Spoštovani kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam nadaljevanje 9. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednji poslanki in poslanca: mag. Tanja Cink, gospa Irena Grošelj Košnik do 12. ure, gospod Kamal Izidor Shaker do 12. ure ter gospod Tomaž Lisec. Tukaj mi piše, pardon; je tukaj. Vse prisotne lepo pozdravljam! Prehajamo na obravnavo 15., 16., 17., 18. IN 19. TOČKE DNEVNEGA REDA, TO JE PREDLOG ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O VOLITVAH V DRŽAVNI ZBOR; PREDLOG ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O POSLANCIH; PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O DRŽAVNEM SVETU; PREDLOG ZAKONA O SPREMEMBI IN DOPOLNITVI ZAKONA O VLADI REPUBLIKE SLOVENIJE TER PREDLOG ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O VOLITVAH PREDSEDNIKA REPUBLIKE, V PRVI OBRAVNAVI. Predloge zakonov je v obravnavo zboru predložila skupina 55 poslank in poslancev s prvopodpisanim gospod Janijem Möderndorferjem; razen Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o volitvah v državni zbor, ki ga je v obravnavo zboru predložila skupina 56 poslank in poslancev s prvopodpisano mag. Lilijano Kozlovič. V zvezi s temi predlogi zakonov je skupina poslank in poslancev s prvopodpisano dr. Simono Kustec Lipicer zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Na 30. seji Kolegija predsednika Državnega zbora 8. 6. 2015 je bilo glede razprave o teh predlogih zakonov dogovorjeno, da se uvodne obrazložitve, predstavitve stališč poslanskih skupin in splošna razprava poslank in poslancev o vseh predlogih zakonov opravi skupaj. Za dopolnilno obrazložitev predlogov zakonov dajem najprej besedo predstavnici predlagatelja mag. Lilijani Kozlovič.
Hvala, predsedujoči. Spoštovani kolegice in kolegi! Danes imamo pred nami temeljni zakon, ki ureja javne volitve – Zakon o volitvah v Državni zbor, in se smiselno uporablja tudi za vse ostale volitve. Menim, da je odprtje tega zakona in njegovo spreminjanje ena od najtežjih nalog v Državnem zboru, saj je to zakon, ki določa razmerje politične oblasti med političnimi strankami ter v Državnem zboru in Vladi. Predlog, ki ga imamo pred seboj, smo pripravili poslanci. Pomagala in sodelovala je pri tem Vlada, sodelovala je Državna volilna komisija ter tudi ustavni pravniki. S tem, kar predlagamo, in te spremembe, ki jih imamo v Zakonu o volitvah v Državni zbor, ter tudi ostale ne pomenijo poseg v volilni sistem, ne spreminjamo sistema; ampak gre le za to, da urejamo tiste stvari, ki so nujne, ki so potrebne. Glavni poudarek je dan temu, kar ni bilo urejeno že 20 let in na kar je Ustavno sodišče opozorilo že leta 2013, 2014 in ponovno leta 2015. Gre za to, da smo opredelili, kdo ne more biti poslanec, se pravi kdo je tisti, ki ne more nastopati na javnih funkcijah iz nekih določenih razlogov. Če pogledamo, kaj določa Ustava glede tega. Določa, da je to ena najvišjih političnih človekovih pravic posameznika in da je vtkana v samo bistvo demokracije ter se z njo zagotavlja suverenost ljudstva. Določila je splošne pogoje, je pa določila tudi možnost, da se poseže vanjo, možnost, da zakonodajalec določi, kdo je tisti, ki ne bo mogel nastopiti take funkcije. Pove pa dve stvari; pove, da zakonodajalec določi, kdo ne more biti poslanec; pove pa tudi, da lahko uredimo delno neizvoljivost. S tem, ko je Ustava to določila, nam je dala ustavno dopusten cilj. Imamo legitimno dopusten cilj, da lahko v to posežemo, kajti v človekove pravice, posebej v tako, kot je volilna pravica, lahko posežemo samo, če omejujemo pravice drugih ali če imamo ustavno dopusten cilj. Naša Ustava pa ni nič povedala o tem, na kakšen način naj to uredimo. Nič ne pove o razlogih, katerih so tisti razlogi. Tukaj je naša naloga, da se sami odločimo glede na družbene razmere, ki so, predvsem pa pravi Ustava glede na primerjalno ureditev, ki jo imajo druge države; in tudi na to, da mora biti taka ureditev sprejemljiva v sodobni in demokratični družbi. Ustavno sodišče se pri tem sklicuje tudi na Zakonik dobre prakse, ki ga je sprejela Beneška komisija, v katerem je določeno [[…]], v bistvu neka priporočila, kako naj bi se to uredilo. Pravi, da se lahko omeji aktivno ter pasivno pravico, da morata biti uravnoteženo omejeni; predvsem pa pravi, da je to lahko pogoj starosti, lahko je razlog državljanstvo in, prebivanje, lahko pa tudi iz drugih razlogov – se pravi zaradi neke duševne nezmožnosti ali obsodbe. Mora pa to temeljiti na sodbi sodišča. Ko smo se lotili tega vprašanja, se je odprlo kar nekaj dilem, pomislekov oziroma razmišljanj, iz katerih razlogov vse bi lahko omejili volilno pravico, vendar smo dosegli konsenz, da jo omejimo iz naslova, če je nekdo pravnomočno obsojen zaradi določenega kaznivega dejanja. Tu smo poenoteni. Ni pa v celoti – in temu je tudi danes namenjena javna razprava, da dorečemo, na kakšen način, kakšen standard in kako določiti vse posledice. Verjamem, da bomo v tej splošni razpravi danes lahko dorekli, kako bomo to pravzaprav uredili. Imamo ustavno dopusten cilj, vseeno pa imamo še vedno omejitve. In te omejitve, kot je reklo Ustavno sodišče, da mora obstajati primerjalna ureditev glede na ostale države in načelo sorazmernosti, ki je ključnega pomena v vsej tej zadevi. Prav tako se je treba odločiti, na kakšen način bomo uredili to omejitev. Posledice lahko nastanejo neposredno na podlagi samega zakona, lahko pa nastanejo tudi na podlagi sodbe sodišča. Seveda se lahko to določi na način, da se izbere taksativno naštevanje kaznivih dejanj ali pa da se odločimo glede na višino izrečene kazni. Ko smo se mi odločali, smo razmišljali o tem, da bodo pravne posledice nastale na podlagi zakona, seveda pa morajo imeti podlago v sodni odločbi. Odločili smo se tudi za višino kazni, ne pa za taksativno naštevanje kaznivih dejanj. Če pogledamo primerjalno ureditev, ki je ena od ključnih, ki jo moramo upoštevati, bomo ugotovili, da smo ena redkih držav, ki tega še nima urejenega v okviru Evropske unije. Preko 20 držav, za njih imamo podatke, da imajo to urejeno; in imajo seveda tudi zelo različno. V marsikateri državi, kar bo v nadaljevanju tudi povedano, bomo ugotovili, da ne omejujejo samo pasivne pravice, ampak tudi aktivno volilno pravico. Večina ima, ko gre za vprašanje obsojenosti, zaporno kazen. Imajo pa zelo različno – nekateri določijo višino kaznivega dejanja, nekateri se odločajo za nabor, nekateri se odločijo tudi za obliko krivde, skratka izjemna paleta; je zelo različna. Zakonodajno-pravna služba je poudarila pet držav, za katere menijo, da so ključne pri vsem tem; in sicer pravi, da so našemu pravnemu redu najbolj podobna Avstrija, Nemčija; so pa tradicionalno zelo pomembne tudi ureditve v Italiji, Franciji, Veliki Britaniji. Nekaj od teh, morda čisto na kratko, da povzamem, da utemeljimo to našo primerljivost, če pogledamo najprej Francijo. Francija ima izjemen nabor omejitev volilne pravice ne samo iz razloga kaznivosti, ampak tudi razloge; in sicer so lahko storitve volilnih prekrškov, kršitve v času volilne kampanje, nenapovedano premoženjsko stanje. Seveda lahko v tem primeru izgubijo za eno celo leto svojo volilno pravico oziroma možnost kandidiranja. Nadalje – je tista oseba, ki ni podala poročila o stroških volilne kampanje ali ki je prekoračila skrajno mejo stroškov volilne kampanje. Prav tako ne morejo tisti, ki se ukvarjajo s pogajanjem. Imajo pa tudi delno neizvoljivost urejeno za posamezne osebe, ki so bile nosilci izvršilne veje oblasti; namreč ne morejo kandidirati določen čas, ker imajo prevelik vpliv. Potem je urejena delna neizvoljivost tudi za sodnike. Imajo pa, kar se tiče same kaznivosti, glede kaznivega dejanja, taksativno našteta kazniva dejanja in lahko izgubijo državljanske, civilne in družinske pravice ter aktivno in tudi pasivno volilno pravico. Enako oziroma dosti podobno je tudi v Veliki Britaniji. Tam se lahko izreče zaradi vsake zaporne kazni, višina ni določena, lahko tudi za tistega, ki je priprt za več kot eno leto, ali pa tudi za tistega, ki je na begu. Ti razlogi so zelo strogi. Lahko pa tudi zaradi koruptivnega dejanja, ki je bilo storjeno v zvezi z volitvami ali donacijami. Zanimivo je to, da ima Velika Britanija omejeno aktivno in pasivno volilno pravico. Če pogledamo Avstrijo in Nemčijo, za kateri je Zakonodajno-pravna služba rekla, da sta nam najbolj podobni in primerljivi – Avstrija ima najnižji standard oziroma oni so določili naklepno kaznivo dejanje in obsodbo za najmanj eno leto zaporne kazni. Imajo pa omejeni obe pravici – aktivno in tudi pasivno. Pa poglejmo, kako ima urejeno Nemčija, ki je bila velikokrat izpostavljena tudi s strani druge politične opcije. Pri njih se lahko to zgodi na dva načina, in sicer lahko na podlagi zakona za hujša kazniva dejanja. Ta kazniva dejanja tu niso našteta. Seveda je lahko izrečena zaporna kazen najmanj eno leto. Tisto, kar je ključno in kar ni bilo povedano, ko se je govorilo o Nemčiji, je to, da lahko izrečejo to tudi za pogojno kazen. To pomeni, da je ukrep zelo zelo strog, kajti pogojna kazen se izreka za milejša kazniva dejanja po našem Kazenskem zakoniku. Prav tako lahko v Nemčiji sodišče izreče, da zaradi političnih kaznivih dejanj nekomu odvzamejo volilno pravico, in sicer lahko to traja od dveh do petih let. Kot vidimo to primerjalno ureditev, je relativno stroga. Ko smo se mi odločali, smo najprej razmišljali, da moramo za voljene funkcije in tudi za imenovane funkcije, ker si sami postavljamo te standarde, določiti ničelno toleranco, da torej za vsako kaznivo dejanje, za katerega je izrečena zaporna kazen, kajti pravne posledice lahko nastanejo samo, kadar je izrečena zaporna kazen, za druge v bistvu sankcije ne morejo. Kasneje, ko smo poslušali razpravo svojih kolegov in ko smo se pogovorili z ustavnimi pravniki, smo razmišljali, da bi mogoče ta standard spremenili in da bi uveljavili standard, ki je že uveljavljen v okviru delovno-pravne zakonodaje, to je šest mesecev izrečene zaporne kazni; in če pogledamo ta standard, ga imamo v bistvu že uveljavljenega. Zakon o poslancih je že do sedaj določal, da je šest mesecev zaporne kazni, in je enemu poslancu na podlagi te določbe že prenehal mandat leta 2010. Seveda bom v nadaljevanju lahko veliko več povedala, ker vidim, da mi zmanjkuje časa, predvsem o tem načelu sorazmernosti. Bistveno pri njem je, da smo določili tudi čas trajanja te pravne posledice; najbolj pomembno pa je tudi to, da ne more veljati [[znak za konec razprave]] . Hvala in bom nadaljevala kasneje v obrazložitvi.
Za dopolnilno obrazložitev predlogov zakonov dajem besedo še predstavniku predlagatelja gospodu Janiju Möderndorferju.
Dober dan. Kadarkoli Državni zbor prične z javno razpravo o volilni zakonodaji, o Zakonu o poslancih in predvsem o funkcionarjih, ki zasedajo najvišje funkcije v državi, se človek vedno vpraša, zakaj je to treba. In takrat je po navadi tudi vedno veliko polemik, veliko vprašanj in veliko bojazni, da se ne bo spremenilo nekaj, česar smo Slovenci in Slovenke že navajeni. Vendar menimo, da s paketom, ki ga imamo danes na mizi, urejamo nekaj, ker bi morali urediti že pred 25 leti. Zakaj pred 25 leti to vprašanje ni bilo rešeno? Predpostavka je verjetno zelo enostavna. Ker si ni nihče mislil, da bo to kdaj sploh v Sloveniji problem. In zato običajno ne urejamo stvari, ki niso problem, ampak vedno urejamo stvari, kjer imamo nerazjasnjene, nerazčiščene pojme, kako ravnati v določenih primerih. Zato smo že ne pred enim tednom in ne pred enim mesecem, vendar že v prejšnjem mandatu začeli reševati, poskušali reševati ta vprašanja. Ker pa imamo ta mandat v začetku prejšnjega leta, naj spomnim, da smo že 7. 11. 2014 vložili spremembo Zakona o Vladi, Zakona o državnem svetu, Zakona o lokalni samoupravi, Zakona o volitvah predsednika republike in Zakona o lokalnih samoupravi ter Zakona o poslancih. Vendar takrat je zaradi več razlogov prišlo do zelo široke diskusije, ki je napeljala do tega, da je treba določene stvari, prvič, urediti tudi še z drugo zakonodajo, o kateri je govorila moja predhodnica, in to je Predlog zakona o volitvah v državni zbor, ki je temelj in pravzaprav s tem zakonom nekdo šele postaja funkcionar. In tam se začnejo urejati določene pravice, ki jih nadaljuje s pridobitvijo svoje lastne funkcije. Če gremo po vrsti, smo se meseca aprila skupaj s koalicijskimi strankami in Združeno levico dogovorili, da gremo v postopek, ki bo temeljito razčistil določena vprašanja v vseh predlaganih zakonih; razen v enem primeru, to je Zakon o lokalni samoupravi, kateri danes ni na dnevnem redu. Ni pa na dnevnem redu iz zelo jasnih razlogov, kajti odločili smo se, da gremo s tem paketom po rednem postopku. Smiselno je, da zakon, ki je vložen po skrajšanem postopku, da ga obravnavamo skupaj v paketu s celotno zakonodajo, ko bomo razčistili in odprli vsa vprašanja v temeljnih zakonih, ki bodo reševala določena odprta vprašanja. Z Zakonom o Vladi predlagamo, da se jasno določi, kdo ne more biti predsednik Vlade ali minister. Ker gre za najvišje izvršne funkcije v državi, tudi s največjo močjo, se nekako predvideva, da ne more biti niti kančka ali sence dvoma o tem, kakšen naj bo lik, ki opravlja to funkcijo. Vendar dejstvo je, da je bila v sami razpravi kopica odprtih vprašanj, zakaj je treba biti pozoren pri posameznih vprašanjih, še posebej za to, ker določene funkcionarje volimo, določene funkcionarje imenujemo. In tukaj nastane ta drastična razlika, da bi lahko ne preveč enostavno vse skupaj potegnili na skupni imenovalec. Pa vendar smo uspeli s samim zakonom predlagati določene rešitve, kako najprej ugotoviti in tudi speljati postopek, da se bodisi funkcije niti ne nastopi bodisi da funkcija tudi preneha, če se zgodijo določeni dogodki med samim opravljanjem funkcije. Naslednja zadeva, zakon, ki je zelo pomemben, je seveda Zakon o volitvah v državni zbor, katerega je moja predhodnica tudi kot prvopodpisana predlagala in je nekaj glavnih poudarkov že omenila. Je pa zato zelo pomemben Zakon o volitvah predsednika republike, kjer obstaja največ dilem glede na to, da gre za funkcijo, ki je omenjena tudi v Ustavi; in že danes tudi v zakonu določa, kakšni so pogoji in pod kakšnimi pogoji lahko nekdo postane predsednik države oziroma pod kakšnimi pogoji te funkcije ne more več opravljati. Pa vendar smo določene zadeve uredili s tem zakonom tako, ki so vezani in pogojeni z opravljanjem funkcije poslanca Državnega zbora. Zraven tega pa naj omenim, da je novost to, kar ureja Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o poslancih, ki zasleduje predlog novele Zakona o volitvah v državni zbor, ki med drugim tudi ureja omejitev pasivne volilne pravice. Tisto, kar je še pomembno, da omenimo pri tej funkciji, je to, da je več kot jasno, da pri tako visoki funkciji, reprezentativni funkciji, ki predstavlja državo, se pravi predsednika države Republike Slovenije, je prav, da na koncu tudi odloča in določa, ali so nastali pogoji za prekinitev opravljanja te funkcije na nivoju Ustavnega sodišča. In to z zelo jasnimi roki, tudi kdaj se lahko ta postopek pritožbe prične in kdaj, v kolikšnem času se mora odločiti. Zraven tega naj povem, da je jasno, da se nekaj podobnega ureja tudi z Zakonom o državnem svetu, kjer je več kot jasno, da je z rokom, ki je določen, tudi jasno postavljena meja, kdaj in na kakšen način lahko državni svetnik opravlja funkcijo v Državnem svetu. Gre za to, da je pomembno, ko je kandidat pravnomočno obsojen za kaznivo dejanje potem, ko je bila njegova kandidatura že potrjena in ko je bil izvoljen. To je seveda tisto, kar je najbolj ključno in na podlagi katerega se lahko odloča, kdaj in na kakšen način bo svetnik opravljal svojo funkcijo. S tem je določeno tudi pravno varstvo znotraj zakona, kdaj in na kakšen način lahko posamezni kandidat, ki je bil funkcionar, zaščiti svoje pravice, če so mu bile kršene, in kdo odloča. Na koncu je tudi temeljni zakon, to je Zakon o poslancih, o katerem, če ne kdo, potem so poslanci in poslanke tisti, ki morajo o njem razpravljati, tudi odločati in določiti, kdaj in kakšni so tisti pogoji, kdo lahko postane poslanec, kdo je tisti poslanec, kakšen naj bi bil poslanec, ki opravlja to funkcijo, oziroma kakšni so minimalni standardi, ki jih mora izpolnjevati, da lahko to delo tudi opravlja. Ne samo z vidika etike in morale, ampak tudi z vidika funkcionalnosti; ali je sploh zmožen fizično opravljati določeno funkcijo, se pravi funkcijo poslanca. Diskusij na to temo je bilo že kar nekaj v preteklosti. Večkrat oziroma skoraj pri vsaki bolj pomembni razpravi, kadarkoli se dotika organa Državnega zbora, ki je ne edini, pa vendar edini najbolj napaden organ v državi, ki je dežuren in krivec za vse, kar se zgodi v tej državi, ne glede na to, ali je v tem kdaj res tudi pristojen ali tudi odločal; je zato še toliko bolj pomembno, da to sporočilo za nazaj, če mu narod pripisuje tako veliko veljavo in pomembnost, da je tudi pomembno, da ima takšno veljavo in pomembnost tudi sam poslanec. Tudi z vidika že danes kot kletvice izrečene etike in morale. Če bi bil kdo danes ponosen na to, bi lahko rekli, da je danes že kletvica, če to sploh še omeniš, kot da to ni več potrebno in pomembno. Tisto, kar je še pomembno v današnji razpravi, pa je naslednje. Danes opravljamo prvo razpravo o kompletni zakonodaji. Ta razprava je pomembna zato, da se soočijo vsi pomembni vidiki in pogledi na to materijo, kateri bomo v nadaljevanju razprave ne samo v prisluhnili, soočili še z dodatnimi argumenti in odločili ter sprejeli tudi določene popravke, če bomo skupaj ocenil, da so ti nujno potrebni, da bi se lahko zakonodaja v praksi tudi izvajala. Ne pa tako kot danes, ko imamo zakon, imamo predpisane določene norme, v resnici pa vsakokrat ugotavljamo, da so nejasne, nerazumljive, nedoločljive; oziroma nam celo na koncu Ustavno sodišče reče, da so protiustavne. Dejstvo je, da se to sklicevanje na zakonodajo, češ saj ni predpisano, največkrat v naši družbi zlorablja. In to se je zlorabljalo tudi znotraj obstoječe zakonodaje, o kateri danes govorimo. Pomembno je tudi naslednje vprašanje in temu se danes ne bomo izognili. Namreč iz te strani bomo danes veliko poslušali kar nekaj časa o ustavni določbi, ki je vse skupaj zelo jasno postavila v tisti kot, da bomo rekli, češ sedaj pa spreminjamo zakonodajo zaradi Ustavnega sodišča. Zaradi zadnje odločitve zagotovo ne, jo pa bomo morali tudi zaradi zadnje odločitve. Ne pozabiti, da je zakonodaja v resni razpravi v tem državnem zboru že eno leto. Ne ta, ki je ta danes vložena, vendar pa zagotovo tema, o kateri razpravljamo. Tisto, kar je pomembno, pa je, da Ustavno sodišče z zadnjim sklepom ni povedalo vsaj dveh stvari. Eno je zagotovo, da sklep, o katerem je odločal Državni zbor, o tem, za kar je bilo Ustavno sodišče izrecno in jasno vprašano od predlagatelja presoje – za presojo. To pa je, ali je sklep prav, da se je Državni zbor o tem seznanil oziroma bi moral o tem glasovati, Ustavno sodišče ni povedalo nič. Temu vprašanju se je izognilo, ker je samo odpravilo sklep; sklep pa je odpravilo zaradi pomanjkanja pravnega varstva oziroma neustavnosti samega zakona. Drugo zelo jasno sporočilo, ki smo ga dobili od Ustavnega sodišča, pa je naslednje – in kar je v bistvu temeljno vprašanje, zakaj danes sploh spreminjamo to zakonodajo. Ni odgovorilo na vprašanje, ali politik, ki je pravnomočno obsojen in sedi v zaporu, lahko opravlja funkcijo kot poslanec ali katerokoli drugo funkcijo – pomembno, visoko funkcijo v državi. Na to vprašanje ni odgovorilo, zato sem prepričan, da imamo s tem paketom zakonodaje odgovor na to vprašanje in je na dlani. Tak funkcionar, ki je pravnomočno obstojen in sedi v zaporu, ne more opravljati svoje funkcije. Ne zaradi tega, ker je kriv, ampak že zaradi tega, ker je tudi fizično ne more več opravljati; da ne govorim o vseh ostalih razlogih in pogledih. Prepričan sem, da je to jasno vsem Slovenkam in Slovencem; upam, da bo to jasno tudi Državnemu zboru. Hvala.
Za uvodno predstavitev mnenj dajem besedo predstavniku Vlade, to je ministru za javno upravo gospodu Borisu Koprivnikarju.
Hvala za besedo. Spoštovani poslanke in poslanci! Vlada je na svoji seji 12. 6. 2015 obravnavala celotni tako imenovani volilni paket zakonov in sprejela stališča, ki jih je tudi posredovala v Državni zbor. Vlada podpira predlog zakonov, ker meni, da je pri pripravi celotnega paketa upoštevano stališče Vlade, ki je bilo v državni zbor posredovano že januarja letos; in sicer na predhodno vloženi paket sprememb. Tako je zaradi celovite sistemske ureditve instituta neizvoljivosti v primeru obsodbe za kaznivo dejanje, ki se nanaša na voljene funkcionarje, v zakonodajno proceduro vložen tudi temeljni Zakon o volitvah v državni zbor. Zakon o volitvah v državni zbor je temeljni zakon, ki določa pogoje za izvolitev neposredno izvoljenega predstavniškega organa v državi, in se glede vprašanj, ki jih drugi volilni zakoni ne urejajo, uporablja subsidiarno in smiselno. V posameznih specialnih zakonih glede poslancev in predsednika je torej ustrezno urejeno pravno varstvo v primerih predčasnega prenehanja mandata. Pomembno je, da razumemo, da Ustava v drugem odstavku 82. člena daje pooblastilo zakonodajalcu, da uzakoni omejitve pasivne volilne pravice za poslance Državnega zbora. Menimo, da se ta institut neizvoljivosti oziroma omejitve pasivne volilne pravice lahko uporabi tudi za izvolitev predsednika republike ter za člane Državnega sveta. Menimo, da je predlagatelj primerno utemeljil poseg v omejitev pasivne volilne pravice in ga obrazložil z vidika sorazmernosti in ustavne skladnosti, kar je, kot je povedala uvodničarka, zelo pomembno. Predlagana omejitev zasleduje tudi cilje Vlade Republike Slovenije za zagotovitev integritete delovanja najvišjega predstavniškega telesa v državi in določitev dodatnih pogojev za vse javne funkcionarje. Naj ob tem povem, da so ti pogoji za javne uslužbence že dolgo časa dejansko v uporabi. Pri posameznih predlogih zakonov je Vlada v stališčih izpostavila nekatere predloge dopolnitev. Naj opozorim samo na nekatere. Glede Zakona o volitvah v državni zbor Vlada poleg ureditve instituta neizvoljivosti posebej pozdravlja tudi predloge sprememb zakonodaje, ki se nanašajo na implementacijo odločb Ustavnega sodišča, in spremembe glede kvot, glede štiridesetodstotne zastopanosti obeh spolov. Predlaga pa nekatere dopolnitve, povezane s pravnimi posledicami obsodbe, izvolitvijo v primeru obsodbe v obdobju od potrditve kandidature do izvolitve in glede primernejše ureditve dostopnosti volišč za invalide. Vlada tudi predlaga, da se glede na določbe kasneje vloženih zakonskih predlogov, specialnih predpisov – govorim o Zakonu o poslancih, Zakonu o državnem svetu – ustrezno enotno uskladi določbe glede pogoja nekaznovanosti, tako da bi bil standard nekaznovanosti enotno urejen v vseh zakonih, o katerih govorimo. Naj izpostavim še to, da glede Zakona o Vladi menimo, da bi bilo smiselno določiti strožji pogoj nekaznovanosti, saj ne gre za poseg v pasivno volilno pravico, ki je ustavna kategorija. Vlada predlaga, da se kot pogoj za izvolitev v to funkcijo določi, da posameznik ni bil pravnomočno obsojen na nepogojno kazen zapora oziroma ni bil pravnomočno obsojen za kaznivo dejanje zoper uradno dolžnost, javna pooblastila in javna sredstva. Glede nekaznovanosti bi po mnenju Vlade moral biti enak pogoj določen tudi za prenehanje funkcije predsednika Vlade in ministrov. Odprto ostaja tudi vprašanje, na kakšen način se bo preverjal pogoj nekaznovanosti, ki je določen za izvolitev predsednika Vlade in ministrov. Predlog zakona ustrezno ne vsebuje več določbe o imenovanju in prenehanju funkcije državnega sekretarja, ker je treba upoštevati dejstvo, da položaja državnih sekretarjev ne ureja Zakon o Vladi Republike Slovenije, temveč Zakon o državni upravi. Ob tem pa naj povem, da se pripravlja tudi zakon, ki ureja položaj funkcionarjev, in je tudi v normativnem programu. Naj sklepno poudarim samo, da Vlada Republike Slovenije podpira celovito in enotno paketno ureditev instituta neizvoljivosti v primeru voljenih funkcionarjev in določitev strožjih pogojev za imenovane javne funkcionarje. Hvala.
Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, v njenem imenu dr. Dragan Matić.
Spoštovani predsednik, spoštovani poslanke in poslanci ter ostali prisotni! Predlogi zakonov, ki jih danes obravnavamo, imajo vsi enak namen – določitev instituta neizvoljivosti, določitev razlogov za predčasno prenehanje funkcije za tiste funkcionarje, za katere je veljavna zakonska ureditev pomanjkljiva, ter ureditev pravnega varstva v primeru prenehanja mandata. Trenutno veljavna zakonodaja ne določa omejitev kandidiranja na javne, voljene ali imenovane funkcije za primere, ko je posameznik obsojen na kaznivo dejanje. Po drugi strani omejitve veljajo za pravosodne funkcionarje in sodnike, ki so obsojeni zaradi storitve naklepnega dejanja. Prav tako za sodnika ne more kandidirati posameznik, zoper katerega je vložena pravnomočna obtožnica ali razpisana glavna obravnava zaradi naklepnega dejanja, ki se preganja po uradni dolžnosti. Dalje, že zdaj velja tudi omejitev za pogoj nekaznovanosti za vsakega posameznika, ki se želi zaposliti v državni upravi. Ustavna osnova za omejitev volilne pravice je izrecno dana samo glede volitev poslancev. Iz celotne naravnanosti Ustave pa izhaja, da to ustavno pooblastilo smiselno velja tudi za volitve drugih državnih in lokalnih funkcionarjev. S temi predlogi zakonov torej poleg obstoječih pogojev, državljanstvo in dopolnjenih 18 let starosti, določamo še dodatni pogoj, to je nekaznovanost ob kandidiranju na javne funkcije, in sicer na državnih volitvah za poslance, za člane Državnega sveta ter za predsednika republike. Vložili smo tudi zakonske predloge v istem smislu za lokalne volitve, to je za župane in občinske svetnike. Cilj, ki ga zasledujemo, je, da je volilna zakonodaja v ključnih točkah med seboj čim bolj enotno urejena, saj morajo biti vsi izvoljeni in imenovani funkcionarji primerljivo obravnavani. Predlagatelji se zavedamo, da z določbami o omejitvi kandidiranja omejujemo človekove pravice, zato smo se tega lotili z veliko mero skrbnosti po številnih razpravah in temeljitem premisleku. Za izvolitev poslancev oziroma v predlogu sprememb Zakona o volitvah v državni zbor smo zato zapisali, da za poslanca ne more kandidirati posameznik, ki je pravnomočno obsojen za kaznivo dejanje, ki se preganja po uradni dolžnosti. Po dodatnih razpravah in opozorilih strokovnjakov smo za vse ostale zakone, ki smo jih vložili naknadno, določili pogoj, ki je bolj skladen z načelom sorazmernosti, in sicer da, citiram, "eno leto po prestani, odpuščeni ali zastarani kazni na volitvah ne more kandidirati posameznik, ki je pravnomočno obsojen na nepogojno kazen zapora, daljšo od šest mesecev". Iz navedenega skledi, da bomo v nadaljnji obravnavi tudi to določbo Zakona o volitvah v državni zbor z amandmajem ustrezno poenotili. V vloženih predlogih smo se odločili urediti tudi pravno varstvo za primer predčasnega prenehanja mandata oziroma funkcije, na kar opozarja Ustavno sodišče v kar nekaj odločbah. Slednje pa pomeni, da bo Državni zbor s tem tudi odpravil nedavno ugotovljeno pravno praznino v Zakonu o poslancih; in to veliko prej kot v določenem roku enega leta. Od 19 držav Evropske unije, za katere smo pridobili podatke o ureditvi pogojev za izvolitev v javne funkcije, jih samo pet nima urejene omejitve za kandidiranje na volitvah za javno funkcijo zaradi obsodbe za storitev kaznivega dejanja. Pravna stroka sicer že dve desetletji opozarja, da bi bilo treba v Sloveniji zakonsko urediti omejitev pasivne volilne pravice; v praksi pa do nekaj let nazaj tovrstna zakonska omejitev ni bila potrebna. Politična kultura je bila namreč na bistveno višjem nivoju, kot je danes. Stranke so same poskrbele za to, da najbolj ekscesne posameznike niso kandidirale na volitvah. Ker je videti, da je pri nekaterih tovrstna politična kultura žal opešala, je treba poseči po zakonskih spremembah na opisan način. Posebej opozarjamo, da predlogi sprememb niso uperjeni proti nobeni konkretni osebi, saj ne bodo veljali retroaktivno, torej za tiste, ki so bili obsojeni pred sprejetjem nove zakonodaje; temveč bodo te določbe učinkovale od dneva sprejetja. V SMC bomo seveda podprli predlagane zakone in enako predlagamo, da jih podprete vse poslanke in poslanci Državnega zbora. Verjamemo, da nihče med poslanci ne more nasprotovati cilju, da se osebam, ki so storile kaznivo dejanje, prepreči opravljanje najbolj odgovornih funkcij.
Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, v njenem imenu dr. Vinko Gorenak.
