ko grem z recepti v lekarno, vedno znova moram za vedno več zdravil doplačevati. Kaj se dogaja s to veliko dostopnostjo, kot jo zagovarjate? Kaj se dogaja s takšnimi ali drugačnimi nujnimi, nenujnimi medicinskimi prevozi? Prehajam iz Prekmurja, kjer nas to najbolj udari. Pravilnik se kar spremeni, ker to ne gre skozi Državni zbor, ljudi pa udari; in tukaj mi o tem sploh ne govorimo. In najbolj udari tiste periferne, nas v skrajnem severovzhodu Slovenije, Pomurje, Prekmurje, Koroško. Mi nimamo Valdoltre, mi nimamo UKC Ljubljana, torej nismo enaki. Kakšna dostopnost, lepo vas prosim. Nehajmo, črtajmo to besedo, ker je floskula. Nobena od vladnih strank tudi ni izrazila zaskrbljenosti zaradi izseljevanja slovenskih družin. Seveda smo v Evropski uniji, prost pretok ljudi, to smo se odločili na referendumu, da bomo člani Evropske unije, z vsemi temi svoboščinami, ki jih daje Evropska unija, ki jih mi absolutno podpiramo; ampak vedno bi si želeli, da prost pretok ljudi pomeni tudi,da pridejo dobri, izobraženi kadri, pridni kadri iz Nemčije k nam, iz Avstrije k nam, iz Švice k nam. Pa ne, čudno. Zakaj? Zakaj naše družine gredo v sosednjo Avstrijo? Poglejte, kakšne ponudbe za gradbene parcele za družinske hiše daje konkretno občina Jennersdorf, ampak saj tako vem, da me nihče ne posluša, ker je pač Prekmurje oziroma skrajni severovzhod Slovenije tako zelo daleč. In seveda se iz Gregorčičeve ne vidi do tja in se nihče s tem ne ukvarja. Nova Slovenija predlaga nek zakon, ki bi vsaj majčkeno te zadeve omilil, saj vsak lahko najde milijon razlogov, da predlog neke rešitve raztrga. Jaz sem se tudi bal, da bodo mene raztrgali, ko sva bila z direktorjem Dursa Simičem v Apačah, če se spomnite, Civilna iniciativa Apače je bila nekoč. 700 delavcev migrantov je bilo tam, zelo so vpili na mene in na sedaj že pokojnega dr. Bajuka, ker so milili, da je takrat naša vlada sprejela Zakon o dohodnini, ki ima načelo svetovnega prihodka. To je sprejela že Ropova vlada, drugače mi ne bi mogli 1. maja 2004 v Evropsko unijo. Ampak ljudje tega ne vedo, kdaj je kdo kaj sprejel. Velja danes in se potem trenutno vlado napada. Sem komaj odnesel celo kožo od tam. Od takrat smo nekaj potem mi spremenili, olajšali, potem je Ustavno sodišče to vrglo in tako naprej; od takrat se nič ne zgodi. Saj to najbrž vsi vemo, zakaj toliko govorimo o Avstriji. Zato, ker je tam na letni ravni vaš dohodek v višini 11 tisoč evrov neobdavčen, stopnja nič. In tudi je treba korektno reči, delavci migranti niso dvojno obdavčeni. Razliko dohodnine plačujejo. To vemo. Včasih k meni v poslansko skupino pride ta delavec, seveda je čustveno prizadet, domovina mu ni dala dela in je šel s trebuhom za kruhom, sedaj pa se je ta domovina oglasila pa rekla – Ej, 3 tisoč 600, 4 tisoč, 5 tisoč evrov boš dodatno plačal oziroma dvojno plačal. Ne, ni dvojno, tu vemo, koliko je ura; tako po domače. Korektno, Desus je izrazil zaskrbljenost, da bo zmanjšana dohodnina vplivala dejansko tudi na finančno stanje v občinah. Se strinjam. Na drugi strani pa imamo vlado, kjer je inkorporirala celotno prejšnjo vlado in se na področju enega ključnega vprašanja, ključnega davka za lokalne skupnosti, to je davek na nepremičnine, ne zgodi nič. In nisem ravno prepričan, da bo sprejet tudi v tem mandatu, ker ta je povsod po Evropi pravzaprav ključni vir lokalnih skupnosti. Takoj ko rečete, da to bo problem za občine, mi vrnemo, da seveda bo problem; ampak je problem tudi zaradi tega, ker nimamo davka na nepremičnine. Toliko zaenkrat, kolegice in kolegi. Vmes bom moral za kakšne pol ure k predsedniku republike, upam, da me ne boste kritizirali zaradi tega. Se že vnaprej zahvaljujem za vašo konstruktivno razpravo v smislu iskanja skupnih, dobrih rešitev za naše državljane.
Najlepša hvala. Gospod poslanec, s tem ste omogočili, da besedo prevzame gospa Iva Dimic. Gospa poslanka, izvolite.
Hvala lepa, spoštovani predsednik Državnega zbora. Kolegice in kolegi! Ko sem poslušala stališče predstavnika Vlade, državno sekretarko, sem si po besedah, da Vlada predloga zakona ne podpira, postavila sama vprašanje, kdaj bo v Sloveniji vlada, kdaj bo v Sloveniji oblikovano ministrstvo in vsa ministrstva, ki bodo delala v prid državljank in državljanov. Seveda je najlažje reči, preden se poglobiš v številke, v iskanje nekih možnosti – Vlada ali pa ministrstvo predloga ne podpira. In s tem je zadeva rešena, da se signal vsem poslancem koalicije, kako morajo glasovati, in se zadeva lepo pospravi v predal, dokler ponovno v Novi Sloveniji ne rečemo, da je nekaj treba narediti za ljudi, ker smo vsi to želeli. In zaradi tega smo vsi kandidirali za poslance, da bomo spreminjali svet ali pa Slovenijo na boljše, da bomo ustvarjali pogoje za ljudi, da bodo boljše živeli oziroma da bodo lahko preživeli. O dvigu splošne olajšave na 7 tisoč se v tem državnem zboru že toliko časa pogovarjamo, da bi vendarle na ministrstvu lahko pripravili kakšne bolj konkretne izračune ali pa drugačne izračune, na podlagi katerih bi rekli – Glejte, mi pa vidimo politiko davčno v to smer. Zakaj to pravim? Zato, ker so. Res je, minister pa državni sekretarji se menjajo vsake 4 leta, vsi ostali ljudje na ministrstvu, ki pa bi morali slediti vsem spremembam in željam po spremembah v dobrobit vseh državljank in državljanov, pa bi morali v tem času to pripravljati. Tako se dela v gospodarstvu. Predsednik uprave se menja, ampak pek spodaj še vedno peče isti kruh in ga zna narediti, ne glede na to, kdo vodi. In tako se mi zdi, da bi bilo odgovorno tudi delo vseh zaposlenih na Ministrstvu za finance, če bi želeli ljudem v tej državi pomagati. Da se dvigne prag olajšave iz 3 tisoč 302 evrov na 7 tisoč, se mi zdi, da je zelo pomembno povedati, da se tukaj noter vzame tudi ogromno število upokojencev, ki s 400 evri pokojnine na mesec tudi morajo svoj davek dati, pa tudi če je ta pokojnina manjša od tiste minimalne, ki smo jo predpisali, to je 500 evrov. Se mi zdi, da se s tem našim predlogom zakona o dvigu splošne olajšave resnično pomaga vsem – tistim, ki delajo za neko minimalno plačo, tistim, ki v tej državi minimalne pokojnine prejemajo, in tistim, ki so si mogoče zaradi različnih razmer poiskali tudi delo v tujini kot delavci migranti, ki potem morajo to razliko tako visoko plačevati. Lepo bi bilo, da bi lahko rekli – naša država je en svetel zgled. Vladni poslanci radi rečete – smo svetel zgled, smo prvi na katerih področjih. Bodimo prvi v na novo priključenih državah in državah v postopku priključitve, ki bi lahko omogočali ljudem normalno življenje. Zakaj to govorim? Eno leto nazaj sem bila na nekem mednarodnem seminarju delavcev EZA za znotraj Evropske ljudske stranke. Tam je težnja že tako močna, tudi portugalskih kolegov, hrvaških kolegov, romunskih, bolgarskih, avstrijskih, da vendarle Evropska komisija in tudi Evropska unija nekaj naredi na taki nesorazmerno različni obdavčitvi v različnih podjetjih. Vem, da mi samostojno in sami na področju davkov peljemo politiko, pa vendarle ne moremo imeti tako različne davčne obremenitve po državah. Zastopam neko normalno porazdelitev bremen na vse in tudi, kar se tiče davščin, neko normalno stopnjo olajšav. 3 tisoč 300 splošne davčne olajšave je šele dobro leto, prej je bila še nižja, mislim, da je bila 3 tisoč 30 evrov. Kakšno dobro leto nazaj smo sprejeli na Odboru za delo, da se je dvig te splošne olajšave dvignil. Ampak ni moralno, da država obdavči tisto, kar je nujno za preživetje. Nujno za preživetje je prag tvegane revščine 630 evrov na mesec. Na leto to znese približno 7 tisoč 560 evrov, če vzamem mogoče kakšen evro manj; in mi želimo to vse obdavčiti. Po drugi strani govorimo, kako je treba poskrbeti za tiste z najnižjimi dohodki, za tiste, ki ne morejo sami preživeti; po drugi strani pa nek prag, ki daje možnost nekega preživetja, pa se strinjam, še to je prenizko, pa mi bomo to obdavčili. In še enkrat, kdaj bo v Sloveniji vlada, ki bo delala za ljudi in bo iskala rešitve, da bodo lahko ljudje preživeli in normalno živeli?
Hvala, gospa poslanka, za vaše besede. Besedo ima gospod Ferenc Horváth.
Hvala lepa za besedo, gospod predsedujoči. Lep pozdrav vsem skupaj, dragi poslanke in poslanci! Današnjo razpravo jaz nekako razumem tako, da se v eni zadevi vsi strinjamo oziroma vsi se strinjate, ki ste izrazili svoja mnenja, da je treba na tem področju narediti določene spremembe. Jaz predlog Nove Slovenije razumem v tej smeri, z dobrimi cilji in nameni, s katerimi se lahko strinjamo ali ne strinjamo. Seveda se strinjam tudi s tem, da je treba vedno imeti pred očmi stabilnost javnih financ, vendar sam osebno menim po neki zdravi kmečki pameti, da ti izračuni in te številke, ki smo jih danes slišali, predstavljajo samo eno plat medalje. Sigurno je tudi druga plat medalje in menim, da ti izračuni oziroma te številke ne bi bile tako grobe, kot se mogoče danes slišijo, če bi malo pogledali tudi drugo plat medalje. Strinjam se tudi s Poslansko skupino Liste Marjana Šarca. Če se pravilno spomnim, so oni povedali, da so zagovorniki sistemskih rešitev. In jaz bom vesel, če bo do teh sistemskih rešitev, kot sem razumel, v naslednjem letu prišlo, ker mislim, da je prestrukturiranje davkov potrebno. Ampak če bo prišlo do tega prestrukturiranja, je vsekakor treba narediti noviteto na tem področju – ne uvesti novega davka, ampak spremeniti strukturo davkov tako, da del prihodkov, ki se ustvarjajo, ostaja tam, kjer se ta dohodek ustvari. Ker mi, ki smo neka postindustrijska mesta, imamo določene proizvodnje tam, recimo v Lendavi imamo kar nekaj večjih podjetij, ki tam ustvarjajo dohodek, dobiček, ampak dobiček gre v celoti v Ljubljano. In če želimo spremeniti oziroma zmanjšati razliko med razvitimi deli in nerazvitimi deli Slovenije, potem mislim, da je to zelo pomemben korak, potem bo več sredstev ostalo v regijah, v občinah in tako naprej. Mislim, da je pri prestrukturiranju tega vprašanja to zelo pomembno dejstvo, ki ga moramo vsekakor vzeti v obzir. Strinjam se s tistim delom predloga Nove Slovenije, da je treba zvišati splošno olajšavo. Mislim, da je to prav, ker dejansko veliko ljudi živi v zelo težkih okoliščinah. In mislim, če bi jim ta sredstva ostala, potem bi jih res porabili koristno, za osnovne potrebščine, ki jim jih zdaj morda celo primanjkuje, za veliko primerov vem, da jim primanjkujejo. Mislim, da država s tega vidika ne bi bila tako prikrajšana, kot se je mogoče danes tu prikazovalo. Ne strinjam se pa s tistim delom, da je treba znižati dohodninsko lestvico s 50 % na 43 %. Jaz bi tu prej predlagal, da ta ostane in se uvede nova lestvica ravno zaradi tega, ker menim, da je v sedanjem sistemu nekako prikrajšan srednji sloj, predvsem javnih uslužbencev, ki dejansko zaslužijo od tisoč do tisoč 500 evrov mesečno, padejo pa v isti razred kot tisti, ki zaslužijo po 10, 20 in več 10 tisoč evrov. Mislim, da bi bilo tu treba narediti korekcijo, in potem bi bil tudi izpad verjetno manjši, kot je ta sedanji izračun; in mislim, da bi bilo vsekakor veliko bolj pravično. Osebno bom podprl ta predlog, ker mislim, da je boljši predlog, kot je sedanja veljavna zakonodaja. Bi pa izpostavil še eno zadevo. Seveda spoštujem odločitev Ustavnega sodišča, verjamem, da so odločili pravilno. Ko pa poslušam ljudi, gre za dnevne migrante, ki se mi pritožujejo in to vprašanje vedno znova izpostavljajo, pa je verjetno treba pogledati tudi tisto drugo plat medalje in poiskati rešitev, ki bo tudi tem dnevnim migrantom, vsaj po njihovi presoji, bolj pravično uredila njihov status. Ob koncu bi vsekakor prosil koalicijske stranke, če bo dejansko prišlo do prestrukturiranja davčne zakonodaje, da se vzame v obzir tudi dejstva, ki sem jih naštel, in da se to prestrukturiranje naredi tako, da bomo zmanjševali razliko in razkorak med razvitim in nerazvitim deli. Hvala lepa za besedo.
Hvala, gospod poslanec. Za gospo Ljudmilo Novak bo imel besedo gospod Jože Lenart. Gospa poslanka, izvolite.
Spoštovani gospod predsednik, kolegice in kolegi, lepo pozdravljeni! Problemi obstajajo, to smo zdaj ugotovili praktično vsi. Iz zakaj Nova Slovenija tolikokrat vlaga isti zakon? Zaradi tega, ker problemi niso rešeni. In ker v tej vladi sedijo tudi večinoma stranke prejšnje vlade, ni noben izgovor ali pa celo kritika Nove Slovenije upravičena, ko nam očitate, zakaj mi tolikokrat vlagamo isti zakon; pa ste že povedali, da tega ne boste sprejeli. Zaradi tega, ker želimo, da pa vi kaj naredite. Mi skušamo po svojih močeh, brez aparata, ki ga imajo ministrstva za sabo, iskati rešitve. In takšne rešitve, ki so kolikor toliko enostavne in normalne. In ta dvig splošne davčne olajšave s 3 tisoč 300 evrov na 7 tisoč je takšna poteza, ki je enostavna in je enakopravna do vseh prebivalcev Slovenije. Ne moremo izvzeti samo dnevnih migrantov in njim dati olajšave. Kaj bodo pa potem rekli tisti, ki živijo in delajo v Sloveniji? Ali mi do tega nismo upravičeni?! Zato je treba iskati enotno rešitev za vse in ublažiti to razliko med 11 tisoč in 3 tisoč 300, da ne bodo ti delavci migranti plačevali toliko davka. Samo za to gre. In te izgovore o sistemskih rešitvah in celostnih rešitvah poslušamo že kar nekaj let. Tudi na področju zakonov, ki smo jih mi pred kratkih predlagali, iste stvari poslušamo, stvari se pa ne premaknejo. Na žalost nekateri želijo ljudem čim več vzeti, da bodo potem delili po lastni milosti in volji. Nedavno sem obiskala nek javni zavod, nisem mogla verjeti, da se take stvari lahko dogajajo. To govorim za tiste, ki poudarjate, kako je vse javno, državno najpomembnejše in je treba zatreti vso privatno iniciativo in vse tiste, ki želijo delati in ustvarjati. Nek javni zavod dobro dela, samo 10 % prihodkov dobi od države, 90 % ustvarja na trgu. Ampak ker je javni zavod, ne more svojih delavcev bolje plačati, ker imamo ta sistem javnih plač. Ne more. In pride inšpekcija in tudi če želi delavce nagraditi, mora to odvzeti, ker ni upravičen, ker je javni zavod, čeprav imajo dobiček, čeprav dobro delajo, čeprav 90 % dohodkov ustvarjajo na trgu. Saj tega človek ne more verjeti. In nekdo, ki proda za milijon evrov stvari v trgovini, mora delati za 800 evrov pa odgovarjati za stvari. Stvari so napačno zastavljene in zaradi tega tudi imamo potem toliko problemov. Pa centri za socialno delo morajo reševati vse vloge, namesto da bi zvišali to davčno olajšavo in bi veliko stvari bilo samo po sebi rešenih. Mesečno bi dobili več in vse to bi se upoštevalo potem pri prihodkih, štipendijah in tako dalje. Ampak mi želimo zakomplicirati, ljudem vzeti, da bomo potem delili, kakor nam zapaše. Tu zato gre veliko časa in veliko denarja. In se moramo zavedati, koliko ljudi se letno izseli iz Slovenije. Mislim, da je številka okrog 8 tisoč, mi pa že tako imamo letno 10 tisoč rojstev premalo, da bi lahko kot narod normalno živeli, delali, se razvijali, zagotavljali pokojnine in tako naprej. In kdo se izseljuje? Pretežno mladi ljudje, ki bodo nekje drugje ustvarili družino, otroci bodo nekje drugje hodili v šole, nekje drugje delali in tako naprej. Tukaj so tisti dnevni migranti največji potencialni možni za to, da bodo šli, ostali na drugi strani meje, kjer bodo imeli višje davčne olajšave, kjer bodo lažje prišli do parcele ali otroških dodatkov. Saj tega si verjetno ne želimo. Ta ukrep, ki ga mi predlagamo, bi lahko te stvari zmanjšal in omilil. Zagotovo ljudje, če imajo več denarja, lahko tudi več trošijo; in to dobimo nazaj z dohodnino. Občine, seveda so občine prikrajšane, ker jim že država vsa ta leta ne zagotovi sredstev, ki jim po zakonu pripadajo – dobrih 600 evrov glavarine. Sedaj pa dobijo 572; velik dosežek predsednika Vlade, ki je podpisal sporazum z občinami, hkrati pa bomo dvignili plače v javnem sektorju, kjer bodo vsi zavodi in tudi občine morale dajati višje plače. Kaj smo pa potem spet naredili?! Pojavljajo se neke anomalije, ki jih ne znamo z ustreznimi ukrepi reševati. Upam, da razumemo, kje je problem, na katerega mi opozarjamo in ga želimo z našim predlogom zakona rešiti. Če bo sedaj spet izgovor – mi bomo to pripravili boljše, sistemsko; samo povejte, kdaj. Koliko potrebujete za to – mesec, dva, tri, pol leta, eno leto, štiri leta, da bomo v naslednjem mandatu poslušali iste stvari? Povejte, kdaj?
Hvala lepa. Besedo ima poslanec Jože Lenart.
Hvala za besedo, predsedujoči. Plačevanje davkov prinaša neodvisnost za vsako državo, tukaj se lahko verjetno vsi strinjamo. V zadnjih dneh smo obravnavali kar precej predlogov s strani opozicije za zmanjševanje davkov z različnih vidikov. In če bi vse to sprejeli, jaz si ne znam predstavljati vzdržnosti proračuna, ali bi sploh lahko bil sprejet; in to je ta razlog, zakaj ne potrjujemo takšnih predlogov. Jasno je, da imajo davčni prihodki številne prednosti. Davki so zanesljivejši in bolj predvidljiv vir financiranja kot pomoč in posojila. Ta predvidljivost je za vlado, ki se trudi zagotoviti osnovne storitve, kot sta zdravstveno varstvo ali izobrazba, velikega pomena. Davki pripomorejo k temu, da se vlade vedejo bolj odgovorno do svojih državljanov. Višji kot so davčni prihodki neke vlade, bolj so njeni državljani običajno pozorni na to, kako se le-ti porabijo. Zvišanje davčnih prihodkov torej pripomore k boljšemu vodenju države in spodbuja večjo demokratičnost političnega sistema. Tukaj bi želel dati glede te odgovornosti en primer. Kolega mi je razlagal pred leti, ima hčerko na Danskem, tam so davki zelo visoki, država je socialno zelo močna in veliko pripomore k temu. Lepo mi je razložil – od plače morata hčerka in partner veliko dati v to socialno blagajno, vendar ko se je rodil otrok, so dobili paket pomoči, poleg je bil tudi voziček. Ta voziček je služil, da ko so peljali otroka v vrtec, so tisto košaro vzeli, jo odnesli v vrtec in tam je otrok tudi spal. In ko so prišli po njega, so ga tudi tako odnesli. Koliko prihrankov je možno s temi pobranimi davki, če se to racionalno izvaja. V tem parlamentu sem tudi že večkrat opozarjal, da nam manjkajo racionalni pristopi na različnih področjih, predvsem pa tudi na informacijskih sistemih, ker sem prepričan, da imamo veliko preveč zaposlenih zaradi neracionalnosti takih pristopov. Davčni sistemi določajo, kako je bogastvo razporejeno med bogatimi in revnimi. Pri progresivnih davčnih sistemih bogati plačajo več in revni manj davka, zato so davki pomembno orodje za odpravo gospodarskih in družbenih neenakosti v posamezni državi in po celem svetu. Posledično davčnega izmikanja multinacionalk in bežanja v druga okolja, večkrat je bilo to omenjeno z vaše strani, dragi kolegi in kolegice, jaz se s tem ne bi hvalil. Rekel bi samo to, tu gre predvsem za domoljubje, spoštovanje do lastne države. In to včasih pozabljamo. In s takim zadevami, da nekdo beži drugam zaradi tega, ker so davki višji, ker si s tem želimo samostojnosti in večje kvalitete življenje, se jaz ne bi strinjal. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima predlagatelj poslanec Jožef Horvat. Izvolite.
Hvala, gospod podpredsednik. Hvala vam, spoštovani kolega Jože Lenart, za vašo razpravo. V večini primerov se seveda strinjam. Ravno zaradi našega domoljubja je nam izjemno težko, da ljudje grejo ven. Ampak o tem moramo govoriti. Mi se s tem ne hvalimo. To so problemi, ki se prvenstveno morajo tukaj reševati. Odličen primer glede Danske. Odličen. Sem prav hvaležen, da ste ga odprli. Mogoče bi bilo dobro za državljane in državljanke, ki nas poslušajo, dodati še to. Tudi jaz sem se s kolegico z Danske pogovarjal. Pravi: »Ja, pri nas so davki visoki, veliko plačujem. Ampak imam zastonj vrtec in imam zastonj osnovno šolo.« Kolegica Iva Dimic ima hčerki v petem in drugem razredu. Na začetku šole je plačala 500 evrov samo za učbenike, delovne zvezke. 500 evrov. Toliko o tem in polnih ustih, kako je pri nas šola dostopna za vse. Figo je dostopna! Tisti, ki nima 500 evrov, ne more pač dati. Ne more. Ne more. In koliko je pri nas osnovna šola zastonj, vprašajmo starše; ne politikov. Starše vprašajmo, koliko stane osnovna šola. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima poslanec Miha Kordiš. Za njim bo dobil besedo Aleksander Reberšek. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Osnovna šola za 500 evrov posrednih stroškov je še vedno veliko bolj dostopna kakor osnovna šola za 5 tisoč evrov. To rekši, pa je treba celotno šolsko vertikalo, ne zgolj osnovno šolo, narediti popolnoma in v celoti brezplačno. Priznajmo si, marsikatera delavska družina teh 500 evrov za otroka, ki ga pošlje v šolo, zelo težko napraska skupaj ali pa jih morda niti ne napraska. Ampak to ni razlog, zakaj sem se prijavil k razpravi. Iztočnica je naslednja. Morda ste opazili, kako vsakič, ko imamo na zakonodajni mizi predlog za zniževanje obdavčitve bogatih, tu zraven umanjkajo trdne številke. In namesto resnega argumenta – ne glede na to, kdo je predlagatelj, ali je predlagatelj trdna desnica, ali je predlagatelj vlada, sploh nima veze – namesto trdnega argumenta stopa neoliberalna trickle-down ekonomija. Če bomo bogatim dali več denarja, potem bo, en čirule čarule, kasneje vsem lepše, vsem boljše in zmagovalec tega procesa naj bi bil – pazite ta paradoks – delavski razred. To slikanico na tej konkretni seji dopolnjujejo še naslednje davčne basni in povesti z mitološkimi bitji, kot so Ralf Schumacher, pogajanja v javnem sektorju, raznorazni signali. Imeli smo celo primer razpravljavca, ki je prišel za govornico in razlagal, da iti v smeri davčne oaze in pustiti bogatim več denarja, medtem ko se na drugi strani vzdržuje še vedno visoka raven revščine, pomeni etično in moralno odločitev. Si to predstavljate?! Trda dejstva, številke, računi, konkretnosti tega narativa prostotržne ekonomije in davčne razbremenitve bogatih ne potrjujejo, ampak to vsakokratnih predlagateljev, v tem konkretnem primeru so to krščanski demokrati, niti približno ne zmoti. In uvodna prva resnica je naslednja: Predlog za ukinitev najvišjega davčnega razreda oziroma cel tale davčni komplet, ki ga imamo na mizi, pomeni več kot polmilijardni izpad proračunskih sredstev iz naslova dohodnine. Pol milijarde, ki jih zmanjka v socialni državi. Pol milijarde. To naj bi se po tisti prostotržni čirule čarule magiji, ki sem jo uvodoma omenjal, prevedlo v višjo potrošnjo, ta višja potrošnja naj bi pripeljala do več posredno pobranih davkov, kar naj bi zapolnilo luknjo, ki nastaja v proračunu oziroma v socialni državi. Edini problem s to trditvijo in to logiko je, da je ta luknja težka pol milijarde evrov, prihodek iz povečane potrošnje pa bi bil 20, 30 milijonov evrov. To ni niti ista fiskalna disciplina, kaj šele isti fiskalni šport. Tega res kot argument ne moremo uporabljati. Če želimo povečati javnofinančne prihodke, tega ne bomo storili z bizarnim obratom, da znižujemo davke za bogate, ampak prav nasprotno, dvigniti moramo obdavčitev kapitala in dvigniti moramo obdavčitev bogatih. Samo na tak način se bo povečala blaginja za delavsko večino v tej državi, samo na tak način bomo napredovali v smeri družbe enakih, v smeri pravične družbe. Naslednji argument, po katerem posegajo zagovorniki zniževanja davkov bogatih, je, da naj bi to pripeljalo v oblikovanje novih delovnih mest. Za začetek, že učbeniško, doktrinarno, če želite, stoji, da zniževanje davkov na gospodarsko rast in zaposlenost vpliva zgolj kratkotrajno. Učinek je hipen, pozna se v tistem trenutku, potem naprej se pa porazgubi. Razlika je pa v tem, da smo za en spiralni obrat nižje v blaginji in družbeni pravičnosti. Že nazadnje, ko smo imeli taisti zakon Nove Slovenije na mizi, sem navedel naslednje, pa bom spet. Študija, objavila jo je Banka Slovenije leta 2013, bom citiral glavno poanto: »Enkratne spremembe v državni potrošnji in davkih v Sloveniji imajo predvidoma kratkotrajen učinek in se jih ne da uporabiti pri pospeševanju ekonomske aktivnosti na daljši rok.« Torej poklekne tudi argument delovnih mest. Nasploh se pa zatakne pri vprašanju družbene pravičnosti in razvojne prebojnosti. Znižanje največjega dohodninskega razreda z 50 % na 43 % pomeni nekaj diametralno nasprotnega od družbenega razvoja in družbene pravičnosti ne glede na to, kako to advokati davčnega rezanja prikazujejo. Vam bom navedel primer Belgije, kjer je najvišja dohodninska stopnja postavljena višje kot pri nas, postavljena je na 54 % in zajema dohodke nad slabih 40 tisoč evrov. Pri nas najvišja dohodninska stopnja velja za dohodke nad 70 tisoč evrov, skoraj še enkrat širša je ta osnova. In to je logika, ki je prej pravilo kot izjema za vsako približno razvojno naravnano državo. Pazite, tukaj se ne pogovarjamo o temeljnih konceptualnih razlikah kapitalizma, socializma ali karkoli podobnega. Ne, pogovarjamo se znotraj okvirov kapitalizma, kjer lahko gremo po poti globalnega podizvajalca, osiromašene države, razsutega javnega sektorja; lahko gremo pa po poti razvojne špice. Strategijo zniževanja davkov so ubrale države, ki so prav tako začele podlegati doktrini prostega trga, z istimi argumenti, kot jih navajajo slovenski advokati davčnih rezov. Romunija recimo, tretja najnižja stopnja dohodnine v Evropski uniji, 16 % – najvišja stopnja. Absolutni rekorder je tukaj Bolgarija, 10 % – najvišji dohodninski razred. Kakšna je bolgarska slika? 7 milijonov prebivalcev doma, 2 milijona prebivalcev, ki je iz države zbežala. Ti odstotki in te številke so še bistveno bolj dramatični od migracij, ki smo jim priča v Sloveniji. Niso bogate države tiste, ki znižujejo najvišje dohodninske razrede. To počnejo revne države z idejo in ideologijo, da bi bile zaradi tega nekoč bogate, pa je seveda situacija ravno obratna. To je spirala navzdol, to je spirala do dna. Če hočemo to spiralo razvoja socialnega, tehnološkega in še kakšnega drugačnega obrniti navzgor, moramo iti v smeri večje davčne pravičnosti, torej dodatne obdavčitve kapitala in dodatne obdavčitve bogatih. Ampak predlagatelji poskušajo ta globoko nepošten predlog dodatnega davčnega razbremenjevanja pokazati kot nekaj, kar je po meri delavskega razreda. Kot sem že uvodoma povedal, to seveda ni res. Tudi s tem dvigom splošne olajšave in tako delavskim razredom bi se ta davčne spremembe poznale za dvomestno številko letno na plači, bogatim bi se letno to poznalo za štirimestno številko. Razlika je v polmilijardni luknji v proračunu, polmilijardni luknji v javnih financah oziroma v praksi, tam ima delavski razred na voljo bankrotirane bolnišnice, bogati si pa še lažje privoščijo zasebnega zdravnika. V Levici predlagamo – enotna olajšava sicer ja, razbremenitev, če že, prvega in drugega dohodninskega razreda. Kje dobiti razliko, kje dvigniti prihodke, je pa seveda dodatna obdavčitev bogatih, tudi širša osnova za obdavčitve bogatih. To je politika za pravičnejšo družbo, to je politika za dvig plač, brez da kratko pokasira socialna država. Bogati so dovolj bogati. Bogati so prebogati v resnici. Naloga države je, da poseže po svojih redistributivnih mehanizmih in te družbene neenakosti zgladi, da jih uravna; vzame tam, kjer je, in da tja, kjer ni – od bogatih in kapitala k delavskemu razredu. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima predlagatelj poslanec Jožef Horvat. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Gotovo ni razprava o tem, kdo je bogat in definicija bogatega; koliko plače pravzaprav moraš dobiti na letni ravni, da si potem bogat. Mi gledamo malo drugače, vidimo, da praktično v Sloveniji si zelo težko bogat s plačo predsednika Vlade, predsednika republike in tako dalje. Ne moreš biti! Tudi predsedniki uprav; ja, nekateri imajo visoke plače, ker si zaslužijo, ker imajo pogodbe, ampak ne bi o tem. Če si pa sedaj pogledamo našo soseščino, ko se včasih radi oziramo tako malo nazaj na države, s katerimi smo včasih sobivali, poglejmo dohodnino. Slovenija, vsi vemo odgovor na pamet, od 10 do 50 %, več lestvic, pardon od 16 do 50. Bosna in Hercegovina 10 % za vse, Črna gora 9-odstotni razred pa 11-odstotni razred; Hrvaška 24 pa 36; Srbija 10 in 25. Nobena nima 50, ampak okej. To so številke. Še nekaj, kar zelo odkrito tukaj povem, tako kot vedno. Mi se seveda učimo tudi od davčnih strokovnjakov, tistih, ki o davkih nekaj vedo. Gotovo v Državnem zboru je mag. Andrej Šircelj tisti, ki je najbolj kompetenten, ki lahko med nami poslankami in poslanci govori o davkih. Mi poslušamo druge, zunanje svetovalce, strokovnjake in tako dalje; tudi kakšnega, ki je 11 mesecev delal v Srbiji na davčnem področju in si prislužil nagrado ali pa naziv reformator leta. Tudi tega smo poslušali.
Hvala lepa. Besedo ima Aleksander Reberšek, za njim poslanec Gregor Perič. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani! Pred nami je predlog zakona, ki ga je predlagala Nova Slovenija in ta predlog niža davke in viša plače. Vsi vemo in se tega zavedamo, nekateri celo in predvsem v besedah, da je delo preveč obdavčeno. Če izhajamo iz tega, pomeni, da je manj investitorjev, manj je delodajalcev, manj je tistih, ki investirajo, manj je delovnih mest in ne nazadnje, imamo manjše plače. Kdo pa si pravzaprav to sploh želi? Ali nismo mi vsi tu za to, da želimo delati dobro za vse naše državljane? Predlog zakona Nove Slovenije, ki je pred nami in predvideva povečanje splošne dohodninske olajšave s 3 tisoč 302,70 evra na 7 tisoč evrov, pomeni rešitev za vse te ljudi, ki imajo slabše plače v naši državi. Povprečna plača namreč v Sloveniji znaša tisoč 73 evrov neto in če bo podprt ta predlog Nove Slovenije, bo povprečna slovenska neto plača višja za 83 evrov. Vsi vaši izgovori v smislu, da bi taka sprememba povzročila okoli 500 milijonov izpada iz proračuna oziroma kje bi vzeli ta denar, se sprašujete. Vam povem, kje? Ustavite krajo davkoplačevalskega denarja, javni razpisi so poligon za legalno krajo, TEŠ 6 je zgrešena investicija, pa tudi preplačana za več kot pol milijarde, ugotavlja kriminalistična preiskava. In ta denar bi namenili za plače naših zaposlenih. Preplačan material v zdravstvu, preplačane avtoceste, preštevilni uradi in agencije – tu je ogromno denarja in rezerve, ki bi ga namenili za večje plače našim zaposlenim. Vseskozi vas poslušam, da imamo visoko gospodarsko rast. Vse lepo in prav – kdo pa je odgovoren za to? Zakaj nikoli ne nagradimo ljudi, delavcev, zakaj so nas samo besede? Kdaj bomo od besed, ki smo jih izrekli pred volitvami, prešli k dejanjem po volitvah? Veste, enkrat bi bil v tej državi čas, da so na vrsti tudi njeni davkoplačevalci!
Hvala lepa. Besedo ima poslanec Gregor Perič, za njim bo na vrsti Željko Cigler.
Hvala lepa. Lep pozdrav! Kot smo danes že večkrat slišali, imamo na mizi predlog spremembe Zakona o dohodnini. S tem zakonom oziroma tem področjem smo se že večkrat ukvarjali v zadnjem obdobju s strani istega ali sorodnega predlagatelja, pa tudi predlogi so več ali manj zelo podobni. Tako bom rekel, v SMC na nek način obžalujemo, da se Nova Slovenija ni odločila in vstopila v vlado. Če se vrnem kak mesec, dva, tri nazaj, je izgledalo zelo resno in tudi pogovori so tekli praktično do zadnje minute in na koncu ste se, iz vam znanih razlogov, odločili, da v tej vladi ne boste sodelovali. Kot rečeno, v SMC obžalujemo, ker verjamemo, da bi z vami našli številne skupne točke, zlasti na področju gospodarstva bi se lažje pogovarjali o vidiku konkurenčnosti in še o marsičem drugem, ampak na koncu ste se odločili, kot ste se, in tudi vaša vloga je drugačna, pa tudi politična situacija oziroma realnost v Sloveniji je v tem trenutku nekoliko drugačna, kot bi sicer lahko bila, če bi bili vi partnerji v tej vladi. Če se dotaknem predloga sprememb Zakona o dohodnini, bi lahko strnil v neko sintagmo oziroma mini-maksi dohodninsko reformo, mini po številu členov, ki se spreminjajo, in maksi po učinku, ki ga ima na javne finance. Kajti, kot smo danes že večkrat slišali, gre za učinke, ki se merijo v stotinah milijonov, praktično skoraj 600 milijonov evrov na leto manj prihodkov države. Slišali smo številne argumente, da si Slovenija danes spričo neke gospodarske situacije to zagotovo lažje privošči kot pred štirimi, petimi, šestimi leti, ko je bila kriza najmočnejša in je imela največ učinka tudi na DDV in vse ostalo. Se pa moramo nečesa zavedati, da živimo v nekem takem ekonomskem sistemu, kjer kriza slej ko prej spet pride. Ko se bodo spet skrčili ti naši prihodki, predvsem iz naslova DDV, bomo imeli veliko težavo, ki ji potem v praksi, kot se marsikje izkaže, rečemo neko socialno vojno na terenu. Marsikdo bo nezadovoljen in nobena vlada, naj bo leva, desna, sredinska, take in drugačne barve, si ne bo želela potem nekih socialnih transferjev, nekih pridobitev, nekih pravic rezati oziroma če bo to naredila, zagotovo ne bo šlo brez posledic političnih in še kakšnih drugačnih. Veliko smo se pogovarjali o tem, da bi spremenili splošno davčno olajšavo, torej da bi jo dvignili s 3 tisoč 300 evrov na 7 tisoč, in če podatki, ki sem jih na spletu zdaj na hitro poiskal, držijo, je za leto 2007 bila ta splošna davčna olajšava 2 tisoč 800 evrov, za leto 2008, 2 tisoč 900 evrov. Torej ta argument, ki ste ga nekako uporabili oziroma ki ste ga uporabili kar dve stranki iz opozicije, je sicer smiseln, ampak se pa resno vprašam, zakaj ga takrat, kadar ste bili v vladi – pa načrtno sem vzel leto 2008 v obravnavo, ker je bilo štiri leta možnost za pripravo, da bi se ta reforma izvedla. Zakaj niste potem tega udejanjili in spravili v prakso. Če upoštevamo leto 2011 – 3 tisoč 140, leto 2012 – 3 tisoč 200 evrov splošne davčne olajšave. Lepo in fino se sliši nekaj takega predlagati, ampak moramo vedeti, da če v proračunu zmanjka pol milijarde, potem moramo te pol milijarde nekje nadomestiti. Tako predlog oziroma izziv, o katerem se danes pogovarjamo, je prisoten, rešitve, ki nam jih ponujate, rešujejo pa zgolj en majhen del tega izziva, tisti enostavnejši del. Tisti večji del izziva pa predstavlja vprašanje, kako ta izpad nadomestiti, zlasti na tistem področju, in to smo danes tudi že večkrat povedali, na področju kapitalskih dohodkov, torej obdavčitve teh dohodkov. Tako ocenjujem, da je ta predlog zelo neuravnotežen in bi imel zelo negativne učinke na delovanje naše države in ga kot takega na žalost ne morem podpreti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Prišlo je do nekaterih naknadnih sprememb, toda preden dam besedo naslednjemu razpravljavcu, bi Vlado vljudno opozoril, da je prijavila pol ure časa in da se lahko kadarkoli vključi v razpravo in tudi komentira, pač pobude, predloge, rešitve, ene ali pa argumente druge strani. Toliko samo v opozorilo. Zdaj pa, kot rečeno, naslednji ima besedo poslanec Robert Pavšič, za njim pa bo dobil besedo Vojko Starović. Izvolite.
Hvala,predsedujoči, za besedo. Danes čutim iskreno željo po tem, s strani predlagatelja, da bi bilo ljudem res boljše. Se mi pa zdi, da je metoda napačna. To je isto, kot da bi peku zaupali, da nam popravi avtomobil; mogoče bi šlo, mogoče pa tudi ne. Zakaj? Revščina ni izključno davčno vprašanje, je sistemska in zajema tako državo kot tudi celotno gospodarstvo. In kaj opažamo v zadnjem obdobju konjunkture? Da se trg dela oziroma delodajalci ne odzivajo v plačni politiki na trenutne razmere. Že OECD opozarja na zaostajanje plač za produktivnostjo. Posledica je sprememba razmerja delitve med kapitalom in delom, predvsem na račun kapitala, torej, kapital je vedno bogatejši, delo pa je vedno manj cenjeno. Ali so najrevnejši v tem položaju zaradi davčne politike, se sprašujemo, ali zaradi enega širšega gospodarskega sistema? Ali si želimo ustvarjati konkurenčnost v naši družbi oziroma državi na račun stroškov in s tem ustvarjamo neki socialni damping in samo še zaostrujemo zadeve ali pa želimo ustvarjati dodatno vrednost? Stroški dela na uro so v letošnjem letu v Evropski uniji znašali 25,4 evra v Sloveniji 16,9 evra, leta 2008 13,4 evra; torej v desetih letih se je strošek dela na uro v gospodarskem sektorju, torej v realnem sektorju, povečal samo za 3,5 evra na uro. Bruto plača, ki je prejemnik delodajalca – tega tudi ne smemo nikoli pozabiti –,torej bruto plača je prejemek delavca, je bila obdavčena z 22,1 %. Bruto bruto prispevek, ki je strošek delodajalca, pa 16,1 %, skupaj to znese 38,2 %. V Avstriji, recimo, je ta podatek rahlo drugačen; 18,2 % prispeva delavec, 21,7 % pa delodajalec, skupaj 38,9 %. Izvirni greh za to je po mojem letu se začel leta 1996, ko se je delodajalčev prispevek zmanjšal za 6,65 odstotne točke, takrat se je ukinil namreč davek na izplačane plače in ta razlika je takrat nastala. Če bi ta davek ukinjali danes, potem se verjetno v predlogu tega zakona oziroma sprememb dohodninske lestvice sploh ne bi pogovarjali. Nesorazmerja imajo zaradi tega seveda posledice. Imajo na eni strani knjigovodsko ustvarjalnost oziroma kreativnost, s katero se lahko zelo učinkovito v tej državi izogibamo davkom in to rezultira v zelo nizki efektivni davčni stopnji za gospodarske družbe pod 12 odstotki. Slovenija je, kar se tiče kapitala, davčna oaza in se je temu potrebno s strani kapitala ubraniti. Popolnoma legitimno; vsak ima pravico zahtevati tisto, kar mu pripada in ohranjati dober položaj in z moje strani ni nič narobe. Ampak odgovornost Državnega zbora pa je, da uravnoteženo razmišlja tako o gospodarstvu kot tudi o vsakem posamezniku posebej. Večkrat smo že slišali danes, da je v prihodnje planiranih več prihodkov in da si lahko takšne poteze, kot je danes predlagana, privoščimo. Jaz bi jo z največjim veseljem podprl, verjemite mi, resnično, ampak se bojim posledic. Ker če računamo na prihodke v prihodnosti, se kaj hitro lahko ponovni zgodba iz leta 2007 pa 2008. Takrat se je na račun pričakovane konjunkture ustvaril ogromen balon pričakovanj, ki so ga zgrabili finančni špekulanti in z različnimi derivativi derivativov ustvarili krizo, ki je odmevala oziroma še vedno odmeva po celem svetu. Da bi se tega področja lotili odgovorno, potrebujemo celovito reformo. Ta vlada v trenutni sestavni je tukaj šele dva meseca, 60 dni in zdi se mi malce nefer, da ne uporabim kakšne bolj grobe besede, da se sedaj iz teh klopi udriha po ljudeh, ki so komaj nastopili svojo funkcijo – kdaj, kdaj, kdaj? Če vzamemo za analogijo, nepremičninski zakon je terminski plan že določen. Začel naj bi veljati 1. 1. 2020; torej imamo eno leto oziroma smo si ga določili, potem bomo pa karte položili na mizo in pokazali rezultate. Če jih ne bo, bomo sprejeli seveda tudi odgovornost. V zadnjem času na družbenih omrežjih kroži – malce za šalo, ampak v vsaki šali je tudi nekaj resnice – metoda 40 : 40 : 40. 40 let delamo, 40 ur na teden in na koncu, ko zaključimo ti dve obdobji, moramo preživeti s 40 % tistega, kar bi zadoščalo za neko normalno preživetje. Tega se moramo lotiti skratka na celosten način, da ne bomo teh 40 let spravili v nič. OECD pravi tudi, da je obdavčitev plač v Sloveniji nekje v mejah povprečja Evropske unije, problem so samo razmerja. Jaz sem nov tukaj, to jih vsakič tudi slišim, mi novi smo verjetno malo naivni pa skušamo nekatere zadeve pogledati malo drugače, kot vi, uveljavljeni politiki. Seveda vas globoko spoštujem, vse skupaj, ampak tega zares ne morem podpreti. Čeprav bi srčno rad, da bi res živeli v takem sistemu in da bi imeli dovolj sredstev, da bi lahko vsem omogočili bolj dostojno življenje, ampak samo s parcialnimi ukrepi, brez nekega sistemskega pristopa tukaj ne bo šlo. Torej, rabimo davčno, delovno, socialno, še ne vem kakšno reformo ali pa prestrukturiranje. Saj če je prestrukturiranje se tako in tako reformira vse skupaj. Najlepša hvala, da ste me poslušali.
Hvala lepa za besedo! Besedo ima poslanec Vojko Starović, za njim bo na vrsti mag. Matej Tonin. Izvolite.
Hvala lepa za besedo! Spoštovani! Zopet imamo pred sabo en vsaj všečni predlog – jaz to malo tako pogledam –, všečni predlog, ki je prijazen do ljudi, definitivno. Taki všečni predlogi se zdaj v teh 60 dneh, da uporabim besede svojega predhodnika, kar ponavljajo. Kar naprej imamo neke izredne odbore, izredne seje in stalno se ponavljamo in govorimo v ekran, govorimo ljudem, govorimo eden drugemu, kako bi bilo dobro, če bi povečali to olajšavo na 7 tisoč, pri tem pa pozabimo, da iz proračuna nam zmanjka potem skoraj 600 milijonov. To je lepo tako govoriti, ampak povejmo še enkrat, tudi malo se šalimo s to državo – šalimo, malo pregroba beseda, se opravičujem –, ampak ne moremo tako delati. Treba je prevzeti odgovornost za eno in drugo stran, koliko se bo pretakalo v proračun in koliko lahko si privoščimo, da odteče iz proračuna in da delujemo kadarkoli, karkoli sprejmemo, da skušamo, da ta sistem ostane robusten, da bo deloval. Če ga s takimi delnimi rešitvami, to je bilo zdaj v vseh dosedanjih razpravah velikokrat povedano, da te delne rešitve prinašajo nekonsistentnost sistema, ki ga celo potem, pravijo, mojstri informacijske tehnologije ne obvladajo in nam stvari bežijo. Prosil bi vas tudi v razpravi, mene silno zmoti, od Vlade smo dobili podatek, da je povprečje zajemanja davkov, da je to povprečje 38,9 in v Sloveniji 36,6. Torej, podpovprečno imamo obremenitev z davki po Eurostatu. Torej, po Eurostatu, tudi po slovenski statistiki, gre za zadeve, ki naj bi bile uglašene, uravnovešene in iste podatke pobirajo. Potem pa rečemo, v Srbijo je tako, rečemo na Češkem je tako in potegnemo še OECD in potegnemo še neke statistike nekih privatnih združb, ki dajejo neke rezultate, in nam pokažejo neko sliko, o kateri se sploh ne moremo pogovarjati. Pri tem tudi še dodal: in govoriti o neki ekonomski svobodi [[…]]Zadnje čase se tudi ta ekonomska svoboda s strani mojih prijateljev iz NSi večkrat poudarja, ampak ekonomska svoboda – ne smemo pozabiti, kaj je ekonomska svoboda in kdo jo meri. Ekonomska svoboda. Vsi si predstavljamo, da smo, po domače, med ljudmi, da smo preskrbljeni, da se nam ne more nič dogajati. Ekonomska svoboda pomeni samo svoboda prisvajanja in da te čim manj pri tem obdavčijo, kar si prisvajaš, kar si jemlješ, to je ekonomska svoboda in mi smo po tej lestvici sorazmerno nizko, zato ker smo po 2. členu Ustave pač socialna država in nas avtomatično nižje postavijo. Ko pa govorimo o socialni državi, pa ne pozabimo, da tudi sektor, ki ni na trgu – torej netržni sektorji –, tudi gospodarjenje. V Evropi je pač ta standard, ko poudarjajo, da podpirajo – moj kolega Tonin – ,da socialno tržni model se ve, da se neke stvari bolj splača delati na netržni način, da se bolj obnese, da je cenejše. In potrebujemo tudi te sisteme, ki so bolj robustni, da so na dolgi rok planirani in urejeni – naj bo to od zdravstvenega sistema, sistema cest ali kateregakoli drugega, če bi ga dali na trg, bi pač dve avtocesti gradili konkurenčni. Ne pozabiti tega. In da tudi netržni sektor pomembno, pomembno prispeva k družbenemu produktu, torej k dodani vrednosti. Netržni sektor je pomemben pri tem, v nekih bolj razvitih državah ta sektor več prispeva. Če pogledamo, kaj jemljemo davkov in kar v primerjavi z Evropo, bi rekli, naš netržni sektor je bolj konkurenčen od povprečja Evrope. Nasproti drugačnim trditvam postavljam to trditev in to gledanje, medtem ko na tržnem področju produktivnost tržnega področja je pa na 85 % evropskega povprečja. Tu moramo tudi iskati rezerve. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima poslanec mag. Matej Tonin. Pripravi naj se mag. Andrej Šircelj. Izvolite.