Hvala lepa. Pred nami je paket tako imenovane volilne zakonodaje. Moja naloga je, da skušam predstaviti stališče Poslanske skupine SDS. Govorimo o Zakonu o volitvah v državni zbor, Zakonu o poslancih, Zakonu o državnem svetu, Zakonu o Vladi in Zakonu o volitvah predsednika republike. Za uvod naj se vprašam, kakšno pa je bilo stanje na tem področju od leta 1990 do 2014. Nič nismo imeli na tem področju in nič dramatičnega se ni zgodilo. Omejitev z vidika obsojenosti pri kandidaturah ni bilo. Zakaj? Tudi nekatere druge države imajo tako stanje. Res je, da je prevladujoče stanje tako, kot je bilo povedano že do sedaj, da so omejitve. Vendar imamo tudi države, kjer omejitev ni, kjer gre preprosto za to, da zaupajo ljudem, da pač nekdo, ki je pravnomočno obsojen, ne bo izvoljen v Državni zbor ali pa ne bo izvoljen na neko drugo funkcijo, kot je funkcija župana ali kaj podobnega. Vendar je Slovenija nekoliko drugačna. Tisti, ki vas je zmotil, je dobil daleč največ glasov med vsemi, ki tukaj danes sedimo. Kaj se je torej zgodilo v letu 2014? Kaj je bilo tako dramatičnega, da je Zavezništvo Alenke Bratušek vložilo paket zakonov? To je že drugi paket zakonov, prvega smo obravnavali in, kot veste, zavrnili. Zgodilo se je to, da je bil v Državni zbor poleg gospoda Battellija izvoljen tudi Janez Janša – in to v vseh mandatih. Še več, Janez Janša je bil takrat v zaporu in dobil je 6 tisoč 116 glasov. Gospe in gospodje, daleč največ med vsemi, ki tukaj sedimo. Daleč največ! Ljudje so torej zaupali njemu in ne pravosodju. In nič drugega. Za primerjavo, gospod Hanžek je dobil tisoč 210 glasov. Gospod Jani je dobil 701 glas. In potem tisti, ki so vložili ta paket zakonodaje, ki so dobili po 701 glas, mečejo iz parlamenta tistega, ki jih je dobil 6 tisoč 116. Vseh šest izvoljenih poslancev Združene levice je skupaj dobilo 5 tisoč 494 glasov ali 915 v povprečju na enega. Oseba, ki so ji ljudje največ zaupali, torej Janez Janša, je dobila 6 tisoč 116 glasov. Vsi štirje izvoljeni gospodje in gospa iz Zavezništva Alenke Bratušek so dobili 3 tisoč 247 glasov, v povprečju 811. In ti gospodje so naredili poskus odstranitve iz Državnega zbora nekoga, ki je dobil pač največ glasov. Kakšna je bila reakcija? Zavezništvo Alenke Bratušek je vložilo vse zakone, ki sem jih omenil tudi že prej. Je pravzaprav to tudi logično, ker je to neke vrste nagonska reakcija samoohranitve. Saj to je na nek način razumljiva zadeva. Vlada je bila takrat proti tem zakonom, Zakonodajno-pravna služba tudi, opozicija tudi, SMC je bila tudi proti, zakoni so bili zavrženi. Razumemo, da so bili ti zakoni sploh vloženi iz razloga samopreživetja stranke Zavezništva Alenke Bratušek. Rezultat te reakcije je bil tak, da je Združena levica to podprla, tisti paket zakonodaje, kar je tudi popolnoma razumljivo, kar sem prej povedal – 5 tisoč 494 glasov dobi šest poslancev, napram tistemu, ki so ga metali iz Državnega zbora, ki je dobil 6 tisoč 116. Vse je torej razumljivo, tako in drugače se je treba rešiti Janeza Janše, vsa sredstva so dovoljenja, zloraba inštitucij je nujno potrebna. To se je dogajalo lansko leto, tudi s to zakonodajo. Zanimivo je, da je SMC zavrnila to zakonodajo. Ampak iz prestižnih razlogov, ne iz kakšnih vsebinskih razlogov, ker si pač verjetno stranka, ki ima največji delež v Državnem zboru, težko privošči, da podpre nek zakon, ki ga vložijo štirje poslanci. Ampak vsebinske želje so ostale iste, eliminacija Janeza Janše iz političnega življenja, to pa je tisto, kar je skupno vsem vam, ki ste vložili tudi drugi paket zakonodaje. Za to obstaja veliko razlogov, naj navedem enega samega. Paket zakonodaje, ki je bil vložen, je imel logično nadaljevanje v odvzemu mandata Janezu Janši. Gospod Cerar je pred volitvami govoril: pravna država, človekove pravice, enakost za vse, poštenost v politiki, ustava in tako dalje. Vse to je bilo v trenutku takrat pozabljeno. Poteptano je bilo pravo, poteptane so bile človekove pravice, nič več ni bilo govora o enakosti za vse, poštenosti v politiki, ustavi ali človekovih pravicah, nič, nič več to ni veljalo po volitvah. Projekt odvzema mandata Janezu Janši kot projekt nadaljevanja te zakonodaje, ali pa današnje predhodnice, ki jo obravnavamo, se je nadaljeval. Gospod Cerar je iz še tiste retorike, ki jo je imel pred volitvami, nenadno spremenil retoriko, "zapornik ne more biti poslanec", je grmel. Zanimivo. Pozabil je na vse tiste floskule, ki jih je izrekel pred volitvami. Vendar se je SMC v neki čudni maniri, da bo našel nek izgovor, neko pravno mnenje [[…]]Vemo, kako je s pravnimi mnenji v tej državi; dobiš tako pravno mnenje, kot ga naročiš; in toliko denarja, kolikor daš za njega, takšno tudi bo. Tako pač je, vsaj pri nekaterih pravnikih, ki sami sebi pravijo, da so pravni strokovnjaki. Imenovana je bila skupina pravnikov: gospod Dino Bauk, Franc Grad, Rajko Pirnat, Ciril Ribičič, Aleš Zalar; verjetno za denar, to še ne vem, ali ste ga plačali ali ne, ampak enkrat to tudi povejte. Kdo je kdo? Če pogledate to sestavo, je vnaprej jasen rezultat, sploh ni treba nič razmišljati, kaj bodo napisali – rezultat je jasen, mandat se lahko vzame. Soglasno je to sprejeto, logično. Mi smo predlagali svojega kandidata – Milana Kučana. Ste rekli, da je bila to farsa. To ni bila farsa. Ali pa je bila farsa enaka tisti, ki ste jo vi izvedli?! Popolnoma enaka farsa je bila to. Rezultat je bil torej znan. Na nasprotni strani pa so se brez denarja oglasili dr. Janez Čebulj, nekdanji ustavni sodnik; dr. Matej Avbelj, ustavni pravnik; dr. Andraž Teršek, ustavni pravnik; dr. Saša Zagorc; dr. Jurij Toplak; mag. Matevž Krivic, ki je menda bolj na levi; dalje, dr. Tone Jerovšek, nekdanji ustavni sodnik; dr. Lovro Šturm, nekdanji ustavni sodnik; dr. Marko Novak; Domen Gorenšek; ddr. Klemen Jaklič in trije ustavni sodniki Jan Zobec, Ernest Petrič in Mitja Deisinger skozi svoje izdelke na Ustavnem sodišču. Vsi ti so pa rekli – Ne, mandata ne morete odvzeti. In vi ste ga nadaljevali – do tega, da je odločilo Ustavno sodišče. To pa je odločilo: Odvzem mandata Janezu Janši je nezakonit in neustaven. Vsi tisti, ki ste glasovali za to, ste storili neko dejanje, ki se mu reče neustavno in nezakonito dejanje. 57 je bilo takšnih poslancev iz SMC, SD, Desusa, Združene levice in ZaAB, ki je kršilo Ustavo, ki je kršilo zakon. Na dan odločitve Ustavnega sodišča je RTV med poslanci SMC, ki vas je 36, iskala sogovornika meni. Ni ga našla, to je prav zanimivo. Vsi tisti junaki, ki ste z veseljem pritiskali tipko "za", ste potem rep med noge in ni bilo nobenega nikjer. Gospo Kozlovič so nekje na hodniku, menda, ustavili, to sem videl. Sogovornika pa ni bilo, ker si niste upali. SD tišina, Desus tišina, spoštujejo odločitve Ustavnega sodišča, to je jasno. ZaAB in Združena levica pa kritizirajo Ustavno sodišče. Še leta 2011 je bilo to prepovedano. Tam je sedel sedanji tržiški župan, ki je vpil, da ne smem o tem nič govoriti. Sedaj je pa dovoljeno, a ne?! Tudi predsednik Državnega zbora je rekel, da ne bo odstopil, on je odgovoren 46 poslancem in koaliciji. Jasno, odgovoren je tistim, ki so se šli iste rabote, to je odvzem mandata. Nihče ni odgovoren. Predsednik Državnega zbora je tiho, predsednik je bil do nedavnega tiho. Predsednik Vlade je tiho, predsednik države je tiho. Gospe in gospodje, ne bo šlo tako, odgovornost boste morali prevzeti. Če skočiš, v vodo si moker, tako pač običajno je. Če kaj zagrešiš, te lahko vtaknejo v zapor. Tudi to je res. Vi pa boste morali prevzeti politično odgovornost. Moram priznati, da me je – predsednik Državnega zbora bo seveda imel možnost, da mi odgovori kasneje, ampak to, kar sem včeraj slišal, je pa višek nesramnosti. In nekaj, za kar si nisem mislil, da bom kdaj slišal s strani predsednika Državnega zbora, ki je predsednik vseh poslancev. In kakor spremljam delo Državnega zbora, niti eden predsednik Državnega zbora se ni obnašal tako, kot se naš sedanji predsednik. Na včerajšnje pismo je odgovoril – SDS želi polarizirati Slovenijo. Zelo zanimivo. Kaj pa je bilo 20. 6. 2014, ko je Janez Janša potoval proti Dobu, ko je bil višek volilne kampanje?! A to pa ni bila polarizacija Slovenije?! Ni bila, ali ne? "SDS destabilizira politični prostor." Gospod predsednik, s čim pa? S čim pa, če terjamo popravo krivice? Jaz sem pričakoval, da boste stopil za ta oder in se gospodu Janši opravičil v imenu 57 poslancev. Beseda oprostite gre meni zlahka iz ust, vam očitno ne. Gremo naprej. Državljani želijo živeti v pravni državi, pravi predsednik Državnega zbora. Ja, bravo predsednik, saj mi to skozi poudarjamo. Zato se pa ne more zgoditi Patria in ne more se zgoditi nezakonit in protiustavni odvzem mandata, gospod predsednik. In seveda želite gledati naprej in reševati tekoče probleme. Ja, saj to vas pa prosimo že leto dni. Vendar vi ste se ukvarjali z mandatom Janeza Janše, ne pa z gospodarstvom in financami. Nadalje, predsednik pravi, da pismo SDS napotuje k izrednim razmeram. Ja, kakšnim izrednim razmeram pa? Besede oprostite ne pomenijo v nobenem primeru ustvarjanje izrednih razmer. Vendar če jih nisi sposoben izreči, je pač malo težje. Izredne razmere je ustvarjala slovenska politična levica 20. 6. 2014. Takrat je bil višek. Ali pa za časa predsedniških volitev. Tudi takrat je bil eden od teh viškov izrednih razmer, domnevnih izrednih razmer v Sloveniji. Gospe in gospodje, [[nerazumljivo]]prevzemite odgovornost. Pa pojdimo k temu paketu volilne zakonodaje, ki ga imamo danes pred seboj. V čem se razlikuje ta paket zakonodaje od tega, kar je predlagalo Zavezništvo Alenke Bratušek? V ničemer drugem kot to, da je vnesenih šest mesecev zaporne kazni kot pogoj, da nekdo ne more kandidirati. Torej je koalicija in njeni rezervisti, Združena levica in ZaAB, v svojem vrednostnem sistemu sedaj ista. Sedaj ste se vsi poenotili, o tam do tam, sedaj je to vse isto, pa nič ni narobe. In kakšno je stališče Poslanske skupine SDS? Ne boste verjeli. SDS paketu zakonodaje ne bo nasprotovala. Če pogledate primerjalno v nekaterih državah ali pa v mnogih državah Evropske unije, tam je tudi tako urejeno. Je pa za razmisliti, ali je to zdaj šest mesecev ali eno leto, kar je tudi bilo stališče Nove Slovenije pred časom. Mi pač spoštujemo evropske norme. Če je to v evropskih normah, kaj bomo naredili?! Ne moremo temu nasprotovati. Želimo ta paket zakonodaje nadgraditi in opozoriti na dve stvari. Dodati želimo – in to bomo v drugem branju – amandmaje, ki bi tako kot tistim, ki so obsojeni na določeno zaporno kazen, preprečevala kandidiranje tudi tistim, ki so bili agenti in špiclji. Slovenski slovar pravi, da so to vohuni SDV in KOS. To je enakovredna zadeva, ki bi morala iti v zakonodajo. Drugo, zelo velike pomisleke pa imamo zaradi sodstva. Nobeden problem niso nemška, avstrijska, francoska in še katera sodišča, tam ni nobenega problema, ker tam se ve, da če so te poslali v zapor, so za to imeli dokaze. Pri nas pa te lahko pošljejo v zapor brez dokazov, to pa je velik problem. Zakaj torej prepoved kandidiranja za agente, špiclje, vohune Udbe in KOS. Preprosto zato, ker je bila Udba politična policija nekdanje Komunistične partije. Namenjena je bila preganjanju političnih konkurentov, opozicije torej, ki je ne bi smelo biti, ki jo takrat sploh ni smelo biti. V zakonih Udbe ni bilo, ne boste verjeli, nobeden zakon ne govori o Službi državne varnosti; ga ni, ne obstaja. Je pa ta služba delovala tajno na način, da je ščitila enopartijski politični sistem – in pri tem tudi ubijala. Načrtovala je montirane politične sodne procese. Tipični primer je Angela Vode. Obsojena leta 1953, umrla 1984. Ni imela nobenih državljanskih pravic in nič; v montiranem procesu. Dalje, Udba je izvajala umore doma in v tujini. Kaj je počela Udba na prehodu v demokracijo, nam je lepo povedal oziroma pa lahko preberete v knjigi dr. Anteja Kovačiča – Čovjek in njegova sjena ali Človek in njegova senca. Tam boste prebrali zapis Željka Kekića, pripadnika Udbe med 1980 in 1990, on je lepo povedal, kaj je ta služba delala v tistem času. Načrtovali so prehod v demokracijo, kar pomeni, da so oni določali, kdo bo šel na volitve, in mu pomagali. Oni določali, kdo bi naj bil hrvaški predsednik, in mu tudi pomagali do izvolitve. Pri nas to ni bilo potrebno, ker je bil udbovski šef tako ali tako politični šef na vrhu lestvic; govorim o gospodu Kučanu, pri nas to ni bilo treba. Kaj je bila Udba, je povedalo tudi Vrhovno sodišče. Reklo je, da je bila to zločinska organizacija. Če je bila to zločinska organizacija, so torej bili njeni delavci, sodelavci, špiclji, vohuni, kakor želite, zločinci. 42 jih je pa v tem državnem zboru že sedelo kot poslanci. Torej zločinci tudi ne morejo sodelovati na volitvah, zato bomo vztrajali, da gre to v paket zakonodaje. Tudi drugod so tako naredili. Lustracijsko zakonodajo so sprejele mnoge države, recimo 8 % v vzhodnonemških sodnikov je samo še, ki sodijo v novi združeni Nemčiji; pa še tisti so naredili pol fakultete na novo. Ostale so nagnali, pri nas so pa vsi ostali. Zakaj imamo velike pomisleke okoli pravosodja? Kot sem prej rekel, ni težava, da nekdo, ki je obsojen na šestmesečno zaporno kazen, ne more kandidirati; ampak obsojen mora biti zakonito, pravično, v skladu z zakoni in Ustavo. Na podlagi jasnih materialnih dokazov. Potem ni nobene težave. Pri nas pa je situacija drugačna. Vsi tisti, ki so danes na sodiščih, so tam isti ljudje, ki so pred letom 90 kršili človekove pravice. In naše sodstvo nikoli ni spoštovalo določila, da ne smejo tam sedeti tisti sodniki in še naprej soditi ter da morajo oditi. Problem je tudi politični vpliv na delovanje pravosodja. Zakaj politični vpliv na delovanje pravosodja? Preprosto zato, ker smo 13. 5. 2010 v tem državnem zboru imeli na mizi predlog imenovanja predsednika Vrhovnega sodišča. Kandidata sta bila dva, gospod Šorli in gospod Masleša. Gospod Šorli govori tri tuje jezike in ima velik znanstveni opus; poglejte si v Cobissu. Gospod Masleša ne govori nobenega tujega jezika, razen, bom rekel, tistega od dol, in nima nič znanstvenih objav. Nič ali skoraj nič. Ampak poglejte, govorimo o vplivu politike na pravosodje. Takrat je poslanka SD – upam, da me poslušate – gospa Darja Lavtižar Bebler postavila mejnike. Rekla je takole, Marko Šorli ne more biti kandidat, ker je pred desetletjem sodeloval v senatu, ki je oprostil Pavla Ruparja. Šorli je torej sodeloval v nekem senatu, pa sploh ne vemo, kako je glasoval. Mogoče pa je glasoval za to, da bi bil gospod Rupar kaznovan. Ampak ker je sodeloval v senatu, ne more biti več kandidat za predsednika Vrhovnega sodišča. Postalo je drugačno merilo – če torej obsodiš samo desne, potem si kandidat za predsednika Vrhovnega sodišča. Če si slučajno kaj na nasprotni strani naredil, pa ne moreš več biti. To je vpliv politike na pravosodje in to je problem. In drugič, naj vas samo telegrafsko spomnim na situacijo okoli Patrie. Konec avgusta Lucu napiše, da prihaja velik pok iz Finske, da pa Kučan gre na dopust. In ta veliki pok pride 1. 9. 2008, tri tedne pred volitvami. J.J. je dobil podkupnino, si predstavljate. To nič ne vpliva na volitve. To nič ne vpliva na demokracijo pa take stvari. Jasno je tudi, da ni mogoče potem govoriti o poštenih volitvah. To se danes zelo jasno kaže. Sodstvo je torej politično motivirano in zato je problem teh šest mesecev. Volitve 2011, Janša obsojen na zaporno kazen. Volitve 2014, odide v zapor. In sedaj vi govorite o poštenih volitvah, pa saj ste smešni. Lahko bi govorili o poštenih volitvah, če bi ta sodba obsedela, vendar sodba ni obsedela. Kršene so bile ustavne in zakonske pravice. Ustavne in zakonske pravice! To je torej problem sodstva. Politično motivirano in neodvisno sodstvo torej služi nazaj politiki. Služi nazaj politiki kot hlapci. KPK in Upravno sodišče je razglasilo koruptivno ravnanje gospoda Fišerja – SMC in koalicija zadevo tolerira. Vidite, vrača zadevo. Vrača sodstvu tiste usluge, ki jih nazaj naprej dobi. Gremo na kratko še na kakšen drug primer, recimo Kangler je politična konkurenca, vsaj kar se mene tiče, in mu ne bi delal kakšnih slavospevov, pa vendarle. Kangler je bil leta 2012 izvoljen v Državni svet. Prvič v zgodovini se je zgodilo, da mu mandat ni bil potrjen. Ali si, gospe in gospodje, predstavljate, ko smo se prvič usedli v klopi v tej sestavi, pa bi nekdo rekel gospodu Horvatu, pa ne bomo potrdili mandata. Recimo. Ali pa meni. Kako bi pa to izgledalo? Jaz nimam besed, pravzaprav je težko nadaljevati, ampak to se je pri njemu zgodilo. Prvič v zgodovini. Politično, verjetno, ne. Februarja 2013 mu Ustavno sodišče dali mandat nazaj. Opraviči se mu en državni svetnik, vsi ostali tega niso sposobni. Sramota je to, veste! Kanglerjev glas pa je bil odločilen za to, kdo bo predsednik Državnega sveta. Vidite, to je vpliv politike. In kaj se potem zgodi – Kangler dobi sedem mesecev zapora. Sodnik zadane – pok – žebljico na glavico, kot se temu reče, in ga pošlje za sedem mesecev v zapor. Ustavno sodišče seveda to razveljavi. Ustavno sodišče je to razveljavilo. In tisti, ki ste govorili zadnjič, sem nekoga slišal, kako je Kangler obsojen – ni res! Kangler je nedolžen. Izgubi mandat državnega svetnika. Kdo mu ga bo vrnil? Ali mu ga je kdo vrnil? Bo dobil kakšno odškodnino? Se je kdo opravičil? Nihče! Sodnik, ki se piše Polegek – verjetno ga poznate, gospa Murgel –, sploh ne skriva, da je izrekel politično sodbo. On je namreč rekel takole: "Že, že, Kangler dela na kmetiji, ampak Kangler predstavlja resno nevarnost, da se vrne v politično življenje. On mora v zapor." To zapiše sodnik. Tu imamo zdaj tisti problem šestih mesecev pa neodvisno sodstvo, če ga pa nimamo, kajne. Nihče ni odreagiral, pa ve za to gospod Pahor, pa ve gospod Cerar, pa ve varuhinja, pa ve Sodniško društvo, pa ve Masleša, vsi vejo; ampak nihče ne naredi ničesar. Mogoče bo gospa Murgel potem odgovorila, kaj misli o tem, ker ona je le iz stroke. Drugi primer, Kangler je neugotovljenega dne na neugotovljenem kraju na neugotovljen način z neugotovljenim sredstvom podrejenim naročil to pa to – tisto stanovanje. Kaj pa Fišer? Fišer je pa znanega dne na znan način nezakonito zlorabil oblast in zagotovil službo Škrlecu. Vidite, to je neodvisno sodstvo. Nemogoče! Torej, zgodilo se ni absolutno nič. Še več, Alenka Golčer tudi zdaj sodi Kanglerju. On je hotel izločiti sodnika Žirovnika, ker ga je 11 let nadziral. 11 let, ker je bil on še na Sovi. To mu potrdita pod zaprisego pri notarju gospod Moge, ki ne sodi v našo politično opcijo, in gospod Jerovšek. Ne, sodnica pravi: "Ne, ne bo izločitve." Končano. Veste, da je Jelinčič pred časom, leta 2006, govoril o tem, da ne bi dal nekemu tožilcu tri ovce past. Je bil obsojen na prvi stopnji, pa je bil obsojen na drugi stopnji, pa je bil obsojen na Vrhovnem sodišču – on potem ne bi mogel izvrševati mandata, kajne. Vendar je Ustavno sodišče to razveljavilo. Ustavno sodišče je to razveljavilo. V tem je torej problem teh šestih mesecev, o katerih govorim. Robert Fojkar, enajst let so ga mučili na sodiščih in mu kršili človekove pravice. Umori po 2. svetovni vojni –desettisoče mrtvih, zločincev pa ni! Kako imaš lahko mrtveca, ki je ubit; pa nimaš tistega, ki ga je ubil. Naše pravosodje – neodvisno, ma, kaki! Ma, kaki! V Nemčiji pa seveda je. Tam sodijo tudi tistim starim 94 pa 95 let. In če bi mi imeli tako pravosodje, se lahko kar odločimo in mirne duše zapišemo kakršnokoli prepoved kandidiranja. Da ne govorim o vseh ostalih, recimo novinarji Reporterja, Boštjan M. Turk, obsojen za verbalni delikt in tako dalje. In tako dalje in tako dalje. Da ne govorim o tisočih državljanov, ki so tudi pravzaprav marsikdaj na taki poti. Naj sklenem, SDS torej ne nasprotuje paketu volilne zakonodaje, vendar menimo, da je treba upoštevati amandmaje, o katerih sem govoril. Ti amandmaji govorijo o tem, da se prepove sodelovanje tudi zločincem, prosto po Vrhovnem sodišču, ki so sodelovali z Udbo ali bili tam zaposleni. Velik zadržek pa imamo seveda glede teh šestih mesecev, ki jih je na nek način treba vnesti v zakon; po drugi strani pa je zelo jasno, da obstaja velika nevarnost, da bo to zlorabljeno. Tiste, ki boste še govorili in predstavljali stališča poslanske skupine, vabim, da ostanete v dvorani, da se soočimo, in da ne odhajate ven, kot je običaj. Kadar jaz nastopim, potem odidete iz dvorane, ker se ne upate soočiti. Torej, ostanite tukaj. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, v njenem imenu gospod Benedikt Kopmajer.
Spoštovani gospod predsednik, državni sekretar! Naj na začetku predstavitve stališča Poslanske skupine Desus glede paketa predlogov sprememb in dopolnitev volilne zakonodaje omenim nekaj poglavitnih rešitev, ki jih predlogi prinašajo. Najbolj pomemben institut je po naši oceni vsekakor omejitev pasivne volilne pravice za posameznike, ki so pravnomočno obsojeni. Gre za omejitev pasivne volilne pravice zaradi storjenih kaznivih dejanj, ki so zaradi družbene nevarnosti pravno opredeljena kot zavržna in je zanje predpisana najhujša izmed kazenskih sankcij. Neizvoljivost teh posameznikov je časovno omejena do zakonske ali sodne rehabilitacije. Pri predlogu sprememb Zakona o volitvah v državni zbor se dodatno urejajo tudi pravila za glasovanje po pošti in zagotavljanje volilne pravice invalidov v skladu z odločbami Ustavnega sodišča. Kot pomembna novost se nam zdi tudi zvišanje tako imenovane spolne kvote iz sedanjih 35 % na 40 % zastopanosti posameznega spora na kandidatni listi. Pri ostalih štirih predlogih pa gre bolj ali manj zgolj za urejanje pogojev kandidature za funkcije na državni ravni. Volilna pravica je temeljna človekova pravica, zato je treba vsakršni poseg vanjo izvesti izjemno premišljeno, z veliko občutljivostjo in spoštovanjem načela sorazmernosti. S takšnim pristopom smo se v koaliciji tudi lotili priprave te zakonodaje in začrtali omejitve, ki so primerljive z evropsko zakonodajo. Človek bi pričakoval, da za najvišje funkcije oblasti kandidirajo in so izvoljeni le posamezniki z izjemno visokim vrednostnim sistemom in moralnimi vrednotami. Pričakovali bi, da se bo posameznik, ki kandidira za poslanca ali drugega voljenega funkcionarja, sam pri sebi vprašal, ali lahko s svojim načinom življenja, s svojimi moralnimi vrednotami in s svojim ravnanjem služi kot zgled ljudstvu. Podobno so očitno razmišljali tudi avtorji slovenske Ustave, Zakona o volitvah v državni zbor, Zakona o poslancih in druge volilne zakonodaje, ki ureja pogoje za kandidiranje za najvišje funkcije v državi in tudi na lokalni ravni. Kajti če bi pričakovali, da bodo zaporniki, torej ljudje, ki so bili pravnomočno obsojeni na zaporno kazen, daljšo od šestih mesecev, zmogli toliko spoštovanja do slovenske države in njenega ljudstva ter moralnih vrednot in presodili, da s svojim ravnanjem ne morejo biti zgled drugim in nikakor ne morejo biti predstavniki vsega ljudstva, bi že ob pripravi volilne zakonodaje vgradili varovalke, ki bi ljudem z dvomljivo preteklostjo preprečili kandidiranje in izvolitev. Ob tem pa je zanimivo to, da mora praktično vsak kandidat prošnji za službo v javni upravi obvezno priložiti potrdilo o nekaznovanosti. Njegov šef pa je lahko brez problemov tudi obsojenec, se pravi oseba s kazensko kartoteko. V Poslanski skupini Desus smo prepričani, da tudi v primeru sprejetih sprememb zakonodaje ljudem z nizkimi moralnimi vrednotami in sumljivo preteklostjo ne bomo mogli preprečiti kandidiranja za najvišje funkcije za vedno; kajti po predlogih, ki so pred nami, lahko takšna oseba ponovno kandidira; a šele po izbrisu iz kazenske evidence. Naj se za trenutek vrnem na vsebino kazenskih predlogov. V primerih prenehanja mandata zaradi več kot šestmesečne zaporne kazni bodo imeli poslanci in državni svetniki možnost pritožbe na Ustavno sodišče, ki bo moralo odločitev sprejeti v 30 dneh. Ustavno sodišče bo imelo pomembno vlogo tudi v primeru obsodbe predsednika republike. Prenehanje njegovega mandata bi ugotovil Državni zbor, potrditi pa ga bo moralo Ustavno sodišče z večino vseh ustavnih sodnikov. Ustavno sodišče je torej zadnje pribežališče za ljudi, ki menijo, da jim je bil mandat po krivici odvzet. Iz tega lahko sklepamo, da ima največjo moč v državi pravzaprav Ustavno sodišče. Dejstvo, ki ga ne moremo zanikati, je, da v Republiki Sloveniji na žalost vladajo izjemno nizka politična kulturna in politični standardi. Kajti v večini drugih držav vse povsod po svetu bi zelo težko našli nekoga, ki je bil pravnomočno obsojen, pa bi kljub temu kandidiral za najvišje politične funkcije. Še manj verjetno pa je, da bi ga volivci nagradili z izvolitvijo. V razvitih državah z visokimi političnimi standardi je kaj takšnega namreč popolnoma nesprejemljivo. Za to bizarnost situacije, ki smo ji bili priča v zadnjih državnozborskih volitvah v Republiki Sloveniji, ko je bila pravnomočno obsojena oseba izvoljena za poslanca, zelo težko najdemo primerjavo v svetu. Edina primerjava, ki nam jo je uspelo najti, se je zgodila leta 1981, ko je bil za poslanca izvoljen pripadnik Ire, ki je bil potem s pravnomočno sodbo poslan v zapor. Ti dogodki, vključno z zadnjo odločitvijo Ustavnega sodišča, nam kažejo, da politične higiene v naši državi ni. Enakost pred zakonom pa je bila izničena v tistem trenutku, ko je bil zapornik izvoljen za poslanca; medtem ko je na letni ravni izdanih kar 50 tisoč potrdil o nekaznovanosti, da jih lahko prosilci priložijo prošnjam za službo. Seveda smo v Poslanski skupini Desus prepričani, da bomo deležni množice kritik, nemalo zgroženih pogledov z desnice in očitkov o kršenju Ustave; pa vendar smo pripravljeni tvegati s temi predlogi zakonodaje. Kajti ne glede na vsebino in izid sodbe, ki je v rokah takšnih in drugačnih sodnikov, nikakor ne moremo sprejeti dejstva, da je lahko nekdo, ki je storil kaznivo dejanje, da je zanj dobil najmanj pol leta zapora, v tej državi funkcionar samo zato, ker je dobil določeno podporo na volitvah. To lahko interpretiramo tudi tako, da lahko vsaka obsojena oseba z učinkovitim piarom mirno pride v parlament in soodloča o prihodnosti vseh nas. Torej tudi nekdo, ki prestaja kazen zaradi trgovanja z ljudmi ali mamili, če malo pretiravam. V Poslanski skupini Desus bomo predlog sprememb in dopolnitev volilne zakonodaje ocenili kot primerne za nadaljnjo obravnavo. Veselimo se konstruktivnih predlogov za izboljšanje predlaganih novel in smo prepričani, da lahko volilno zakonodajo izpilimo do te meje, da bomo odpravili temeljne neenakosti med državljankami in državljani, ki kandidirajo za službe v javnem sektorju in ki kandidirajo za najvišje funkcije v Republiki Sloveniji. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, v njenem imenu mag. Bojana Muršič.
Hvala, predsedujoči, za besedo. Predsednik Vlade, kolegice in kolegi, lepo pozdravljeni! V samem uvodu predstavitve stališča Poslanske skupine Socialnih demokratov naj povem, da bomo podprli sklep, ki smo ga predlagali, da je danes obravnavani zakon primeren za nadaljnjo obravnavo. Prepričani smo, da boste obe noveli – Zakon o volitvah v državni zbor in Zakon o državnem svetu – dobili ustrezno dvotretjinsko podporo, kar presega podporo koalicije in kolegov iz Zavezništva. Tako bo omogočen nadaljnji zakonodajni postopek na matičnih delovnih telesih, ki bo sledil v prihodnih obdobjih. Predlagani zakoni pa se bodo, če bo treba, tudi ustrezno popravili in dopolnili. Na 15. izredni seji Državnega zbora smo Socialni demokrati poudarili, da smo zagovorniki celovite ureditve volilne zakonodaje na način, ki ne bo dovoljevala, da bi kdorkoli, ki je pravnomočno obsojen na nepogojno kazen zapora, daljšo od šestih mesecev, pa te kazni še ni prestal, lahko opravljal javno in politično funkcijo. Mnogokrat slišimo, da se kaj takega v državah z razvito demokracijo ne more zgoditi, kajti to onemogoča že preprosto spoštovanje pravil politične kulture. Ker pa smo v Sloveniji še daleč od takšne ravni političnega obnašanja, moramo zato na zakonski ravni urejati tudi takšna pravila, ki določajo, kdaj posameznik ne more več opravljati javne funkcije oziroma se posamezniku zaradi pravnomočne obsodbe na nepogojno kazen zapora, daljšo od šestih mesecev, onemogoči kandidirati za takšno funkcijo. Socialni demokrati smo skupaj s kolegicami in kolegi SMC, Desus in Zavezništva pripravili in 3. junija 2015 ponovno vložili predloge zakonov, ki bodo to področje pravno-sistemsko tudi uredili. Zavedajoč se, da gre za zelo zahtevno materijo, gre namreč za poseg v pravico biti voljen, smo si pripravljavci tega paketa zakonov zastavljali mnoga vprašanja. Na tem mestu bi izpostavila naslednja tri vprašanja. Ali je poseg nujen in neogibno potreben tako, da zaželenega cilja ni mogoče doseči na noben drug način, torej z blažjimi sredstvi? Ali je poseg sploh primeren za dosego želenega in ustavno dopustnega cilja? Ali je poseg v razumnem sorazmerju s cilji, torej s tisto dobrino, ki naj se s posegom zavaruje, in z razumno pričakovanim učinkom takega zavarovanja – tako imenovano sorazmernost v ožjem smislu? Če lahko ugotavljamo, da mnogi posamezniki v sebi nimajo izdelanih vrednostnih mehanizmov, ki so temelj politične kulture in demokracije, je nujno potrebno, da to uredimo. Spoštovani, v sklopu razprave je tudi Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o volitvah v državni zbor, ki je v zakonodajnem postopku od 30. 4. 2015. Ta predlog zakona pa poleg omejitve pasivne volilne pravice ureja še nekatera druga, tudi zelo pomembna vprašanja. Najprej bi izpostavila odločbo Ustavnega sodišča U-I-156/11, ki se nanaša na volišča, dostopna invalidom, in glasovanjem na teh voliščih s posebno prilagojenimi glasovalnimi napravami za invalide. Po tej odločbi bi morala biti vsa volišča dostopna invalidom, vendar zakon določa izjemo. Zaradi geografskih razlogov se lahko izjemoma določi tudi volišče, ki ni dostopno invalidom. Zaradi boljše dostopnosti volilnih upravičencev do volišč, še posebej v geografsko slabše dostopnih krajih oziroma razpršene poseljenosti, so bila volišča tudi v objektih v zasebni lasti. Lastnikom teh objektov najbrž ne moremo obesiti stroška prilagoditve teh objektov za dostop invalidov. Vprašanje pa je, ali bi lastniki objektov na to sploh pristali. Še posebej zato, ker bi lahko bili stroški investicije nesorazmerno večji glede na višino sredstev za njihov namen. Če v zakonu ne bi bilo izjeme, bi morali takšna volišča zapreti in prestaviti v bolj oddaljene kraje, kjer obstajajo javni objekti, ki so dostopni invalidom. Prestavitev volišč pa vsekakor ni dobra, saj moramo skrbeti za to, da vsem volivcem omogočimo, da se volitev udeležijo in izrazijo svojo demokratično voljo. Glede teh vprašanj bo morala Državna volilna komisija pregledati vsa volišča in najti ustrezne objekte, ki bodo na eni strani dostopni invalidom ter na drugi strani zagotoviti ustrezno izvrševanje volilne pravice vsem ostalim volivcem. Morda velja na tem mestu razmisliti, da bi to vprašanje urejali tudi v prehodnem obdobju od uveljavitve zakona. Rešitve v tem zakonu se nanašajo tudi na uporabo glasovalnih naprav. Iz analiz Državne volilne komisije je moč ugotoviti, da glasovalno napravo uporablja zelo majhen odstotek volivcev, zato je prav, da se na podlagi analize uporabe glasovalnih naprav določijo volišča, kjer bo mogoče oddati glas z uporabo volilne naprave. Odpravlja se pravna praznina v zvezi z glasovanjem po pošti. Predlagano je, da morajo ovojnice z glasovnicami iz tujine in glasovnice, ki so prispele okrajni volilni komisiji po 19. uri, imeti poštni žig z datumom oziroma ji morajo biti priložene listine, iz katerih je razviden datum njihove oddaje na pošto, sicer je glasovnica neveljavna. Podaljšuje se rok za vlaganje kandidatur iz 25. na 30. dan pred dnevom glasovanja, kar bo olajšalo samo izvedbo volilnih opravil, povezanih s tiskanjem in pošiljanjem glasovnic ter drugega volilnega materiala. V 11. členu predloga zakona se tako imenovane kvote, po katerih na kandidatni listi noben spol ne sme biti zastopan z manj kot 35 % od skupnega števila, spreminja v 40 %; kar pomeni, da na kandidatni listi noben spol ne bo smel biti zastopan z manj kot 40 %. Tako se bo ta pogoj izenačeval z zakonom, ki ureja lokalne volitve ter volitve v Evropski parlament. Spoštovani, Socialni demokrati ponovno poudarjamo, da imamo v svojih strankarskih dokumentih že urejen način kandidiranja. Ker menimo, da je odgovornost v prvi vrsti na posamezniku, da ravna v skladu z Zakonom o integriteti in preprečevanju korupcije ter drugimi zakoni, smatramo, da je nujno potrebno natančneje urediti vprašanje pasivne volilne pravice, zato ocenjujemo, da so vsi predlogi zakona v tem paketu primerni za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Združena levica, v njenem imenu dr. Franc Trček.
Hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovani predstavnik Vlade, spoštovani zbor! Ker gre za tako pomembno tematiko, tokrat ne bom improviziral, ampak bom bral, kar smo podrobno analizirali in skupaj z našimi strokovci v Združeni levici pripravili. Danes ponovno obravnavamo temo, o kateri smo v tem mandatu že veliko govorili. Ko je na zadnji izredni seji pred dobrimi desetimi dnevi padel en paket, imamo zdaj že v obravnavni nov paket volilne zakonodaje. Cilj ostaja isti – preprečiti, da najpomembnejše funkcije v državi opravljajo obsojenci in zaporniki. Za tovrstne spremembe se seveda v Združeni levici že ves čas zavzemamo. Vendar bi veliko raje videli, da bi se politična kultura v državi dvignila na neko raven, ki bi zagotavljala, da posamezniki, ki jih bremenijo kazenske ovadbe, obsodbe, sumi korupcije, prepisovanja diplom, magisterijev in tako naprej, odstopijo sami oziroma se sploh ne odločijo za kandidiranje; oziroma partijska disciplina znotraj strank poskrbi za to [[nerazumljivo]]. A vendar očitno ne moremo računati na to, zato so potrebne sistemske rešitve, ki bodo to uredile. Kljub temu, da se spremembe, ki jih navajate v predlogih, nanašajo le na obsojene na zaporno kazen daljšo od šestih mesecev, ne pa na primer na tiste, ki so se znašali v postopkih pred Komisijo za preprečevanje korupcije, ki ne znajo dokazati, od kod jim neka milijonska sredstva na zasebnih transakcijah – tudi kakšen župan "najlepšega mesta na svetu", konec citata –, niti plagiatorje in še bi lahko našteval. Pri Združeni levici vseeno menimo, da paket volilne zakonodaje predstavlja vsaj prvi korak v reševanju te problematike. Kot že rečeno, jasno se zavzemamo za ustrezne spremembe volilne zakonodaje, ki bi obsojencem onemogočile kandidiranje in opravljanje najpomembnejših političnih funkcij v državi. Vendar menimo, da gre za tako pomembno področje, da je treba vse rešitve tehtno premisliti in jih pripraviti tako, da bodo prestale tudi ustavno presojo. Vloženi predlogi – tudi ti novi, podobno kot predhodni – še vedno ne upoštevajo številnih pripomb pravne stroke in tudi ne vseh pripomb Zakonodajno-pravne službe; prav tako določbe še niso usklajene z zadnjo odločbo Ustavnega sodišča, ki je pretekli teden ugotovilo, da je veljavni Zakon o poslancih v nasprotju z Ustavo. Ker je bilo znano, da bo Ustavno sodišče sporočilo svojo odločitev v nekem tem časovnem okviru, je bilo hitenje z vlaganjem paketov zakonov, ki je bil vložen le osem dni pred odločitvijo Ustavnega sodišča, nerazumno. Vsekakor pričakujemo, da bodo predlagatelji do druge obravnave vse predloge popravili in ustrezno spremenili, saj si ne želimo ponovno doživeti te kalvarije, ki smo jo že v tem mandatu videli s prvim paketom "muscolo" zakonov, če se tako izrazim. Glede na dejstvo, da je med predlagatelji, zlasti v stranki SMC, kar nekaj pravnih strokovnjakov, eminentnih, pričakujemo, da bodo predlogi ustavno skladni in ne bodo zbujali nobenih pomislekov o protiustavnosti posameznih določb. Kolegica zmiguje z glavo, pričakujemo – še vedno. Prav tako upamo, da se to nerazumno hitenje ne bo nadaljevalo in da se predlogov ne bo poskušalo na vsak način poriniti in sprejeti pred poletjem. Zakaj? Že tako ali tako želi vlada v času, ki je še ostal do parlamentarnih počitnic, narediti več kot v celotnem mandatu do sedaj. Poleg volilnega paketa bomo v zgolj nekaj tednih obravnavali, če naštejem le nekaj: Zakon o fiskalnem pravilu, Strategijo upravljanja kapitalskih naložb države, davčne blagajne, Deklaracijo o zunanji politiki in cel kup zakonov s področja pravosodja; tudi na hitro se poskuša zakon, ki se ukvarja z vodami, vodarstvom, protipoplavno zaščito. Skratka, hiti se torej pri vseh odločitvah, ki bi se res morale sprejemati kar se le da demokratično, upoštevaje rok za javno razpravo in premišljeno. Skratka, morali bi "festina lente" – hiteti počasi. Če paket volilnih zakonov ne bo pripravljen dovolj premišljeno in jasno ter bo še vedno vzbujal pomisleke o ustavni skladnosti, se lahko vprašamo o iskrenosti namenov predlagateljev. V Združeni levici smo že ob obravnavi prejšnjega paketa opozarjali, da bi bil glede predlogov potreben premislek, da bi bilo treba vključiti več pravnih strokovnjakov. Kot bi rekla nova ministrica, integrirati vertikalno pristojna ministrstva. Vendar se to, na žalost, ni zgodilo. Ker so bili nekateri predlogi vloženi prej, drugi pa kasneje, so deloma tudi medsebojno neusklajeni. Nekatere določbe so nerazumljive in pomanjkljive. Bom navedel nekaj primerov. Pozitivna sprememba odstotka zastopanosti obeh spolov na listi kandidatov za državnozborske volitve prakse ne bo spremenila veliko. Na drugi strani imamo, sem danes zjutraj štel s strokovnimi sodelavkami, v 40-članskem Državnem svetu, veste, koliko dam?! Tri; zato bi pričakovali, da se tudi za Državni svet zagotovi primerljiva zastopanost obeh spolov. Z novelo Zakona o volitvah v državni zbor je vključena tudi določba glede dostopnosti volišč invalidom; o tem je bilo že kar nekaj povedanega, zato ne bom ponavljal. Po našem mnenju je le-ta ravno tako protiustavna kot trenutno veljavna in se torej protiustavnosti nikakor ne odpravlja. Naravnost bizarna nerodnost pa se je zgodila pri Zakonu o Vladi Republike Slovenije, kjer je določba zapisana na takšen način, kar so tudi mediji že opozorili, da bi jo lahko razumeli tako, da bi lahko funkcijo predsednika Vlade ali ministrov opravljal nekdo, ki je bil že vsaj enkrat obsojen. Gospod Vinko, lahko bi bili veseli glede tega. Takšnih in podobnih nerodnosti je v besedilih kar nekaj, zato upamo, da si boste za pripravo potrebnih popravkov vzeli dovolj časa, da v končnem besedilu takšnih nedopustnih lapsusov ne bo več. Ker bodo predlogi stopili v veljavo ob naslednjih volitvah, resnično ni neke potrebe po pretiranem hitenju. Sploh če pogledamo prehodno določbo, ki določa, da bo Zakon o volitvah v državni zbor pričel veljati šele pri prvih naslednjih rednih volitvah. Bom ponovil še enkrat – pri prvih naslednjih rednih volitvah. Glede na to, kdaj smo imeli zadnje redne volitve, glede na delovanje vlade in koalicije je vsekakor bolj primerno, da zakoni upoštevajo tudi možnost predčasnih volitev. Kot rečeno, v Združeni levici podpiramo cilje paketa volilne zakonodaje in bomo zakone v tej fazi tudi podprli. Iz same Ustave jasno izhaja, da ni nobenih ovir, da ne bi mogli zaostriti pogojev za kandidiranje in opravljanje najpomembnejših funkcij. Tovrstno omejevanje tudi v primerljivih sistemih ni nobena posebnost; ne bom zdaj našteval držav, ker so jih že našteli, skratka, so številne; zato tudi ni razloga, da tega ne bi mogli urediti tudi mi. A vendar je problematična izpeljava teh omejitev v področnih zakonih, kar seveda ni tako preprosto, kot se zdi na prvi pogled. Upamo, da se tega zavedajo tudi predlagatelji. Današnja razprava bo oziroma že je, vsaj na eni strani te dvorane, najverjetneje omejena na odločbo Ustavnega sodišča iz preteklega tedna. To je bilo pričakovano, legalno, legitimno. Kar se tega tiče, je treba poudariti, da je bil veljavni Zakon o poslancih sprejet leta 1992 in njegove določbe za Ustavno sodišče vseh 23 let niso bile sporne. Pozivi k odstopom, ki se vrstijo z desne strani te dvorane, so neupravičeni, saj smo za sprejetje sklepa glasovali na podlagi zakona, ki do predhodnega tedna ni bil sporen. Je pa v okviru odločitve Ustavnega sodišča zanimiva še ena podrobnost – Zakon o poslancih in Zakon o državnem svetu vsebujeta identično določbo, in sicer da tako enemu kot drugemu v primeru pravnomočne obsodbe na nepogojno kazen zapora preneha mandat. Vemo, o katerem poslancu govorim; vemo, o katerem svetniku govorim. Ne prvi in ne drugi zakon ne vsebujeta posebnega pravnega varstva v primeru odvzema mandata. Kar je najbolj zanimivo, je ravno to, da je Ustavno sodišče do danes obravnavalo ta dva primera – odvzem mandata državnemu svetniku in odvzem mandata poslancu. Situacija je skoraj identična, odločitev Ustavnega sodišča pa niti ne. V primeru poslanca je bila kršitev tako huda, da je Ustavno sodišče poleg sklepa o odvzemu mandata za protiustavnega razglasilo še Zakon o poslancih. V primeru državnega svetnika pa mu je bil sicer mandat vrnjen, vendar so identične določbe Zakona o državnem svetu še vedno v veljavi. Ustavno sodišče pa se za presojo tega zakona ni odločilo. Lahko bi rekli, da smo prišli tako daleč, da niti obsojenci na pomembnih državnih funkcijah niso deležni enake obravnave. Kot že rečeno, v Združeni levici bomo predloge zakona v tej fazi podprli; od predlagateljev pa pričakujemo, da bodo vse predloge – tudi predloge Združene levice – uskladili in ustrezno popravili. Hvala za besedo.
Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov, v njenem imenu gospod Jernej Vrtovec.
Spoštovani kolegice in kolegi! Že v zadnjih dveh mandatih smo obravnavali kar nekaj poskusov ureditve omejitve pasivne volilne pravice za najvišje funkcionarje na državni ravni – govorimo o poslancih Državnega zbora, predsednika Vlade in ministre, predsednika republike in državne svetnike. Nekateri predlogi iz paketa funkcionarskih zakonov pa so posegali tudi na položaj funkcionarjev na lokalni ravni – govorimo o županih, občinskih svetnikih; konkretno pa na pogoje za njihovo izvolitev oziroma, bolje rečeno, razrešitev. Cilj, ki so ga zasledovali vsi vloženi predlogi, pa je bilo očiščenje našega političnega prostora. Sedaj koalicija pravi, da gre prav tako za očiščenje političnega prostora, za dvig same politične kulture. Kot vemo, v preteklosti nobeden izmed poizkusov ni bil uspešen. V Novi Sloveniji se strinjamo, da je potreben dvig politične kulture, ampak ob tem nekaj splošnih dejstev. Predlog, ki ga tako imenovana razširjena koalicija predlaga – omejevanje pasivne volilne pravice – je dejansko nezaupnica volilnemu telesu, volivkam in volivcem. Kar ironično je, to počnete tako imenovani samoklicani liberalci, ki trdite, da naj bi bil človek sam sposoben ločiti zrna od plev. Mi imamo dejansko ljudi za nesposobne, s tem ko trdite, da ne morejo sami razločiti in reči: "Ne, zapornika ne bomo izvolili za poslanca Državnega zbora." V Novi Sloveniji nasprotno menimo in verjamemo ljudem, da zapornikov ne bodo volili na tako odgovorne funkcije. Še to. Če pač volivke in volivci želijo imeti zapornike za poslance Državnega zbora, konec koncev – pa naj jih imajo. Pri tem je pomembno še eno sito, ko govorimo o politični kulturi in kdo je lahko sploh izvoljen za poslanca Državnega zbora; to pa je sito političnih strank. Tukaj ste vse novonastale stranke – tako imenovane stranke, ki nastanete čez noč – pred veliko preizkušnjo, namreč svojih lastnih kandidatov, s katerimi kandidirate, niti sami ne poznate. V preteklosti ste imeli, nedavno nazaj, v tem primeru hudo težavo z ministrico za izobraževanje. V Novi Sloveniji pri tem nimamo težav, svojo stranko dobro poznamo, kandidiramo z najboljšimi izmed najboljših. Če grem naprej. Danes obravnavani predlogi sprememb in dopolnitev funkcionarskih zakonov poskušajo doseči enak cilj kot pred leti. Po obrazložitvah predlagatelja je tokrat to urejeno na način, da bodo omejevalni pogoji za izvolitev na najvišje državne funkcije enotni v skladu z našo ustavno ureditvijo. Uvodoma je treba ugotoviti, da danes obravnavani predlogi zakonov spet nimajo enotnih omejitev pasivne volilne pravice, kar ni najboljše. Predlog novele Zakona o volitvah v državni zbor omejuje kandidiranje za mesto poslancev v Državni zbor vsem, ki so bili obsojeni na nepogojno kazen zapora brez omejitev; medtem ko ostali trije predlogi novel zakonov – torej Zakon o državnem svetu, Zakon o Vladi Republike Slovenije in Zakon o volitvah predsednika republike –kandidiranje na funkcijo državnega svetnika, predsednika Vlade, ministra ter predsednika države omejuje le kandidatom, ki so bili obsojeni na nepogojno zaporno kazen v trajanju šest mesecih. To razlikovanje po prepričanju Nove Slovenije – krščanskih demokratov ni upravičeno niti ni posebej obrazloženo. Zakon o volitvah v Državni zbor je namreč osnovni zakon, ki se subsidiarno uporablja tudi pri volitvah za vse ostale najvišje funkcije v državi; in ti zakoni morajo biti tudi iz tega razloga med seboj skladni. Kot smo že opozorili v stališču do funkcionarskih zakonov na zadnji izredni seji ob obravnavi predhodnega paketa funkcionarskih zakonov, je dejstvo, da naša ustavna ureditev dopušča zakonsko omejevanje pasivne volilne pravice za poslance Državnega zbora. Gre pa v tem primeru za izredno občutljive posege v eno izmed temeljnih pravic v demokratični ureditvi – pravico biti izvoljen. Zaradi tega moramo biti pri tej omejitvi izredno pazljivi. Pazljivi moramo biti tudi pred Ustavnim sodiščem, da ne boste pravniki ponovno padli na pravosodnem izpitu. Ker gre za poseganje v volilno pravico kot temeljno človekovo pravico, mora vsaka omejitev prestati strog test sorazmernosti in tudi test legitimnosti. Naj ponovno ponovim, pasivna volilna pravica oziroma pravica državljana, da je izvoljen, je ena izmed temeljnih pravic. Njeno omejevanje pa je izredno občutljivo, ker gre za materijo, ki je tudi po mnenju ustavnih pravnikov tudi ustavno izredno občutljiva. In sedanji Predlog zakona o volitvah v državni zbor po našem trdnem prepričanju prekomerno posega v pasivno volilno pravico oziroma pravico biti izvoljen, saj predvideva, da posameznik dobi prepoved kandidiranja v Državni zbor že za nepogojno zaporno kazen brez omejitve. Ponavljam, tudi po mnenju ustavnih pravnikov, ki vas na nek način opozarjajo, gre za prekomeren poseg. Pri vsem tem je treba upoštevati tudi že sprejeta stališča Ustavnega sodišča v dosedanjih sodbah. V eni izmed njih se je Ustavno sodišče opredelilo, da je treba pri omejitvah volilne pravice izhajati tudi iz rešitev primerjalnopravnih ureditev, ki so sprejemljive v sodobnih demokratičnih družbah. Ustavno sodišče se ob tem sklicuje na Zakonik dobre prakse v volilnih zadevah, ki ga je sprejela Beneška komisija. Ta zakonik kot enega izmed razlogov za odvzem volilne pravice določa kazensko obsodbo za hujša kazniva dejanja. To so vsekakor lahko samo naklepna kazniva dejanja. Zato bomo v Novi Sloveniji v nadaljevanju predlagali amandma, da se volilna pravica omeji samo za naklepna kazniva dejanja, zaporno kaznijo nad pol leta, nad šest mesecev. Primer, prometna nesreča. Običajno gre pri prometni nesreči za nenaklepno kaznivo dejanje in zaradi tega se posameznik ne bi smel dati volivcem na razpolago, da je izvoljen. Naslednji kriterij, ki opredeljuje hujša kazniva dejanja, je tudi vrsta in trajanje izrečene kazni. Tudi če izhajamo iz nemške ureditve, kar smo lahko že na začetku slišali, je omejevalni kriterij izrečena nepogojna kazen zapora v trajanju nad šest mesecev. Ta kriterij je sedaj v naši veljavni zakonodaji predpisan za prenehanje funkcije poslanca in je po mnenju krščanskih demokratov primeren kriterij, ki bi prestal tudi ustavno presojo. Tak kriterij bi prestal tudi ustavno presojo tudi za omejitev pasivne volilne pravice za kandidiranje za vse najvišje funkcije v državi. Problem pri predlogu paketa zakonov je tudi kazenska evidenca. Pri samem predlogu zakona se namreč posega v kazensko evidenco, ker predlagate, da posameznik ne sme kandidirati leto dni po prenehanju, zastaranju ali oprostitvi zaporne kazni. Posameznik pa je v kazenski evidenci lahko zabeležen še dlje časa in poraja se vprašanje, kako bomo to mi presojali. Tukaj gre tudi za ažurnost same kazenske evidence. Nadalje, naslednji problem, ki ga sledimo, je pravno varstvo pri omejitvi pasivne volilne pravice. Govorili ste o Ustavnem sodišču kot tisti instanci, ki bo morala v roku 30 dni odločiti. Ampak ali je kazenska evidenca res tako ažurna? Poznamo primere, ko se kazenska evidenca sploh ne ažurira po več kot letu dni. Vi pa ste za merilo vzeli kazensko evidenco. To področje v zakonu je popolnoma neurejeno in v nadaljevanju ga bo treba urediti. V Novi Sloveniji smo prepričani in se strinjamo, da je očiščenje političnega prostora potrebno, vendar najprej moramo tudi same politične stranke pri sebi narediti korak naprej in paziti, kot tisto prvo sito, koga predlagamo za kandidate v volilnih okrajih. Obstoječa koalicija je na tem področju popolnoma padla. In ker se strinjamo, da je očiščenje političnega prostora potrebno, danes obravnavanim novelam zakonov ne bomo nasprotovali. V nadaljnji parlamentarni proceduri, kot sem že uvodoma dejal, je možno vsebine predlaganih novel zakonov izboljšati, popraviti in tudi medsebojno uskladiti. V ta namen bomo vložili ali podprli ustrezne amandmaje v drugi obravnavi, če bodo v prvem branju dobili ustrezno podporo. Za konec – v Novi Sloveniji se strinjamo, da se pasivna volilna pravica omeji tistim, ki so kršili človekove pravice. Zaradi tega bomo predlagali, da se pasivna volilna pravica za najvišje državne funkcije omeji tudi vsem funkcionarjem bivše Zveze komunistov Slovenije in bivše Zveze komunistov Jugoslavije. Ustavno sodišče je že leta 1994 eksplicitno zapisalo, da je bil nekdanji režim totalitaren in nedemokratičen. Iz tega sledi, da so bivši funkcionarji ZKS ali Zveze komunistov Jugoslavije delovali v nedemokratičnem režimu. Odvzem pasivne volilne pravice tistim, ki so pomagali pri kršenju človekovih pravic, je torej na mestu in to poznamo tudi v postkomunističnih državah, državah vzhodne Evrope; in je primerjalnopravno v vsem solidno. Za konec, kot sem že dejal, v Novi Sloveniji zaradi tega, ker bomo imeli priložnost v nadaljevanju zakone popraviti z amandmaji, ne bomo nasprotovali. Najlepša hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Zavezništvo, v njenem imenu gospod Peter Vilfan.
Spoštovani predsednik, kolegice in kolegi, ostali prisotni! Ustavno sodišče je pretekli četrtek v svoji odločitvi dejalo, da je veljavni Zakon o poslancih v neskladju z Ustavo. Odločitev nas v Zavezništvu ni presenetila, predvsem zaradi predhodnih odločitev Ustavnega sodišča v tej zadevi. V Zavezništvu tudi sami menimo, da je treba odvzem poslanskega mandata v takšnih primerih urediti skladno z Ustavo in zagotoviti, da se glede na samo naravo pasivne volilne pravice in nemotenega delovanja zakonodajne veje oblasti zagotovi primerno sodno varstvo. Kar se tiče odprave Sklepa o prenehanju mandata poslanca Janeza Janše, pa se je Ustavno sodišče postavilo na stališče, da lahko funkcijo poslanca opravljajo tudi pravnomočno obsojeni posamezniki, ki izvršujejo kazen zapora, če so bili obsojeni pred kandidaturo na volitvah oziroma pred nastopom funkcije poslanca. Razlog za takšno stališče sodišča je dejstvo, da Zakon o volitvah v državni zbor ne določa, kdo ne sme biti izvoljen za poslanca. V Zavezništvu smo zato že pred odločitvijo Ustavnega sodišča v sodelovanju s koalicijskimi poslanskimi skupinami vložili paket volilne zakonodaje, en del obravnavamo ravno danes, s katerim želimo preprečiti ponovitev takšnih primerov. Z novelo Zakona o poslancih ustrezno urejamo pravno varstvo, prav tako pa so z Zakonom o volitvah v državni zbor natančneje določeni pogoji neizvoljivosti. Paket volilne zakonodaje je podprla tudi Vlada. In kar je bistveno, s sprejemom navedene zakonodaje javnih funkcij ne bi mogli opravljati pravnomočno obsojeni na nepogojno kazen zapora, daljšo od pol leta. Enaki pogoji se določajo na vseh ravneh – od predsednika Vlade do občinskega svetnika. Zadovoljni smo, da je danes le napočil čas, ko se lahko resno lotimo tega vprašanja in končno omejimo možnost kandidiranja tistim osebam, ki so se pregrešile zoper temeljne vrednote v družbi in bile za to tudi pravnomočne obsojene. V Zavezništvu si že vseskozi prizadevamo, da se za opravljanje najvišjih funkcij v državi jasno določijo kriteriji, kdo in pod kakšnimi pogoji jih lahko opravlja. Prepričani smo, da je premalo, če o etiki in morali le govorimo, pač pa moramo etiko in moralo tudi udejaniti; to pa je več kot očitno možno le z uzakonitvijo jasnih kriterijev. To dokazuje tudi dejstvo, da smo se že v preteklem mandatu zavzemali za to, da se razrešijo vsi problemi in dileme glede tega, kdo in pod kakšnimi pogoji lahko zaseda najvišje funkcije v naši državi. S predlogi, ki vsebujejo tovrstne rešitve, nadaljujemo tudi v tem mandatu. Koalicija ter Vlada sta nam le prisluhnili, kar nas iskreno veseli; veseli nas tudi, da lahko sodelujemo na konstruktiven način in pri tem brišemo meje opozicija-koalicija. To je zgolj še en dokaz, da je vsebina pomembnejša od političnih barv. Zato je še toliko bolj pomembno, da bi paket volilne zakonodaje podprle vse poslanske skupine. V zadnjih dneh je bilo iz vrst poslancev SDS slišati pozive, naj se vsi poslanci, ki so v preteklem letu glasovali za odvzem mandata Janezu Janši, mimogrede, omenjeni poslanec je bil takrat za zaporniškimi klopmi, poslancu tudi opravičijo. Naj spomnim, skupina petih pravnikov, ki je na poziv parlamentarne Mandatno-volilne komisije podala pravno mnenje o Janševem poslanskem mandatu, je med drugim predlagala, naj Državni zbor odloča o tem, ali Janša še lahko ostane poslanec. Ker tak sklep ni dobil podpore, je Janši mandat prenehal; kot je pred leti prenehal mandat poslancu SNS Srečku Prijatelju, a takrat brez velikega pompa. Šele primer Janeza Janše je privedel do mnogih odprtih vprašanj. Pravniki pa so se ukvarjali predvsem z vprašanjem, ali se določba o tem, če je nekdo pravnomočno obsojen, ne more biti poslanec, nanaša tudi na primere, ko je bil obsojen, že preden je kandidiral. Zakon o poslancih je očitno omogočal različne interpretacije. Je pa samo ena interpretacija lahko skladna z Ustavo. Ne glede na to, da smo sedaj v Zavezništvu zagovarjali stališče, po katerem zapornik ne more opravljati javne funkcije, bomo, kot sem že povedal, ustavno odločbo spoštovali. Nikakor pa se ne bomo opravičevali za odločitve, ki smo jih sprejeli na podlagi neizpodbitnega dejstva, in to je, da je bil Janez Janša takrat pravnomočno obsojen in je prestajal zaporno kazen v zaporu na Dobu. V Poslanski skupini Zavezništvo ne moremo mimo žalitev, ki jih je slišati iz vrst SDS na račun ustavnih pravnikov, ki so navedeno mnenje podali. Vidni člani Poslanske skupine SDS jih namreč v svojih izjavah, razpravah in tudi zapisih označujejo kot kvaziustavni pravniki, levosučni pravniki ali pa celo "kvaziustavni pravniki so bili seveda farsa". Z vsem spoštovanjem, kolegice in kolegi, da se je nekaterim poslancem na desnici zdelo povsem logično, kaj so ustavni pravniki svetovali Miru Cerarju, mimogrede – mnenja niso bila popolnoma enotna, nas v Zavezništvu niti ne preseneča. Težko pa se je izogniti vtisu, da ima ena poslanska skupina dve tretjini poslancev tega parlamenta za nevedneže, ki bi se za svoje odločitve morali celo opravičevati. Z odločitvijo Državnega zbora o odvzemu mandata naj bi bile Janezu Janši kršene človekove pravice, šlo naj bi za očitne kršitve volilne pravice. Tako imamo na eni strani opozarjanja varuhinje človekovih pravic na nenehno kršenje teh pravic, ki ogrožajo človekovo dostojanstvo in preživetje; na drugi strani pa smo se ukvarjali z volilno pravico zapornika. Nihče pa ni nikoli nikogar pozival k opravičilom. Ena redkih, ki je zmogla storiti slednje, je bila nekdanja ministrica za notranje zadeve Katarina Kresal, ki se je opravičila izbrisanim, pri čemer pa je takrat šlo za množično kršitev človekovih pravic; mi pa smo se ukvarjali z vprašanjem, ali lahko en zapornik opravlja poslansko funkcijo. Z zakonodajo, ki jo danes obravnavamo, bomo vse te dileme odpravili. Enostavno povedano – poslanec, ki bo pravnomočno obsojen na zaporno kazen, daljšo od šestih mesecev, ne bo smel kandidirati na volitvah, prav tako pa mu bo mandat poslanca prenehal. In že zdrava pamet nam veleva, da kaznjenec v zaporu preprosto ne more opravljati poslanskega dela, kot denimo na zapor obsojeni zdravnik ne more še naprej zdraviti ljudi v Kliničnem centru. In naj zaključim, biti poslanec ni hobi, je plačana služba in je še kako odgovorna funkcija. Vsi skupaj se moramo zavedati, da smo predstavniki ljudstva v državnih zadevah, in moramo svojo funkcijo opravljati z vso resnostjo in odgovornostjo. Pa jo z zaporniških klopi res lahko?!
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev o predlogih zakonov. Kot prva se je prijavila predstavnica predlagatelja mag. Lilijana Kozlovič, imate besedo.
Hvala, predsedujoči. Nekaj pojasnil glede na predstavljena stališča, ki so bila sedaj. Ko omejujemo pasivno volilno pravico, je predvsem treba vedeti, koliko posledic to omejevanje prinese. To pa, kar je bilo rečeno, da je ta dramatičnost nastala leta 2014 – mislim, da to ne drži. Prvi paket poskusa urejanja te problematike je bil leta 2013, ko še ni bilo nobene dramatičnosti; in kaže na to, da je želela in skušala poslanska skupina oziroma takrat vladajoča koalicija to vprašanje urediti; pa –kot kaže – ni uspela. Kar se tiče tega, da gre za prestiž SMC. Pri paketu zakonov, ki so bili zavrnjeni, je bilo jasno povedano. Pa naj še enkrat povem, zavrnjeni so bili iz povsem poslovniških razlogov, ker ni bilo možno popraviti vsega, kar je zahtevala Zakonodajno-pravna služba in tudi Ustavno sodišče, in zaradi tega je bilo treba vložiti [[…]]Vemo, da ne moreta obstajati istočasno dva zakona, enega je treba spraviti s sveta. Kar se tiče tega, kar je bilo povedano od Združene levice. Že uvodoma sem povedala, da smo razmišljali o vsem, kaj vse je lahko razlog omejitve pasivne volilne pravice; in sem tudi navedla, kaj vse ima urejeno Francija. Predlagajo, da nekdo, ki je bil koruptiven oziroma ni prijavil svojega premoženja – da, to so vse razlogi, zaradi katerih se lahko pogovarjamo v nadaljevanju. To je stvar nekega družbenega konsenza, katere stvari bomo prepoznali kot razlog, da nekdo ne more opravljati take funkcije, kot je javna funkcija poslanca ali pa še katera; da sploh ne more nastopati na javnih volitvah. Kar se tiče zadnje odločbe Ustavnega sodišča, ker je bilo rečeno, da smo hiteli in da nismo počakali nanjo. Večino stvari, o čemer je govorilo Ustavno sodišče, smo upoštevali. Tisto, kar je še novo in ugotavljamo, je pa suspenzivni učinek, ki ga je treba upoštevati takrat, ko se nekdo pritoži in mu je odvzet mandat oziroma ko mu preneha mandat. Seveda bomo to ustrezno popravili in zagotovili, da bo upoštevano. Vabimo vse politične stranke, ki ste prav tako rekle, da boste sodelovale, da vse svoje predloge podate in jih skupaj uskladimo. Kar se tiče neusklajenosti glede zastopanosti spolov v Zakonu o državnem svetu in Zakonu o poslancih, naj samo poudarim, da se Zakon o volitvah v državni zbor uporablja subsidiarno. V obeh primerih gre za zakonodajno telo. Parlament je sestavljen iz dveh domov in kar velja za parlament, velja tudi za državni svet. Kar se tiče urejenosti glede invalidov, je Ustavno sodišče povedalo, da mora biti dostopno vsem. Z Državno volilno komisijo smo se pogovarjali kljub določbi, ki jo imamo, da se to lahko zagotovi, da so morda le izjemoma katera volišča, ki ne bodo dostopna; ampak tudi to se lahko uredi na način, da se to volišče preseli kam drugam. To določbo bomo ustrezno popravili. Kar se tiče prehodne določbe, da bo zakon začel veljati šele ob rednih volitvah, je tudi napačno razumevanje. Če pogledamo prehodno določbo, jasno pravi, da zakon začne veljati v roku 15 dni po razglasitvi. Kar se tiče tega, da začne veljati ob rednih volitvah, velja samo določba, ki se tiče urejenosti volišč, torej samo 17. člen. Ko sem poslušala stališče o dvigu politične kulture in da je to nezaupnica volivcev, se sprašujem, ali je to res nezaupnica volivcev. V Sloveniji imamo milijon 713 tisoč volivcev. In tistih, ki so si želeli zapornika – pa tudi tega ne razumem, da nekdo reče, če si volivci želijo imeti zapornika, naj ga imajo –, 0,9 % je bilo takih, ki so glasovali, od milijona 713 tisoč. Tu moram poudariti, da omejitev pasivne volilne pravice pomeni varovanje aktivne volilne pravice. Tistim ljudem, ki gredo na volišča, je treba s to omejitvijo zagotoviti integriteto volitev. Se pravi, vsa ta druga večina, in to zelo velika večina, ima pravico – in to je tisto, kar urejamo, da se zagotovi ta suverenost ljudstva, da imajo pravico do integritete volitev in volilnega postopka. Kar se tiče razlike, ki je urejena v Zakonu o volitvah v državni zbor in ostalih zakonih. Res je, trenutno je razlika in jo bomo ustrezno amandmirali, skušali najti tisti konsenz, ki bo primeren za vse politične opcije. Razmislek je bil tudi na podlagi tega, kar ste že predlagali v nekaterih političnih strankah. Kar se tiče prometne nesreče, malomarnosti. Nismo se odločili za delitev na naklepna kazniva dejanja in malomarnostna kazniva dejanja, kajti če gre za tako veliko stopnjo malomarnosti, da je izrečena taka zaporna kazen, menimo, da je taka oseba, ko bo opravljala javne funkcije, sposobna tako velike malomarnosti, da je vprašanje, ali ji lahko poverimo tako zaupanje. Še posebej pa zato, ker pri prometni nesreči se do treh let lahko, če je predpisana zaporna kazen, izreče pogojna kazen. Kadar je izrečena pogojna kazen, ne morejo nastopiti pravne posledice. Čim pa gre za dejanje, če gre za smrt ene ali več oseb, pa je predpisana kazen osem let. V takem primeru bo sodišče verjetno izreklo zaporno kazen in takrat lahko nastopijo tudi pravne posledice. Glede kazenske evidence, sodelovalo je tudi Ministrstvo za pravosodje pri pripravi te zakonodaje. Veliko časa smo prav to preigravali, kako zagotoviti, kdo je tisti, ki bo to ugotavljal in na kakšen način. Nismo dali bremena na volivce oziroma kandidate, ampak smo to breme prenesli na Ministrstvo za pravosodje oziroma na same volilne komisije; zagotovilo imamo in dejansko je iz evidence jasno razvidno. Tudi govorimo, da podatki niso ažurni – je rečeno kar tako, nekega konkretnega primera oziroma dokazov za to nimamo. Iz evidence je jasno razviden dan, kdaj je bilo storjeno kaznivo dejanje, kajti to je pomembno; kajti pomembna je prepoved veljavnosti retroaktivnosti. Dan, ko je bila prestana zaporna kazen ali izbrisana iz evidence, kajti od tistega dneva dalje začne teči eno leto; in je iz evidence po zagotovilu Ministrstva za pravosodje popolnoma razvidno. Kar se tiče tega, da so politične stranke odgovorne, tu se navezujem na dvig politične kulture, koga predlagajo – seveda so odgovorne in zato bi se morale politične stranke zavedati, da ima večina tistih volivcev, ki gredo na volitve, pravico do tega, da imajo integriteto zagotovljeno; in da imajo take volivce, zaradi katerih jim včasih ni nerodno, da jih imamo. Hvala.
Besedo ima predstavnik predlagatelja, gospod Jani Möderndorfer. Pripravi naj se mag. Matej Tonin in gospod Branko Zorman.
Hvala lepa, predsednik. Pokomentiral bom samo nekaj stališč in dopolnil svojo predhodnico v tistem delu, kjer bi rad še dodatno obrazložil določene trditve posameznih poslancev v svojih predstavitvah in tezah, ki so jih razvijali. Začel bom v tistem sklopu, kjer vidim, da se vrtimo v začaranem krogu kar naprej, ko govorimo o tem šestmesečnem pogojnem, češ – zakaj ga obdržati, zakaj ne. Prav je, da povemo tudi genezo, kako je sploh do tega prišlo. Dejstvo je, ko smo prvič predlagali Zakon o Vladi Republike Slovenije, če se spomnite, smo takrat zelo jasno povedali ter naredili distinkcijo in razliko med poslancem in izvršno oblastjo. Prepričani smo na neki tezi, o kateri je danes govoril celo minister, da tisti, ki opravljajo izvršno funkcijo, imajo še toliko večjo odgovornost in tudi neposredno vlogo pri odločanju; zato mora biti tam svojevrstna ničelna stopnja tolerance. Vendar v nadaljevanju, ko smo se pripravljali na to zakonodajo, pa se je ves čas pojavljalo eno in isto vprašanje – v čem pa se pravzaprav razlikujeta minister in poslanec. Ali ni potrebno, da imata oba enako stopnjo neke vrste zaupanja ter tudi neko moralno in etično odgovornost, predno opravljata neko funkcijo. Kako zaupati nekomu opravljanje javne funkcije, če pa je po drugi strani pravnomočno obsojen? In tako smo prišli do neke točke, ko smo rekli – ne. Če velja za ministra nič mesecev, mora enako veljati tudi za poslanca. Kasneje in v sami razpravi smo prišli tudi do tega, da smo se morali vprašati, zakaj pa je zakonodajno telo leta 1992 sploh predvidelo teh šest mesecev. In dejstvo je, o tem, kar govori kolega Vrtovec, da je bilo teh šest mesecev predvideno tako imenovano zaradi tudi prometnih prekrškov v končni fazi ali kaznivih dejanj v prometu, ki jih udeleženec stori. Ampak je ta meja spet problematična, ker tukaj podpiram svojo predhodnico, ko pravi, tudi če gre za nenaklepno dejanje, je stopnja odgovornosti zelo jasna, ki pa jo moramo v končni fazi nekje tudi sami določiti in nekje mejo postaviti. To je približno tako, kot v cestno-prometnih predpisih, tam so stvari zelo plastične in enostavne. Če je omejitev 50 kilometrov na uro, se ve, kaj se zgodi, ko je prekoračena hitrost 51 kilometrov. V tem primeru pa zelo hitro zaidemo v neke druge smeri. Druga stvar, ki se mi zdi zelo pomembna, da jo še dodatno razložimo, vizavi argumentacije, ki jo je uporabil kolega Vrtovec, ko je govoril, da kazenske evidence niso natančne in tako naprej. V to diskusijo se niti ne bom spuščal, za to je odgovoren pristojni organ, ki vodi evidence. V samem postopku mora zelo jasno povedati, ali je ta evidenca urejena ali ne. Bolj pomembno pa je nekaj drugega, da današnji zakon, Zakon o volitvah v državni zbor v 103. členu zelo jasno določa, da če bi bil nekdo izločen, ima možnost pritožbe. Pritožba mora biti rešena v 48 urah in zelo jasno je, kaj se mora zgoditi. Drugo, kar pa je zelo pomembno, je v sami razpravi, kot je kolegica omenila, pa bom jaz malo bolj natančno povedal, kaj to v resnici pomeni. Vi veste, da danes kdorkoli gre na volitve in poda svoje osebne podatke, občinska volilna oziroma republiška oziroma pristojna komisija preveri istovetnost podatkov kandidata in če gre za osebo, ki je razpisana, ki obstaja v končni fazi, da bom bolj jasen. Razlika je, da danes znotraj tega v računalniškem programu, ko vpišete, ni še enega stolpca, za katerega pa Ministrstvo za pravosodje pravi, da ga ni noben problem vzpostaviti, to pa je, da se takoj preveri, ali gre za osebo, ki je vpisana v kazensko evidenco. In te podatke se da enostavno popariti z bazo podatkov celotnih podatkov, kar pomeni, da bo praktično takoj možno to preveriti; istočasno. To pomeni nobenega večjega dela za volilne komisije, ker mora vsak podatek oziroma vsako osebo vnesti in se bo to na licu mesta takoj tudi videlo, ali gre ali ne. Ker pa se bo to računalniško pregledovalo, pa se predvideva, da bo še toliko bolj točna evidenca. Kar se tega tiče, ne bo nobenih težav, kar že sam smatram, da že danes ni nobenih, ker se da to vedno preverjati. Izjavo, da je to nezaupnica volilnemu telesu, bom zelo preprosto povedal, smatram kot eno od političnih populističnih obmetavanj; iz preprostega razloga, ker je najbolj enostavno reči, da je to klofuta za nekoga, ker smo vsi zelo občutljivi, kaj bo reklo volilno telo. Jaz bi drugače rekel, to je politična zloraba, ne pa klofuta. Politična zloraba volilnega telesa, da se danes volilno telo omenja, da gre za klofuto, češ da se ne zaupa volilnemu telesu. Prepričan sem, da bo večina volivcev in volivk še kako zadovoljnih, ko bo končno jasno zapisano, kaj da in kaj ne. Stvari bodo jasne, ne pa da se prelaga na volilno telo, naj oni odločijo; lepo vas prosim, to je že prav smešno. Nekaj podobnega sem že enkrat slišal v neki drugi razpravi, češ da imajo poslanci in poslanke ta institut, ker so voljeni in se jih preverja na vsake štiri leta ali pa še pred tem. Zato, ker se jih preverja, ne potrebujejo druge institucije in kontrole. To, kar je povedal gospod Trček, ko je omenil, da Ustavno sodišče ni presojalo enako v primeru podobne situacije, ki smo jo imeli v Državnem svetu kot pa v primeru Zakona o poslancih. V enem primeru celo sodišče razveljavi zakon oziroma ga zelo jasno postavi v tezo, da gre za protiustavni zakon oziroma da ni dovolj dobro urejen; v prvem primeru pa tega ne uredi. Mislim, da to pove vse, zato je naša naloga, da uredimo ta vprašanja istočasno tudi v Zakonu o državnem svetu. Zraven tega naj še omenim, da mi je posebej všeč ta teza, ki se tiče spolnih kvot. Dejstvo je, da je to zelo težko izvesti, ker vemo, kako je poslanec izvoljen. Vemo, da gre za proporcionalni sistem in za volitve, medtem ko imamo v Državnem svetu elektorske glasove. Prepričan sem, da večina poslancev ne ve, kako funkcionirajo elektorski glasovi, kaj šele, da bi znotraj tega zagotavljali spolno kvoto in podobno. Državni svet je itak mačistični organ, kjer je po definiciji več moških že kar samo po sebi. Bilo bi zelo zabavno to zadevo tudi urediti, da tukaj zadevo uravnotežimo. Kako se bodo znašli znotraj reprezentativnih organizacij, je pa predvsem njihov problem in naj se s tem ukvarjajo oni. Če jim je kaj do tega, naj to tudi zagotavljajo. Bi pa bilo zanimivo najti ta model in ga rešiti do konca obravnave zakonodaje. Zraven naj povem še to, da tisto, kar je povedal minister Koprivnikar, ko je govoril v imenu Vlade, da bi bilo za izvršne funkcije smiselno narediti bolj strožje predpise. Ideja je sicer lahko zanimiva, vendar mislim, da je točno tukaj treba potegniti črto in poenotiti stvari za vse funkcionarje. Deliti jih na voljive, na imenovane – to nima nekega posebnega učinka; vsaj jaz sem prepričan, da v državi želimo, da velja za vse funkcionarje enako. To tudi v razpravah več ali manj vsi pozivajo. Na koncu naj rečem samo to. Gospod Gorenak zelo rad ponavlja, pa saj bo še vsaj petkrat to ponovil, verjetno bo to naredil še ob treh, petih in verjetno še ob sedmih zvečer, ko je prime time na televiziji, da se mu to izide – da je Zavezništvo vložilo te zakone zaradi preživetja. Lepo vas prosim, gospod Gorenak, saj jaz vas po svoje razumem, nekako vam ustreza, da svojemu volilnemu telesu zadostite, predvsem pa da tistim ljudem poveste in jih nahranite s temi neresnicami. Dejstvo je, da je zakonodaja vložena predvsem zato, ker imajo ljudje radi jasna sporočila ter merila; in tudi vi v končni fazi. Prepričan sem, da ko bo zakonodaja sprejeta, boste rekli, to je zakonito, tako velja in to je prav.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Matej Tonin. Pripravi naj se gospod Branko Zorman, za njim gospa Anja Bah Žibert.