Večkrat danes poslušam, kako opozicijske stranke stalno ponavljamo neke rešitve, vlagamo zakone, sklicujemo izredne seje odbora in tako naprej. Zato smo tukaj! Zato smo tukaj, da delamo, da prihajamo z rešitvami, da prihajamo s konkretnimi predlogi! Seveda se pa ravno na tej točki pokaže bistvena razlika med novonastajajočimi strankami brez vsebine in strankami, ki imamo neko tradicijo, ki smo v parlamentu zastopani že daljše časovno obdobje. Seveda je to obdobje pomenilo tudi to, da smo v preteklosti že kaj naredili, že kakšne zakone spisali, se s kakšnimi težavami in problemi ukvarjali – in tudi zato potem takoj na začetku mandata prihajamo z rešitvami. Medtem ko seveda novonastajajoče stranke potrebujejo čas, da najprej poiščejo kadre, potem šele pride vsebina. Zgolj zato, za pojasnilo, zakaj je na začetku mandata toliko več sej s strani opozicije. Naslednja pomembna stran se mi zdi – glejte, še enkrat pravim. Politika bo izgubljala še naprej na ugledu, če se ne bo držala tistega, kar tudi v predvolilnem času govori. Praktično vsi predsedniki – in predsednica – političnih strank, ki so zastopane v tem parlamentu, so pred volitvami govorili, smo govorili vsi skupaj, da bomo plače zvišali na način, da zmanjšamo obremenitev pri dohodnini oziroma da si pri dohodnini država vzame manj. Ko pridemo s konkretnim predlogom, se vedno najde tisoč razlogov, zakaj to ni mogoče sprejeti: ni sistemsko, ni tega, ni onega – vedno eni stalni razlogi. Čeprav ta rešitev, ki jo predlagamo, je enostavna, je sistemska, splošno dohodninsko olajšavo dvignemo vsem, ne zgolj zaposlenim v javnem sektorju neto plače. In govorimo o konkretnih zneskih.
Replika.
Hvala lepa za besedo. Replika, gospod Vojko Starović. Izvolite.
Samo da ne bom narobe razumljen – priznavam to pravico, to vlaganje. Vse v redu. Samo jaz sem govoril o teh stotih dnevih, kar je nekje obdobje, ko se pusti vladi, da pripravi stvari. Hvala lepa.
Hvala lepa. Prišli smo do zadnjega razpravljavca. Besedo ima poslanec mag. Andrej Šircelj. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani podpredsednik, predstavniki, predstavnice Vlade, kolegi in kolegice! Temeljni ukrep, katerega podpira Slovenska demokratska stranka, je zvišanje splošne davčne olajšave na raven življenjskih stroškov. To seveda pomeni, da tisti del denarja, ki je nujno potreben za življenje, ne bo obdavčen z dohodnino. Mislim, da ni razlogov, da temu ne bi bilo tako – ne etičnih, ne moralnih, ne finančnih, ne kakršnihkoli drugačnih. Glede na to, da Vlada zavrača to rešitev, me zanimajo razlogi, ki naj jih pove gospa državna sekretarka Natalija Kovač Jereb, da nasprotuje temu. Tukaj mislim, seveda ob upoštevanju, da so se javni finančni prihodki v letu 2017 glede na leto 2016 povečali za eno milijardo in da se povečuje tudi v letu 2018 – tukaj bi prosil, če lahko gospa državna sekretarka pove zadnje podatke, za koliko so se povečali ti prihodki mesečno glede na leto 2017 v letu 2018. Se pravi kumulativa januar, zadnji podatek oktober, recimo, november 2018 glede na leto 2017. In še podatek 2017, 2016 vsi javnofinančni podatki po statistiki, večji za eno milijardo in tukaj imamo, če vzamete ta paket takšen, kakršen je, mislim, da ste vi izračunali 560 milijonov. Iz teh večjih javnofinančnih prihodkov se pokrije morebitni izpad dohodnine. S tega zornega kota me zanima, kateri so drugi nefinančni razlogi, da jih ta vlada zagovarja, da ne sprejme tega ukrepa – tega ukrepa, ki je v skladu z 2. členom Ustave, to je, da je država socialna država. Tukaj, prosim, gospa državna sekretarka, če se lahko osredotočite ne na številke, ampak na vsebino socialne države. Na vsebino, kaj pomeni socialna država in kaj pomeni v davčnem sistemu to, da so tisti dohodki, ki so potrebni nujno za življenje, obdavčeni. Obdavčeni tukaj in zdaj. Zdaj, če boste povedali, da so bili obdavčeni tudi leta 2008, vam bom tudi lahko odgovoril, zakaj; ampak tukaj in zdaj: Zakaj obdavčujete dohodke, ki so nujno potrebni za življenje ljudi? To je seveda eno vprašanje, za katerega mislim, da je generalno, da je ta vlada, ki jo sestavlja ta koalicija, in na podlagi tega so tudi vašega mnenja tudi vse ostale koalicijske stranke nekako želele poudariti, zakaj ne podpirajo te rešitve po dvigu splošne olajšave. Vemo, da je v Avstriji 13 tisoč, ni slučajno 13 tisoč. Tudi tam imajo življenjske stroške, ki so nujno potrebni za življenje ljudi. Z drugimi besedami, to pomeni dnevno 230 evrov; vse, kar je več kot 230 evrov, država obdavči po današnji dohodninski lestvici oziroma dohodninski olajšavi – 230 evrov na mesec. Država pravi, da to ni, ker če je 235, to ni potrebno za življenje, za preživetje, ampak to lahko najprej mi obdavčimo, kar bo pa ostalo, bo pa potem še od vas. To govorimo o odnosu država–Ministrstvo za finance–Vlada–državljan. Zaradi tega prosim, če mi lahko vsebinsko to poveste. Ne samo povedati, da so številke take pa take, nekaj sem vam jih že jaz povedal, vi povejte še zadnje, koliko je večja za celotne javne finance, za DDV, za vse. Kot drugo me zanima to, kar pišete v mnenju. In sicer, ko govorite o tem, da bi se s takšno rešitvijo zvišal razpoložljivi dohodek posameznika, s čimer se strinjam, kar bi seveda pomenilo, da država ne bi obdavčevala tistega, kar je nujno potrebno za življenje, pri tem pa bi več porabili za davek na dodano vrednost v določeni meri, »vendar z nakupom blaga, ki ima nižjo davčno stopnjo (hrana, zdravila)«. Citiram. Ali revnejši – se pravi, tu govorite o revnejših – porabijo več za hrano in zdravila v absolutnem znesku ali relativno? Kako je s to porazdelitvijo pri davku na dodano vrednost, ki ga vi tu omenjate? Kaj ljudje več potrošijo? Kateri več potrošijo? Ali bogatejši več potrošijo za hrano in zdravila v absolutnem ali relativnem znesku? Kako je s tem? Če vi tu to trdite, da bi to prineslo znatno manj sredstev pri davku na dodano vrednost. Kaj pa pri ostalih davčnih zavezancih? Kako pa pri ostalih? Skratka, kakšna je delitev davka na dodano vrednost na nižjo in splošno stopnjo, kakšen je delež potrošnje v nižji in splošni stopnji davka na dodano vrednost glede na dohodninske razrede. Imate dohodninske razrede, imate splošno stopnjo, če seveda to, kar vi tu trdite, dejansko drži. Drugič. Na naslednji strani pravite, da ni mogoče razbremeniti plač enostransko, zgolj z zniževanjem davčnih bremen, temveč bo treba k temu izzivu pristopiti s prestrukturiranjem bremen javnih dajatev, in sicer premišljeno, na podlagi ustreznih analiz. Zanima me, kaj to pomeni. In v »kateri smeri boste vi prestrukturirali bremena javnih dajatev«. Citiram. V kateri smeri? Kakšne analize ste že naredili in kakšne analize so bile narejene že v zadnjih štirih letih glede tega, kajti to je govorila tudi prejšnja ministrica za finance. S čim razpolagate? Kaj boste bolj obdavčili? Kapital? Boste bolj obdavčili premoženje, kot piše v koalicijski pogodbi, da ne boste obdavčili samo nepremičnin, ampak premoženje, slike posameznikov? Boste obdavčili srebni pribor posameznikov? Drago pohištvo posameznikov? Staro pohištvo? Boste upoštevali kot splošno premoženje in zato izvedli tudi popis pri vseh ljudeh, katero premoženje dejansko imajo oziroma katere podatke za to davčna uprava potrebuje? To namreč govori koalicijska pogodba o tej zadevi; skratka, vse premoženje. Ali boste naredili splošen popis premoženja pri vseh državljankah in državljanih? Kajti v koalicijski pogodbi, da vas spomnim, ne piše samo, da boste obdavčili nepremičnine, ampak tudi premoženje. Katero premoženje je zdaj to? Saj pravim, še enkrat – zlati pribor, srebrni pribor, slike v stanovanjih? Prosim, če lahko malo opredelite, ker verjetno že imate analize narejene in tako naprej, Vlada namreč. Nadalje govorite o horizontalni pravičnosti v svojem mnenju, govorite tudi o vertikalni pravičnosti in o socialni politiki. Še enkrat, kako si predstavljate Zakon o dohodnini, ki je socialni davek, ki ima socialno komponento? Kako si predstavljate to olajšavo v okviru te socialne politike? Ali bo ta olajšava pomenila, da si bodo ljudje najprej lahko kupili življenjsko potrebne izdelke in storitve, šele potem jih boste obdavčili, ali jih boste najprej obdavčili, tako kot zdaj – in tega ne zagovarjate –, kar bo pa ostalo, bodo kupili; zdaj, če ne bo dosti, pač ne bo dosti. Je to njihov problem. In ali je po vašem mnenju to socialna država v skladu z drugim členom Ustave? Toliko bi želel seveda od Vlade, da tisto, kar je napisala v mnenju, da natančneje razloži, kaj je z vsemi temi besedami mislila. Jaz sem dal vprašanje izključno na podlagi mnenja Vlade. Nič drugega. Drugo vprašanje, ki je, spoštovani kolegi in kolegice, glejte, pripravljen sem vam povedati tudi, kaj je bilo leta 2008, če koga seveda zanima pa če bo komu koristilo. Predvsem, če bo koristilo državljanom in državljankam. Mi smo 10 let pozneje. In tudi državljani in državljanke živijo 10 let pozneje. Tisti, ki pravite, da bo zaradi tega nastal nek balon in tako naprej, kot je leta 2008 pa leta 2009 – preprečite ga! Imate vse ukrepe! Ampak ne z dohodnino, dohodnina nima zveze z balonom, z investicijskim balonom, balonom na področju nepremičnin in tako naprej. Nima kaj dosti. Sploh pa ne splošna olajšava, kajti splošna olajšava je predvsem socialni inštrument dohodnine. Splošna olajšava ni obdavčitev s 50 odstotki, splošna olajšava naj bi bila po vseh merilih za vse enaka, kajti vsi smo v osnovi enaki. Splošna olajšava pomeni, da naj bi država ne obdavčila nekega zneska, ki je pomemben za življenje ljudi – tisto preživetje, če želite. In to je v Sloveniji izračunano na 7 tisoč 600 evrov. Tega nismo mi izračunali, ni ga SDS izračunala, to so izračunali strokovnjaki statistike, poglejte si. Stopnje, posebne olajšave za otroke, posebne olajšave za investicije in tako naprej. Glejte, to je vse vprašanje, o katerih se lahko pogovarjamo. Mi govorimo zdaj o temelju, temelju socialnega sistema v skladu z drugim členom Ustave, gospe in gospodje. Glede na to, da smo v mesecu novembru, glede na to, da določene zadeve na področju davčnega sistema, tiste minimalne, ki so možne, lahko začnejo nastopati, lahko nastopijo, so uveljavljene s 1. 1, glede na to, da je tudi predlagatelj rekel, da so odprti za nove predloge in tako naprej, predlagam koaliciji, da še enkrat razmisli pred glasovanje o tem predlogu, da ga sprejme in da ga popravi v drugem branju. Ni fiskalni razlog tisti, država je dobila toliko in toliko več, to govori statistika. Ne bo zaradi tega fiskalno zlato pravilo nič onemogočeno, nič se ne bo zgodilo! Večja bo konkurenčnost, nekaj manj bo na začetku denarja, ampak fiskalno pravilo bo veljalo. Povedal sem vam, koliko je država več dobila. Upam, da bo državna sekretarka povedala, koliko je dobila več, koliko prihodkov je več zaradi gospodarske rasti in tako naprej. Glejte, sprejmete zakon, popravite ga, cel zakon se lahko popravi, naredite nekaj na področju olajšav, sociale in tako naprej in naredite nekaj za državljane in državljanke. Saj zato smo vsi skupaj tukaj izvoljeni. Seveda bom ta zakon podprl že zaradi tega, da se lahko v nadaljevanju daje možnost, da se sprejmejo ukrepi, s katerimi se bomo vsi strinjali ali pa večina strinjala, ne nazadnje tudi Vlada, v dobro državljank in državljanov, če se o tem pogovarjamo. Nihče vas ne sili, da vzamete to tako, kot je zdajle; ampak, če boste zavrnili ta zakon, potem ste zavrnili vse. Tukaj je vlada že četrtič to zavrnila. Glejte in eno in isto. Katerakoli vlada, boste rekli – nova vlada? Ne! Nekaj vas je novih, nekaj je novih strank, vse ostale stranke so stare. Vzemite to ponujeno roko in izkoristite jo in dobite tudi za vas maksimalno, predvsem pa za državljanke in državljane.
Hvala lepa za besedo. Prehajamo v sklepni del splošne razprave, v katerem dobita besedo še predstavnica Vlade in predstavnik predlagatelja. Najprej ima besedo predstavnica Vlade, državna sekretarka Natalija Kovač Jereb, izvolite.
Hvala za zastavljena vprašanja. Na del bom zanesljivo znala odgovoriti, na tisti del, kjer nimamo še podatkov, vam bomo zanesljivo pa potem pisno odgovorili. Glede davčnih prihodkov oktober 2018 : oktober 2017, tako da bomo primerjali. Se pravi, davčni prihodki so se zvišali za 3,7 %, dohodnina za 11,4 %, davek od dohodkov pravnih oseb za 5,5 %, davek na dodano vrednost za 15,1 %, trošarine pa za 5,6 %. Se pravi, glede na to, da pa ima Slovenija zavezo, da zmanjšuje javni dolg, mora v skladu s fiskalnim pravilom tudi zadostiti zahtevam Evropske unije, da ga zmanjšamo na 60 % BDP. Glede dohodnine. Pri nas v Sloveniji je povprečna pokojnina 600 evrov in ta del pokojnine ni obdavčen. Obdavčen pa ni tudi del pokojnine do zneska tisoč 200 evrov. Glede osnove za dohodnino. Mi moramo tudi to vedeti, da v osnovno za dohodnino niso zajeti socialni transfer; se pravi, iz osnove za dohodnino so izključeni otroški dodatki, socialne pomoči. Glede davčnega prestrukturiranja je pa to res zaveza koalicijske pogodbe, zapisana in mislim, da se je bomo držali. Hvala.
Repliko ima mag. Andrej Šircelj.
Hvala lepa, spoštovana državna sekretarka, za te odgovore, ki [[…]]Oprostite, vi niste odgovorili na to, kar sem vprašal. Prvo vprašanje je bilo povezava socialnega dela dohodnine, to je splošna olajšava za socialno državo. Vsebinsko sem vas prosil, če se lahko do tega opredelite. Vi ste tukaj predstavnica Vlade, zaradi mene lahko tukaj sedijo vsi ministri in odgovarjajo; pač ne sedijo, so vas tukaj poslali. To vsebinsko vprašanje [[…]]Prosil bi, če lahko dejansko svoj vidik poveste, kaj boste vi zagovarjali, kaj vi menite glede tega. Drugo. Vi ste povedali v odstotkih, vsi davki so se povečali, DDV za 15 %, dohodnina za 11 % ali 5 %, davek od dohodka za 11 %. Koliko je to milijonov? Vi govorite tukaj o 560 milijonih, pa jaz vzamem še milijardo od prej – 2017, 2016 – in dokazujem vam, da ta rešitev, ki je tukaj predlagana in ki jo podpiramo, ne pomeni slabitve trdnosti javnih financ. Vi ste mi to samo delno odgovorili, ko ste naštevali te odstotke. Tudi mi sami lahko to izračunamo. Če imate vi ta podatek v absolutnih zneskih, bi vas prosil. Drugo, kaj boste naredili? Omenili ste koalicijsko pogodbo. Jaz sem jo bral, ampak tam piše, da premoženje boste obdavčili. Sem vas spraševal in vas sedaj sprašujem: Ali boste obdavčili slike posameznikov, ali boste obdavčili zlatnino in srebrnino posameznikov, ali boste obdavčili zlati pribor posamezniku? To je premoženje ljudi. O tem govorite v koalicijskih pogodbi. Vi govorite v svojem mnenju, da boste to razvijali in tako naprej [[…]]Vi v mnenju to govorite, pa ne poveste vsega. Povejte tisto, kaj boste obdavčili v tako imenovanem davčnem prestrukturiranju. To bi vas res prosil. Lepo vas prosim, gospa državna sekretarka, če lahko odgovorite na moje začetno vprašanje! Še enkrat: Kakšen odnos imate do splošne olajšave glede preživetja ljudi? Prosim!
Hvala lepa. Gospa državna sekretarka, časa imate še 28 minut. Lahko odgovorite?
Glede na to, kar ste me spraševali tudi glede razpoložljivega dohodka, ki ga porabijo. Se pravi, najbogatejši porabijo približno 30 do 40 % razpoložljivega dohodka v potrošnji. Glede obdavčitve premoženja; se pravi, če gledamo Zakon o davčnem postopku, lahko obdavčimo samo nepojasnjeno premoženje državljanov. Toliko.
Hvala lepa! Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika zbora, še kdo razpravljati. Ker vidim, da je interesa več, bomo [[…]]Še pred prijavo vas želim opozoriti, da se k prijavi prijavite s pritiskom tipke za vklop mikrofona. Če želita razpravljati tudi predstavnik predlagatelja predloga zakona, Jožef Horvat, in predstavnica Vlade, prosim, da se prav tako prijavita s pritiskom tipke za vklop mikrofona. V tem primeru dobita besedo kot zadnja, in sicer najprej predstavnica Vlade in nato predstavnik predlagatelja. Zdaj pa začenjamo s postopkom za prijavo. Vsak razpravljavec ima na voljo pet minut. Besedo ima, najprej, poslanec Franc Kramar. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči! Spoštovani kolegice in kolegi! Moram reči, ko sem poslušal razpravo z ene in druge strani, da imam mešane občutke o tem, kaj je prav in kaj ni prav. Dejstvo je pač eno, da poseganje v dohodnino ni tako preprosta stvar, ampak zahteva tehtne in premišljene poteze, iz katerih izhaja to, da se potem v končni fazi pride do najboljših rešitev. Osredotočil se bom na dohodnino, od katere črpajo slovenske občine delež. Mislim, da je to treba povedati in da je bilo dejanje, ki ga je Vlada naredila, pravzaprav predsednik Vlade s pristojnimi organizacijami lokalnih skupnosti glede povprečnine, dobrodošlo. Še vedno sicer izhaja iz tega, da je povprečnina za občine pod zakonsko predpisano zadevo, dejstvo pa je, da je to neke vrste uravnavanje prihodkov občin, to se pravi tistega dela iz dohodnine in pa včasih se je temu reklo finančna izravnava, danes se to imenuje povprečnina, da je zelo pomembno. Če se seveda dohodnina zniža, potem zaradi že dogovorjene povprečnine lahko pride do manjšega priliva v občinske proračune in to pomeni lahko tudi delno otežitev izvajanja nalog, ki so občinam predpisane. Menim, da seveda ne gre enačiti ljudi, ki imajo za preživljanje komaj nekaj sredstev, in pa tiste, ki plačujejo dohodnino na višjih nivojih ali pa, rekel bi, na bogatih nivojih, ker glede na to, da naj bi se dohodnina znižala na obeh segmentih, to pomeni, da bodo v bistvu privilegirani tisti, ki imajo kapital, ki imajo več sredstev, na račun tistih, ki seveda tega kapitala nimajo oziroma prejemalo zajamčene osebne dohodke. Sam osebno mislim, da je prav, da se razmišlja v tej smeri, da se razbremeni državljanke in državljane davčnih obveznosti, ampak po moji oceni bi bilo treba iskati rezerve na drugih segmentih, kjer bi te rezerve prinesle to želeno voljo vseh nas, da se davki oziroma da se prilivi v proračun države bistveno ne zmanjšajo, se pa razbremeni državljankam in državljanom davčnih obveznosti. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Matej Tonin. Izvolite.
Poslušam in gledam razpravo koalicijskih poslank in poslancev in simptomatično se ena stvar ves čas ponavlja: ko razpravljajo o opozicijskih predlogih, imajo navadno strah pred hudim proračunskim izpadom, strah pred tem, strah pred onim; en sam strah. Zanimivo je, da niso konsistentni, da enakih strahov ne uporabljajo tudi za koalicijske predloge. V današnji razpravi se je pokazalo, da eden izmed temeljnih problemov je to, da bi več denarja pristalo v žepih ljudi. To, da bi dvignili splošno dohodninsko olajšavo, enostavno ne pomeni nič drugega, kot da bi državljanu s povprečno plačo vsak mesec v žepu ostalo 80 evrov več. To je velik problem za koalicijo. To je bil danes velik očitek. Ampak ob tem dejstvu so pozabili povedati še en pomemben podatek, to je, da se je v teh zadnjih mesecih zgodilo kar nekaj stvari, ki so imele ali pa ki bodo imele v prihodnosti hude finančne posledice. Ti podpisani dogovori s sindikati je ena stvar. Ta dvoboj dveh koalicijskih strank v zvezi z upokojenci -–druga zadeva. Tretja zadeva, dogovor za višjo povprečnino z občinami. Pa da ne bo to pomote in očitkov, da zdaj mi v Novi Sloveniji temu nasprotujemo. Vse super in prav, jaz s tem nimam nobenih težav, da vi to počnete. Prav je, da to počnete, ampak ne pa imeti dvojnih meril, da če vi nekaj predlagate, potem so izdatki iz državnega proračuna dovoljeni, če pa opozicija predlaga, je pa to strah in trepet, sesutje proračuna, neupoštevanje fiskalnega pravila in podobno. To govorite kljub dejstvu, da je bilo danes že večkrat povedano, da je bilo v preteklosti precej več proračunskih prilivov kot še nekaj let nazaj, to je en podatek, in da bi uveljavitev tega našega predloga pomenila tudi večjo domačo potrošnjo in več delovnih mest, s tem pa tudi več vplačil v državni proračun. Ta del vi popolnoma spregledate. Danes se večji del koalicije obnaša, kot da nekih zavez pred volitvami ni bilo danih. Ves čas se je govorilo o tem, kako se bo dvigovalo plače s spremenjeno dohodnino. In še preden bi Vlada resno zagrizla in spremenila dohodnino in s tem omogočila, da bi šla plača zaradi drugačne dohodnine in v javnem in v privatnem sektorju navzgor, še preden se je to zgodilo, je bil z javnim sektorjem podpisan nek dogovor, ki bo imel tudi finančne posledice. To koalicija pozablja. Drugi del vaših strahov in nevarnosti je, da če kaj, potem je ta naš predlog absolutno konsistenten z vidika pokojninske in zdravstvene blagajne. V tej dvorani je bilo že marsikakšen predlog, kako bi dvigovali plače, da bi manjšali prispevke, ampak na koncu se je vse vedno izkazalo, da če to počnemo, potem ogrozimo pokojninsko in zdravstveno blagajno, ki sta že zdaj nevzdržni na dolgi rok. Ta naš predlog v ničemer ne posega v pokojninsko in zdravstveno blagajno! Prispevki bodo ostali isto, bruto plača, od katere se obračunavajo prispevki za pokojninsko blagajno in za zdravstveno blagajno – bodo tudi po našem predlogu ostali isti. Poanta je v tem, da se država odpove zgolj delu dohodnine, zato da imajo državljani več. In še ena zelo pomembna stvar – demagogija. Saj veste, proti demagogiji, zlasti taki, ki jo povzroča Levica, se je težko boriti. Ko oni govorijo, kako si želijo, da se bogatim pobere in da se da revnim – pozabijo povedati samo eno stvar. Da za njih so bogati vsi tisti, ki imajo pet evrov več kot minimalno plačo.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Andrej Rajh. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, poslanke in poslanci! Predloga zakona ne bom podprl in to iz enega osnovnega razloga; predlagani zakon povečuje prepad med načrtovanimi odhodki in prihodki. Vemo, da samo današnji predlog zmanjšuje načrtovane prihodke proračuna za 600 milijonov, ostali, pred tem vloženi predlogi zakonov, prav tako za nekaj 100 milijonov. V bistvu me to močno spominja na situacijo, ko v proračunu ni bilo dovolj denarja in je bilo treba sprejeti ZUJF. Novega ZUJF ne potrebujemo. Hkrati pa bi rad tudi se ozrl na delavce migrante. Problematiko teh delavcev osebno poznam in sem prav vesel, da so ti delavci zdaj postali del Nove Slovenije. Torej, da so pristopili k vaši stranki, da bomo lahko te zadeve tudi vsebinsko premaknili. Hvala lepa.
Hvala lepa. Še zadnji, ki ima besedo. Magister Andrej Šircelj. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik. Po vsej tej razpravi je mene strah. Strah me je zaradi tega, ker ta koalicija svoje odločitve sprejema na nepodatkih in nedelovanju. Strah me je zaradi tega, ker je državna sekretarka dala podatke – sicer v relativnem obsegu –, koliko so se prihodki zvišali. Koalicijo je strah, da bo zaradi tega država padla v finančni kolaps, mene je pa strah zaradi tega, ker koalicija dejansko ne deluje in ali pa bo sprejemala odločitve na nepravih, zavajajočih podatkih ali pa celo na nepodatkih! Zaradi tega, ker na eni strani Vlada pravi, da bo ta rešitev povzročila manjšo trdnost javnih financ, na drugi strani pa pravi, da ima večje prihodke. Glejte, dve nasprotujoči si, dejansko, izjavi! Na tretji strani ne predloži nobenih analiz, kako bodo potekale javne finance, kakšen finančni tok bo. To, da ima Slovenija javni dolg, spoštovana državna sekretarka, ta rešitev bistveno ne bo vplivala na javni dolg. Javni dolg se zamenjuje glede obresti in javni dolg se je celo v absolutnem znesku povečal z 28 na 30 milijard. Javni dolg se je pa zmanjšal dejansko, se je pa zmanjšal v odstotku na BDP. Tako to nima neposredne zveze. Imamo bilanco A, bilanco B in bilanco C državnega proračuna. In eno je bilanca A, to so odhodki. Drugo je pa bilanca B pa bilanca C, kjer imamo tudi javni dolg. Tako da to ni neposredne zveze. Spoštovana državna sekretarka, vi niste odgovorili dejansko na nič. Ne vem, kdo vam je pisal to mnenje. Ne vem tudi – se opravičujem – upam, da ste ga prebrali. Poleg tega, da ko ste ga prebrali tukaj pred Državnim zborom, morda ste ga tudi razumeli. Jaz nisem dobil odgovora na nič. Prosil bi, da se to tudi nekje zabeleži, da nisem dobil od te vlade nobenega odgovora. To mnenje temelji na iluzijah, na praznih besedah, ker zadaj ni vsebine. In ni prave vsebine. To mnenje je bilo prekopirano, copy-paste. Že trikrat, štirikrat! Posamezni odstavki. Nič novega. Vse to smo že videli. Tega me je strah pri tej vladi. Tega me je strah, da ni neke nove kvalitete, novega vetra glede težav, ki jih imajo Slovenke in Slovenci glede dohodnine, glede vedno večje revščine. Pri tem naj tudi omenim, da revščina ni rezultat Zakona o dohodnini, ampak Zakon o dohodnini revščino obdavčuje. In še bolj jo bo ta vlada, ker ne upošteva tega predloga. Revščino obdavčuje, v tem je celotna poanta. Vse ostalo – danes ne govorimo o stopnjah, čeprav so tudi v tem zakonu, govorim o bistvu. Ne želim si živeti v državi, kjer bo država najprej vzela denar zase, potem bo pa pogledala, ali bodo imeli revni ljudje dovolj za preživetje, za kruh in vodo in kurjavo, če želite. V taki državi si ne želim živeti in se bom boril za to, da se davčna zakonodaja popravi na tem segmentu tako, da bo veljala takšna olajšava, da revščina ne bo obdavčena. Zelo enostavno. Seveda so še drugi zakoni, seveda so še druge rešitve, na drugih področjih, se strinjam, ampak to je eno temeljno področje. Ne obdavčujte revščine, ta vlada! Ne obdavčujte revščine, ta koalicija! Levica, ne obdavčujte revščine! Vsi vi ste socialni, vsi ste leve stranke, jaz tu desničar se pa borim za socialne ukrepe! [[smeh v dvorani]] Ja, glejte, gospe in gospodje, dajte, naredite nekaj za ljudi!
Hvala lepa za to razpravo. Naj samo spomnim, Vlado sem opozoril, da ima dovolj časa za razpravo, je tudi prijavila pol ure, žal, Vlada te priložnosti ni izkoristila. Ne bi rad, da se to v Državnem zboru kar naprej iz seje v sejo, iz točke v točko ponavlja, ker sicer nima nobenega smisla, da imamo razprave v Državnem zboru. S tem zaključujem splošno razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 25. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 14. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBI IN DOPOLNITVI ZAKONA O UGOTAVLJANJU KATASTRSKEGA DOHODKA. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila skupina 25 poslank in poslancev s prvopodpisanim Danijelom Krivcem. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 25 poslank in poslancev s prvopodpisanim Danijelom Krivcem zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku predlagatelja, poslancu Tomažu Liscu.
Podpredsednik, hvala za besedo. Spoštovane predstavnice ministrstva, kolegice in kolegi, vsem skupaj lep pozdrav! Medtem ko vladni šesterček išče vse načine in poti, kako mirno preživeti ta tri oziroma štiri leta na oblasti, v opoziciji delamo, ker imamo jasne cilje. Eden izmed njih je nižji davek na katastrski dohodek. Zato je danes pred nami novela Zakona o ugotavljanju katastrskega dohodka, s katero želimo v Poslanski skupini SDS zopet opozoriti na problem v slovenskem kmetijstvu. Glavni cilj predlaganega zakona je torej določitev pravične in razumne oziroma – če želite, po domače povedano – zmerne davčne obremenitve slovenskih kmetov, ki se najlažje doseže z znižanjem katastrskega dohodka, ki pa vpliva tudi na višino obveznosti iz naslova socialnega zavarovanja in na obseg pravic iz javnih sredstev. Torej, kaj je ključna rešitev našega zakona – da se prehodna določba, ki je nastala leta 2016 v tako imenovanem Židanovem zakonu, da se katastrski dohodek in pavšalna ocena dohodka na čebelji pan predpiše v vrednosti 40 % kot trajna določba. 40 % in nič več. V letu 2016, ko je prejšnja vlada, ki je zelo podobna tej vladi, spisala Zakon o ugotavljanju katastrskega dohodka, je sama napisala, citiram: »Zavezancem se bo ob upoštevanju predlaganega prehodnega obdobja ocenjeni katastrski dohodek v letu 2017 glede na pretekla leta zmanjšal za okoli 10 milijonov evrov, v letu 2018 se bo glede na leto 2017 povečal za okoli 11 milijonov, leta 2019 se bo glede na leto 2018 povečal še za okoli 15 milijonov evrov in v letu 2020 glede na leto 2019 še za okoli 19 milijon evrov. Skupno bo v letu 2020 katastrski dohodek, zajet v obdavčitev za dohodnino, višji od sedanjega za nekaj manj kot 35 milijonov evrov, kar pomeni več kot enkrat višji«. Še več, celo tista vlada je sama v obrazložitvi napisala, da se bo okoli tretjini kmečkih gospodinjstev katastrski dohodek povečal do 50 % ali v povprečju nekaj čez 60 evrov letno, približno polovici med 50 in 300 % ali v povprečju do približno 140 evrov letno. Približno 10 % pa se bo katastrski dohodek povečal za več kot trikrat ali v povprečju za nekaj več kot 200 evrov letno. Spoštovani in spoštovane, dejstvo je, da približno od leta 2013, ko je prejšnji minister imel nesrečno roko pri vodenju kmetijske politike, je poleg te nesrečne kmetijske politike slovenskega kmeta vsako leto obiskala ena ali pa morda celo več naravnih nesreč v različnih oblikah. In da je stanje v slovenskem kmetijstvu na meji zmožnega, ocenjujejo tudi v vsakokratni oceni stanja v kmetijstvu za pretekla leta, ki ga izdela Kmetijski inštitut Slovenije. Samo poglejmo primerjave med letom 2017 in 2016 in potem boste točno videli, zakaj je današnja novela nujno potrebna. Faktorski dohodek, razlika med letoma 2016 in 2017 – minus 15 %. Obseg kmetijske proizvodnje – minus 10 %, zmanjšanje števila kmetij od leta 2000 pa do leta 2017 – minus 25 %, neto dodana vrednost kmetijstva, leta 2017 v primerjavi z letom 2016 – minus 31 %. In potem imamo tukaj še zgodbe o znižanju stopnje samooskrbe. Samooskrba na področju kmetijstva v zadnjem letu, ki je še en dodaten razlog, zakaj smo se v Poslanski skupini SDS odločili, da vložimo ta zakon. Kot rečeno, ker v Poslanski skupini SDS za razliko od vladnega šesterčka delamo v prid državljanom, delujemo v prid vseh državljanov, ne samo v prid javnega sektorja, ki ga z bombončki kupuje ta koalicija, mi delamo tudi v prid kmetov, obrtnikov in gospodarstvenikov. V nadaljevanju pa še nekaj več besed, zakaj je ta Zakon o ugotavljanju katastrskega dohodka nujno potreben in prosimo za vašo podporo. Hvala.
Hvala lepa. Za uvodno predstavitev mnenja dajem besedo predstavniku Vlade oziroma predstavnici Vlade, državni sekretarki na Ministrstvu za finance, Nataliji Kovač Jereb. Izvolite.
Zahvaljujem se za besedo. Spoštovani poslanci, spoštovane poslanke! S predlaganim zakonom naj bi se kot trajna uveljavila sicer prehodna rešitev v novem Zakonu o ugotavljanju katastrskega dohodka, po katerem se je v prvem letu uveljavitve, se pravi v letu 2017, zemljiščem pripisalo le 40 % katastrskega dohodka, ugotovljenega z novo metodo. Predlagatelj rešitve utemeljuje s ciljem pravične in razumne davčne obremenitve kmetov. Katastrski dohodek in pavšalna dohodka na čebelji panj predstavljata pavšalno oceno dohodka iz kmetijske in gozdarske dejavnosti. Katastrski dohodek nadomešča dejansko izkazani dohodek fizičnih oseb, ki opravljajo kmetijsko in gozdarsko dejavnost, za katero jim po predpisih ni potrebno voditi knjigovodstva in torej dejanskih dohodkov ne izkazujejo. Z vidika ustavnega načela enake obravnave oseb v primerljivem ekonomskem položaju je bistvenega pomena, da ta pavšalna ocena ostane kar se da realna. Katastrski dohodek je bil zaradi zapletene in nedorečene metode v letih od 2013 do 2016 zamrznjen in je znašal le okoli 15 % realno ocenjenega dohodka, kot ga za kmetijsko in gozdarsko dejavnost izkazujejo ekonomski izračuni Statističnega urada Republike Slovenije. Tako stanje je bilo s strani države, pa tudi stroke, ocenjeno kot neprimerno. Z novo metodo ugotavljanja katastrskega dohodka se je ob velikem konsenzu stroke, pa tudi interesne javnosti, v letu 2016 uveljavil Zakon o ugotavljanju katastrskega dohodka. Metoda je določena zelo transparentno in stabilno. Na podlagi novih izračunov se je ocenilo, da se bo upoštevanje polnega zneska katastrski dohodek ob prihodu na novo metodo približno podvojil, pri čemer pa je bilo treba opozoriti na izredno nizko izhodiščno raven katastrskega dohodka v letu 2016. Z zakonom se za postopno povišanje katastrskega dohodka na bolj realno raven uredilo triletno prehodno obdobje. Dodatna varovalka za postopni prehod je tudi prehodna uveljavitev Zakona o ugotavljanju katastrskega dohodka, ta pa je še dodatno urejena v Zakonu o dohodnini. Se pravi, polno ocenjeni znesek letnega katastrskega dohodka po novi metodi znaša za vsa kmetijska in gozdarska zemljišča okoli sto milijonov evrov oziroma za zasebni sektor okoli 76,5 milijona evrov. Tudi tako izračunani znesek katastrskega dohodka še vedno predstavlja le okoli 30 % povprečnega dejanskega tržnega dohodka zasebnega kmetijstva. Ta delež je sicer višji kot v letih od leta 2013 do 2016, vendar še vedno nižji kot v letih pred 2013, ko je znašal med 40 in 50 odstotki. Novi katastrski dohodek v povprečju tudi pomeni nizke zneske letnih sprememb, saj na novo izračunani katastrski dohodek letno na zavezanca pomeni dodatno le okoli 180 evrov katastrskega dohodka. Nova davčna osnova prispeva zelo malo dodatnega prihodka iz naslova dohodnine. Tudi ob upoštevanju novega katastrskega dohodka bo še vedno velika večina kmečkih gospodinjstev, teh je okoli 95 %, imela zneske letnega katastra pod tisoč evrov, se pravi, bodo iz tega naslova prispevali manj kot 170 evrov dohodnine. Tako je bilo ocenjeno, da zvišanje ravni katastrskega dohodka ne bo bistveno spremenilo položaja kmetov v sistemu drugih javnih dajatev in pravic. Glede na to ni mogoče govoriti o prekomerni obremenitvi, ki naj bi ogrozila socialni položaj kmetov. Z upoštevanjem predlagane rešitve bi se tudi v bistvu izničil ta smisel in namen sprejemanja Zakona o ugotavljanju katastrskega dohodka, ki so ju z uveljavitvijo le-teh zasledovali pripravljavci predloga zakona in vsi deležniki, tako Vlada kot njegova predlagateljica, pa tudi zakonodajalec, ki je takšno ureditev sprejel. Predlog zakona je tudi nesistemski, saj predlagana ureditev napačno umešča v 12. člen Zakona o ugotavljanju katastrskega dohodka. Se pravi, iz te vsebine je mogoče ugotoviti, da se predlagane spremembe že izvajajo. Vlada zato Predlogu zakona o spremembi in dopolnitvi Zakona o ugotavljanju katastrskega dohodka nasprotuje. Hvala.
Hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo poslanec Soniboj Knežak. Izvolite.
Hvala, predsedujoči. Spoštovani kolegice in kolegi! Katastrski dohodek v naši pravni ureditvi predstavlja pavšalno oceno dohodka lastnika kmetijskega ali gozdnega zemljišča glede na tip in kakovost samega zemljišča. Na podlagi teh podatkov o zemljišču je mogoče določiti dohodek, ki bi ga tako zemljišče prineslo lastniku, in na podlagi tega odmeriti davek. V prejšnjem mandatu je bil s ciljem pravičnejše davčne obremenitve sprejet Zakon o ugotavljanju katastrskega dohodka. Predlagatelji sprememb od tedaj trdijo, da je uvedeni način izračunavanja neprimeren, saj naj bi dohodke, s tem pa davčne obveznosti, postavljal previsoko. Zato so že v prvem mandatu, danes pa ponovno, predlagali, da bi kot trajne uveljavili rešitve iz prehodnega obdobja, ki predvidevajo postopno zvišanje katastrskega dohodka. Po predlogu predlagateljev bi morali to zvišanje ustaviti oziroma vrniti na točko, kjer je bilo ob začetku preteklega leta. Pri razpravi o tem vprašanju pa manjka odgovor na vprašanje, zakaj je bil sploh sprejet novi veljavni zakon, ki ga želijo predlagatelji sedaj spremeniti. Sistem katastrskega dohodka v Sloveniji poznamo že dolgo. Ker služi kot pavšalni znesek za zagotavljanje davčne osnove in davčne obveznosti, je že z vidika enakosti pred zakonom in davčne pravičnosti pomembno, da ta znesek čim bolj ustreza tudi realnost. Analize iz preteklih obdobji pa so, kot v svojem mnenju navaja tudi Vlada, jasno pokazale, da je stari način ugotavljanja katastrskega dohodka za več kot 50 procentov podcenjeval dejanske dohodke, ki bi jih bilo moč doseči z gospodarjenjem s posameznimi zemljišči. Stari sistem je torej ocene dohodkov zemljišč podcenjeval, s tem pa kršil načelo davčne neenakosti. Drugi razlog za spremembo pa je bil kompleksnost izračuna oziroma enačbe, s katero se določa katastrski dohodek. Oba dejavnika sta privedla do tega, da je bil skupni katastrski dohodek močno podcenjen, od leta 2013 do 2016 pa se je zaradi pritiskov vsakoletno podaljševalo obdobje, ko se je katastrski dohodek določil po starem. Novi način ugotavljanja katastrskega dohodka je bil pripravljen v sodelovanju s stroko in več ministrstvi. Administrativno je preprostejši od starega, ker se izračunava samo vsaka tri leta,za zavezance pomeni tudi bolj stabilno in predvidljivo okolje, kar je sicer redna zahteva vedno, ko se podpre razprava o kakršnikoli davčni spremembi. Pri izračunih, s katerimi se ugotavlja višina dohodka, veljavni zakon predvideva zajem podatkov za pet let nazaj, s tem pa zagotavlja, da se upošteva tudi vpliv slabih let in se tako preprečuje nesorazmerne dvige davčnih obveznosti. Sprejetje predlaganih sprememb in dopolnitev bi pomenilo, da bi za nazaj posegli v redno izvajanja že sprejetega zakona, s tem pa bi preprečili uveljavitev bolj pravične delitve davčnih bremen, da ne omenjam tveganja protiustavnosti, ki jo s seboj nosi vsak retroaktivni poseg. Kot pojasnjuje tudi Vlada v svojem mnenju, bi sprejetje teh predlogov izničilo smisel sprejetja tega veljavnega zakona. Meni tudi, da njegova nadaljnja veljavnost ne bo prinesla bistveno višjih stroškov za zavezance, prav tako pa ne bi smela negativno vplivati na njihove obračune prispevkov za socialno varnost. Velika večina kmečkih zavarovancev namreč ni socialno zavarovana na podlagi katastrskega dohodka, temveč na podlagi ugotavljanja dejanskih prihodkov in odhodkov ali pa na podlagi normiranih odhodkov. Prav tako na podlagi razpoložljivih podatkov Vlada ugotavlja, da povišani katastrski dohodek ne bi smel imeti vpliva na upravičene zavezance za socialne transferje oziroma za plačilo dohodnine. Velika večina zavezancev tudi s povišanjem tega dohodka ne bo presegla zneska letnih minimalnih dohodkov. V Poslanski skupini Socialnih demokratov bomo zato ob koncu razprave nasprotovali predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra bo predstavil poslanec Gregor Židan. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, spoštovani poslanci in poslanke! Državni zbor danes na tej seji že drugič v zadnjem letu kljub nespremenjenim okoliščinam obravnava Predlog zakona o spremembi in dopolnitvi Zakona o ugotavljanju katastrskega dogodka, ki so ga v Državni zbor v obravnavo predložili poslanci in poslanke SDS. Gre za svojevrsten primer neke vrste reciklaže v prejšnjem mandatu vloženih predlogov zakonov istih predlagateljev, ki so bili sicer v Državnem zboru že zavrnjeni. Podoben predlog zakona je bil vložen decembra 2017, Državni zbor pa ga je zavrnil na redni seji januarja letos. Naj opozorim tudi, da je pričujoči predlog zakona eden izmed devetih ponovno vloženih oziroma recikliranih SDS zakonov iz prejšnjega mandata. Edino razliko v besedilu predstavljajo letnice in prehodne določbe. Danes smo poslanci novega mandata priča neke vrste déjŕ vu občutku. Naj obrazložim. Déjŕ vu občutek je nekaj, kar smo že doživeli, torej bomo danes tri ure in pol morali poslušati, kar je že bilo. SDS bo ponovno zatrjevala, da se zavzema za pravično in razumno oziroma zmerno davčno obremenitev slovenskih kmetov, saj naj bi bili ti prekomerno obremenjeni z davki in prispevki, Vlada in poslanci koalicije pa bomo znova z uvedbo dokazovali, da so trditve SDS izkrivljene in neresnične in da ta model ne prinaša enormnih obdavčitev, kot se želi prikazati, ter da je dober, usklajen s ključnimi deležniki in tudi pravičen, saj uvaja pravičnejšo razporeditev davčnih bremen. V Poslanski skupini SMC bi najprej radi opozorili na genezo nastanka novega modela ugotavljanja katastrskega dohodka. Pahorjeva vlada se je leta 2010 odločila za temeljito prenovo ugotavljanja katastrskega dohodka, zakon je Državni zbor sprejel šele leta 2011, ločeno pa naj bi se pričel uporabljati šele leta 2012 in junija 2013. Zakaj je sploh prišlo do omenjene temeljite prenove? Če odmislimo administrativni razlog, to je ukinitev starih evidenc, je bil glavni razlog v tem, da se je katastrski dohodek zadnjič ugotavljal v letu 1988. Torej še v prejšnjem družbenem sistemu. Kasneje se je samo valoriziral. Najbrž ni odveč pripomniti, da je bilo treba zaradi spremembe družbenoekonomskega sistema davčni sistem spremeniti in da je do te spremembe prišlo šele 19 let po osamosvojitvi oziroma uvedbi svobodnega tržnega gospodarstva. Janševa vlada je leta 2012 začetek izvajanja ugotavljanja katastrskega dohodka po novem modelu prestavila, saj niso bili zagotovljeni pogoji za uvedbo. Takrat Janševa vlada ni razmišljala o spremembi sistema, pa čeprav bi na podlagi modela iz leta 2011, po kasnejših izračunih obdavčili 113 milijonov evrov ocenjenega katastrskega dohodka, ampak je zagotovila potrebna sredstva za uvedbo. Leta 2013 je pod vlado Alenke Bratušek sicer prišlo do novega izračuna, a se je izkazalo, da sloni na premalo preverjenih kalkulacijah in na nekaterih neprimernih in celo nepravilnih podatkih. Vlada je ustanovila strokovno skupino, ki je preverila izračune, ki so bili podlaga za nove lestvice katastrskega dohodka. Strokovna komisija je ugotovila, da obstoječega modela ni mogoče poenostaviti, ampak bi bilo smiselno razmisliti o drugačnem modelu, ki bi omogočal bolj pavšalen, bolj enostaven in pregleden izračun. Leta 2014 je bila ponovno sprejeta novela Zakona o ugotavljanju katastrskega dohodka, s katero se je za leta 2014, 2015 in 2016 prehodno obdobje podaljšalo. Šele leta 2016 je bil uveden robusten in enostaven ter bolj pregleden sistem ugotavljanja katastrskega dohodka, ki prinaša bolj predvidljivo in stabilno davčno okolje. Kar 5 let je trajalo, vmes pa so zamenjali tri vlade, da smo dobili model ugotavljanja katastrskega dohodka, ki je na podlagi ažurnih podatkov in na enostaven in razumljiv način določil realen dohodek, s tem pa smo zagotovili tudi primerljivo in pravično obravnavo za vse davčne zavezance. Pred tem se je ugotavljalo po principu, ki mu pogovorno rečemo čez palec, višina pa je bila vrsto let zamrznjena. Omeniti velja tudi, da je prejšnja vlada model skoraj v celoti uskladila s ključnimi deležniki, kot je Kmetijsko-gozdarska zbornica, Združenje lastnikov gozdov in ostalimi. Tudi ti so sami ocenjevali, da je bil katastrski dohodek pred tem ocenjen prenizko, zato spremembam niso nasprotovali. Sprejetih je bilo kar 18 predlaganih rešitev omenjenih deležnikov, upoštevana pa ni bila rešitev, da moramo normirani stroški znašati najmanj 94 %. Pa še v zvezi s tem je treba opozoriti, da so izračuni pokazali, da je na kmetijskih zemljiščih med 84 in 85 dejanskih stroškov. Da bi prepoznali pomen kmetijske dejavnosti, je prejšnja vlada normirane stroške za kmetijska zemljišča določila na ravni 90 %. To je 5 do 6 % več od dejanske. Novi model ugotavljanja katastrskega dohodka se bo v polnosti uveljavil šele leta 2020, torej kar 7 let po prvotnih načrtih oziroma po letu 2013. Da veljavni model ne prinaša enormnih odločitev, kot želi prikazati SDS, kažejo tudi izračuni. Ministrstvo za finance ocenjuje, da bo v letu 2020 katastrski dohodek višji od sedanjega za okoli 45 milijonov evrov. S predhodnim zamrznjenim stanjem med letoma 2000 in 2016 je znašalo malo več kot 40 milijonov evrov. Poleg tega se je uzakonilo tudi prehodno obdobje, s katerim se je v letu 2017 upoštevalo samo 40 % izračunanega katastrskega dohodka, kar je pomenilo, da je bil v prvem letu katastrski dohodek celo malo nižji kot v letu 2016. V letu 2018 se bo oziroma se je glede na leto 2017 povečal za okoli 11 milijonov evrov, v letu 2019 se bo glede na leto 2018 povečal še za okoli 15 milijonov evrov in v letu 2020 glede na leto 2019 še za okoli 19 milijonov evrov. Na podlagi ugotovitev in dejstev, ki jih navaja Vlada, pa je mogoče povzeti, da bi upoštevanje predloga SDS pomenilo, da se kmetom dohodek ne ocenjuje na realnih osnovah, ampak se določa bistveno nižje. Upoštevanje SDS predloga pa je neprimerno, saj bi to pomenilo upoštevanje manj kot 15 % realnega dohodka. Ko se bo katastrski dohodek upošteval v polnem znesku, se bo obremenitev povečala v povprečju za okoli 70 evrov letno na gospodinjstvo oziroma 5 evrov na mesec. Ko govorimo o največjih dvigih, pa govorimo na primer o tem, da se bo nekomu katastrski dohodek povečal s 40 na 260 evrov letno. V letu 2016 je bilo iz obdavčitev po KD izključenih 74 % kmečkih gospodinjstev, ker njihov KD ne doseže 200 evrov. Ko bo konec prehodnega obdobja, bo takih kmečkih gospodinjstev 72 %. Davčna obremenitev se bo torej povečala za 2 % zavezancev. In ko govorimo o pravični porazdelitvi bremen, velja opozoriti, da se bo v dohodninsko osnovo kmetov po koncu prehodnega obdobja štelo okoli 25 % ocenjenega dohodka, medtem ko je bila v preteklosti osnova za kmete manj kot 15 %, za ostale gospodarske dejavnosti pa preko 40 %. Zato nikakor ni mogoče trditi, da z novo metodo ugotavljanja katastrskega dohodka kmete prekomerno obremenjujejo z davki in prispevki oziroma da je nova metoda poslabšala socialni položaj slovenskih kmetov. Veljavni zakon ni bil sprejet z mislijo na javnofinančne prihodke iz naslova obdavčitve kmetijskih danosti, ampak z željo, da se pridobi sistem ugotavljanja katastrskega dohodka, ki bo zajel vse različne kmetijske pridelave, ki bo upošteval vse posebnosti in potem pomen kmetijske dejavnosti, ali bo bolj realen, odražal dejansko stanje in bo upravičen tudi v razmerju do obdavčitve ostalih gospodarskih dejavnosti. Rešitev, kakršno predlaga SDS, ko bi se podaljševalo zamrznjeno stanje iz leta 2013, ne koristi nikomur; ne državi in ne kmetom. Opozoriti želim tudi, da o sprejetju zakona do danes na zakonodajalca in Vlado s strani ključnih deležnikov, kot so Kmetijsko-gozdarska zbornica in ostali, ni bila naslovljena nobena pobuda za spremembo načina ugotavljanja katastrskega dohodka, razen seveda populističnih predlogov SDS. Poleg tega veljavni zakon vsebuje številne prednosti, kot so določene predelave iz dopolnilne dejavnosti, obravnave po novem kot osnovna kmetijska dejavnost, ki so potem nadgrajene z rešitvami še v zakonu o dohodnini in so že postale prepoznane kot ugodne oziroma stimulativne tudi za mlade kmete. Poslanska skupina SMC zato meni, da SDS novela Zakona o ugotavljanju katastrskega dohodka ne odraža dejanskega stanja, da je zavajajoča, da gre v bistvu za neke vrste davčni populizem in da torej ni primerna za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Levica bo predstavil poslanec Boštjan Koražija. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, hvala za besedo. Vsi pozdravljeni, poslanke in poslanci in tudi predstavniki ministrstva! Zadeva je pa taka! Podatki raziskav v letu 2017 kažejo, da se nadaljuje trend zmanjševanja števila kmetijskih gospodarstev, ob tem pa se povečuje obdelovalna površina. Povprečno kmetijsko gospodarstvo obdeluje 6,9 hektarja kmetijskih zemljišč, kar je za četrtino več kot leta 2000. Tudi velikih kmetij je več kot leta 2000, in sicer skoraj za 50 %. Da obrazložim pojem velike kmetije. Za velike kmetije oziroma za veliko kmetijo šteje kmetijsko gospodarstvo, ki obdeluje več kot 20 hektarjev kmetijskih zemljišč, seveda v uporabi. Ta velika kmetijska gospodarstva zdaj obdelujejo že tretjino vseh zemljišč, kar je približno 17 % več kot leta 2000. Podobno je na področju živinorejskih gospodarstev. Delež gospodarstev, ki redijo več kot 30 glav živine, se je v obdobju od leta 2000 do leta 2016 povečal in je za 50 % večji. Tako ta gospodarstva redijo 39 % vseh glav živine oziroma za 16-procentnih točk več kot v letu 2000. Ob tem pa je zanimivo, da zmanjševanje oziroma umiranje malih kmetih ter obenem skokovita rast velikih kmetij več kot očitno nimata pozitivnega vpliva oziroma učinkov na sam obseg pridelave in prehrambne samooskrbe. Proizvodnja raste zgolj v tistih kategorijah, kjer smo že samooskrbni, medtem ko v ostalih stagnira. Slednje pomeni, da je večja proizvodnja dejansko namenjena izvozu, ne pa povečevanju prehranske varnosti Slovenije. Slovensko kmetijstvo, zlasti male kmetije, potrebujejo določene sistemske spodbude, ki bi naredile kmetovanje bolj rentabilno in samooskrbno. Predlagana novela Zakona o ugotavljanju katastrskega dohodka, s katero želi predlagatelj – se pravi, v tem primeru SDS – doseči pravično in razumno obdavčitev slovenskih kmetov, se naloge po mojem oziroma našem mnenju loteva na napačnem koncu. Potreben bi bil poseg na področju Zakona o dohodnini, in sicer tako, da bi bili veliki obdavčeni bolj in manjši manj. Tam bi bilo potrebno sistemsko bolje strukturirati razrede, ne pa po sistemu uravnilovke omejiti deleže vrednosti katastrskega dohodka, s čimer so na boljšem spet veliki. Tako tudi s tovrstno politiko načrtno prispevamo k ukinjajo malih kmetij, ki v večini skrbijo za slovensko podeželsko krajino. Ustvarjenje kmetijskih gospodarstev, ki bi bila po površini čim večja, je po eni strani pritisk nekaterih vplivnih sektorjev predelave in prodaje hrane, pri čemer se zasleduje ekonomska paradigma neomejene rasti, povsem zanemarja pa se socialne, kulturne, okoljske in trajnostne vidike kmetovanja, ki jih s seboj prinašajo manjše in srednje kmetije, zlasti za območje, kakršno je Slovenija. In predvsem našega območja, kot so Haloze. Pri naši oceni novele gre za tisto načelo, ki ga v Levici zagovarjamo na vseh drugih področjih. Žal smo pri tem osamljeni, saj večina še vedno prednostno omogoča davčne odpustke za najbogatejše, s čimer siromaši državni proračun, s tem pa tudi obseg sredstev, ki bi se morala namenjati za socialne transferje in vlaganje v zdravstveni, izobraževalni, pokojninski ter druge sisteme države. Te sisteme zaradi izkrivljanja, neproporcionalne strukture financirajo najmanjši oziroma ekonomsko najšibkejši členi družbe. Njihov denar uporabljamo tudi za strukturna vlaganja in pomoči, ki gredo, žal, velikim. Tako mali na različnih ravneh vedno znova s svojim delom financirajo velike; se pravi, v tem primeru tudi velike kmetije. Male kmetije v bistvu bi financirale velike kmetije. Ko smo v Levici poskusili z vnosom določbe o dodatni obdavčitvi kapitala, da se kapitalski dobički vštevajo v dohodnino, so na omrežju preko nekaterih političnih opcij želeli to preprečiti z različnimi načini neposrednega političnega in medijskega pritiska. Tu vidimo prihodke, ki jih kot država lahko namenjamo spodbudam in oprostitvam, ki bi veliko pravičnega izpostavile – razmerja med posameznimi kmetijskimi gospodarstvi, če smo na področju kmetijstva. Novela zakona, ki jo obravnavamo, poskuša trajno znižati vrednost katastrskega dohodka. To se žal počne pavšalno, za vse kmetije enako, čeprav je jasno, da bi največ spodbude potrebovale predvsem manjše kmetije, ki pa bi od predlaganega znižanja imele le malo koristi, saj katastrski dohodek zaradi majhnosti obdelovalnih površin ne vpliva bistveno na njihovo dohodnino. 40 % kmetij je manjših od treh hektarjev, večina jih je na območju z omejenimi dejavniki, kjer so bonitete nizke. Katastrski dohodek tu redko preseže 100 evrov na hektar na letni ravni. Znižanje, ki ga želi uvesti predlog novele, bi tako nominalno koristil zlasti in predvsem velikim kmetijskih gospodarstvom, večino posledic pa bi prevalil na najmanjše deležnike, zato v Levici predloga zakona ne bomo podprli. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Nova Slovenija – krščanski demokrati bo predstavil poslanec Jožef Horvat.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovana državna sekretarka, kolegice in kolegi! V Sloveniji se skupno število kmetijskih gospodarstev zmanjšuje. Najbolj se zmanjšuje število manjših kmetij. Zmanjšuje se število oseb, to je problem, zmanjšuje se število oseb, ki delajo na kmetijskih gospodarstvih. Povprečna starost gospodarjev oziroma nosilcev kmetijskih gospodarstev je relativno visoka – 56 let. Tudi vedno večje globalne podnebne spremembe negativno vplivajo na razvoj kmetijske dejavnosti, zato bi morali slovenska kmetijstva gospodarstva bolj spodbujati, da bi na trg prispevali kar največ izdelkov za večjo samooskrbo z visoko kakovostno domačo hrano. Slovenija ima v tem trenutku za to še vedno relativno dobre pogoje in zato bi bilo nesprejemljivo, da teh pogojev ne bi izkoristili v pravo smer. Namesto da bi država spodbujala lastno samooskrbo, je z zadnjimi spremembami ureditve katastrskega dohodka leta 2016 obremenila tiste nosilce kmetijskih gospodarstev, ki v tej verigi ustvarjajo največ. Slovenska prehranska veriga je namreč v največji meri odvisna od družinskih kmetij – to želim posebej poudariti. Družinske kmetije so tudi visoko na lestvici naših prioritet, našega programa kmetijstva, torej programa Nove Slovenije. Danes davčna politika te dejavnosti ovira in ne deluje spodbudno, zato bi od Vlade pričakovali politiko nižjih in preglednejših davkov in trošarin, s čimer bi omogočali dodatne zaposlitve na kmetijah in s tem manjše tveganje za socialno ogroženost kmečkih družin. Za pospeševanje in razvoj kmetijske dejavnosti in samooskrbe mora država administracijo čim bolj poenostaviti in znižati davčno breme. Trenutno država kmetu najprej podeli subvencijo, nato pa prejemnikom veliko pobere preko davkov in prispevkov – to je nesmiselno. Predlog novele Zakona o ugotavljanju katastrskega dohodka, ki je danes pred nami, je gotovo korak v smeri izboljšanja teh pogojev. V Zakonu o ugotavljanju katastrskega dohodka je bila v letu 2016 sprejeta prehodna ureditev. V letu 2017 sta se katastrski dohodek in pavšalna ocena dohodka na čebelji panj pripisala v vrednosti 40 %, v letu 2018 v vrednosti 55 % ter v letu 2019 v vrednosti 57% pavšalne ocene dohodka na čebelji panj, kot je ugotovljena na podlagi metodologije iz Zakona o ugotavljanju katastrskega dohodka. Poglavitna rešitev tega zakona je, da se prehodna določba, ki je določala, da se je v letu 2017 katastrski dohodek na čebelji panj pripisal v vrednosti 40 % pavšalne ocene, določi kot trajna določba. Se pravi, da se 40-odstotni pripis katastrskega dohodka in pavšalne ocene dohodka na čebelji panj uveljavi tudi v letu 2018 in v vseh naslednjih letih. Na takšen način bi preprečili povečanje davčne obremenitve s povišanjem pripisa katastrskega dohodka s 40 na 75 %. Drage kolegice in kolegi, razglasitev svetovnega dneva čebel, naša zgodovinska tradicija in ponos na kranjsko sivko nista dovolj za dolgoročno uspešnost slovenskega čebelarstva – kaj čebelarstva, slovenskega kmetijstva! Za kmete se mora ohraniti tudi ugodno administrativno in davčno okolje, ker ta zakon te cilje zasleduje, ga bomo v Novi Sloveniji tudi podprli.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije bo predstavil poslanec Robert Polnar.