Spoštovani kolegice in kolegi! Današnja razprava je lahko zanimiva, na trenutka pa tudi dolgočasna, ker ponavljamo stare, ene in iste zgodbe in se odpirajo vedno znova in znova. Volilna pravica je v demokratičnih družbah zagotovo ena izmed najbolj temeljnih, najbolj varovanih pravic. Imamo pasivno in aktivno volilno pravico. Aktivna je tista, ki ljudem, nam, omogoča, da volimo. Pasivna pa je tista, ki ljudem omogoča, da so izvoljeni. Če izhajamo iz demokratičnih principov, da imajo ljudje na nek način vedno prav in da je parlament tista institucija, ki odseva želje ljudstva, potem nimamo kaj veliko za govoriti oziroma preveč komplicirati. Ljudje, ki sedimo tukaj, sedimo zaradi želja in preferenc ljudi. Ljudje so si ta parlament – takšen, kakršen je, ali smo z njim zadovoljni, ali nismo – izbrali zato, ker so ocenili, da bi določeni posamezniki najboljše in na najboljši način zagotavljali ter uresničevali njihove interese. V neki normalni, pravni, demokratični državi niti ne vidim nobene pretirane potrebe po omejevanju pasivne volilne pravice, torej po omejevanju pravice biti voljen. Zakaj to govorim? Ker v neki normalni državni, sem prepričan, da volivci v parlament ne bi nikoli izvolili zapornika, če bi ocenjevali, da je ta sodba pravična. Ker pa imamo vse po svetu sodišča, če hočete pravno državo, ki dela napake, ki sprejema tudi napačne odločitve, ni samo Slovenija takšen primer, danes je bil izpostavljen primer Velike Britanije; se na nek način postavlja drugo vprašanje. Prepričan sem, da na Severnem Irskem volivci ne bi izvolili tega poslanca v parlament, če bi dvomili ali če bi verjeli, da gre za pravično sodbo. Ker so bili prepričani, da je šlo za nepravično sodbo, so temu poslancu izkazali podporo in ga tudi izvolili. Mislim, da je šlo za podoben primer v Sloveniji; če bi ljudje verjeli, da je šlo za pravično sodbo, potem gospod Janez Janša najverjetneje ne bi bil nikoli več izvoljen v parlament. Ker pa so ljudje verjeli, da gre za krivično sodbo, je bil ponovno izvoljen v parlament. V naši ureditvi danes imamo na nek način omejitev, če si med mandatom obsojen na šest mesecev zapora, potem ti funkcija avtomatsko preneha in ne moreš več opravljati svoje funkcije. Iz popolnoma praktičnega vidika je to na nek način razumljivo, ker poslanec, ki je v zaporu več kot šest mesecev, težko uresničuje svojo funkcijo. Takšen primer smo imeli v primeru Srečka Prijatelja tudi v preteklosti. S to rešitvijo ali s to ureditvijo nima nihče problema in ji nihče ne nasprotuje oziroma jo problematizira. Zgodba, s katero se danes ukvarjamo, pa je, kako omejiti, kdo sploh lahko kandidira za funkcijo poslanca in druge funkcije, ki so danes tudi na tnalu. V mojem uvodnem delu sem dejal, da v neki normalni državi praktično ne vidim nobene potrebe, da bi to pasivno funkcijo omejevali. To pomeni pravico biti voljen, da bi omejevali to funkcijo, ker ljudje bodo vedno odločili tako, kot mislijo, da je prav. In tudi prav je tako, ampak povedal sem, dogajajo se takšne ali drugačne napake. In če že želimo omejiti pravico biti voljen, potem morajo biti zadeve vsaj primerljive. Če je šest mesecev zapora tista točka, ko ti preneha funkcija med mandatom, potem bi bilo smiselno postaviti tudi šest mesecev zapora za tisto mejo, ko bi lahko ali ne bi smel kandidirati. Če preberete osnutek tega zakona, ki so ga predlagatelji vložili, se mi zdi, da je kar nekaj nekonsistentnosti, če rečem zelo milo. Bom povedal, katere. Če preberete Kazenski zakonik, in sicer 103. člen Kazenskega zakonika, ki govori o rehabilitaciji in izbrisu sodbe, potem so notri zapisane zanimive stvari. In sicer, če ste vi pravnomočno obsojeni na zaporno kazen do enega leta, vam ta pravna posledica v kazenski evidenci ostane zapisana tri leta po sedanjem Kazenskem zakoniku, kar pomeni, če ste vi obsojeni na kazen do enega leta, to ostane zapisano v kazenski evidenci še tri leta tehnično. To pomeni, da praktično vi štiri leta ne morete ničesar več delati oziroma niti za podobne ali primerljive funkcije kandidirati. Če ste obsojeni na kazen zapora na več kot eno leto do treh let, se to podaljša oziroma je ta vpis v to kazensko evidenco že na petih letih. Skratka, gre za dolge dobe, da ne govorim zelo na dolgo in za vse ostale kazni. Če sem jaz vaš predlog zakona pravilno prebiral, vi tam notri pišete, da ne glede na vse te določbe Kazenskega zakonika, ki predpisujejo, koliko časa je neka kazen vpisana v kazensko evidenco, za kandidiranje pomeni, da se vsak vpis po enem letu izbriše. Torej, če ste bili vi na katerokoli kazen obsojeni ali kako drugače, se po enem letu to izbriše iz evidence. Potem dodate vi še zraven tisti del, ki govori o šestih mesecih zapora, ki se šteje tudi v omejitev. Jaz bi od predlagateljev pričakoval neka pojasnila, da nam pojasnite, če mi to narobe beremo, narobe razumemo oziroma kako ste usklajevali in kombinirali te določbe Kazenskega zakonika z rešitvijo, ki jo predlagate vi. Da pa ne kompliciram preveč, bi pa se osebno zavzel za zelo preprosto rešitev – kakršna je omejitev med mandatom, naj bo tudi omejitev pred mandatom; in to je tudi vse.
Hvala. Besedo ima gospod Branko Zorman, izvolite.
Hvala, predsedujoča. Naj najprej postavim retorično vprašanje vsem nam ter vsem državljanom. Ali smo mi družba visokih moralnih vrednot in ali smo mi družba neke visoke politične kulture? Glede na znan odgovor je treba izpostaviti eno dejstvo. Mi vemo, in to me zelo žalosti, da imamo v naši državi kar nekaj funkcionarjev, ki so udeleženi v takšnih ali drugačnih kazenskih procesih, kar nam sigurno ni v ponos. In določena področja za določene politične funkcionarje so že urejena, urejeni so postopki v takih primerih, ko se te obsodbe zgodijo med njihovim mandatom, kot je to na primer urejeno za poslance Državnega zbora. Za neke druge politične funkcionarje pa tega še nimamo urejenega, med drugim se to ureja tudi s tem paketom predlogov zakonov. Vemo, kaj stori politik v nekih drugih političnih sistemih, ki je obsojen ali pa celo samo obtožen, niti ne rabi biti obsojen, takoj se odpove svojemu mandatu, nepreklicno odstopi. To je normalno pričakovanje državljanov, volivcev. Žal pri nas te vrednote očitno ali več ne funkcionirajo, ali niso nikoli funkcionirale, ali kakorkoli, zato je ta sprememba zakonodaje potrebna. Pravna stroka že od sprejema Ustave opozarja na to, da je omejitev pasivne volilne pravice treba urediti. Do nekaj let nazaj v praksi tega problema niti nismo čutili, ker so politične stranke same poskrbele za to, da na kandidatne liste niso dajale oseb, ki so v kakršnihkoli kazenskih postopkih ali pa so celo bile v preteklosti pravnomočno obsojene. Potem pa se je očitno, kot so že nekateri razpravljavci ugotovili, leta 2013, 2014 zgodil nek prelom v naši družbi in je ta politična kultura očitno opešala. Pri nekaterih opešala, lahko bi celo rekel, če so jo sploh kdaj imeli. Treba je opozoriti, da ta sprememba zakonodaje ni naperjena proti katerikoli konkretni osebi, ker bi to konkretno osebo težko določili, ker sem že prej izpostavil, da je kar nekaj politikov na lokalni ravni in državnem nivoju vpleteno v neke kazenske postopke. Poleg tega je treba še to opozoriti – in to govorim kot kontraargument tistim, ki govorijo, da je ta zakonodaja pripravljena zato, da se škodi in prepreči kandidiranje oziroma izvrševanje mandata neki konkretni osebi –, da te spremembe zakonov, ki so danes na mizi, ne morejo veljati za nazaj, ampak veljajo za naprej. Za obdobje pred sprejetjem nove zakonodaje to ne velja. Rešujejo pa se tovrstne anomalije za vnaprej. Želel bi izpostaviti še eno žalostno dejstvo, da Ustavno sodišče z, lahko rečemo v narekovajih, "različnimi kriteriji" obravnava na primer običajne državljane; in z drugimi kriteriji na primer voditelje ali pa voditelja opozicije. Čeravno mislim, da opozicija nima voditelja, ampak pustimo to. Trenutna zakonodaja ne določa omejitev kandidiranja na javne funkcije, tako na voljene funkcije, to so tiste, ki jih volimo državljani na neposrednih volitvah, niti na imenovane funkcije. Za lažjo predstavo absurdnosti mogoče naslednje – če se želiš zaposliti v državni upravi, moraš predložiti potrdilo o nekaznovanosti. Po današnji zakonski ureditvi lahko bivši zapornik, zdajšnji zapornik, trenutni zapornik kandidira na državnozborskih volitvah ali za župana, občinskega svetnika ali državnega svetnika, kar je popolnoma absurdna situacija. Če primerjamo na primer nekega državnega uradnika in političnega funkcionarja, ki je voljen na volitvah. Ta državni uradnik se načeloma ukvarja z nekimi – pa si vzemimo za primer nekega občinskega uradnika, za lažjo vizualno predstavo – konkretnimi primeri na področju, ki ga pokriva. Politik pa vpliva na življenje in prihodnost vseh državljanov; ne samo tistih, ki so njega volili, ampak vseh državljanov. In še tisti, ki bi mogoče utegnili zagovarjati, da takšne osebe lahko kandidirajo, mislim, da si tega ne želijo; pa bom potem ponazoril, zakaj ne. S predlaganim paketom sprememb te zakonodaje se urejajo tri stvari: neizvoljivost oziroma omejitev pasivne volilne pravice, predčasno prenehanje mandata in pravno varstvo za poslance, državne svetnike in predsednika republike, v tem prvem paketu. V nadaljevanju pa se bo urejalo tudi zakonske podlage za župane in občinske svetnike, ko bo ta zakonodaja na mizi. Namen je, kot sem rekel, določitev instituta neizvoljivosti oziroma omejitve pasivne volilne pravice. V predlogu zakona, ki je na mizi, se govori o tem, da za poslanca ne more kandidirati posameznik, ki je pravnomočno obsojen za kaznivo dejanje, ki se preganja po uradni dolžnosti. Po raznih razpravah in pripombah določenih pravnih strokovnjakov se bo med postopkom ta vsebina še amandmirala in popravila s časovnim okvirom te prepovedi kandidiranja, kjer se bo po novem ta dikcija glasila, da eno leto po prestani, odpuščeni ali zastarani kazni na volitvah ne more kandidirati posameznik, ki je pravnomočno obsojen na nepogojno kazen zapora, daljšo od šestih mesecev. Zakaj? Tovrsten poseg v volilno zakonodajo se utemeljuje s tem, da takšni osebi, ki je bila pravnomočno obsojena, enostavno ni mogoče poveriti opravljanja javne funkcije, ker taka oseba ni vredna javnega zaupanja, saj celo v lastnih zadevah ne spoštuje temeljnih pravil obnašanja v družbi. In predvideva se, da bi v zadevah, ko bi šlo za opravljanje javnih zadev, le-to opravljala slabše; in to upravičeno. Drugo, kar se ureja s to zakonodajo, je določitev razlogov za predčasno prenehanje funkcije za tiste funkcionarje, kjer je ta zakonska ureditev pomanjkljivo urejena. Vemo, da je to za poslance urejeno v Zakonu o poslancih; vemo, v katerih primerih nastopi prenehanje mandata. Za ostale funkcije – predsednika države, državne svetnike, predsednika vlade oziroma v nadaljevanju, pri drugi zakonodaji tudi za župane in občinske svetnike – pa to ni bilo eksplicitno določeno in se to pravno praznino odpravlja s tem paketom zakonodaje. Še tretja zadeva, ki se s tem ureja, je ureditev pravnega varstva, na kar je bilo tudi med določenimi postopki izpostavljeno, in sicer bo po novem tudi z zakonom omogočena pritožba poslanca in predsednika države direktno na Ustavno sodišče. Nekateri ste izpostavljali, da je ta zakonodaja nezaupnica volilnemu telesu, pa ste potem nadalje še povedali, da verjamemo ljudem, da zapornikov ne bodo volili na odgovorna mesta. Komentar ni potreben. Nadalje je nekdo od razpravljavcev rekel, če bi volivci ocenjevali, da je sodba pravična, potem bi pač ocenili drugače. Mislim, da je najbolje, da kar ukinemo vsa sodišča, in bo ljudski glas presojal, kaj je prav in kaj je narobe; ali je pravično ali ni pravično. Mogoče en malo sarkastičen primer – nekdo od razpravljavcev je rekel, če zapornik kandidira in ga izvolijo, saj to so državljani vedeli, potem pa si zaslužijo takega politika, ki bo odločal o njihovem življenju in njihovi prihodnosti. Bi mogoče celo rekel – dobro, v redu; v neki nevednosti politike tam nekje daleč ne vpliva mogoče direktno. Sedaj imate vi primer, ne vem, nekega učitelja, duhovnika, kogarkoli, ki je obsojen pedofilije, dokazano, ali bi mu od tega trenutka dalje še zaupali svojega otroka v varstvo, ker vam je nekdo rekel, da ni kriv. Ampak sodišče je dokazalo, da je; ampak nekdo je rekel, da ni kriv. Bi mu? Dvomim. Še to, nekateri ste operirali s statističnimi podatki, da je določen poslanec dobil v svojem volilnem okraju 6 tisoč 116 glasov in da je to legitimno in da gre za nezaupnico temu volilnemu telesu. Ampak v tem istemu volilnem okraju je šlo na volitve tudi 11 tisoč 289 drugih državljanov, ki pa so očitno ocenili, da v tistem trenutku ta kandidat ni primeren; da sedaj ne posplošujem na državno raven. To je neka manipulacija s podatki, ki jo določena politična stranka redno uporablja. Primerjalnopravni prikaz. Eden od bistvenih kriterijev za presojo tega možnega, dopustnega omejevanja pasivne volilne pravice je ta primerjalnopravni prikaz, zato bom v nadaljevanju mogoče izpostavil nekaj držav, kako imajo to urejeno pri njih. Popolna enakost aktivne in pasivne volilne pravice praviloma ni zagotovljena nikjer, v nobeni državi. Treba je upoštevati tudi načelo sorazmernosti, to govori in to pač velja, se pravi ta prepoved kandidiranja velja le za storilce, sedaj pa govorim po tem novem predlogu, in delno v skladu z določenimi zakoni, ki že veljajo, na primer Kazenskim zakonikom, ki že velja; bi veljala taka prepoved za storilce hujših kaznivih dejanj, za katere je predpisana zaporna kazen najmanj treh let. Govorim – predpisana; ne pa tudi določena. Za pogojno kazen ta prepoved ne velja, če je kdo obsojen zgolj na pogojno kazen, in ne na zaporno, ta prepoved ne velja. Govorim samo o tem, kot boste videli v nadaljevanju, so v določenih drugih državah bistveno bolj stroga pravila za to neizvoljivost. Na Svet Evropske unije je bil decembra 2014 poslan vprašalnik, ki je bil potem poslan tudi vsem članicam evropske skupnosti, v katerem so opisali, kako je z omejitvami pasivne in aktivne volilne pravice, z roki prepovedi, posledicami in tako naprej po posameznih državah. V nekaterih državah, kot boste videli, je zaradi obsodbe omejena že aktivna pravica, kje šele pasivna pravica. Drugače povedano, če je nekdo obsojen in je v zaporu, nima niti pravice voliti, kje šele pravico biti voljen. Pa gremo zdaj mogoče kar malo na države, na bolj konkretne stvari. Na primer v Franciji je pogoj za neizvoljivost recimo že lahko volilni prekršek, kršitve v volilni kampanji, napačna ali prepozno oddana napoved premoženjskega stanja. V tem primeru se določi neizvoljivost za obdobje enega leta. Za funkcionarje izvršilne veje oblasti se določa neizvoljivost oziroma prepoved kandidiranja na območjih, kjer so opravljali neko poslovno funkcijo, in to za tri leta. Za taksativno našteta določena kazniva dejanja sodišče lahko odvzame tako aktivno kot pasivno volilno pravico. Gremo naprej – Velika Britanija. Če je oseba obsojena za kaznivo dejanje na zaporno kazen, ali priprta za eno leto, ali na begu, potem ne more kandidirati. Če je nekdo obsojen koruptivnega ali drugega nezakonitega ravnanja v zvezi z volitvami ali donacijami, se mu lahko določi omejitev aktivne in pasivne volilne pravice. Poglejmo Nemčijo, ki jo velikokrat uporabimo za primerjalni primer. V Nemčiji se zgodi prepoved biti voljen ali prenehanje funkcije na dva načina. Prvi način je po zakonu, kjer gre za prepoved zaradi hujših kaznivih dejanj, ki niso taksativno našteta, ampak govori o hujših kaznivih dejanjih, kjer je dosojena kazen večja od enega leta. Zdaj pa specifika Nemčije – celo za tiste obsodbe, kjer gre za pogojno kazen, oni določajo prepoved kandidiranja. Ne samo za tiste, ki so obsojeni na zaporno, ampak tudi za tiste, ki so obsojeni na pogojno kazen. In drugi način, kako lahko pride do prepovedi biti voljen ali prenehanje funkcije, je prepoved sodišča, ki prepove sposobnost opravljanja javne funkcije ali biti voljen zaradi političnih kaznivih dejanj, kot so na primer veleizdaja, podkupovanje in tako naprej. Ta prepoved traja od dveh do petih let. Poglejmo Avstrijo, v Avstriji poznajo omejitve aktivne in pasivne volilne pravice. Pri njih za poslanca ne more biti voljen nekdo, ki je pravnomočno obsojen za naklepno kaznivo dejanje, na najmanj enoletno nepogojno zaporno kazen. Primer Estonije, omejitev volilne pravice – omejena tudi za osebe, ki so bile obsojene za kaznivo dejanje, kadarkoli, brez časovne omejitve, koliko časa ta prepoved kandidiranja velja. Za konec Grčija, kjer bi mogoče lahko kdo pričakoval, da stvari niso urejene, ampak na tem področju moram reči, da imajo dobro urejeno. V primeru pravnomočne obsojenosti kazenski zakonik določa trajanje odvzema pravice glasovati in pravice biti voljen; tudi za kandidate na lokalnih ravneh. Če primerjamo predlog te naše nove ureditve, lahko ugotovimo, da je zelo primerljiva z ostalimi ureditvami, kot ste videli pri določenih rešitvah – celo bistveno bolj blaga. Sigurno se ta naš predlog spremembe zakonodaje ne dotika aktivne volilne pravice, to se pravi, da ima po naše vsak državljan, tudi tisti, ki je v zaporu, pravico voliti; nima pa pravice biti voljen. In ker se bo s tem enovito uredilo pomanjkljivo urejene zadeve v določenih zakonih, ocenjujem, da je ta paket zakonodaje absolutno primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospa Anja Bah Žibert. Pripravi naj se gospod Dušan Radič, za njim gospa Ljudmila Novak.
Hvala lepa, predsedujoča, za besedo. Preden se dotaknem svoje razprave, je prav, da odgovorim vsaj na tisto – dobesedno – neumnost, ki jo je izjavila kolegica mag. Lilijana Kozlovič; predvsem zato, ker je prvopodpisana pod predlog paketa, vsaj kar se tiče Zakona o državnem zboru. Govorila je o nekem procentu in v en koš zmetala vse volivke in volivce v Sloveniji. Če se že pripravljate in sprejemate tako imenovan paket volilnih zakonov, potem je treba pogledati, na kakšen način volitve potekajo. Natančno vemo, da o posameznem kandidatu lahko volijo in odločajo samo tisti volivci, ki živijo oziroma imajo stalno prebivališče v posameznem okraju. Zato je res pametno, da smo pri tem previdni, predvsem pa da ne kvasimo neumnosti. To je res. In še nekaj drugega. Pomembno je tudi to, da vemo, da je prvopodpisana takrat, ko ste vzeli mandat Janezu Janši, seveda je bilo to protizakonito in protiustavno, vse to najdete v odločbah, dejala: "S tem bomo vsi poraženci, razen če kolega Janez Janša ponudi svoj odstop in tako reši ugled tega parlamenta in seveda tudi svoj ugled." Upam, da se danes zavedate posledic teh izjav. In sprašujem vas, če bi morda te besede danes obrnili nekoliko drugače – kdo bi danes moral odstopiti?! No, pa da se vrnem k temi, to je tako imenovani paket volilnih zakonov; s tem oziroma s podobnim paketom tako imenovane formalne in neformalne koalicije v tem državnem zboru telovadite že nekaj časa. Prvi predlog Zavezništva ste v dogovoru zavrnili. Nekako je bilo rečeno, da je treba pripraviti bolj sistemski in celovitejši zakon. Tudi prav; ampak preden se lotim celovitejšega paketa, moram reči, da sem šla ta celoten paket, posamezne zakone pogledat dvakrat. Zakaj? Ker si je SMC prvič, odkar smo v tem državnem zboru, vzel 120 minut časa za razpravo. In me je res zanimalo, kaj tukaj notri takšnega piše, da rabite 120 minut, da boste ta paket zagovarjali. Naj za primerjavo povem, da v ponedeljek, ko bomo govorili o 400 milijonih evrih v zadevi Ališić, gre za varčevalce NLB [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Se opravičujem; ste si vzeli 30 minut časa. Danes 120 minut. Bo že res, da je Janez Janša zelo pomemben, bo že res. Gremo naprej, danes bi lahko obravnavali kaj drugega, na primer to, kako bomo sprejeli kakšen paket zakonov, ki bo pomagal okrevati našemu gospodarstvu; ampak tako in tako slišim, da smo že zgodba o uspehu. Bodite enkrat pošteni in ne pripisujte si zadev, za katere niste naredili nič. Ti žulji, da je danes slika nekoliko boljša, so povsem v drugih rokah, predvsem v vladi Janeza Janše, v osebi, za katero ste si danes vzeli 120 minut časa. Danes, ko govorimo o paketu sprememb zakona, je treba po mojem pogledati zadevo najprej nekoliko širše, kajti prav je, da večkrat spomnimo, zakaj danes o teh zakonih. Ko je bila zadeva še nejasna za vas, ste protizakonito in protiustavno vzeli mandat enemu poslancu, državljanu. Seveda je šlo za poslanca, pa obračajte kakorkoli že, ki je dobil največ glasov, kljub temu, da je bil protiustavno oropan volilne tekme. Še enkrat poudarjam, šlo je za Janeza Janšo. Več mesecev ste blokirali izvolitev Komisije za nadzor obveščevalnih in varnostnih služb. Ta vaš manever je bil sporen, to vemo tudi po tem, kajti kmalu, ko je komisija začela delovati, se je izkazalo, da je minister vaše vlade to službo oziroma varnostno-obveščevalno službo zlorabil. Danes ga zato na tem položaju ni več. Ampak zakaj toliko energije in blokade pri izvolitvi te komisije? Zaradi Janeza Janše. Po vaših etičnih in moralnih vrednotah ter normah v tej komisiji ni imel kaj iskati. Vse do sredine oktobra, se pravi več mesecev, je bila vaša edina skrb in glavna okupacija, kako na najbolj pilatovski način vzeti mandat poslancu. Omislili ste si tisto posebno komisijo strokovnjakov, jaz ne bom govorila poniževalno o njih, kot je bilo rečeno prej. Mislim, da je eden od kolegov izrekel, da smo govorili poniževalno – sploh ne. V njo ste imenovali same pravne ase. Ampak na enega ste pozabili, zato smo vam pri tem hoteli pomagati, predlagala ga je Slovenska demokratska stranka; ampak gospod Milan Kučan v tej komisiji ni želel sodelovati; vsaj formalno ne, on raje deluje po tisti drugi plati, mu je bližje. Odvzema mandata ste se lotili na najbolj perfiden način, z enim in edinim ciljem – koliko se je fino pri tem smejati –, da Janeza Janšo odstranite iz tega parlamenta. V kamero pa ste takrat zatrjevali, da boste za svojo odločitev sprejeli politično odgovornost. Iz vaših ust, spoštovani, pa niti opravičila ni bilo slišati. Tudi tega niste sposobni. Še več, danes poslušamo tiste izrabljene fraze, ki so že kdaj presežene v nekem konsenzu oziroma pogovorih, kakorkoli že, da SDS z nekimi radikalnimi zadevami zahteva vplivati na današnjo situacijo. Smešno. Vi se niste sposobni opravičiti, na drugi strani pa govorite, da želi SDS radikalizirati ta prostor. S tem, ko ste onemogočili mandat in delovanje enemu poslancu – to je radikalizacija, spoštovani. Lahko bi en glas pomenil ključno odločitev za to državo. Še toliko bolj mi je čudno vse skupaj, ker verjetno se še spomnite vseh izrečenih besed, ki ste jih izgovorili ob tem, ko ste takrat jemali mandat. Ničkolikokrat ste takrat izrekli, prav gledat sem šla, politična higiena, politična kultura, etika in morala, poštenost, dostojanstvo. Zato danes mene ne boste prepričali, da ta paket ne sprejemamo izključno na ravni ad personam. Temu pritrjuje tudi dejstvo, da v predlagani paket zakonov ne želite vključiti predlogov SDS, ki govorijo o tem, da bi onemogočili kandidiranje tudi tistim, ki so bili, če rečem kar v paketu, sodelavci Udbe. Govorim o organizaciji, v kateri so tako ali drugače sodelovali posamezniki, ki so grobo kršili človekove pravice. Govorimo o najhujših oblikah, tudi umorih. Prosim vas, ne pozabite, ne samo takrat, ko morate ali nekako želite pred javnostjo izgledati odprti, demokratični in spravni, ko sprejemate posamezne zakone, kot je o grobiščih, da je zločin zločin, umor je umor; ne glede na to, kdo in kdaj ga je storil. Ampak danes je pomembno nekaj drugega. Morda je temu tako, ker tako v tem sklicu Državnega zbora kot tudi v prejšnjem sedijo takšni sodelavci te službe. Verjamem, da je za njih to najbolj težko; za vas, ki z njimi sodelujete v poslanskih skupinah, pa verjetno še toliko težje. Tako je danes rdeča nit predlaganih sprememb v zakonu gotovo tista, da se omeji kandidiranje za posameznike, ki so pravnomočno obsojeni na več kot šest mesecev zapora. Pri tem se sklicujete na mednarodne standarde in temu absolutno ni za oporekati. Vas pa v tem trenutku sprašujem nekoliko drugače. Ali poznate mednarodni standard, po katerem lahko kandidira nekdo, ki je kriv za umore ali pa je pri njih sodeloval? Ali po mednarodnih standardih lahko kandidira nekdo, ki je grobo kršil človekove pravice in je sodeloval v tako imenovanih organizacijah, ki niso bile legalne in so delale vse, kar se jim je zdelo v tistem trenutku primerno, da obdržijo oblast? Ali v teh državah, ki delijo podobno usodo kot Slovenija, niso že zdavnaj uredili teh stvari in postavili zadeve na svoja mesta. To se namreč vendarle spodobi za civilizirano in demokratično družbo. In ko govorimo o omejevanju kandidiranja v drugih državah in se tako radi primerjamo, vas sprašujem: Katera od teh držav ima na vrhu tožilstva in sodne veje oblasti ljudi, ki so kršile človekove pravice? Katera od teh držav ima na mestu ministra za pravosodje osebo, ki je kršila Ustavo in več zakonov? Seveda je ne boste našli, ker takšne države ni. Je pa to Slovenija, zato oprostite – s takšnimi načini nas samo potiskate na rob demokratičnih standardov. Vse lepo in prav, če govorimo o omejevanju kandidiranja, ampak ne sprenevedajmo se. To gotovo ne koristi nikomur, pa tudi vam ne. Zgodilo se bo tisto, kar je gospa Kozlovič takrat rekla – nihče ne bo zmagovalec. Ampak veste, na koncu koncev pa nekateri spijo lažje. Pri vsem tem se sprašujem, kako vi spite, kajti verjamem, da intimno te vaše odločitve še niste mogli predelati. Jaz je zagotovo ne bi mogla. Lahko se pa ob tem smejite, ampak tudi s tem mi marsikaj poveste. Skratka, tudi v teh državah ne boste nikoli našli osebe – ki ste jo imenovali lider opozicije, jaz bom povedala drugače, takrat smo bili največja opozicijska stranka –, ki je bila tik pred volitvami zaprta, ne boste našli. Ampak pomembno pa je, da se primerjamo v drugih zadevah. Tudi prav. Sedaj pa še nekaj besed o tem celovitem pristopu, za katerega ste rabili toliko telovadbe. Omenjate kvote, pravilno. Ampak veste, kaj ste zapisali, da je treba urediti tudi to, da se bo upošteval vrstni red, po katerem naj bodo kandidati razporejeni po listi. To je Zakon o volitvah v državni zbor. Dajte no, gospod Jani, saj vi pa poznate zakonodajo, predvidevam, pa mi vi povejte, kako bodo lahko kandidati v tem konkretnem volilnem sistemu za volitve v državni zbor lahko razporejeni po vrstnem redu. Ne gre. Lahko, če bomo oseba ena in dve, pa bomo vse v enem; potem bo verjetno tudi to šlo. Govorili ste o glasovanju po pošti. Prav, pomembno. Pri tem pa ste izpustili zelo pomembno reč – slovenski vojaki na misijah nikoli ne morejo voliti. Ali to sploh veste? Marsikdaj jim je bila ustavna in zakonska pravica omejena zato, ker glasovnice do njih sploh niso prišle. Ste govorili kaj o tem? Seveda ne; ampak zakon je celostno pripravljen. Govorili ste o invalidih in dostopnosti. Poglejte, tudi sedaj se že trudijo, da so volišča primerno urejena za invalide. In ker niste vedeli, kako iz tega narediti oziroma potegniti največ, pri tem pa, da ne bo šel kakšen evro slučajno v ta namen, kajti če vam je dejansko za to, da bo dostopnost res primerna in omogočena tudi vsem ostalim invalidom, ki potrebujejo posebne naprave, potem ne bi v tem delu zakona določili, da bo začel veljati v nekem drugem obdobju. Zadevo je treba rešiti celovito danes, če govorimo o celovitih rešitvah. Ampak povejte mi, vsaj 10 % takšnih volišč bo moralo imeti dostop. Lepo vas prosim, saj ni pomembno število volišč! Pomembno je, koliko volilnih upravičencev je na posameznem volišču. 10 % lahko pomeni minimalno. Imaš lahko dve volišči, ki praktično pokrijeta pol občine, govorim nekoliko hipotetično. Ampak dejstvo je, da tole pa res ni celovit pristop in tisto, za kar je bilo vredno predlog Zavezništva zavrniti. Morda je pomembno to, kdo je prvopodpisani. Ampak jaz svojega imena pod takšen predlog ne bi nikoli dala. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima predlagatelj Jani Möderndorfer.
Hvala lepa, podpredsednica. Moram reči, da sem se trudil na začetku poslušati argumente, ampak jih ni bilo. Bilo je vse drugo, samo argumentov ne. Na koncu, zadnji dve minuti pa je izpostavila tri bistvena vprašanja, na katera je smiselno odgovarjati. Kaj je temeljno vprašanje?! Gospa poslanka Anja Bah Žibert sicer ves čas sprašuje, ali mi dobro spimo. Okej, v redu spimo, še kar. Čeprav si nisem mislil, da bom moral ob teh zakonih razlagati, kako spimo. Bolj pomembno je, ali se znamo vprašati pri teh zakonih – in tega odgovora z one strani nikoli ne dobim –, kaj bi bilo, bom dal zelo plastičen primer, če bi jaz bil pravnomočno obsojen in bi sedel v zaporu, bi se vi s tem strinjali. Odgovorite mi. In bi hodil vsak dan sem. Samo na to mi odgovorite, pa bomo lažje potem prihajali do bistvenih rešitev, ki jih je treba urediti v zakonodaji. Mislim, da bi se ob tem razpočili. S kiji bi sem hodili, samo da bi me pregnali iz državnega zbora. Druga stvar, ki se mi zdi bolj pomembna od te zadeve, na katero je treba odgovoriti, je vprašanje volitev po pošti, o katerih je vsakič, kadarkoli smo imeli volitve, vedno tekla diskusija. In vsakič, kadar se je dotaknilo omenjene zakonodaje, se je poskušalo na nek način urediti. Vsi vemo, da so zaradi takšnih ali drugačnih želja posameznih političnih strank želeli dati večjo vrednost glasovom, ki prihajajo iz tujine, kar je seveda prav in pravilno. Vprašanje, ki se tiče vojske, ali lahko volijo ali ne. Jaz bom veliko bolj srečen takrat, ko bomo vsi pristali – pa moram reči, da se nekateri blazno branijo, ko omenjamo elektronske volitve. Z elektronskimi volitvami bi ogromno stvari rešili in sploh ne bi bilo več težav – ne, kar se tiče rokov, ne, kar se tiče drugih težav. Zato smo rekli, da bi poskusno uvedli elektronske volitve, ko smo se pogovarjali – in bom na tem vztrajal, če se bomo le uspeli dogovoriti –, da bi vsaj za volitve izven države uvedli poskusno elektronsko glasovanje. In bi na podlagi tega modela zelo hitro ugotovili, ali se to obnese ali ne. Sam sem prepričan, da se, samo treba je v glavah to sprejeti, ker vemo, da bomo imeli vedno neke ovire, pa da smo prestari, da nimajo vsi enakega dostopa in tako naprej. Ampak tudi z enkratno investicijo se to da urediti in je zadeva urejena in dolgoročno cenejša, veliko preglednejša, hitrejša, možno je veliko boljše obdelovati podatke in vse ostalo, kar je potrebno. Iz tega vidika so to vprašanja, za katera je več ali manj prav, da jih postavljate in odpirate. Verjamem, da se bodo dala v nadaljevanju zelo enostavno razrešiti. Zdaj pa tisto, kar se mi zdi zelo pomembno, da imamo pri vsakokratni razpravi bistveno večji napredek, pri tovrstni zakonodaji tega paketa. Vedno. Vedno imamo napredek. Če se spomnite, smo naprej pobožno razmišljali, da bi omejili pravice funkcionarjem s pravnomočno obtožnico. Veste, da je takrat bil cel rompompom in velik halo ter je kar hitro končala zakonodaja v smeteh in se je zaključila. Danes smo prišli do ene točke, o kateri lahko govorimo o pravnomočnem obsodilnem sklepu, kar je bistvena razlika. Zdaj imamo neko končno dejanje, ki je končano, zaključeno; in vemo, kdo je kriv in kdo ni oziroma ali lahko to funkcijo opravlja. Prepričan sem in to bom ponavljal venomer, kar naprej; ko bomo enkrat to razdelali, in prav je, da se danes na razpravi menjajo različna mnenja in pogledi in da se opozori na vse, kar bi bilo potrebno in smiselno še dograditi in popraviti v sami zakonodaji, vendar vas prosim, pridite s konkretnimi argumenti in ne samo s tem, s čim se ne strinjate, ampak kako bi uredili to vi. Takrat bomo tudi vedeli, kakšno je dejansko mnenje in stališče. In Državni zbor bo zmagal šele takrat, ko bo imel jasno postavljena merila. Danes jih nima.
Hvala. Besedo ima gospod Dušan Radič, pripravi naj se gospa Ljudmila Novak, za njo gospod Tomaž Lisec.
Spoštovana podpredsednica, poslanke in poslanci; naj se na začetku malo pošalim. Veseli me, da lahko danes na znanem kraju, torej smo v državnem zboru, ob znani uri, ura je 12 in 2 minuti, in preko znanih komunikacijskih kanalov, torej mikrofona in posledično zvočnikov, lahko tudi jaz povem svoje kratko razmišljanje o tem muscolo 3.0 paketu volilne zakonodaje. Poleg več ali manj kozmetičnih popravkov nas vse najbolj prav zanima poglavje, kjer se določa, kdo lahko ali kdo ne more biti ali kandidirati in biti posledično izvoljen na posamezno funkcijo. H gradivu, ki smo ga dobili, je lepo zapisano, da imajo v 19 državah Evropske unije zapisano, kdo lahko in kdo ne more kandidirati na volitvah. Kaj nam to pove? Da spet v Sloveniji izumljamo toplo vodo. Toplo vodo so izumili pred sto leti v Čikagu. V tej naši mali deželici lesa in vodŕ spet nekaj čisto na novo določamo, kdo lahko kandidira in kolikšna je ta doba, če je to šest mesecev ali dvanajst, če je to bilo v prometni nesreči ali je bilo karkoli drugega. Zakaj so to te države uredile? Zato, ker so ugotovile, da se za politične funkcije v vseh 19 državah Evropske unije prijavljajo ljudje, ki imajo kakšno sumljivo preteklost. Tega si nismo izmislili Slovenci. Slišali smo danes že iz vrst Združene levice, da imamo Zakon o poslancih iz leta 1992; in šele zdaj Ustavno sodišče ugotovi, da je protiustaven. Spet se lahko vprašamo, kaj nam to pove o pravnem redu Republike Slovenije. Strinjam se z gospodom Möderndorferjem, ki pravi, da smo v času, ko vsak otrok – 5, 6, 7, 10 let star – obvlada osnove IT tehnologije. Nikjer, toda res nikjer ni zapisano, da bi lahko bile naslednje volitve e-volitve, vsaj poskusno. Zakaj se tega otepamo? Gotovo nas mogoče več kot polovica ne bi sedela v tem državnem zboru. Gospe Anji Bah Žibert pa še dodam, da nas obsoja, da sedijo med nami predstavniki Udbe. Pa naj se ozre tudi okoli sebe na svojo stran, mimogrede. [[oglašanje iz dvorane]] Rekli ste, da med nami sedijo predstavniki Udbe. [[oglašanje iz dvorane]] In za konec, čisto na kratko, star latinski rek, ki so ga predrugačili – Quod licet Iovi, non licet bovi. Če ga prevedemo, kar je dovoljeno bogovom, ni dovoljeno govedu. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Ljudmila Novak. Replika gospa Anja Bah Žibert, se opravičujem, izvolite.
Kolega, imenovali ste me osebno. Ne vem, govorili ste "okoli mene" – ste mislili kolegico Evo Irgl?! Okoli mene. Jaz sem povedala "v tem državnem zboru". Verjamem, da sem povedala težke besede in da nekatere zelo bolijo, ampak bog pomagaj, tako je. To je resnica in enkrat mora priti na dan. In vsi tisti se morajo z njo soočiti.
Hvala. Besedo ima gospa Ljudmila Novak, pripravi naj se gospa Marinka Levičar, za njo gospod Danilo Anton Ranc.