Gospod podpredsednik Državnega zbora, hvala za besedo. Gospe poslanke, gospodje poslanci! Katastrski dohodek in pavšalna ocena dohodka na čebelji panj sta tista tema, pri kateri se danes poglavitno razlikujemo, zlasti v višini pripisa: ali naj bo to 40 % za skozi ali pa naj gre to po neki progresivni lestvici, kot je v zakonu določeno; se pravi za leto 2018 v vrednosti 55 % in za leto 2019 v vrednosti 75 %. Namen določil v prehodnem obdobju je, da ne bi prišlo do prevelikega skoka v višini pavšalno ocenjenega dohodka. To bi namreč lahko vplivalo na prehitro in preveč sunkovito poviševanje obveznosti in omejitev pravic. Cilj je, da se katastrski dohodek postopno približuje realni ravni. Naslednja zadeva, ki jo velja omeniti, je, da je za leto 2018, za letošnje leto, že določen katastrski dohodek in pavšalna ocena dohodka na čebelji pan, s pripisom vrednosti 55 %, zato bi predlog, da se delež upoštevanja katastrskega dohodka zniža na 40 %, pomenil retroaktivni poseg v zakon. Katastrski dohodek je ocena dejanskega dohodka in mora biti zato z njim kar se da primerljiv; temu načelu so do sedaj sledili vsi predpisi, ki so urejali metode za ugotavljanje katastrskega dohodka. Predlog rešitve zakona pomeni, da bi ob upoštevanju le 40-odstotnega pripisa to dejansko pomenilo prenizko oceno deleža realnega dohodka. Zato taka rešitev ni primerna, saj bi pomenila neupravičeno ugodnejšo obravnavo enega segmenta oseb, ki opravljajo dejavnost. Poglavitno vprašanje v zvezi s predlaganimi spremembami je, ali se z novo metodo ugotavljanja katastrskega dohodka prekomerno obremenjuje kmete s prispevki in davki. Povedano drugače – ali nova metoda poslabšuje položaj slovenskih kmetov? Po koncu prehodnega obdobja se bo skupna davčna obveznost takih zavezancev v letu, ko se bo katastrski dohodek upošteval v polnem znesku, povečala za nekaj več kot 6 milijonov evrov oziroma povprečno 69 evrov letno na gospodinjstvo, to je malo manj kot 6 evrov na mesec. Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije bo glasovala proti sklepu, da je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo. Spoštovani gospod predlagatelj, vem, da vam s tem, kar sem zdaj povedal, glede na prej povedano nisem povedal čisto nič novega. Razumite pa, prosim, da govorimo o precej tehničnih zadevah, ki ne dajejo prav veliko možnosti za ustvarjalno imaginacijo, in zato vas prosim za razumevanje. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavil poslanec Dušan Šiško.
Podpredsednik, hvala za besedo. V Slovenski nacionalni stranki podpiramo predlog zakona, saj ne posega v obstoječa temeljna načela Zakona o ugotavljanju katastrskega dohodka. Predlog zakona o spremembah Zakona o ugotavljanju katastrskega dohodka zasleduje načelo pravičnosti in zmerne obdavčitve. Z izpolnjevanjem tega načela se bo dosegel cilj, da slovenski kmetje ne bi bili prekomerno obremenjeni z davki in prispevki ter da bi lahko v skladu z dejanskim socialnim položajem uveljavljali pravice iz javnih sredstev. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil poslanec Franc Breznik.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi, spoštovani slovenski kmetje in kmetice! Prišel je dan resnice. Po desetih letih povečevanja številnih javnih institucij, zaposlovanja vsaj 20, 25 tisoč ljudi v javnem sektorju, nečrpanja evropskih sredstev, kar smo že imeli na eni izmed izrednih sej, ker – lahko rečemo – črpamo katastrofalno in vse ostalo, kjer se nam dobesedno denar ponuja na trgu, seveda pride potem trenutek resnice, ko iščemo proračunske prihodke. Proračunske prihodke iščemo pri tistih najbolj revnih, katerih edino prevozno sredstvo je kolo s pomožnim motorjem, kar smo videli včeraj, vidimo tiste delavce migrante, ki smo jih obravnavali na prejšnji točki, številne ljudi, delavce, podjetnike in vse ostale. Številni državljani to lahko ugotovijo, ko zavijejo na bencinsko črpalko, to lahko ugotovijo preko trošarin, preko nenormalnih cen tudi kuriv – smo sredi kurilne sezone – in tako naprej. Torej, ves ta denar se išče na najlažji način, kako obdavčiti še bolj najbolj pridne, najbolj delovne, najbolj sposobne ljudi v tej državi. To je tipično nadaljevanje teh socialističnih politik, ki ste jih delali 50, 60 in 70 let. Danes smo na vrsti seveda spet pri kmetijstvu. Govorniki pred menoj so danes govorili o tem, da recikliramo neke zakone in ne vem kaj. Poglejte, naša osnova je bila biblija slovenske kmetijske politike, predvsem biblija, ki jo izdeluje vsako leto Kmetijski inštitut Slovenije. Gre za temeljno znanstvenoraziskovalno, strokovno in svetovalno institucijo, ki bo pravkar jutri praznovala 120 let svojega obstoja. Njeno poročilo o stanju kmetijstva na 136 straneh govori, vse kje smo in kje zaključujemo svojo kmetijsko zgodbo. Torej, v času velikih, lahko rečemo, podnebnih sprememb, v času predvsem tudi tehnoloških sprememb, ki se dogajajo, četrta industrijska revolucija se dogaja tudi v kmetijstvu – lahko rečemo v celi vrsti novih pripomočkov, ki bodo dodatno pomagali na kmetijah – in ob slovenski realnosti, kjer pada marsikje kmetijska proizvodnja, kjer imamo samooskrbo v številnih panogah katastrofalno, celo v slovenskem medu – česar si nisem niti predstavljal, preden nisem bil predsednik Odbora za kmetijstvo –, sadjarstvo, zelenjadarstvo, ob povprečni starostni strukturi slovenskega kmeta, ki je približno 57 let, in ob dejstvu, da dnevno – še enkrat ponavljam statistiko –, dnevno v Sloveniji propade 1,5 kmetij. In ob dejstvu, da ljudje, ki so ostali na kmetijah, nekoč kmetje, ki so hoteli zadržati svoje družinske kmetije, ki so bile stoletja v neki rodbinski lasti, danes pri 70., 80. letih še obdelujejo to zemljo, teh nekaj arov ali hektarjev ob dejstvu, da imajo 180, 190 evrov pokojnine. Vse to se je zgodilo, ker so bili sovražniki socializma in te bolne ideologije, ki je uničevala podjetnike, pridne, sposobne, inovativne ljudi in tudi kmete. To se nadaljuje tudi v samostojni Sloveniji. Poglejte, katastrski dohodek; o katastru lahko govorimo od leta 1748. Torej, šlo je za terezijanski kataster, ki je takrat popisal nosilce pravnih pravic do zemlje, prikazal je uporabo zemljišč v okviru štiri katastrskih kultur, napovedal je dohodek in podložniške obveznosti in podatke, ki so bili potem zajeti v tem katastru. Torej, od 1748 smo imeli urejene zadeve. Katastrski dohodek v svoji teoriji govori o pavšalni oceni možnega tržnega dohodka, o dejavnosti kmetijstva in gozdarstva na kmetijskih in gozdnih zemljiščih, ki ga ni bilo mogoče doseči s povprečno krajevno, običajno, vrsto in ravnijo pridelave na kmetijskih, gozdnih zemljiščih v Republiki Sloveniji za namene izvajanja kmetijske oziroma gozdarske dejavnosti. V našem gradivu, ki smo ga pripravili za to sejo, smo pripravili statistične podatke ravno iz tega poročila, ki sem ga danes omenil, za katerega lahko rečem, če se nekako plastično izrazim, da gre za biblijo stanja v slovenskem kmetijstvu, slovenski kmetijski proizvodnji. Mislim, da je to temeljni dokument, iz katerega lahko izhajamo. Tu ne gre za nobeno ideologijo, gre za argumente in še enkrat ponavljam, čiste argumente. Na podlagi tega smo mi tudi pripravili to novelo Zakona o dopolnitvi zakona o ugotavljanju katastrskega dohodka. Kmetijski inštitut vsako leto pripravi to poročilo o stanju kmetijstva, živilstva, gozdarstva in ribištva. V zadnjem poročilu o stanju kmetijstva, živilstva, gozdarstva in ribištva za leto 2017 je glede stanja v kmetijstvu v Sloveniji med drugim navedeno, da se po podatkih vzročnega raziskovanja, ki je bilo izvedeno junija 2016, v Sloveniji s kmetijsko dejavnostjo ukvarja nekaj manj kot 70 tisoč kmetijskih gospodarstev. Nadaljuje se trend zmanjševanja številnih kmetijskih gospodarstev, saj se je v zadnjih treh letih od vzorčnega popisa v letu 2013 njihovo število zmanjšalo za dobrih 2 tisoč. V primerjavi z letom 2000, ko je bil izveden prvi evropski primerljiv popis kmetijskih gospodarstev, pa se je njihovo število zmanjšalo za okoli petino oziroma za skoraj 17 tisoč kmetijskih gospodarstev se je zmanjšalo od leta 2000. To vam prikazuje tudi tabela 1. Na kmetijskem gospodarstvu je v letu 2016 delalo približno 199 tisoč 71 oseb, kar je dobro 2 % manj kot v letu 2013 in skoraj četrtina manj kot leta 2000. Velika večina je delala na družinskih kmetijah, ki predstavljajo 97 %, preostali pa na kmetijah, v podjetjih in zadrugah. Starostna struktura ljudi, kar sem danes že omenil, ki delajo na družinskih kmetijah, je še vedno neugodna – torej je v vrednosti 57 let, kar je celo eno leto več kot je bila leta 2013. Torej, za eno leto se je tudi povprečna starost slovenskega kmeta ali kmetice povečala na leto 2013. Ekonomski rezultati kmetijstva med leti običajno precej nihajo, saj so odvisne predvsem od obsega proizvodnje in cenovno stroškovnih razmerij. Dohodki v kmetijstvu v letu 2017 so bili po začasnih podatkih ekonomskih računov za kmetijstvo izrazito nižji kot leto 2016 ter najnižji po letu 2009. Poslabšanje ekonomskih rezultatov v letu 2017 je predvsem posledica precejšnjega padala vrednosti rastlinske pridelave – toliko še danes ne govorijo o samooskrbi. Pri teh samooskrbah še naj omenim tudi sadje torej predvsem tudi žito, industrijske in pa krmne rastline. Ob nekoliko večji vrednosti živinoreje v primerjavi z letom prej so bile cenovno-stroškovne razmere na agregatni ravni ponovno nekoliko ugodnejše, kar pa ni ublažilo posledici izrazito manjših pridelkov rastlinske predelave. Po začasnih podatkih ekonomskih račun so se cene kmetijskih pridelkov v letu 2017 na skupni ravni realno zvišale za okoli 4 %, ocena mesne potrošnje pa je ostane na ravni leta prej. Neto dodatna vrednost kmetijstva se je v letu 2017 izrazito zmanjšala. Še enkrat ponavljam za vse tiste, ki ste nasprotniki te novele; neto dodana vrednost kmetijstva se je v letu 2017 izrazito zmanjšala, in sicer realno skoraj za tretjino. Faktorski dohodek kmetijstva pa je bil po začasni oceni statistike za skoraj 15 % nižji kot v predhodnem letu. Glede proračunskih podpor kmetijstvu je navedeno, da večino podpor v Sloveniji, ki je namenjeno kmetijstvu in razvoju podeželja, pri nas zagotavlja proračun Ministrstva za kmetijstvo, gozdarstva in prehrano. V letu 2017 je realizacija proračuna skupaj z organi v sestavi znašala 385,4 milijona evra. Od tega je bilo za ukrepe kmetijske politike porabljenih 298 milijona evrov oziroma 77 % celotnega proračuna. Preostala sredstva so bila namenjena gozdarstvu in ribištvu, to je približno 10 %, ter administrativnim in drugim stroškom ministrstva in organov v sestavi približno 13 %. V letu 2017 je bilo za sanacijo posledic pozebe v letu 2016 iz naslova državne pomoči izplačano 3,5 milijona evrov. Skupaj s temi sredstvi in vračilom trošarine iz naslova državne pomoči je bilo izplačanih 3,5, skupaj s trošarino za pogonsko gorivo, porabljeno v kmetijstvu in gozdarstvu, ker kmetijsko gospodarstvo uveljavlja pri Ministrstvu za finance, so proračunska izplačila za kmetijstvo znašala približno 322 milijonov evrov. Proračunske podpore kmetijstvu so se po vstopu Slovenije v Evropsko unijo, ko se je financiranje in sofinanciranje večine ukrepov vključilo v evropske sklade, vsaj na začetku močno povečale. S programskim obdobjem predvsem v letih 2007 do 2013 pa se je rast ustavila. Po letu 2014 so se sredstva nekoliko zmanjšala, saj proračunska izplačila v zadnjih štirih letih v povprečju znašajo okoli 333 milijonov evrov. Torej, spoštovane kolegice in kolegi, iz analiz in podatkov stanja v slovenskem kmetijstvu izhaja, da se proračunska in evropska sredstva za izvedbo ukrepov kmetijske politike dejansko nižajo, da se delež stroškov v strukturi prihodka slovenskega kmeta viša, da dohodek slovenskega kmeta upada in da se s tem slabša njihov dohodkovni oziroma socialni položaj. Posledica tega je tudi čedalje slabša starostna struktura delovne sile na družinskih kmetijah, saj se mladi zaradi slabega dohodkovnega oziroma socialnega položaja slovenskega kmeta ne odločajo za kmetovanje. Kljub temu so julija 2016 takratne koalicijske stranke SMC, Desus in SD na predlog takratne vlade Mira Cerarja sprejele Zakon o ugotavljanju katastrskega dohodka, tako imenovani drugi del, s katerim so zvišali pavšalno ceno tržnega dohodka v dejavnosti kmetijstva in gozdarstva, tako imenovani katastrski dohodek. S tem so bistveno poslabšale socialni položaj večine kmetov, saj so se jim zaradi zvišanja katastrskega dohodka povečale obveznosti iz naslova dohodnine in socialnega zavarovanja ter zmanjšali obseg pravic iz javnih sredstev. Iz razložitve tega zakona izhaja, da se bo okoli tretjini kmečkih gospodinjstev katastrski dohodek povečal za 50% ali v povprečju nekaj čez 60 evrov letno, približni polovici med 50 in 300 % ali v povprečju do približno 140 evrov letno. Približno 10 % se bo katastrski dohodek povečal za več kot trikrat ali povprečno za nekaj več kot 200 evrov letno. Okoli 10 % kmečkih gospodinjstev pa se bo katastrski dohodek znižal, in sicer povprečno z 160 evrov na manj kot 120 evrov na leto. V tretjem odstavku tega zakona, ki ga omenjam, torej v 16. členu sprejeta prehodna določba, s katero se je zvišanje katastrskega dohodka omililo. Sprejeto je bilo to, da se je v letu 2017 katastrski dohodek in pavšalna ocena dohodka na čebelji panj pripisal v vrednosti 40 %, da se bo v letu 2018 pripisal v vrednosti 55 % in v letu 2019 v vrednosti 75 % katastrskega dohodka in pavšalne ocene dohodka na čebelji panj. Kaj smo sedaj želeli doseči in kateri so bili cilji ter načela te naše novele? Glavni cilj predlaganega zakona je določitev pravične in razumne oziroma zmerne davčne obremenite slovenskih kmetov in kmetic. To se lahko doseže z znižanjem katastrskega dohodka, ki zajema obdavčitev z dohodnino. Vpliva pa tudi na višino obveznosti z naslova socialnega zavarovanja in na obseg pravic iz javnih sredstev. S predlogom zakona ne posegamo v obstoječa temeljna načela veljavnega Zakona o ugotavljanju katastrskega dohodka. Predlog zakona o spremembah Zakona o ugotavljanju katastrskega dohodka zasleduje načelo pravičnosti, ima tudi razumne oziroma zmerne obdavčitve. Z izpolnjevanjem tega načela se bo dosegel cilj, da slovenski kmetje ne bi bili prekomerno obremenjeni z davki in prispevki ter da bi bili v skladu z dejanskim socialnim položajem uveljavljenih pravic iz javnih sredstev. Po načelu pravičnosti se sledi horizontalni pravičnosti, da lahko davčni zavezanci z enako plačilno sposobnostjo plačajo enak znesek davka, ter tudi vertikalni pravičnosti, spoštovani kolegi in kolegice. Zavezanci z višjo plačilno sposobnostjo plačajo več davka. To je ta primer našega argumenta. Želim, da teče razprava, da daste protiargumente, ne da ste a priori proti vsemu, kar vložimo. Na koncu pa samo naj dodam, da naj bog živi slovenskega kmeta, naj mu pomaga in tudi nam naj da neko zdravo, razumsko pamet, da ne bomo uničili slovenskega kmeta, ampak da bomo dali pogoje, da bo slovenski kmet obstal, da bo urejal krajino, govorim za tiste manjše kmete, in da bodo večji kmeti tisti, ki bodo večinoma pridelovali tudi višek hrane za naš trg, za našo zdravo družbo. Najlepša hvala.
Hvala lepa tudi vam. Kot zadnji bo stališče Poslanske skupine Liste Marjana Šarca predstavil gospod Edvard Paulič. Izvolite.
Spoštovana predsedujoča, kolegice in kolegi! V letu 2016 je bil sprejet nov Zakon o ugotavljanju katastrskega dohodka. Katastrski dohodek nadomešča dejansko izkazani dohodek fizičnih oseb, za katere po davčnih predpisih šteje, da opravljajo osnovno kmetijsko in gozdarsko dejavnost in jim po predpisih ni treba voditi knjigovodstva. Veljavna metoda ugotavljanja katastrskega dohodka se je pripravila v okviru delovne skupine, ki so jo sestavljali predstavniki resornih ministrstev, agroekonomske stroke ter tudi predstavniki različnih stanovskih združenj. Posledično je bil zakon pred sprejetjem usklajen z različnimi deležniki. V zakon je vnešena rešitev, ki določa, da se katastrski dohodek izračuna le na vsaka tri leta; kot letni dohodek pa upošteva povprečje dohodkov za zadnjih pet let. S tem se je omogočila predvidljivost in stabilnost davčnega izračuna ter izničilo učinek prevelikih nihanj med leti zaradi dobrih ali slabih letin. Zakon prav tako predvideva vmesno prehodno obdobje, v katerem se odmerjen katastrski dohodek postopoma približuje realni ravni. Pred sprejetjem tega zakona so bili izračuni podcenjeni in metodologija izračunavanja zastarela, zato je bilo treba to problematiko urediti na primeren način. Kar se tiče davčnih obremenitev, se bodo le-te po preteku prehodnega obdobja v povprečju povečale za slabih 70 evrov letno na gospodinjstvo. Pričakovan učinek na povečanje obveznosti iz socialnih zavarovanj bo majhen, saj večina oseb s pavšalno ocenjenim dohodkom iz kmetijske in gozdarske dejavnosti ni zavarovana na podlagi te dejavnosti. Katastrski dohodek torej nadomešča dejansko izkazani dohodek, zato je iz vidika ustavnega načela enake obravnave oseb v primerljivem ekonomskem položaju pomembno, da je kar se da realno odmerjen. Predlog Slovenske demokratske stranke pomeni, da bi se v neupravičeno ugodnejšo obravnavo postavilo samo en segment oseb, to pa po našem mnenju ni v skladu z načelom pravičnosti, zato v Poslanski skupini Liste Marjana Šarca predloga Slovenske demokratske stranke ne moremo podpreti.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Preden začnemo z razpravo poslancev, dajem besedo predlagatelju. Gospod Lisec, izvolite.
Najlepša hvala, spoštovana podpredsednica, za dano besedo. Vsem skupaj še enkrat lep pozdrav! Dovolite da kot predlagatelj malo pokomentiram mnenja Vlade in poslanskih skupin. Vlada je rekla, večinoma je bilo glede metodologije. Spoštovani in spoštovane, ni stvar današnjega zakona niti današnje razprave metodologija. Ni idealna, kar verjetno priznavate tudi na ministrstvu in vsi ostali deležniki priznavajo, ampak metodologija ni tema današnjega zakona, čeprav je tudi tam nekaj odprtih vprašanj, predvsem glede rastiščnega koeficienta, pa še kakšna malenkost bi bila verjetno potrebna poprave. Razumem pa intenco Ministrstva za finance. Dali smo denar javnemu sektorju in nekje je treba vzeti, vzeli bomo tistemu, ki ustvarja, kmetu, pri tem zakonu, ker de facto za naslednje leto bo bolj obdavčen – ali realno ali nominalno, saj ni važno, s tem vsako leto kmeta bolj obdavčujete. To povečanje katastrskega dohodka ima pomembne posledice za javna sredstva, potem pa imamo problem vsi mi, ki tega slovenskega kmeta, ki ustvarja, obremenjujemo. Pustimo ob strani, ko govorimo sedaj o obsegu pravic iz javnih sredstev, da sistem, ki ga je bivša ministrica za delo, družino in socialne zadeve uvedla, ne deluje v praksi, da te dni verjetno tudi na koalicijske poslance pritiskajo državljani in državljanke, ki sprašujejo, kaj moramo narediti, da bomo v letu 2019 dobili otroški dodatek, štipendije in desetnijo ostalih socialnih pravic? Ali sistem deluje ali ne? In kot je bilo rečeno pri sprejemanju tistega zakona, kako bo sistem javnih sredstev deloval, je bilo tudi tukaj leta 2016 pod ministrovanjem ministra Židana, torej iste stranke SD, rečeno, da katastrski dohodek bo veljal in bo super za slovenskega kmeta. Ampak na žalost, spoštovana vlada, jaz ne vem, če vi kdaj gledate kakšna poročila, ko vsaka 2 ali 3 mesece slovenskega kmeta še veliko bolj kot povprečnega državljana prizadene žledolom, vetrolov, pozeba, suša in še kaj drugega. To ima de facto vpliv na slovenskega kmeta, ampak Ministrstvo za finance v maniri – kmetje, plačajte davke. Vas to ne zanima. Socialni demokrati, od njih nisem pričakoval drugačnega stališča, saj vemo, kdo je bil predhodnik na položaju ministra za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano. Človek, ki se je v besedah veliko zavzemal za slovenske kmete, v praksi pa delal ravno nasprotno. Katastrski dohodek, prva zadeva. Ampak on je bil celo toliko hinavski, si bom drznil to reči, da je rekel leta 2017 – Ko sem še jaz na oblasti, bo malenkost manjši katastrski dohodek; ko pa bo nova vlada, pa kamo krene, tamo krene. Bo že drug minister to reševal. Mislim, da je Zakon o ugotavljanju katastrskega dohodka eden do poglavitnih razlogov, zakaj na funkciji ministra za kmetijstvo ne sedi več mag. Dejan Židan, ampak se je raje umaknil v Državni zbor in svoji naslednici prepustil spogledovanje s problemi o kmetijstvu: katastrski dohodek, davčne blagajne, tisoč 500 novih predpisov s področja kmetijstva in tako naprej. Pa pustimo ob strani, da kljub vsem nujnim sejam Odbora za kmetijstvo nismo znali reševati problema naravnih nesreč. Sedaj pa Poslanska skupina SMC, ki pravi, da so nespremenjene okoliščine. Spoštovani, predstavnik je govoril o stališču Poslanske skupine SMC, Poročilo o stanju kmetijstva, živilstva, gozdarstva in ribištva v letu 2017, pa dovolite nekaj stavkov, ki bodo njega dali v to, kar je on rekel, da so trditve SDS izkrivljene in neresnične ter da gre za zavajanje in davčni populizem. Pa poglejmo, kaj je ugotovil Kmetijski inštitut, ki po mojem prepričanju ni ne levi ne desni, ne Židanov ne Liščev; ne od nikogar drugega. »Leto 2017 je bilo za kmetijsko pridelavo izrazito neugodno, obseg proizvodnje kmetijskih proizvodov se je po začasnih statističnih podatkih zmanjšal za slabih 10 %, pri čemer je bil obseg rastlinske pridelave manjši za 19 %. Stopnje samooskrbe so se skoraj vsepovsod zmanjšale.« Ampak poslanec SMC pravi – nič novega, nespremenjene okoliščine. Še več, spoštovani gospod Gregor Židan, poslanec SMC, da ne bo napake, posebej za vas in za slovensko javnost, citat iz poročila: »Ekonomski rezultati kmetijstva so se v letu 2017 na skupni ravni izrazito poslabšali v primerjavi z letom prej. Neto dodana vrednost kmetijstva se je v primerjavi z letom 2016 ponovno izrazito zmanjšala, in sicer za okoli tretjino, minus 31 %.« Gospod Židan pa pravi, nespremenjene okoliščine. Faktorski dohodek kmetijstva pa se je zmanjšal za okoli 15 %. Gospod Židan pravi, nespremenjene okoliščine. Spoštovani gospod Gregor Židan, če me poslušate, predlagam, da takoj danes podate odstopno izjavo in prenehate biti član Odbora za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano, ker to, kar ste si pa danes privoščili v stališču Poslanske skupine SMC, je grob napad na tiste ljudi, na kmete, katere naj bi kot član odbora za kmetijstvo tudi zastopali. In vi govorite, kako so trditve SDS izkrivljene in neresnične, povzete pa so, prvič, po Poročilu o stanju kmetijstva v letu 2017 in povzete so po navedbah prejšnje vlade, ko je sprejemala Zakon o ugotavljanju katastrskega dohodka. In še enkrat, posebej samo za gospoda Gregorja Židana, zavezancem se bo ob upoštevanju predlaganega prehodnega obdobja ocenjeni katastrski dohodek v letu 2018 glede na leto 2017 povečal za okoli 11 milijonov evrov, v letu 2019 glede na leto 2018 še za 15 milijonov in v letu 2020 glede na leto 2019 še za okoli 19 milijonov evrov. Spoštovani gospod Gregor Židan, nespremenjene okoliščine; 11 milijonov plus 15 milijonov plus 19 milijonov niso nikakršen populizem, ampak realne številke uradnikov na ministrstvih. In še enkrat vam lahko preberem, kaj je izdelal Kmetijski inštitut. In še enkrat, spoštovani gospod Gregor Židan, če poslušate ali pa kje gledate, predlagam, da ne obremenjujete več članov odbora za kmetijstvo s svojo prisotnostjo, ker to pa je višek, kar ste si danes privoščili. Potem Desus, sem zelo pazljivo poslušal stališče, ampak ne zaradi gospoda, ki ga je predlagal; ampak predvsem s stališča, ker ministrica za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano, torej prva, ki naj bi zagovarjala položaj kmetov, prihaja iz kvote Desusa. In jaz sem jo na hearingu zelo natančno spraševal, kakšna bo njena vloga v položaju prve dame slovenskega kmetijstva glede na vse slabše davčne, birokratske pa na žalost tudi naravne posledice, ki jih imamo v Sloveniji. In je bilo seveda polno sladkih obljub, ampak na žalost ugotavljam glede na stališče poslanske skupine, ki je verjetno zelo približno tudi stališču ministrstva za kmetijstvo, da se slovenskim kmetom tudi pod novo ministrico ne obeta nič boljšega, da se obeta nadaljevanje politike prejšnjega ministra. Ali bodo za to poskrbeli uradniki, ki bodo verjetno isti na ministrstvu, ali pa je njena intenca, da nadaljuje delo predhodnika, je to njena zadeva. Ampak upam, da ministrica ne bo nadaljevanja s katastrofalno politiko svojega predhodnika, ampak bo začrtala neko novo pot slovenskemu kmetijstvu. Toda obeti glede na nepodporo temu zakonu že kažejo, da temu ne bo tako. Glede stališča Poslanske skupine LMŠ, da postavljamo en segment ljudi v boljši položaj. Taista vlada pa je čez noč posameznim deležnikom v javnem sektorju zvišala položaj, ne preko Zakona o davku na dodano vrednost ali Zakona o dohodnini, sistemsko reševala položaj vseh državljank in državljanov; ne, svojim volilnim upravičencem so potihoma delili denar, so jim izboljšali položaj. Ko pa SDS predlaga, da se kmetom ne izboljša položaj, ampak da se jih ohrani pri življenju, pa poslušamo mnenje največje vladne stranke, da je nepravično, da se en segment ljudi postavi v boljši položaj. Zdaj vas pa ne razumem, ko Nova Slovenija danes predlaga Zakon o dohodnini, ki bi zajel vse državljanke in državljane, imate ogromno problemov; ko SDS predlaga Zakon o davku na dodano vrednost, s katerim bi znižali, imate spet problem. Ko pa danes govorimo o enem segmentu ljudi, tistem, ki ustvarja, poleg obrtnikov in gospodarstvenikov, zato da ima javni sektor plače – pa pustimo, seveda javni sektor tudi dela, ampak mislim, da se mora javni sektor hudičevo dobro zavedati, tako kot mi, funkcionarji v tej dvorani, od kod prihaja dodana vrednost za naše plače –, ampak zaenkrat ne, bog ne daj, da bi kmetje imeli, kot je bilo rečeno, boljši položaj. Pa me resnično zanima, kako bi kmete postavili v boljši položaj. Imam občutek, da marsikateri poslanec nima stika s slovenskim kmetom, da živi v nekem svojem pravljičnem svetu, kjer sir, mleko, govedina pridejo na trgovske police in vsi srečno živijo, kmetje pa so itak dobro plačani in jim ni treba veliko delati. Sem zelo razočaran nad stališči poslanskih skupin. Moram reči, da izražam pohvale strokovnim sodelavcem poslanskih skupin SD, SMC, Desus in LMŠ, ki so iz mnenja Vlade znale nekako oblikovati stališča poslancev teh strank. Na žalost imam občutek, da vsaj dve tretjini stališč; tu bom rekel, da je bil gospod iz Desusa zelo korekten, in imam občutek, da celo ve, za kaj gre pri tej materiji; ostali so pa samo prebrali tisto, kar so dobili pred sejo v roke, ker če bi resnično verjeli v to, kar so prebrali, bi jih bilo verjetno jutri sram iti na kmečko tržnico v svoji občini in pogledati kmetu v oči, ki jim bo prodal jabolka ali pa kakšen drug proizvod, bi jih bilo resnično sram. In prav je, da bi jih bilo, oziroma upam, da jih bo sram. Ko je prej gospod Židan rekel – nič novega, nespremenjene okoliščine; so spremenjene okoliščine, spoštovani poslanci koalicije. Zakaj vlagamo v SDS pa tudi v Novi Sloveniji skoraj copy-paste predloge zakonov iz prejšnjega mandata. Ker ob tej fami o super novih poslancih pričakujemo super boljše razumevanje stanja položaja v Sloveniji, ali na področju davkov, ali na področju gospodarstev, ali pri tem, kar imamo danes pred seboj, na področju kmetijske politike. Očitno je utopična misel, da bodo novi poslanci vladnega šestorčka bolje razumeli stanje v Sloveniji, da bodo bolj svobodno in bolj s svojo glavo odločali, a očitno temu ne bo tako. Očitno se bo nadaljevala zgodba iz prejšnjega mandata. V prejšnjem mandatu so tri koalicijske stranke pritiskale za ali proti glede na to, kdo je predlagatelj, njihovo mnenje pa je bilo napisano v vladnih sobanah. V tem mandatu pa imamo šest koalicijskih poslanskih skupin, ki bodo delale isto. Pritiskale tipko za ali proti glede na to, kdo je predlagatelj, in obrazlagali tisto, kar jim bodo napisali v vladnih sobanah. Reciklirana vlada je tudi danes pokazala, da v bistvu razmišlja samo tako, kot jim napišejo v kabinetih ministrstev ali vlade. Pa smo res pričakovali, da bo med določenimi poslanci toliko razuma in znanja, tudi s področja kmetijstva ali drugega področja, da bodo rekli – resnično ni vedno potrebno, kdo je predlagatelj, ampak za kaj gre. In tukaj gre zato, da slovenskega kmeta ne obdavčimo bolj, kot je bilo to leta 2017. Ker verjemite, smo na pol poti do leta 2020, ko bo polno slovenskih kmetov obremenjenih s katastrskim dohodkom. Pa upam, da tudi takrat ne bomo poslušali v tem državnem zboru, kako so trditve SDS izkrivljene in neresnične in kako gre za davčni populizem. Pojdite do branjevke na kmečko tržnico pa jo vprašajte, ali je njeno delo na podlagi zakona o katastrskem dohodku davčni populizem ali pa je njen višji katastrski dohodek posledica nerazumevanja, v kar čedalje bolj dvomim, ali pa namenskega nagajanja in uničevanja slovenskega kmeta. Toliko zaenkrat. Hvala.
Hvala predlagatelju. Nadaljujemo s splošno razpravo poslank in poslancev. Prva dobi besedo gospa Iva Dimic. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovana podpredsednica Državnega zbora. Ko poslušam danes vaša stališča, dragi poslanski kolegi iz različnih poslanskih skupin, se lahko samo vprašam, če res nihče od vas ni zrastel na kmetiji. Vse vaše argumentacije, ki so sledile, govorijo o nepoznavanju dela in življenja na kmetiji. Govorim o kmetijah, ne govorim o kmetijskih podjetjih, ki imajo drugačne zakone, kjer se drugače davke obdavčujejo, kjer se drugače poračunavajo davki na dodano vrednost. Jaz govorim o kmetijah, o družinskih kmetijah, kjer ni podjetja, kjer je zgolj samo delo, da se lahko preživi in se lahko ohranja tisto, kar so mogoče predniki ustvarili. Dvig katastrskega dohodka na stopnjo, ki jo bomo leta 2020, dokončno stopnjo, pomeni dvig za 260 %, na raven preteklih let. Stopnja je bila res narejena, da se vsako leto postopno dviguje, in ko bomo leta 2020, čez dobro leto in pol, imeli dvig stopnje na višini 260 %. Kdo lahko preživi s takim dvigom oziroma lahko ohranja še naprej neko normalno obdelano krajino in tudi ohranja svojo družino v kondiciji? Vse skupaj, kar se je zadnje čase dogajalo na področju kmetijstva, je že povedal predlagatelj kolega Tomaž Lisec. Ampak nekaj se je pa spremenilo v tem času, ko se je vse to začelo dogajati. Ne smemo pozabiti – dvig katastrskega dohodka. Naše gozdove je leta 2014 močno prizadel žled. Kasneje vsako leto še bolj lubadar, mi pa še vedno govorimo o dvigu katastrskega dohodka. Na kaj? In še več, spremenil se je tudi izračun, in sicer na rastiščni koeficient, prej je bilo glede na kvaliteto zemljišča. Kaj pa raste zdaj tam, da bo rastiščni koeficient tako velik in tako visok, da bodo lahko davki bili 260 % višji?! A se kdo to vpraša? A se to kaj usklajuje? To mi boste mogoče ugotovili. Poznam kolegice na moji levi, ki so iz Ministrstva za finance že vrsto let, in verjamem, da v nulo poznajo stanje slovenskih kmetij. Ali se zavedamo, kako slaba pogajanja so se peljala za prihodnjo skupno kmetijsko politiko po letu 2020? A se mi zavedamo, minister za kmetijstvo gospod Židan, ki ga danes ni tukaj, in vsa njegova ekipa, pa tudi predsednik Vlade Miro Cerar, kako so se slabo peljala pogajanja glede skupne kmetijske politike, da jih bomo dobili za 3,9 neposrednih manj plačil, kot je bilo; in za 15 % se bojo zmanjšala sredstva za razvoj podeželja, to, kar smo si izpogajali od Evropske unije. A bomo mi prilagodili davke ali pa katastrski dohodek tudi na te kazalnike, ki so posledica slabo izpogajanega, v primerjavi z Evropsko unijo za slovenskega kmeta? Ali se vračamo nazaj v obdobje, ko je bil kmet nekje na obrobju?! Jaz sem iz kmečke družine, brez otroških dodatkov, brez pokojnine po pokojnem očetu, smo resnično živeli od tistega, kar smo lahko pridelali, in od oddanega mleka. In dobim leto ali pa dve leti nazaj pismo na domač naslov, nek gospod mi je pisal, zakaj zagovarjam slovenskega kmeta, ker more on vsak jajček in vsak liter mleka plačati. Ali naj slovenski kmet dela zastonj, za vse? A ni vredno njegovo delo, da se mu na nek način tudi to lahko prizna? Da slovenski kmet nič ne da zastonj. Ali kaj zastonj dobi? Kdaj se bo ta odnos do kmeta spremenil? Z dvigom katastrskega dohodka bo tako kot takrat, ko sem bila jaz majhna, leta 1988, otroci teh kmetov bodo ponovno bili brez otroških dodatkov, starši bodo plačevali višje vrtce, če jih bodo sploh dajali v vrtce, štipendij ne bo, se pravi, da bomo spet ponovno delili – čigav si? Ali si od kmeta ali si od zaposlenega delavca? Za nas, kmečke otroke, je bilo zmeraj slabše, tudi Dedka Mraza nismo poznali. Zakaj z nekimi davščinami posegati na področje davkov pri drugače spremenjeni sliki, ki jo bomo imeli po letu 2020? Stanovske organizacije, tudi Kmetijsko gozdarska zbornica opozarja, da tako znižanje evropskih sredstev, tako slabo izpogajanih, in dvig katastrskega dohodka ni dobro za prihodnost slovenskega kmeta.
Hvala lepa. Naslednja ima besedo gospa Nada Brinovšek. Pripravi pa naj se Jani Ivanuša. Izvolite.
Hvala lepa. Lep pozdrav vsem kolegom v dvorani! Ko sem poslušala stališča koalicijskih strank, sem se spraševala, ali niste pogledali tegale poročila o stanju kmetijstva, ali ste le prebrali, ko vam je pač nekdo napisal stališče, ali pa ste to govorili oziroma je bilo vaše mnenje, ker smo v Slovenski demokratski stranki vložili spremembo tega zakona. Jaz samo upam, kolegi poslanci, ko boste šli naslednjič na teren, ko vsi tako radi hodimo na teren, predvsem na podeželje, ko boste obiskali naše kmete, da boste imeli izgovor za to, to naslavljam na vas, koalicija, zakaj boste danes proti temu našemu zakonu, zakonu, ki bi nekako bil v pomoč našemu kmetu. Definitivno je, da je v letu 2016 prejšnja koalicija oziroma zdajle vaša koalicija z dodatkom Levice povečala osnova za katastrski dohodek našim kmetom, in sicer za leto 2017 v višini 40 %, leta 2018 v višini 55 % in 2019 v višini 75 %, kar bodo naši kmetje občutili v svoji denarnici v letu 2020. In kaj pomeni to sukcesivno povišanje za naše kmete? To pomeni, da bodo naši kmetje ob koncu prehodnega obdobja leta 2020 plačali več katastrskega dohodka. Eni tretjini kmetov se bo katastrski dohodek povečal za 50 %. Eni polovici kmetov za 50 do 300 %, 10 % kmetom pa se bo ta katastrski dohodek povečal oziroma osnova povečala za več kot trikrat, to je zapisala Vlada v svojem mnenju. In naš današnji predlog pa je, da ostane ta osnova za katastrski dohodek na 40 %, tako kot je rekel naš kolega Tomaž. Reči moram, da sem imela pred sejo danes oziroma pred stališči še upanje, da pa bo mogoče ta koalicija naš predlog le potrdila. Zakaj? Če ste si prebrali, spoštovani kolegi, predvsem tisti iz odbora za kmetijstvo, koalicijsko pogodbo, kjer je zapisano, da je ogrožen obstoj predvsem malih kmetij – in v Sloveniji imamo predvsem srednje velike in male kmetije –, ki se spopadajo z visokimi stroški pridelave in nizkimi dohodki. To piše v koalicijski pogodbi. In sprašujem se, kako boste na podlagi tega, da bomo našega kmeta čedalje bolj in bolj in še bolj obremenjevali, uresničili vseh teh osem ukrepov, ki jih imate zapisane v koalicijski pogodbi. Na primer, da boste podpirali in na kakšen način boste potem podpirali turizem na kmetiji in dopolnilne dejavnosti. Na tak način, da jim boste davčne blagajne predpisovali? Da jih boste še bolj obremenjevali na področju birokracije? Me zanima, kako boste dosegli uspeh na področju spodbujanja prenosa kmetij na mlade prevzemnike. Prav zanima me, koliko teh koalicijskih ukrepov s področja kmetijstva bo po štirih, bog daj po štirih, letih uresničenih. Sicer tako sami pravite, da ta koalicijska pogodba, bom rekla kar po domače, je blef. Skrbi me tudi izjava ministrice za kmetijstvo, ko sem jo na hearingu vprašala: Vi niste sodelovali pri pripravi programa za področje kmetijstva, ali se strinjate z vsem v tej koalicijski pogodbi, s podukrepi in podcilji? Ministrica je lepo jasno in glasno povedala, da se ne strinja. In upam, da ti ukrepi niso tisti, s katerimi se ne strinja. Če gremo dalje. Če si pogledate poročilo oziroma bom povzela iz tega debelega poročila o stanju na področju kmetijstva, za katerega sem prej rekla, da močno dvomim, da smo si ga vsi, vsaj s področja odbora za kmetijstvo, prebrali. To poročilo pravi, da se število kmetijskih gospodarstev iz leta v leto manjša. Leta 2013 je bilo še 72 tisoč 377 kmetijskih gospodarstev, 2016 – 69 tisoč 902, pada. Zmanjšalo se je tudi število oseb – kmetov na kmetijah, za 2 %, če primerjamo obdobje 2013–2016. Povprečna starost gospodarjev pada, kot je že rekel v stališču in v svoji razpravi Tomaž. Dohodek slovenskega kmeta pada. To je definitivno. Slabša se njihov socialni položaj. Imamo slabo situacijo na področju samooskrbe, zmanjšujejo se evropska sredstva za pomoč oziroma za izvedbo kmetijske politike. Namesto da bi bili ukrepi ministrstva prijazni kmetom, pa njihov položaj samo še poslabšujejo. Da tu ne omenjam naravnih ujm – žledolom, vetrolom, administrativne ovire pri poslovanju oziroma pri delu kmeta. V Zgornji Savinjski dolini se hecajo, pravijo, da sedaj smo prišli tako daleč, da bo vsak kmet moral imeti svojo tajnico. In mislim, da bo kmalu prišlo tako daleč, da jim bom lahko prikimala. Da tu kmečkih pokojnin sploh ne omenjam, kaj se je naredilo z njimi. Bog ne daj, da se spomnim na nepremičninski davek, ki je v proceduri, kako bo prizadel našega slovenskega kmeta. Kot sem že rekla, namesto da bi kmeta stimulirali, mu dali malo, da bi lažje dihal, pa mu samo nekaj nalagamo, nekaj obvezujemo in tako naprej. Meni se kmetje smilijo, ker nimajo nekega tako organiziranega sindikata, kot ga na primer ima Sviz. Če bi bili kmetje malo bolj organizirani, malo bolj potrucani, bi mogoče dosegli kaj več. Če gremo na mlade kmete, ki naj bi bili mladi prevzemniki. Dosti teh mladih kmetov, ki bi lahko delali doma, ampak imajo premalo dohodkov, se odloči, da gredo v službo. Le na tak način preživijo. In ko bomo nekako povišali njihov katastrski dohodek, se bo s tem povečala tudi osnova za odmero dohodnine, posledično temu pa bo marsikatera mlada družina prikrajšana pri socialnih transferjih – štipendija, otroški dodatek, vrtec in tako naprej. Ali bomo na tak način spodbujali naše kmete, ki še nekako edino skrbijo za naše podeželje? In na tak način bomo tudi imeli, kot sem že prej rekla, vse manj naših mladih kmečkih prevzemnikov. Po drugi strani se bomo pa čez nekaj let zaslepljeno spraševali, namesto da bi se vprašali, kaj in kako onemogočamo našega slovenskega kmeta, se bomo spraševali, zakaj pada število kmečkih gospodarstev, zakaj ne bo samooskrbe, zakaj se bodo naša kmetijska zemljišča zaraščala in zakaj se opuščajo naši trajni nasadi. Če grem naprej iz tega poročila. Naši živinorejci polovico krme za njihovo živino že sedaj uvažajo. Ne dobivajo nobenih spodbud. Ali pa če pogledamo tiste kmete, ki se ukvarjajo pretežno z gozdarstvom, imajo svoje gozdove, na katere so lahko ponosni in skrbijo zanje. Naravne ujme, žledolom oziroma vetrolom konec lanskega leta. Tudi konec oktobra v letošnjem letu ali pa če se vrnem nazaj na lansko leto. V Zgornji Savinjski dolini poznam kmete, ki jim je vetrolom uničil od 750 kubikov do čez tisoč kubikov lesa. Ali veste, kaj to pomeni za njihov dohodek? Kaj to pomeni za njihovo kmetijo? Ena smreka raste povprečno en rod. Res je, da so dobili sedajle nekaj denarja iz tega naslova, ker so počistili svoje gozdove in prodali ta les. Ampak cena tega lesa je sedajle močno padla na trgu. Kako bodo pa živeli naslednjih 50 let? In leto je naokoli, država ni sprejela niti enega ukrepa, interventnega zakona ali kakorkoli, da bi temu kmetu pomagala. Ob koncu bom rekla, da sem si zelo zapomnila oziroma bom tudi citirala izjavo ministrice Vraničar, ko smo sprejemali oziroma ko ste v letu 2016 sprejeli, bivša koalicija in ta koalicija zdaj, ta zakon. Rekla je takole, da je katastrski dohodek bil do sedaj prenizko ocenjen. Pravih razlag, zakaj je prenizko ocenjen ,nismo dobili. In da je potreben nov zakon. Če se bo pa videlo, da je metodologija napačna, se bo pač spremenila. Počakajmo 3 leta, obremenimo našega kmeta 3 leta, pa bomo videli, če bo treba kaj spreminjati. Ampak naši kmetje bodo v tem času plačevali. Mislim, da ni prav, da se kmečka politika ureja predvsem iz pisarn. In za konec pa bi rada komentirala še besede sekretarke v uvodnem stališču, ko je rekla, da zakon, ki je trenutno v veljavi, povprečno pomeni za kmeta 180 evrov in da ne bo imel negativnega vpliva na položaj kmetov. Pa kako bo imel vpliv na položaj kmetov. In če je 180 evrov, spoštovana sekretarka, za vas zanemarljivo, za večino naših kmetov ni. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Jani Ivanuša. Pripravi pa naj se mag. Andrej Šircelj. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Lep pozdrav vsem prisotnim! Za začetek bi rekel, ker sem poslušal stališča strank, me je najbolj užalostilo stališče s strani SMC. Član, ki je podal stališče, je v bistvu član kmetijskega odbora in da tako razmišlja. Okej, razumem, kaj pomeni koalicija, vendar so pa neka druga dejstva. Tudi sam sem si predstavljal, da pri stališčih poslanskih skupin govorimo o mnenju zakona oziroma kaj je dobro, kaj ni dobro v tem zakonu; in potem poda stališče. Ampak da si človek privošči, da napada nenehno stranko z moje leve strani, tega pa ravno ne razumem. To je za mene nenavadno pri stališčih poslanskih skupin. Tudi gospod iz Desusa je dobro povedal, tudi vnaprej se je gospod že opravičil, ki je podal stališče. Verjamem da mu je težko, vendar v koaliciji je zopet tako, da mora poslušati, kaj pomeni koalicija, vendar verjamem, da tudi v njegovi stranki so kmetje, in to po mojem ne malo. In da se enostavno tako opredelijo, je dejstvo takšno, kot je. Gospod Breznik je odlično podal oceno o stanju v kmetijstvu – kakšno je stanje, kako usihajo kmetije, stanje mladih, starostna struktura kmetij, nesreče, črpanje evropskih sredstev in tako dalje. Saj je že znano, da bo črpanje iz evropskih sredstev, ki je že tako in tako slabo, vsaj na kmetijskem področju je kolikor toliko, vendar na ostalih ministrstvih; da bo v naslednji perspektivi še minus 10 % iz evropskih skladov. Tudi mladi prevzemniki si ne upajo prevzeti kmetij s tistimi 40 tisoč evri, na drugi strani pa se zaradi finančnih ali davčnih ukrepov enostavno bojijo, da ne zmrznejo, po domače povedano. Pri tej spremembi Zakona o ugotavljanju katastrskega dohodka imam občutek, da bo zadeva šla v negativno se bo zaustavil predlog zakona. Tudi na kmetijskem odboru smo imeli zadnjič razpravo, da bi malim kmetom oziroma vinogradnikom, saj v končni fazi je to ista zgodba, namenili dopolnilno dejavnost. Tisti, ki imajo pač nekaj sto trsnih sadik oziroma trsov. Jaz sem bojim, če bo do česa takega prišlo, da bodo naši vinorodni kraji zaraščeni v prihodnosti. Moram se vseeno navezati na prejšnjo točko, pa čeprav so tu še gospe z ministrstva, glede dohodnine, ker sem dobil eno izjavo mladega podjetnika, ki mi je čestital, da je Slovenska nacionalna stranka podprla predlog zakona o dohodnini, vendar sem mu takoj povedal, da bo težko šel zakon skozi, kajti koalicija temu nasprotuje. In sem dobil tudi sporočilo, ga bom vseeno citiral: »Katastrofa. Ne vem, kaj naj rečem. To je samo dobro za lenuhe na sociali, jaz pa bom tudi šel na borzo na 400 evrov, pa vsak mesec s k [[…]]ne bom nič mignil.« Da moramo resno razmisliti, če se splača biti v Sloveniji. Ta mladi podjetnik, ki zaposluje 15 ljudi, to je ravno največja poanta te zgodbe – mladi bodo šli. Ker vidijo, da se ne bo nič spremenilo, leto, dve; sicer sem danes dobil odgovor gospoda Roberta Pavšiča, da bo sistemska ureditev v roku enega do dveh let. Upam, da bo res temu tako. Naj še povem to, kar me moti. Koalicija, niste za mlade, niste z kmete, iste za malega človeka, niste za obrtnike, glede katerih smo prejšnji teden razpravljali, zakon, ki ga je predlagala Nova Slovenija glede regresnih prejemkov in tiste bolniške 15 ali 30 dni. V glavnem, niste za nič. Ne vem, za kaj ste. Za javni sektor očitno samo še. Vedno rečete na drugi strani, koliko stane ta sprememba, koliko bo finančni sistem utrpel. Ampak vedno pravite, da moramo povedati, kje bomo vzeli. Vlada je dala socialnim transferjem pred nekaj dnevi, smo dali, torej ne bo šlo tisto, znižanje bo celo leto enako. Povprečnine občin so šle gor. Sindikat javnega sektorja – zaenkrat smo pri 308 milijonih, niso še vsi zaključeni. Pri pokojninah gre za regres, pa da ne bo pomote, mi smo za vse to, tudi bomo podprli vse te zadeve, sicer vlada ima škarje in platno v svojih rokah, vendar pa ni povedala, od kod bo jemala. To je tisti štos, ki mene moti. Niti en ukrep ni podkrepljen s tem, kje bo vzela. Ali bo šlo to z zadolževanjem države ali kako drugače, tega jaz ne vem. Si odgovorite sami. Danes je bilo odlično povedano, koliko je bilo višjih prihodkov. Mislim, da je bila ena milijarda, nekaj takega. Gospod Šircelj je povedal. To je zanimivo, dober podatek. Saj se ga da razbrati iz tabel. V glavnem, kot novinec pravim, če opozicija vse to vlaga, pa je vse sproti zavrnjeno, ne vem, ali ima smisel še dalje nadaljevati. Jaz sem tu pol leta pa vidim, da zaenkrat ne gre nič za dobro vseh, v glavnem gre samo za ozko gledanje. Toliko bi imel zaenkrat. Hvala lepa za pozornost.
Hvala. Naslednji ima besedo mag. Andrej Šircelj. Pripravi pa naj se dr. Darij Krajčič. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovana podpredsednica. Na začetku bi rad povedal, za kaj gre pri tem zakonu in za kaj je šlo tudi takrat, ko se je sprejemal Zakon o ugotavljanju katastrskega dohodka; morda za tiste z Liste Marjana Šarca, ki takrat niso bili zraven. Gre za to, da je katastrski dohodek osnova za obdavčitev z dohodnino. Mislim, da je bilo v letu 2016, v prejšnjem mandatu je vlada spremenila Zakon o ugotavljanju katastrskega dohodka, ki ima vpliv na obdavčitev z dohodnino pri kmetih. Spremenila ga je tako, da se je bistveno povečal katastrski dohodek na podlagi različne metodologije, tudi morda poenostavitve; vendar se je povečal za večino kmetov, češ da tisto ni bil pravi, ekonomsko določen katastrski dohodek. To je bil glavni razlog. Potem je bil na podlagi nove metodologije, formul, vsega, kar ste želeli imeti, da bi bilo čim bolj strokovno, predvsem pa netransparentno, določen nov katastrski dohodek z novim zakonom, za katerega se je pa ugotovilo, da je to enormno povišanje. Enormno povišanje za posameznega kmeta, tako je tudi tista vlada dala prehodne določbe in je rekla – Ne, to bo pa za te kmete preveč, to bo pa zdaj res prevelika obdavčitev, dajmo mi po posameznih letih; leta 2017 toliko odstotkov, 2018 – 55 %, 75 % do konca. Skratka, počasi kuhajmo žabo, počasi navadimo kmeta, da bo vedno več plačal davka. Predstavnica Vlade gospa mag. Neva Žibrik vam bo povedala eksaktno skoraj za vsako kmetijo, zakaj je plačala takrat premalo davka in zakaj je bil tisti katastrski dohodek napačno določen in zakaj je zdaj tisti, ki je najbolj pravilen. To bo najbrž povedala na tej podlagi – vidim, da je tu tudi gospa Neva Žibrik – državna sekretarka gospa Natalija Kovač Jereb. Ali lahko pove, koliko kmetij bo na podlagi tega plačalo več davka v letu 2017, 2018, 2019, 2020 in tako naprej, na podlagi te nove metodologije. Ali bo kakšna kmetija plačala manj davka? Kot drugo, ali lahko pove, koliko manj ali več, kakšne so spremembe na podlagi socialnih prejemkov teh kmetov. Na podlagi katastrskega dohodka za kmete se določajo tudi prejemki, kot so štipendije, otroški dodatki in tako naprej. Koliko bodo zaradi tega ljudje manj dobili. Jaz mislim, da projekcije ima, Ministrstvo za finance je vse analiziralo, to je že vse bilo pripravljeno. In koliko so tudi dejanski podatki, da so ljudje manj dobili, kolikor bi dobili po stari zakonodaji, po tistem Zakonu o ugotavljanju katastrskega dohodka 1 (ZUKD-1), kakor tu vlada pravi. Vlada bo rekla, da je to bolj pravično. Vse je bolj pravično in vsak od nas tu si lahko nekako drugače predstavlja to »pravično«, in to je bolj ekonomsko pravično in tako naprej. Mislim, da se mi ne moremo poenotiti, kaj je bolj pa manj ekonomsko pravično v vseh elementih, lahko pa neka merila postavimo glede same pravičnosti. In ta merila, ki so tu pokazana in so bila sprejeta z Zakonom o ugotavljanju katastrskega dohodka, so bila nepravična, so bila izključno fiskalna, so bila taka, da se dejansko kmeta bolj privije v tej državi. In to je naredila prejšnja Vlada. Vse stranke, razen ene stranke, tu nisem upošteval Slovenske nacionalne stranke, ki pa, kot razumem, podpira ta zakon, so bile v prejšnji vladi. Tako lahko rečem, da je v koaliciji samo ena nova stranka. In so prejšnje vlade to sprejele, mi nismo sprejeli. Posledično za kmete, da bodo bolj obdavčeni. In sedaj v Slovenski demokratski stranki pravimo: Ne, preveliko davčno breme je. Država je dobila iz dohodnine, davka na dodano vrednost, davka od dohodka pravnih oseb dovolj denarja, da ne bo nobeno zlato fiskalno pravilo ogroženo, gospe in gospodje. Zaradi tega ne bo ogrožena stabilnost javnih financ ne v Sloveniji, ne v Evropi in ne v svetu. Ne bomo povzročili krize zaradi katastrskega dohodka kmetov. Ne se bati tega, vam zagotavljam, da ne bo svetovne krize, ker newyorška borza bo enako delala s tem zakonom ali pa brez tega zakona. Ampak gre za to, ali boste stopili ljudem nasproti. Ali boste stopili ljudem nasproti in odločili o tem, da kmetje ne bodo plačali pretirano višjih davkov in da bodo kmetje lahko dobili štipendije, kot so jih dobili prejšnje leto njihovi otroci, socialne prejemke, otroške dodatke in tako naprej. In tem seveda povzročili ali pa dali podlago za boljši razvoj kmetijstva. Saj zadeva je zelo enostavna, ali bodo ljudje dobili položnice z več davka ali z manj davka, za to gre. In če vi ne podpirate tega zakona, pomeni, da želite ljudi bolj obdavčiti. Zelo enostavno. To, da gre za retroaktivnost, naj vas ne skrbi. Če je kmet oziroma davčni zavezanec v ugodnejšem položaju, to ni nič ustavno sporno. Naj še to zraven napišejo v vladno mnenje, samo pol napišejo. To poznajo na Ministrstvu za finance, ne vem, koliko državna sekretarka pozna obdavčevanje kmetijstva, ampak bo lahko vse razložila in povedala, kar so jim napisali in izračunali, ampak ti podatki dejansko so. Povejte, kaj se bo zgodilo, če se to sprejme, Koliko ljudi bo manj prizadetih? Samo to je vprašanje.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Darij Krajčič. Izvolite.
Spoštovana predsedujoča, hvala lepa za besedo. Spoštovani kolegice in kolegi! Zgodba o obdavčitvah, o davkih je zelo simpatična za davkoplačevalce, zlasti če je na mizi predlog za znižanje davkov. Vsak od nas v tej dvorani notri pa tudi zunaj nje je takoj za to, da se davki znižajo, ko jih je treba plačevati. Na drugi strani pa država, ki financira socialni del naše družbe, ni neka imaginarna tvorba, ampak je čisto enostavno, preprosto gospodinjstvo in seveda ne more zagotavljati javnih uslug, javnih storitev, ne more zagotavljati socialne države, če nima ustrezno urejenih prihodkov. Velikokrat smo že slišali, tudi od ministrice za finance, da smo glede na druge članice Evropske unije podpovprečno obdavčeni. Da pa je struktura davčnih obremenitev neprimerna in zato je tudi v koalicijski pogodbi zapisano, da bo ta vlada in potem tudi parlament podprl davčno reformo v smislu prestrukturiranja davčnih bremen. Danes smo slišali veliko stvari, ki se tičejo tega zakona, pa tudi cel kup stvari, ki se tega zakona sploh ne tičejo; in se tičejo od splošnih problemov v kmetijstvu pa tudi kakšnih drugih bolečin. Skoncentrirajmo se vendarle na davčno zgodbo. Slišali smo, da so bile povprečnine premalo povečane glede na zakonsko zapisana določila, hkrati bi pa zniževali davke. To seveda ne gre. Če želimo povprečnine dvigovati, če želimo pokojnine dvigovati, če želimo transferje dvigovati, plače vojakom dvigovati, plače policiji dvigovati, bolje opremiti vojsko, bolje opremiti policijo, izboljšati zdravstvo; moramo, jasno, od nekod vzeti. In tiste stvari, ki to financirajo, so v enem delu prispevki, v velikem delu pa davki. Zelo simpatično pa je seveda reči: Nižje davke bomo plačevali, to je za državljane boljše. Ta vlada, ki je zdaj na oblasti, je pa zelo sovražna do državljanov, ker jim ne pusti, kot smo na eni drugi seji slišali, niti toliko, da bi lahko kapice in rokavičke kupili za mrzle zimske dni za majhne otroke. To je zelo populistično gledano. Prihodki proračuna zaradi vseh predlogov zakonov, ki so bili vloženi v ta državni zbor, bi se znižali skoraj za milijardo evrov, če seštejemo vse predloge zakonov, ki so bili že vloženi. To je zakon o DDV, o dohodnini, o katastrskem dohodku pa morda še kakšen, na katerega sem pozabil. Seveda to tako ne gre. To veste tudi v opoziciji zelo dobro, da to tako ne gre. In v tako kratkem času, če bi vse to sprejeli, vse te silne, dobre, pametne predloge opozicije, bi to državo razprodali prej ko v 100 dneh vladavine te vlade. In ker govorimo o prestrukturiranju davkov, je bilo eno od vprašanj danes, kdaj se bo to zgodilo. Mislim, da je dostojno, spoštovani kolegice in kolegi, da glede takih stvari damo vladi vsaj 100 dni miru. Vlada še ni 100 dni na oblasti, pa od nje zahtevamo že silne posege v javne finance, ki so ključne za funkcioniranje države, in to zelo dobro vemo vsi. Obravnava davčne zakonodaje me zelo spominja na nek roman Milana Kundere – Neznosna lahkost bivanja. Roman je izšel na začetku 80. let, opisuje pa dogajanje v času praške pomladi. Pa bi vam predlagal, da preberete to, da boste videli, kam iz te neskončne lahkosti, kakor izhajajo tudi predlogi spremembe davčne zakonodaje, to pripelje, v kako mizerijo pripelje. Seveda je zgornja zgodba, ki jo moramo fiksirati in je zapisana tudi v Ustavi – pa vprašanje, če je to vedno modro –, fiskalno pravilo. Morda s tem zakonom dejansko ne bi fiskalno pravilo bilo načeto; z vsemi drugimi zakoni, ki so bili pa kot predlogi vloženi v ta državni zbor s strani opozicije, pa bi zagotovo bilo. In davčno zakonodajo, davčni sveženj, to so prihodki tega gospodinjstva, ki se mu reče država, je treba skupaj obravnavati. Sicer je pa ta zakon, kot vemo, bil sprejet v prejšnjem sklicu Državnega zbora, tu bi samo kolega popravil, da zakona ne sprejema Vlada, ampak ga sprejema Državni zbor, Vlada samo pripravi predlog. In zdaj je edino to, da ga je treba izvajati. Procenti povečanja se res slišijo strašljivo – 100 %; a je treba vedeti, da je to na majhno osnovo. Kakorkoli, realno gledano, je na majhno osnovo. Dejansko bo obremenitev za kmetijstvo, za kmete večja, o tem ni nobenega dvoma, ne bo pa silno velika. Glede žledolomov in ostalega, kar je danes bilo tudi omenjeno, je treba vedeti, da so tudi tam, kjer so bili gozdovi zelo prizadeti, priznane davčne olajšave, mislim, da ravno na katastrskem dohodku. Tudi tukaj je država nekaj pomagala. Sam sem gozdar in treba je nekaj vedeti. Res so ti gozdovi prizadeti in te kmetije, ki večinoma od gozdov živijo, bodo prizadete v prihodnosti, ko ne bo prihodkov iz teh gozdov. Danes pa niso, ker danes ta les prodajajo in imajo denarja kot pečkŕ. In bi jim kazalo malo svetovati, kako bi ta denar umno uporabili, da bi imeli manj težav v prihodnje, ker jih bodo dejansko imeli, zlasti če so vezani na prihodke iz gozdov v večini. Predstavljam si, da bo vlada, kot je že napovedala, in ta koalicija relativno kmalu predstavila sveženj prestrukturiranja davčnih bremen v Sloveniji. Jaz se tega že zelo veselim. Verjamem, da bo vlada to sposobna narediti, če gledamo uspehe te vlade v času njenega vladanja, ki je krajše od 100 dni, so res veliki. Uspel je dogovor z občinami za povprečnino, kar prej nekaj let ni uspel kot dogovor, ampak je vedno bilo to določeno s strani vlade. Uspel je dogovor s sindikati pa še kake druge stvari so uspele. Mislim, da gre zadeva dejansko v pravo smer in da je treba tudi nekaj strpnosti in pustiti vladi, da svojo nalogo odpelje. Hvala.
Hvala lepa. Sedaj pa dajem besedo predlagatelju. Izvolite.
Dovolite, da se odzovem na besede gospoda Krajčiča, ki ga sicer zelo cenim, ker vem, da pozna področje kmetijstva, predvsem gozdarstva. Ampak me je malo zmotilo, ko je rekel – Lepo je govoriti o manj davkih, problem pa je praksa, ker nekje moramo nekaj vzeti, nekje pa moramo nekaj dati. In ravno tukaj je ta dvoboj konceptov. Vi oziroma ta vladna koalicija oziroma ta vlada ste mimo zakonov, mimo Državnega zbora dali javnemu sektorju. Koliko že? Sploh veste? 300 milijonov, gor, dol, ni problema. Z lahkoto. Na drugi strani, kdo bo to plačal, sicer malenkost; ampak tudi kmet. Tukaj je to naše problematiziranje. Ni problematiziranje to – realni sektor, javni sektor, nikakor ne. Ampak kdo mora najprej imeti pogoje? Realni sektor, da ustvarja. Vi v primeru tega zakona ne dajete kmetu spodbude, da bi bolj ustvarjal, ampak mu dajete namig – beži iz kmetijstva pred letom 2020, ko bo katastrski dohodek v polni meri zaživel, ker boš imel probleme s katastrskim dohodkom, dohodnino, z javnimi sredstvi. Se bodo spraševali tudi manjši prevzemniki kmetij, se jim splača delati, se mi splača imeti otroke, ki bodo zaradi tega, ker sem kmet, ob otroški dodatek, ob štipendijo. Tukaj je ta dvoboj. Mi nimamo problema, da ste, kot ste rekli, se v teh 100 dneh pohvalili z uspehi; ampak nekomu ste dali, drugemu pa jemljete. In potem kričite, da bo zaradi opozicije potreben nov ZUJF. Ne, ne, vi ste dali 300 milijonov, mi pa tukaj želimo samo en majhen segment, dovolj je dvigovanja davkov; pa ste vi proti. Zakaj ste proti? Zato, da boste drugje dajali nekomu, ali je pošteno ali pa ni pošteno, ko se lahko vprašamo, ali si zasluži nekdo več ali ne. Mi tukaj pri tem zakonu, in o tem danes govorimo, trdimo, da si slovenski kmet ne sme zaslužiti slabše obravnave v letu 2019, kot jo je imel prej. Nas motijo te prehodne določbe. Kolega Andrej je rekel prej: Prejšnji minister oziroma ministrica za finance je ugotovila – Jezus Marija, s tem katastrskim dohodkom bomo pa slovenskega kmeta ubili, ampak slej kot prej bodo volitve, eno leto jim bomo dali celo malo odpustka, kako smo lepi, potem z drugim letom bomo nekako izenačili, potem pa bo prišla naslednja vlada, naslednja koalicija, to ste vi tamle, razen tistega dela SNS, ki se morate s tem ukvarjati. In namesto da bi bili pametni pa bi rekli –okej, če se je prejšnja vlada zmotila, recimo stop. Ne, vi nadaljujete in na koncu boste vi krivi za zakon iz prejšnjega mandata, ko se bo v polni meri začel izvajati. In tukaj mi pravimo, da je dovolj obremenjevanja slovenskega kmeta. Vi pa nasprotno trdite – dajmo slovenskega kmeta davčno obremeniti, da se bomo lahko potem hvalili, kje bomo drugam dajali. Tukaj je naš drugačen pogled. Mi trdimo, da si kmetje ne zaslužijo višjega katastrskega dohodka, vi pa pravite – kmetje, kaj vam bomo dali; leta 2019 75 % osnove, leta 2020 pa 100 % osnove. Tukaj ta koncept in mi trdimo, da je dovolj tega. In če bomo danes ta zakon sprejeli, bomo dali signal slovenskemu kmetu, da je prejšnja vlada naredila napako in da smo poslanci tega državnega zbora, med katerimi vas je ogromno novih, rekli ne. Mi za razliko od prejšnjega mandata bomo prisluhnili slovenskemu kmetu, ampak glede na stališča poslanskih skupin, še enkrat bom to povedal, prihajamo do reciklirane vlade in koalicije, kjer vsi preberejo mnenje vladnih uslužbencev in to vzamejo zdravo za gotovo; ne vedo pa, da so se spremenile situacije na terenu. Hvala.
Hvala. Kot zadnji prijavljen razpravljavec ima besedo gospod Franc Breznik. Izvolite.
Hvala. Naredimo en povzetek tega, zakaj smo tu, zakaj smo vložili Predlog zakona o spremembi in dopolnitvi Zakona o ugotavljanju katastrskega dogodka. Ker se zavedamo v Slovenski demokratski stranki prostora in časa, v katerem živimo, in osnova za vložitev te novele je bila Poročilo o stanju kmetijstva, živilstva, gozdarstva in ribištva za leto 2017. Kot sem povedal na začetku, 136 strani kmetijske biblije, v kateri lahko ugotovite, v katero smer gre slovensko kmetijstvo. Rezultati velikega dela panog v kmetijstvu so porazni. Še enkrat ponavljam, so porazni. Druga zadeva, rad bi spomnil, da smo bili prejšnji teden v Zagrebu na medparlamentarni konferenci o kmetijstvu, kjer sem razlagal en prispevek o generacijski prenovi slovenskih kmetij. Govoril sem o eni od pozitivnih zgodb glede vinarskih družin, ki so začele to generacijsko prenovo; smo pa v tem trenutku v izredno občutljivem času. Kot sem danes povedal in kot so kolegi razlagali statistiko: 57 let je povprečna starost slovenskega kmeta ali kmetice; približno 6,9 hektarja je velika slovenska kmetija. Da ne razlagam, da je zelo malo kvalitetne obdelovalne zemlje, ravninske kvalitetne obdelovane zemlje, vse ostalo so kmetje nekje v bregovih, na gorskih kmetijah. Če k temu seštejemo še ostalo nerazvito infrastrukturo, so danes kmetje v izredno nezavidljivem položaju. Želimo povedati, da v občutljivem času, v katerem mora prihajati tudi v Sloveniji do generacijske prenove, mi dajemo signale na trg. In ti signali so izredno pomembni. Želimo dajati signal na trge, da bojo kmetje tisti nasledniki, ki bodo močno obdavčeni, da se to ne splača, da oblast ima slo tudi po kmetu, da tisto, kar niso uničili v 50-letni ideološki gonji proti samostojnemu, neodvisnemu kmetu, to počenjajo v letu 2017 in naprej. To želim povedati. Če želimo ohraniti slovensko kmetijstvo, slovensko samooskrbo, ohranjeno slovensko krajino, potem moramo znižati katastrski dohodek, predvsem pa moramo dati pravilne signale mladim prevzemnikom kmetij, da bodo začeli umno kmetovati. Da ne razlagam, da številni moji kolegi, recimo kolega Bogovič predava zgodbe o digitalizaciji, predvsem tudi na vasi, sam razlaga digitalne zgodbe, digitalne agende, ki se dogajajo, te platforme, ki bodo prišle slej ko prej tudi na podeželje. Povejte mi, kako bomo digitalizirali podeželje, kjer imate starostno strukturo kmeta skoraj 60 let. Dajte mi napotek; ob tem da vaša sla, potem ko ste zaposlili na tisoče novih ljudi v javnem sektorju, v institucijah, ki jih noben človek ne potrebuje, ob tem da skoraj sploh ne črpate evropskih sredstev, da nimate nobene ambicioznosti potegniti karkoli iz katerih predalov. Vaša ambicioznost je samo, kako potegniti iz slovenskega proračuna, kako najbolj pridne delovne ljudi obdavčiti ali pa jih izgnati v tujino. In rezultati so tu – 1,5 slovenske kmetije propada dnevno. Vsak dan propade 1,5 slovenske kmetije, starejši kmetovalci, tisti, ki so že davno v penziji, imajo pokojnino približno 190 evrov. Z popravo krivic po osamosvojitvi so jim dali tako imenovane državne pokojnine. Veliki Socialni demokrati so pod Svetlikovo reformo so to spremenili v tako imenovane socialne transferje in se dobesedno usedli gor na te male kmetije. Ljudje danes dobesedno umirajo daleč stran od moderne znanosti, predvsem govorim o medicini. Recimo sam prihajam s Slovenskih goric, gledam žalostno usodo teh ljudi na teh revnih kmetijah. In kaj vi delate tu notri, kaj jim razlagate? Krajčič, doktor znanosti, razlaga, da je »denarja kot pečkŕ«. Povejte mi, kje je »denarja kot pečka«? Morda pri teh tako imenovanih kulakih, ki jih je razvil Židan s svojo kmetijsko politiko, kjer imajo najboljšo kmetijsko zemljo v ravninah, ki so jo pokradli nekoč nekaterim posestnikom po vojni. Danes jo imajo tisti turbo kmetje, ki so jih postavili. Velika večina malih kmetov pa umira na obroke. Mi se borimo za vse kmete, ampak najbolj za tiste, ki so najbolj na socialnem udaru. Kako bo mlad človek, ki ima neko idejo, neko ambicijo, šel s svojo družino živet v nek zakoten del Slovenije, od boga pozabljen, kako bo začel kmetovati, če mu vi že kar napovedujete – imamo že sprejet Zakon o ugotavljanju katastrskega dohodka za leto 2019, 2020 in tako naprej?! Povejte mi, kakšen signal je to za slovensko kmetijstvo. Kako bomo naredili to generacijsko? Dajte mi to osnovo. K govorite tudi o metodologiji danes, v svojem gradivu smo vam predstavili prakso v Avstriji, kjer je metodologija samo za čebelarstvo, za katero velja, da se do 40 panjev dohodka ne ugotavlja, nad tem obsegom pa je določena pavšalna davčna osnova na panj, ki je različno določen za obseg do 99 panjev, potem je med 99 in 300 panji za obseg, ki presega zgornjo mejo. Torej imajo neke pravične metodologije. Zavedajo se, kaj so majhne kmetije, zavedajo se, da so izredno pomembne, da ohranimo krajino. Kakšna je naša krajina v teh zakotnih delih? Kako bomo razvijali turizem, če bo pokrajina zaraščena, ker bojo izsekali številne vinograde, trajne nasade? Kako bo ta krajina izgledala čez 20 let? Kam bomo pripeljali ljudi, ki hočejo videti nekaj več, recimo ljudi, ki imajo bolj debelo denarnico, kot pravimo, ki prihajajo iz nekih betonskih mest? Želijo si tega podeželja, želijo si kvalitetne hrane na podeželju. Mi si po vsej verjetnosti želimo razvoja teh turističnih kmetij, kjer bodo kratke oskrbne verige dobesedni zaklad, ki ga znova in znova uporabljamo. In da želimo decentralizirati, da ne bo Ljubljana vse, podeželje pa nič. O tem govorim. Lahko rečem, da ste zelo trdega srca do teh ljudi, zelo trdega srca. In jaz sem gledal v prejšnjem mandatu, 10 tisoč ljudi v letu in pol so zaposlili. V času četrte industrijske revolucije in digitalizacije v javni upravi, kjer polovice delovnih mest ne potrebujemo, vi kar te birokrate zaposlujete. In zakaj ljudje ne plačujejo davkov, se enkrat vprašajte. Kaj je osnova za blaginjo vsake države? Veste, kaj je rekel nekoč Hayek? V prvi vrsti je to država, ki deluje zelo racionalno, racionalna država, po drugi strani pa podjetništvo. To sta tista dva najbolj močna momenta, da se neka država razvija, da gre v smeri tega, kar bi si mi vsi želeli, da bo večja blaginja za vse, za vse te ljudi. In kaj imamo mi, kakšne signale dajemo? Država, polna razvrata. Vsaj 30–40 tisoč preveč izredno dobro plačanih ljudi, ki ne vejo, kaj sploh delajo, ali pa se podvaja te funkcije. Številne institucije, ki jih noben človek na svetu ne potrebuje. In ničesar ne naredimo. Dajemo si, kupčkamo si, svoje ljudi zaposlujemo. Šolski sistem, polovica kadrov, ki jih noben človek ne potrebuje, 75 tisoč ljudi na borzi. Ob tem pa so letos propadala jabolka ravno teh kmetov, ta industrijska jabolka. Bil sem dva dni nazaj v Pekrah in v vseh pekrskih sadovnjakih jabolka ležijo v sadovnjakih in propadajo na zemlji, hkrati pa je 75 tisoč ljudi na borzi. Niti eden ni prišel, se ne spomnim, nisem zasledil, da bi prišli in bi ta jabolka pobrali, bi jih predelali v suho sadje, sokove ali karkoli, kar Avstrija ponuja, Nemčija, Italija. In to prodajajo za nekajkrat večjo ceno. Ali pa recimo kakšne spodbude za te ljudi, da si razvijejo neko industrijo, kupijo neke stroje, mline, sušilnice in naredijo neko zgodbo naprej. Ničesar, nobene vizije, nobene ambicije, samo jemati, jemati, jemati in širiti to nenormalno birokracijo in filozofiranje. Realne zadeve. In seveda ni denarja, rabimo ga, ker smo mi strašno razbohoteni. Ljudje naj delajo. Glejte, kaj se nam dogaja. In kakšen je končni cilj ? Kmetije propadajo, mladi, ambiciozni ali pa delovni ljudje odhajajo v tujino. In tudi večina delovnih migrantov, o katerih smo danes govorili, že ostaja v tujini. Gradijo si tam hiše, ustvarjajo družine in so svojo rezidenčnost tudi prenesli v Avstrijo, Nemčijo, Italijo ali pa celo izven evropskega kontinenta, v druge države, Avstralijo, Ameriko in tako naprej. Ali je to prihodnost Slovenije, ob tem da imamo strašno nizko rodnost? Je to naša prihodnost? Mi tudi s tem denarjem in s temi pobranimi davki financiramo razgrajevanje družine, vere, uničujemo privatno šolstvo, imamo monopoliziran šolski sistem, da vsi razmišljajo v neki isti škatli. Želimo si na podlagi tega novo družbo znanja, inovacij in vsega ostalega. Popolnoma zgrešene levičarske politike, ki so nekoč že uničile eno tako državo. In zdaj smo na dobri poti v propad, v uničenje. Začne se pri nas samih; če želimo spremeniti svet, če želimo boljše tej državi, začnemo pri sebi. Če želimo pri sebi ustvarjati, potem moramo začeti delati. Racionalno upravljanje s to državo, iskanje luknje, kjer nam denar najbolj uhaja iz proračuna. Kolegica Jelka Godec vam je predstavila probleme v zdravstvu, da je denarja dovolj, ampak da nam uhaja skozi vse pore na vseh položajih. Kolega dr. Anže Logar je pokazal, kaj se je dogajalo v bančnem sektorju. Kolega iz Nove Slovenije je prej govoril zelo dobro o javnih razpisih, ki so znani po tem, da nam uhajajo v preplačanih avtocestah, raznih velikih megalomanskih projektih in tako naprej. Imeli smo že sejo glede črpanja evropskih sredstev, kjer denarja, ki nam je na voljo, ga ne znamo, nočemo ali pa smo nesposobni, neambiciozni, da ga počrpamo. Denarja okrog nas je res dovolj, ampak mi ga vidimo samo v proračunu in na najlažji način, to je najlažja kratka pot. In najlažja kratka pot je seveda dvigniti trošarine, davke, katastrske dohodke in vse ostalo. In to je naša glavnina prihodkov v proračunu. Na Lafferjevi krivulji, ki je bila osnova, ko študiraš makroekonomske politike kot študent, se spomnim, kje prihaja do točk prevoja. In točka prevoja pomeni, ko ljudje rečejo, tega več ne bomo plačevali, zaprejo podjetje, zapremo kmetijo, odselimo se v tujino. Smo v konkurenci danes, okrog nas so konkurenčne države, ki imajo manjše davke, in za te manjše davke ljudje dobijo tudi te javne storitve, o katerih ste danes nekateri govorili – boljše, bolj kvalitetno, ni jim treba stati v vrstah in nimajo luknjastih cest, pri zdravniku pride takoj na vrsto, pri specialistu pride takoj na vrsto. Ko res enkrat ostane brez dela, je njihova podpora nekajkrat večja kot v Sloveniji. V šolskem sistemu se mladi lahko odločijo za različne sisteme izobraževanja in potem imajo tudi poklice, ki jih trg potrebuje, in dobijo relativno hitro službo. Ko dobijo hitro službo, lahko si hitro ustvarijo družino in take družbe potem obstanejo. Družbe, kot je naša, pa v tem trenutku pod signali, ki jih sedaj dajete, pa smo komaj na drugi redni seji, kažete, da gre ta družba v propad. In sem prepričan, da gremo v propad, če se še zavedamo, da se nam naše najboljše okolje, ki je naša največja izvozna partnerica, Nemčija, izredno ohlaja, da imamo že drugo četrtletje tam neko stagniranje, potem smo pred začetkom nekega konca. In mislim, da tukaj gorijo vse rdeče luči, sedaj je pravi trenutek za reforme, za prestrukturiranje, za ljudi, ki so na borzi, in tisti, ki jih v javnem sektorju ne potrebujemo, da jih preizobrazimo, tako kot v Ameriki, Avstriji, Nemčiji, da niso več strukturno brezposelni, da jih pošljemo v pomoč slovenskemu gospodarstvu, slovenskim podjetjem in da ti ljudje ustvarjajo dodano vrednost, da pridobimo dobre investicije, ljudi z množičnim kapitalom, ki sedaj tipajo, katera je najboljša država, v katero je možno vložiti; da pripeljemo take ljudi v državo. Jaz sem imel nekaj kvalitetnih izkušenj, hodim dosti po svetu, poznam nekaj vplivnih ljudi in vem, kako razmišljajo. V državo, kjer imamo diktaturo birokratskega razmišljanja, kjer mislimo, da bomo brez sprememb dosegli spremembe; v tako državo si nihče ne upa vlagati; ali pa kakšni skladi, ki so skriti za nekim zelo špekulativnim kapitalom, v katerega naloži ta kapital. In to je tudi problem slovenske tranzicije, slovenske privatizacije in vsega ostalega, da ne posegam izven tega konteksta. Če nekako zaključimo zgodbo o Predlogu zakona o spremembi in dopolnitvi Zakona o ugotavljanju katastrskega dohodka. Slovenski kmet sedaj potrebuje umno politiko, politiko, ki bo razumela čas in prostor, ki bo razumela, da so pred nami tudi revolucionarne spremembe v kmetijstvu. Govorimo o tehnoloških spremembah, govorimo o generacijskih spremembah, govorimo o problemih s klimo, z vsemi naravnimi katastrofami, ki smo jih že zasledili v preteklosti; smo pred usodnimi spremembami slovenskega kmetijstva. Slovenski kmet potrebuje zdravorazumsko politiko točno v tem trenutku. Slovenska demokratska stranka in sam kot predsednik Odbora za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano razumemo čas in prostor, v katerem se slovenski kmetje in kmetice nahajajo. Mi imamo celo vrsto ukrepov zoper to, da te negativne trende nekako stabiliziramo in da jih spremenimo v pozitivno rast. Spoštovani kolegice in kolegi, s spoštovanjem do vas vseh, prosil bi vas, resnično bi vas prosil v imenu slovenskega kmeta, slovenskega malega kmeta, da nam prisluhnete, da pustite nekatere svoje strankarske ukaze ob strani in še enkrat premislite. Verjamem, da je med vami dosti dobrih duš in da boste to razumeli, da nam prisluhnete, da naredimo nek skupen prvi signal, da slovenskemu kmetu ne rabi pomagati samo bog, ampak da lahko pomaga tudi slovenski državni zbor in slovenska politika. Najlepša hvala.
Hvala, gospod poslanec. Repliko ima dr. Darij Krajčič.
Hvala lepa, gospa predsedujoča, za besedo. Ker sem bil omenjen, moram malo replicirati. Če nekomu vrže vetrolom gozd, recimo da ga vrže 10 hektarjev, v nulo ga izbriše. Ti gozdovi, ki smo jih na televiziji videli, so dobri gozdovi, imajo po oceni okoli 400 kubikov lesne zaloge. Če 400 kubikov pomnožimo z 20 evrov, da je recimo neto izplena iz tega ven, ko odštejemo vse stroške; pa če je bilo 10 hektarjev poškodovanih po vetrolomu, pride znesek 80 tisoč evrov, ki jih dobi nenadoma lastnik takega gozda s prodajo tega lesa. Ob normalnih razmerah, če bi redno sekal na teh 10 hektarjih, je enoletni znesek približno 2 tisoč 400 evrov. Od tod moja utemeljitev, da ima nenadoma takšen lastnik gozda veliko denarja na začetku, seveda ga pa kasneje ne bo imel, ker ne bo mogel več sekati. In to je treba vedeti, kadar debatiramo, in ne debatiramo populistično. Upam, da me bo zdaj kolega, ki je šel ven, ker me ni hotel slišati, bolje razumel. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Prehajamo v sklepni del splošne razprave, v katerem dobita besedo še predstavnica Vlade in predlagatelj. Zato dajem najprej besedo predstavnici Vlade, državni sekretarki Nataliji Kovač Jereb.
Najlepša hvala, podpredsednica. Po tem Predlogu zakona o spremembi in dopolnitvi Zakona o ugotavljanju katastrskega dohodka se bo tretjini kmečkih gospodinjstev dohodek povečal do 50 %, to v povprečju pomeni nekaj več kot 60 evrov na letni ravni. Okoli 10 % kmečkih gospodinjstev pa se bo katastrski dohodek znižal na nivo povprečja 160 evrov na letni ravni. Rada pa bi še nekaj omenila. Katastrski dohodek se bo zavezancem v letu 2020 v povprečju povečal in bo znašal 383 evrov na leto, 90 % kmetijskih gospodinjstev, do tisoč evrov na leto. Mislim, da je to zelo pomemben številčni podatek, ki pove sliko kmetijskih gospodinjstev v Sloveniji. Treba je pa vedeti, da kmet plača sorazmerno glede na svoje dohodke, to je tudi načelo pravičnosti, ki smo ga že večkrat omenili. Toliko z moje strani. Hvala lepa.
Hvala lepa, državna sekretarka. Besedo za repliko ima gospod mag. Andrej Šircelj.
Hvala lepa. Imam repliko na to, kar je bilo povedano; tudi če nisem bil neposredno imenovan, sem se razbral v vsebini, in Poslovnik Državnega zbora govori o vsebini. Prosil bi, če lahko dobim še podatke glede tega, koliko se bodo dejansko zmanjšali socialni prejemki, na to mi niste odgovorili, ali pa povejte, da nimate teh podatkov. Govoril sem o štipendijah, koliko se bodo zmanjšale, in govoril sem o otroških dodatkih. To je ena zadeva. Druga zadeva. Polovici kmetov se bo povečal katastrski dohodek in s tem se bo povečala obdavčitev in s tem se bodo zmanjšali socialni prejemki. To je dejstvo. Ta koalicija in ta vlada je za to, da se kljub ugodnim razmeram, da se kljub višjim prihodkom poveča obdavčitev teh kmetov. To je prava zadeva. In druga zadeva. O pravičnosti, ali je to pravično ali ne, je pa sedaj težko govoriti. In vi trdite, da je to dejansko bolj pravično. Mi trdimo, da ni bolj pravično, ker je katastrski dohodek bil določen nepravično. In to, kar govori dr. Krajčič, koliko se bo lesa posekalo na začetku in tako naprej; morda. Vendar takrat, ko bodo ti dohodki uplahnili, bo ta obdavčitev ista ali še večja in bo breme še večje, ker imamo tukaj progresivno lestvico. In če ob vsej tej davčni zadevi in nesprejemanju tega še jaz omenim, čeprav gospod Kundera ne spada v tematiko davkov, Neznosna lahkost bivanja, o čemer govori ta knjiga oziroma gospod Kundera, potem vam rečem, da ta knjiga govori o enkratni priložnosti, ki jo imate v svetu, ki jo lahko naredite, in je neponovljiva. In tudi o tragičnosti tistih dogodkov iz leta 1968. In sedaj imate, spoštovana koalicija, to enkratno priložnost, da odpravite norost, ki je bila napisana pred tremi leti, in zagotovite sistem in si ga potem sami postavite. Ravno to lahko danes naredite. Enkratni dogodek. Kajti enkratni dogodki v svetu so samo enkratni in niso ponovljivi.
Čas za repliko vam je potekel.
Poglejte, tam gor mi še vedno kaže, da imam čas.
Tri minute je čas za repliko po Poslovniku. To, verjamem, da veste. Naslednji ima besedo predlagatelj Tomaž Lisec. Izvolite.