Spoštovana predsedujoča, kolegice in kolegi! Dejstvo je, da je omajano zaupanje v pravosodje, in zaradi tega se nam dogaja, da so na pomembne funkcije izvoljeni ljudje, ki so obsojeni na zaporno kazen; ampak kljub temu so dobili veliko število glasov in so izvoljeni. Problem je v tem, ker je v Sloveniji zrušeno zaupanje v pravosodje. Zakoni morajo veljati za vse enako, ampak moram reči, da tudi pravniki, vidimo, stoprocentno diametralno nasprotno razlagajo isti zakon. Kako naj potem državljani, ki nismo pravniki, razumemo našo zakonodajo, ki jo mi sprejemamo? In že vnaprej se opredeljujemo, kako bo nek pravnik odločil oziroma kakšna mnenja bo podal, ker vemo, kako je politično opredeljen. Vsak državljan ima pravico, da je politično opredeljen, vendar od pravnikov pričakujemo, da so njihove odločitve strokovne in ne politično pogojene. To pa je škandalozno, da mi že vnaprej vemo, kako se bo nekdo odločil. In zaradi tega je takšno nezaupanje v slovensko pravosodje in zaradi tega državljani izvolijo tudi tiste, ki so obsojeni. Žal tudi na nekaterih najvišjih pravosodnih funkcijah sedijo ljudje, ki so v prejšnjem sistemu kršili človekove pravice, in bi bili po današnji zakonodaji obsojeni, ker ni bilo lustracije. In zato bomo mi predlagali amandma, ki onemogoča takim ljudem, da bi kandidirali na različnih volitvah za različne funkcije. To bi bilo edino pravilno in pošteno. Žalostijo oziroma skrbijo ali nenavadno je, ko sem večkrat slišala nekatere izjave ljudi iz bivšega režima, ko so rekli: No, saj sedaj so dobili oblast, mi imamo pa denar in tudi sodstva jim ne damo. Žal potem ljudje tudi tako razmišljajo, da se tako danes dogaja. Če hočemo narediti več reda v tej državi, moramo zagotovo tudi v sodstvu narediti vse, da bo to sodstvo kredibilno, da mu bodo ljudje zaupali. Predlagani zakoni – mi jim ne bomo nasprotovali, ker vemo, da je tukaj praznina v obstoječih zakonih, vendar jih je treba nadgraditi v tem smislu, da bodo najprej ti zakoni predlagali enake omejitve in da so te omejitve sorazmerne s pravico do volilne pravice oziroma do pasivne in aktivne volilne pravice. Predlagani zakoni morajo biti sorazmerni s tem in tudi v skladu z Zakonikom dobre prakse, ki ga je sprejela Beneška komisija, ter primerljivi z zakoni v drugih državah. Ko pa govorimo o dostopnosti volišč za invalide, pa se mi poraja vprašanje, ali res sami invalidi zahtevajo, da naredimo tako velike posege oziroma nabavimo tako drage aparature, kot naj bi jih imeli na vseh voliščih; na primer, da lahko volijo slepi. Ali je morda v ozadju kdo, ki želi narediti dober posel s temi aparaturami? To se moramo vprašati, ali res finančno to zmoremo. Če pogledamo, če volimo na domu, kdo kontrolira, kdo je izpolnil tisti obrazec – nihče. Ali res ne bi bilo mogoče, da bi imel takšen človek spremljevalca, ki v njegovem imenu odloča? Ali je res potrebno, da imamo takšne drage volilne naprave, ki morda omogočajo nekomu samo dober posel. Jaz sem za to, da imamo vsi ljudje enake pravice, možnosti, dostop. Žal smo v realnem življenju velikokrat omejeni – recimo slepi, gluhi ali z drugimi telesnimi težavami – in je prav, da imajo pravico; vendar naj bo to sorazmerno s finančnimi možnostmi in tudi sorazmerno z zdravo pametjo.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Marinka Levičar. Pripravi naj se gospod Danilo Anton Ranc, za njim gospod dr. Dragan Matić.
Hvala lepa, gospa predsedujoča. Lep pozdrav vsem! Naj kar uvodoma povem, da se v celoti strinjam z vso predlagano volilno zakonodajo, predvsem zaradi tega, ker mislim, da v tej zakonodaji moramo imeti omejitev pasivne volilne pravice, saj le-to zagotavlja, da ne bodo nosilci najvišjih državnih funkcij kandidati oziroma ljudje, ki so pravnomočno obsojeni. Mislim, da naše ljudstvo tudi tega ne želi. Kolega Dragan Matić je uvodoma rekel, da je politična kultura opešala, da tudi zaradi tega rabimo te zakone. Menim, da politična kultura med našimi volivci ni opešala, ampak v primeru, ki smo mu bili priča v tokratnem mandatu Državnega zbora, je šlo za izjemno močan in učinkovit politični piar. Ta je zmogel ljudi prepričati, da oseba, ki jo volijo, ni pravnomočno obsojena oziroma da je obsojena po krivici. To jih je vodilo v to, da so to osebo volili. Še enkrat poudarjam, politična kultura po mojem mnenju ni opešala in mislim, da bodo naši volivci zadovoljni, da bomo sprejemali takšno zakonodajo, ki bo v prihodnje omejevala, da pomembne javne funkcije nosijo osebe, ki so v kazenskem pregonu oziroma so obsojene za kazniva dejanja. Ljudje si tega ne želijo. Kolega Tonin je rekel, da naj bi upoštevali željo ljudstva. Mislim, da želja ljudstva je to, da na takšnih odgovornih funkcijah niso ljudje, ki so bili kazensko preganjani oziroma ki so preganjani, ki so obsojeni za kazniva dejanja, ki so se obnašali koruptivno ali kakorkoli ravnali v neskladju z obstoječimi zakoni. To velja za vse predstavnike javnih funkcij, zato v celoti podpiram, kot sem dejala, predlagani paket zakonodaje. Rada bi pa še komentirala očitek gospe Anje Bah, ki je rekla, da se ta zakonodaja sprejema ad personam. Prepričana sem, da tudi sama poslanka ve, da to ni ad personam, ker bo ta zakonodaja veljala za naprej in ne za nazaj. Za njihovega vodjo oziroma predsednika stranke to ne velja, ker je za nazaj; kar se je zgodilo, se je pač zgodilo. Pa še to bi rada gospe Anji Bah povedala, ko je vprašala, kako lahko spimo poslanci. Jaz lahko rečem, da mirno spim, da me ne obremenjuje, če smo imeli v začetku tako razpravo o poslancu Janši; kajti tedaj je bil zapornik, je bil pravnomočno obsojen. Če je danes drugačno dejstvo, tega takrat nismo vedeli in smo ravnali tako, kot je bilo prav. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima predlagatelj gospod Jani Möderndorfer.
Hvala lepa, podpredsednica. Zdelo se mi je dolžno, predvsem v tistem delu, ko je gospa poslanka Anja Bah Žibert omenila, da Slovenska vojska ne more voliti na volitvah in da je zato to resen problem in da je to največji problem, ki ga je treba rešiti v državi. Naj povem, da me je to malo zaskrbelo, pa nisem imel takoj odgovora. Dejstvo je, da Slovenke in Slovenci, ki so v vojski in na misijah, lahko volijo že po obstoječem sistemu. In do danes se še ni zgodilo, da ne bi volili – vedno so volili. Razen v enem primeru, to je v primeru, ko je bila slovenska vojska na misiji na Kosovu. Takrat je šlo za notranji problem znotraj vojske in obveščanje. Namreč, vojaki morajo povedati, ali gredo na volitve ali ne. Takoj jim priskrbijo vse potrebne podlage, da lahko te volitve izpeljejo. In tudi v tem primeru, ko do tega ni prišlo, so potem vse pripadnike odpeljali na slovensko ambasado in so takrat opravili volitve. Obstoječa zakonodaja to omogoča in kar se tega tiče, kot ugotavlja gospa poslanka Anja Bah Žibert, je to problem, ki ga ni. Torej, lahko volijo.
Hvala. Besedo ima gospod Danilo Anton Ranc. Pripravi naj se gospod dr. Dragan Matić, za njim gospa Marjana Kotnik Poropat.
Hvala za besedo. Lep pozdrav predsedujoči, kolegicam poslankam in poslancem, tudi predstavniku Vlade! Mogoče bom malo drugače začel to razpravo, ker pač izhajam iz gospodarstva. Na začetku tega mandata sem ugotovil, da se precej ukvarjamo z različnimi zadevami, ki se ne tičejo ekonomske situacije v Sloveniji – po mojem mnenju najpomembnejšega vprašanja, kako Slovenijo popeljati iz krize v boljšo prihodnost in mladim ter vsem nam ponuditi boljšo perspektivo. No, po začetnih nekaj mesecih dela v parlamentu sem bil zelo razočaran, pogovarjali smo se samo o temi, ki jo tudi danes obravnavamo. Potem smo prišli v neko fazo obravnave realnejših problemov, ki se tičejo vseh nas. Tudi danes se po teh prvih razpravah srečujem s to dilemo, kaj je poslanstvo Državnega zbora, katere teme je treba uvrstiti na vrstni red in kako urediti zakonodajo, da se napake s področja zakonodaje po 20 letih odpravijo. S tega vidika vidim predvsem to, da je skrajni čas, da uredimo volilno zakonodajo po 20 letih, in to na tak način, da se take anomalije ne bodo ponavljale in da bomo preprečili podobne situacije tudi v prihodnje. S tega vidika na vsak način pozdravljam to pobudo za ureditev volilne zakonodaje in jo bom tudi podprl. Mislim, da je skrajni čas, da to uredimo in da v razpravah, ko se lotevamo te teme, ne odpiramo nekih tem za nazaj, neke užaljenosti in kakorkoli pogrevamo; ampak da se osredotočimo na to, da vendarle želimo rešiti to zakonodajo na način, ki bo preprečil podobne situacije. S tega vidika ugotavljam, da bomo s tem uredili zakonodajo tudi v smislu določitve razlogov za predčasno prenehanje funkcij za tiste funkcionarje, za katere je veljavna zakonska ureditev pomanjkljiva – ureditev pravnega varstva v primeru prenehanja mandata. Trenutno veljavna zakonodaja namreč ne določa omejitev kandidiranja za javne, voljene in imenovane funkcije za primere, ko je posameznik obsojen na kaznivo dejanje. Ustavna osnova za omejitev volilne pravice je izrecno dana samo glede volitev poslancev; iz celotne naravnanosti Ustave pa izhaja, da to ustavno pooblastilo smiselno velja tudi za vse, tudi za volitve drugih državnih in lokalnih funkcionarjev. V nadaljevanju se bom tudi lotil vprašanja te tematike. Mislim, da je prav, da rešimo zadeve tudi na lokalnem nivoju, ker mislim, da je tam precej problemov, ki se tudi tičejo podobnih situacij, kot so se nam zgodile v preteklosti. Ocenjujem, da je treba v vseh zakonih, ki urejajo pogoje za nastop in prenehanje javnih funkcij, tovrstni institut enotno urediti. Potrebna je enotna oziroma enaka obravnava primerljivih funkcij, in sicer na eni strani voljenih in na drugi strani imenovanih funkcionarjev. V tem zakonu so predlagane spremembe usklajene s sočasno predlaganimi spremembami in dopolnitvami Zakona o državnem svetu, Zakona o volitvah v državni zbor, Zakona o volitvah predsednika republike in Zakona o lokalni samoupravi ter Zakona o poslancih in Zakona o Vladi Republike Slovenije. V prilogi za spremembe omenjenih zakonov so pogoji za neizvoljivost in prenehanje mandata določeni enako za vse funkcije in položaje, kar je tudi korektno in prav, da zadeve uredimo od državnega do lokalnega nivoja. Kar se tiče izvolitve funkcije župana in občinskega svetnika, smo določili pogoj v noveli zakona, da eno leto po prestajanju, odpuščenju zastarane kazni nima pravice biti voljen posameznik, ki je bil pravnomočno obsojen na nepogojno kazen zapora, daljšo od šestih mesecev. Sledili smo razlogu, kakršen je v Zakonu o lokalni samoupravi določen za predčasno prenehanje funkcije, kajti v obeh primerih gre za razlog, zaradi katerega oseba ne more biti nosilec javne funkcije, se pravi niti ne more postati župan niti občinski svetnik. Cilj spremembe je torej zagotoviti, da bodo izvoljeni predstavniki in posameznice, ki izpolnjujejo vsaj minimalne standarde etičnega in profesionalnega ravnanja in ki jih bodo obdržali tudi med opravljanjem funkcije. Člani svetov ožjih delov občine po Zakonu o lokalni samoupravi niso občinski funkcionarji. Zanje pa je v predlogu zakona predvidena drugačna ureditev, saj bodo priložili izjavo, da niso bili pravnomočno obsojeni na nepogojno kazen zapora za kaznivo dejanje, ki se preganja po uradni dolžnosti. Tovrstna določba se utemeljuje s tem, da takšni osebi ni mogoče poveriti opravljanja javne funkcije, ker ni vredna javnega zaupanja, saj niti v lastnih zadevah ne spoštuje temeljnih pravil obnašanja v družbi, zato se predvideva, da bi tako ravnala, ko bi šlo tudi za opravljanje javnih zadev. Razlog za prenehanje funkcije občinskega svetnika in župana, v skladu z novelo Zakona o samoupravi, se izenačuje z ostalimi vloženimi predlogi, in sicer tako, da bo županu prenehal mandat, če bo postal trajno nezmožen za opravljanje funkcije in če bo pravnomočno obsojen na nepogojno kazen zapora, daljšo od šest mesecev. Malo sem se dotaknil problematike na lokalnem nivoju, zato v celoti podpiram spremembe tudi na tem področju in pričakujem, da bo ta zakonska rešitev, ki je sedaj na mizi, uredila zadeve tako, da ne bodo omogočale podobnih težav, ki so se nam dogajale v preteklosti. Bi bil pa malo bolj konkreten pri nekaterih točkah, ki se tiče lokalne zakonodaje; in sicer tematika list, ki se pojavljajo, tako imenovan fenomen neodvisnih list, ki so nek unikum v Evropi, ki jo imamo praktično samo pri nas, ko skupina, posameznik s formiranjem neke liste ustvari nek lokalen vpliv; včasih tudi z metodami, ki so na meji korupcijskih aktivnosti. Poleg tega bi bilo treba razmišljati tudi o dvigu praga za vstop v občinski svet na podobno raven, kot je v Državnem zboru. Mogoče bi kazalo tudi razmišljati o omejitvi mandata županov na mogoče največ dva zaporedna mandata. Naj zaključim s tem, da podpiram predlagane predloge, ker smatram, da bomo na tak način končno uredili volilno zakonodajo. Po dvajsetih letih je vendarle čas, da to zadevo spravimo v pravne okvire in da bomo na tak način zagotovili, da ne bo prišlo do podobnih primerov, ki na nek način bremenijo vse nas in tudi parlament. Hvala lepa za besedo.
Hvala. Besedo ima gospod dr. Dragan Matić. Pripravi naj se gospa Marjana Kotnik Poropat. Za njo gospod Franc Breznik.
Hvala za besedo, gospa predsedujoča. Spoštovani kolegice in kolegi. Razlogi za spreminjanje cele vrste zakonov, ki so povezani z volitvami, so nedvoumno v padcu politične kulture v naši državi. Mislim, da me tukaj gospa poslanka Levičar ni dobro razumela. Jaz nisem menil, da so volivci tisti, pri katerih je politična kultura opešala, ampak sem mnenja, da so tisti, ki v konkretni politični stranki odločajo o tem, kdo bo kandidiral na volitvah, nekako odgovorni za ta padec. V tem smislu sem želel poudariti, da je treba sedaj z zakonodajno reševati nekaj, kar je bilo v preteklosti samoumevno, pa bom to razložil v nadaljevanju. Imamo še dodatni sveži argument, da obstaja protiustavnost Zakona o poslancih, kar je nedavno ugotovilo Ustavno sodišče; in je že zaradi tega treba zakonodajo izpopolniti. Sodba Ustavnega sodišča izhaja iz tega, da zakon ne zagotavlja učinkovitega sodnega varstva zoper sklep Državnega zbora oziroma prizadetemu takšno pravico celo odvzema. Kljub temu, da je zadeva glede omejevanja kandidature ljudem, ki so zagazili v kriminal, dejansko luknjasto področje v zakonodaji, kot je ugotovilo Ustavno sodišče, je to postalo očitno oziroma problematično šele sedaj – po skoraj dvajsetih letih. Šele nedavno se je pojavila nova praksa, ki se dve desetletji ni zdela niti najmanj verjetna. To, da bi se našla politična stranka, ki bi za poslanca kandidirala nekoga, ki je obsojen za kaznivo dejanje in ki je celo v zaporu, se je vsa ta leta zdela bizarna ideja. To nobeni politični stranki ni padlo na pamet, pa so gospodje iz SDS lani to do takrat nepojmljivo potezo dejansko udejanjili po načelu – nemogoče je mogoče. Gre za povsem obratno realnost, kot jo slikajo poslanci iz SDS, češ da se volilna zakonodaja spreminja zaradi osebe Janeza Janše. Ni res, spreminja se, zaradi slabega zgleda SDS oziroma vseh morebitnih strank, ki bi se v prihodnje želele izkazati s pomanjkljivo politično kulturo. Čeravno se SDS ponaša z dolgo tradicijo in v svojem imenu izpostavlja demokratičnost, je očitno njena notranja demokracija dokaj šibka. Odpove namreč, ko je govora o njihovem vodji. V vsaki politični stranki bi moralo članstvo premoči dovolj avtorefleksije in samokritičnosti, da prvaku, ki je obsojen za kazniva dejanja, pa se kljub temu oklepa stola in funkcije, pove, naj najprej odsluži odmerjeno kazen ali kako drugače doseže svojo rehabilitacijo; potem pa naj se poskusi nazaj zavihteti na tako mamljivi funkcionarski fotelj. Spreminjanje zakona v smislu, da se izrecno navaja, da kriminalci ne morejo biti poslanci in državni ali lokalni funkcionarji, je – kot že povedano – res postalo potrebno. Kljub temu pa se meni osebno vse skupaj zdi podobno, kot če bi začeli sprejemati zakone, da je po cesti ljudem prepovedano hoditi po štirih, ampak da morajo samo po dveh; in da se mora juho jesti z žlico in ne z rokami; ali da za škofa ne more biti ustoličen nekdo, ki se na primer ukvarja s prostitucijo. Dejansko spadajo ti zakoni, ki jih zdaj sprejemamo, v kategorijo nenavadnih zakonov, ki še veljajo, čeprav se zdijo povsem čudaški, kot je na primer v Londonu taksistom z zakonom prepovedano prevažati napadalne pse in trupla. Prav tako je v Londonu nezakonito poklicati taksi, če imate kugo. V Zvezni državi Alabama v ZDA pa je z zakonom prepovedano voziti z zavezanimi očmi. Vse, kar sem naštel, je sicer že vsakemu normalnemu človeku danes samoumevno, da se ne sme; pa je jasno, da nekoč nekje to ni bilo samoumevno in so vsi ti zakoni bili napisani, ker so se pač našli ljudje, ki so dejansko izvajali neprimerne, zavržene ali nevarne prakse. Ampak ti zakoni niso bili pisani za njih osebno, ampak zaradi tega, da se ne bi njihovi ekscesni primeri namnožili oziroma dobili posnemovalce. Tudi po tem, ko bomo spremenili volilno zakonodajo, le-ta ne bo retroaktivna in ne bo nosila posledic prepovedi kandidiranja zaradi obsodb, ki so že bile izrečene. Več kot očitno pa je, da moramo z dopolnjevanjem zakonov zagotoviti, da se javnih funkcij ne polotijo sumljivi ljudje, saj za kazniva dejanja obsojeni posamezniki res niso primerni za javne funkcije. V dosedanji razpravi je gospa Bah Žibert razlagala, da se zakonodaja sprejema zaradi Janeza Janše. Že prej je gospod Gorenak v svojem uvodnem ekspozeju kritiziral naše sodstvo, ker po njegovem narobe sodi, zlasti v primeru Janeza Janše; in je za zgled dajal avstrijsko in nemško sodstvo. Na vse pomisleke, da so v SDS Janšo kandidirali, čeprav je bil obsojen, je že dolgo časa standarden odgovor SDS, da so itak vedeli, da je nedolžen, saj ga je obsodila klika, ki se je zarotila proti njemu – murgelsko pravosodje oziroma po njihovem krivosodje. Ta stališča izzvenijo precej slamnato ob nedavni sodbi avstrijskega sodišča, ki je ugotovilo, da je pokojni gospod Zagožen za stranko SDS prejel 900 tisoč evrov. Zanimivo bi bilo slišati, ali gospod Gorenak meni, da so tudi avstrijski sodniki okuženi s komunizmom in so del zarote. Škoda, ker gospoda Gorenaka ni. Prej nas je pozival, da naj ostanemo v dvorani, da bomo lahko soočili mnenja, ampak zdaj ima očitno neka nujna dela. Vsekakor bi bilo pa zanimivo vedeti ali izvedeti, kje je teh 900 tisoč evrov in kako jih je SDS porabila. Morda bi bilo na mestu, da sami sprožijo preiskavo in znotraj stranke SDS poiščejo odgovorne za to raboto, da se jim ne bi očitalo, da so denar morda porabili za kakšno politično kampanjo in dodatno s koruptivnim denarjem okuževali demokratičen političen prostor. Prav neverjetno pa se mi zdi, da njihov vodja Janez Janša ne bi ničesar vedel, kje je končalo 900 tisoč evrov, ki so – kot ugotavlja avstrijsko sodišče – dejansko prišli v stranko. Gospod Janša je zelo natančen človek, ki ne prepušča zadev naključju. To lahko povem iz lastnih izkušenj, saj me je učil obrambo in zaščito nedaleč od tod, na Gimnaziji Ivana Cankarja; in ga poznam že veliko dlje kot večina poslancev SDS. Trditi, da bi on ne vedel, da tolikšna vsota denarja prihaja v stranko, ki jo vodi, bi bilo po moji oceni nesramno podcenjevanje gospoda Janše. Toliko pa ga že moram vzeti v bran, saj je bil moj učitelj, in vem, da ni nesposoben oziroma da je sposoben marsičesa. Torej je glede na sodbo avstrijskega sodišča vsa zadeva Patria vendarle nekoliko manj enostavna, da bi se jo dalo razložiti zgolj z zaroto Masleše, Murgel in tako dalje. Zdaj še kar se tiče amandmajev SDS v zvezi z volilno zakonodajo. Gospod Gorenjak, ne, pardon, Gorenak – dobro, saj imate vi tudi težave z Berglez, Brglez in tako naprej – je na Odboru za notranje zadeve in danes spet tukaj predlagal, da nekdanji sodelavci SDV ne bi smeli kandidirati na volitvah, podobno kot tisti, ki so storili kriminalna dejanja; in da bi na ta način dosegli lustracijo. Ta tako želeni svet igral SDS, po katerem hrepenijo vsa ta leta; pa ga nikakor ne morejo doseči, tudi ko so bili na oblasti, jim ni uspelo. Po zamisli gospoda Gorenaka naj bi se lustracija izpeljala ter dokazovala na podlagi evidenc SDV oziroma arhivskega gradiva SDV; oziroma točneje – mikrofilmskih žepkov, ki jih je iz Avstralije nedavno prinesel nazaj pristaš SDS gospod Lajovic. Kaj se je vmes dogajalo s to zbirko arhivskega gradiva in kako se je z njo ravnalo ter v njo posegalo, ni povsem jasno. Seveda je tak predlog lustracije že načeloma nenavaden v luči razprav, ali naj bo na kaznivo dejanje obsojeni človek rehabilitiran po šestih mesecih ali po enem letu od izteka kazni. Po predlogu gospoda Gorenaka in SDS bi morali ostati bivši sodelavci SDV nerehabilitirani; in to potem, ko je minilo najmanj 25 let od njihovih potencialno inkriminiranih dejanj. Ni jasno, do kdaj bi trajala prepoved; nemara dosmrtno. Zanimivo bi bilo slišati, kaj bi o tem predlogu povedalo Ustavno sodišče oziroma Varuh človekovih pravic. Če že govorimo o tovrstnih ukrepih, ki bi temeljili na dejanjih izpred najmanj 25 let, bi bilo po mojem veliko bolj pogumno in načelno, ko bi gospod Gorenak skupaj s SDS prisluhnil predlogu Nove Slovenije. To, da se iz političnega prometa izključijo vsi nekdanji člani ZKS oziroma ZKJ, oziroma če že ne vsi člani, pa vsaj funkcionarji Zveze komunistov. Jaz bi dodal tudi funkcionarje družbenopolitičnih organizacij, dodal bi še pripadnike represivnih organov nekdanjega totalitarnega režima. To bi znal biti zanimiv predlog, katerega bi se dalo podpreti, seveda če se ne izkaže za preveč drastičnega v smislu neustavnosti. Ne vem, kaj mislijo kolegi iz SDS, ampak to bilo zanimivo. Vsi funkcionarji nekdanje partije, funkcionarji ZSMS, SZDL – da so izključeni in ne morejo biti voljeni. Kajti ti ljudje bi znali biti še veliko bolj odgovorni kot sodelavci SDV, ki so večinoma samo izvajali storitve, odločalo se je drugje. Vsekakor bi pa, kot sem že rekel, lahko izključili iz pravice biti voljen še tiste, ki so v bivšem režimu nosili rdečo zvezdo na kapi – uslužbenci ljudske milice, ki so zapirali oporečnike. To bi bilo po mojem posebej primerno, če bi razmislili o tej varianti. Torej, kolegi iz SDS, razmislite o tem; ne pa, da prihajate z amandmaji, ki bodo glede dokazovanja temeljili na Lajovčevem Udba.netu, ki nima šifrantov, tako da se ne da dokazati, kdo je na tistih seznamih žrtev in kdo sodelavec SDV; da je temu tako, je pokazal lanskoletni sodni proces, ko je SDS na sodišču kot dokaz kazal Lajovičeve Udba.net mikrofilmske žepke, potem pa izgubil sodni spor z gospodom Perčičem, ki ga je prej obtoževal, da je bil udbaš; in posledično plačala zajeten kupček denarja zaradi žaljive in neresnične obdolžitve. To glede na novico o donosnih poslih SDS, ki prihaja iz avstrijskih sodnih dvoran, verjetno ne more biti tako poseben finančni problem. Pripadnost SDV je torej, kolegi poslanci iz SDS, precej bolj izmuzljiv temelj kot pa evidenca o tem, kdo je bil partijski ali mladinski funkcionar in kdo je bil v službi represivnih organov nekdanjega režima. Evidence o partijcih, funkcionarjih in represivcih so veliko bolj urejene, ohranjene ter uporabne za lustriranje. Če zaključim, omejevanje pasivne volilne pravice je potrebno, ker je politična kultura pri nas v času po osamosvojitvi temeljito nazadovala – in pri tem vztrajam kljub nasprotnemu mnenju gospe Levičarjeve. Sprejeti pa moramo to omejevanje na jasni pravni osnovi, ki bo veljala za vse funkcionarje na državnem in lokalnem nivoju, ob upoštevanju vseh demokratičnih standardov in ustavnih načel. Demodirane ideološke razprave, s katerimi se brani nekatere, ki so se pač znašli v težki situaciji, pri noveliranju teh zakonov, o katerih danes govorimo, po moje niso na mestu. Hvala.
Hvala lepa. Lepo bi prosila, da se v prihodnje razpravljavci opredelite do Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o volitvah v državni zbor, zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o poslancih, zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o državnem svetu, zakona o spremembi in dopolnitvi Zakona o Vladi Republike Slovenije, zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o volitvah predsednika republike. V tej razpravi in nekaterih prejšnjih je bilo kar nekaj odmikov, tako da v prihodnje lepo prosim, da se opredelimo do teh zakonov. Sedaj pa ima postopkovno gospod Žan Mahnič.
Hvala, predsednica. Tole, kar ste rekli gospodu Matiću, ni bilo ravno korektno, mu moram stopiti v bran. On se je opredelil do teh zakonov, ker ti zakoni so napisani za Janeza Janšo. S tem, ko je govoril o Janezu Janši, je govoril o teh zakonih. Jaz razumem, gospa podpredsednica, da je gospod Matić to našo lustracijsko klavzulo doživljal zelo čustveno, ker vemo, da mora sin ščititi očeta. Vemo, kaj smo lahko brali v medijih, sodelavec katere službe naj bi bil njegov oče; in tu ga razumem. Se mi pa ne zdi korektno, da dopuščate take razprave, kjer govori, da je Slovenska demokratska stranka dobila 900 tisoč evrov. Moj proceduralni predlog je, gospa podpredsednica, da zahtevamo opravičilo. Druga stvar pa, da strokovnemu sodelavcu Poslanske skupine SMC, ki mu je ta govor napisal, dostavite prevedeno sodbo avstrijskega sodišča, da bo videl, kaj tam piše.
Hvala za namig. Nadaljujemo. Gospa Marjana Kotnik Poropat, beseda je vaša. V nadaljevanju naj se pripravi gospod Franc Breznik, nato gospod dr. Mitja Horvat.
Hvala za besedo, spoštovana podpredsednica. V Sloveniji doslej pravna ureditev ni urejala instituta neizvoljivosti kandidatov v javne funkcije zaradi tega, ker so bili pravnomočno obsojeni za kaznivo dejanje. Kako nenavadno je to, pove dejstvo, da je vsak, ki je kandidiral v javni upravi za delovno mesto, moral oziroma mora predložiti potrdilo o nekaznovanosti. Torej ti zakoni niso usklajeni s potrebami današnjega časa, zato sem vesela, da smo danes tako daleč, da obravnavamo te spremembe in da bomo tudi sprejeli ustrezne sklepe. V primeru, da kandidirajo na volitvah za posamezne politične funkcije kandidati, ki so bili pravnomočno obsojeni, pa nimajo toliko moralnega spoštovanja do samega sebe in volivcev, da tega ne bi storili; menim, da ni prav. Predpostavljam, da ko so se ti zakoni pisali, pisci teh zakonov niso razmišljali o tem, da bo do nespoštovanja morale in kulture prišlo v taki meri. Zato menim, da je v naši državi res treba končno začeti spoštovati moralo in moralne vrednote, ki so zelo pomembne za vsakega človeka in tudi za državo. Zato seveda podpiram te zakone in sem, kot sem že rekla, vesela, da smo prišli do tega, ker bodo te spremembe veljale za naprej, ni retroaktivnosti; zato o tem, da bi se na koga nanašalo, ne bomo razpravljali. Pomembno je, da te zakone podpremo in tako bom tudi sama danes glasovala, da so zakoni primerni za nadaljnjo obravnavo. Če mi dovolite, bi želela opozoriti na razpravo, ki jo je imela spoštovana poslanka Ljudmila Novak v zvezi s tolmačenjem pravnikov posameznih pravnih predpisov v naši državi. Moram povedati, da se z vašim stališče strinjam, globoko se strinjam. Moram povedati, da sama kot pravnica marsikdaj pravzaprav trpim, ko berem tako različna stališča različnih pravnikov o eni in isti zadevi. In menim, da je to bolj politično tolmačenje, ne pravno tolmačenje; ker pravo je eksaktna veda in kot piše v zakonu, tako ga je treba razlagati. Ko pa so zadaj različni interesi, so pa tudi pravniki –nekateri – samo ljudje in je možno na njih vplivati, da različno tolmačijo. Sama se spomnim, ko sem se vpisovala na pravni študij, ko nam je rektor najprej zjutraj povedal: "Spoštovani kandidati, najprej premislite, ali imate toliko sposobnosti biti pošten človek vse življenje, ker ko boste pravnik ali pravnica, boste morali zastopati predvsem resnico, pravico in o tem odločati." To se je meni globoko usedlo v srce in zato marsikdaj trpim, ker ugotavljam, da vsi pravniki nismo taki. Hvala.
Besedo ima gospod Franc Breznik. Pripravi naj se gospod dr. Mitja Horvat; za njim gospod Franc Jurša.
Najlepša hvala, gospa podpredsednica. Jaz bom namenil svojo razpravo, vsaj v nekaterih segmentih, v nek, da se nam utrne, zgodovinski spomin, na podlagi česa je ta država sploh nastala. Pred mano je govoril kolega Matić, jaz bi ga samo spomnil, da se bo spomnil in da si bo zapomnil, kdaj praznujemo dan državnosti, kot doktor znanosti še tega ne ve – 25. 6. je dan državnosti. Drugi dan smo razglasili samostojnost, 26. zvečer, ko sem tudi sam stal dvesto metrov stran od tu v častni četi. In tista dva dokumenta, zaradi česa smo se osamosvojili, sta bila Deklaracija o neodvisnosti in Temeljna ustavna listina. Temeljna ustavna listina v svojem drugem odstavku govori o tem, citiram – "ob dejstvu, da SFRJ ne deluje kot pravno urejana država in da se v njej hudo kršijo človekove pravice, nacionalne pravice in pravice republik ter avtonomnih pokrajin." To je bilo eno izmed poglavitnih dejstev poleg kolapsa, ekonomskega kolapsa te države, ki se je kasneje tudi pokazal, na koncu v teh tako imenovani balkanskih bratomornih vojnah. Iz tega izhajamo, leta 23. decembra 1991 smo sprejeli tudi ustavo te države. To so tisti temeljni dokumenti, iz katerih izhaja slovenski narod, skoraj 90 % državljanov in državljank se je odločilo, da želi samostojno in neodvisno Republiko Slovenijo. Odločilo se je in iz tega moramo vedno izhajati. In zdaj nekaj dejstev. Danes največkrat govorimo o pasivni volilni pravici, govorimo o nekem primeru, ko je nek posameznik kot zapornik šel na volitve, dobil več kot 6 tisoč glasov in bil izvoljen. Govorili so o tem, ali lahko zapornik kandidira ali ne, torej govorimo o nekaterih zadevah. Če bi bila Slovenija normalna država, če bi v Sloveniji institucije te države delovale po vzorih zahodnoevropskih držav, potrjujem vaša mnenja in se tudi s tem strinjam. Lahko rečem, da podpiram zakonodajo. Spoštovani kolegi, prej je kolega Möderndorfer razlagal, pa tudi še nekaj vaših kolegov iz SMC, če bi bila proti vam leta 2014 ali 2013 vložena obtožnica žene nekoga, ki vas je že aretiral leta 1988, če bi vas v vašem primeru sodnica Višjega sodišča imenovala, da ste kot neki lider v Severni Koreji; vse tiste, ki pa ga podpirajo, kot neko golazen, neko "gamad", ki se zbira pred sodiščem. Vse tiste največkrat pozabljamo, ki so gospoda Janšo podpirali, svetovne voditelje, celo vrsto tistih pravnikov, ki nepolitično razlagajo pravo, vrhunske pravne strokovnjake iz vrhunskih tujih univerz, spomnimo se gospoda Klemna Jakliča, dvakratnega doktorja znanosti iz Harvarda in Cambridgea, pozabljate na najvišjega ustavnega pravnega strokovnjaka trenutno, ki ga imamo v svetovni razsežnosti, to je dr. Vlad Perju, ki je redni profesor ustavnega prava na Boston College in ki je ravno v tem primeru govoril o Bordojski deklaraciji in vsem ostalem, kar je bilo kršeno. Kolikokrat bi za vami stali vsi ti ljudje? Še danes izjavljam, sem jaz tisti prvi, ki bo stal pred sodiščem za vami vsemi, ker bistvo tudi volilne tekme je ferplej, spoštovani kolegi. To je tisti ferplej, ki ga vsak dan vidimo tudi pri nogometaših, ko nekdo pade, se spotakne, nekdo, ki bi lahko šel v napad, tisto žogo brcne z igrišča in počaka, da se vzpostavi normalni ferplej. Tega ferpleja ta človek ni imel. Takrat, ko ste se vi slikali in kazali v soju žarometov, so tega človeka, še v enem drugem primeru, ki je bil še bolj eklatanten, vozili z marico oziroma s kombiniranim transportnim vozilom pred sodišče. In to je tisto, kar je nepošteno. In ravno primer, da je nekdo bil izvoljen, da je stavil sebe in svojo stranko, da je hotel dokazovati, da institucije te države ne delujejo, da ne delujejo v tem bistvu slovenske države, ki ga je napisala Temeljna ustavna listina, kaže ravno na to, da se moramo obrniti nekam drugam. Obrniti se moramo proti nekaterim institucijam, ki v tej državi ne delujejo, ki so padle, kjer je padlo dobesedno vse, se je zrušilo samo vase; in kjer nimamo krivca, kjer imamo na drugi strani tudi kolege, ki so funkcionarji, kot smo mi. Nikoli se ne vprašamo, kaj je z ljudmi, ki bi morali prenašati resnico in razkrivati. To so novinarji, to je, lahko rečemo, četrta veja oblasti. Ti novinarji in uredniki, med katerimi najdem – tudi v teh mikrofilmih, o katerih je danes tudi beseda – celo vrsto urednikov, tudi RTV Slovenije, ki so delovali v Službi državne varnosti kot aktivni sodelavci. Če pozabimo tiste neaktivne ali rezervno sestavo Službe državne varnosti, kjer vidim celo vrsto teh pisunov danes v lokalnih časnikih, odgovorni uredniki. Recimo v mojem kraju je pisun odgovorni urednik lokalnega častnika; nekdo, ki je tudi doktor znanosti, piše danes zgodovino. To je cela vrsta teh malih ljudi, ki tvorijo neko omrežje, ki se vedno pred volitvami dvigne in prevara volilno telo. Če izhajamo iz Avstrije, Nemčije, kot govorite, ste vi kje videli, da se pred volitvami vzpostavi neka stranka "Mi smo vsi pošteni", brez programa in zmaga na volitvah. To pomeni, da se dogaja nekaj nenormalnega s to državo. Imate stranke, ki zagovarjajo levo politiko, imate stranke, ki zagovarjajo neko liberalno politiko, neko desno politiko; in to je to. Tako deluje država in vejo, kaj je prioriteta te države, in nekako tako deluje. Volitve so pomembne, so praznik demokracije. Izhajajo iz ljudstva, tudi mi imamo to oblast, ljudstvo, so input demokracije in zato je tako pomembno. Pri volitvah pa ni pomembna samo zakonodaja, pomembno je, da vse ostale institucije delujejo, da se dva ali več tekmecev lahko pokaže v istem soju žarometov. In volilna zakonodaja, kakršnokoli bomo sprejemali, ni bistvo volitev. Po vsej verjetnosti je bistvo volitev to, da morajo imeti ljudje, ki volijo, najboljšo informacijo o tistih ljudeh, ki jim zaupajo svojo prihodnost v njihove roke – prihodnost sebe, svojih otrok, svojih starih staršev in vsega ostalega. In ljudje tega nimajo, teh informacij ne dobijo. In zadnji primer naše stranke, gospoda Janše kaže, da ne, da ne dobijo, da nekoga izključiš na nekem procesu, ki je sedaj padel in ki je bil, lahko rečem, najmanjša beseda je neferplej. To ni bil ferplej, oprostite. In jaz stojim, da se vam dogaja, vsakemu posebej od vas. Vi ste moji kolegi vsi skupaj, imate morda boljše izkušnje od mene, ali slabše, ali bogatejše, največkrat imate drugačno razmišljanje; ste pa moji kolegi. In da se vam to zgodi, kar se je temu človeku zgodilo, ta človek je stal na braniku domovine, ki je bil leta 1988 zaprt, in da vi pridete pred sodišče in vam žena tega, ki vas je zapiral, ki je množično kršil človekove pravice, napiše obtožni akt, ne obtožnice, da se bomo pravilno izražali. In da imate sodnike, ki ste jih [[nerazumljivo]]ali pa sodnike, ki so še gospoda Pučnika preganjali, danes pa govorijo in razlagajo pravna mnenja. Spomnim se srečanja s pokojnim Pučnikom, ko je povedal, kakšno srečanje je imel tu, v takratni skupščini, ko je gledal svoje preganjalce, ki so potem njemu govorili o demokraciji in so tu sedeli skupaj z njim. Kakšni ljudje so to, kakšna dvoličnost! Kaj bi rekel Cankar – kakšni idealisti so to bili. Koliko je še teh Martinov Kačurjev?! To je ta dvoličnost, spoštovani kolegi. Vsi veste, kdo je delal za Službo državne varnosti. Pogledaš številke – 50 tisoč, 60 tisoč, en na carini, drug v okviru SZDL. Kolega Matić je govoril o Janezu Janši. Bil je pri mladincih. Ali ste videli kdaj njegov program, ki ga je napisal? Napisal je, da moramo imeti večstrankarski sistem, pluralizem in vse ostalo, kar je bila takoj smrtna obsodba v takratnem komunističnem sistemu, da si s čim takim sploh šel na volitve. In taki ljudje, ki so bili zaprti, so kreirali to državo. Ta država in tudi ostale države v okviru bivše Jugoslavije so nastajale na disidentih, na ljudeh, ki so bili desetletja po zaporih.