Hvala. Očitno leve vlade nimajo sreče z ljudmi na Ministrstvu za finance, s slabšega na slabše. To, kar je rekla predstavnica Ministrstva za finance, da gre za načelo pravičnosti, potem pa bolj obdavčujemo kmete, je jasna slika intence Ministrstva za finance. Slovenskega kmeta je treba obdavčiti. Če bo preživel, bo preživel; če n, bo šel pa v mesto ali pa v tujino, večje mesto. Spoštovana predstavnica Ministrstva za finance, medtem ko ste vi z lahkoto rekli – ni problema, imamo načelo pravičnosti; sem jaz na svoj elektronski naslov dobil izračun enega kmeta, kaj se bo z njegovim nižje ležečim gozdom, višje ležečim gozdom in z njegovo njivo, vse skupaj približno 9 hektarjev površin, zgodilo leta 2020, ko boste vi še vedno zagovarjali načelo pravičnosti. Ta gospod, ta lastnik svoje zemlje bo dobil povišanje katastrskega dohodka: en gozd – 348-odstotno povečanje, ena njiva – 718-odstotno povišanje katastrskega dohodka na gozd. To je to načelo pravičnosti, spoštovana državna sekretarka. To je to, kar vi želite povedati slovenskemu kmetu. In pri tem ste bili še, bodite pošteni, malo hinavski. Vi ste povedali, da se bo okoli 10 % kmečkih gospodinjstev katastrski dohodek znižal. Pozabili ste pa dve ključni alineji. Prvič, približno polovici se bo katastrski dohodek povečal za 50 pa do 300 %. Približno 10 % pa se bo katastrski dohodek povečal za več kot trikrat. 718 %, spoštovani. Prosim, ne mi govoriti o načelu pravičnosti, ko na eni strani mečete denar skozi okno, na drugi strani pa pričakujete od slovenskega kmeta, da se mu bo, prvič, dvignil nenormalno katastrski dohodek, ki, še enkrat, ni problem sam po sebi. Čeprav je problem to, da bo naenkrat 100 % in ne 40, kar mi zagovarjamo, ampak bo problem tudi to, da bo ta dvig katastrskega dohodka imel brutalen vpliv na dohodnino in na ostale prispevke iz javnih sredstev. Pa ne bom ponavljal zgodbe, ki sem jo prej začel, da se starejši kmetje ali pa mladi prevzemniki kmetij sprašujejo, prvič, zakaj hudiča še vztrajati na slovenskih kmetijah in, drugič, poštudirati, ali se jim splača imeti otroke, za katere bodo zaradi tega dviga, ki ste ga v prejšnjem mandatu uvedli, prikrajšani za otroške dodatke ali pa bodo nižji, da bodo ob štipendije ali pa bodo nižje, in še za cel spekter ostalih pravic se bodo spraševali, koliko se jim bodo znižale. Zato, spoštovani predstavnik Ministrstva za finance, skoraj bi nekaj rekel, kam si dajte načelo pravičnosti, ampak resnično ne mi govoriti o načelu pravičnosti, medtem ko dvignete katastrski dohodek za 718 %. Če je to vaša pravičnost, potem je z našo državo in vsemi tistimi, ki podpirajo takšno vlado, nekaj hudičevo narobe. In ne bo narobe, če bo ta zakon uveljavljen, ker bo prinašal zmernost v slovenski kmetijski prostor; in ne takih neumnosti, ki jih je uvedel zakon. Imamo možnost biti drugačni od preteklih poslancev v prejšnjem mandatu in od prejšnjega ministra za finance in ministra za kmetijstvo; ampak očitno so uradniki na Ministrstvu za kmetijstvo in predvsem uradniki na Ministrstvu za finance močnejši od prejšnjih poslancev koalicije in tudi močnejši od sedanjih šestih koalicijskih poslanskih skupin. Žalostna usoda se očitno piše slovenskemu kmetu za takšno benevolenco predstavnikov Ministrstva za finance. Hvala.
Hvala, gospod predlagatelj. Jaz bi vas prosila, če ste spoštljivi do vseh, ki so v tej dvorani, tudi do predstavnice Vlade. Vsi razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker je čas za razpravo še ostal, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika zbora še kdo razpravljati? Ja. Naj vas samo opozorim pred prijavo, da se lahko k razpravi prijavita tudi predstavnica Vlade in predlagatelj s pritiskom tipke za vklop mikrofona. V primeru, da se prijavita, dobita besedo kot zadnja, in sicer najprej predstavnica Vlade in nato predstavnik predlagatelja. Sedaj pa odpiram prijavo, prosim, prijavite se. Vsak razpravljavec ima na voljo pet minut časa. Najprej dobi besedo gospod Jožef Horvat. Izvolite.
Hvala, spoštovana gospa podpredsednica. Kolegice in kolegi, lep pozdrav vsem tudi pri tej točki dnevnega reda. Današnja razprava o noveli zakona, ki so jo predlagali kolegi in kolegice Slovenske demokratske stranke, je časovno zelo ugodno optimalno umeščena. Zakaj? Pred nami je večletni finančni okvir Evropske unije EU-27. Za skupno kmetijsko politiko v Evropi bo namenjeno 32 % evropskega proračuna, ki bo za sedem let velik dobrih 1,1 bilijona evrov, za skupno kmetijsko politiko je namenjeno po sedanjem predlogu približno 365 milijard evrov. Zdaj pa v Slovenijo, Slovenija dobi manj denarja za kmetijsko politiko, Slovenija dobi bistveno manj denarja, mislim, da 26 % manj za razvoj podeželja. Zato pravim, da je ta zakon časovno optimalno umeščen. In Kmetijsko gozdarska zbornica pravi, da če bo šlo tako naprej, ker se Slovenija očitno ni dobro izpogajala, bo ogrožena stabilnost kmetijske politike v Sloveniji. To pravi Kmetijsko gozdarska zbornica. Ne Nova Slovenija, jaz samo to berem in na to opozarjam. Ali to vlada sliši ali ne, je drugo vprašanje. Ko se je meseca junija oziroma v sredini leta 2016 sprejemal zakon, ki ga danes SDS novelira in ga mi podpiramo, sem takratni državni sekretarki gospe Erman predlagal in na Odboru za finance prosil, da bi vendarle zaradi davčne predvidljivosti, ki jo kmetom mi, zakonodajalci, moramo zagotoviti, izračunali nek informativni izračun katastrskega dohodka za leta 2017, 2018, 2019 in 2020. Ker šele leta 2020 doseže katastrski dohodek plafon. Pri predpostavki, da bo na kmetijskih površinah imel vsa ta leta isto kulturo. Neko predpostavko pač moraš izbrati. In to je tudi zaradi poenostavitve izračuna. Ermanova je takrat povedala, da parametri in podatki za vse to obstajajo in da je to tehnično možno, jaz vem, da je možno. Ker na odboru ne moreš uporabiti instituta poslanske pobude, sem dal pisno poslansko pobudo ministru Mramorju in ministru Židanu. Mramor je takrat odstopil in nisem dobil odgovora, minister Židan pa je odgovoril, ampak tako, da me je nekam poslal. Pravi: »Ministrstvo za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano se strinja z ugotovitvami, kako pomembno je, da se kmetom zavezancem omogoči, da lahko svoje poslovanje učinkovito načrtujejo.« Ja, saj zato sem spraševal oziroma dal pobudo. »Zato smo vseskozi podpirali sprejetje zakona, ki bo tako transparenten, da si bo lahko kmetijsko gospodarstvo pridobilo informacijo o višini katastrskega dohodka.« In tako dalje. Ampak izračuna tega ni bilo, v odgovoru, ki ga berem, je bilo to enostavno zavrnjeno. Ni korektno, gospe in gospodje, da neka vlada sprejme zakon o katastrskem dohodku in potem ta osnova, ta katastrski dohodek dejansko narašča, pride do plafona leta 2020 in reče – saj leta 2020 pa nas itak ne bo na vladi. Seveda ne, saj so volitve izgubili, čeprav so se zdaj inkorporirali v to vlado. In kmetje bodo leta 2020 na nogah, če ne prej. Zato sem zahteval in dajal to pobudo iz neke korektnosti, davčne predvidljivosti, da si kmetje vnaprej pogledajo, kaj jih čaka do leta 2020. Tega seveda ni bilo. In zdaj k temu še enkrat postavim slabšo prihodnost za slovenskega kmeta iz naslova skupne evropske kmetijske politike. Kaj zdaj? A bo zdaj ta državni zbor kaj ukrenil? Ali bo pa zgolj gledal, če bo suša, če bo toča, če bo pozeba? Ali bomo kaj naredili ali ne bomo naredili nič?
Hvala lepa. Naslednji ima besedo dr. Darij Krajčič. Izvolite.
Hvala lepa, gospa predsedujoča, za besedo. Katastrski dohodek ne more biti višji ali nižji, ampak katastrski dohodek pač je, ker se izračuna po neki metodologiji. Izvorno se je katastrski dohodek izračunal kot razlika med prihodki in materialnimi stroški gospodarjenja. Tako je bilo izvorno, ko se je prvič postavil v tej državi. In ko je bil nekega dne postavljen, se je nekaj časa revaloriziral v vsej zgodovini, potem pa se zelo dolgo ni nič popravljala ta vrednost. Pa so bile vrednosti res nizke. In to je bil najbrž razlog, da je prejšnji parlament sprejel zakon, o katerem danes govorimo kritično. Ponovno poudarjam, ni ga sprejela vlada, sprejel ga je parlament. In tako naj velja tudi v prihodnje. Upam, da je to jasno vsem. Danes smo slišali cel kup stvari okrog tega zakona, ki nima z zakonom prav nobene veze. O vseh težavah v kmetijstvu, vse, kar je v kmetijstvu narobe – in jaz se strinjam s tem, da je veliko težav v kmetijstvu. Poznam dobro svoj volilni okraj, ga diham, če se smem tako izraziti, ga poznam v dušo, redno hodim tja in od tam tudi izhajam; skupaj z njimi želimo tudi tam nek napredek narediti. Ampak povem vam, da problematika davka na katastrski dohodek, o čemer danes govorimo, je relativno majhna v primerjavi z vsemi drugimi težavami v kmetijstvu. In tukaj sem skoraj prepričan, da se s kolegi na opozicijski strani seveda strinjamo. Moram pa reči, da verjamem v slovenskega kmeta kljub vsem težavam, ki so s kmetijstvom povezane. Res verjamem v njegovo prepulzivnost, živost, podjetnost, iznajdljivost. Slovenski kmet se je vedno pokazal kot izredno iznajdljiv v razmerah, v katerih je živel – v socializmu pa še prej, tudi v današnjih razmerah, v katerih je. In zelo spoštujem tudi njegovo pamet, zato težko rečem, da je ubog, ker po mojem ni, ker ima pamet, in ta je njegov največji kapital. S to pametjo zna tudi zelo dobro funkcionirati v tej družbi, v tej zakonodaji, ki velja, in v teh razmerah političnih strank, levih, desnih vlad. Kar se mene tiče, bom tudi v prihodnje deloval zelo v prid slovenskega kmeta, ampak to zlasti v spoštovanju njegove pameti, ker to je njegov ključen kapital. Traktor, računalnik, vse drugo se da kupiti, medtem ko pamet pa težko kupimo. Vse predloge davčnih zakonov, ki so bili vloženi, lahko ocenimo z blizu milijarde evrov, toliko bi imeli finančnega učinka. O tem sem že govoril. Zakon o davku na dodano vrednost pa vseh tistih, ki so bili vloženi. Še enkrat poudarjam, tako se gospodinjstva ne vodi. Seveda ne bi mogel tudi doma tako delati, da bomo nenadoma ostali brez prihodkov, pa bomo imeli enak standard kot prej. Ne gre. Preprosto je treba zagotoviti vire. Kadar se pogovarjamo o davkih in jaz sem prepričan, da naši davkoplačevalci, državljani zelo dobro razumejo, da se s tem ni igrati kar tako, v smislu neke neskončne lahkotnosti, ampak je treba tukaj imeti vedno temeljite razmisleke. Zato čakam, še enkrat poudarjam, to vlado, da bo prišla, upam, da naslednje leto, z neko idejo celotnega prestrukturiranja davkov. Le kadar je zadeva v celoti obravnavana, jo lahko potem tudi korigiramo, spreminjamo levo, desno, malo gor, malo dol, prilagajamo najbolje slovenskim državljanom, potrebam slovenske socialne države. Takole sekati notri s parcialnimi, sicer zelo dopadljivimi rešitvami do davkoplačevalcev, pa ni optimalno za funkcioniranje države. In za to državo bom jaz dal vse, ker je edina, ki jo imamo, nobene druge nimamo; zato jo moramo spoštovati tudi na način, da delujemo v smislu njene stabilnosti. In kaj so drugo finance kot eden najpomembnejših stebrov stabilnosti države. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Franc Kramar. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoča. Spoštovani kolegice in kolegi! Pravzaprav sem se dolžen oglasiti, saj prihajam iz podeželja, kjer je kmetijstvo eno od zelo pomembnih panog. Lahko rečem, da imamo to srečo, da v naših krajih še vedno vztrajajo ljudje na kmetijah, gospodarijo, imajo živinorejo in se ukvarjajo z gozdom. Zakaj z gozdom? Ker se bom tukaj osredotočil na katastrski dohodek od gozda. V naših krajih je v zadnjem letu in pol lubadar, podlubnik uničil ogromne količine lesa. Nekaterim kmetom je celotno premoženje padlo in človek bi pričakoval, da se država na to nacionalno katastrofo odzove. Večkrat sem zaprosil ministrico, da bi se o tem začeli pogovarjati. Ti ljudje niso dobili nič v pomoč. Je pa to, kar je gospod Krajčič rekel, da imajo pa sedaj denarja kot pečka, milo rečeno poniževalno. Zavedati se morate tega, da je les, ki je na tržišču, ki ga je napadel lubadar, 50 % manj vreden oziroma odkupna cena tega lesa je 50 in več odstotkov manj, kot pa je bila prej tržna cena tega lesa. Nekateri ljudje so izgubili naslednjih 50 let gozda, v katerem bo, če bo sreča in če se bo ta gozd pogozdoval, lahko zrasel v 50 letih nov gozd, nov etat, iz katerega bo lahko črpati. V teh 50 letih pa bo ta gozd neuporaben, lastniki bojo pa plačevali še zmeraj katastrski dohodek, ne glede na dejstvo, da iz tega naslova dohodka ni. Res je tudi to, da je katastrski dohodek delno tudi prihodek občin. Ta prihodek občin se je uporabljal namensko za vzdrževanje gozdnih cest. V občini, iz katere izhajam, je teh cest 42 kilometrov in je letno bilo treba nameniti ves katastrski dohodek za to, da se te ceste vzdržujejo in da se lahko normalno gospodari z gozdom. Zato mislim, da je treba kmeta spoštovati, da vztraja na svoji zemlji, biti pri obdavčitvi zelo previden, pretehtati, ali se povečane stopnje izplačajo; ali pa bojo te povečane stopnje potegnile za sabo to, da bodo ljudje začeli opuščati kmetije in se bojo preseljevali v mesta. Kaj bo to pomenilo za naravno krajino, vemo. Ta naravna krajina se bo z leti zarasla in tudi tisti, ki izhajamo iz turističnih občin, se zavedamo pomena, ki ga ima kmetijstvo za turizem. In mislim, da v tej smeri je treba tudi razmišljati. Gozd je v bistvu banka za vsakega kmeta. In iz te banke lahko črpa, če je to normalno. Če pride pa do naravne katastrofe, se podre njemu tudi banka in v takih primerih je njegovo eksistenčno preživetje na teh kmetijah bistveno težje, kot pa če tega problema ne bi bilo. Zato s tega mesta apeliram še enkrat na ministrico za kmetijstvo, da razmisli o tem, da ljudem, ki so bili prizadeti v zadnjem obdobju s strani lubadarja, prisluhne in jim skuša pomagati. Hvala.
Hvala lepa. Sedaj pa ima kot zadnji besedo še predlagatelj gospod Tomaž Lisec. Izvolite.
Hvala še enkrat za besedo. Moram reči, da bom po zadnjem izvajanju malo lažje končal z zadevami pri tem zakonu, ker očitno je še nekaj zdrave kmečke pameti in znanja iz prakse tudi v koalicijskih poslanskih klopeh glede problematike kmetijstva, tudi tega zakona. Upam, da ne bo ostalo samo pri besedah, ampak bo tako tudi pri dejanjih, torej pri podpori temu zakonu. Moram reči, da že dolgo nisem prejel kot predlagatelj, pa sem v prejšnjem mandatu bil kar pri nekaterih zakonih, toliko elektronskih sporočil, kot sem jih dobil danes. Ravno sedaj je en gospod iz Bogojine dal primerjavo med kmetom leta 1992 in med kmetom, njim, pa verjetno je bilo takih ogromno, leta 2018. In verjetno bom nadaljeval zgodbo, kot je rekel gospod Krajčič, da je kmet iznajdljiv in pameten. Če vam prepošljem članek tega gospoda, bo verjetno ta iznajdljivost in pamet šla tako, da bo gospod oziroma njegov sin prenehal s kmetovanjem, kot je napisal, in bo zaradi davčnih primežev in zaradi birokracije opustil kmetovanje ter šel drugam. Če je to želja te koalicije, potem imejte takšno koalicijo, ampak ne na račun slovenskih kmetov. In zato me je še toliko bolj strah, ker smo komaj na polovici dviga katastrskega dohodka, pa pravite – vse bo super. Pa že sedaj imajo ljudje poleg vseh davčnih, birokratskih ovir, da ne omenjam spet naravnih nesreč, problem s tem 55-odstotnim plačevanjem katastrskega dohodka. Kaj bo šele leta 2020, ko bo 100 %, skratka enkrat več tega. Gospa državna sekretarka je rekla, da bo načelo pravičnosti te vlade takšno, da bodo kmetje na tisti strani, ki bodo plačevali v malho, ki se ji reče prihodki, da bo lahko ta koalicija in ta vlada delila samo posvečenim ljudem. Spoštovani, prej ste govorili, da je to parcialna rešitev. Mene je strah vaše sistemske rešitve, ker pri tem, kar je povedal gospod Krajčič in kar je prejle objavila Slovenska tiskovna agencija, se kaže jasna intenca, kdo bo pri davčnem prestrukturiranju na tapeti – kmetje, obrtniki in gospodarstveniki. In lahko pričakujemo leta 2020 katastrofalno sliko. Obrtniki in gospodarstveniki v tujini, slovenski kmetje pa brez obdelovalnih površin, ker se tega dobro plačanega biznisa ne bodo šli več. Že dolgo nisem, razen pri zadnjem govorniku, doživel toliko slabih besed na račun slovenskega kmeta, ki je očitno iznajdljiv in pameten. Ta vlada pa dela vse to, da slovenskega kmeta kljub njegovi iznajdljivosti in kljub njegovi pameti uničuje. Zato je bil naš predlog zakona še pred letom 2019 vložen v parlamentarno proceduro, da poskusimo pri tej koaliciji spodbuditi več zanimanja, predvsem pa več empatije do slovenskega kmeta, da morda pa je v tej ekipi šestih vladnih strank več optimizma, da je treba slovenskega kmeta podpreti in mu ne nalagati novih davčnih bremen. In še enkrat, katastrski dohodek je za kmeta alfa, vse ostalo gre potem dol, ker ima katastrski dohodek vpliv na dohodnino in na javna sredstva. In zato smo upali, da bo ta koalicijska mašinerija drugačna od prejšnje. Ampak očitno je ta koalicija ubrala isti ton, isti tempo kot prejšnja. Predstavniki na vladi, na ministrstvih napišejo mnenje, zakaj so proti, proti pa so samo iz enega razloga – ker je napačen predlagatelj. Spoštovani, ko boste šli čez vikend do slovenskih kmetov, jim povejte, da ste podprli njihovo počasno izumiranje, ki bo najbolj brutalno v letu 2020.
Hvala lepa. S tem zaključujemo splošno razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločili danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 25. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 19. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PREDLOG ZA SPREJEM AVTENTIČNE RAZLAGE 120., 121. IN 122. ČLENA ZAKONA O ORGANIZACIJI IN FINANCIRANJU VZGOJE IN IZOBRAŽEVANJA. Predlog za sprejem avtentične razlage je v obravnavo zboru predložil Državni svet. V zvezi s tem predlogom Odbor za izobraževanje, znanost, šport in mladino kot matično delovno telo predlaga Državnemu zboru, da predloga za sprejem avtentične razlage ne sprejme. Za predstavitev predloga odbora dajem besedo predsedniku odbora mag. Branislavu Rajiću. Izvolite.
Hvala lepa. Dober dan vsem! Odbor za izobraževanje, znanost, šport in mladino je na 36. nujni seji 5. aprila 2018 kot matično delovno telo obravnaval Predlog za sprejem avtentične razlage 120., 121. in 122. člena Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja, ki ga Državnemu zboru predložil Državni svet Republike Slovenije. Predstavnica Zakonodajnopravne službe je v predstavitvi mnenja poudarila, da sprejetje avtentične razlage ni potrebno. Problematika razlage delovnega časa in delovne obveznosti učiteljev ter drugih strokovnih delavcev v osnovnem in srednjem šolstvu, ki jo izpostavlja predlagatelj, so za naprej že urejene s spremembami in dopolnitvami kolektivne pogodbe za dejavnost vzgoje in izobraževanja v Republiki Sloveniji. O vsebini obravnavanih členov ZOFVI pa so se neposredno dogovorili že vlada in sindikati s področja vzgoje in izobraževanja, ki člene uporabljajo v praksi, saj so njeni naslovniki. 7. novembra 2018 pa je Odbor za izobraževanje, znanost, šport in mladino na 2. redni seji v skladu z drugim odstavkom 42. člena Poslovnika Državnega zbora kot matično delovno delo za obravnavo Predloga za sprejem avtentične razlage le določil poročevalca za predstavitev poročila iz 5. aprila 2018 na pričujoči seji Državnega zbora. Postopek s predlogom akta se je namreč nadaljeval na podlagi prvega odstavka 154. člena Poslovnika Državnega zbora, saj je matično delovno telo obravnavo akta že opravilo in ob koncu obravnave Državnemu zboru predlagalo, da na podlagi 151. člena Poslovnika Državnega zbora predloga za sprejem avtentične razlage na sprejme. Hvala.
Hvala lepa! Za predstavitev stališča do predloga matičnega delovnega telesa dajem besedo gospodu Branimirju Štruklju, predstavniku Državnega sveta kot predlagatelja Predloga za sprejem avtentične razlage. Izvolite.
Hvala, gospod predsedujoči, za besedo. Spoštovane gospe poslanke in gospodje poslanci! Sem sicer nekoliko v nenavadni vlogi, vendar moram korektno predstaviti predlog Državnega sveta, ki, kot veste, je bil oblikovan v prejšnji sestavi. Moj kolega dr. Božič je bil glavni pobudnik tega predloga. Gre, preprosto povedano, za dilemo, ki se je odprla v Zakonu o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja, to se pravi ključnem zakonu, na katerem temelji delovanje našega izobraževalnega sistema, in sicer vprašanje, kakšna je povezava med delovno obveznostjo, ki jo sicer opredeljuje Zakon o delovnih razmerjih kot za vse ostale zaposlene v tej državi, in neko posebno določbo, ki dopolnjuje pogoj za polno zaposlitev, to pa je učna obveznost. Edino učitelji v tej državi imamo dva pogoja, ki morata biti izpolnjena, da je nekdo polno zaposlen. To je učna obveznost, ki je različna v osnovnih, srednjih šolah glede na vrsto pedagoških praks, praksa, teorija, karkoli, in to razmerje do polnega delovnega časa 40 ur. Zato je Državni svet predlagal, da se trije členi, ki to opredeljujejo – 120., 121. in 122. člen Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja, pojasnijo na način, ki bi povedal, da je ključna naloga učiteljev, učiteljic njihova pedagoška obveznost. Vse naloge, ki so opredeljene v 119. členu zakona, pa posledica tega temeljnega dela, temeljnega poslanstva, zaradi tega ni treba, da se ta dodatna dela natančno opredelijo. To je bilo bistvo te razlage, ki jo predlaga Državni svet kot avtentično razlago. Do te odločitve je prišlo takrat, ko je bila debata o 40-urni prisotnosti na delovnem mestu učiteljstva zelo aktualno v naši državi. Naj zgolj pripomnim, da v Evropi nima nobena država obvezne prisotnosti na delovnem mestu 40 ur, razen Bolgarije, ker so bolgarski učitelji morali še dodatno delati izven šole, pa so jim potem določili to prisotnost. Hvala lepa.
Hvala lepa. Za obrazložitev stališča dajem besedo predstavnici Vlade Martini Vuk, državni sekretarki na Ministrstvu za izobraževanje, znanost in šport. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani predsedujoči, spoštovane poslanke in poslanci. Torej gre za predlog, da bi se sprejela avtentična razlaga 120., 121. in 122. člena Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanje, torej tistih členov, kjer naj bi se s to razlago natančneje določil dovoljeni tedenski obseg učne obveznosti za posamezne kategorije učiteljev oziroma s katerim naj bi se, kot je bilo že rečeno, določila obvezna prisotnost oziroma kako izmeriti 8-urni delovnik učiteljev. Ta pobuda oziroma ta predlog je bil povezan tudi z revizijskih poročilom Računskega sodišča z dne 20. januarja 2016. Iz tega revizijskega poročila izhaja dolžnost natančne časovne opredelitve celotne delovne obveznosti učiteljev. In točno to, natančnejša časovna opredelitev delovne obveznosti učiteljev je bila dosežena in dogovorjena s spremembami in dopolnitvami kolektivne pogodbe za dejavnost vzgoje in izobraževanja v Republiki Sloveniji, in sicer 25. avgusta 2017. S prvim 1. septembrom 2018, torej z letošnjim začetkom šolskega leta se te spremembe uporabljajo in je ureditev delovnega časa in delovne obveznosti učiteljev in drugih strokovnih delavcev v osnovnem in srednjem šolstvu urejena dovolj določno, da predlog avtentične razlage ni več potreben. To je bilo torej dogovorjeno s spremembo kolektivne pogodbe, za katero so se dogovorili vlada in reprezentativni sindikati s področja vzgoje in izobraževanja. Na ta način smo poenotili različne razlage izpostavljenih členov ZOFVI in postavili jasen normativni okvir glede delovnega časa in delovne obveznosti učiteljev. Na nepotrebnost razlage v svojem mnenju opozarja tudi Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora. Glede ena vse navedeno tudi Vlada Republike Slovenije Državnemu zboru predlaga, da predlog avtentične razlage zavrne. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra. Mag. Branislav Rajić, izvolite.
Še enkrat dober dan vsem. V Poslanski skupini Stranke modernega centra predloga za avtentično razlago 120., 121. in 122. člena veljavnega zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja, ki jo je Državnemu zboru že leta 2017 predložil Državni svet, na seji matičnega odbora v prejšnjem mandatu nismo podprli. Takšno odločitev so narekovali predvsem objektivni razlogi, ki so povezani s sprejetjem sprememb in dopolnitev kolektivne pogodbe za dejavnost vzgoje in izobraževanja v Republiki Sloveniji. S tem so se po več kot dveh desetletjih začrtali jasni okvirji učiteljevega dela. Urejena je problematika, ki je bila dolga leta neustrezno definirana, na kar je s svojim revizijskim poročilom opozorilo tudi Računsko sodišče. Že sam Državni svet je v predloženem besedilu izpostavil, da so se zahteve po natančni časovni opredelitvi učiteljevega dela pojavile že proti koncu 70. let prejšnjega stoletja in so aktualne tudi v današnjem času. Učiteljevo delo je specifično in ga ni možno enoznačno uvrstiti ne v standardni 8-urni, niti v 40-urni delavnik. S tem v Poslanski skupini Stranke modernega centra soglašamo. Temu naravnost sledi tudi spremenjena kolektivna pogodba, ki ustrezno priznava specifiko pedagoškega dela. Temeljni cilj je torej dosežen – na sistemski ravni je zagotovljena celostna, jasna in enotna ureditev delovnega časa učiteljev v slovenskih šolah. S tem se je končalo več let trajajoče nezadovoljstvo pedagoških delavcev, saj je končno določeno, kako naj na šolah merijo delovni čas in obveznosti učiteljev, da bo to enako povsod v državi in enako za vse. Dogovorjene opredelitve delovnega časa tudi ne bo možno enostransko spreminjati, kar je pomemben doprinos za pravno varnost naših učiteljic in učiteljev. Ne nazadnje je s tem storjen tudi pomemben premik naprej in navzgor v smislu zaupanja v učiteljski ceh, njihov ugled in izvajanje njihovega dela. Nova ureditev delovnega časa učitelja se je začela izvajati s tekočim šolskim letom. Na implementacijski ravni se je kot običajno pojavilo nekaj poporodnih težav in nejasnosti. Vsaka nova, sploh pa korenita sprememba se lahko v svojem izvajanju sooča z začetnimi problemi, za katere pa je pomembno, da jih bodo vsi vključeni sproti odpravljali. Zato pri tem pričakujemo resen angažma tako resornega ministrstva kot tudi sindikalnih predstavnikov, da bodo učiteljem in šolam nudili vso potrebno podporo pri razreševanju odprtih nejasnosti. Ker so se o vsebini 120., 121. in 122. člena Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja neposredno dogovorili že prejšnja vlada in sindikati s področja vzgoje in izobraževanja, ki jo člani, naši učiteljice in učitelji, spremenjeno ureditev, uporabljajo pri vsakdanjem delu, bomo v Poslanski skupini Stranke modernega centra tudi danes glasovali za to, da avtentična razlaga ni potrebna. Hvala.
Hvala lepa. Stališča Poslanske skupine Nova Slovenija – krščanski demokrati bo predstavila gospa Ljudmila Novak. Izvolite.
Lep pozdrav! Razprava o delovni in učni obveznosti učiteljev ima že zelo dolgo brado. V določenih časovnih obdobjih se pojavijo pritiski nekaterih, da se delovni čas učitelja bolj strogo uredi. Ti pritiski se pojavljajo najprej v tistih ustanovah, kjer so zaposleni ne samo učitelji, pač pa tudi vzgojitelji, terapevti in druge osebe. Konkretneje, poziva se, da se učiteljem predpiše obvezna osemurna prisotnost na delovnem mestu. Tudi poslanci nimamo predpisanega osemurnega delovnika, ker je narava našega dela specifična. Enkrat delamo, drugič manj, enkrat sedimo v parlamentu pozno v noč, drugič smo na terenu, obiskujemo prireditve, tudi ob sobotah in nedeljah se srečujemo z državljani ali se pripravljamo na seje in študiramo zakone. V Novi Sloveniji menimo, da je učiteljski poklic v sodobni družbi bistveno drugačen od ostalih poklicev in se mu zaradi tega priznava posebnosti. Učiteljski poklic ne obsega le pouka oziroma dela z učenci in dijaki v razredu. Delo učitelja obsega tudi neposredno in posredno pripravo na pouk, pripravo in ocenjevanje pisnih nalog, pripravo in izvedbo govorilnih ur, roditeljskih sestankov, prisotnost in sodelovanje na konferencah ter vseživljenjsko izobraževanje. Ne nazadnje potrebuje učitelj tudi dovolj kvalitetnega počitka, saj je delo z učenci ali dijaki zelo zahtevno, kdaj pa kdaj tudi psihično zelo naporno. Učitelj mora biti že od nekdaj, danes pa še posebej, široko razgledan, izkušen, dobro pripravljen in izrazito multidisciplinaren. Vse to je potrebno, če želimo, da bo lahko generacijo učencev in dijakov pripravil za usvojitev kompetenc 21. stoletja. Če pa pomislimo še na vzgojo, ki je izredno pomemben del šolskega procesa in učiteljskega dela, pa vidimo veliko potrebo po dodatnih znanjih učiteljev, da bodo lahko uspešno reševali zahtevne in čedalje težje vzgojne probleme sodobne šole. V nekaterih evropskih državah že čutijo veliko pomanjkanje učiteljev, ker je to delo specifično in vse prej kot lahko. Samo tisti, ki čutijo delo učitelja kot svoje poslanstvo, zdržijo in so lahko tudi uspešni učitelji. Za nekatere je privlačen tudi delovni čas učitelja, sicer bi že zdavnaj ta poklic zapustili. Vlada in Zakonodajno-pravna služba ocenjujeta, da se je v času od vložitve predloga za avtentično razlago področje ustrezno uredilo s spremembami in dopolnitvami Kolektivne pogodbe za dejavnost vzgoje in izobraževanja v Republiki Sloveniji. V Novi Sloveniji pa predlagamo, da pristojno ministrstvo čim prej pripravi zakon o učiteljih, ki bo lahko uveljavil bolj primerne in tudi strokovne rešitve. Trenutna ureditev, ko je položaj učiteljev vezan na Zakon o delovnem razmerju, namreč ni več ustrezna zaradi specifičnih značilnosti učiteljskega poklica.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Liste Marjana Šarca bo predstavila Lidija Divjak Mirnik. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči. Lepo pozdravljene kolegice, kolegi! Spoštovani predstavniki Vlade, Državni svet. Državni svet Republike Slovenije je v letu 2017 vložil predlog za sprejem avtentične razlage 120., 121. in 122. člena Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja, s katerim naj bi natančneje določil tudi dovoljeni tedenski obseg učne obveznosti za posamezne kategorije učiteljev. Vendar se je v vmesnem času s spremembami in dopolnitvami kolektivne pogodbe za dejavnost vzgoje in izobraževanja v RS, ki so začele veljati 26. avgusta in se začele uporabljati 1. septembra 2018 dalje, spremenila tudi ureditev delovnega časa in delovne obveznosti učiteljev ter drugih strokovnih delavcev v osnovnem in srednjem šolstvu, tako da je sedaj urejena dovolj določno, da je predlog avtentične razlage postal pravzaprav nepotreben. Socialni partnerji so poenotili različne razlage izpostavljenih zakonskih členov in postavili tudi jasen normativni okvir glede delovnega časa in delovne obveznosti učiteljev kot takšnih. Prav tako so v sodelovanju s sindikati potekale predstavitve v novostih, ministrstvo pa je podalo tudi dodatne usmeritve in navodila o izvajanju le-teh. Tudi Vlada Republike Slovenije in Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora sta podali mnenje, da ne podpirata sprejema avtentične razlage. Zato v skladu z vsem povedanim kljub temu, da poslanci Liste Marjana Šarca nismo takrat neposredno odločali o mnenju, ki ga je sprejel odbor v prejšnji sestavi aprila 2018, kot smo danes že slišali, v Poslanski skupini LMŠ podpiramo predlog sklepa, da se ne sprejme avtentična razlaga k omenjenim členom zakona o organizaciji, financiranju vzgoje in izobraževanja. Bi pa ob tem kljub temu poudarila, da je treba danes upoštevati, da je učiteljski poklic drugačen, da je dostikrat zelo težak, in da je treba imeti nove, drugačne kompetence, kot so jih imeli učitelji nekoč. Če želijo učitelji biti uspešni, potrebujejo tudi drugačne prijeme in tukaj je treba tudi vse učitelje v državi podpreti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine SD bo predstavil mag. Marko Koprivc. Izvolite.
Hvala lepa, podpredsednik za besedo. Spoštovana državna sekretarka, spoštovani predstavnik Državnega sveta, lep pozdrav vsem skupaj, spoštovane poslanke in poslanci! Državni svet je v začetku julija lanskega leta vložil v zakonodajni postopek predlog za sprejem avtentične razlage 120., 121. in 122. člena Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja. Namen avtentične razlage je bila natančnejša določitev dovoljenega tedenskega obsega učne obveznosti za posamezne kategorije učiteljev. Predlagatelj je kot povod za vložitev in sprejem avtentične razlage navedel občasne zahteve, da je treba tudi učiteljem določiti obvezno osemurno prisotnost na delu ter izsledke revizijskega poročila Računskega sodišča iz januarja 2016, iz katerih izhaja dolžnost natančne časovne opredelitve celotne delovne obveznosti učiteljev. Dejstvo je, kot je bilo že povedano, da je učiteljski poklic specifičen in da ima učiteljsko delo svoje posebnosti. Njegova delovna obveznost nikakor ne vključuje le učne obveznosti, kamor prištevamo pouk ter druge oblike dela z učenci in dijaki. V delovno obveznost učitelja sodi tudi njegova priprava na pouk, popravljanje in ocenjevanje nalog ter drugo delo, ki je nujno za zagotavljanje nemotenega in kvalitetnega izvajanja izobraževalnega programa. S 1. septembrom 2017 so bile uveljavljene spremembe in dopolnitve kolektivne pogodbe za dejavnost vzgoje in izobraževanja, ki so stopile sicer v veljavo s septembrom 2018 in na podlagi katerih je ureditev delovnega časa in delovne obveznosti učiteljev in drugih strokovnih delavcev v osnovnem in srednjem šolstvu urejena dovolj določno. Socialni demokrati smo zadovoljni, da so v novi ureditvi delovnega časa učiteljev socialni partnerji poenotili različne razlage omenjenih členov ter zakona ter postavili jasen normativni okvir glede delovnega časa in delovne obveznosti učiteljev. Posledično je seveda postalo predlagano sprejetje avtentične razlage nepotrebno. Na podlagi navedenega bomo v Poslanski skupini Socialnih demokratov podprli predlog Odbora za izobraževanje, znanost, šport in mladino, da se avtentična razlaga 120., 121. in 122. člena Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja ne sprejme. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. O predlogu matičnega delovnega telesa, da se predlog za sprejem avtentične razlage ne sprejme, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 25. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 25. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PETEGA POROČILA O POLOŽAJU ROMSKE SKUPNOSTI V SLOVENIJI. Poročilo je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnitev obrazložitve poročila dajem besedo predstavniku Vlade mag. Stanku Baluhu, direktorju Urada Vlade Republike Slovenije za narodnosti. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, spoštovane poslanke in poslanci, spoštovani kolegi Vlade Republike Slovenije. Pred nami je Peto poročilo Vlade Republike Slovenije o položaju romske skupnosti, ki ima pravno podlago v Zakonu o romski skupnosti in v nacionalnem programu ukrepov za obdobje 2017–2021. Pripravo petega poročila je koordiniral in vodil Urad Vlade Republike Slovenije za narodnosti. Poročilo samo je bilo obravnavano tudi v posameznih organih v Državnem zboru in to poročilo je potrdila tudi Vlada Republike Slovenije kot tudi vladna komisija za romska vprašanja. Samo poročilo je sestavljeno iz osrednjega dela in pa tudi prilog. Osrednji del poročila zajema informacije o pomembnejših aktivnostih, kot so priprava predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o romski skupnosti, sprejem in priprava nacionalnega programa za Rome za obdobje 2017–2021 ter delo vladne komisije. V tem osrednjem delu je tudi pregled uresničevanja obveznosti pristojnih ministrstev in vladnih služb, pa tudi informacija o aktivnosti Sveta romske skupnosti Republike Slovenije kot krovne organizacije romske skupnosti v Sloveniji in tudi poročilo o samoupravnih lokalnih skupnostih, kjer Romi živijo. V prilogah sledi podrobnejše poročilo o uresničevanju nacionalnega programa ukrepov za leto 2017, informacija o sofinanciranju na področju romske skupnosti in pregled sprejetih podrobnih področnih programov in ukrepov tam, kjer Romi živijo. Spoštovani, dovolite mi, da se v tem osrednjem delu dotaknem priprave nacionalnega programa ukrepov 2017–2021, ki poleg problemskih izhodišč in načrtovanih ukrepov zajema tudi predviden sistem spremljanja uresničevanja teh ukrepov, ki je v primerjavi s preteklim obdobjem še dodatno okrepljen in usmerjen predvsem na spremljanje učinka ukrepov v lokalni skupnosti. V celoten proces priprave nacionalnega programa ukrepov je bila vključena romska skupnost prek svojih predstavnikov, kot je bila to že tudi praksa v preteklosti. Prav tako pa je v tem delu sodelovala tudi zainteresirana javnost. Kot drugi del bi se dotaknil tudi pripravo, spremembo in dopolnitev zakona o romski skupnosti, ki ga je obravnaval tudi Svet romske skupnosti dvakrat in je bil tudi v javni obravnavi, potrdila ga je tudi vladna komisija za zaščito romske skupnosti. Oba predloga zakona sta bila tudi enoglasno sprejeta in potrjena. Zakon je sprejela Vlada marca 2018 in ga posredovala v Državni zbor. Žal pa predlog zakona ni bil obravnavan zaradi sestopitve vlade in nedelovanja Državnega sveta. Naj se dotaknem samo nekaterih učinkov, ki jih prinaša zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o romski skupnosti. Ta dejansko odpravlja nekatere pomanjkljivosti veljavnega zakona o romski skupnosti, gre za sestavo krovne organizacije romske skupnosti, kot je Svet romske skupnosti Republike Slovenije, potem velik poudarek je na urejanju bivanjskih razmer romske skupnosti. Poleg tega se s predlogom zakona krepi tudi medresorsko sodelovanje in tudi izvajanje posebnih ukrepov, potrebnih za dvig socialne vključenosti pripadnikov romske skupnosti, nujnega predpogoja za njihovo vključevanje v slovensko družbo. Spoštovani! Romska skupnost je ustavno varovana manjšina. Romi, ki so med nami in živijo z nami, so ranljiva skupina in živijo v naši sredini. Osebno spremljam omenjeno tematiko že vrsto let in lahko rečem, da včasih izgleda vse preveč uradniško in ni napredka. Lahko zagotovim v tej luči, da gre za proces in napredka iz vsakdanjega življenja so tudi vidna. To lahko potrdim sam osebno in tudi to zagotovim. Seveda si želim, da bi pri tem bila tudi romska skupnost bolj aktivna, da bi se tudi romska skupnost odprla in nam zaupala, da jim želimo s pripravljenimi ukrepi iskreno tudi pomagati. Pravim, romska skupnost v celoti. Kajti včasih so določeni posamezniki lahko element, ki se skriva v iskanju lastnih interesov na račun te uboge večine, kar pa je po mojem mnenju tako politično kot tudi strokovno nesprejemljivo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Poročilo je obravnaval Odbor za notranje zadeve, javno upravo in lokalno samoupravo kot matično delovno telo in pripravil predlog priporočila. Besedo dajem članu Predragu Bakoviću za predstavitev poročila odbora. Izvolite.
Predsedujoči, hvala za besedo. Spoštovani predstavniki Vlade, kolegice in kolegi! Odbor za notranje zadeve, javno upravo in lokalno samoupravo je na 1. seji 27. 9. kot matično delovno telo obravnaval Peto poročilo o položaju romske skupnosti v Sloveniji, ki ga je Državnemu zboru na podlagi četrtega odstavka 4. člena Zakona o romski skupnosti v Republiki Sloveniji predložila Vlada Republike Slovenije in je objavljeno na spletnih straneh Državnega zbora. V uvodni predstavitvi poročila je direktor Urada Vlade Republike Slovenije za narodnosti mag. Stanko Baluh povedal, da je urad koordiniral pripravo poročila, ki je bilo pripravljeno skladno z izhodišči, kot jih je potrdila vladna komisija v mesecu novembru 2017 na podlagi prejetih sporočil, prispevkov, ki jih je prejel urad iz posameznih ministrstev in iz posameznih lokalnih skupnosti, kakor tudi Sveta romske skupnosti, obsega aktivnosti na različnih področjih. Dejal je, da urad ugotavlja, da gre za zelo počasen nepredek na določenih segmentih. Poudaril je, da je v vse projekte oziroma vse ukrepe, ki se izvajajo, vključena tudi romska skupnost preko predstavnikov tako na nacionalni ravni kot tudi na lokalni ravni. Predstavnica Državnega sveta, državna svetnica Bojana Potočan, je povedala, da se je Komisija za državno ureditev ob obravnavi poročila pozitivno izrekla o delu urada. Komisija je izpostavila težave, ki se pojavljajo v nekaterih okoljih, kjer se v obstoječa romska naselja naseljujejo Romi iz drugih okolij, in to povzroča napetosti. Omenjena je bila občina Beltinci. V zvezi s tem je pri reševanju teh težav poudarila vlogo urada kakor tudi lokalnih skupnosti. Komisija je poudarila pomen sprejetega novega zakona o romski skupnosti, kjer je bil definiran dodaten ukrep, na primer na področju sociale, izobraževanja, zaposlovanja, in pa definiranja posebnih pravic, ki se vežejo na jezik in kulturo in izhajajo iz mednarodnih standardov in pravic manjšin. Dodatno je poudarila še pomen nadaljnjega delovanja medresorske delovne skupine za reševanje prostorske problematike Romov. Predsednik Zveze Romov Slovenije Jožek Horvat Muc je povedal, da se je položaj Romov na določenih področjih sicer izboljšal, da pa z učinki in rezultati ni povsem zadovoljen. Menil je, da je velikokrat premalo politične volje tako na državni ravni kot tudi na lokalni ravni. Poudaril je, da obstajajo nekatere lokalne skupnosti, ki ne glede na to, ali obstaja nacionalni program za Rome, ali obstajajo zakoni o Romih, ali obstaja 15 področnih zakonov o Romih, se zelo angažirajo, ogromno delajo za romsko skupnost in ji tudi prisluhnejo. Nekatere občine pa na žalost, ne glede na vse sprejete akte, nimajo za to nobenega posluha. Glede zaposlovanja je menil, da bi projekti in programi lahko bili bolj učinkoviti, saj trenutne projektne možnosti zaposlovanja romske skupnosti nimajo dolgotrajnih učinkov. Predsednik Foruma romskih svetnikov Slovenije Darko Rudaš je menil, da je splošno gledano položaj romske skupnosti v Sloveniji nizek, prav tako je nizek tudi ugled Romov v družbi, pri čemer pa se stanje romskega vprašanja izboljšuje. Izpostavil je premike na področju šolstva, kjer tudi predšolska vzgoja dobiva vedno večji pomen. Dejal je, da Forum romskih svetnikov najbolj skrbijo bivanjske razmere v občinah, kjer lokalna skupnost ne vključuje romskih naselij v svoj postavitveni načrt. Po njegovem mnenju se Romov ne sme vzdrževati s socialnimi transferji, ampak s programi ekonomske pomoči, ki bodo pripomogli k njihovi večji ekonomski samostojnosti. Samo tako lahko Romi iz pasivnih prejemnikov storitev prevzamejo vlogo aktivnih iskalcev rešitev. Državna sekretarka na Ministrstvu za izobraževanje, znanost in šport Martina Vuk je poudarila, da je izobrazba ključ, ki lahko človeka popelje iz revščine, socialne izključenosti, ga integrira v skupnost in mu omogoči boljšo prihodnost. V tej smeri izpostavlja dve temeljni usmeritvi ministrstva, to sta učenje jezika in integracija. Posledično se daje močan poudarek na vključevanje romskih otrok v vrtce ter tudi vzpostavljanje posebnih skrajšanih programov, ki se izvajajo v lanskem letu vzpostavljenih večnamenskih romskih centrih. Kot zelo pomembno je izpostavljala povečevanje števila romskih pomočnikov, njihovo izobraževanje in usposabljanje. Izpostavila je precejšen napredek Romov pri pridobivanju tako imenovane sedme stopnje izobrazbe. V razpravi je bila s strani Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke na konkretnih primerih iz lokalnega okolja izpostavljena problematika varnostnih razmer v romskih naseljih ter dejstvo, da veliko Romov svojih otrok še vedno ne pošilja v šolo. Poudarjeno je bilo, da morajo v družbi Romi prevzemati enako odgovornost kot ostali državljani. Poslanki koalicije in stranke Levica so poudarili, da gre pri reševanju romske problematike za izjemno kompleksnost ter izpostavili premajhen napredek, ki je bil v zadnjih letih dosežen na področjih izobraževanja, zaposlovanja, bivanjskih razmer ter glede varnostne problematike. Izpostavili so velike razlike pri tem, kako posamezne občine pristopajo k reševanju romske problematike, posledično pa precej Romov še vedno živi brez vode in drugih osnovnih življenjskih potrebščin. Opozorili so na še vedno [[…]]
Vaš čas se počasi izteka.
Ja, v redu. Hvala. Odbor se je seznanil s Petim poročilom o položaju romske skupnosti v Sloveniji, nato pa na predlog Poslanske skupine Levica, Željka Ciglerja, na podlagi četrtega odstavka 41. člena Poslovnika Državnega zbora z 9 glasovi za in 1 proti sprejel naslednji sklep: Odbor za notranje zadeve, javno upravo in lokalno samoupravo predlaga, da se obravnava Petega poročila o položaju romske skupnosti v Sloveniji, EPA 45-VIII, s predlogom priporočila opravi na seji Državnega zbora. Hvala lepa.
Hvala lepa! Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Levica, Željko Cigler. Izvolite.
Spoštovani poslanke, poslanci, predsedujoči, predstavnici in predstavnik Vlade! Danes obravnavamo poročilo o položaju romske skupnosti. Kljub temu da gre za peto poročilo, ga danes prvič obravnavamo na seji Državnega zbora. Razlog za to pa najverjetneje tiči v enem političnem oportunizmu, ko, prvič, desnica nad romsko skupnostjo enako kot nad drugimi manjšinami zganja desničarski populizem. Skladno z njihovo propagando gre le še za eno skupino ljudi, ki živi na račun preostalih, tako kot to velja za tujce, begunce, migrante izbrisane in vse druge, ki so jim najpogosteje kršene človekove pravice v naši Republiki Sloveniji. Sredinske stranke na drugi strani se diskurzu desnice pogosto ne upirajo ali pa se mu ne znajo postaviti po robu, zato se razpravi najraje izognejo. Pogosto podležejo tudi dejstvu, da podpora romski skupnosti in drugim ob rob družbe potisnjenim skupinam ali pa delavcem v Sloveniji ne prinaša političnih točk. Ravno zato da presekamo ustaljeno prasko, smo v Levici predlagali, da se o položaju romske skupnosti opravi razprava na seji Državnega zbora. Zato da se upremo širjenju strahu in sovraštva, ki se ga poslužuje desnica, in zato da koalicijo prepričamo, da je položaj romskih skupnosti in naših sodržavljanov Romov nujno treba izboljšati. Nekatere ključne rešitve smo že v prejšnjem mandatu predlagali s spremembami krovnega zakona, a mu je takratna koalicija nasprotovala. Vsekakor upamo, da bo v tem mandatu drugače. Da so spremembe zakona nujno potrebne, lahko namreč zaključimo tudi ob prebiranju periodičnih poročil. Položaj romske skupnosti v Sloveniji je slab. Problemi ostajajo iz leta v leto enaki, vemo, kje so problemi, vemo, kako se jih da rešiti. Kljub temu, se ne zgodi nič. Vlada in Državni zbor ne zagotovita ustreznih zakonskih sprememb, država ne zagotovi dovolj sredstev in nekatere občine se trudijo in izvajajo svoje naloge, druge se niti ne potrudijo. Kot izhaja iz poročila na terenu potekajo številni projekti, programi, ukrepi, katerih cilj je izboljšanje položaja romske skupnosti. Imamo različne projekte in programe na področju urejanja bivanjskih razmer, večje vključenosti v izobraževanje in dvig izobrazbene ravni za doseganje večje zaposljivosti in še bi lahko naštevali, a njihova izvedba je prepuščena različnim organizacijam, katerih obstoj pa je odvisen od sredstev države ali pa evropske skupnosti in uspehov pridobljenih sredstev na javnih razpisih. Stanje se zato izboljšuje izredno počasi, ponekod se sploh ne, ali pa se celo slabša. Glede na navedeno, bi se morali vsi skupaj zavedati, da z gasilskimi akcijami stanja na bomo izboljšali. Dolgoročno ga bomo najverjetneje le še poslabšali. Hudim boleznim se namreč ne moreš zoperstaviti zgolj z aspirinom. Potrebna je celostna obravnava z dolgoročno vizijo. Ob tem se takoj zastavi seveda vprašanje, kje bomo vzeli denar. In to je največkrat točka, kjer se vse ustavi. Prepričanje, da za sistemske, dolgoročne in strukturne ukrepe ni denarja, je po naše laž. Ohranjen status quo dolgoročno zahteva neprimerno več sredstev kot pa nenadna odprava vseh največjih težav, s katerimi se zastonj srečujemo in soočamo že leta in leta. Napredek v položaju romske skupnosti bi bil bistveno boljši, kot je predstavljen v poročilu. Da je temu tako, smo lahko ugotovili že prejšnji teden, ko smo obravnavali letno poročilo varuhinje človekovih pravic. Vlada seveda ne bo priznala, da je naredila premalo, da živijo nekateri pripadniki romske skupnosti v neživljenjskih razmerah brez vode, elektrike, komunale, osnovnih življenjskih potrebščin, da so potisnjeni v krog revščine oziroma na rob družbe in da so diskriminirani, pa čeprav je vse to nujni predpogoj za vključevanje v izobraževalni sistem, vključevanje v družbo in možnost za zaposlitev. Velik del romske skupnosti je ravno zaradi onemogočenega dostopa do osnovnih življenjskih dobrin obsojen na začaran krog revščine, iz katerega največkrat ni izhoda. Tudi za njihove otroke ne. Da je država naredila premalo je torej dejstvo. Ne nazadnje nas je Svet Evrope februarja letos opozoril, da bi si Vlada morala bolj prizadevati za izboljšanja položaja Romov. Pozval nas je k sprejetju ukrepov, tudi k prizadevanju boja proti sovražnemu govoru. Enake so bile zaključne ugotovitve Komisije Sveta Evrope za človekove pravice, ki je bila na obisku marca 2017. Romska skupnost uživa posebno zaščito na ravni ustave, ima poseben zakon o romski skupnosti, številne posvete, okrogle mize, projekte, programe. Ampak ta razlika med teorijo in napisanim na papirju in prakso v Republiki Sloveniji, socialni državi, je ogromna. Že če pogledamo različne dele države, je položaj romskih skupnosti od občine do občine med seboj neprimerljiv. So občine, ki izvajajo vse ali pa večino nalog, ki jim jih nalaga zakon, in so občine, ki zakonske zahteve preprosto ignorirajo. Imamo legalizirana komunalno opremljena romska naselja in imamo naselja, ki kljub obljubam in zavezam ostajajo nelegalizirana, komunalno neurejena in v katerih niso izpolnjeni niti osnovni pogoji za človeka dostojno življenje. Imamo primere, ko se zemljišče prodaja skupaj s pripadniki romske skupnosti, ki na njih živijo že več deset let. V nekaterih primerih jih prodajajo celo občine, imamo pa tudi primere, kjer so občine omogočile odkup zemljišč Romov, ki na njih bivajo, in jim omogočile komunalno ureditev, priklop na vodo, elektriko, komunalo. Tam, kjer so ti osnovni pogoji izpolnjeni, se otroci vključujejo v vrtec, v osnovno šolo, izpolnjeni so pogoji za možnost zaposlitve, izobraževanja odraslih. Jasno je torej, da za neurejene razmere, ohranjanje statusa quo in leta se ponavljajoče težave romske skupnosti ni krivo neznanje ali pa finančna in gospodarska slika v državi, krivo je izključno pomanjkanje politične volje. Točno vemo, kje so problemi, točno vemo, katere rešitve so nujno potrebne, a kljub temu že sedet let čakajo na spremembe. V Levici vsekakor pričakujemo, da bo dandanašnja razprava konstruktivna, vlada naj jo vzame kot podlago za pripravo nujno potrebnih sprememb čim prej. V Levici smo zakon, ki rešuje bistven del težav, že pripravili, ga usklajevali v prejšnjem mandatu, ga usklajevali z župani lokalnih skupnosti in predstavniki romske skupnosti. Predstavlja torej dobro podlago, da končno naredimo konkreten korak v smeri izboljšanja položaja romske skupnosti, naših sodržavljanov. In točno to predlagamo z današnjim priporočilom. Predlagamo, da Vlada nemudoma pristopi k ukrepanju za izboljšanje položaja romske skupnosti v Sloveniji ter da v najkrajšem možnem času v sodelovanju s predstavniki romske skupnosti, predstavniki lokalnih skupnosti in drugih deležnikov pripravi ustrezne spremembe Zakona o romski skupnosti. S tem seveda ne mislimo sprememb, ki jih je pripravila vlada Mira Cerarja tik pred odhodom. Predlog je bil slab in bi pomenil korak nazaj. Vlada naj zato pripravi nov predlog, predlog, za katerega osnovo gotovo predstavljajo tudi spremembe, ki smo jih predlagali v Levici. Ko smo zadnjič o tej zadevi govorili tudi ob obravnavi poročila varuhinje človekovih pravic, je bilo tudi izpostavljeno, in to danes izpostavljamo še posebej zato, ker se je na mojo razpravo pravilno oglasila kolegica poslanka Anja Bah Žibertova in rekla, naj ne pogledamo samo, kaj se dogaja v romskih naseljih, ampak tudi v obrobju romskih naselij. To so ljudje, ki živijo na obrobju. V Levici se zavedamo, da pravna in komunalna neurejenost v romskih naselij ogrožata uresničevanje človekovih in posebnih pravic romskih skupnosti oziroma njenih pripadnikov, na eni strani, ampak tudi uresničevanje človekovih pravic in temeljnih svoboščin državljanov, ki živijo v okolici takšnih romskih naselij na drugi. Tako se lahko eni in drugi upravičeno čutijo prizadete tako v svojem dostojanstvu, osebnih pravicah, lastninskih pravicah, enakosti pred zakonom in ne nazadnje tudi v zaupanju v pravno državo. Absolutno se strinjam, da skupaj opravimo obisk in ogled romskih naselij oziroma prebivalcev obromskih naselij in na ta način Levica in SDS skupaj prispevata za to, da se bodo začele pravice romske skupnosti v Sloveniji čim prej in celovito, skladno z zakonom in ustavo, uresničevati. In še nazadnje bi rekel, da zaključim z nekaj ciničnega optimizma. Pomembna neznanka v enačbi še vedno ostaja tudi odločitev Evropskega sodišča za človekove pravice v zadevi Hudorovič ter Novak in drugi proti Sloveniji, kateri pritožnik iz romskega naselja Goriča vas v Ribnici oziroma Dobruška vas v občini Škocjan, problematizirajo tudi okoliščine v zvezi s pitno vodo in sanitarijami. Kakršnakoli že odločitev Evropskega sodišča za človekove pravice v tej zadevi bo, je jasno, da bo pomembno vplivala na reševanje romske problematike v tej državi. In to ne samo v omenjenih dveh naseljih, ampak neposredno tudi v drugih. Sprašujem Državni zbor, ali smo sposobni sami urejati položaj, pravice naših sodržavljanov Romov ali moramo za to počakati na razsodbo Evropskega sodišča za človekove pravice kot se je zgodilo v primeru izbrisanih. Hvala lepa.
Hvala lepa. Izvolite.
Najlepša hvala za besedo, spoštovani gospod predsedujoči. Jaz bi pričakovala od vas, glede na to, da ste tisti, ki vodite to sejo in tudi morate pozorno poslušati, kaj kdo reče tudi v poslanskih stališčih, da bi nemudoma odreagirali, ko je gospod v svojem stališču rekel, da desnica širi strah in sovraštvo v primeru romskega vprašanja. Jaz si tega ne dovolim in vam bom povedala zakaj. Zaradi tega ker leta 2007 je bila Janševa vlada, ki je vpeljala krovni zakon o romski skupnosti. To je bil zakon, ki je celovito reševal romsko vprašanje. Moram povedati, da je takrat k temu pristopila tako Romska zveza Slovenije kot skupnost Romov in so pri tem sodelovali. Seveda so se vmes pojavila kakšna dodatna vprašanja in danes jih želimo reševati. Vendar je tukaj treba tehtati med pravicami in med dolžnostmi. Ampak ne pristanem pa na to, da na takšen način kar tako posplošeno nekoga označujemo, da širi sovraštvo. Ne nazadnje, gospod predsedujoči, jaz sem v prejšnjem mandatu kot predsednica Komisije za človekove pravice sklicala več sej na to temo, in prav romsko prebivalstvo mi je bilo hvaležno in vsi tisti, ki so na tem področju delali, da smo vendarle vzpostavili nek civiliziran dialog s širšo skupnostjo, tudi tistimi, ki se soočajo s težavami z romskim prebivalstvom, da smo res vzpostavili nek potreben dialog tako na eni kot na drugi strani. Kar tako povprek govoriti, da nekdo širi sovraštvo, samo zato ker, ne vem, je to moderno, ker je to fino slišati, je nesprejemljivo. Res je nesprejemljivo. Jaz si tega več ne dovolim. Kot predstavnica Slovenske demokratske stranke in kot Eva Irgl ne širim sovraštva, ne delujem sovražno, ne uporabljam sovražnega govora in si tega preprosto še enkrat ne dovolim. In prosim, da zaščitite mene in tudi moje poslanske kolege ter nemudoma preprečite takšne razprave. Hvala.
Hvala lepa za vaše priporočilo in verjemite mi, nisem poslušal in da ga bom drugič zaustavil. Soglašam z vami. Stališče Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanski demokrati bo predstavil Blaž Pavlin. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, spoštovane poslanke in poslanci! Obstoječi zakon o romski skupnosti, ki je bil sprejet v letu 2007 je prvi predpis, ki je celovito uredil položaj in pravice Romov in romske skupnosti v Sloveniji. Romska skupnost oziroma vsaj večina njihovih združenj priznava, da je prišlo od leta 2007, ko je bilo področje romskih skupnosti zakonsko urejeno, do velikega napredka pri integraciji Romov v lokalna okolja in do njihovega vključevanja v javno in politično življenje. Tukaj poudarjamo, da se srečujemo z izrazito različnimi uspehi pri urejanju teh njihovih pravic po različnih delih Slovenije. V Prekmurju je sobivanje Romov z lokalnim prebivalstvom večinoma neproblematično, medtem ko so na Dolenjskem na tem področju še vedno napetosti, pereča je tudi problematika bivanjskih razmer v romskih naseljih, zlasti zagotavljanje osnovne oskrbe z vodo in elektriko. Nacionalni program ukrepov Vlade Republike Slovenije za Rome za obdobje 2017–2021 še dodatno predvideva izboljšanje stanja. V Novi Sloveniji smo prepričani, da so sedaj obstoječe zakonske podlage za urejanje romske problematike v osnovi ustrezne. Seveda so se pri izvajanju zakona pokazale določene pomanjkljivosti, ki jih bo v bodoče treba odpraviti, vendar premišljeno in ob predhodnem usklajevanju s predstavniki romske skupnosti. Predlog novele Zakona o romski skupnosti, ki ga je vlada Mira Cerarja sprejela 1. marca letos, zaradi njenega odstopa pa ga Državni zbor ni obravnaval, po našem mnenju ni ponujal pravih rešitev. Prepričani smo torej, da še bolj kot noveliranje zakona potrebujemo več narediti na izvajanju obstoječega zakona. Seveda so za te namene potrebna zadostna finančna sredstva in prava volja. Za to področje je vsako leto v državnem proračunu namenjenega premalo denarja. Prevalitev večjega dela tega bremena na stroške lokalnih skupnosti, kot je Vlada predlagala letos, je v obstoječem sistemu financiranja občin nesprejemljivo in tega dodatnega bremena občina enostavno ne bi zmogla. Potencial za pridobivanje dodatnih sredstev v Novi Sloveniji vidimo v boljšem črpanju evropskih sredstev zlasti na področju izobraževanja in kulture,pa tudi na področju socialnega podjetništva, ki je ena od možnosti za povečanje stopnje zaposlenosti Romov. Seveda pa je tudi za ta namen potrebno zagotavljanje določenega dela lastnih sredstev, ki pa jih posamezne romske organizacije, zveze in skupnost, ki so številne in sproščene, nimajo zadosti, vsaj ne za večje projekte. Možnosti bodo romske organizacije morale iskati v povezovanju in skupnem nastopanju. Rešitve ne vidimo v nenehnih socialnih transferjih, ki ne stimulirajo zaposlovanja Romov. Poslanci Nove Slovenije – krščanskih demokratov podpiramo vse napore za ureditev romske problematike, vendar na način, ki bo upošteval interese vseh deležnikov, to je predstavnike romske skupnosti, lokalnih skupnosti, pristojnih državnih inštitucij z različnih področij: izobraževanja, kulture, okolja, zaposlovanja, sociale. Nikakor pa ne moremo pritrditi nekaterim poskusom, da bi morale občine Romom zagotoviti ustrezne bivalne razmere, ali še bolj nesprejemljivim predlogom, da bi uvedli moratorij na zemljišča, na katerih Romi prebivajo. Popolnoma napačno poimenovanje koncepta lastninske pravice. Predlog današnjega priporočila Vlade je seveda dobrodošel, vprašanje pa je, kakšne spremembe bodo posredovane v Državni zbor in kdaj. V Novi Sloveniji bomo predlog priporočila podprli.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije bo predstavil Jurij Lep. Izvolite.
Hvala, podpredsednik. Ministrstvo, kolegi in kolegice! Poročilo o položaju romske skupnosti v Sloveniji je nastalo pod okriljem vladnega Urada za narodnosti. Podlaga za pripravo poročila sta Zakon o romski skupnosti v Republiki Sloveniji in Nacionalni program ukrepov Vlade Republike Slovenije za Rome za obdobje 2017–2021. Tako poročilo zajema informacije o uresničevanju obveznosti na podlagi zakona ter poročanje o uresničevanju nacionalnega programa, vsebuje pa tudi pregled uresničevanja dejavnosti po posameznih ministrstvih in vladnih službah. Na podlagi poročila lahko ugotovimo, da je bilo opravljeno veliko dela številnih deležnikov tako na lokalni kot državni ravni. Položaj romske skupnosti se na nekaterih področjih izboljšuje, seveda pa napredek ni tako izrazit, kot bi si ga želeli. Na tem mestu naj spomnim tudi na opozorila varuhinje človekovih pravic in na dejstvo, da v vseh letih, odkar imamo v Sloveniji inštitucijo Varuha človekovih pravic, še ni bilo poročila, ki ne bi vsebovalo priporočil, povezanih z diskriminacijo romske skupnosti. V Poslanski skupini Desus smo prepričani, da odgovornosti za to ne moremo pripisati le eni strani, temveč tako organom državne in lokalne ravni na eni strani ter romske skupnosti na drugi. Le z učinkovitim sodelovanjem vseh deležnikov bomo prišli do hitrejšega napredka. Na nekaterih področjih je napredek zelo počasen, denimo na področjih izobraževanja, zaposlovanja in urejanja bivanjskih razmer. V Poslanski skupini Desus smo prepričani, da je izobraževanje romske populacije izjemnega pomena. Z boljšo izobrazbo bodo lažje prihajali do zaposlitev in s tem tudi do boljšega socialnega položaja in vključenosti v družbo. Zato podpiramo usmeritev Ministrstva za izobraževanje, znanost in šport, da se mora na tem področju delati še pred vstopom otrok v šolo. Pomembno je namreč, da se čim več romskih otrok vključuje v vrtce, ker bi se še pred vstopom v šolo dobro naučili slovenskega jezika, kar bi jim seveda bistveno olajšalo spremljanje šolskega procesa. V pripravi je sprememba strategije vzgoje in izobraževanja Romov v Republiki Sloveniji in v Poslanski skupini Desus verjamemo, da bo pripomogla k izboljšanju stanja na tem področju. Sicer pa je po drugi strani že viden napredek pri doseganju visoke stopnje izobrazbe, kar kaže tudi na to, da se visoko izobraženi Romi povezujejo v svojem akademskem klubu. S tem upamo, da se bodo bolje vključevali tudi v delovni proces in v družbo nasploh. Pereča pa je tudi problematika bivanjskih razmer, in sicer so nekatera romska naselja še vedno brez vode in elektrike, vendar pa je na tem področju opazen tudi napredek. V veliko romskih naseljih je bila v preteklih obdobjih že urejena primerna infrastruktura, seveda pa so razlike tudi med regijami. Večji napredek je viden recimo v romski skupini, ki živi v Prekmurju, manjši pa na Dolenjskem in v Beli krajini. Glede predlaganega priporočila naj povem, da tudi v Poslanski skupini Desus pričakujemo, da bomo v najkrajšem možnem času na poslanske klopi prejeli predlog novele Zakona o romski skupnosti v Republiki Sloveniji. Kot vsi vemo, je bil v prejšnjem mandatu v zakonodajni postopek že vložen Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o romski skupnosti v Republiki Sloveniji, ki pa potem zaradi zaključka mandata ni bil obravnavan. V Poslanski skupini DeSUS menimo, da je treba čim prej sprejeti novelo zakona predvsem zato, ker bodo sprejete bistvene spremembe med drugim tudi v sestavi krovne organizacije romske skupnosti, Sveta romske skupnosti Republike Slovenije, hkrati pa se bodo odpravile pomanjkljivosti trenutno veljavne določbe 5. člena zakona, ki se nanaša na ureditev bivanjskih razmer. V Poslanski skupini DeSUS smo prepričani, da so z angažiranjem vseh deležnikov tako na lokalni ravni kot na državni ravni ter tudi predstavnikov romske skupnosti možne bistvene izboljšave in doseganje hitrejšega napredka v vseh področjih. V Poslanski skupini DeSUS bomo predlog priporočila podprli. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavil Dušan Šiško. Izvolite.
Hvala za besedo, podpredsednik. Spoštovani gostje, spoštovan gospod mag. Baluh, spoštovani kolegice in kolegi! V imenu Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke pozdravljam obravnavo Petega poročila o položaju romske skupnosti še posebno zato, ker so sami želeli, da imamo to predstavitev. Tudi sam mislim, da lahko le v odprti razpravi in izmenjavi mnenj naredimo korak naprej. A pri tem pa moramo biti odkriti in pošteni, ne pa da izpostavljamo samo dosežke in zglede tistih območij v Sloveniji, kjer ni večjih težav z Romi, in da hvalimo strokovne službe in posameznike, ki živijo na račun Romov in njihovih proračunov. Če namreč gledamo dokumente, ki so stari že pol stoletja ali več, lahko ugotovimo, da na nekaterih območjih, kjer živijo Romi, nismo naredili bistvenega napredka pri njihovem vključevanju v skupnost vseh občanov. Preden nadaljujem, moram nekoliko popraviti podatek v poročilu oziroma njegovi Prilogi 4, saj je občina Krško, iz katere tudi prihajam, pred mesecem dni sprejela strategijo reševanja romske problematike v občini Krško za obdobje 2018–2022. Čeprav je nekoliko zamujala s formalnim pogledom, pa je dejansko to občina, ki je v zadnjih letih naredila zelo veliko za reševanje romskega vprašanja. Kljub temu se iz navedenega dokumenta vidita pesimizem in nemoč, ki sta zelo zgovorna in pomembna tudi za našo razpravo. Iz njega je razvidno, da so v občini Krško vzpostavili dve legalizirani naselji z dostopom do pitne vode, elektrike, organizirano predšolsko vzgojo v samem naselju, na drugi strani pa so se, kot opozarja občina, na kmetijska zemljišča naselili Romi, ki živijo v improviziranih bivališčih, ki si električno energijo proizvajajo z agregati, pitno vodo pa imajo na voljo iz skupne cisterne, kamor vodo dostavlja občina z gasilskimi cisternami. Kot ugotavljajo na občini, je položaj posameznikov znotraj romske skupnosti zelo različen tako z vidika premoženja, ki ga posedujejo, kot z vidika odnosa do okolja in do drugih pripadnikov svoje skupnosti, predvsem žensk in otrok. Skupno pa jim je, da so brez izobrazbe ali z nizko stopnjo izobrazbe, običajno je to nedokončana osnovna šola, večinoma nezaposleni in prejemniki socialnih transferjev. Poseben problem predstavljajo mladostniki v obdobju, ko izgubijo pravico do osnovne šole. Redki končajo osnovno šolo in nadaljujejo z izobraževanjem na srednji šoli. Gre za populacijo, ki je prepuščena sama sebi, starševski nadzor je minimalen. Mladi padejo pod vpliv starejših, ki opravljajo dejavnosti na meji kriminala. Na ta način tudi mladostniki postajajo neobvladljivi in nepredvidljivi. Osnovne vrednote so jim denar, avtomobili in mobitel. Tako je navedeno v dokumentu, ki so ga sprejeli na občinskem svetu v Krškem pred mesecem dni, torej gre za sveže, aktualne podatke, ki govorijo drugače, kot očitno meni Vlada in njene službe. O težavah in neusklajenosti priča tudi zapis v poročilu na strani 28, kjer sta med pozitivnimi primeri navedeni občina Kočevje in občina Krško. Ta si je v primeru dveh naselij, ki nista predvideni za legalizacijo, do sedaj prizadevala pomagati trem družinam, da so se vselile v neprofitna stanovanja. Za eno družino pa si prizadeva pridobiti stanovanjsko hišo v eni izmed vasi. Občina je podoben model reševanja bivalnih razmer poskusila predstaviti državi in se s takšnim projektom prijavila na javni razpis Ministrstva za gospodarstvo, razvoj in tehnologijo v letu 2016, vendar brez uspeha, saj takšen pristop ni bil med upravičenimi nameni sofinanciranja v okviru tega razpisa. V Slovenski nacionalni stranki zato menimo, da dosedanje politike in programi za reševanje romske problematike niso bile uspešni tam, kjer bi bile najbolj potrebne, in to kljub precejšnjim vloženim finančnim sredstvom, ker za sedaj ni videti bistvene spremembe in predvsem ker očitno odgovorni ne razumejo ali nočejo razumeti problema na terenu. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavila Anja Bah Žibert. Izvolite.
Hvala za besedo. Predsedujoči, naj odgovorim kolegom iz Levice. Jaz v stališču ne mislim polemizirati tako kot vi. Za to je čas v razpravi. Bom pa predstavila stališče Slovenske demokratske stranke. Najprej pa nekaj besed o vladi Mira Cerarja, kajti ta je bila pristojna in odgovorna za pripravo poročil za pretekla štiri leta glede položaja romske skupnosti v Sloveniji. Zakon o romski skupnosti v Repliki Sloveniji je povsem jasen. Vladi nalaga, da Državnemu zboru enkrat letno poroča glede uresničevanja obveznosti iz naslova omenjenega zakona. Zato je na mestu vprašanje, kaj je Vlada počela v letih 2015 in 2016, ko gre za vprašanje romske problematike oziroma uresničevanja zakonskih določil, saj poročil ni pripravila. Vlada od lokalnih skupnosti ter državljank in državljanov Slovenije na eni strani pričakuje in zahteva, da zakon spoštujejo, na drugi strani pa ga sama preprosto ignorira. Pri tem gre še za kako pomembna vprašanja, ki se tičejo tako življenja romskega kot tudi ostalega prebivalstva. Danes tako obravnavamo peto poročilo o položaju romske skupnosti v Sloveniji, ki ga poleg pristojnega odbora na podlagi sklepa obravnava danes tudi zbor. Tisti, ki smo se tem poročilom posvečali že v preteklosti in ne le tokrat, lahko z zaskrbljenostjo ugotovimo, da bistvenega in nujnega napredka na področju romske problematike praktično ni. Še vedno se neprestano vrtimo okoli enih in istih vprašanj in problemov. Glede na to, da smo v zadnjih desetih letih za reševanje romske problematike namenili dobrih 67 milijonov evrov, bi moralo biti stanje na tem področju bistveno boljše. Zato se več kot upravičeno lahko vsi skupaj vprašamo, zakaj so bili porabljeni vsi to milijoni. Že večkrat sem v imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke opozorila, da za uspešno reševanje romske problematike najprej potrebujemo osnovne statistične podatke, ki jih danes še vedno nimamo. Le tako bomo lahko ugotavljali in ocenjevali učinke posameznih projektov in razvoj na posameznih področjih, ki še vedno predstavljajo največ težav. Gre za izobraževanje, zaposlovanje, prostorska ureditev in tudi varnostno vprašanje. Še več o tem bom seveda povedala kasneje v razpravi. V razmislek za nadaljevanje današnje razprave pa naslednje vprašanje: komu služi poročilo, kjer ni niti ene same primerjalne tabele o položaju in napredku na področju romske problematike? Niti ene sama tabele! Naj zaključim to stališče še z bistvenim sporočilom. Za uspešno reševanje romske problematike ni dovolj, da govorimo samo o pravicah romske skupnosti. Začeti je potrebno govoriti tudi o dolžnostih Romov in njihovem zavedanju, da smo pred zakonom vsi enaki. Pri tem je odgovornost temeljnega pomena. Le tako bo njihova integracija zares uspela.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Lista Marjana Šarca bo predstavila Karla Urh. Izvolite.
Spoštovani vsi prisotni! Med romskimi skupinami oziroma skupnostmi v Sloveniji so velike družbene razlike, ki temeljijo predvsem na okoliščinah in razmerah, v katerih te skupine prebivalstva živijo, pa tudi na njihovih kulturnih praksah in sprejetosti v lokalnem okolju. Največkrat so tam močni stereotipi in predsodki. V povprečju je v Prekmurju družbeno-ekonomski položaj romskega prebivalstva boljši kot na Dolenjskem, v Posavju in Beli krajini oziroma preostalih okoljih, kjer ti prebivalci živijo. Razlike v družbeno-ekonomskem položaju, načinu življenja, izobrazbi, zaposlenosti, verski pripadnosti in šegah ter navadah so velike tudi med tako imenovanimi netradicionalno naseljenimi pripadnicami in pripadniki romske skupnosti, ki večinoma živijo v večjih mestih, na primer: Ljubljana, Maribor, Celje, Velenje, Jesenice. V povprečju romsko prebivalstvo uvrščamo v najnižje socialne sloje, za katere je značilna revščina. Čeprav je tudi romska skupnost notranje razslojena, je ne glede na to, socialni status romskega prebivalstva v večini primerov še vedno izrazito nižje od socialnega statusa večinskega prebivalstva. Neugoden družbenoekonomski položaj pripadnikov romske skupnost je povezan z revščino, nizko stopnjo izobrazbe, visoko stopnjo brezposelnosti, neprimernimi bivanjskimi razmerami, slabim zdravstvenim stanjem in predsodki ter stereotipi o Romih. Ti negativni dejavniki, katerih vzroki in posledice so medsebojno tesno povezani in prepleteni, ustvarjajo zaprt krog izključenosti, iz katerega pripadnice in pripadniki romske skupnosti sami ne morejo ali zelo težko izstopijo. Posledično nimajo družbene moči, so zunaj dogajanja, trajno odrinjeni na družbeni rob in odvisni od socialnih pomoči. Tudi med sabo so nepovezani, razdrobljeni po naseljih in večinoma neorganizirani oziroma je njihova organiziranost strukturirana v lokalni romski skupnosti, ki je največkrat omejena na posamezno naselje, lahko pa se povezujejo družine iz več naselij in regij. Pogosto se torej zgodi, da so tisti, ki so začeli prevzemati naprednejše norme in pravila, onemogočeni v lastni sredini. Ko so obravnavani, so obravnavani kot problem, ki ga je treba obvladovati in ne reševati. Ti problemi in potrebni ukrepi so lahko integracijskih, nadaljevalni in tuji razvojni, odvisno od potreb v regiji. Razlike niso samo med regijami, ampak so tudi med tako imenovanimi lokalnimi skupnosti v regiji ali celo med naselji ali deli naselij v okviru ene lokalne skupnosti. Prav iz teh razlogov je za doseganje napredka na tem področju poleg vladnih ukrepov nujno ukrepanje na lokalni ravni, pri čemer je ključno izhodišče dejansko stanje v posameznem okolju. V Listi Marjana Šarca pozdravljamo opravljano delo s strani urada Vlade Republike Slovenije, ki je potekalo v zadnjih letih in je omogočilo ključne spremembe in dopolnitve v Zakonu o romski skupnosti v Republiki Sloveniji. Sprejeti je treba zakon o romski skupnosti, ki je bil nekako prekinjen zaradi odstopa prejšnje vlade. Nov zakon o romski skupnosti bo omogočil ključne rešitve za izboljšanje položaja romske skupnosti. Pozdravljamo tudi sprejetje nacionalnega programa ukrepov Vlade Republike Slovenije za obdobje 2017– 2021, ki je določil pomembne smernice na različnih področjih, ki so ključne za romsko skupnost v Sloveniji. Na področju izobraževanja opažamo pozitivno povečanje zgodnega vključevanja romskih otrok v izobraževalni sistem. Pri tem pa je treba z vso zavzetostjo obravnavati skrb posameznika, Zveze Romov Slovenije in tudi predsednika, ki je opozoril na porast premeščanja romskih otrok v šole s prilagojenim programom. Opaziti je povečanje vključenosti Romov v aktivne politike zaposlovanja. V sklopu strategij in resolucij so se izvajali projekti, da bi izboljšali položaj Romov na trgu dela. Ti projekti so se nanašali na uspešen vstop na trg dela, na primer Romska hiša, in k spodbujanju socialnega podjetništva v okviru vzpostavitve treh socialnih podjetij. Ne moremo pa se strinjati z očitki predsednika Zveze Romov Slovenije, da projekti in pa projektne možnosti zaposlovanja romske skupnosti nimajo pogojev za dolgotrajne učinke. Na področju socialne vključenosti Romov so se izvajali projekti v okviru ciljev in ukrepov, izpostavljenih v strategijah in resolucijah, kjer so bili in bile izpostavljene ranljive skupine, zlasti otroci in mladostniki. Poudariti moram tudi projekt opolnomočenja romskih žensk iz leta 2015, saj je omogočil boljše informiranje ter krepitev vloge žensk in s tem prispeval k večji enakopravnosti romskih žensk in deklic. Za povečevanje vključenosti Romov v poznejše obdobje izobraževalnega sistema pa je predvsem pomembna vloga s strani podajanja informacij Romom o pogojih za pomoč štipendiranja. Zdravstveno varstvo. Delovali so številni projekti, delavnice, konference z namenom ozaveščanja in informiranja romske skupnosti o zdravju in uveljavljanju pravic do zdravstvenega varstva. Še posebej je bila namenjena pomoč informiranja in skrb za mladostnice, ženske in otroke. Sofinanciralo se je 11 projektov v letih 2016 in 2017, ki so prispevali k izboljšanju bivanjskih razmer Romov. Predsednik Foruma romskih svetnikov je tudi pohvalil dobre prakse integracije Romov v prostor, vendar izpostavil tiste občine, kjer lokalna skupnost ne vključuje romskih naselij v poselitveni načrt. Ministrstvo za kulturo je financiralo od leta 2015 do leta 2017 251 projektov. Poleg tega so bili financirani programi radiotelevizije, ki so pripomogli k ozaveščanju javnosti o romski kulturi in jeziku. Zakon o varstvu pred diskriminacijo iz leta 2016 je izpostavil ključno vlogo policije, več partnerskega sodelovanja z lokalno skupnostjo, državnimi organi in civilno družbo, večji občutek varnosti, večje zaupanje v delo policije ter učinkovito preprečevanje in preiskovanje kriminala. Pomembno je tudi sodelovanje policije z Romi v okviru nacionalne platforme za Rome. Zagotovo je za uspešno vključevanje pripadnikov romske skupnosti v širšo družbeno skupnost treba vzpostaviti stalen dialog in sodelovanje med lokalno skupnostjo, romsko skupnostjo in državo. Poslanska skupina LMŠ, Liste Marjana Šarca ugotavlja, da integracijska politika države do Romov poteka na solidni ravni in da bistveno ne zatira pogojev, ne ohranja njihove kulturne identitete, ki se manifestira skozi različne oblike umetniškega in siceršnjega ustvarjanja. Romi so državljani Republike Slovenije tako kot smo vsi ostali, ne glede na raso ali versko prepričanje. Vsak državljan ima pravico zahtevati, vendar tudi dolžnost prispevati.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavil Predrag Baković. Izvolite.
Predsedujoči hvala za besedo. Spoštovani predstavniki Vlade, kolegice, kolegi še enkrat, hvala za besedo. Poslanska skupina Socialnih demokratov pozdravlja predlog Odbora za notranje zadeve, javno upravno in lokalno samoupravo, da se Peto poročilo o položaju romske skupnosti v Sloveniji obravnava na plenarni seji Državnega zbora. Ocenjujemo, da so izzivi na področju reševanja problematike romske skupnosti tako kompleksni, da ta tema zahteva veliko pozornost in sprejetje učinkovitih ter sistemskih ukrepov. Po oceni, ki izhajajo iz ocen občin, centrov za socialno delo in drugih državnih inštitucij, v Sloveniji živi nekje med 7 do 10 tisoč Romov. Pravna podlaga za urejanje položaja romske skupnosti je opredeljena v ustavi, poleg tega pa imamo področje romske skupnosti posebej urejeno v Zakonu o romski skupnosti v Republiki Sloveniji. Pomembno je poudariti, da nobena druga od 28 držav članic Evropske unije, tega področja nima urejenega s posebnim zakonom, kar ocenjujemo kot posebnost in hkrati kot pokazatelj, da država želi urediti stanje na področju romske skupnosti. Vlada Republike Slovenije je lani sprejela nov nacionalni program ukrepov za Rome za obdobje 2017–2021, katerega cilj je izboljšanje položaja ter pospeševanje socialne vključenosti pripadnikov romske skupnosti. V okviru Vlade Republike Slovenije se s problematiko ukvarjata Urad za narodnosti, ki je nacionalna kontaktna točka za Rome v Sloveniji in Komisija za zaščito romske skupnosti. Ustanovljena je bila tudi medresorska delovna skupina za reševanje prostorske problematike Romov, ki po naši oceni odlično opravila svoje delo in pripravila ustrezna priporočila. Ta priporočila bi bilo treba obravnavati na ustreznih odborih in jih uporabiti pri določitvi sistemskih ukrepov. Izzive na področju romske skupnosti bi po naši oceni lahko strnili nekako v štiri kategorije, ki so med seboj neločljivo povezane in imajo hkrati ena na drugo neposreden vpliv. A potrebno se je zavedati, da pri rešitvi romskih vprašanj ne gre zgolj za to, da se določijo ali opredelijo le pravice romske skupnosti, temveč tudi njihove dolžnosti, zlasti pa opredelijo, informalizirajo ustrezni sistemski ukrepi, ki bi pripomogli k ureditvi razmer. Te štiri kategorije izzivov, ki zadevajo romsko skupnost, so bivanjske razmere, izobraževanje, zaposlovanje in varnostne razmere. O tem bo kasneje govora tudi v sami razpravi. Mnenja tako romskih skupnosti kot tudi večinskega prebivalstva so si enotna v tem, da je treba razmere urediti čim prej. In če lahko opredelimo probleme, je mogoče opredeliti tudi sistemske rešitve, ki morajo biti uokvirjene v naš pravni sistem in sprejemljive za vse. Pomembno je tudi, da vse štiri kategorije začnejo urejati istočasno, saj imajo, kot že rečeno, ena na drugo neposreden vpliv. Zato je treba čim prej učinkovito spremeniti Zakon o romski skupnosti, še pred tem pa preučiti poročilo medresorske delovne skupine za reševanje prostorske problematike Romov, ki je opredelila ključne probleme in nakazala tudi rešitve. V vse aktivnosti je treba vključiti tako romsko skupnost samo kot tudi lokalne skupnosti, kjer Romi živijo. Razmere na terenu kažejo, da je sožitje med večinskim prebivalstvom in romskimi skupnostmi zlasti na Dolenjskem milo rečeno okrnjeno. Na tako stanje vpliva več dejavnikov, ki bodo zagotovo nakazani tudi med samo razpravo poslancev. Treba jim je prisluhniti z vso resnostjo in poiskati rešitve. Na odboru smo članice in člani sprejeli priporočilo Vladi, da nemudoma pristopi k ukrepom za izboljšanje položaja romske skupnosti v Sloveniji ter da se v najkrajšem možnem času v sodelovanju s predstavniki romske skupnosti, predstavniki samoupravnih lokalnih skupnosti in drugimi deležniki pripravijo ustrezne spremembe Zakona o romski skupnosti. V Poslanski skupini Socialnih demokratov to priporočilo podpiramo. Prav tako podpiramo in bomo tudi v bodoče podpirali vse ukrepe, ki bodo pripomogli k vzpostavitvi boljših razmer za življenje, bivanje, zaposlovanje in izobraževanje Romov ter hkrati k boljšim medsebojnim odnosom med romsko skupnostjo in večinskim prebivalstvom. Hvala lepa.
Hvala lepa! Preden dam besedo še gospodu Janiju Möderndorferju, ki nam bo predstavil stališča Poslanske skupine Stranke modernega centra, naj povem, ker se je veliko razpravljavcev odpovedalo, naj se pripravijo Karla Urh, Predrag Baković in Lidija Divjak Mirnik. Gospod Jani Möderndorfer, izvolite.
Dober dan! Spoštovani podpredsednik, prosim, če me ne kličete tako, kot to nisem. Moj rojstni priimek se piše drugače, ponavljal ga ne bom več. Ponavljali smo ga že stokrat. Prosim, če se ga naučite, ker drugače bom jaz spremenil vaš priimek in vas bom začel drugače naslavljati. V Poslanski skupini SMC bomo priporočila, ki so bila predlagana temu zboru, seveda podprli. Podprli jih bomo z jasnim razlogom. Danes sem slišal že v samih predstavitvah stališč različne poglede na to, kako se je zakon pripravljal in kaj je bilo narejenega in kaj ne. Dejstvo je, da je Vlada Republike Slovenije v prejšnjem mandatu, je pripravila zakon, ga sprejela in ga tudi poslala v Državni zbor. Celo uvrščen je bil s terminskim planom na aprilsko sejo. Dejstvo je, da se je večina odločila, da bo spremenila oziroma preklicala terminski plan in s tem so padli vsi predlogi, ki so bili uvrščeni v ta terminski plan. Toliko mimogrede o izgovorih, češ, da zakon ni bil dobro pripravljen. O tem niti ni tekla razprava, nihče o tem niti ni odločal, zato o tem danes razpravljati je malce irelevantno. Verjamem pa, da ima vsak svoj pogled in razmišljanja in jih bodo nekateri mogoče danes tudi predstavili v sami razpravi. Zato so ta priporočila nujno potrebna. Vlada ima danes v rokah že pripravljen zakon. Lahko pa ga, ker je suverena, pripravi svoje predloge, spremembe, dopolnitve in ga nemudoma pošlje v Državni zbor. Sam Nacionalni program ukrepov za Rome za obdobje 2017– 2021, ki je bil že večkrat danes omenjen, govori o več stvareh, ki pa so podlaga in usmeritve tudi za vse ukrepe, ki jih Republika Slovenija mora izpeljati. Med njimi, naj jih naštejem, ker so zelo pomembna in bistvena, so problematika izobrazbene ravni, zmanjševanje brezposelnosti, izboljšanje zdravstvenega varstva, četrti, izboljšanje bivanjskih razmer, peti, odprava predsodkov, stereotipov in diskriminacije, šesti, ohranjanje romske kulture, jezika in identitete in sedmi, spodbujanje informacijske in založniške dejavnosti romske skupnosti. To pomeni, da imamo pred sabo ogromno nalog. Poročila so dobrodošla in v spodbudo tako za urad in ne nazadnje vlado in tudi za vse ostale, da na tem tudi delamo. Dejstvo je, da romska skupnost ima svojo posebno težo. Gre za ustavno kategorijo skupnosti, ki ima zato tudi posebno težo. Dejstvo pa je, to si moramo priznati, in verjamem, da bomo v razpravi kar nekaj o tem govorili, da ima vsak svoj pogled, kako se to rešuje. Ampak res vsak. Zato je včasih zelo težko priti na skupni imenovalec. Ta skupni imenovalec pa je, da bi končno prišli enkrat do te točke, da bi to bila samo še ustavna kategorija, nikoli pa ne bi rabili več sprejemati nekih posebnih ukrepov, zato da bi se ukvarjali z romsko skupnostjo. Ne gre za to, da se mi z njo ukvarjamo, kot radi rečemo, ampak gre za to, da je to naša dolžnost, ki jo pač nekateri nočejo ali pa ne razumejo. Na koncu naj povem, da je bil tudi narejen bistven premik. Urad se je s kabineta predsednika premaknil v generalni sekretariat, kar je nujno, če hoče komplementarno in s samimi pripravami in sodelovanjem na različna poročila imeti sodelovanje z vsemi ostalimi ministrstvi. V sami razpravi bomo predstavili in tudi povedali, kako si mi predstavljamo, glede na samo poročilo, določen pogled, kar se tiče določenih korakov reševanja same problematike. Naj pa omenim, kar ste nekateri tudi omenili, vendar naj poudarim naše stališče, ne gre samo za to, to je jasno, da brez deležnikov, ki vstopajo v reševanje teh problemov in težav z romsko skupnostjo, ko govorimo o lokalni skupnosti, državi, nevladnih organizacijah, organih države in vseh ostalih deležnikih, a je treba razumeti tudi drugače. Nekateri pravijo »dajte nam denar in mi bomo delali tisto, kar mislimo, da je prav«. Drugi pravijo, »dajte nam vse, kar potrebujemo, in bomo delali tako, kot je prav«. Enkrat to govori občina, drugič govorijo romske skupnosti same, tretjič govorijo to vsi tisti, ki mislijo, da to znajo dobro reševati. V Poslanski skupini SMC z veseljem sprejmemo to razpravo in bomo tudi z veseljem sodelovali in spremljali pri reševanju samih ukrepov v nadaljevanju.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi razprava o poročilu in o predlogu priporočila. Besedo ima Predrag Baković. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, spoštovani predstavniki Vlade, kolegice, kolegi! Hvala lepa za besedo. Do sedaj nekako smo govorili bolj na splošno – ali pa, če želite, na akademskem nivoju – pa bi sam želel to razpravo spustiti dejansko na neko operativno področje in na tiste stvari, ki pravzaprav tarejo večino članov, tako pripadnikov romske skupnosti kot tudi pripadnikov večinskega prebivalstva. Jaz sam osebno menim, da romska vprašanja poznam celovito. Z njimi se operativno ukvarjam praktično vso svojo poklicno pot in ocenjujem, da so stvari, ki jih bom navedel v nadaljevanju, bistvene za rešitev celotne romske problematike. Kot sem že prej povedal v stališču Poslanske skupine Socialnih demokratov, tudi sam izzive na področju reševanja romskih vprašanj na splošno razvrščam v štiri kategorije, in sicer izobraževanje, zaposlovanje, bivanjske razmere in pa varnostne razmere. Vse te teme so med seboj ključno povezane in neposredno učinkujejo druga na drugo. Izobrazbena struktura Romov je precej nizka. Večina jih niti ne konča uspešno osnovne šole. Razlog za tako stanje pa je dejstvo, da Romi izobrazbe zelo pogosto ne pojmujejo kot vrednoto. Zaradi tega je njihovo obiskovanje pouka neredno, ne vključujejo se v vrtec, vzrok pa je iskati tudi v slabem znanju slovenskega jezika, pomanjkljivi socializaciji otrok, odrinjenosti romskih otrok od otrok večinskega prebivalstva, pa tudi zaradi revščine, neurejenih bivanjskih in socialnih razmer ter pomanjkanja motivacije znotraj romske skupnosti in znotraj posamezne družine. Otroci ponavljajo vzorec staršev. Med njimi obstaja zavedanje, da je moč preživeti tudi brez izobrazbe in brez zaposlitve od socialnih transferjev ter zavedanje o manjših možnostih za zaposlitev. Nizka stopnja izobrazbe ima za posledico veliko brezposelnost pripadnikov romske skupnosti, saj le-ti večinoma niso zaposleni. Osnovne življenjske potrebe pa si zagotavljajo s pomočjo socialnih transferjev, ki jih daje država pravzaprav vsem ljudem, ne samo njim. Živijo v težkih razmerah ter dokaj pogosto se ukvarjajo tudi z legalno, pollegalno pa tudi nelegalno aktivnostjo: zbiranje odpadnih surovin, prodaja le-teh, prekupčevanje, posojanje denarja, tudi za oderuške obresti, izvrševanje kaznivih dejanj in prekrški. Naslednji razlog velike brezposelnosti je predsodek delodajalcev, saj Romi pogosto veljajo za nezanesljivega delavca, delavca, ki je nagnjen k izvrševanju kaznivih dejanj. To je stereotip in tega ne bi smelo biti. Tretji razlog je nezainteresiranost Romov samih za zaposlitev, saj je razkorak med plačo nekvalificiranega delavca in socialnimi transferji zelo majhen. Poleg tega pa obstaja zelo pomemben, četrti razlog, to pa je zadolženost Romov. Gre za zadolženost do države in pa nekih drugih upnikov, podjetij, vendar ta dolg v primeru prejemanja socialne pomoči ni izterljiv. To pa ima za posledico dejstvo, da si zadolženi Romi zaradi grozečih se izvršb ne želijo iskati zaposlitev. Tudi če bi si jo poiskali, pa bi bila zaradi izterjanih izvršb plača v tem primeru zagotovo manjša od socialnih transferjev, česar se zavedajo in zato tudi ne želijo aktivno iskati zaposlitve. Ker so brez redne zaposlitve in imajo majhne prejemke iz socialnih transferjev, si sami niso sposobni urediti bivanjskih razmer. Najbolj kritične bivanjske razmere so v romskih naseljih, tam so njihova bivališča pogosto slaba, z neurejenim statusom, nelegalna, na zemljišču, ki je last občine ali države, redko na zemljišču, ki je last fizičnih oseb. Ta naselja so občine in države skozi desetletja večinoma tolerirale in jih niso urejale ter so tu urejanje prepustile pravzaprav nekako neformalno posamezniku. Naselja se zaradi visoke natalitete Romov širijo, to zbuja pri večinskem prebivalstvu negodovanje in zahteve po omejitvi naselij in ureditvi razmer. Razmere pa se urejajo počasi, vzrok pa je iskati tako v predpisih države in dolgotrajnih postopkih, veliki finančni obremenitvi najpogosteje lokalnih skupnosti in Romov samih, nezainteresiranosti ali celo nasprotovanju posameznih družin oziroma celih romskih skupnosti k urejanju, preselitvi ali celoviti ureditvi posameznega romskega naselja. Temu smo priča ne nazadnje tudi v Kočevju v zadnjem obdobju, kjer poskuša lokalna skupnost intenzivno urejati nelegalno romsko naselje, pa prihaja do uporov različnih predstavnikov romske skupnosti. Posledica vseh teh neurejenih razmer pa je četrta kategorija., to pa so varnostne razmere. Te so še posebej slabe v romskih naseljih, manj pa v romskih družinah, ki živijo izven naselij med večinskih prebivalstvom. V romskih naseljih so pogosto prisotni medsebojni spori. Mnogokrat se ti spori rešujejo z grožnjami, ustrahovanji, fizičnim nasiljem, pa tudi z napadi na življenje. Zaradi tega si Romi, kjer je seveda to mogoče, bivališča v naseljih uredijo tako, da niso preblizu drug drugemu, vendar kljub temu nekako v območju romskega naselja, kajti med njimi zelo hitro lahko pride do sporov. Pogosto zaradi neprimernega obnašanja otrok, kakšnega drugega spora med starši, objestne vožnje posameznikov skozi naselja in podobno. Poleg tega pa se konflikti dogajajo tudi z bližnjih večinskim prebivalstvom. Nekatere najpogosteje moti glasna glasba, razna uporaba pirotehničnih izdelkov, uporaba strelnega orožja, kurjenje izolacije barvnih kovin, neustrezno ravnanje z odpadki, beračenje, priložnostne tatvine in podobno. Taki dogodki povečujejo razkol med romsko skupnostjo in med večinskim prebivalstvom. Policija v večini primerov opravi svoje naloge in trenutno sicer vzpostavi neke normalne razmere, pogosto z represivnimi ukrepi, tako pri kršitvah znotraj naselij, kot tudi izven. A ker večina Romov ni zaposlenih in ker živijo od socialnih transferjev, so izvzeti iz izvršbe, zato do realizacije kazni ne pride. Dolg ne izpuhti, temveč se nalaga in čaka na neke boljše čase, ko bi se socialni status te osebe spremenil in izboljšal – ko bi oseba se zaposlila, nekaj dedovala oziroma prišla do kakšne druge nepremičnine ali premičnine, vendar se to ne zgodi. Seveda se tudi Romi tega zavedajo in zavedajo se svojega dolga. Vam povem iz lastnih izkušenj, veliko je zadolženih od nekaj tisoč evrov pa do nekaj deset tisoč evrov. To so pravzaprav Romi meni sami povedali v času, ko sem bil podžupan v občini Kočevje, ker so si pač poskušali na nek način urejati te razmere, zavedajoč se, da bodo padli pod izvršbo, pa tega potem tudi ne storijo. Na ta način si potem tudi ne želijo na legalen in transparenten način urediti bivalnih razmer in postati nek uraden lastnik teh nepremičnin ali pa tudi premičnih stvari. Denar, kdorkoli ga že ima, hranijo v nogavicah. Ker se zaradi teh okoliščin izogibajo zaposlovanju, tudi pri otrocih ne vzbujajo interesa po zaposlitvi, seveda tudi ne za pridobitev ustrezne izobrazbe. Tako se krog med izobrazbo, zaposlitvijo, bivanjskimi razmerami in varnostnimi razmerami ponavljajoče se vrsti, izhoda pa ni. Hkrati s tem tisti, ki izvršujejo kazniva dejanja in pa tudi prekrške, dobijo nek lažen občutek neke imunitete, torej občutek, da se jim pač ne more nič zgoditi. S tem svoja ravnanja ponavljajo, dolg pa se povečuje. Seveda rešitve obstajajo. Če znamo opredeliti konkretne probleme, bomo znali opredeliti tudi rešitve oziroma se že same nakazujejo. Vendar tukaj ne gre za posamezne ukrepe, gre namreč za sistemske ukrepe, ki se morajo istočasno odvijati na vseh štirih opredeljenih kategorijah. Na področju izobraževanja je treba s sistemskimi ukrepi motivirati starše, da svoje otroke pošiljajo v vrtec in osnovno šolo, ter vzpostaviti tudi ustrezne mehanizme, ki bodo tudi od staršev terjali učinkovito odgovornost za neupravičeno odsotnost otrok od pouka. Sistemski ukrepi bi morali biti regulirani na način, da bodo starši sami spoznali, da je izobrazba nujna, če želijo priti do določenih pravic. Pojavljali so se razni predlogi, takšni in drugačni, kako to vzpostaviti. Eni tudi na način, da bi povezali pridobitev vozniškega dovoljenja z ustreznim nivojem izobrazbe. Poseben program izobraževanja bi bilo treba uvesti tudi za osebe, ki so starejše od 15 let, z namenom pridobitve osnovnošolske, poklicne ali srednješolske izobrazbe, ter jih s sistemskimi ukrepi prav tako motivirati, da bi tak program tudi dokončali. Na področju zaposlitve je takoj nujno treba zagotoviti ustrezen visok nivo dohodka iz zaposlitve, ki bo ljudi stimuliral k aktivnemu iskanju zaposlitve in bo pomenil občuten finančni preskok med socialnimi transferji in plačo nekvalificiranega delavca oziroma drugega ustreznega delovnega mesta. Treba bo na ustrezen način stimulirati delodajalce, da se bodo pogosteje odločali za ponujanje prostih delovnih mest tudi Romom in drugim trajno nezaposljivim ljudem. Glede dolga, ki ga imajo Romi do države in raznih podjetjih, torej neplačane kazni, globe, stroški operaterja mobilne telefonije in še kaj, bo treba sprejeti neke sistemske ukrepe. Prvi med njimi mora biti tak, ki bo učinkovito preprečeval, da bi se jim dolg povečeval. Šele kot bo tak ukrep sprejet in se dolg ne bo več povečeval in bo ta ukrep zaživel, bo treba premisliti tudi, kako ravnati s preteklim dolgom, in se odločiti, ali bo šlo za odpis dolga bodisi da se sklene nek dogovor z njimi o postopnem odplačevanju, s čimer bi se zaradi tega dolga ne bi smelo bistveno posegati v njihov osebni dohodek ali tudi njihove nepremičnine. Ta ukrep bi mora veljati za vse, ne samo za Rome, saj bi z izvzetjem ostalih ljudi le slednje diskriminirali. Glede urejanja bivanjskih razmer je nujno, da se romska naselja kjer je to mogoče, legalizirajo. Tukaj vidim nalogo lokalnih skupnosti, da speljejo postopke legalizacije naselij, vendar bi morala država te postopke poenostaviti, skrajšati in poceniti. Bistveno pa je spoznanje, da romska naselja niso bodočnost, zlasti ne neurejena, ki spominjajo na gete, favele, slame itn. Zato je bistvenega pomena, da se pripravijo razpisi, ki bodo omogočali individualno reševanje bivanjskih razmer posameznikov in ne zgolj komunalno opremljanje naselij. Neracionalno in neučinkovito je na primer komunalno urejanje romskega naselja, kjer so objekti takšni, da nimajo niti ustreznih sanitarij, da bi lahko kanalizacijo kam speljali. Pri svojem delu sem sam prišel do spoznanja, da bi se marsikatera romska družina z veseljem izselila iz romskega naselja med večinsko prebivalstvo, a za to nima ustreznih finančnih pogojev. Zato bi bil po mojem mnenju pravilen pristop ta, da bi se najprej pripravili ustrezni razpisi, ki bi spodbudili individualno reševanje bivanjskih razmer izven naselij, bodisi za nakup zemljišča bodisi za nakup nekega ustreznega bivališča za posameznika ali družine, posledično bi se takrat romska naselja tudi sama zmanjšala. Romi bi začeli živeti med večinskim prebivalstvom, integracija bi bila hitrejša. Šele potem bi se pristopilo k ustreznemu urejanju komunalne infrastrukture tudi v naseljih. Seveda pa je pri tem treba urediti njihovo zadolženost, kajti nima nobenega smisla, da Rom, ki dolguje državi ali pa kdorkoli drug, ki je na socialnih transferjih in mu je treba urediti zadeve na tak način, da mu potem, ko postane lastnik neke nepremičnine, pa to država vzame. Tukaj ni potem nobene logike. Na eni strani dajemo, po drugi strani pa jemljemo. Kot že rečeno, so varnostne razmere v romskih naseljih pa tudi izven njih posledica vseh ostalih neurejenih razmere. Po izboljšanju ostalih treh kategorij se bodo v veliki meri izboljšale tudi varnostne razmere. Treba je pripraviti učinkovite sistemske ukrepe, ki bodo preprečevali večanje dolga posameznikov zaradi izvrševanja nezakonitih dejanj, in ustrezno sanirati pretekli dolg. Hkrati pa bo treba učinkovito obravnavati tudi vse tiste, ki bi kljub vsem ukrepom še vedno kršili predpise in izvrševali nezakonita ravnanja. Na kratko sem nanizal štiri kategorije, ki so bistvene za urejanje romskih vprašanj. Reševanje mora teči vzporedno, vendar realno ne moremo pričakovati takojšnjih pozitivnih rezultatov. Pomembno je, da se s temi ukrepi prične takoj. Za konec naj povem, da sem se kot policist skoraj vso svojo poklicno pot ukvarjal z romsko skupnostjo. Pri tem sem med večinskim prebivalstvom pogostokrat naletel na nezadovoljstvo, negodovanja in takšne ali drugačne oblike nestrpnosti do romskega prebivalstva. A na drugi strani sem s strani romske skupnosti velikokrat naletel na fizične oblike nasilja pripadnikov romske skupnosti nad večinskim prebivalstvom. Na območju, kjer sem deloval, torej v Kočevju, so izvajali fizično nasilje nad večinskim prebivalstvom. Vem za mnogo primerov, ko so in še vedno Romi izvajajo fizično nasilje nad večinskim prebivalstvom, pa tudi nad pripadniki njihove lastne skupnosti. Nekaj primerov zagotovo poznate. Lahko jih tudi naštejem: do smrti pretepen Rom na bencinskem servisu, zaboden občinski svetnik v Kočevju s strani Roma, pretepen podjetnik, ker je poklical policijo, ker je bila prometna nesreča na dvorišču, kjer so imeli Romi prometno nesrečo, pretepen voznik, ki je zaradi nepazljivosti izsilil prednost vozniku Romu. Lahko bi našteval tudi še primere na prireditvah, koncertih, veselicah in še in še. Vendar o tem ne želim govoriti zato, ker bi bil populist, temveč zato, ker med takšnim vedenjem Romov in nestrpnostjo obstaja korelacija. Če poenostavim. Romi so nezadovoljni, zlasti tisti iz romskih naseljih, ki živijo v slabših razmerah kot večinski prebivalci. Vzroke za to sem pa že opredelil. Z opisanim agresivnim vedenjem na nek način izražajo nezadovoljstvo, kar zbuja med večinskim prebivalstvom nasprotno nezadovoljstvo in zaradi teh ravnanj jih ne želijo imeti v svoji bližini. To Romi zaznavajo [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Besedo ima Lidija Divják Mirnik, pripravi naj se Eva Irgl.