Spoštovani gospod Breznik, prosim, da se opredelite do točke dnevnega reda. / oglašanje iz dvorane/
Ja, poglejte, če govorimo o volilni zakonodaji [[…]]
Jaz sem samo opozorila. Govorim jaz oziroma jaz dajem besedo.
Spoštovana podpredsednica, povejte mi kot človek, kot ženska, kot mati, ali je normalno, da nekdo, ki je preganjal te ljudi [[…]]
Lahko nadaljujete s svojo razpravo, prosim.
Ali je normalno, da nekdo, ki je preganjal te ljudi, z njimi danes sedi tukaj? Ali boste podprli, ali se vam zdi to normalno? Je to higienično? Je to evropsko?
Boste nadaljevali?
Imajo ti ljudje vrednote? Nimajo! Nimajo, to je normalen odgovor. In jaz danes govorim, kako ta demokracija deluje. Eno je volilna zakonodaja, ki jo sprejemamo, kdo lahko kandidira in kdo ne sme. In danes nam v večini razprav razlagajo, da mi zagovarjamo, da zaporniki kandidirajo. Mi nismo tega zagovarjali, ampak volilna zakonodaja, ko je bil gospod Janša v teh procesih, ko je bil obsojen, je dovoljevala in se je držal zakona. Šel je na volitve, dobil veliko število glasov in bil izvoljen za poslanca. Mi ne zagovarjamo, da so zaporniki tu, mi tega ne zagovarjamo. Morate pa vedeti, predpogoj, da se to zgodi, je, da morajo institucije te države delovati. Jaz sem govoril o dveh institucijah – o cehu novinarstva, ki mora biti neodvisno, ki ne more biti pisunsko, kot je v Sloveniji, in o cehu sodnega sistema, ki ga tudi mi volimo. In če so te volitve fer, če imajo ljudje informacije, če je output teh volitev, ki se imenuje rezultat volitev, ki tvori potem nek demos, pravo vladavino ljudstva, pravo preslikavo volje s terena v parlament, potem, spoštovani kolegi, moramo vedeti, kaj ta ferplej pomeni. In ker te institucije ne delujejo, ni ferpleja, ni pravih ljudi tukaj, bi morda bili drugi ljudje. Morda bi bil tudi namesto mene kdo drug, ki bi bil boljši, ki bi volil boljše sodnike, boljšega varuha človekovih pravic, ki bi volil boljšega predsednika Računskega sodišča, boljšega podpredsednika ali njegovega namestnika; in vse tisto, kar izhaja potem iz volje nas 90 tu notri. In ravno zaradi tega so volitve občutljiva točka, saj morajo biti najbolj transparentne. Ljudje morajo imeti najboljše informacije, koga volijo, kakšna je njegova preteklost, kako je deloval v preteklosti, zakaj je tako deloval in kakšen je danes. In če tega ni, ni prave demokracije. In Slovenija nima prave demokracije, to je moje osebno mnenje. Del te volilne zakonodaje, če boste sprejeli tisti amandma, za katerega mislim, da je minimalni standard – mislim, da je amandma, ki smo ga vložili, minimalni standard, da bivši sodelavci Službe državne varnosti ne morejo več kandidirati, ne morejo biti naši kolegi. Takim ljudem ne moremo dati kulice, kot bi temu rekli. Če bo šlo naprej, jaz upam, da se boste tega držali in da razumete vso bistvo demokracije. In da je to minimalni standard, to ni nobena lustracija. Gre samo za to, da se zavedamo, od kod smo izhajali in vse tisto, kar sem povedal na začetku – kje je srž te države, zaradi česar je nastala, zaradi katerega bistva je nastala. Toliko za danes. Morda se oglasim še na koncu, ker vidim, da moram nekaterim pojasniti zgodovinske temelje nastanka te države in tudi slovenske demokracije. Najlepša hvala.
Hvala lepa. Postopkovno, gospod Tanko, izvolite.
Hvala lepa, spoštovana podpredsednica. Rad bi, da mi pojasnite razliko v vodenju seje v primerih, ko razpravljajo naši poslanci, in v primerih, ko razpravljajo poslanci koalicijskih strank. Recimo prej je gospod Matić razlagal obširno in na dolgo razne zgodbe, razne konstrukte, fabriciral dokumente, izjave, obtoževal po dolgem in počez poslance Slovenske demokratske stranke in našega predsednika; pa ga niste opomnili in prekinili. Deloval je točno tako, kot je metoda Udbe ali KOS – tajne policije; si izmišljeval, fabriciral, obtoževal in obsodil na koncu. In če mislite vi na tak način voditi sejo, potem mi citirajte določbo Poslovnika, ki je podlaga za tak način dela. Ali pa imate morda tudi v Državnem zboru v tem mandatu kakšen tajni poslovnik Državnega zbora, ker so za nekatere stvari popolnoma drugače urejene. Tako si lahko samo razlagam ta vaš način dela na tak način. Predlagam vam, gospa predsedujoča, kot je bilo že predlagano v enem od postopkovnih predlogov, da prinesejo tisti, ki so te obtožbe pri tej točki dnevnega reda trosili, da prinesejo vsaj dokumente, ki so podlaga za njihovo izjavo. V nasprotnem primeru jim predlagam, da prekinete sejo, če je treba, da bodo to zagotovili. Če pa to ne morete, potem pa predlagam tistim gospodom, ki govorijo o obsojencu, ki je na osnovi Ustavnega sodišča opravičen, da se opravičijo – najmanj kar je. Danes ni nikogar v tem državnem zboru, ki je bil pravnomočno obsojen. Oziroma je bil, ampak je bil krivično obsojen. Namesto da bi danes sprejemali in razpravljali o problemih, ki so povzročili krivično obsodbo, govorite o sankcijah zoper tistega, ki je bil krivično obsojen, in ga obtožujete. Tako so delale tajne službe socialističnih držav do razpada teh sistemov. Edino pri nas se te zgodbe in ta princip nadaljujejo. Nikjer drugje v demokratični Evropi – ne v Litvi, ne na Poljskem, ne kjerkoli drugje, samo pri nas. Predlagam, da to, kar sem predlagal, zagotovite. Prvič, pri vodenju seje in, drugič, da zagotovite dokumentacijo, ki je podlaga za take trapaste izjave. To je tudi vaša naloga, da bomo lahko to sejo mirno in pametno pripeljali do [[znak za konec razprave]]
Hvala lepa. Zgolj pojasnilo pri tej prvi točki, ki ste jo podali, jaz sem dala dr. Matiću opozorilo, da se naj opredeli do točke dnevnega reda, ki je; že prej so bili odmiki od točke dnevnega reda. Tudi gospod Breznik je začel čisto mimo točke dnevnega reda, ampak sem pustila, da je govoril; nadalje pa sem se odločila, da naj se konkretno opredeli do točke dnevnega reda. Predlagam, da nadaljujemo. Postopkovno, gospod Tanko. Izvolite.
Hvala lepa, gospa. Dva predloga sta bila. Eno je pošteno in pravično vodenje seje in tega ne počnete, ker gospod Matić je govoril približno 20 minut neprekinjeno. Kolega Breznik je bil pa vmes prekinjen in še marsikdo najbrž bo, ker ste pač tako zadevo obrnili. In drugič, predlagal sem, da prekinete sejo, če ne morete tega drugače zagotoviti, dokler ne dostavite tistega, o čemer je govoril gospod Matić. Lahko dostavi on, lahko njegova poslanska skupina, lahko predsednik Državnega zbora, meni je čisto vseeno kdo, lahko bivši sodelavci tajnih služb SFRJ, ki so tudi morda v Državnem zboru; lahko dobijo to nekateri celo od svojih očetov; ampak naj dostavijo te zadeve. Naj dostavijo, da bomo lahko o tem vodili razpravo in govorili. Predlagam, da gremo po proceduralnih predlogih po vrsti, da najprej odločimo in sanirate zadeve po enem postopkovnem predlogu, potem pa greste po korakih naprej. Zahtevamo, zahtevamo dokumente! Predlagam ali zahtevam, da dostavite dokumente, da bomo lahko govorili in razpravljali pri tej točki dnevnega reda o konstruktih, lažeh in ostalih podtikanjih, obremenilnih dokazih, na osnovi katerih ste koncipirali vašo razpravo in očitno ta paket zakonov. Tu ne govorimo o kozlovskih obtožbah, kot se zdaj dogajajo in kar je podlaga za ta zakonski paket; ampak želimo dejstva. Kozlovskih zadev je počasi dovolj. Če mislite vi na teh kozlovskih zadevah zadevo peljati naprej, potem ste vsega usmiljenja vredni. To se nam tako zdi! Ampak želim pa dokumente, gospa, da zagotovite, če ne morete takoj, prekinite sejo, prinesite na mizo, razdelite in bomo potem vodili razpravo, da bomo imeli vsi v rokah isto verodostojno dokumentacijo. Kot sem predlagal ali rekel, tisti, ki so imeli dostope do arhivov tajne policije ali pa tam jih celo [[…]] [[znak za konec razprave]] najbrž pa tudi kaj doma; naj prinesejo; če ne naj gredo pa do očetov, tet, stricev in tako naprej. Gospa, to je moj predlog. Hvala.
Hvala. Predlagatelj postopkovno, gospod Jani Möderndorfer, izvolite.
Hvala lepa, podpredsednica. Ta telovadba je zdaj znana. Ko zmanjka argumentov, gremo pa potem na neke procesne zgodbe, ki nimajo ne glave ne repa. Prosil bi podpredsednica, gre za naslednjo temo. Iz te strani smo že vajeni, da kar naprej dobivamo neke obtožbe, da tukaj sedijo neki udbovci in tako naprej. Zgodba se je ponovila tudi v prejšnjem mandatu. Poslanca Jerka Čehovina so obsodili, da je sodelavec tajne službe in je moral tako daleč iti, da je dokazal, da so s predstavitvijo državnih organov dokazali, da temu ni res; kar pomeni, da lažejo. In lepo vas prosim, prekinite to monado od postopkovnih zgodb, ker delajo poseg v tisto, čemur se reče razprava o zakonodaji. Ko zmanjka argumentov, se gremo pa tako telovadbo. In prosim, da v postopkovnih predlogih, ki jih daje kolega Tanko, že enkrat spoznate, da gre za trošenje treh minut, ki jih jaz nikoli ne porabim v proceduri.
Hvala. Prvi proceduralni predlog ima gospod Fran Breznik, izvolite. Replika. Ne, replike ni pri postopkovnem. Gospod Tanko, postopkovni predlog.
Gospa, to je zdaj zahteva, ne več predlog. Predlog sem vam dal prvič, pa imate očitno drugačna navodila in tega ne upoštevate. Zdaj pa zahtevam in vztrajam na dostavi dokumentacije, ki je bila podlaga za obtožbo naše stranke, naših kolegov poslancev in mojega predsednika, tudi mene osebno; in to želim na mizo. To ste dolžni zagotoviti. En zgodovinar, ki niti ne ve, kdaj je državni praznik in kako se imenuje, tu govori o mnogih zadevah, ki so značilne samo za tajne službe te države. Tu vam preberem tudi sodbo Vrhovnega sodišča: danes je znano, da se je ta služba ukvarjala ne le z obveščevalnimi nalogami, ampak je tudi sama organizirala razne kriminalne aktivnosti, jih načrtno izzivala – kar se je tudi tu zgodilo – pa tudi konstruirala obstoj kaznivih dejanj – kar je bilo tudi tu povedano in narejeno – ter tudi določila odgovornost zanje – kar je bilo tudi tu povedano. V ta namen je tudi falzificirala, fabricirala ali podtikala obremenilne dokaze, kar je bilo tudi tu narejeno. Žrtve takšnih aktivnosti, praviloma politični nasprotniki ali drugače misleči – kar očitno tudi tukaj obstaja – v obdobju takratnega režima praviloma niso imele možnosti razkritja dokumentov Udbe in rehabilitacije, kar tudi tu hočete na vsak način izpeljati in zagotoviti. Za nadaljevanje razprave želimo podatke, dokumente o tistem, kar je govoril gospod Matić; zelo korektno zahtevano z naše strani. Nič drugega ne želimo. Dokumente, da vemo, ali to, kar je bilo povedano, obstaja; ali je to, kar je bilo povedano, edini razlog in argumentacija za predlaganje tega paketa volilne zakonodaje. Pričakoval bi, da bi predlagali spremembo sodnega paketa zakonodaje, kjer bi tiste, ki ne sodijo po Ustavi, ker kršijo človekove pravice v svojih postopkih kot tožilci ali sodniki, obravnavali te zadeve. Namesto da poslušamo take kozlovske klanfe tukaj že kar nekaj časa. Gospa, predlagam prekinitev seje, ne vem, za pol ure in zahtevam dokumentacijo, ki je bila podlaga za navedbe, ne vem, tovariša Matića verjetno. Hvala lepa.
Še enkrat, gospod Tanko, smo pri točki splošne razprave o volilni zakonodaji. O čemer je razpravljal dr. Matić, je v tem trenutku njegova stvar, ali bo predložil gradivo ali ne. Predlagam, da nadaljujemo, gospa magistra [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Prosim, da opredelite, v katerem delu postopkovno. [[oglašanje iz dvorane]] Postopkovno, gospod Tanko, s tem, da konkretno opredelite, kakšen postopkovni predlog predlagate.
Gospa, če boste natančno prebrali Poslovnik, mi morate v primeru postopkovnega predloga dati besedo takoj, ko jo zahtevam; ne glede kaj misli gospod Möderndorfer, ki, mimogrede, niti Poslovnika dobro ne pozna.
Mir v dvorani, lepo prosim.
Zahteval sem, da dostavite dokumentacijo, ki je bila osnova, na katero se je skliceval gospod Matić, oprl na njo razpravo in obtožil poslance moje poslanske skupine, predsednika, tudi mene – čeprav nisem bil nikoli v Udbi in tajnih službah, niti obsojen niti sojen za nobeno stvar, zaenkrat –, da to dostavite. Če tega ne morete takoj narediti, prekinite sejo za pol ure, lahko tudi več, če želite; ampak to dostavite. Očitno je bila razprava gospoda Matića oziroma tisto, kar je povedal gospod Matić, temeljna podlaga za to, da ste pripravili ta paket volilne zakonodaje. Pa ni v gradivu, mimogrede. Pa tudi ni edini, ki se je na to skliceval. Tudi gospa Kozlovič je o tem govorila, pa tudi drugi ste že o tem vmes govorili, v stališčih poslanskih skupin. Torej, dajte na mizo tisto, s čimer razpolagate, da bomo lahko o tem opravili razpravo, sicer je to neka klevetniška druščina, ki govori po dolgem in po čez o stvareh, ki nimajo s točko dnevnega reda popolnoma nič. To je naš predlog. Hvala.
Hvala. Postopkovno, Jani Möderndorfer, izvolite.
Podpredsednica, to, kar poskuša s krasnim manevriranjem kolega Tanko speljati, je, da vas prepriča, da morate vi nekaj odločiti. Res je, vi lahko odločite, da se razprava nadaljuje. Nikjer v Poslovniku ne piše, in citirajte, kolega Tanko, da mora predsedujoči prekiniti sejo, da se zagotovijo materiali o nečem, kar nekdo govori. Vaša kolegica poslanka Anja Bah Žibert je trdila neumnosti, da slovenski vojaki ne morejo voliti. Zlagala se je ali izmislila ali pa zmotila; in tega ni naredila. In ne govoriti neumnosti, po tej vaši logiki bi predsedujoča morala prekiniti sejo in tukaj dokazovati, ali je to res, ali ni res. To je čista izmišljotina. Vi, podpredsednica, pa imate vso pravico, ker med časom seje tolmačite Poslovnik in ne rabite predlagati. Odločite se, da razprava poteka dalje, in to je konec debate. Moj postopkovni predlog je zelo jasen – odločite se.
Hvala. Besedo ima predlagateljica gospa mag. Lilijana Kozlovič, izvolite.
Hvala, predsedujoča. Da vrnem razpravo nazaj, zato sem se tudi oglasila, da se vrnemo na sam zakon oziroma na to, kar je predlog urejanja. Najprej bi obrazložila to, kar je prej gospod Tonin vprašal, kako razmišljamo oziroma kaj smo [[…]]
Gospa Lilijana, samo trenutek, tehnologija nam je malo zatajila. Lahko nadaljujete.
Hvala. Rada bi pojasnila, kako razumemo pravne posledice, ki naj veljajo še po času prestane kazni oziroma po izbrisu. Ko urejamo pravne posledice obsodbe, gre pravzaprav za specialni zakon; in sicer specialni Kazenski zakonik, ki ga moramo upoštevati. Na podlagi splošnega zakonika velja, da veljajo pravne posledice še pet let po izbrisu, po prenehanju kazni, skratka po rehabilitaciji. Tukaj gre pravzaprav za odločitev, sami se bomo odločali, predlagamo eno leto. Koliko časa naj ta pravna posledica še velja – predlagali smo, da je to eno leto, saj vemo, da za tista kazniva dejanja, za katera je predpisana kazen od enega do treh let, velja pravna posledica še eno leto. Predlagamo, da bi veljala tudi v teh primerih, seveda pa je to predmet lahko še diskusije. Tukaj gre pravzaprav za politično odločitev, koliko časa naj velja. Rada bi pa osvetlila še eno vprašanje oziroma eno ureditev, o kateri danes ni bilo govora, pa bi želela stališče v nadaljnji razpravi ostalih političnih strank. Pri urejanju omejitve volilne pravice, njeno bistvo je, da se omeji samokandidaturo. Mislim, da to ni sporno, Vprašanje pa je in smo urejali tisti trenutek po kandidaturi, če je nekdo v postopku, se pravi od časa kandidature do same potrditve mandata. Potrebno je bilo v tem urediti to vprašanje in tukaj predlagamo v takem primeru in smo spremenili tudi določen člen v primeru, če pride do take situacije, dodali smo pravico pritožbe tudi vsakemu volivcu, ker ima pravico kot aktivni volivec, da zahteva določeno stopnjo integritete in da se taki osebi ne potrdi mandat. Če Državna-volilna komisija ugotovi, da je bil pravilno izvoljen, da ni bilo nobenih kršitev, potem izda potrdilo; Državni zbor pa je potem tisti, ki na podlagi pritožbe ugotavlja, ali se tak mandat potrdi. Tisto, kar je bilo v Zakonu o volitvah v državni zbor že do sedaj urejeno, piše in navaja, da se v primeru, če Državni zbor ne potrdi mandata, ponovijo volitve. Ta ureditev velja tudi za ta primer, čeprav smo slišali oziroma pri sami pripravi, da se razmišlja, da je to morda prehud ukrep; pa je verjetno tudi to predmet, o katerem bi se bilo smiselno pogovarjati. Vprašanje, ki je prav tako v Ustavi, in sicer v tretjem odstavku 82. člena, pa ravno tako dvajset let ni bilo urejeno, ga bo treba prej ali slej urediti, na kar opozarjajo že pravniki, je vprašanje volilnega spora. Gre za pravico, ki jo imajo vsi volivci, da lahko zahtevajo, da se določene volitve zaradi nepravilnosti razveljavijo. Imamo še vedno dolžnost, ki je v Ustavi zapisana, da določimo ustavnega oziroma volilnega sodnika. Toliko za zdaj, v nadaljevanju še. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Mitja Horvat, izvolite.
Najlepša hvala za besedo, predsedujoči. Sem že mislil odreagirati, če gre za to, da bi bilo nezaželeno, da jaz kaj nastopim, potem bi se z veseljem odpovedal besedi; tako pa me veseli, da smo postopkovne probleme uspeli razrešiti in da lahko nadaljujemo z današnjo sejo. Paket volilne zakonodaje, ki je pred nami, je resda po eni strani posledica velikega, težkega, očitno tudi pravnega problema. Ker pa ne bi želel govoriti toliko o pravnem problemu, ampak o političnem problemu, preprosto tudi zaradi tega, ker smo bili soočeni tudi s pozivi na politično odgovornost pri odločitvi. Paket, ki ga imamo pred nami, je – vsaj v neki meri – resda prišel kot posledica vprašanj in razprav, ki smo jih imeli na začetku mandata, pri katerem pa se je odprla cela vrsta drugih vprašanj. Ko smo že ravno bili pri delu, zlasti kar se tiče Zakona o volitvah v državni zbor, ki je vendarle temeljni zakon in se uporablja tudi na drugih področjih, če vprašanja niso urejena; zaradi tega tudi predstavlja glavnino volilne zakonodaje, ki je v tem paketu. Naj ne zamegli vprašanje, ki ga večinoma poudarjajo vsi razpravljavci. Naj podprem besede predlagateljice, ki nas skuša usmeriti v razpravo o celoviti predlagani ureditvi, torej cela vrsta opravil, dejanj, ravnanj organov v zvezi z volitvami. Naj tu izrazim svojo osebno bolečino, ki jo čutim v vsem času svojega profesionalnega delovanja – zakaj imamo pravzaprav uradne evidence. Kot je rekel kolega iz Nove Slovenije, da te evidence niso vedno točne, se ne moremo zanesti na njih. In prav tako se je v času priprave postavljalo vprašanja, ali smemo uporabljati državne uradne evidence, ki jih imamo na voljo, za vprašanja v zvezi z volitvami. Toliko, da ne ostane neizrečeno, ker gre razprava v čisto drugo smer, vsaj praviloma in večinoma. Moje trdno prepričanje je, da imamo evidence zato, da jih uporabljamo. In kdo naj jih uporablja, če ne državni organi. Seveda je treba pri tem ravnati skrbno. Seveda so pri tem vprašanja, ki so urejena z Zakonom o varstvu osebnih podatkov in Zakonom o dostopu do informacij javnega značaja. Vendar naj na tem mestu resnično opozorim, da evidence, ki jih ne smejo uporabljati državni organi zaradi ovir, ki so v tovrstnih zakonih, ki varujejo posameznika ali zagotavljajo z Ustavo zajamčeno pravico, ne smejo biti ovira za delovanje državnih organov. Upam, da bo pozornost usmerjena tudi v ostale stvari, ki so predlagane za izboljšavo določenih nedorečenosti, do katerih smo v dosedanji praksi naleteli, tudi čisto praktično. Tudi v svojem času sem naletel že na kakšno vprašanje pri tem. Zato je temu primerno v ostalih zakonih manj določb, ki jih spreminjamo, in se dejansko večinoma vrtijo tudi glede temeljnega, osnovnega vprašanja, na katerega je opozorilo v nekaj svojih odločitvah Ustavno sodišče. Preprosto gre za vprašanje, da gre za odsotnost ureditve neizvoljivosti v našem pravnem redu. Zanimivo pa je, da se je Ustavno sodišče oprlo prav na neobstoječ institut v ustavnopravnem redu Republike Slovenije v aktualni odločbi, o kateri je največ razprave danes, ko je povedalo, da bi neizvoljivost, ki je tako pomemben institut volilnega prava in je tudi sam po sebi tako hud poseg v pasivno volilno pravico, da bi moral biti izrecno in nedvoumno zakonsko urejen. Bi moral biti! Nato pa seveda pove, da smo v Državnem zboru s tem nedopustno posegli v pritožnikovo pravico, ko smo raztegnili neizvoljivost tudi na čas pred volitvami. Še ena stvar me bode in ne morem mimo nje, zato moram v tem trenutku vendarle odreagirati, namreč na točko 16 odločbe številka U-I-227/14-13 in Up-790/14-37 z dne 4. 6. 2015. V točki 16, pod B-II, obrazložitve, Ustavno sodišče trdi, da "čeprav bi učinkovito sodno varstvo zahtevalo tudi presojo zakonitosti in pravilnosti izpodbijanega sklepa", o čemer je veliko razprave v zadnjem letu v Državnem zboru in tudi danes, "bo Ustavno sodišče nadaljevalo obravnavo pritožnikove vloge kot ustavne pritožbe". Tukaj imamo nekaj težav, še bolj pa bode v oči dejstvo, da Ustavno sodišče v 5. točki iste odločitve navaja, da je Državni zbor v odgovoru navedel le svoja stališča glede začetka postopka za oceno ustavnosti Zakona o poslancih. Po mojih podatkih temu ni tako, saj smo v Državnem zboru, na Mandatno-volilni komisiji s končnim datumom 11. 12. 2014 ter na seji Državnega zbora, oblikovali dokument številka 020-02/14-65/10 z dne 23. 12. 2014 in ga posredovali Ustavnemu sodišču. Ustavno sodišče je obstoj našega odgovora glede ustavne pritožbe v svoji odločbi ignoriralo. Zakaj, mi ni znano, in Ustavno sodišče tega tudi ne navede. Enostavno gre za ignoranco našega odgovora in zato tudi niso v odločitvi Ustavnega sodišča upoštevani argumenti, ki smo jih navedli v našem odgovoru glede ustavne pritožbe – glede jezikovne razlage, logične razlage, tudi sistematične in končno teleološke razlage v zvezi s predmetno zadevo. Vprašanje, glede katerega se nikakor ne moremo zediniti, in se absolutno strinjam s predgovornico, ki je govorila o tem, da smo pravniki zelo različni, da imamo različna mnenja in da znamo poiskati tudi različne argumente ter podlage za svoje odločitve. V tem primeru pa naj mi bo dovoljeno, da v danem trenutku malo odstopim od pravnega razmišljanja in se vprašam, kakšen je pomen, kakšna je vsebina določbe, ki pravi – preneha mandat, če je obsojen. Ali to res pomeni samo, če je obsojen v času trajanja mandata, na kar tisti, ki argumentirajo odločitev, da Državni zbor ni ravnal pravilno, opirajo svojo odločitev?! Če bi bilo tako očitno, potem najverjetneje Ustavno sodišče ne bi potrebovalo toliko časa. Zlasti se mu ne bi bilo treba izogibati odgovorom na vprašanja, ki smo jih kot argumente pripravili na Mandatno-volilni komisiji ter tudi v Državnem zboru. Je pa res, da je nekaj bilo treba narediti. Seveda je res, da v tem primeru ni šlo za volilni spor. Res je, da je potem nekoliko težje delati, če se pobudnik sklicuje na en člen, potem pa Ustavno sodišče opre svojo odločitev na drugi člen Ustave, potem je treba tudi nekaj v zvezi s konkretnimi zadevami storiti. V tem primeru štejem, da bi lahko Ustavno sodišče, če nič drugega, če bi obstajalo kaj kolegialnosti med pravniki, izbralo nekoliko drugačne besede; tako pa je izbralo takšne besede, ki so podžgale zagovornike takšne odločitve Ustavnega sodišča k temu, da zdaj naokoli obtožujejo in pozivajo vse vpletene. Sam zase lahko rečem, da politično odgovornost sprejemam ponosno in pokončno pred vsemi tistimi volivci in volivkami, ki štejejo, da je bilo ravnanje Državnega zbora v danih okoliščinah pravilno. Seveda razumem in mi je hudo za vso bolečino in vso škodo, ki jo je utrpela vaša stranka in vaš predsednik v vsem preteklem letu. Toda naj na drugi strani opozorim, da daleč od tega, da ne bi imel možnosti, da bi bil izločen iz predvolilne tekme. Še več, imel je večino medijskega prostora, ker se je medijska pozornost usmerila v njegov položaj, ne glede na to, kakšni so bili razlogi in kakšni so bili komentarji glede tega. Govoriti o tem, da je bil nekdo izločen, bo nekoliko težje prepričati vsakogar v političnem smislu. Če se obrnem nazaj na besede ter lahko razumem dejanja in besede vseh s tem v zvezi, kajti gospod je tudi javno povedal, da spoštuje, vendar ne sprejema odločitve sodišča; in da bo zato uporabil vsa pravna in politična sredstva. In jih. Saj ga nihče ne ovira pri uporabi vseh pravnih in političnih sredstev v svojem dokazovanju o tem, da je "krivosodje" storilo svoja dejanja z vsemi v nadaljevanju potem najrazličnejšimi informacijami, ki jih širimo, in prenapihovanju tudi pomena posameznikov ali institucij, kar nikakor ni dobro. Mislim, da se je temu treba izogniti. In to so pravi razlogi, zakaj predlagamo paket volilne zakonodaje – ne boj ali usmerjenost v posameznega človeka. Dobro veste, da sem ves čas vztrajal pri terminoloških vprašanjih, na začetku vsake seje; in žal nihče ne sliši. Težave s slovenskim jezikom, da o pravnem sploh ne govorim, so ostale. Mediji in vi sporočate ves čas o odvzemu. Nihče ničesar ni odvzemal, Državni zbor ni odločal o odvzemu mandata, ampak je šlo za vprašanje, ali spoštovati zakon, ki ga imamo pred seboj, in kakšna je njegova vsebina. Kajti če neke posledice, ki je z zakonom določena, ne bi spoštovali in ne bi primerno temu ravnali, potem bi pomenilo, da ignoriramo zakonsko ureditev. Zakonsko ureditev, ki je nismo postavili v naši koaliciji. Zakonsko ureditev, ki velja ves čas, kar živimo v svobodni in demokratični Republiki Sloveniji, in pri pripravi katere je sodeloval tudi vaš predsednik. Prebrali smo magnetograme, o tem vprašanju niti besede. Še več! Ko pogledaš razprave, je šlo bolj za vprašanje obrnjeno. Nikakor ni bilo vprašanja, ali nekdo, ki je obsojen, sme biti poslanec, lahko izvršuje poslanski mandat, ali ne. To sploh ni bilo vprašanje. Vprašanje je samo bilo, ali obstaja kakšna možnost, da določene obsodbe vendarle ne bi bile tako usodne, da bi to imelo za posledico prenehanje mandata. Medtem ko samo prenehanje mandata v kakršnikoli kombinaciji pred izvolitvijo, se pravi v času kandidature, ali po izvolitvi, o tem niti besede v magnetogramu. O tem niti besede, žal, v obrazložitvi predloga zakona. Skratka, to je bilo vprašanje, ki sploh ni izgledalo, kot da je pomembno vprašanje. Šele zadnjih pet let se resneje ukvarjamo z vprašanjem neizvoljivosti. Po mojem globokem prepričanju, če bi šli po drugi poti, bi ostala senca dvoma. Pot, ki smo jo ubrali v Državnem zboru, pa nas je pripeljala do določenih novih spoznanj; žal ne vseh, ki smo jih pričakovali. Pred Ustavno sodišče smo zelo jasno postavili vprašanja, ali je bilo ravnanje Državnega zbora v postopkovnem smislu pravilno. Tega odgovora nismo dobili. Še naprej bomo lahko šteli, da imamo dva različna primera, da smo ravnali na dva različna načina. Nimamo odgovora avtoritete, ali je bilo naše ravnanje pravilno, ali ne. Pa ni prav, jaz mislim, da bi moralo Ustavno sodišče v tem delu opravljati svojo vlogo in na vsa vprašanja, vse dileme, ki so bile postavljene pred njih, odgovoriti. To si želimo in zlasti glede na čas, ki si ga je Ustavno sodišče vzelo v taki zadevi, kjer je treba nujno in, po našem predlogu, hitro ravnati, najkasneje v 30 dneh odločiti, bi moralo Ustavno sodišče priskočiti na pomoč in v obrambi tako pomembnega ustavnopravnega vprašanja ponuditi nekaj več usmeritev za to, kako naj ravnamo v prihodnje in kako naj oblikujemo našo zakonsko ureditev. Ali je zaradi tega oziroma s tem, kar smo predlagali, sedaj ta ureditev boljša, bolj jasna; ne bom sodil. Verjamem, da je. Razmišljali smo, predložili smo po najboljših močeh. Predlog, s katerim menimo, da odgovorimo na bistvena vprašanja. Hvaležni vam bomo, če bomo tvorno sodelovali in prišli do takega besedila, da bo vsakomur jasno, kaj se sme in kaj se ne sme. V tem delu tudi, lepo prosim, glede na telovadbo tudi Ustavnega sodišča glede tega, če si preberete, kaj je pobudnik in pritožnik v svojih pobudah in pritožbi uveljavljal, na kar je opiral svoje odločitve. In če si pogledate potem naslednjo pot in podlage, ki so bile vzete, lepo prosim, prenehajmo s to razpravo o tem, da gre za čas volitev, da gre za volilni spor, o čemer smo odločali in v kar je posegel Državni zbor. Niti približno v sanjah nismo imeli ničesar tega v mislih, da bi kakorkoli posegali v voljo volivcev. Ko sem pri njej, naj mimogrede navedem; razumem, uporabljate številko, ki je v absolutnem smislu zelo pomenljiva, pa nihče do sedaj še ni povedal, da gre tu za največji volilni okraj. Tam je lažje dobiti večje število in največje število glasov volivcev. Poglejte procente, zrelativizirajte, pa boste ugotovili, da v isti volilni enoti so tudi naši poslanci dobili več glasov kot gospod Janez Janša. Toliko o stvari legitimnosti in o teži, ki jo ima to vprašanje za nas. Seveda vse to spoštujemo in temu nismo v načelu več kot toliko namenjali pozornosti in nismo ugovarjali. Spoštujemo vaše argumente, ki jih navajate, zato tudi prosimo, da spoštujete naše argumente, da odgovarjate nanje, ne pa z najrazličnejšimi podtikanji, pozivi, ki mejijo na nedostojnost. Verjamem, da bomo določena vprašanja, ki so bila izpostavljena, s skupnimi močmi lahko odpravili in da bomo lahko v nadaljevanju vedeli, kakšen sistem imamo. In kot češnjo na torti, za konec, naj dodam – iščem junaka, ki mi bo povedal, kako zapornik, ki v Državnem zboru prestaja izvrševanje kazenske sodbe, uresničuje tudi svojo pravico do letnega dopusta. Najlepša hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Franc Jurša. Proceduralno, izvolite, gospa Anja Bah Žibert.
Hvala lepa, predsedujoči. S strani predlagatelja je bilo večkrat omenjeno moje ime. To sicer ni noben problem; problem pa je v tem, da že kot prvopodpisani predlagatelj izjavlja stvari, ki niso resnične. In ne samo to, govori o tem, da lažemo. In v tem je omenil moje ime.
Proceduralni predlog bi prosil.
Je proceduralni predlog; prosim, če mi pustite do konca, ne biti tako nestrpni. Gre za to, da zahtevam opravičilo, kajti v moji razpravi ni bila izrečena laž. In ko sem govorila o volitvah v tujini, kar se tiče vojakov, je še kako resnična, gospod Möderndorfer. Še kako resnična! Veste, misija ni samo na Kosovem. Misije so bile še kje drugje, tudi v Afganistanu. Verjemite mi, natančno vem, kaj govorim. In zato, spoštovani predsedujoči, zahtevam opravičilo. In prosim vas, dokazov za to vam pa res ne bom devala. Pozanimajte se, ste imeli eno obdobje celo ministra iz lastnih vrst. Ampak naj vam pomagam, to ni bilo v tem obdobju. Prosim, predsedujoči, zahtevam opravičilo, kajti mene v tem državnem zboru nihče ne bo naslavljal z lažnivko. In niti to, da bo terjal od mene dokaze. Hvala lepa.