Hvala lepa, podpredsednik, za besedo. Nisem Divják, sem pa Dívjak. Ampak pustimo to. Včasih tudi divják, če je treba. Kolega Predrag je pravzaprav opozoril zelo globoko na tematiko, o kateri govorimo. Sama bi bila krajša in bi želela opozoriti kljub temu na dve zadevi. V poročilu lahko preberemo, da napredek vsekakor pri romskih skupnostih je, vendar je poudarek na tem, da je počasen. Ukrepi segajo na različna področja družbenega življenja, s poudarkom na dvigu izobrazbene ravni, zmanjševanju brezposelnosti, izboljšanju zdravstvenega varstva, bivanjskih razmer, odpravam predsodkov, stereotipov in diskriminacije, ohranjanju romske kulture, jezika in identitete. Ti trendi pri vključevanju Romov v vse ukrepe aktivne politike zaposlovanja se mi zdijo zelo zelo pozitivni. Obstajajo pa tudi težave, ker, kot smo lahko slišali, si Romi med seboj zelo nagajajo in nasprotujejo iz takšnih in drugačnih razlogov. Vendar razlike po Sloveniji so pa tudi zelo očitne. Sama poznam romsko skupnost pri Murski Soboti v Pušči ali pa v Mariboru. Te zadeve so definitivno drugačne kot tiste, o katerih je govoril kolega. Pomembno se mi zdi, da je kljub temu na neki deklarativni ravni za Rome relativno dobro poskrbljeno. Če govorim o Mariboru, zagotovo. Vendar pa imamo določene težave, ki jih tudi lokalne skupnosti sproti rešujemo vsaka na svoj način, v skladu s tisto problematiko, ki se v neki določeni lokalni skupnosti pojavlja. Če ne veste, v Mariboru imamo prvo romsko gostilno. Vljudno vas vabim, da jo obiščete in tudi na ta način podprete delo Romov. Golaž je odličen, verjemite mi. Tako da pridite kaj v Maribor pogledat. Se mi pa zdi kljub temu nujno opozoriti še na nekaj, to pa je, da se morajo tudi Romi začeti zavedati, da so polnopravni in enakopravni člani družbe in se ob svojih pravicah zavedati tudi svojih dolžnosti. To se mi zdi ključno, kar lahko preberemo tudi v poročilu. Zato na kratko, predlog priporočila bom seveda podprla, novelo zakona, o kateri ste govorili, pa je verjetno tudi nujno čim prej sprejeti. Predlagam, da jo tudi pripravite in te zadeve uredimo, da bomo lahko rekli, da vsi v Sloveniji živimo enakopravno; imamo enake pravice in enake dolžnosti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naj povem, preden dam besedo gospe Evi Irgl, da so še prijavljeni Dušan Šiško, Željko Cigler, Jani Möderndorfer, Ferenc Horváth in Anja Bah Žibert. Gospa Eva, izvolite.
Najlepša hvala za besedo. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Že prej sem povedala, da smo leta 2007 oziroma mislim, da je bilo tistega leta, da je 1. Janševa vlada pripravila tako imenovani krovni Zakon o romski skupnosti, ki je imel namen, da celovito reši to vprašanje. Gospod Stane Baluh, ki je danes z nami kot direktor Urada za narodnosti, je seveda že takrat bil na tem položaju in je takrat tudi sodeloval pri pripravi tega zakona, ker ga je urad ne nazadnje tudi pisal, lahko mirno pove, da smo takrat v pisanju te zakonodaje vključili tako Forum romskih svetnikov kot tudi Zvezo Romov Slovenije. Takrat so zelo aktivno sodelovali na tem področju in mislim, da smo v veliki meri upoštevali tudi vse pripombe, ki so bile z njihove strani izpostavljene. Vendar pa čez leta, ko pogledamo na to vprašanje, lahko vidimo, da so še vedno odprte stvari. Največji problem pa je v tem, da imamo na eni strani večinsko prebivalstvo, ki se sooča s problemi in težavami na področju, kjer Romi živijo, zlasti če govorimo o Romih, ki živijo na Dolenjskem, in na drugi strani imamo romsko prebivalstvo, ki si nedvomno želi, da bi se njihov položaj izboljšal. Glede na to, da vsi vemo, da so Romi posebna etnična skupnost, ki ima svojo kulturo, jezik, se vsi zavedamo, da je potrebno tudi te običaje, ki jih imajo, negovati in pomagati pri tem, jih spoštovati, o tem ni dvoma, vendar pa je potrebno vedeti, da ko govorimo o pravicah romske skupnosti, se mora romska skupnost zavedati, da ima tudi dolžnosti tako kot tudi državljanke in državljani Republike Slovenije. Kar sama vidim kot velik problem pri tem vprašanju ali pa, bom rekla, kar izziv, je to, da je treba najprej izboljšati izobrazbeno strukturo romskega prebivalstva. To vsakič znova ugotavljamo in tudi opozarjamo tako na odborih, ki so matična delovna telesa za to poročilo, kot tudi na Komisiji za peticije, človekove pravice in enake možnosti, ki je do nedavnega obravnavala ta poročila kot matično delovno telo, potem je to prešlo pod Odbor za notranje zadeve. Ampak vedno znova smo opozarjali, da je treba izboljšati izobrazbeno strukturo, zlasti pa izboljšati obisk romskih otrok v programih predšolske vzgoje. To nedvomno bi pripomoglo k nekemu izboljšanju stanja. Šoloobvezni otroci v rednem izobraževanju bi morali sodelovati pri učnih procesih, kajti vemo pa – in tisti, ki se več časa ukvarjamo s temi vprašanji, vemo, da temu ni tako in da otroci, ki prihajajo iz romskih družin, vse prevečkrat neopravičeno izostanejo od pouka, ampak potem ko pa izpeljemo ta proces osnovnošolski, pa bi morali tudi mlade in odrasle potem vključevati v nadaljevanje izobraževalnega procesa tudi v skladu z načeli vseživljenjskega učenja. Drugi problem, ki ga osebno vidim in potem posledično vpliva tudi na težave, ki ga ima večinsko prebivalstvo z romskim prebivalstvom, zlasti na Dolenjskem, še posebej v naselju Žabjek – ampak verjamem, da več o tem zna povedati tudi kolegica Anja Bah Žibert, ki bolj podrobno stvari pozna, ker je poslanka iz tega območja. Ampak vendarle tukaj lahko rečemo, da bi morali povečati zaposlenost in znižati brezposelnost pripadnikov romske skupnosti. Povedali ste že mnogi, izboljšati zdravstveno varstvo in tako naprej in seveda krepiti kulturne dejavnosti romske skupnosti, kar pa se počne, in tudi ob obeležitvah različnih, tudi romskega dneva. Takrat se tudi v Državnem zboru pa tudi drugod po Sloveniji odvijejo določena srečanja, kjer se krepi ta njihova kultura. Ampak na drugi strani imamo pa potem večinsko prebivalstvo, ki pa se sooča s premajhno socializacijo romske populacije – na to vedno znova opozarjajo –, soočajo se z nespoštovanjem tuje lastnine, v tem primeru njihove lastnine, kar je velik problem. Tudi mi na Komisijo za človekove pravice dobivamo takšne peticije in jih obravnavamo. Govorijo o tem oziroma večkrat povedo, da s strani romskega prebivalstva ni sprejemanja odgovornosti, vsaj ne dovoljšnjega. Da gre za – pri mnogih na tem območju, zlasti Dolenjske – poslabšanje varnosti, reda in miru. Nekaj je že kolega iz SD prej povedal z obeh vidikov. To so izzivi za ta državni zbor in tudi vprašanja, ki jih moramo reševati. Seveda, strpno reševati in na način, da prisluhnemo tako romskemu prebivalstvu kot tudi večinskemu prebivalstvu, ki ima nedvomno tukaj velike težave na tem območju. Seveda ne moremo kar z roko zamahniti. Ampak moramo pa se zavedati, da bomo težko reševali ta vprašanja, če ne bomo jasno postavili ločnice, da vsak, ki živi v tej državi, ima poleg pravic tudi dolžnosti. Tako kot to velja za večinsko prebivalstvo, velja to tudi za romsko skupnost. Obenem jim je treba pomagati, kolikor se lahko. Je pa res, prej je kolegica že omenila v stališču Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke, da je bilo v 10 letih za romska vprašanja namenjenih 67 milijonov evrov. 67 milijonov evrov. V 10 letih. Se pravi, jaz sem za to, da se uredijo bivalne razmere v romskih naseljih, da se poveča izobrazbena struktura, da se poveča zaposlenost, da se priskrbi zdravstveno varstvo in tako naprej. Ampak mislim, da bi s temi milijoni bilo to lahko že rešeno. Zato se sprašujem, zakaj to v tem trenutku ni rešeno. Koliko denarja je še treba vložiti za to, da se te stvari izpeljejo? To so tista vprašanja, ki so pomembna. In so na mestu. Tukaj moram še nekaj reči ob koncu te razprave. Glejte, trdno stojim na stališču, da v tem državnem zboru moramo prisluhniti eden drugemu in tudi skušati razumeti drug drugega. Se pravi, se slišati. Ampak ne na način, da se nekoga kar okarakterizira, ne vem, da širi sovraštvo, da uporablja sovražni govor in tako naprej, sploh če nima za to praktično nobenega argumenta. V Državnem zboru smo tukaj zato, da lahko pojasnimo svoja stališča, ampak da smo pri tem argumentirani, da povemo in navedemo potem tudi primere, ne pa, da se vse meče v isti koš. Ne gre metati vseh v isti koš. Zato še enkrat, gospod predsednik, opozarjam, da pričakujem v današnji razpravi – mislim, da je še nekaj razpravljavcev za menoj –, da bomo vsi spoštovali te standarde nekega kulturnega obnašanja in dejansko pokazali, da Državni zbor je vendarle prostor, kjer mora obstajati nek kulturni in tudi višji nivo. Ker s tem dajemo zgled tudi državljankam in državljanom. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Dušan Šiško, pripravi naj se Željko Cigler. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik, gosti! Ko sem ob razpravi na Odboru za notranje zadeve navedel nekaj dejstev, ki pričajo o tem, da dosedanji programi in vlaganja pri reševanju romske problematike vsaj na območju Dolenjske in Posavja niso dali pravih rezultatov, sem bil s strani nekaterih kolegov takoj napaden. Eden redkih, ki je doslej zelo odkrito in pošteno govoril o romski problematiki v Sloveniji, je bil župan občine Krško mag. Miran Stanko. On je v intervjuju lani oktobra med drugim povedal, da je romska politika v Sloveniji zgrešena in zatem je doživel pravi medijski linč. To se je zgodilo z vsakim, ki samo poskusi govoriti resnico. Tudi sam sem bil takoj po nastopu na odboru obtožen sovražnega govora in še marsičesa. Kot sem povedal že na odboru, je bilo v občini Krško v vseh teh letih veliko narejenega, pravih rezultatov pa vendarle ni, čeprav imamo tudi pri nas Rome, ki so si naredili lepe hiše in se vozijo z avtomobili, ki so vredni tukaj tudi po nekaj več tisoč evrov. Dokler praktično ni zaposlenih in dokler ni mladih, da bi dokončali osnovno šolo, nismo bili uspešni. Najbrž je prav, da se drugod, na primer v Pomurju naredi kaj več, ker si to Romi tudi sami zaslužijo. Tistega ne poznam dovolj, a na Dolenjskem in v Posavju je stanje zelo slabo, vendar tega nekateri tu, v Ljubljani očitno ne želijo slišati. Zato po najhujših oblikah kriminala in kam v resnici gre denar iz socialne pomoči, danes niti ne bom govoril. Spoštovani, po moji razpravi na Odboru za notranje zadeve se mi je oglasilo več državljanov, ki so v glavnem potrdili resničnost mojih navedb, predvsem pa so tudi oni izrekli nezadovoljstvo zaradi neukrepanja državnih služb in predvsem zaradi skrivanja problematike, s katero se oni srečujejo vsak dan. Moram dodati, da tudi občani poudarjajo, da vseh Romov ne gre metati v en koš, vendar so pozitivni primeri žal zelo redki glede na to, koliko sredstev in energije se namenja za reševanje te problematike. Obstaja veliko primerov, da Romi prihajajo v trgovske centre, kjer nato vršijo tatvine, ustrahujejo zaposlene in tudi ostale kupce. Pri tem pogosto kažejo znake močne vinjenosti, najpogosteje skupina Romov pride v trgovino, kjer se nato razkropijo. Eden ali dva izmed njih nato pritegneta pozornost, tako da se neprimerno obnašata s kričanjem ali celo tuljenjem. Ko osebje trgovine usmeri pozornost na razgrajača, ostali to izkoristijo tako, da artikle skrivajo pod obleke ali tudi v torbe in se nato odpravijo iz trgovine. Na izstopu se kljub piskanju varnostnega sistema ne ustavljajo in pogosto kar v teku zapustijo trgovino. Obstaja pa tudi več primerov, da so trgovsko osebje fizično napadli. Več krajanov jim je potrdilo, da so videli na lastne oči, kako Romi delajo obhode in na ekoloških otokih vlamljajo v zabojnike. Obstaja več primerov, ko so krajani take primere prijavili na policijo in tudi podali podatke o registraciji vozila. Vendar je takih prijav vse manj, ker so bili občani deležni groženj, češ, saj poznamo tvojo registracijo. Takih groženj so deležne tudi trgovke ob krajah v trgovinah. V zbirnih centrih za odpadke Romi pod pretvezo, da prinašajo odpadke, pridejo na območje zbiranja odpadkov, kjer nato skočijo iz vozila in se dobesedno zapodijo v kontejnerje, iz katerih nato vzamejo vse, od barvnih kovin do oblek. Pri tem ne upoštevajo navodila zaposlenih ali ukrepov varnostnika, če ga zbirni center ima. Tudi v teh primerih je prišlo do groženj, in sicer v smislu, da vedo, kje stanujejo, da vedo, kateri avto vozi, da vedo, v katero šolo jim hodijo otroci, ali da bodo počakali osebo po službi, ko bo zapuščala zbirni center. Praktično po vsem Krškem polju se že vrsto let dogajajo tatvine poljščin, predvsem zelenjave. Pri tem prihaja ne le do kraje pridelkov, pač pa tudi do škode iz objestnosti. Lastniki so primorani polivati zelenjavo z opaznimi barvnimi tekočinami, na primer mlekom, da bi odvrnili tatove, nekateri pa so že tako obupani, da razmišljajo o vaških stražah, ker ne vidijo druge rešitve za zaščito svojih njiv. Pri tem je treba reči, da bi večina njih rade volje brezplačno prispevala kakšen kilogram zelenjave, da bi s tem preprečili škodo, še bolje pa bi bilo, če bi država s svojo romsko politiko poskrbela, da bi te ljudi vključili v obiranje sadja in zelenjave, ne pa, da delajo škodo kmetom, ki garajo iz dneva v dan, Romi pa so deležni socialnih prispevkov, ki gredo v tisoče evrov. Kdor se vozi po posavskih cestah, lahko opazi, da ima policija pri opravljanju svojega dela večkrat v postopku Rome, ki jim nato vozila zasežejo. Po zakonu se vozilo zaseže, če uporabnik nima vozniškega dovoljenja, če je večkratni kršitelj ali povratnik v prekrških in seveda, če vozilo ni registrirano ali je tehnično neustrezno. Po nekaterih res neuradnih podatkih več kot polovico vseh tovrstnih prekrškov povzročijo Romi. Glede na podatke, da je ogromna večina Romov na našem območju nepismenih, se občani sprašujejo, kako lahko nepismena oseba opravi vozniški izpit, sploh, odkar se test opravlja v elektronski obliki, njegova zahtevnost pa je takšna, da že pismeni osebi predstavlja velik zalogaj. Iz medijskih objav je znano, da je imela policija ob prihodu v romsko naselje na našem območju večkrat velike težave, da so jih obmetavali s kamenjem, pri čemer je bilo poškodovanih tudi nekaj policistov. Prav tako so imeli večkrat težave gasilci, ki so bili klicani na intervencijo v naselje, kjer so Romi kurili razne kable in ostale stvari, da so nato lahko kovine, ki so ostale, lažje prodajali. Gasilce so obmetavali s kamenjem in jim poškodovali vozila. Občani me opozarjajo tudi na dejstvo, da nekaj ni v redu z izobraževalnim sistemom. Vsako dopoldne namreč lahko vidijo mlade Rome, ki se potikajo po mestu in povzročajo težave, ki sem jih opisal že prej. Če držijo podatki, da pri nas praktično noben Rom ne konča osnovne šole, bi bilo treba pogledati, zakaj se tisti, ki izvajajo te programe, še kar naprej držijo istega sistema in nič ne spremenijo. Zelo utemeljen je tudi sum, da morajo mlade Rominje, ki so dejansko še same otroci, rojevati samo zaradi socialnih ugodnosti. Če pogledamo romske otroke pri nas v Posavju, lahko vidimo, da so celo sredi zime napol goli in bosi. Torej niso deležni tiste skrbi, za katero jim ta država pomaga z lepim denarjem. Ne nazadnje v Krškem ima po mojih podatkih kar nekaj Romov stalno prebivališče prijavljeno na Cesti krških žrtev 11, kjer je naslov centra za socialno delo. Ne vem, ali je torej lahko povedano tudi vsem ostalim državljanom, če nimajo stalnega prebivališča, da se prijavijo na center za socialno delo. Spoštovani! Zavedam se, da bom zaradi vsega navedenega zopet napaden in deležen takšnih in drugačnih obsodb, toda navedel sem samo dejstva, da jih je mogoče preveriti na terenu, zato tudi o tem ne bom razpravljal, saj ne vidim nobenega smisla razpravljati s tistimi, ki ste iz tega ali drugega razloga slepi za probleme, ki jih imajo naši državljani, to pa so seveda tudi Romi. Kot sem povedal že na odboru, je moj predlog samo to, naj bodo Romi enako odgovorni, kot morajo biti ostali državljani. Dokler ne bomo zahtevali odgovornosti za denar ali druge ugodnosti, ki jih dobijo, ne bomo ničesar rešili. Problemi bodo samo še večji in to se je pokazalo skozi desetletja, zato trdim, da načini, na katere jim pomagamo, niso pravi niti zanje, in da poročila ne prikazujejo pravega stanja na tem področju. Lahko tudi povem, da sem se pred časom pogovarjal s kolegom, ki je Rom – imamo kolege, se znamo pogovarjati – in sem ga vprašal, zakaj več ne dela. Je rekel: »A si nor? Tukaj bom delal za 600 evrov, na centru pa mi cela familija izgubi prispevke.« Hvala.
Hvala, gospod poslanec. Besedo ima gospod Željko Cigler, pripravi pa se gospod Jani Möderndorfer. Izvolite.
Hvala. Spoštovani, dejstvo je, da v tej sedanji diskusiji se izpostavlja zlasti ena stvar; namreč, da se pogreša celovita državno usmerjena in na konkretne probleme ciljana in podprta, finančna seveda tudi, državna politika, vezana na romsko populacijo v Sloveniji. Zelo dobro, moram reči, da so probleme izpostavljali od kolega Möderndorferja, gospoda Bakovića in tudi kolegice Irglove. S tem, da bi pa rad tole povedal; ko govorimo o problematiki, o sredstvih, ki so bila v 10 letih namenjena za romsko populacijo – 67 milijonov –, to ni malo, če pogledaš skupaj. 10 let je to na leto 6,7 milijona, med 7 in 12 tisoč je romske populacije v Sloveniji, to pride na osebo 500, 580 evrov približno, če bi rekel, da 10 tisoč vzamem. To so pa denarji, s katerimi se probleme, ki zlasti bivalne, če za začetek odpiramo, težje urejajo. Hkrati bi rad tudi to povedal. Glejte, ko je gospod Šiško izpostavljal, da se ena populacija podpira z državnimi socialnimi transferji, na drugi strani pa nam povzroča zlasti varnostne probleme, če bom temu tako rekel. Mislim, da je treba pogledati, v kakšen položaj je ta populacija postavljena oziroma – kot ste izpostavili –, da se prijavljajo na centrih za socialno delo. Tudi v mojem rodnem Celju je ogromno ljudi prijavljenih na centru za socialno delo, kot da je njihovo prebivališče, ker so bili deložirani oziroma so drugače socialno prizadeti ljudje. Pa gre za pripadnike slovenske populacije. To je pač eno življenje, ena stvar, ki jo želimo in moramo v tem državnem zboru in tudi v vladi, katerakoli koalicija jo pač vodi, se truditi, da jo presekamo, da zagotovimo blagostanje. Rad bi rekel tole. Poglejte, integracija, ki se od nekoga pričakuje, pri tem pa ga getoiziramo, obsodimo na revščino, na družbeni rob in ga stigmatiziramo, je praktično projekt nemogoče. Težko je to. S tem si sami povzročamo težave v tej naši držav, ki jih pač potem verjetno narobe naslovimo oziroma se jih narobe lotevamo. Rad bi rekel tole še, da tako država, kot tudi občine, lokalne skupnosti delamo na tem, da se položaj romske populacije izboljša. Poskuša se probleme reševati. Ampak stanje se izboljšuje in to ste praktično mi zdaj povedali, vsi predgovorci pred mano v razpravi, stanje se spreminja zelo zelo počasi. Projekti se izvajajo nekoordinirano in ogromno je organov, organizacij, ki se s tem ukvarjajo, verjetno še najbolj konkretno pa nevladne organizacije. To si želimo presekati s temi pozivi vladi, da je potreben ta pristop spremeniti. Moram reči, da je prej kolega Baković odlično govoril. Pozitivno diskriminacijo je treba uveljaviti, dejansko. Ne samo za Roma, ko gre delat, ampak tudi za kateregakoli delavca v Sloveniji, da bo rekel, v službo grem, ker si bom s plačo, ki jo bom tam pridobil, lahko zagotovil dostojno življenje. Ali 638 evrov – mislim, da je 636 ali koliko je zdaj višina minimalne plače neto – to zagotavlja? Ne! Tudi vprašanje naseljevanja sem si zelo dobro zapomnil, celo zapisal, ko je gospod Baković rekel, kolega Baković, romska naselja niso prihodnost, omogočiti je treba individualno reševanje bivalnih razmer, eno degetoizacijo. Se strinjam. Res je, da bo do rezultatov, teh ciljev, da bomo dosegli te, ki si jih zastavljamo, ki jih omenjamo, treba kar nekaj časa, ampak potrebno jih je začeti. Moram reči, da vsa ta periodična poročila lepo zvenijo, zelo lepo, sploh ob navajanju vseh projektov, ampak realnost na žalost je vse prej kot takšna, da bi na njo lahko bili ponosni pa veseli. Romi so še vedno v Sloveniji odrinjeni in neupoštevani. Ne bom rekel vsi, so pozitivni primeri, so pozitivni primeri, ampak veliko Romov, zlasti na Dolenjskem, pa še vedno živi v ločenih naseljih, kjer številni nimajo elektrike, vode, komunale. Če nekdo nima niti teh osnovnih pogojev, kako lahko potem mi od njega pričakujemo, da bo otroka poslal v vrtec, čeprav se zavedamo, kaj predšolska vzgoja otroku v smislu socialne integracije, socializacije da, kaj šele v šoli naprej. Ko sem zadnjič govoril, da smo bili v nekaj romskih naseljih na obisku, verjemite mi, da ko smo videli in komunicirali z otroki v vrtcu ali pa tistimi, ki vrtca niso obiskovali, to je očitna in jasna razlika, pa naj gre za otroka Roma ali pa za otroka Slovenca. Dejansko vrtec to da in treba je zagotoviti pogoje, da bo čim več otrok državljank in državljanov Slovenije, sem spadajo pa tudi Romi, obiskovali ta standard – ki ga v Sloveniji, res smo lahko ponosni, da to nudimo –, in to je predšolska vzgoja. Kako počasi se stvari premikajo, kažejo že spremembe krovnega Zakona o romski skupnosti, ki jih ni. O nujno potrebnih spremembah lahko beremo v čisto vsakem poročilu, ki ga prebiramo že deset let, in čakamo, čakamo na te spremembe. Zlasti bi pa to povedal, kar sem prej na začetku rekel – morda preostro, se opravičujem, se učim, bom poizkusil paziti na besede še bolj v prihodnje, hvala na opozorilo, sem ga razumel in slišal. Namreč, to poročilo ni realen problem, ki ga imamo tukaj, ni realen pogled v probleme, s katerimi se romska skupnost sooča vsakodnevno. Skoraj istočasno v Državnem zboru obravnavamo to poročilo in poročilo varuhinje, ki sta dva dokumenta, oprostite, ki sta diametralno nasprotna. In če je resnica nekaj vmes, je še vedno položaj romske skupnosti v Sloveniji zelo slab. Skrajni čas je, da država sprejme odgovornost za vse državljanke in državljane in sprejme ustrezno zakonodajo in konkretno, bi rekel, politiko, ki bo temeljila na jasno postavljenem konceptu in strategiji. Če se s tem strinja tudi koalicija, ki ima v rokah tudi izvršilno oblast, pa bo jasno ob sprejemanju Zakona o romski skupnosti. V Levici smo že v prejšnjem mandatu v sodelovanju s predstavniki romske skupnosti in županov lokalnih skupnosti, kjer Romi živijo, kar sem že prej povedal, te spremembe pripravili. Spremembe se nanašajo točno na tiste probleme, o katerih danes tukaj govorimo, in vidim in moram reči, da sem občutil dejansko pripravljenost vseh poslank in poslancev v Državnem zboru, da se skupaj lotimo te zadeve in rešimo in sem prepričan, da se da rešiti v krajšem času. Hvala lepa.
Hvala, gospod poslanec. Za gospodom Janijem Möderndorferjem ima besedo gospod Ferenc Horvát. Gospod poslanec.
Hvala lepa, predsednik. Meni je res žal, da danes se je toliko poslancev odpovedalo razpravi, še posebej zato, ker je odbor sprejel sklep, da bomo razpravljali na plenarnem zasedanju, v bistvu pa razpravljamo tisti, ki smo že na odboru razpravljali. Tako pravzaprav več ne vidim smisla, zakaj to delamo na odboru pa pridemo sem pa samo pet jih razpravlja. Še posebej zato, ker so izkazali interes. To mi je malo nenavadno. Moram reči, da s tem tudi poslanci kažemo odnos do tega vprašanja, do te problematike, ker ne mislimo resno. Mislimo, da bomo to z lahkoto z dnevnega reda odpravili. Ne bomo. Pa vam bom tudi povedal, zakaj ne. Ustava je bila sprejeta 1991. leta in od ustave pa vse do Janševe vlade nismo imeli Zakona o romski skupnosti. Nismo ga imeli. Človek bi se moral vprašati, zakaj ves ta čas, ko je romska skupnost bila ustavna kategorija, nismo imeli v tej državi zakona, ki bi urejala podrobno te stvari. Razloga sta vsaj dva. O tem noče nihče govoriti, zato ker to niso fine stvari. Prvič, levica in liberalci so se tega bali, sprejeti zakon, iz enega preprostega razloga; zaradi tega, ker so se bali referendumov. Namreč, zgodovinski spomin, tisti, ki ga ima, dobro ve, da vsi nepriljubljeni zakoni ali pa nefini zakoni so romali na referendum in točno vemo, kdo jih je skliceval. Temu primerno seveda tega zakona ni bilo. Zato je bilo vnaprej jasno, da prvič, ko bo prišla desničarska vlada na oblast, bo te stvari sprejela. In zanimivo, zanimivo – saj to ne gre samo za romsko skupnost, saj smo tudi dobili Zakon o registraciji partnerjev tudi z desničarsko vlado. Ker če bi to levičarska ali pa liberalna naredila, bi isto se zgodilo; šli bi na referendum, ista stvar bi se zgodila. Da ne boste mislili, da je to problem Slovenije. Ne, enako je v Nemčiji. Saj je tudi Merklova ta prva sprejela podoben zakon, ki je urejal te odnose. Tako, da se človek vpraša [[…]]In ne bi se s tem prav hvalil, da je to Janševa vlada naredila, zato ker je bila res pravična za Rome. Ne! Vi morate še eno stvar vedeti. Janez Janša se je pripravljal na predsedovanje Evropski uniji in takrat seveda je treba se pokazati, da imaš ti vsaj tiste elementarne osnovne stvari razčiščene. Seveda, moder politik gre take stvari hitro uredit. Še ena stvar se je zgodila, ne smemo je pozabiti. Vse so pomembne za razpravo, za to, kar danes govorimo o tem poročilu. Namreč, 2006 so se nam zgodili Strojani v Janševi vladi. Takrat je počil balon, ko se je videlo, kaj se bo zgodilo, če teh vprašanj ne bomo zapisali v zakon in jih začeli urejati. Sam sem jih doživel, ker sem jih sam peljal, zato veliko vem o tem in lahko o tem razpravljam, ker sem jih čutil, skupaj z Baluhom sva se peljala v avtu in iskala tisto parcelo in gledala, katera parcela bi bila v redu za te uboge Strojane. Ampak, šele leta 2007 pa dobimo zakon! To je seveda odgovor na to, kako mi resno mislimo z urejanjem teh stvari. Zato mene zaboli, vedno me zaboli, ko nekdo reče v parlamentu, da so Romi enakopravni člani družbe. Da, na papirju, tega pa ne pove, ker niso. Pa bom povedal nekaj argumentov, zakaj niso. Dokler sodnik ali sodnica, bom namenoma tako govoril, da ne bo izpadlo, da koga zdaj okarakteriziram, odloči, da je poroka otroka mladoletnega brez vednosti in soglasja staršev, starega 11–12 let, punčka, ki je bila odvzeta iz osnovne šole, pač stvar kulturnih navad Romov, imam resen problem, v kakšni državi živim. Zato mi ne govoriti, da so Romi enakopravni člani družbe, ker vemo, kaj bi se to zgodilo, če bi se to zgodilo Neromu. Nekdo bi odletel v zapor, pa starševske pravice bi odvzeli, pa še kaj bi se zgodilo. In o tem mi danes govorimo! Seveda kolega Baković je veliko delal z Romi, se je v času svojega mandata z njimi službeno in poklicno srečeval in prav ima, ko reče, geto, getoizacija v vseh primerih, ne samo v primerih Romov, je v bistvu napačna. Napačno zaradi tega, ker se slej ko prej v bistvu začnejo izločevati iz družbe. Glejte, eno osnovno pravilo. Če zapornika zapremo za 10, 15 let in pride iz zapora ven, ta se ne zna obnašati v družbi. Če to velja za njih, ne vem, zakaj to ne velja za vse ostale. Vedno govorimo [[…]]Glejte, dam primer – starostnike. Starostnikov ne smemo več tlačiti v domove za starejše občane, pa 250 postelj, pa ne vem kaj še vse. Treba jih je socializirati, medgeneracijska družba, mladi, stari, treba jih je vključevati. Ja, a za Rome pa to ne velja ali kako? Za vse imamo predpisana pravila igre, kako naj bi se te stvari urejale, tukaj pa ne. Ampak, kje je pravzaprav problem, da pa imamo Rome v posebnih naseljih, in zakaj grejo v ta naselja? Tudi to je treba razčistiti in si odpreti in si priznati. Zaradi tega, ker nihče jih ne želi imeti na svojem dvorišču ali pred svojim dvoriščem. Nihče, prav nihče! In to je ključen problem. Vsi bi rekli, da so enaki v tej družbi, da so enakopravni, da sprejmimo zakon, da bomo vse uredili, dajmo jim denar, samo ne hoditi k meni, ne tu. In tukaj imamo eklatanten problem. Vse, kar je tuje, kar nam ne diši in tako naprej. In potem, seveda, stereotipi, ki jih slišim od gospoda Šiška, pa ne mislim narediti to, kar je kolega Šiško rekel, da bo sedaj okarakteriziran, da je kaj narobe rekel. Ne, ampak tako kot razmišlja Šiško, razmišlja ogromno Slovencev, ogromno ljudi. Zakaj? Zaradi tega, ker imamo to v možganih. Zato vedno pravim, da je premalo zakon. Ja, zakon potrebujemo, ampak je premalo. Mi bomo morali še kaj v glavah spremeniti. Kaj nam pomaga zakon, če pa potem ta zakon se ne izvede in ni izvedljiv? To je ključen problem. Seveda, ko naredi en Rom nekaj narobe, recimo mu lump, tako kot je lump tudi kakšen Slovenec ali pa Nerom. Kaj naredimo z lumpom? Ja, policija se ima z njim za ukvarjati! Kaj pa zadnje čase slišim? Da si policija ne upa v naselje, da je tam tako grozno! Ja, lepo vas prosim! Ja potem pa naj pride minister za notranje zadeve sem, pa mi pove, če to res drži in katera policijska postaja in kateri policist noče iti v tako zadevo, kamor je klican na intervencijo! Če to res tako drži, potem imamo resen problem, ker zopet nekdo ne spoštuje zakona, ampak to pot ne Romi, ampak mi, naši organi. Mi imamo problem, ne oni! Torej, o čem pravzaprav se pogovarjamo? Ali bomo rešili problem? Danes slišim, da je bilo ne vem koliko milijonov v zadnjih letih porabljenih. In kam je šel ta denar? Ja, za božjo voljo, pa saj vse piše, kam je šel ta denar! Saj vsi vemo, saj piše, poročajo vsa ministrstva. V letu – majhne številke so, se opravičujem – v letu 2015 smo porabili, se pravi preko vseh ministrstev 4 milijone 900. V letu 2016 smo porabili 5 milijonov 800, če prav vidim. V letu 2017 6 milijonov 153 in v letu 2018 to, kar je bil plan, ne morem še o realizaciji govoriti, je pa seveda 6 milijonov 370. Ampak to je šlo tako iz ministrstva za kulturo, za notranje zadeve, za delo, skratka iz različnih resorjev. Ampak ali je to dovolj denarja? Ali se mi pogovarjamo o konkretnih stvareh? O investicijah, ureditvi naselij. Samo omenim, da če bomo sicer tja zmetali denar, mi še nismo rešili problema in ga ne bomo, ker bodo še vedno izločeni iz družbe. Mi imamo ključen problem. Potem slišim, da so računalniško nepismeni. Saj ni res! Ti otroci hodijo v šolo, jih učijo in imajo izpite od učiteljev, ki so, bom rekel, s pedagoške fakultete, učijo jih po kurikulumu in dobijo celo ocen in imajo računalniška znanja, ne se hecati! Imajo jih. Ampak drug problem je. Pa recimo, da jih bomo integrirali v družbo. Mi lahko poveste, kje Rom lahko kupi zemljo, pa da ne bo vika in krika in barikad in kaj jaz vem kaj še vse, ko bodo izvedeli, da ena družina prihaja in kupuje. Mi lahko kdo to pove? Nihče mi tega ne more zatrditi, ker bo rompompom. Ker vam povem, kakšen rompompom je bil v času Strojana. Rekel sem, da bi bilo fino, če bi jih dali kar v eno stanovanje v bloku, kjer je veliko ljudi, ker je to edini način, da rešimo zadevo. Vedel sem, da bodo Strojani edino v Ljubljani lahko spakirani. Pa če mislite, da je vse v redu s Strojani danes v Ljubljani – ne, ni vse v redu in ljudje imajo težave zaradi Strojanov! To je dejstvo. Ampak tudi v Ljubljani so zopet v nekem majhnem getu tam. Pa veste, zakaj so tam? Ker jih drugam nismo mogli dati, ker jih noben ni hotel imeti. In kje so? Na vojaškem območju so, bivšem vojaškem območju, ker edino tam nobenega ni bilo, ki bi se lahko pritožil, da ne bo njihov sosed. Zato so oni tam, ampak tega noben ne pove. Imeli smo problem jih dati v šolo? Zakaj? Zaradi tega, ker na vojaškem območju ni šolskega okoliša. Glej ga zlomka! Saj jih sploh v šolo nismo mogli spraviti in so vse ravnateljice oziroma ravnatelji, ker so bili trije, rekli, ni iz našega šolskega okoliša, ni iz našega šolskega okoliša. Veste, kako smo jih dobili, da so jih sprejeli v šolo? Potihem smo jim morali obljubiti, da bodo dobili dva učitelja, da bodo dobili novo telovadnico, ne vem kaj še vse dobili. Katastrofa! In potem govorimo, zato da bomo zadostili evropskim normam, da je vse kul. Vam bom nekaj povedal. Če se bomo pogovarjali v gostilni, veste, kaj ljudje rečejo, pa se jaz branim: » Povejte mi, kaj naj naredimo z Romi? Ali jih naj kar pobijemo ali kaj?« To je grozno. Ne moreš jih, ljudje so in enakopravni člani družbe so, slišim danes. Torej, če so res, a bomo naredili en korak naprej? Bomo naredili ta premik? Recimo, govorimo o kulturi. Radio Romik je sedaj problematičen od leta 2015, ker nima sredstev za financiranje in komaj dva vzdržuje in tako naprej. Kar nekaj člankov je bilo že objavljenih. V tem zakonu, ki je bil aprila, smo našli pravno podlago za to, da bomo končno sistemsko uredili nekaj, kar imajo tudi druge posebne kulturne skupnosti, ki imajo ustavni status in imajo določene pozicije, za kar moramo urediti, ker smo se z ustavo zavezali, da bomo to uredili. Smo rekli v 4. členu, da bomo določili pravice z vidika informativne, založniške, medijske dejavnosti romske skupnosti ter soodločanje v javnih zadevah. Ta zakon ni sprejet. Čakam nov zakon, ko bo prišel, upam, da ta delček ne bo izginil. Veste, to so te majhne finese, o katerih se pogovarjamo, kako je stvari treba premakniti naprej. Otroci. Prej sem načel, pa bom z njimi poskušal zaključiti. Veste, mi jih damo v vrtec. Nedolžna bitja, tabula rasa, učijo se tako kot vsi ostali otroci; na enak način. Problem je samo, da pridejo domov, kjer nimajo vzgojnih vzorcev in momentov takšnih, kot jih imamo mi. In ne morem pozabiti diskusije oziroma razprave z eno kolegico, ki je delala preko nevladne organizacije v tem romskem naselju in je rekla: »Jani, dva otroka hodita v šolo, dve sestrici. Za eno vem, da ne bo nič iz nje. Zaradi tega, ker so jo starši že določili, že vnaprej, kaj se bo z njo zgodilo. Ena je pa briljantna. Končala bi faks in bi imela neverjetno kariero. Jani, nič ne bo iz nje! Pa ti povem, zakaj ne bo nič iz nje. Ker se prav nobeden ne briga za njo! Ne center za socialno delo, ki bi moral začeti postopek preko sodišča, da se odvzame otroka, in – ker je to zdaj že nekaj let nazaj –, je verjetno že poročena.« Poročena! Veste vsi, o čem govorim. Kaj to pomeni v romski skupnosti! To so stvari, ki bi jih mi morali delati v konceptu. To so procesi, to ne gre čez eno, dve, tri leta. To je proces, ki traja deset, dvajset let. Cele generacije se morajo obrniti, zato da mi lahko, da doživimo ali pa doživimo ta proces, ki se mu reče v pravem pomenu besede, da jih integriraš v družbo, postanejo del nas. Poznam medicinsko sestro, ki je Rominja. Nihče ne bi vedel, da je Rominja. Nihče. Če mi ne bi to povedala. Pa veste, zakaj je tiho? Zakaj nikomur ne pove, da je Rominja? Ker bi jo avtomatično začeli gledati drugače. In bi jo začeli odrivati. Priimek si je dala spremeniti, ker ve, da je kužna! V besednem pomenu. So problemi, so! Imajo vse te zgodbe, ki jih poslušamo, od bakra do kraj, do ne vem česa še vse – to, kar smo poslušali v prejšnjih razpravah. Imamo ljudi, ki vozijo avtomobile brez izpita in tako naprej, pa me je kolega, ko smo ga obiskali v Novem mestu, podučil in rekel: »Veš, zdaj že delajo izpit, ker vejo, da zdaj, če ne bodo imeli izpita, jim bodo avto vzeli.« To pa ne! Je preveč dal za avto. In tako naprej in tako naprej. Ja! Samo s tem se ne ukvarjajo organi pregona! Pred zakonom smo vsi enaki. Ampak če smo pri pregonu, da so vsi enaki – se pravi, disciplinirani, in se bomo trudili –, potem velja tudi za vse ostalo. Tukaj pa mislim, da mi še nismo opravili zrelostnega izpita: ne kot država, ne kot ljudje. Vem, da če bom prišel domov pa če se bom s svojimi brati pogovarjal, bodo verjetno imeli že avtomatično predsodke. Ne zamerim ljudem preprostim, ki imajo predsodke, zaradi tega ker pač enostavno živijo od izkušenj pa od vplivov in vzorcev, s katerimi so zrasli. Mi, poslanci – mi pa ne moremo se več izgovarjati na vzorce in vplive. Vsaj upam, da ne. Ker če se, potem imamo problem. In to resen problem. Še eno stvar. Tole sem slišal. Linč s krškim županom. Ne vem, a kdo slučajno ve, kakšen linč je bil narejen nad krškim županom? Jaz nisem tega nikjer zasledil. Še več, kandidiral je! Tako da [[…]]Jaz tega ne bi. Veste, mene blazno jezi, jaz vem in verjamem, da so ekscesi in incidenti; to vam prav verjamem, gospod Šiško, in verjamem, da so posamezni primeri, ki so nezaslišani, ampak mi imamo eno grdo navado – zaradi enega, dveh primerov vržemo vse v en koš in vsi so enaki in ko to oni ugotovijo, da so itak vsi za nas enaki, potem seveda tudi te vzorce za nazaj dobijo. Mi ni fino živeti v družbi, ki se deklarira za pravično, da spoštuje človekove pravice, da velja za nas ustava, zakonodaja, vse, potem pa ugotovimo, da smo rabili 17 let za to, da smo prišli sploh do Zakona o romski skupnosti. Ni fino, sploh, če zvemo razloge za to. Sam sem liberal, pa mi ni fino in me je sram, da nismo tega zmogli, zato povem to na glas. Ne vem, če drugi zmorejo to. Toliko, hvala.
Hvala, gospod poslanec. Besedo ima gospod Ferenc Horváth, gospa Anja Bah Žibert v tem krogu bo vaša zadnja. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod predsedujoči. Spoštovana gospa državna sekretarka, spoštovani direktor, spoštovani kolegi in kolegice! Mogoče bi tam začel, kjer je gospod Möderndorfer končal. Verjetno ni lahko posamezniku živeti vedno z neke vrsto zavestjo, da so kolektivni krivci, da so vsak dan obdolženi nečesa. Po navadi hitro stigmatiziramo celotno skupnost, čeprav je morda kakšen posameznik naredil kakšno zadevo, ki ni prav. V tej zadevi se oglašam tudi zato, ker živim na območju, kjer živi tudi romska skupnost, in lahko rečem, da precej dobro poznam situacijo na narodnostno mešanem območju, tudi kar se romske skupnosti tiče. Ko včasih v časopisih prebiram romsko problematiko, me kar začudi, ker mislim, da je glede na to, kar smo delno tudi danes slišali, mislim, da je to problematiko treba še veliko bolj z občutkom obravnavati. Vidi se oziroma vsaj moja izkušnja je nekako takšna, da so problemi na različnih koncih Slovenije zelo različni. Za severovzhodni del lahko oziroma izrazito za to dvojezično območje povem, da so zadeve precej dobro urejene. Ne bom rekel, da ni bilo nikoli nobenih problemov, moram pa tudi povedati, da je zelo malo problemov s tistimi, bom rekel, ki so domačini, ki so avtohtoni, če smem temu tako reči. Veliko več problemov imamo oziroma smo imeli z romskimi družinami, ki so se priselile k nam. Nekako so se oni težje integrirali in dejansko so bili tudi problemi, o katerih smo danes mogoče večkrat slišali. Mislim, da je odgovornost pri tem vprašanju odgovornost države zelo velika, vsaj tako pomembna pa mislim, da je tudi odgovornost in pristop lokalne skupnosti. Tu se lahko pohvalim, predvsem poznam problematiko na območju občine Lendava in moram povedati, da so zadeve tam zelo dobro urejene, da večina Romov živi sicer v romskem naselju, ampak imajo tudi bivalne razmere kar na solidnem nivoju – ravno pred kratkim so pridobili tudi skupne prostore. Ampak mislim, da je tu tudi država do neke mere ostala dolžna, kar se izvajanja zakonodaje tiče. Sicer je bilo danes rečeno, da se veliko sredstev uporabi za to reševanje romske problematike, ampak mislim, da še vedno, vsaj ni dovolj ali pa ni pravilno usmerjeno pri revitalizaciji oziroma legalizaciji romskih naselij, ker tega bi želeli tudi na našem koncu končati. To upam zato reči, ker preden sem se oglasil, sem se seveda posvetoval s predstavniki romske skupnosti, ker zaupam njihovim mnenjem, ker oni sami dejansko to problematiko veliko bolje poznajo od nas. Mislim, da bi to zadevo bilo potrebno nekako nadgraditi, da da tja, kjer dejansko romske skupnosti želijo neke vrste integracijo, želijo spoštovati zakone. Mislim, da jim je vseeno treba omogočiti, da lahko to tudi dejansko storijo. Lahko se tudi pohvalim s tem, da na našem območju večina oziroma koliko sem seznanjen, dejansko vsi otroci hodijo tudi v dvojezične vrtce, dvojezične šole in mislim, da je to najboljši primer integracija. To so mi tudi predstavniki romske skupnosti povedali, da bi jim zelo veliko pomenilo, če bi, recimo, ministrstvo za šolstvo dovolilo, da bi lahko bili v vrtcih in šolah zaposlene tudi romske pomočnice oziroma pomočniki, ki mogoče nimajo visokošolske izobrazbe, ampak srednješolsko izobrazbo, ker za te otroke znani obraz v šoli, v vrtcu veliko pomeni in bi se še veliko lažje integrirali. Na koncu bi mogoče samo še toliko povedal, da v letošnjem letu smo imeli dan romske kulture. Moram povedati, da sem bil zelo ponosen na to, kako so ta program izvedli skupaj z ljudsko univerzo, ker v tem programu so sodelovali pripadniki romske skupnosti, večinskega naroda, pripadniki madžarske skupnosti. Mislim, da bi takšne prireditve in takšen odnos spoštovanje samega sebe in spoštovanje druge skupnosti moralo biti vodilo vsem nam, če želimo živeti v strpen svetu. Upam, da bo tega spoštovanja vse več. Hvala lepa.
Hvala, gospod poslanec. Gospa Anja Bah Žibert, izvolite besedo.
Hvala lepa. V bistvu sem vesela, da sem zadnja na vrsti, zato ker sem res lahko prisluhnila vsem razpravljavcem in v bistvu ugotovila, kje imamo tiste skupne poglede in kje morda vidimo kakšne zadeve drugače. V prejšnjem mandatu sem bila prvič izvoljena za poslanko na območju, kjer je romska problematika dejansko zelo pereča. Govorim o območju Dolenjske, nekaj tega ste danes tudi izpostavili. Ko sem želela na tem področju nekoliko aktivneje pristopiti k reševanju, sem zaprosila za osnovne podatke ministrstva. Namreč, zame je zalo pomembno, da vidimo, pri čem smo, če želimo potem stvari tudi reševati. In bom šla kar po vrsti. Ključno, kar je bilo danes že izpostavljeno je zagotovo, da se pri tako imenovani integraciji začne že pri otrocih. Zato sem ministrstvo za šolstvo prosila za preprost podatek, koliko romskih otrok končna devetletko. Pozorno me poslušajte, nisem vprašala, koliko romskih otrok hodi v šolo devet let – namreč, po zakonu moraš hoditi v šolo devet let, ni pa nujno, da devetletko zaključiš. Odgovor je bil, da teh podatkov nimajo, ker jih ne beležijo. Vprašala sem naslednje vprašanje, isto ministrstvo, koliko otrok redno obiskuje šolo. Se pravi, pet dni v tednu. Odgovor je bil enak prejšnjemu, teh podatkov ne beležimo. Zdaj vas pa sprašujem, vsi prisotni, spoštovani, na eni strani govorimo, da se veča vključenost romskih otrok v izobraževalni sistem. Ta se začne v osnovni šoli, vrtec še ni izobraževalni sistem. Kako pa to vemo, če osnovnih podatkov nimamo? Kot drugo. Zakaj Rome delimo oziroma jih ločujemo od tako imenovanega neromskega prebivalstva? Ali za neromsko prebivalstvo sprašujemo, koliko otrok je vključenih v osnovnošolski sistem. Ne! Zato ker je obvezen. Zato, ker to narekuje zakon. In nekje tukaj je že pomembna razlika, da starši romskih otrok tega zakona ne spoštujejo in je res, kar je bilo prej rečeno, kako bo lahko karkoli drugače, če ti otroci ne obiskujejo niti osnovne šole. Imamo svetle izjeme, res je, imamo Rome, ki že zaključujejo oziroma so zaključili fakultete in tako naprej. Ampak govorim generalno; govorim iz okolja, iz katerega prihajam, in mi to pove romsko prebivalstvo, ne samo ostali, ampak tudi oni sami. Potem se vprašam naprej, kaj je glavni problem, da ti otroci ne prihajajo v šolo – razmere doma! Tukaj vam bom dala konkreten primer naselja Žabjak. Nihče ne ve, koliko ljudi tam notri sploh živi. Vsak da drugačne številke. Poglejte, tam ponoči je glasba do jutranjih ur, tam je pirotehnika, tam je – zelo podobno kot v Kočevju, samo če bi jaz prej to govorila, bi mi morda kdo rekel, da širim sovražni govor –, tam so streljanja. Pride policija. Prej je bilo rečeno, kaj policija dela. Pride policija, se glasba utiša, ko policija gre, je stanje spet enako prejšnjemu. Kako naj gredo ti otroci v šolo zjutraj? Kdo jih bo poslal v šolo? Ni samo to, da ti otroci ne morejo iti v šolo, tudi neromsko prebivalstvo, ki živi v bližnji okolici, ima težave, kajti se soočajo z istim problemom. Tukaj je problem tudi varnosti romskih otrok in to je ključ, kar se tiče izobraževanja, da enkrat pridemo do podatkov in da začnemo upoštevati zakon, ki velja za vse državljane, in jih ne delamo drugorazredne. Otroci pač morajo prihajati v šolo. Če bodo res otroci prihajali v šolo, bo zagotovo več možnosti, da jo tudi zaključijo in potem šolanje tudi nadaljujejo in na nek način preidejo ven iz tega kroga, v katerem so do zdaj živeli. Naslednje moje vprašanje, ki sem ga zastavila takrat ministrstvom, je bilo po podatkih, koliko Romov je stalno zaposlenih. Ni podatka. Dobila sem podatek, koliko se jih zaposli in me je zanimalo, kaj je tudi razlog, da Romi v bistvu izgubijo zaposlitev. Največkrat je odgovor – poglejte, tukaj po 615 primerov, 300 primerov, 460 primerov – neznano. Nekaj jih je, da je pač bil določen čas in tako naprej. Po drugi strani za primerjavo, pa vam povem, da nekaj let nazaj v Sloveniji je obstajal projekt, vreden milijon evrov, ki je bil namenjen zaposlovanju Romov v nekem območju. Prijavilo se je pet oseb, od tega trije Romi in dva tako imenovana Neroma, ampak težje zaposljiva. Končni izkupiček je bil en zaposlen Rom, projekt pa je stal milijon evrov. Tukaj so naši problemi. Prej ste sicer me zelo natančno poslušali, pa vendar ne dovolj, kajti zdaj operirate s številko 67 milijonov. Ja, spoštovani, ampak to je samo iz resornih ministrstev. Kje so pa še ostala sredstva? Tako je tega bistveno več. Bistveno več. In ne govorim, ali je to prevelika številka ali premala številka, jaz govorim o učinkovitosti. Na drugi strani, vprašala sem Ministrstvo za okolje, koliko ilegalnih, nelegalnih naselij imamo v Sloveniji. Ni podatka. Kako bomo reševali probleme, če niti ne vemo, koliko je teh naselij in koliko je teh bivalnih prostorov, naselij, kjer naj bi bilo treba stvari urediti? Ni podatkov. To je bil vse odgovor na moje poslansko vprašanje. In kako se naj potem tematike lotevamo? Ali res s spremembo zakona? Še danes v vaših razpravah nisem zaslutila enotnosti; eni ste govorili novela zakona, eni ste govorili nov zakon. Jaz pa trdim, da ne eno ne drugo ne bo rešilo nič, če ne bomo začeli pri osnovi. In to so osnovni podatki. Prej je predstavnik Levice rekel, v Sloveniji živi 12 tisoč Romov. Glejte, ni res. Ocena je od 7 do 12; ker imamo samo ocene, ker tudi teh podatkov nimamo. Glejte, dokler nimamo osnovnih podatkov, kako se bomo ukvarjali, koliko zadev smo v tej državi rešili in kje smo napredovali in kje morda tudi nazadovali. Nikoli nisem za krivično obravnavo in zato moram tukaj izpostaviti primer Dobruške vasi. Zadevo zelo dobro poznam. Tam je šlo za dve hišni številki – govorimo o vodi. 2012 je bil narejen vodovodni jašek. Devet tako imenovanih najemnikov je pač zadevo sprejelo in se je priklopilo na vodo, medtem ko jih je šest vodo eksplicitno zavrnilo. Prav tako vem, da so tam postavljeni bivaki, zato da imajo otroci posebno obliko izobraževanja. Tako ni vse samo na eni strani. Treba je tudi vedeti, kaj nekdo naredi, in potem pogledati, ali se zadeve uresničujejo ali se ne. Mislim, da je to zelo pomembno. Naprej. V preteklem mandatu smo v Slovenski demokratski stranki, na pobudo Slovenske demokratske stranke smo zelo veseli, da je kolegica Eva Irgl takrat sklicala svojo sejo, kjer smo na to temo, to je bilo leta 2017, opravili zelo plodno razpravo. Niso bili prisotni samo poslanci, ampak tudi številni župani in tudi predstavniki romskih skupnosti. Vsi so lahko povedali svoja mnenja. Naj povem, da se je razprave udeležil tudi predstavnik takrat Levice, to je bil bivši poslanec gospod Hanžek, ki je dejal, da je zadeva potekala zelo dobro, zadovoljen sem s tem, na kakšnem nivoju je zadeva potekala. Lahko pogledate tudi v magnetograme. Namreč, če je cilj nekomu, da dejansko začnemo stvari spreminjati na bolje, potem moramo biti objektivni, predvsem pa se moramo začeti ukvarjati s tem, da pridobimo osnovne podatke. Če ima nekdo v Sloveniji poseben zakon, moramo imeti osnovne podatke, da lahko sploh vidimo, ali se ta zakon uresničuje ali se ne. Pavšalno rečeno, da se stvari izboljšujejo, ni odgovor. Zato smo vedno v istem kalupu; mi se vedno vrtimo okrog istega vprašanja. Danes bi lahko imeli že ogromno izobraženih Romov, če bi dejansko upoštevali zakon, da morajo vsi otroci obiskovati osnovno šolo, in za to poskrbeti, tako kot je bilo prej rečeno, bodisi preko centrov bodisi preko drugih oblik. In danes bi bilo že marsikaj bolje. Zagotovo bi bilo verjetno več zaposlenih. Res je tudi to, kar je bilo prej rečeno, da se marsikdo odpove zaposlitvi, zato ker – spoštovani, to je pa zelo žalostno – za marsikatero romsko družino otroci predstavljajo denar, kajti dobijo toliko in toliko denarja preko socialnih transferjev in jim potem ni pomembno, ali ti otroci obiskujejo vrtec, šolo, ali se izobražujejo, ampak zgolj tisto, kar na nek način dobijo, in s tistim potem živijo. Govorim o romski problematiki na Dolenjskem, kajti strinjam se s predhodnikom, da je romska problematika v Sloveniji zelo različna. V Prekmurju imamo naselja, ki so odlično urejena, stvari funkcionirajo, na Dolenjskem je slika popolnoma drugačna. In res je, če si bomo zatiskali oči pred to tematiko, takšno in drugačno, ne bomo naredili korist nikomur, ne romskemu prebivalstvu ne neromskemu prebivalstvu. Nikomur ne delamo koristi s tem, če se slepimo, stvari se izboljšujejo, tukaj gre na bolje, ta projekt je uspel in tako naprej. Ni dovolj, da naredimo samo projekt! Pomembna je natančna evalvacija projekta, koliko sredstev je bilo za neko stvar vloženih in kakšen je bil učinek. Že zato, da potem ne bomo delali istih napak. Kajti, to se dogaja. Samo zato, da se dobro sliši, se izpeljejo neki projekti, učinki pa niso takšni, kot bi morali biti. Veliko sem se tudi pogovarjala z Romi na terenu, tudi z romskimi svetniki. Povedali so mi, da v nekih občinah zagotovo se stvari nekje premikajo, nekje je malo težje. Ampak sami so mi rekli, da zelo pomembno je, da tudi romsko prebivalstvo začuti, kako zelo pomembno je, da iščejo zaposlitev oziroma da se zaposlijo, da se tudi na ta način ne samo socializirajo, ampak tudi integrirajo v družbo. Sami Romi to povedo in same Rome moti, ko v nekem naselju nek Rom hodi v službo, drug pa ne. Tisti galami celo noč, tisti drugi pa mora zjutraj vstati in iti v službo. In če mu je do tega, da se otroci izobražujejo, še potem peljati svojega otroka, ne vem, v šolo ali pa kamorkoli. Še vedno se dogaja, da romski otroci pridejo v šolo napol bosi, neoblečeni in tako naprej. Pa ne mi reči, da je danes problem obleka. Ljudje jih ponujajo. Ampak nekomu oziroma tem družinam, o katerih govorim, ni v interesu, da bi ti otroci drugače zaživeli in jih že od malega učijo neke vrednote, ki niso v redu. Prej je bilo omenjeno – mladoletne poroke. To je velik problem. Ampak na tak način se potem tudi odpovedo spet otrokom in stvar gre naprej. In tisti otroci, ubogi otroci, so še otroci, imajo že svoje družine in stvar gre tako naprej. Tudi jaz sem zelo žalostna, da danes ni bilo več razprave Tudi s strani kolegov Levice, ki so predlagali, da to obravnavamo v Državnem zboru. Meni je žal, čeprav je kolega zelo jasno povedal, predstavil svoje mnenje, ampak lahko bi bila še kakšna razprava. Imam pa za konec pobudo. Vsi tisti poslanke in poslanci, ki prihajamo z območja, kjer je romska problematika, ustanovimo neformalno skupino v tem državnem zboru. Začnimo se o tem pogovarjati, začnimo sodelovati skupaj, bodisi na levi ali desni strani, začnimo skupaj sodelovati, zato da bomo ne samo odpirali vprašanj, ampak iskali tudi odgovore. Noben zakon ne bo pomagal, če ne bomo sodelovali. Lahko se sliši tako lepo, nov zakon ali novela zakona. Ne. Stopimo skupaj, povežimo se, poglejmo, kakšne so težave, poglejmo, od kod izvirajo težave, in zagotovo se bomo lahko v prihodnosti – ne bom rekla, da naslednje leto, kajti po naravi nisem ravno optimist –, ampak pa verjamem, da na koncu mandata bomo lahko skupaj rekli: izplačalo se je, zmoremo, zato ker sodelujemo. Hvala lepa.
Spoštovana gospa poslanka, 48 sekund vam je ostalo. Drugače pa zelo dobro. S tem, spoštovane gospe, spoštovani gospodje ugotavljam, da je lista poslank in poslancev, ki ste prijavljeni, zaključena. V sklepnem delu razprave imate besedo gospod Stanko Baluh, bili ste kar pogosto izzvani, verjamem, da boste odgovorili. Izvolite.
Spoštovani poslanci! Hvala lepa za možnost razprave v tem državnem zboru. Vesel sem res konstruktivne razprave, ne glede na to, kdo je razpravljal. Kajti, lahko bi bilo kot v preteklosti, ko so kakšne hujše besede padale, ki bi jih lahko okarakterizirali kot tudi kršenje kakšnih drugačnih pravic kot samo manjšinskih. Ne glede na to, poglejte, bilo je ogromno povedanega, ogromno pobud je bilo podanih. Krasna ideja, ki jo je dala gospa poslanka Žibertova! Mi bomo sodelovali v taki neformalni skupini; osebno bom sodeloval, če je potrebno. Poznam stvari; stvari, o katerih so govorili nekateri poslanci, poznam osebno, ker že dolgo to temo spremljam, in ta tema se ne veže samo na manjšinske težave oziroma pravice, ampak kot veste, da manjšinske pravice so bile predhodnice človekovih pravic. Tako so te zadeve povezane med sabo. Ne glede na to bom izpostavil samo nekatera dejstva, na katera morda niste vi opozorili oziroma niste jih videli oziroma prebrali v našem poročilu. Naše poročilo je [[…]]Dejansko ne gre za to, da so nekatere zadeve dokončno urejene, kajti mi delamo z ljudmi. Spreminjati ljudi pomeni spreminjati samega sebe in potem se lahko drugi ob tebi spreminjajo. Če v tem širšem kontekstu izpostavim tudi vašo debato, sem začutil v vaši razpravi, da nekateri opažate težave na lokalni ravni, to pomeni, da se je treba vprašati o samemu sebi in potem o drugih, ki živijo ob tebi. Se pravi; ne govoriti o stereotipih, ampak o sprejemanju, ne govoriti o sovražnosti, ampak o prijateljstvu. Skratka, tukaj vidim, da na lokalni ravni je treba še veliko postoriti. Nekateri ste danes omenjali, »ker se v Ljubljani tega ne zavedate [[…]]« Spoštovani poslanci, toliko, kot sem sam na terenu z ljudmi, z Romi, v nekaterih naseljih, ki ste jih danes omenjali, sem bil večkrat, da ne rečem desetkrat ali večkrat. Vse probleme, ki ste jih vi izpostavljali, jih poznam osebno. Škocjan – smo rešili. Delno rešili. Velik zalogaj čaka. Ne bom rekel, kako smo rešili, ker vem, da so kamere tukaj, ampak smo rešili nekatere stvari. Ampak ponovno poudarjam, karkoli bom povedal – mi spreminjamo ljudi. Kar je proces – v spremembah. Izpostavljali ste prvo – bom vzel po sklopih –, kar je kolega Baković zelo dobro povedal, usmeril se bom na bivanjske razmere. Kolega Baković kot podžupan Kočevja je bil tudi član medresorske delovne skupine, ki je delovala v sklopu Ministrstva za okolje in prostor. Leto in pol trdega dela. Morda se ti rezultati ne vidijo, ker se pač en stavek napiše v poročilu, da je bila oblikovana delovna skupina in seveda ta delovna skupina je prišla s konkretnimi izsledki. Tam so bili prisotni predstavniki lokalnih skupnosti. Tudi iz občine Krško, vaša podžupanja je bila del te medresorske delovne skupine. Iz Kočevja. Iz Novega mesta. V Novem mestu – samo za intermezzo – ogromen napredek, ki ga je prejšnja vlada vložila s tremi milijoni in se dogaja znotraj naselja Žabjek. Tam se dela kot multidisciplinarni tim, se dela z ljudmi in seveda hkrati se ureja tudi infrastruktura. Če ni celostnega pristopa, potem tudi sprememb ne bomo opazili. Ampak tukaj gre za majhne korake, ki pa so, ko se sreča s posameznimi družinami, so prisotni. Da se vrnem nazaj na to medresorsko delovno skupino. Pripravljen je fantastičen dokument, kjer je osem konkretnih ukrepov v zaključku omenjenega dokumenta. Ki je zelo ekspliciten. Kjer je potrebno zadevo samo še finančno vrednotiti in jo začeti implementirati. Ta dokument je trenutno še v medresorskem usklajevanju, dokončnem medresorskem usklajevanju, s katerim bo potem se seznanila tudi Vlada Republike Slovenije in na osnovi tega si želim, da bi bil konkreten sklep Vlade – in tukaj dam besedo, da bom stal za tem –, da bi prišlo do konkretizacije in implementacije. In tukaj se zbirajo podatki – ampak ne podatki tako, da razpolagamo z njimi v javnosti, ker veste, da na osnovi pripadnosti je prepovedano v Sloveniji zbirati podatke, ampak jih lahko zbiramo v drugačnih oblikah. Ta delovna skupina se je srečala s horizontalno temo. Ko smo odprli bivanjske razmere, so se začela pojavljati vprašanja izobraževanja, vprašanja sociale, vprašanja – katerekoli sklope je kolega Baković prej naštel. Ta vprašanja so se odpirala in s temi vprašanji se je ta delovna skupina dejansko tudi srečevala. Seveda tudi vas zdaj tukaj kot pristojne, kot politični zbor prosim tudi za politično podporo, ko se bo ta dokument tudi sprejemal in morebiti tudi že imate idejo za kakšno konkretno obravnavo na vaših matičnih komisijah. Torej, velik napredek morda, ker ni bil opisan tukaj, vidim, kajti tukaj je bila narejena analiza vseh romskih naselij, legalnih in nelegalnih naselij, in tukaj je bilo tudi opis in seveda, s temi podatki ne operiramo v javnosti, ampak delovna skupina jih je imela in je na tej osnovi tudi pripravila omenjene ukrepe. Potem gremo na drugo področje. Izobraževanje. Na izobraževanju ste videli, da je ogromno ukrepov bilo narejenih, ogromno ukrepov se izvaja tako v šolskih okoliših kot tudi v samih naseljih. V sama naselja so šla tako imenovani izobraževalni inkubatorji, ki so po posameznih naseljih, kjer so večnamenski centri, kjer prihajajo različni predstavniki različnih služb, da se ukvarjajo tako z otroki, v popoldanskem delu potekajo izobraževalni programi in pa seveda tudi socialni delavci, ki se tam srečujejo s posameznimi problemi. Skratka, na teh segmentih se dejansko veliko dela, ampak ponovno poudarjam: delamo z ljudmi. Če se ljudi ne spreminja, potem morda tudi ukrepi izgledajo, kot da so mrtva črka na papirju. Potem aktivna politika zaposlovanja. Ponovno, podatki niso bili jasni, ampak podatki se zbirajo samo v primeru, ko se posameznik tako ali drugače opredeli in se lahko potem tudi v evidenci vodi. S temi podatki, po vsej verjetnosti, ste tudi vi razpolagali, ko ste dobili odgovore od posameznih ministrstev. To je velik izziv, ki nas čaka, kot ste tudi sami ugotovili, da to ni vrednota romske skupnosti biti zaposlen, in nekateri problemi, ki ste jih tukaj tudi izpostavljali danes, so dejansko vpijoči. Ko postane to vrednota neke skupnosti, potem je o tem lažje razpravljati. Zelo velik poudarek, morda je bilo danes premalo izpostavljeno in tukaj smo na Uradu za narodnosti naredili velik preboj, je pribeg mladoletnic v škodljiva okolja. Tukaj dejansko z obstoječo zakonodajo v Sloveniji tega ne moremo več tolerirati. Tukaj smo dejansko imeli ogromno posvetov, prizadevamo si, da bi prišlo do neke vrste protokola, sodelovanja med posameznimi organi, od policije, do sodstva, do centra za socialno delo, izobraževalnih ustanov in na tem področju dejansko smo odprli tako imenovano tabu temo. Tukaj romska skupnost sama, organizacija ali krovna organizacija Svet romske skupnosti sodeluje in taka dejanja dobesedno tudi obsoja. Tukaj je skladno s slovensko zakonodajo, so te stvari nedopustne in na tem bomo še naprej insistirali in zahtevali tudi odgovornost romske skupnosti. Kar se tiče strategije, posebne strategije, kot ste jo tudi vi omenili, da bi rabili posebno strategijo. Poglejte, danes smo govorili o ustavi in enem zakonu. Ne. Tukaj je še ustava, romski zakon kot krovni, izpeljava določbe 65. člena Ustave Republike Slovenije plus še šestnajst področnih zakonov, ki urejajo temo o romski skupnosti. O tem se premalo sprašujemo in posamezna ministrstva imajo posamezne strategije, tako na področju izobraževanja, zaposlovanja in tako dalje, kjer so na nek način tudi že sistemsko ti ukrepi umeščeni skladno s področno zakonodajo. Jih lahko preberete, ker so tudi naštete notri v poročilu. Kar se tiče getoizacije. Mi nismo za getoizacijo romskih naselij, da se ponovno vrnem nazaj. Ampak tisto, kar si mi prizadevamo – in tukaj je Ministrstvo za gospodarstvo, ne glede na razpise, kot ste tudi danes pravilno sami ugotovili, je dalo ogromno milijonov, je bilo razpisanih. Ampak tukaj ne gre za reševanje individualnih problemov, kar bi morda nekdo tudi želel – individualno reševati težave je res problematično in tukaj bi rabili veliko pomoč lokalnih skupnosti, ki pa včasih dejansko tudi odpove. Infrastrukturne razpise kot takšne smo poskušali tudi na pobudo lokalnih skupnosti podati, ampak dejstvo je, da je na Ministrstvu za gospodarstvo bil odgovor, da vztrajajo zaenkrat na razpisih za reševanje romske osnovne infrastrukture. Ampak to ne pomeni, da mi podpiramo getoizacijo – ne ni res! Mi poskušamo urediti bivanjske razmere tam, kjer v tem trenutku ljudje živijo in jih je treba spraviti na dostojen nivo. Od tam naprej je treba spodbujati ljudi, da gredo ven iz naselja in da grejo v integracijo, v celotno družbo. Tukaj je država dejansko zavezana, kajti zavedati se je treba, da so ti ljudje v startu v neistem položaju, imajo nižjo startno pozicijo, če hočete. Zaradi tega je nujno država potrebna, da tem ljudem pomaga, da pridejo vsaj na isti nivo in da od tam naprej potem startajo v širšo družbo. Nekaj je bilo tudi omenjenega glede prekrškov in tako dalje. V imenu Urada za narodnosti lahko povem, da odlično sodelujemo s policijo, tako recimo na Dolenjskem, če hočete, ali kjerkoli drugje. Policija je zelo močno tudi navzoča v romskih naseljih, stalno potekajo informacije in tudi policija se aktivno vklaplja tudi v izvajanje različnih programov, ki so znotraj tega današnjega poročila tudi navedeni. Tako pravim, da policija dela skladno s svojimi pristojnostmi in je zelo aktivna in ima pozitivno konotacijo tudi pri urejanju omenjenih težav, s katerimi se romska skupnost srečuje. Morda toliko na kratko, da se še dotaknem in s tem bom tudi zaključil. V evalvacijo smo dali – in evalvacija se tudi končuje – tudi nacionalni program ukrepov za Rome za preteklo leto. Ta evalvacija bo narejena, na osnovi te evalvacije bomo poskušali tudi spremeniti nekatere ukrepe, kajti ta dokument, če gre za dokument 2017–2021, to ni rigiden dokument, to je dokument, ki je odprte narave in ga lahko tudi potem posodabljamo. Ko bo ta evalvacija narejena, vam zagotavljam, da bo potrebno na področjih, kjer se bo pokazalo, tudi nekatere ukrepe, ki so zdaj zapisani, spremeniti in jih morda narediti bolj človeške. Naslednji korak, ki ga je treba narediti, je novela zakona. Govorimo o noveli zakona, tako se ne bi tukaj zdaj sprenevedali. Bila je vložena – in tukaj je kolega Jani dobro povedal celotno zgodovino, je ne bom ponavljal o noveli zakona. Naj tukaj samo pridam, varuhinji ste dvignili status in s tem ste ji dali tudi možnost – in to je bil prvi zakon, v katerega se je varuhinja v startu vključila v pripravo in spremembo Zakona o romski skupnosti. In v tistem delu, kjer so nas že desetletja mednarodne institucije opozarjale in seveda tudi varuhinja in druge nevladne organizacije, smo upoštevali tudi njihove predloge in jih vnesli tudi v korpus novele Zakona o romski skupnosti. Tako novela zakona je pripravljena in seveda, če bo danes vaš zbor tudi sprejel to v smislu tega priporočila, lahko mi kot vlada potem tudi začnemo postopek in damo to novelo zakona v proceduro in lahko ta proces normalno tudi steče. Naj poudarim, ogromno je bilo usklajevanja z lokalnimi skupnostmi glede novele zakona. Romska skupnost, tako kot je razdrobljena, je bila zraven na dveh sejah in smo besedilo potem tudi uskladili. Tako da jaz, ko včasih slišim nekatere posameznike, ki sem jih danes tudi omenil v svojem uvodniku, so lahko tudi prepreka za izvajanje nekaterih konkretnih ukrepov zaradi tega, ker nekateri posamezniki gledajo zgolj samo nase in ne na celotno skupnost, o kateri mi danes govorimo in je zelo problematična. Zaradi tega, ko slišim take stvari, se včasih malo začudim, ker mislim, da je bil zakon dejansko usklajen z vsemi romskimi skupnostmi – uporabil sem množino zaradi tega, ker imamo različne predstavnike v mestih in t. i. romske skupnosti, kjer živijo po občinah na teritoriju, kjer že dlje časa prebivajo. Skratka, ta zakon ali pa novela zakona je dejansko bila dvakrat usklajevana s celotnimi romskimi skupnostmi in to je bil tudi korak, da smo to novelo zakona potem tudi dali v proceduro in seveda smo odprti za še nadaljnje vaše vzgibe in priporočila, ki jih boste podali. Tega se ne bojimo oziroma se veselimo, da začnemo to, da zakon gre v proceduro in da naredimo na tem področju tudi korak naprej. Seveda se zavedam tudi vaših opozoril, da zakoni in zakonske določbe ne bodo rešile teh težav. Seveda ne. Kot sem rekel – in s tem bom tudi zaključil –, delamo z ljudmi in ko spreminjamo sebe, lahko spreminjamo ljudi okoli sebe. Hvala lepa.
Najlepša hvala, gospod direktor. Seveda Vlada ni omejena z našimi priporočilom, tudi brez tega vi lahko zakon vložite. To informacijo verjetno lahko podam kot predsednik Državnega zbora. Ugotavljam, da vsi razpravljavci, ki ste želeli, ste dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo, še ni poteke, sprašujem, ali želi na podlagi 71. člena Poslovnika Državnega zbora še kdo razpravljati. Bomo začeli postopek prijave. Postopek pričenjam. Imamo dve prijavi. Kot prvi je gospod Predrag Baković. Izvolite, gospod poslanec.
Spoštovani predsednik, hvala za besedo. Morda prej ob mojem izvajanju nisem bil zaradi obilice podatkov in želje, da povem vse, nisem bil dovolj eksplicitno jasen, da bi pojasnil eno stvar, in kasneje sem opazil v razpravah kolegov, da so govorili o stvareh, o katerih sem jaz govoril, ampak me niso verjetno razumeli. Za kaj gre? Govorili ste o tem, da je treba samo izvajati zakone, da imamo to napisano in da se zakoni ne izvajajo. Zakoni se izvajajo. Mi imamo eno posebnost, na katero sem želel opozoriti, pa morda nisem bil dovolj jasen. Za kaj gre? Tisti, ki izvajajo kazniva dejanja, bodisi Romi ali kdorkoli že, so nekako tu, zadeve gladko potekajo. Torej, delajo po Zakonu o kazenskem postopku, policija svoje naredi, poda ovadbo, pridržanje, če je potrebno, predlaga pripor in tako naprej. Ko gre za prekrške, kjer se izrekajo globe, tam imamo pa težave. Zakaj? Ker ni izterljiva od ljudi, ki so na socialnih transferjih in nimajo nobenega premičnega ali nepremičnega premoženja. In od tukaj dolgovi, o katerih sem govoril. Potem pa se vprašamo, če policija ne hodi v romska naselja. Hodi. Odlično dela! Vendar ukrepi njihovi niso učinkoviti. Zakaj ne? Ker, ko izdajo globo, ni izterljiva. Ta globa se nalaga, vsakodnevno, tedensko, koliko je pač nekdo prekrškovno aktiven. Pa ne govorim samo o Romih, govorim o vseh, ki so na socialnih transferjih in nimajo nobenega premoženje pa izvršujejo prekrške. Ni več uklonilnega zapora, da bi to odsedeli, tako kot je bilo včasih, in ne morejo izterjati te kazni. Moje osebno mnenje je, pa verjamem, da še koga drugega, da prejemniki iz socialnih pomoči – ni potrebno in tudi ni prav, da bi bili hvaležni državi, ker jim daje to pomoč. Bi bilo pa zelo prav, da državi ne delajo škode. Če pa že, potem pa naj za to prevzamejo popolno odgovornost in tudi za ceno, da se jim te kazni, ki so jih naklepno storili, potem trgajo tudi od socialnih transferjev. Ko smo govorili o tem, da otroci ne hodijo v šolo. Zakaj ne hodijo otroci v šolo? Ker pač so taki razlogi, o katerih smo slišali. Vam povem, da so v naših šolah ravnatelji in ostali, ki so zadolženi za to, podajali prijave na šolske inšpekcije. Šolski inšpektor je izrekel kazen, ampak ni bila izterljiva – zopet ne. Tukaj imamo problem in tukaj bomo morali nekaj spremeniti; da se bojo na eni strani zavedali svoje odgovornosti tudi Romi in seveda vsi ostali, ki izvajajo nezakonita ravnanja in so pod socialnimi transferji. Upam, da sem bil zdaj dovolj jasen, brez populizma, vendar želim povedati to, da sem danes prvič, odkar sem v Državnem zboru, pa začutil neko sinergijo tako desnih kot levih, da smo opredelili probleme, da se nekako strinjamo. Zelo pozdravljam tudi predlog kolegice Anje Bah Žibert o tem, da se poslanci, ki imamo romske skupnosti, nekako združimo v neko formalno ali pa neformalno obliko in poskušamo zadeve urediti na tak in drugačen način v korist vseh, tako Romov kot večinskega prebivalstva. Hvala lepa.
Hvala, gospod poslanec. Gospod Jožef Horvat kot zadnji, ki bo razpravljal. Imate možnost, da potrdite sinergijo, ki je bila pravkar ugotovljena. Izvolite.
Hvala, gospod predsednik. Drage kolegice in kolegi, spoštovani direktor, gospod Stane Baluh! Najprej vam moram izreči priznanje in pohvalo in zahvalo. Že dolgo vrsto let delate z romsko skupnostjo in vem, da natančno veste, kako diha vsak romski zaselek, vsako romsko naselje. Poznam. To vaše sporočilo, večkrat ste ga ponovili: delamo z ljudmi. Seveda, to bi moralo biti pravzaprav načelo tudi celotnega Državnega zbora. Hvaležen sem vam, kolegice in kolegi, za vse vaše, takšne in drugačne izkušnje, kolegica Anja, kolega Dušan, kolega Predrag in tako naprej, ampak jaz sem med vsemi vami najsrečnejši. Zakaj? Ker imam najboljšo izkušnjo. Pozna jo tudi predsednik mag. Židan. Prihajam iz občine Črenšovci, tam je romsko naselje Kamenci. Občina je uredila vse, kar je bilo možno, v glavnem z evropskimi sredstvi. Torej so evropska sredstva, seveda so: za vodovod, za kanalizacijo, medgeneracijski center, kulturni center, kako se že reče, opremljen z najsodobnejšo opremo, zgradili smo jim konjsko štalo, kupili konje, s kolegom Dejanom Židanom sva se vozila s kočijo ali kako se temu reče. Nek zametek socialnega podjetništva se je tam postavil. Ustavno sodišče obiskuje in seveda tudi drugi raznorazni ljudje, funkcionarji in tako naprej, umetniki obiskujejo to romsko naselje, romski muzej in tako dalje. Res primer dobre prakse, zato je dobro, da primere dobre prakse združimo in jih, koliko se pač da, napišemo tudi v akte, ki so zelo potrebni in nujni. Ne bi pa se zdaj tukaj odzival na razpravo, ki je šla v tej smeri, da je pač naša vlada kot desna vlada – pa ni bila desna, ker je v njej bil tudi Desus –, ampak glejte, mi smo 30. marca 2007 sprejeli romski zakon. O tem sem govoril tudi na svetovnem dnevu Romov leta 2008, ki je bil organiziran prav v tem romskem naselju Kamenci v naši občini, občini Črenšovci, in sem poguglal, kaj sem tam govoril. Govoril sem o tem, da je ključ do dialoga med Romi in večinskim prebivalstvom, ključ predstavljajo iskreni medčloveški odnosi. Se mi zdi kar preprosto razumljivo in na tem dejansko tudi vztrajam. Ljudje pač nismo enaki, nismo enakopravni, smo pa enakovredni. Verjamem, da bo vendarle zdaj ta zakon enkrat zagledal luč sveta. Bom pa kar že zdaj povedal, da ne bom preveč zadovoljen, tudi Poslanska skupina Nove Slovenije, če bodo spet padla nova bremena na občine brez dodatnega financiranja. Kako smo mi takrat, ko sem kakšnih 50 let mlajši bil, kako je Osnovna šola Črenšovci, to je moja osnovna šola, zagotavljala, da so romski otroci prihajali v osnovno šolo. Veste, kako? Bil je en učitelj, Nace po imenu, ki je z biciklom, s kolesom vozil otroke, romske otroke v šolo, dva na štango, dva zadaj. Seveda, kar se tiče varstva v prometu, ni bilo okej, ampak okej je pa bilo to, da so ti otroci zaključili osnovno šolo. Tega je 50 let nazaj. Ta učitelj bi si zaslužil državno odlikovanje. To je bil primer dobre prakse. Danes seveda, hvala bogu, starši romskih otrok pripeljejo svoje otroke v osnovno šolo, ja, tudi z debelimi avtomobili. Pa zdaj ne bom razpravljal v tej smeri. Bom pa razpravljal v tej smeri, da pa vsi starši moramo biti enako odgovorni. In pika. Ne odstopamo od zmanjšanja odgovornosti staršev neke skupine. In še – kar bi ne dalo samo boljši vizualni izgled, ampak tudi vsebinski – in to, kar sem se naučil od svojih strokovnih sodelavk v prejšnjem mandatu, ko sem vodil Odbor za zunanjo politiko – ne govorimo, kolegice in kolegi, o manjšinah. Tudi na spletni strani Vlade se najde manjšina. Tudi v kakšnem zakonu se najde manjšina. Sem alergičen na ta izraz. Govorimo o italijanski manjšini in madžarski manjšini, o romski manjšini – govorimo o narodni skupnosti! O romski skupnosti, o italijanski narodni skupnosti in o madžarski narodni skupnosti. Črtajmo manjšino. Bo boljše, boste videli. [[izklop mikrofina]]
Gospod poslanec, avtomatika je vzela besedo, ne jaz. Sem zelo navdušen, da ste Državni zbor informirali o najinem poskusu maksimalne obremenitve kočije, ker je kočija veselo preživela. In s tem zaključujem razpravo. Amandmaji k predlogu poročila niso bili vloženi. O Predlogu priporočila bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali čez pol ure v okviru glasovanj. S tem, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, prekinjam to točko dnevnega reda in 2. sejo Državnega zbora in vas hkrati obveščam, da nadaljujemo ob 18.50. Hvala. (Seja je bila prekinjena ob 18.22 in se je nadaljevala ob 18.50.)
Spoštovane kolegice poslanke, spoštovani poslanci, nadaljujemo prekinjeno sejo Državnega zbora. Preden preidemo na postopek glasovanja, vas želim obvestiti, da bo Državni zbor glasovanje opravil po naslednjem vrstnem redu: 13., 14., 19. in 25. točka dnevnega reda. Prehajamo na glasovanje zbora o predlaganih odločitvah. Poslanke in poslance prosim, da preverite glasovalne naprave. Hvala. Nadaljujemo s prekinjeno 13. točko dnevnega reda, to je s prvo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o dohodnini. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o dohodnini je primeren za nadaljnjo obravnavo. V imenu predlagatelja oziroma poslanske skupine gospod oziroma mag. Matej Tonin. Izvolite.
Predsednik, hvala lepa. Zakon o dohodnini je seveda primeren za nadaljnjo obravnavo. Danes smo opravili prvo obravnavo in verjamem, da ni nobenih razlogov, zakaj ga ne bi spustili v drugo obravnavo in tam stvari dokončali, tako kot si jih, recimo, večinsko koalicija želi. Bistvena poanta v tem zakonu je ta, za kar je bilo pred volitvami široko politično soglasje, da bomo plače v tej državi zviševali s spremenjenim dohodninskim sistemom. S tem, ko predlagamo dvig splošne dohodninske olajšave s sedanjih 3 tisoč 300 evrov na 7 tisoč evrov, bi to pomenilo, da bi ob istem brutu ljudje dobili večji neto, torej več v njihove denarnice, več v njihove žepe. Konkretno to pomeni, pri povprečni slovenski plači bi državljani dobili 83 evrov več na mesec. Izračunajte si, koliko je to na leto. Ena izmed temeljnih kritik tega našega predloga je bila, od kje bomo jemali finančna sredstva, ker naj bi to pomenilo 500 milijonov evrov izpada iz državnega proračuna. Ob tem se je seveda pozabilo povedati, da je bilo v zadnjih letih več kot milijardo evrov več proračunskih prihodkov kot v preteklosti. Ob tem se je pozabilo povedati, da je celo Ministrstvo za finance nekaj malega naračunalo dodatnega davka na dodane vrednosti zaradi večje potrošnje, kar je logično. Več kot bo ljudem ostalo v njihovih žepih, več bodo tudi imeli možnosti, da trošijo. Ko trošijo, plačujejo davek na dodano vrednost, hkrati pa večja potrošnja vedno pomeni tudi večje povpraševanje, kar pa pripelje do več delovnih mest, več delovnih mest pa večja vplačila v državni proračun. To je bistvena poanta, da bi plače zvišali vsem, ne zgolj v javnem sektorju, ampak tudi tistim, ki so zaposleni v privatnem sektorju. In še enkrat smo pri denarju. Za javni sektor 300 milijonov evrov očitno ni bil problem. Sprašujem se, zakaj bi 500 milijonov evrov bil problem za javni sektor plus privatni sektor. Poudarjam, za javni sektor plus privatni sektor. Tu zvišanje plač, ki ga mi predlagamo, bi šel na račun državnega proračuna. Tisto, kar bomo obravnavali jutri na jutrišnji izredni seji, bo šlo na račun celotnega gospodarstva. To je bistvena razlika. Vi predlagate dvigovanje plač z obremenjevanjem gospodarstva, mi predlagamo dvigovanje plač z manjšimi davki, torej da si država odreže manjši kolač. Kot sem dejal, bo poslanska skupina glasovala za nadaljnjo obravnavo tega zakona.
Hvala, gospod poslanec. S tem prehajamo na [[…]]V imenu poslancev? Gospod Jožef Horvat, izvolite. [[oglašanje iz dvorane]] Osebno, v imenu poslancev.
Hvala lepa, gospod predsednik. Dragi kolegice in kolegi! Ker sem bil nosilec zakona, trdno in srčno verjamem, da so rešitve, ki smo jih predlagali prvič v tem mandatu, dobre. Dobre za vse, dobre za vse ali, bolj točno, dobre za vse dohodninske zavezance. Približno dober milijon in pol nas je. Ne gre za eno majhno skupino, ne gre za tiste, ki so na minimalni plači. Tudi tistim, ja, tudi tistim in vsem, vsem želimo dvigniti plačo s to rešitvijo. Po neprofesionalnem izračunu izpada davčnih prihodkov Ministrstva za finance, računovodstva Republike Slovenije, bi vsak dohodninski zavezanec dobil na letni ravni v žep 390 evrov več. Vi ste proti, 390 evrov več. Vsak, vseh milijon pa pol. Poglejte analizo, kje smo mi s plačami znotraj Evropske unije, na podnu smo, na 17. mestu smo glede dviga plač od leta 2014 do pomladi 2018. Za slabih 5 % smo plače dvignili, pa ne zaradi razbremenitev. Ne želim navajati kot referenčno Romunijo, kjer so nizke plače in so v tem obdobju 2014–2018 dvignili za dobrih 51 %. Poglejmo Avstrijo pa Nemčijo, kjer so dobre plače. Avstrijci so dvignili za 29 % v tem obdobju plače, Nemci so dvignili za dobrih 21 %, mi slabih 5 %. Zato normalno, da spakiram kufre, če sem mlajši, pa grem ven, kljub temu da sem domoljub, da sem rad v tej državi. Ampak, če bomo imeli vedno več države, to pomeni vedno več socializma, ki je propadel, in nekateri rinete v socializem, je normalno, da bodo ljudje šli ven in dajate jim dober signal, da grejo ven.
Spoštovani, ker vidim, da je še želja, da se obrazloži glas posameznega poslanca ali poslanke, gremo na prijavo za razpravo, obrazložitev. Pričenjamo. Hvala. Imamo tri prijave, kot prvi gospod Miha Kordiš. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. V Levici beremo Zakon o dohodnini na edini način, kot je ta zakon mogoče brati. Torej za davčne olajšave bogatim, ki so v slovenski družbi že tako privilegirani. Prvi učinek tega predloga bi bil [[oglašanje iz dvorane]] polmilijardni izpad javnih sredstev iz naše skupne proračunske malhe. Na ta račun bi se seveda najprej osiromašile javne storitve, ki najbolj koristijo delavskemu razredu v tej državi. Tudi olajšave k družbeni enakosti in pravičnosti, ki jih vključuje ta zakon, ne bi pomagale. Nekdo iz delavskega razreda bi bil v neto znesku na boljšem za dvomestno številko pri plači, nekdo iz vrst bogatih, recimo iz uprave NLB, pa za štirimestni znesek in posledica tega v kombinaciji bi bila seveda – kaj? Za nekoga, ki prihaja iz delavske družine, bi bila tam javna bolnišnica bankrotirana, neoperativna, bogati bi si pa še lažje privoščili zasebnega zdravnika. Zato smo v Levici proti temu zakonu.
Najlepša hvala, gospod poslanec. Naslednji ima besedo mag. Andrej Šircelj. Izvolite.
V Slovenski demokratski stranki beremo ta zakon tako, da se omogoči olajšavo v višini nujnih življenjskih potrebščin. To je osnova za socialno državo. Vsak naj bi imel olajšavo 7 tisoč evrov, vsak državljan, 7 tisoč 600 evrov pa je življenjski minimum; življenjski minimum, ki pomeni, da s tem denarjem ljudje komaj preživijo. Sedanja olajšava obdavčuje ta življenjski minimum in ta predlog govori o tem, da življenjski minimum naj ne bi bil obdavčen. Revščina naj ne bi bila obdavčena, zato ta predlog podpiramo, osebno kot v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke. Slovenija je socialna država po ustavi in vsak mora dobiti nekaj od te sociale in to je osnovni davčni inštrument, da se zagotovi socialna komponenta tega davka. To je tudi osnovni inštrument, da se zagotovi na nek način pravičen davek. Tukaj imamo vsi različna mnenja, kaj je pravično, ampak to je merilo za pravičnost – življenjski stroški, gospe in gospodje! In tisti, ki ste seveda proti temu, pomeni, da obdavčujete tiste, ki nimajo niti za preživetje. Oni bodo prej plačali davek, kot si bodo lahko zagotovili osnovno življenjsko hrano, hrano za življenje, kurjavo za življenje, prej bodo morali pa davek plačati. Gospe in gospodje, to je skregano z etiko, moralo, človečnostjo.
Hvala, gospod poslanec. Kot zadnji imate besedo gospod Dušan Šiško, izvolite.
Predsednik, hvala lepa za besedo. Pri stališču Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke, kjer je bil prisoten v dvorani in me je poslušal, sem na koncu samo globoko vzdihnil. Zakaj? In zdaj je ta trenutek, da vam sporočim. Spoštovani kolegi poslanci in poslanke iz vlade, poglejte, gledate enosmerno, gledate tisto samo in potrjujete tisto, kar vam odgovarja. Ko sem razpravljal in postavljal predsedniku države vprašanje za odpadke jedrske elektrarne, nisem dobil podpore, da se obravnava in drugi dan so hrvaški mediji napisali tisto, kar sem jaz govoril, da bojo oni do leta 2043 imeli čas za izgradnjo odpadkov – skladišča. Zato vas prosim, premislite, prvo branje je šele – govorim za 13. in 14. točko in se potem ne bom več oglasil. Tako vas ponovno prosim, premislite, dajte možnost druge obravnave in bomo šli lahko dalje. Ne gledati samo strankarsko in vladno, glejte za celotno državo. Hvala.
Pozabili ste obrazložitev glasu. To ni bilo sedaj pravilno. Prosim, da se v bodoče držimo tega, čemur so besede namenjene. S tem, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, prehajamo na glasovanje. Glasujemo. Navzočih je 70 poslank in poslancev, za je glasovalo 27, proti 43. [[Za je glasovalo 27.]] [[Proti 42.]] Ugotavljam, da zbor predlaganega sklepa ni sprejel, zato je zakonodajni postopek o predlogu o zakonu končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 14. točko dnevnega reda, to je s prvo obravnavo Predloga zakona o spremembi in dopolnitvi Zakona o ugotavljanju katastrskega dohodka. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu: Predloga zakona o spremembi in dopolnitvi Zakona o ugotavljanju katastrskega dohodka je primeren za nadaljnjo obravnavo. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 25, proti 39. [[Za je glasovalo 25.]] [[Proti 39.]] Ugotavljam, da zbor predloga tega sklepa ni sprejel, zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 19. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga za sprejem avtentične razlage 120., 121. in 122. člena Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa matičnega delovnega telesa, ki se glasi: Predloga za sprejem avtentične razlage 120., 121. in 122. člena Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja se ne sprejme. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 61, proti 4. [[Za je glasovalo 61.]] [[Proti 4.]] S tem ugotavljam, da je sklep sprejet, zato je postopek za sprejem avtentične razlage končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 25. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Petega poročila o položaju romske skupnosti v Sloveniji. Prehajamo na odločanje o Predlogu priporočila k Petemu poročilu o položaju romske skupnosti v Sloveniji. Glasujemo. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za je glasovalo 52, 3 proti. [[Za je glasovalo 52.]] [[Proti 3.]] Ugotavljam, da je priporočilo sprejeto. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Zaključujem tudi 2. sejo Državnega zbora. Želim vam prijeten dan naprej.