Jaz tega ne morem zahtevati od gospoda Janija Möderndorferja. On bo to naredil; če misli, da je vaša informacija točna, bo to naredil; če pa ne, pa jaz seveda seje Državnega zbora ne morem zaradi tega prekinjati ali kakorkoli zahtevati od poslanca, da bi to naredil. Hvala lepa. Besedo ima gospod Franc Jurša.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Lep pozdrav kolegicam in kolegom! Nekaj časa sem se naposlušal vseh teh razprav. Moram reči, da sem nekatere zadeve temeljito poslušal, predvsem tiste politične, nekaj pa tudi teh tehničnih vprašanj. Ker je dr. Horvat v razpravi govoril o nekaterih tehničnih rešitvah zakona, sprememb zakona, se tega sam ne bom loteval, ker na nek način zaupam tistim, ki so predlog tudi pripravili. Moram reči, da te spremembe zakonov vsebinsko niso zelo široke oziroma tudi številčno po členih niso velike spremembe. Je pa res, da pa gre za zelo ključne spremembe, ki se dotikajo vseh teh pomembnih funkcij v državi. Jaz osebno bom rekel takole, da bom podprl zakone predvsem zaradi tega, kajti v 90. letih se je ta zakon spisal, prišlo je do ogromno sprememb. Takrat nobeden ni razmišljal, da se lahko nekatere zadeve v volilnih zakonih tako zakomplicirajo oziroma se zadeve tako spreminjajo, da bi jih bilo treba razrešiti mogoče že bistveno prej. Odkrito povem, mene osebno zadeva Janez Janša ne dotika in te spremembe bi bile, četudi Janeza Janše ne bi bilo in vseh dogodkov okrog tega, neobhodno potrebne. Res pa je, normalno, da v stranki SDS vidite povod dejansko v tem. Mogoče res je nek določen povod, ampak pri meni tega povoda, moram reči, osebno ni bilo; pri podpori zakonu mislim. Kar se tiče moralnega vidika. Vsak, ki kandidira na ta segment, mora biti zelo občutljiv. V predstavitvi stališč poslanskih skupin je bilo tudi omenjeno, da vsi tisti, ki želijo službo v javnem sektorju, morajo prošnji za službovanje v javnem sektorju predložiti tudi potrdilo o svojem nekaznovanju. Prav je, da mi, ki smo tukaj v poslanskih klopeh in predstavljamo ljudi, vsak iz svojega volilnega okraja in širše, ravno tako ne smemo biti kaznovani. Če pač smo, se žal lotiti funkcije, v kateri bi radi bili, ne smemo. Enostavno in preprosto ne smemo. Je pa res, da pri nas politične higiene ni oziroma je zelo na nizki ravni, pa tudi standardi so temu primerni. Pri tej celotni zadevi je najbolj pomemben institut omejitev pasivne volilne pravice. Jaz bom rekel takole, delno se strinjam oziroma tudi se strinjam s tistimi, ki imajo pomislek glede zaupanja v naše slovensko pravosodje. Ja, tukaj so pomisleki in te pomisleke v prihodnosti moramo res razrešiti, da ne bo takega razmišljanja. To ni enostavno narediti. Je zelo težko, kajti če je v biti, v človeku že to, da je pravosodni sistem čisto zanič, to v njem tudi ostaja. Jaz govorim, da ni čisto zanič, ampak da v določenem delu pa bi potrebno narediti določene spremembe. Veste, ko govorimo oziroma govorite o lustraciji. To je eno vprašanje, ki se na nek način dotika tudi mene osebno, pa razmišljam. Vsi tisti, ki smo v prejšnjem režimu, živeli smo v njem, ker smo toliko stari in smo tam tudi nekaj počeli. Jaz nič slabega ne štejem gospodu Janši, da je delal v Zvezi socialistične mladine Slovenije; ampak je delal malo pozneje od mene, ker sem jaz malo starejši. Iz tega obdobja lahko povem, da sem delal korist za mlade ljudi, za družbo kot celoto, pač tisto, ki je takrat bila, pa nisem počel nič slabega. In zakaj bi bilo potrebno potem lustrirati?! Jaz bom zdaj povedal. Lustracija – naj bo to obredno očiščenje grehov ali pa naj bo preverjanje in odstranjevanje iz javnega političnega življenja tistih oseb, ki so bile v službi totalitarnih režimov. To je pojem lustracije. To je pojem lustracije. Odprite na računalniku, poglejte, kaj to pomeni; in to je to. Jaz bi potem dodal še pikice in mogoče še kako besedo. Nekateri bi to besedo zelo radi slišali. Mislim, da smo vseeno demokratična družba, kljub temu da marsikdo v tej dvorani večkrat reče, da nismo. Je pa res, da mogoče nimamo demokracije na takšnem nivoju, kot jih imajo v tistih državah, kjer je ta demokracija vrsto let. Še en pojem okrog sodelavcev Udbe. Kdo je bil sodelavec Udbe? Ne tisti, ki mislite, da je delavcu Udbe rekel, da pa je Francelj v tisti gostilni preklinjal tisti in tisti režim. To ni bil sodelavec Udbe. Sodelavec Udbe je bil tisti, ki je delavcu Udbe podpisal, da bo z njim sodeloval. Bilo bi zelo v redu, če razmišljamo v tej smeri in tudi ljudi tretiramo za sodelavca Udbe takrat, ko je podpisal izjavo, da bo z Udbo tudi sodeloval.
Hvala lepa. Gospod Gorenak, proceduralno, ker razpravljali še niste. [[oglašanje iz dvorane]] Ne sodi. Tisti, ki razpravlja, lahko tudi polemizira. Izvolite.
Hvala za dopolnilo, gospod Jurša. V redu ste razložili, ker ljudje imajo napačno predstavo. Samo tisti, ki je podpisal, da bo delal za denar ali iz zavesti; samo tisti pride v poštev. To je eno. Drugo, kar pa se mi zdi tudi pomembno, je pa to. Jaz nisem uporabil besede lustracija in sem imel zelo jasne namene. Nisem je uporabil. Gre samo za onemogočanje kandidiranja osebam, ki so počele to, kar ste vi rekli – ali so bile zaposlene ali podpisale sodelovanje. Ne gre za lustracijo kot tako. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Janja Sluga, izvolite.
Spoštovani podpredsednik, predstavnik Vlade, kolegice in kolegi! Ustava Republike Slovenije v svojem 82. členu določa omejitev volilne pravice pri poslancih. Ustava pravi tako: Zakon določa, kdo ne sme biti izvoljen za poslanca. In točno na to določilo smo se uprli pri pripravi predlogov novel zakonov, ki so danes na dnevnem redu seje. Menimo, da je tudi smiselno, da se takšna določba uporabi enako za vse nosilce javnih funkcij. Kot smo že danes večkrat ugotovili in je bilo izrečeno, gre osrednja sprememba predlaganega na omejitev pasivne volilne pravice, torej pravice biti izvoljen in pravice izvrševati na volitvah pridobljeni mandat. V Evropi smo namreč, to smo tudi že danes večkrat slišali, ena redkih držav, ki takšne omejitve nima. Nemčija, na katero se tako radi sklicujemo in se po njej zgledujemo, smo tudi že ugotovili, da ima celo bistveno strožje zastavljene te omejitve. Tam se namreč izguba sposobnosti opravljanja javne funkcije ali izguba pravice biti voljen na javnih volitvah lahko zgodi na dva načina. Eno je – sposobnost se izgubi zaradi obsodbe za hujše kaznivo dejanje na kazen odvzema prostosti, ki ni manjša kot eno leto, pri čemer je tukaj všteta tudi nepogojna obsodba; in v tem primeru obdobja omejitve pasivne volilne pravice traja pet let. Po drugi strani pa lahko sodišče prepove opravljanje javne funkcije in sposobnost biti voljen, če zakon izrecno tako določa. V obeh primerih je minimalna kazen določena z zakonom in izguba sposobnosti lahko traja od dveh do petih let. Ker torej zajema tudi nepogojne obsodbe, kot sem že rekla, gre v tem primeru za bistveno strožjo ureditev, kot je danes predlagana v tem paketu sprememb volilne zakonodaje. Volilna pravica je seveda človekova pravica in zato smo bili pri njenem omejevanju še prav posebej pazljivi. Omejitve človekovih pravic so namreč dopustne le, če posegajo v pravice drugih in če je temelj za njihovo omejevanje določen z Ustavo. Ustavna podlaga v tem primeru je, kot sem že omenila, v 82. členu. Bistveno je, da se pogoje za nastop in prenehanje javnih funkcij uredi v vseh zakonih, ki urejajo pogoje za nastop in prenehanje funkcij voljenih funkcionarjev. Enake omejitve pa bi uvedli tudi pri imenovanih funkcionarjih, kjer pa takšna ureditev ne pomeni posega v pasivno volilno pravico, saj gre – kot rečeno – za imenovane funkcije. Ta ukrep bi morali v zakonodaji sprejeti že dvajset let nazaj. O tem govori tudi že kar nekaj odločb Ustavnega sodišča. Gre torej za pravno praznino, ki jo zato lahko štejemo za protiustavno in jo je že zgolj iz tega razloga treba urediti. Drug razlog pa je, da mislimo, da je tako prav. Iz navedenih razlogov torej predlagamo, da posameznik, ki je pravnomočno obsojen na nepogojno kazen zapora, daljšo od šestih mesecev, ne more opravljati svoje funkcije. To pomeni, da ne more kandidirati na volitvah, niti biti izvoljen, ne postati ali pa ostati funkcionar. Šestmesečna zaporna kazen je na delovno-pravnem področju doslej že sprejeta in tudi uveljavljena. Obstaja kot nek standard in ljudje so jo akceptirali. Javnemu uslužbencu, pravnomočno obsojenemu na tako kazen, namreč delovno razmerje preneha. Javni uslužbenec izgubi službo, poslanec pa ne poslanskega mandata. Predlagana kazen je tudi sorazmerna s ciljem, ki se želi doseči, to je zagotovitev integritete izvoljenih predstavnikov ljudstva; in po drugi strani tudi zagotovitev integritete samega volilnega postopka. Na tak način bodo lahko na najvišje funkcije oblasti izvoljeni le tisti, ki imajo ponotranjen vrednostni sistem, moralna in pravna načela ter predvsem – in kar se meni osebno zdi bistveno – odgovornost do volivcev, državljank in državljanov. Oseba, ki je pravnomočno obsojena na takšno kazen, ne more biti vredna javnega zaupanja. Takšna oseba namreč tudi v svojih lastnih zadevah ne spoštuje nekih temeljnih pravil obnašanja v družbi; kako bi šele ravnala pri upravljanju javnih zadev, kot taka seveda ne bi mogla delovati kot ustrezen predstavnik volilnega telesa. In predstavniki volilnega telesa smo vsi, ki tukaj sedimo, ne glede na to, ali je nekdo od nas dobil 6 tisoč, 3 tisoč ali pa 700 glasov. Vse pravice izvrševati poslanski mandat teh, ki tukaj sedimo, so popolnoma enake. Nobena ni močnejša, nobena ni šibkejša, nihče nima bolj pravice tukaj sedeti, nekdo pa manj; pač pa vsi enako. Osrednji zakon, ki je podlaga za vse ostale spremembe, je Zakon o volitvah v državni zbor. Pa če se navežem na Zakon o Vladi, torej govorimo o predsedniku Vlade in ministrih. Veljavni Zakon o Vladi ne vsebuje nikakršnih pogojev v tem smislu, kot so sedaj predlagani. In kot sem že tudi rekla, gre za imenovane funkcije, torej ne gre za poseg v pasivno volilno pravico v tem primeru, ker kandidata za predsednika Vlade Državnemu zboru v izvolitev predloži predsednik republike, ministre pa imenuje in razrešuje Državni zbor na predlog predsednika Vlade. Po predlogu Zakona o Vladi bo lahko za predsednika Vlade ali ministra kandidiral le tisti, ki je državljan Republike Slovenije, ki je na dan izvolitve oziroma imenovanja dopolnil 18 let in ni pravnomočno obsojen na nepogojno kazen zapora. To smo pa tudi že omenili, da bomo zadevo poenotili na šest mesecev. Pod enakim pogojem predsedniku Vlade ali ministru funkcija tudi preneha. Tukaj pa je vseeno treba opozoriti tudi na 115. člen Ustave Republike Slovenije, ki določa, da s prenehanjem funkcije predsednika Vlade preneha tudi funkcija ministru. Sodišče je dolžno po tem predlogu takšno pravnomočno odločbo na nepogojno kazen zapora, daljšo od šestih mesecev, posredovati Državnemu zboru; ta pa ugotovi, da so nastali v zakonu navedeni razlogi in funkcija predsedniku Vlade ali ministru preneha. Vlada je v svojem mnenju navedla pomislek o tem, kako bo predsednik Vlade ali minister, ki je pravnomočno obsojen na zaporno kazen, ki ni daljša od šestih mesecev, v času prestajanja kazni opravljal svojo funkcijo. Menim, da je pomislek utemeljen in se z njim strinjam. Zdi se mi, da bi bilo smiselno razmisliti tudi o tem. V tem primeru bi omejitev morala biti strožja, torej pravnomočna obsodba na kakršnokoli zaporno kazen. To je predmet nadaljevanja postopka zakonodaje, o katerem, se mi zdi, bo treba razmisliti, doseči neko soglasje. Neizvoljivost na določeno funkcijo za voljene funkcionarje pa je po svoji naravi pravna posledica obsodbe in ni kazen, pač pa stranski ukrep; zato mora biti predpisan z zakonom in predvsem mora biti sorazmeren. Če torej govorimo o izvoljivih funkcijah, je šestmesečna zaporna kazen sorazmerna. Pri tem pa naš predlog ne razlikuje med naklepom in malomarnostjo, kar je tudi že danes bilo izpostavljeno. To pa zato, ker menimo, da tudi pri kaznivem dejanju, ki je storjeno iz malomarnosti in je dosojena kazen zaporna, celo daljša od šest mesecev, obstaja tako visoka stopnja malomarnosti in po vsej verjetnosti tudi neke oteževalne okoliščine, da je tak ukrep kljub temu sorazmeren in primeren. In če so bile tu kot primer navedene prometne nesreče, naj povem, da smo preverili podatke in da so povzročitelji prometnih nesreč večinoma obsojeni zgolj na pogojne kazni, ki pa so krajše. In še osebno razmišljanje na vse očitke, da je celotna zakonodaja pripravljena zaradi ene same osebe. Kot je že tudi bilo izpostavljeno, v našem pravnem sistemu velja prepoved retroaktivnosti, kar pomeni, da ta paket za to določeno osebo ne bo veljal. Verjeli ali ne, tega paketa resnično nismo predlagali zato, da bi izločili točno to osebo. Če se namreč občasno na sejah Državnega zbora, tudi danes, ozrem na svojo levo, lahko ugotovim, da je v več kot 90 % ta sedež prazen. Ne vem, če se ne izloča ta oseba že kar sama. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Igor Zorčič. Pripravi naj se mag. Anže Logar.
Predsedujoči, hvala za besedo. Spoštovani kolegice in kolegi! S sprejemanjem te zakonodaje sem samo delno zadovoljen. Delno zato, ker sem tudi sam žalosten, da je to sploh treba sprejemati. Danes smo slišali dobre primere, ki jih je naštel kolega Matić, iz drugih držav. Mislim, da je bila neka zvezna država v Ameriki, kjer je prepovedano voziti avto z zavezanimi očmi. Mi danes sprejemamo pravzaprav nekaj podobnega; ampak v to smo prisiljeni. V to smo prisiljeni predvsem zaradi stvari, ki so se nam dogajale v bližnji preteklosti. Ne govorimo samo o enem poslancu, govorimo tudi o drugih političnih funkcionarjih. Te zadeve so pokazale, da ne gre računati na nekakšno samokritičnost, niti ljudi niti strank, pač pa da je zadevo treba regulirati na ravni zakona. Verjamem, da bo ta zakon oziroma ta paket zakonov prispeval k temu, da se nam podobne zgodbe ne bodo več v takšni meri dogajale. Zakaj sem rekel v takšni meri? Ker sem prepričan oziroma sumim ali sklepam, da se bodo še vedno našli kakšni ekscesi. Kolega je opozoril na problem pravosodja. Res imamo s tem velik problem, pa tu ne mislim samo od prve stopnje do Vrhovnega sodišča, ampak na pravosodje skupaj z Ustavnim sodiščem, če ga je možno šteti v tem pogledu v sklop pravosodja. Ker očitno nimamo nobene enotne prakse, tudi Ustavno sodišče očitno ne daje signalov rednemu sodstvu, kako naj sodi v določenih zadevah, in potem prihaja do tega, da pride kakšna zadeva do Ustavnega sodišča in pade. In ta zakonodaja takšnih primerov ne bo rešila. Tudi če bi Ustavno sodišče potrdilo sodbe prejšnjih sodišč, bi se lahko zadeva razveljavila. To sicer ni mogoče; ampak bi zadeva, recimo, bila na Evropskem sodišču ugotovljena kot kršitev temeljnih človekovih pravic. Želim povedati, da čisto vseh primerov ta zakonodaja ne bo rešila. Ne bo rešila tudi primerov, ko, recimo, ni dokazov, da je nekdo naredil kaznivo dejanje; v tem primeru pač šteje za nedolžnega. In tudi takšno sklepanje napotuje na to, da ta zakonodaja ni ad personam. Ni. Predhodnica tega sklopa zakonodaje se imenuje Mister Muscolo; to je delovno ime, ne vem, kdo bi se lahko s tem identificiral. Če se vrnemo malo na Zakon o poslancih. Ustavno sodišče je v svoji zadnji odločbi glede poslanca Janeza Janše ugotovilo, da so mu kršene ustavne pravice, da je neustaven Zakon o poslancih. To je zakon, ki je bil sprejet leta 1992. In leta 1992 sta bila ob sprejetju tega zakona v parlamentu samo dva današnja poslanca, to je gospod Janša in gospod Battelli. Če so takrat sprejeli neustaven zakon, kar je sodišče ugotovilo šele sedaj, pač ni mogoče zdaj prevaliti na kogarkoli v tem mandatu, na kateregakoli poslanca. Moramo vedeti, imeli smo prvo redno sejo, kjer smo potrjevali mandate, in tudi poslanci SDS ste, kot v tisti igri Hitri prsti, potrdili te svoje mandate. In ste ugotovili, da so super zakoniti. Nekakšno izvajanje zdaj o tem, češ da niso, in vprašanje, če so ustavni, so povsem neutemeljena. Če se še vrnem na to ustavno odločbo. Iz ustavne odločbe izhaja tudi, da je bilo tudi v primeru Srečka Prijatelja to ustavno vprašljivo, ker tudi on ni imel tiste možnosti pritožbe, kot je reklo Ustavno sodišče, da bi pač morala biti uzakonjena v Zakonu o poslancih. Zato verjamem, da bo ta zakonodaja korak naprej. In ne sumim, da jo bomo podprli prav vsi. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod mag. Anže Logar, pripravi naj se gospa Anita Koleša. Gospod Logar, izvolite.
Hvala, predsedujoči. Moj predhodnik je žalosten, ker se sprejema ta zakon danes in ta razprava poteka; je pa sam tisti, ki je predlagatelj tega zakona. Razumi, kdor more. Če začnem z besedami gospoda Zormana, kolega Zormana, ki je rekel, ali smo družba visokih moralnih vrednot in visoke politične kulture. Ali smo? Zdaj pa hipotetično vzemimo primer, recimo predsednica neke strančice pogojuje, ne vem, soglasje k nekemu ustavnemu zakonu z imenovanjem vlade na neko visoko pomembno funkcijo. Ali bo to tedaj, recimo, če pride do takega primera, potem poslanci SMC 120 minut svojega časa porabili za to, da bodo govorili, da je to sprijena politična praksa; ali bodo takrat molčali in podprli predlog, ki ga bo recimo vlada predlagala. Mavrična koalicija, ki predlaga ta zakon, ima en sam velik problem. Želijo spremeniti volilni zakon zaradi primera JJ, zraven bi pa radi, da to ne izgleda tako, kot da to spreminjajo zaradi njega. Dokaz – niti en poslanec koalicije se danes v svojem izvajanju ni izognil besedi Janez Janša oziroma lider opozicije oziroma predsednik SDS. Niti eden. Zraven pa govorite, kako mi želimo to temo pripeljati v ta volilni zakon. Saj vemo, ta predlog te zakonodaje je pač nevtralizacija nekega neugodnega stanja, s katero se je soočila mavrična koalicija, in neke zadrege po odločbi Ustavnega sodišča, ki vas je v bistvu pustila na pravni čistini; pa če še gospod Horvat danes tako vneto telovadi s svojimi pravniškimi bravurami. Ali se spreminja oziroma ali je ta predlog zaradi gospoda Janeza Janše tukaj na mizi? Jaz pravim, ustvarite si mnenje sami, meni pa dovolite, da citiram nekatere izrečene besede kolegov iz mavrične koalicije v obdobju november oziroma oktober, ko se je odločalo o mandatu enega izmed 90 poslancev. Gospod Brglez, predsednik parlamenta, je 15. 10. 2014 rekel, ko se je odločalo o izključitvi Janše iz parlamenta: "Pomen te točke je takšen, da opuščam tisto, kar sem običajno, in ne komentiram tistega, česar ni treba komentirati; ampak tokrat se je pa treba jasno opredeliti." Gospod Mitja Horvat, lider MVK, poglejte to izjavo: "Morda je na nek določen način predmet današnje razprave in odločanja tudi moj razlog za vključitev v politično življenje." Mandat enega poslanca je bil očitno za nekoga razlog za vključitev v politično življenje. In najprej, Brglez: "V tem primeru tudi, če gre za kršitev Poslovnika, ne gre za takšno kršitev, ki bo pomenila tudi kršitev Ustave, zato smatram, da glede na celotno zadevo tudi Ustavno sodišče ne bo razveljavilo odločitve Državnega zbora." Pa je; pa je nastal problem. In ko smo mi vseskozi opozarjali, da prejšnja pravna podlaga ne dovoljuje odvzema mandata, ste nas takrat prepričevali ravno o nasprotnem. Vodja poslanske skupine SMC je 15. 10. Rekla:, "Prav omenjeni standardi bi morali biti še prav posebej z vidika narave poslanske funkcije tako samoumevni, da jih je ne le neprimerno, ampak tudi nespodobno definirati zgolj samo s trdno pravno normo." Se torej vi zdaj poslužujete nespodobnega načela in boste definirali to spravno normo. Ali Guček Zakošek: "V bistvu pa se sprašujem, ali je res edina pot za državo ta, da neprestano spreminjamo zakone in Ustavo samo zato, da zagotovimo, da le-ti ne bodo kršeni, in da bomo vedno znova iskali poti, da jih zaobidemo. Moj odgovor je – ne; kajti takšna pot je pogubna; in prosim vas, da stopimo stran s te poti." Ste torej sedaj s tem predlogom Mister Muscolo izbrali pogubno pot? Ali pa gospa Kozlovič, ki je bila danes zelo glasna: "Četudi bo Ustavno sodišče pri tehtanju odločilo, da je pravica poslanca nad njegovo dolžnostjo, in razveljavilo odločitev, ne bo moglo razveljaviti prepričanja večine nas poslancev, tisoč, deset tisoč, sto tisoč volivcev." Razumete, kam merim. Potem pa nas gospa Kozlovič poskuša razvrednotiti oziroma nam odvzeti legitimiteto v tem, kar govorimo, pri zakonu, ki mu niti ne nasprotujemo, z enim takšnim stališčem, ko pravi, da je za gospoda Janšo volilo samo 0,8 % volivcev. Ampak, oprostite, gospa Kozlovič, za vas je volilo 0,5 %. Gospod Horvat, ki je prej repliciral in govoril o relativnosti, gospod Horvat, za vas je volilo 0,4 % volivcev; pa ste kljub temu imeli legitimiteto, da spregovorite. Zatorej še enkrat, ta predlog – ki mu Poslanska skupina SDS ne nasprotuje, Poslanska skupina SMC pa ima občutek, da mora govoriti 120 minut, in cel dan je namenjen tej razpravi – je torej namenjen enemu samemu; odgovorili ste sami s svojimi razpravami. Hvala.
Hvala lepa. Gospa Kozlovič, izvolite, replika.
Jaz bi samo replicirala. Res je, gospod Logar, narobe sem povedala, ni 0,8 %, ampak 0,3. Hvala.
Replika [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Proceduralno, izvolite, gospod Logar.
Hvala lepa. Prosim, predsedujoči, da zahtevate od poslancev, da ne zlorabljajo številk, kajti to je pa res enostavna računska operacija. To pa ni pravosodje. Poglejte, 817 tisoč je bilo volivcev na teh volitvah. Izračunajte, 6 tisoč 600 deljeno 817 tisoč; ne delite tega s številom volilnih upravičencev. Za vas je volilo 0,5 % volivcev, ki so se udeležili volitev; za gospoda Janša 0,8; za gospoda Horvata 0,4. Če to preračunamo na 1,7; bo tudi vaš odstotek še enkrat manjši, torej bo 0,15. Zato prosim vsaj pri računskih operacijah, vsi imamo kalkulator; vi ga imate, mislim, na HTC telefonu; zelo hitro dostopate do njega. Spoštujte to, da ljudje nismo neumni. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Zorčič, replika.
Jaz bi samo repliciral, bil sem narobe razumljen s strani gospoda Logarja. Razpravljal sem v to smer, da smo prisiljeni v takšno zakonodajo, ker če bi se vsi držali nekih moralnih norm, od posameznikov do strank, takšna zakonodaja sploh ne bi bila potrebna. Tako se je tudi vsem zdelo vse do leta 2015, ko sedaj to zakonodajo sprejemamo. Kar se pa tiče omembe Janeza Janša. Kolega Gorenak je pravzaprav začel s predstavitvijo mnenja poslanske skupine in je govoril samo o njemu in o tistih glasovih. Pozabil je povedati, da je volilni okraj Grosuplje največji v Sloveniji, da se pač tam največ glasov dobi, če imaš določen odstotek. Vi ste sprožili temo glede Janeza Janše.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Anita Koleša, pripravi naj se gospa Jana Jenko. Izvolite, gospa Koleša.
Lepo pozdravljeni, spoštovani gospod podpredsednik, vsi navzoči! Mislim, da imamo pravico poslanci govoriti tako dolgo, dokler lahko. Čisto vseeno je, ali imamo danes na voljo dve uri, ali pol ure, ali kakorkoli že. Mislim, da se ne bomo ustrahovali v tem smislu, da moramo nehati, če nekdo to zahteva. Prav žalostno pa je tudi poslušati, kako nekateri poslanci prav iz petnih žil vlečejo razloge, zakaj ni potrebna sprememba te zakonodaje. Jaz mislim, da je ad personam ali ne ad personam popolnoma razjasnjeno. Sprašujem se samo, ali ne gre za nek strah, da bo zakonodaja onemogočila kandidaturo še kakšni osebi s pomanjkljivo, da rečem milo rečeno, politično kulturo, ki je za določeno stranko pač življenjskega pomena. Mogoče bi morala tole razpravo res začeti tako, kot je rekel Platon, da dobri ljudje pač ne potrebujejo zakonov, da bi delovali odgovorno. Dodal je tudi, da slabi vedno znajo zaobiti zakone. Verjetno smo se tega zelo slabo zavedali, ko smo pripravljali in sprejemali zakonodajo naše mlade države. Pa ne zgolj predpisov, ki zadevajo volitve, ampak je danes dejstvo, da se pogovarjamo tudi sicer o zlorabi dobrih namenov, o neodgovornosti, nepoštenosti, pohlepu in politični vehementnosti ljudi, ki so nas vodili. In posledice teh dejanj politik in politikov oziroma javnih funkcionarjev so znane ter pomenijo očitno zelo veliko razočaranje državljank in državljanov v samostojni Sloveniji, to je dejstvo. Naivno je tudi verjeti, da bi se zaradi neke urejene zakonodaje ljudje osebnostno spreminjali. Še vedno bodo znali in iskali tudi luknje v zakonu; vendar je naša državljanska in pri poslancih tudi politična dolžnost, da ustvarimo pravni red, ki bo v najboljši možni meri omejil vstop v politiko in na javne funkcije ljudem, ki ne ustrezajo nekim etičnim in moralnim merilom. Zakonodaja, ki je v postopku, je povezana z nekimi, rečem lahko, zelo zahtevnimi pravnimi vprašanji, predvsem omejitve pasivne volilne pravice oziroma neizvoljivosti in predčasnega prenehanja mandatov nosilcev javnih funkcij. Se strinjam z vsemi, ki ste previdni in kritični. Gre za ustavno kategorijo in tudi za vprašanje ustavnih oziroma ustavno dopustnih rešitev. Navsezadnje smo se zato poslanci SMC izrekli za temeljito obravnavo, ki se pač začenja z današnjo splošno razpravo. Od začetka postopka do danes smo dejansko dobili že nekatere odgovore na vprašanja, ki smo si jih že sproti zastavljali, odgovorilo je tudi Ustavno sodišče. Naša poslanska skupina nima težav z implementacijo njihovih stališč, kljub pomanjkljivostim neke sodne prakse, ki smo jo pravzaprav pričakovali. Želeli bi si, da bi bila jasna, nedvoumna in bi jo lahko popolnoma brez skrbi sprejemali tudi v vsebino zakonodaje, ki jo danes obravnavamo. Sama sem nekaj več pozornosti pri obravnavi te točke dnevnega reda posvetila volitvam v Državni svet. Nekoliko specifična zakonodaja pač, ker ne govorimo o specialnem zakonu o volitvah, ampak gre pač za spremembe tistih členov Zakona o državnem svetu, ki obravnavajo volitve svetnikov kot nosilcev različnih družbenih interesov. Že sama Ustava določa, da je Državni svet kot zastopstvo interesov različnih družbenih skupin; glede volitev pa napotuje na zakon, to je pač Zakon o državnem svetu. Naj najprej v povezavi z dano prakso spomnim na odločbo Ustavnega sodišča, sprejeto že pred dvema letoma, da za ugotavljanje spornosti mandata državnega svetnika Državni svet nima diskrecijske pravice. Obstoj okoliščin, zapisanih v samem zakonu, so šele podlaga za to, da se mandat svetniku ne potrdi. Zgolj ocena o moralno-etični spornosti ni dovolj, ampak je potrebna zakonska utemeljitev. Zato smo v spremembi 50. člena zakona zapisali ničnost izvolitve svetnika, ki je bil v času od potrditve kandidature do potrditve mandata pravnomočno obsojen na nepogojno kazen zapora, daljšo od šestih mesecev. To ureja 3. člen, ki sedaj določa, da v primeru mandata izvoljenega kandidata za člana Državnega sveta, ki je bil v času od potrditve kandidature do potrditve mandatov v Državnem svetu pravnomočno obsojen na nepogojno kazen zapora, daljšo od šestih mesecev, Državni svet ugotovi, da je bila njegova izvolitev nična; in se mu mandat ne potrdi. Res pa je, da tudi predlagani 3. člen nima posebej opredeljenega sodnega varstva. Zato pripombe glede potrebe po tem ustrezno jasno zapisanem določilu sprejemamo in bomo v nadaljnjih dopolnitvah zapisali enako sodno varstvo, kot je opredeljeno v 4. členu zakona oziroma v 63. členu obstoječega zakona, v katerem so navedeni razlogi za prenehanje mandata in je pritožni organ Ustavno sodišče. Zaradi jasnosti, mislim, da je prav, da to posebej še enkrat pregledamo. Prav tako sprejemamo opozorilo Vlade, da določba drugega odstavka 29. člena Zakona o volitvah v državni zbor ni zapisana na način, da bi se jo dalo smiselno uporabiti v postopku preverjanja vpisa v kazensko evidenco tudi za člane Državnega sveta. Mislim, da je to treba proučiti, njihovo pobudo dejansko sprejeti, da bi dali Državnemu svetu izrecno pooblastilo oziroma pristojni volilni komisiji, da sama preveri podatke o vpisu kandidata za svetnika v kazensko evidenco. Kajti ta informacija, kot veste, spada med občutljive osebne podatke, ki jih lahko komisija uporabi na podlagi izrecnega določila zakona. Glede enakopravnega zastopanja žensk oziroma spolov, kar smo tudi slišali kot neke vrste pobudo za spremembo zakona, je bilo že pojasnjeno, da za Državni zbor velja enako kot za Državni svet oziroma obratno. Vendar pri tem menim, da je prav tako treba še premisliti in morda zaradi jasnosti ponovno zadevo proučiti. Že iz dosedanje razprave je jasno, da smo v določbah o volitvah v Državni svet in o prenehanju mandata svetnikom sledili spremembam osnovnega volilnega zakona, to je Zakona o volitvah v državni zbor. Nujna je namreč poenotenost ključnih elementov zakonodajnih predpisov. Pri Državnem svetu in Državnem zboru gre za dve najpomembnejši vprašanji volilne zakonodaje – omejitev pasivne volilne pravice in predčasno prenehanje mandata nosilcev javnih funkcij. Naš namen pri spremembah in dopolnitvah Zakona o državnem svetu je, da ne nastopi mandata člana Državnega sveta posameznik, ki je s pravnomočno sodbo obsojen na nepogojno kazen zapora, daljšo od šestih mesecev; ne more kandidirati in ne opravljati javne funkcije na državni ravni. Eno leto po prestani, odpuščeni ali zastarani kazni nima pravice biti voljen. Hkrati pa ukinjamo tudi pravico možnosti odločitve, da bi kljub zakonsko določenemu razlogu za odvzem mandata Državni svet odločal drugače. Kakorkoli že, v zadnjih letih je bilo na obravnavanem področju toliko zadreg, da so dodobra zamajale zaupanje državljanov v pravno državo, to je dejstvo; in zaradi tega tudi nekako težko razumemo nenačelno nasprotovanje. Vsekakor pa je obravnavana tematika izjemno kompleksna, v podrobnostih tudi težje razumljiva. Vse to pa ni razlog, ki bi nas odvrnil od nadaljevanja postopka, nikakor ne. K skupnim prizadevanjem za sprejetje dobre zakonodaje nas zavezuje protiustavnost določb sedanjega zakona, družbena stvarnost, nujnost, da te zadeve uredimo. O tem smo danes rekli že marsikatero besedo. Mislim, da bomo to zmogli. Poslanci SMC smo se vsekakor za to odločili oziroma smo odločeni, da vztrajamo. Izjemno pa smo veseli, da smo k spremembi te zakonodaje pritegnili ne samo koalicijskega partnerja, ampak tudi kolege iz dveh opozicijskih strank. In upamo, da nam bo ta zakonodaja dobro uspela. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa mag. Jana Jenko. Pripravi naj se gospod Jernej Vrtovec. Gospa Jenko, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Vsem skupaj prav lep pozdrav! Danes naj bi bila razprava osredotočena predvsem na volilno zakonodajo. No, nekateri res razpravljate o predlaganih zakonih; nekateri pa imate zopet na sporedu ekonomskopropagandni program in razpravljate o točno določeni osebi, ki, mimogrede, še vedno ni pravnomočno oproščena. Pri tem ti razpravljavci pozabljate, koliko zastonjske predvolilne kampanje oziroma medijske pozornosti ste bili deležni pred letom dni; s tem da namerno niste uporabili nekega zakonskega določila, ki bi vse te zadeve vsaj malce omilil. Snovalci volilne zakonodaje si pred več kot dvajsetimi leti niti v sanjah niso predstavljali, da bo v danes obravnavane zakone volilne zakonodaje treba vnesti točno definicijo, kdo lahko uveljavlja svojo pasivno volilno pravico, kdo je lahko voljen. Da bo v zakonih treba točno definirati, kar je vsakemu človeku, ki ima vsaj trohico moralnih in etičnih vrednot, jasno oziroma normalno – to se mi zdi nelogično. Moram poudariti, da velika večina prebivalcev oziroma državljanov Slovenije te vrednote ima. Tukaj izstopajo posamezniki, kar se izkaže predvsem ob vsakokratnih volitvah v Državni zbor in na lokalnem nivoju. Teh vrednot nekateri nimajo. Kandidirajo, čeprav vedo, da ne bi smeli; in s tem dajejo napačen signal oziroma zgled tistim, ki vrednote imajo. In prav zaradi teh posameznikov moramo danes spreminjati to zakonodajo. S tem, ko nekateri blatijo oziroma nimajo moralnih in etičnih vrednot, smo omadeževani vsi, ki opravljamo javne funkcije na lokalnih in na državni ravni. Zakoni so abstraktni pravni akti, ki ne morejo zajeti vseh verjetnih in neverjetnih vsakodnevnih situacij, v katerih se znajdemo. Zato je še toliko bolj pomembno, da vsi, prav vsi ravnamo etično. Žalostna sem, da smo pristali na točki, ko mora zakon določati ta merila, te norme, ki so vsakomur normalnemu jasne. Hkrati pa sem tudi vesela, da bomo s sprejetjem spremembe te zakonodaje ustavili neprimerno početje posameznikov. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Tanko, proceduralno, polemika? Replika.
Spoštovani gospod podpredsednik!
Proceduralno.
Lepo bi vas prosil, da v primerih, ko poslanci trosijo neumnosti, jih na to opozorite in jim poveste, da nekateri tęrmini pač ne obstajajo. Lahko bi povedali vaši poslanski kolegici, da je Ustavno sodišče sodbo Vrhovnega sodišča zavrglo, da ni Janez Janša ta hip v nobenem postopku, kar zadeva mandat in ostale stvari. Da niti pravnomočne sodbe ni več. Ko govorijo vaši kolegi poslanci o volilni zakonodaji, bi bilo morda dobro, da bi se sklicevali pri argumentaciji na realna dejstva; ne pa da bi uporabljali, ne vem, stvari, pojme in imena, ki niso za to primerna, ker ne obstajajo te stvari. To možnost imate. Predlagam vam, da jo uporabite, ker Poslovnik določa, da se govori o stvari; in povejte to svojim poslancem. Hvala lepa.
Hvala lepa. Proceduralno, gospod Jani Möderndorfer.
Še ena od mnogih taktičnih zlorab Poslovnika – s proceduralnim vstopom v razpravo, kjer naredi drugi korak, ki je bolj nevaren. Prosim, podpredsednik, če nas zaščitite – poslance, vse skupaj – pred kolegom Tankom, ker nas kar naprej zmerja, da govorimo neumnosti. Kaj pa je za vas centimeter, ko boste lahko merili to neumnost? Ker če bom jaz uporabil svoj centimeter za vas, rajši ne nadaljujem stavka. In tisto, kar je zelo pomembno, je, da poskušate, podpredsednik, preprečiti zlorabo Poslovnika, na katerega se tako rad sklicuje in govori, da ga zna malodane že na pamet. In je postal že edini razlagalec te knjižice, edini.
Hvala lepa. Jaz brez dvoma danes ne bom, pa tudi sicer, poslancem dajal, kaj lahko govorijo in kaj ne. Enkrat sem to naredil, pa me je gospod Tanko zavrnil. To je bilo na prvi seji, ki sem jo vodil. To me je izučilo. Poslanci pač poveste, kar veste in znate. Na tej točki jaz, gospod Tanko, ne bi. Gospod Jožef Horvat, proceduralno? Aha, sta zamenjala s kolegom Vrtovcem. Izvolite, gospod Jožef Horvat, imate besedo.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani kolegice in kolegi! Na nek način ni možno nasprotovati temu paketu volilne zakonodaje; seveda bo ta paket, predvsem imam v mislih Zakon o volitvah v državni zbor, deloval ob nekaterih predpostavkah. Katere pa so te predpostavke? Prva je gotovo ta, da bomo imeli dobro delujoč pravosodni sistem. Predlagatelji predlagajo, berem 2. člen dopolnitve tega zakona: Ne glede na določbo iz prvega odstavka tega člena pravice biti voljen nima posameznik, če je pravnomočno obsojen na nepogojno kazen zapora za kaznivo dejanje, ki se preganja po uradni dolžnosti. Vemo, katera je inštitucija, ki da državljanu nalepko pravnomočno obsojen. Ta inštitucija mora biti kredibilna, mora biti zaupanja vredna. Kakšen je danes, kolegice in kolegi, pravosodni sistem v naši Republiki Sloveniji? Ali je zaupanja vreden? Sami si odgovorimo na to vprašanje. Poznam nekaj sodnic in sodnikov, ki delajo z dvestoprocentno normo, več kot odlični so. Nočem pa poznati tistih, ki prispevajo k sodnim zaostankom. In mene tudi zanima – in bo najbrž še veliko priložnosti v drugi obravnavi, da bodo predlagatelji vsem, ne samo nam, tudi slovenski javnosti pojasnili, kako si predstavljajo delovanje kazenskih evidenc. Ali so te danes idealne ali niso idealne? Ali so ažurne ali niso ažurne? Ali bodo takrat, ko bo zakon veljal, ažurne na dan volitev oziroma na dan, recimo, vlaganja kandidacijskih list? Kdo bo to preverjal in tako naprej? Nimam nič proti, da tukaj piše, da pač tisti, ki je pravnomočno obsojen na nepogojno kazen zapora za kaznivo dejanje, ki se preganja po uradni dolžnosti, enostavno ne more biti voljen. Ampak ti predpogoji morajo biti na nek način idealno izpolnjeni, potem bo ta zakon deloval tako, torej Zakon o volitvah v državni zbor, kot si najbrž mi vsi želimo. In spet spomnim, kot že velikokrat, konec leta 2012 smo bili poslanci in velik del vlade na Brdu pri Kranju skupaj na Vrhu slovenskega gospodarstva. Kakšnih 500 direktorjev je bilo tam prisotnih, in so pred nas, torej pred politiko, postavili štiri zahteve. Prva zahteva je bila pravna država. Zanimivo. Bi človek pričakoval, da bodo v tistem času, torej konec leta 2012 gospodarstveniki zahtevali odpravo kreditnega krča in boljše servisiranje gospodarstva s strani državnih bank. Ne, to je bilo na tretjem ali četrtem mestu. Zahtevali so pravno državo. Poglejmo naše domače statistike in evropske statistike o slovenskem pravosodju. Gospe in gospodje, na žalost in mi je zelo žal – ampak niso nam v ponos. In najprej bi tukaj morali narediti prve korake za izboljšavo, da bi potem bili predpogoji za izvajanje ali delovanje Zakona o volitvah v državni zbor izpolnjeni. Najprej moramo imeti temelje; in to dobre, takšne, ki jih tudi deveta stopnja po Richterju ne zruši. Močne temelje moramo imeti in potem šele lahko gradimo našo stavbo, ki ji rečemo volilna zakonodaja. Tukaj so naši oziroma moji pomisleki. Verjamem, da bomo v drugi obravnavi dobili neka pojasnila tudi v zvezi s tem s strani predlagateljev oziroma s strani Vlade. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Jani Möderndorfer, predlagatelj.
Še enkrat. V dopoldanskem času sem že enkrat razpravljal in pojasnjeval točno ta del, o katerem je spoštovani poslanec govoril. Gre o praktičnosti tega preverjanja, ali je nekdo kaznovan ali ni, ko gremo na volitve. Vsi vemo, kaj se takrat dogaja, gre za maso podatkov, količinsko ogromno. Takrat so volilne komisije dobesedno zasute z delom in ker so roki zelo jasni, kar se tiče volilnih opravil, je več kot jasno, da mora biti sistem izdelan tako, da je brezhiben, da teče in da ne predstavlja nikakršnih tehničnih ali drugih ovir, zaradi česar bi kasneje lahko volitve prišle pod vprašaj. Zato smo na začetku, ko smo se pripravljali na to zakonodajo, razpravljali o različnih pristopih. Naprej je bila ideja o tem, da bi vsak volivec prinesel potrdilo o nekaznovanosti – absurd, totalni. Veste sami, kaj to pomeni, toliko in toliko, tisoč ljudi bi moralo iti na upravne enote oziroma pri Ministrstvu za pravosodje zahtevati potrdila o nekaznovanosti. Druga stvar je bila, da bi poslanci, se opravičujem, vsi kandidati in kandidatke na volitvah dali izjavo o nekaznovanosti samo s podpisom, ki bi jo priložili; in bi ta kasneje v postopku, če bi se izkazalo, bila že avtomatično, češ da v resnici ni dal pravih podatkov. Vendar tudi to ni najboljša rešitev, zato smo se takrat pogovarjali in zdaj še enkrat ponavljam. Na Ministrstvu za pravosodje so nam povedali, da obstaja že danes elektronski dostop do tovrstnih podatkov. Je pa res, da volilna komisija, ko dobi podatke od političnih strank, list, samostojnih kandidatov in kandidatk v roku, predloži z vsemi potrebnimi obrazci, da kandidirajo v nekem določenem postopku, mora najprej te podatke preveriti z imenom in priimkom, če gre za istovetnost osebe, ki kandidira. Vi vsi poznate in veste, da dostikrat zavrne določene podatke, ker ljudje niti ne vedo točno, kako se pišejo oziroma pozabijo, da imajo dvoje imen, ker jih nikoli ne uporabljajo; ali jih namesto Peter kličejo Pero in podobne stvari, bom rekel zelo banalne zadeve. Zraven tega bi takrat, ko se tako ali tako vsi podatki že zdaj na vsakih volitvah vnašajo v sistem in preverjajo, bi zraven bili podatki iz tega registra, ali gre za osebo, ki je kaznovana oziroma je v register vpisana, da je pravnomočno obsojena, ali karkoli pač že. In zato to ne bi predstavljalo nobenega tehničnega problema, kajti oseba bi bila takoj obveščena, da ne izpolnjuje pogojev; le-ta pa, če bi vedela, da temu res ni tako, bi se – kot že danes – lahko pritožila. V roku, kot je zapisano v zakonu, mora takoj odločiti, preveriti in pregledati, ali gre za točne podatke. Kadar gre za računalniški sistem, verjamem, da so te evidence bistveno bolj natančne in točne kot takrat, kadar se zadeve vodijo ročno. Ampak ne glede na to, tudi takrat obstaja možnost napake in zato bi v tem roku bilo to vse izvedljivo in bi se dalo popraviti. Mislim, da živimo v času, ko lahko preverjamo vse, od vozniške do česarkoli. Noro je razmišljati o tem, da mora državljan nekaj državi dokazovati, ampak mora država biti tista, ki preko elektronskega sistema, katerega ima že danes na razpolago, praktično postreže s podatkom; in bi bilo to popolnoma izvedljivo. Danes nam na Ministrstvu za pravosodje trdijo, da je to izvedljivo.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Marko Ferluga, pripravi naj se mag. Branko Grims. Gospod Ferluga, izvolite.
Hvala za besedo. Razpravo bi začel s tem, da imamo malo samokritičnost in premajhno politično higieno. S tem je naša politična kultura lahko tudi omajana na takšen ali drugačen način. Pri teh spremembah zakonov pa vidim predvsem dva namena, in sicer prvi namen je povrnitev vidika zaupanja v nosilce javnih funkcij. Drugi pa je zaostritev pogojev za kandidiranje, ker so eksplicitno in nedvoumno opredeljeni. Jasno je, da gre pri tej spremembi zakonodaje tudi za še nekaj drugih točk, kot so predčasno prenehanje funkcij, vprašanje neizvoljivosti in vprašanje odpoklica nosilcev javnih funkcij, ali so to poslanci ali župani. Tukaj je zelo dobro povedati eno zadevo, da smo Slovenci radi normirani, regulirani. In če nimamo tega napisanega, se obnašamo, kot da tega ni in ne poznamo, kaj je prav in kaj je narobe. Vsaj toliko jaz vidim tole zadevo. Namesto da bi spoznali to običajno, nenapisano in samoumevno pravilo nekega etičnega in profesionalnega ravnanja, moramo mi to še zakonsko dodatno opredeliti, okvalificirati. In šele potem, ko je regulirano, nam je jasno znano, čeprav je med ljudmi že znano, kaj je prav in kaj je narobe. Škoda je edino ta, da moramo porabiti toliko časa in toliko energije, da uzakonimo neka, bom rekel, naravna stanja, ki so vsakemu običajnemu povprečnemu človeku jasna – kaj je prav in kaj je narobe. Veseli me, da tukaj kar velik del državnega zbora vidi v tem neko pozitivno stran in da gre tudi v nek konsenz. Če sem razumel tudi kolege pri SDS, so tudi za to, da se to nekako opredeli; in da nam je vsem jasno, kako, kaj in čemu gre pri tej zakonodaji, da ni cilj nek partikularni interes, ampak da gre za neko širšo zadevo; in da nam je končno enkrat vsem jasno, kaj je prav in kaj je narobe. To želimo doseči s tem. Tu tudi vidim en korak naprej, napredek, da resnično dvignemo nivo naše politične kulture, ne samo znotraj državnega zbora, ampak tudi širše; in da pokažemo, da si dejansko tudi mi želimo imeti razčiščene pojme, kdo sodi sem, kdo ne sodi sem; in da je to opredeljeno, če že mora biti zakonsko opredeljeno. Drugače pa je jasno, da so te stvari precej spolitizirane. Na našo stranko se pripenja etiketa moralne in etične drže, tako da bom rekel, da je to vse skupaj en skupek takih zadev, ki dejansko niso produktivne. Dejstvo je, da jih moramo sprejeti in da moramo nekako normirati te zadeve, če nam hoče biti vsem to jasno, na žalost. Toliko z moje strani. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Branko Grims, pripravi naj se dr. Jasna Murgel. Izvolite, mag. Grims.
Spoštovani kolegice in kolegi, vsem prav lep pozdrav! Pred mnogo leti je bila luštna risanka Pojoča travica, ki je pokazala, kdo je lagal in kdo ni. In če bi danes bila ta pojoča travica tule v parlamentu, fant, bi imela veliko dela. Recimo, če začnemo, kot vedno, na najvišjem nivoju. Dr. Brglez je kot predsednik Državnega zbora takrat – ko ste protipravno jemali mandat gospodu Janezu Janši, na kar sem vas opozoril, in očitno protiustavno glasovali vsi po vrsti in govorili točno nasprotno kot danes – rekel, da bo on prevzel politično odgovornost, če se bo ugotovilo, da je s tem res kaj narobe. Ampak vidite, pojoča travica bi imela veliko dela. Danes dr. Brglez molči kot grob oziroma še huje; včeraj je dal neko izjavo, da ko smo poslali pismo, da bi vsaj popravili tisto, kar se še popraviti da, se pravi storjeno krivico, ne samo tistim tukaj, kot se morda napačno sklepa, ampak volivkam in volivcem, ki so šli na nelegitimne volitve, ki so tudi legalno bile zdaj vprašljive, kot se vidi iz te sodbe Ustavnega sodišča. Pa je dr. Brglez rekel: "Poglejte jih, ko ločujejo znova to državo ter državljanke in državljane." Pa ne me zafrkavati, no! Ločuje jih tisti, ki krši Ustavo, gospe in gospodje. Kršil jo je pa gospod Brglez pa vsa kompanija, ki je glasovala z njim. Pika. Ko gremo naprej s pojočo travico, bi bilo zelo zanimivo poslušati tiste, ki ste rekli: "Ja, tu je treba upoštevati pravosodje." Ja, veste, če bi mi imeli pravosodje, ki bi bilo evropsko primerljivo; pa vemo, da ga nimamo. Ne samo, da to vi vsi veste in mi vsi vemo, razen kdor se pač spreneveda in trdi drugače; ampak na to nas opozarja že cela Evropska unija, s svojimi ključnimi institucijami vred, ki opozarjajo, da je neevropsko delujoče pravosodje ključen slovenski razvojni problem. Pika. In potem reči, da se je treba slepo zanašati na to pravosodje, je seveda kratkovidnost ali politična preračunljivost. Kaj to v praksi pomeni? Zdaj je imelo vsaj Ustavno sodišče možnost, da je neko storjeno krivico protipravno odvzetega mandata popravilo in vrnilo začasno tisti mandat. Potem se je izkazalo, da je bil itak proces lažiran, da je bil protipraven, da je bil razveljavljen v celoti; in torej vsaj rešilo, kar se je rešiti dalo. Po tem, kar predlagate vi, se seveda tega ne bi več dalo narediti. Zanimivo, kajne. To se pravi, če je bila do zdaj uporabljena zloraba institucij za političen obračun z nekom iz opozicije, bo po novem to še institucionalizirano, tako da se slučajno ne bi dalo še česa rešiti, če bi kdo poskušal kaj rešiti. Ker če bi taka ureditev, kot jo zdaj predlagate, veljala že za nazaj, potem se vsega tega, kar se je zgodilo, ne bi več dalo popraviti. Zdaj se da popraviti, razen seveda če se noče; kot recimo pravi gospod Brglez, da niti slučajno noče, še najmanj pa hoče, slišati kaj o kakšni svoji odgovornosti, na katero se je tako vehementno skliceval. Saj veste, da so tisti, ki jim gospod Brglez pripada, zmagali na volitvah s priseganjem na odgovornost, politično etiko in moralo. Krasno, super, moram reči! On je pa že posebnež s to svojo gesto, ko govori, kdo ločuje zdaj; ko ponudi roko in reče, dajmo popraviti, kar se še popraviti da, on pa temu nasprotuje. Super! Če že gledamo te stvari, je treba reči, da se da te stvari tudi tako urediti, kot jih predlagate; vendar potem je treba začeti pri začetku. Začetek pa je, gospe in gospodje, pri slovenskem pravosodju. Treba je vzpostaviti razmere v tej državi, da se nobene od institucij ne bo več dalo politično zlorabljati. Če pa tega ne nameravate storiti, potem je pač treba pustiti možnost, da vsaj tisti, ki še premore toliko znanja, etike, odgovornosti ter zavezanosti Ustavi in ustavnim vrednotam – ne samo Slovenije, ampak celotne Evropske unije –, poseže v to. V tem primeru je to Ustavno sodišče. In dovoliti, da gre nekdo, ne glede na morebitne politične poskuse igric in obračunavanj z njim, še vedno lahko na volitve. Kajti kaj je poanta cele zgodbe? Poanta cele zgodbe je, ko se govori, da je nekdo v paniki – če je kdo v paniki, je samo tranzicijska levica v Sloveniji, ker se je izkazala kot opravilno nesposobna. Tista, ki vodi državo iz ene katastrofe v še večjo katastrofo. In edini, ki so jo uspešno vodili, so bili v koaliciji na čelu s SDS, pod vodstvom Janeza Janše v mandatu 2004–2008. Takrat je pa imela Slovenija nadpovprečen razvoj. In zato mu je treba z vsemi sredstvi preprečiti, da bi ponovno prišel na oblast, da ne bi ljudje slučajno tega opazili. To je problem. Ampak to, gospe in gospodje, nima z demokracijo nobene zveze. Ima pa zelo veliko z zlorabo institucij in z zlorabo prava. O tem razmišljajte, ko zagovarjate to, kar ste predlagali.
Hvala lepa. Predlagatelj, izvolite, gospod Jani Möderndorfer.
Zdaj smo od predhodnika slišali marsikaj, samo konkretnih predlogov za ta paket volilne zakonodaje ne. Slišali smo besede, kot so montiran proces, potem razna pojoča travica. Verjamem, da ima lepe spomine na otroštvo, pa vendar je to bolj njegova osebna stvar. Bistvo vsega tega je, da paradoks nastane takrat, kadar tisti, ki bi se moral opravičiti recimo za izbrisane, ki jih je več 10 tisoč in koliko škode je naredil državi, tudi finančne, zdaj pričakuje opravičilo od drugih. To je svojevrstni paradoks, ki ga večkrat slišimo iz one strani. Tudi nespodobno je, veste, gospod Grims, da to pričakujete; glede na to, da bi se vaša stranka mogla, ker je marsikdaj zelo resno zagovarjala stvari, za katere nam ni v tej državi v čast; pa so to sodišča razsodila, ne samo Ustavno sodišče, ampak Evropsko sodišče za človekove pravice. Predlagam vam, da se aktivno vklopite v samo razpravo, kar se tiče paketa zakonodaje; pa malo manj politizirajte, pa bo veliko bolje.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Jasna Murgel, pripravi naj se dr. Matej Tašner Vatovec. Izvolite, dr. Murgel.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Zakaj smo se odločili za spremembo zakonodaje? Naj poudarim, ne gre za predlog spremembe paketa zakonodaje ad personam, ampak gre za spremembo zakonodaje ad rem. Torej želimo že enkrat urediti to zadevo in ne glede na enega človeka, ne bom niti omenjala tega imena več. Zakaj? Ker je očitno, da je treba zadevo urediti. Bila sta že dva predloga ureditve te zadeve v Državnem zboru, ki nista bila sprejeta; in sicer 2013 smo že imeli predlog prvopodpisanega Riharda Branislja in potem predlog ZaAB, ki pač ni bil sprejet. In zdaj tale. Očitno je tudi glede na odločbe Ustavnega sodišča, ki zadevajo to tematiko, da je treba to materijo urediti, predvsem kar zadeva kandidiranje na volitvah v Državni zbor – kdo, na kakšen način je lahko in ali je sploh lahko omejena pasivna volilna pravica. V Stranki modernega centra še vedno stojimo na stališču, da nekdo, ki je obsojen na kaznivo dejanje, ne sme opravljati pomembnejše javne funkcije, torej tudi ne funkcije poslanca v Državnem zboru in ostalih funkcij, ki jih obravnavamo. Sicer bi lahko glede na stališče Ustavnega sodišča, ki zdaj velja, in če teh zakonov, ki urejajo volitve v Državni zbor in ostale zakone, ne bi spremenili, recimo zaporniki na Dobu ustanovili stranko Dob – ter kandidirajo na volitvah. Zdaj jim to po odločbi Ustavnega sodišča nihče ne preprečuje. To je seveda skregano z zdravo pametjo. Ja, meni res to ni smešno, ampak to je zdaj možno. Menim, da ta država ne more in ne sme biti ujetnik obsojenec, saj tisti, ki pač nismo obsojeni, nismo obsojeni in ne moremo biti ujetnik tega. Sprašujem vas, ali res želimo takšno volilno zakonodajo? Ne, ne želimo je. Ne, ne želimo je. Zato smo tudi predlagali paket zakonov skupaj z ostalimi strankami, ker želimo to zadevo urediti. Pomembno je predvsem to, da zakonodaja ne bo in tudi ne sme veljati za nazaj, ne sme imeti retroaktivnega učinka; to je ustavna norma in bo seveda veljala za naslednje redne volitve. Pomembno je še nekaj. Pomembno je, da pri Zakonu o poslancih, novemu, o katerem bomo razpravljali, predlagamo, da se odpravi, kar je nujna neustavnost, da oseba, ki ji mandat poslanca preneha, ima ustrezno sodno varstvo. S tem se bo odpravila, če bo zakon sprejet, pravna praznina, ker je tako Ustavno sodišče naložilo. O predlogu, ki je predmet tega Zakona o poslancih, bo Ustavno sodišče odločalo v kratkem roku. Obveznost imamo, ki nam jo je naložilo Ustavno sodišče, da neustavnost odpravimo. Več kot potrebno je urediti to področje; kar pa zahteva nadgraditev, ki jo predlaga SDS. Me zanima, eno vprašanje bi imela, kdo pa bo ugotavljal in na kakšen način se bo ugotavljalo, kdo pa je bil sodelavec varnostno-obveščevalnih služb. Ali bomo imeli kakšno novo kaznivo dejanje na tem področju? In kdo bo to? Če je to kaznivo dejanje, prosim lepo. Če je to kaznivo dejanje, je zadeva urejena, potem bo to ugotovilo sodišče. Če pa ni, kdo bo ugotavljali; ali bomo mi tukaj? Ali bo gospod kolega Vinko Gorenak ugotavljal, kdo je? Če sem lahko nekoliko hudomušna, v razpravi na odboru se je tudi postavilo vprašanje, zakaj pa potem, če smo tako arbitrarni pa določamo nove pogoje, potem pa razširimo na tuje sodelavce tujih obveščevalnih služb. Povejte mi, ali imamo kaznivo dejanje, ki določa sodelovanje v obveščevalnih službah. Če ga imamo, lepo – to je pokrito že z ureditvijo, ki jo predlagamo. Nadalje, težave s pravosodjem. Predlagam, da raje kot da blatimo nekatere osebe neposredno, tudi iz celotnega pravosodja, in da ne sklepamo na podlagi enega samega primera oziroma primerov, ki se nanašajo na politike; lahko pogledamo statistiko kazenskih sodišč, da pogledamo, koliko imajo potrjenih sodb, koliko sodb okrajnih sodišč recimo je bilo razveljavljenih na višji stopnji, koliko sodb vrhovnih sodišč je bilo razveljavljenih na Ustavnem sodišču, v kazenskih zadevah. Ugotovili bomo, da je velika večina zadev potrjenih. Izvolite, poglejte si statistiko, slovenska sodišča imajo večino zadev potrjenih. Poglejte si statistiko. Jaz bi predlagala in ugotavljam pač to, kar vedno ugotavljam, da je nesprejemljivo blatenje sodišč in zbujanje suma v njihovo zakonito delo zgolj zaradi nekaj zadev, ki so pač bile spolitizirane. Vedno ponavljam, ja, v pravosodju je marsikaj narobe, marsikaj je treba popraviti; ampak ne smemo tega izkoriščati za to, da bomo vzbujali sum v to, da pravosodje absolutno ne deluje in da mu zdaj sploh ne moremo verjetni, v nobenem primeru. Če bo ugotovilo, da je podana kazenska odgovornost, da je to zdaj sploh dvomljivo, ali je lahko to podlaga za to, da ugotovimo, da nekdo ne more kandidirati na volitvah. S tem, spoštovani kolegice in kolegi, izpodbijamo verodostojnost celotne veje oblasti, ene veje oblasti, na kateri stoji naša država. In če izpodbijamo eno vejo, izpodbijamo celotno državo. Ne morem, da tega ne bi povedala, in bom vedno znova na to opozarjala, ker menim, da je to nujno potrebno, da se tega moramo zavedati. Zato bomo v stranki SMC sledili temu predlogu, potrdili predloge teh zakonov, ki so pred nami, zaupali bomo sodiščem, da bodo izrekla, če bodo pravnomočno obsodila nekoga na kaznivo dejanje, če bodo izrekla kazen; in bomo potem ugotovili, da takšna oseba ne more kandidirati na volitvah; oziroma če bodo izpolnjeni pogoji Zakona o poslancih, da več ne more biti poslanec. Te zakone bom sama podprla. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Gorenak, ne morem vam dati replike, ker niste razpravljali. Jaz sem vam prej dovolil, ker ste imeli neko pojasnilo, ki se mi je zdelo dosti vmesno; zdaj pa prosim, če počakate na razpravo, lepo prosim. Dobro. Besedo ima dr. Matej Tašner Vatovec, pripravi naj se gospod Jan Škobrne.
Hvala, gospod podpredsednik. Dobrih šest ur te razprave je bilo na nek način v nekem prerekanju, ali gre za paket volilne zakonodaje, ki se ukvarja z enim človekom, z rešitvijo enega primera; ali gre za neko bolj sistemsko rešitev, kot se zadnje čase rado pove. Mislim, da to tudi izvira iz nekega manjšega narcizma tistih, ki nasprotujejo temu paketu predlogov. Mislim, da se svet ne vrti zgolj okoli tega človeka; dajmo iti dalje in dejansko razpravljati tudi o tem, kaj prinaša ta paket zakonodaje. Jasno je, ker imamo to razpravo, da so ti zakoni sicer sedaj že tretjič vloženi v tem mandatu v zakonodajni postopek, da imamo neko težavo. In ta težava je jasno vidna ne samo v primeru tega enega poslanca, ampak je vidna s številnimi odločbami KPK, ki jasno kaže na to, da so javni funkcionarji na zelo nezavidljivem položaju, kar se tiče njihove moralne integritete; in da imamo tudi neko čisto pravno-upravno luknjo, ki ne omogoča, da bi se spopadali s takimi zadevami. Imamo cel kup plagiatov, ki so se zvrstili skozi ta državni zbor in druge javne institucije, ki mečejo slabo senco na delo teh institucij. In tudi v teh primerih smo videli, da ti posamezniki niso sposobni ali ne premorejo dovolj samokritike, da bi preprosto iz te svoje funkcije, do katerih so prišli s takimi plagiati ali pa kljub njihovim koruptivnim dejanjem, odstopili in odšli nekam drugam. Zato imamo tu delček rešitve, delček te rešitve je v teh predlogih. Predvsem ciljam na to možnost, da pravnomočno obsojeni ne morejo kandidirati. Mislim, da bi to moralo biti sedaj že zdravorazumsko, kot smo že slišali danes, ampak ni, seveda ni. Jaz sicer tudi nasprotujem temu, da bi zakonodaja bila zelo specifična in določala vsako potankost človekovega življenja, ampak očitno drugače v tem trenutku ne gre. Moramo uzakoniti tudi to, da bomo prevzgojili te ali bodoče rodove javnih funkcionarjev v to, da do takih primerov ne bo prišlo. V tej točki, mislim, da ne moremo govoriti, da je to nek unikum ali ne vem kaj. Imamo cel kup držav članic Evropske unije, če naj to velja kot neka legitimiteta, ki poznajo podobne ureditve – Nemčija, Francija, Nizozemska, Združeno kraljestvo, baltske države pa še druge. Mislim, da tu ni nobene hude grožnje ne demokraciji, ne ustavnosti, ne čemur koli; pač gre za to, da nekdo, ki je neka koruptivna oseba ali ki je zagrešila kakršnokoli drugo kaznivo dejanje, ne more biti nek predstavnik ljudstva, ki bi enakopravno razsojal o tem, kako se bo država vodila. Če malo karikiram ali če mogoče malo cinično dodam, je to tudi en delež prebivalcev, se pravi tisti, ki so zaporniki; ampak mislim, da ni to cilj demokratičnosti, ki ga zasledujemo v tej instituciji. Skratka, iz tega sledi, da so spremembe potrebne. Mislim, da je to jasno. Spremembe so potrebne, ampak gotovo ne na tak hiter način. Jaz tu vseeno apeliram, da se pri tem zakonodajnem postopku, sploh glede tega paketa zakonov, malo upočasnimo, da resno premislimo. Mislim, da se ne mudi. Mogoče, če koga skrbijo predčasne volitve, ne bo to tako kmalu. Vzemimo si čas, dajmo pomembne deležnike oziroma naj tisti, ki lahko soustvarjajo ta paket zakonov, tudi sodelujejo pri tem; in malo počakamo. Gre za zelo pomembne zakone, za zakone, ki urejajo bistvene stvari; in jih moramo tudi temeljito premisliti. Zaradi tega smo v Združeni levici sicer podprli te zakone, ampak nismo dali podpisov pod njih, ker se je izkazalo, da je še veliko pomanjkljivosti na tej točki. Videli smo komentarje Zakonodajno-pravne službe, dobili smo tudi odločbo Ustavnega sodišča prejšnji teden. Mislim, da moramo zelo tehtno pristopiti k tej stvari in v drugem branju zelo natančno upoštevati in tudi z amandmaji implementirati vse te vidike, ki so bili že sedaj izpostavljeni. Še prav posebej rad bi opozoril na to določbo, ki pravi, da bo začel zakon veljati za naslednje redne volitve. Zadnje redne volitve so bile v Sloveniji leta 2008, se pravi pred sedmimi leti. Mogoče bi to popravili tudi na izredne, se pravi "za prve naslednje volitve", ker mogoče pa vseeno ne bo politična stabilnost še tako hitro nastopila. Gotovo to ne bo oziroma ne bi smela biti zadnja od sprememb volilne zakonodaje. Prav gotovo bomo kaj kmalu morali tudi razmišljati o spremembi ali popravkih volilnega sistema, o uvedbi e-volitev, o možnosti uvedbe instituta participativnega proračuna na lokalni ravni. Zato dajmo že v tem trenutku narediti neko dobro podlago za nadaljnje spremembe, ki se bodo morda zgodile tudi v enem zakonu, ki bi pokrival vse vrste volitev. Mislim, da je treba v tem trenutku v prvi obravnavi te zakone podpreti, jim dati zeleno luč, ker preprosto mislim, da se je izkazalo, da so potrebni, da jih potrebujemo in da lahko že danes oziroma v tem mandatu – oziroma upam, da jeseni – pridemo do neke rešitve, ki bo to najbolj nevralgično točko, ki se je izkazala v trenutnem sklicu, in s to zadevo, ki pravzaprav deloma tudi ovira delo Državnega zbora, razrešila in potem bomo lahko šli dalje na pomembnejše teme. Hvala.
Besedo ima predstavnik predlagatelja gospod Jani Möderndorfer. Pripravita naj se gospod Jan Škoberne in gospa Eva Irgl.
Hvala lepa, predsednik. Saj bom kratek, ampak zaradi zapisnika, ker potem kasneje nekateri zelo radi izkoriščajo in se potem sklicujejo drug na drugega, pa kdo je kaj rekel, pa kdo ni. Paket ni bil trikrat v obravnavi, samo dvakrat. Verjetno pa je malce zmede zaradi tega, ker je bil enkrat Zakon o Vladi obravnavan v mesecu avgustu, pa je padel. Potem smo mi šli 30. 4. 2015, pardon, se opravičujem, 7. 11. 2014 s paketom, ki pa je bil pred kratkim ponovno vložen – 30. 4. 2015, da smo lahko razširili določene člene in popravke. In to je vsa zgodba, druge zgodbe ni. Ne vem, kje ste dobili tretjo obravnavo. Ne jemljem tega kot zlonamerno, ampak bolj kot opozorilo, ker bo že jutri kakšen novinar napisal, da je to bila že tretja obravnava. Hvala lepa.
Gospa Eva Irgl, izvolite.
Najlepša hvala za besedo. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Današnja razprava – že od 9. ure jo spremljam v dvorani – je pokazala eno bistveno zadevo, o kateri govorimo že ves čas od začetka, ko smo prestopili ta prag po predčasnih volitvah. In to je, da se dela vse v smeri, da se s političnega prizorišča eliminira eno samo osebo, to je oseba Janeza Janše. To v koaliciji vedno znova dokazujete. Če sem na začetku še, bom rekla, bolj naivno verjela v dobronamernost marsikaterega predloga, ki je prišel s te strani, pa danes zlasti po razpravi kolega Matića lahko rečem, da temu zagotovo ni tako. Gospod Matić si je v svoji razpravi dovolil nedopustne klevete, ki so mene osebno prizadele, pa tudi ostale kolege poslance in poslanke. In želim, kot je povedal tudi že vodja poslanske skupine prej v proceduralnem predlogu, pa ga gospa podpredsednica ni želela upoštevati, da se kolega Matić opraviči. In drugič, da za svoje klevete, ki jih je izrekel v svojem bralnem dvajsetminutnem nastopu, predloži dokaze, ker sicer je težko resnicoljubno in iskreno delati v takšnem prostoru, če nekateri lahko izrekajo, kar jim pade na pamet. Tega se pač ne počne. Koalicija skupaj z Zavezništvom Alenke Bratušek in Združeno levico večino mandata ne dela nič drugega kot samo to, da se ukvarja z mandatom Janeza Janše. Nato ste mu ga celo uspeli odvzeti, ste tako glasovali, seveda pa politične odgovornosti ne prevzame nihče, pa čeprav vam je Ustavno sodišče samo povedalo, da ste ravnali protiustavno. In tu vas resno sprašujem, ali boste – zlasti glavni akterji, od predsednika Državnega zbora, predsednika Mandatno-volilne komisije in ostali, ki ste krojili usodo tega mandata v Državnem zboru, – sprejeli politično odgovornost za vse, kar ste storili. To bi bilo politično odgovorno, korektno in predstavlja tudi tiste višje etične, politične standarde, o katerih vi govorite in zaradi katerih ste pravzaprav prišli na oblast in dobili tako veliko število glasov, kot jih imate v obliki poslanskih sedežev v Stranki modernega centra. Dejstvo je, tudi če se nekateri norčujejo iz tega, Janez Janša je na volitvah dobil najvišje število glasov. Temu ne more nihče oporekati in to tudi pomeni, da mu ljudje zaupajo in da verjamejo, da bo delal v njihovo in za njihovo dobro. To je nedvomno že večkrat dokazal, tudi kot dvakratni predsednik Vlade. Izjemno veliko dobrih projektov je bilo narejenih, zlasti v obdobju 2004–2008, pa čeprav se tega Janezu Janši nikoli ne prizna. Se pa ga veliko blati, se kleveta, s tem se kleveta tudi Slovensko demokratsko stranko in nas osebno, tudi mene osebno – in tega si ne dovolim več. Želim, da ljudje, ki takšne stvari izrekajo, potem tudi vedo, da morajo za takšna izrekanja prevzeti odgovornost in da morajo za takšna ravnanja, se pravi za nespametne odločitve, za protiustavne odločitve odgovarjati. To je edino pravilno. In še enkrat naj poudarim, v SDS ne nasprotujemo paketu zakonov, ki ste jih vložili v Državni zbor. Upam, da v koaliciji ne nasprotujete tudi tistemu delu, ki nadgrajuje to volilno zakonodajo, ki ste jo vi vložili; to pa je, da v Državni zbor ne morejo kandidirati posamezniki, ki so prej delovali v Službi državne varnosti oziroma Udbi, se pravi tajni politični policiji. To je nekaj povsem normalnega drugod po svetu. Popolno normalno. Ampak pri nas tega žal še nismo uspeli zagotoviti in doseči. Dejstvo je, da so ti posamezniki v prejšnjem sistemu grobo kršili človekove pravice in temeljne svoboščine, vplivali so na ljudi na vseh mogočih nivojih. Danes pa govorijo o demokraciji, celo vodijo seje Državnega zbora. Celo vodijo seje Državnega zbora posamezniki, ki so delovali v teh institucijah! Ampak to vas pa ne zanima, pa čeprav gre za neke ne samo etične standarde, ampak tudi za evropske standarde, ki jih postavlja Evropa, katere del smo. Vas to ne zanima. In samo še zadnje, ker mi zmanjkuje časa, ker morajo še kolegi za menoj govoriti, resnično sprašujem vsakega izmed vas posebej. Ali boste podprli tudi to, da v Državni zbor ne morejo kandidirati osebe, ki so v prejšnjem sistemu na kakršenkoli način kršile človekove pravice in so sodelovale v Udbi oziroma Službi državne varnosti? To je edino vprašanje in zahtevam, da nam jasno nanj odgovorite – tudi oba predlagatelja. Tudi oba predlagatelja. Potem bomo videli, koliko je dejansko neke dobronamernosti po tem, da se stvari postavijo na svoje mestu tudi v tem državnem zboru. Šele takrat bom verjela, ko boste rekli: ja, prav imate, treba je tudi to podpreti, kar ste predlagali v Slovenski demokratski stranki. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima predlagatelj gospod Jani Möderndorfer, izvolite.
Hvala lepa. Poslanka Eva Irgl je marsikaj povedala, za kar bi ji, če bi danes prvič stopil skozi ta vrata v parlament, še celo zaploskal in bi rekel, da to pa je res nekaj tako lepega in da je res treba s kakšnimi stvarmi urediti in jih počistiti za nazaj. Pa vendar je nedostojno zahtevati od nekoga nekaj, kar še sam ni naredil. Veste, vsako leto imamo poročilo Varuha za človekove pravice – in to ne kar na katerikoli komisiji; ampak na komisiji, ki jo vodi celo gospa Eva Irgl. Opozarja na nenehno kršenje človekovih pravic, ki ogrožajo človekovo dostojanstvo in preživetje. Dajmo se samo enega primera lotiti, da jih ne bom preveč odpiral. Recimo Romi, mi še nikoli nismo doživeli nobenega opravičila, nobenih resnih zadev iz teh zadev, da bi lahko rekli, da je to bilo zelo iskreno rečeno. Druga stvar, ki se mi zdi zelo pomembna, da sem jo danes omenil, ko mi je ena druga poslanka sicer očitala, da naj se ji opravičim; pa bom zdaj izkoristil priložnost, da bom rekel – nimam se za kaj opravičiti, ker boste morali najprej povedati fakte, da bova vedela, o čem se pogovarjava. Ker takole kar malo namišljeno nekje, pa ne bom vam razlagala in tako naprej, pa se je zgodilo. Pridite ven z dokazi in dejstvi, potem se bova pogovarjala. Takole kar malo iz trte zvito, bom rekel, je to večkrat iz tiste strani tako pavšalno vrženo. To smo doživeli že v prejšnjem mandatu, ko je poslanec Breznik kar navrgel obsodbo, ker se tako radi ukvarjajo s to Udbo in s to tako imenovano zimzeleno lustracijsko temo, ki jo imajo v vseh mandatih in jo obnavljajo in oživljajo, ker je to edina tema, ki jo lahko naredijo. Problem ni v tem, ali bi ta predlog, ki ga vi predlagate, vnesli v to zakonodajo. Problem je, ker potem sploh ne vemo več, po katerih merilih še bi se ravnali, kateri dokazi bi veljali. Namreč, v prejšnjem mandatu je gospod Breznik omenil in se skliceval na neke dokumente, ki pa jih je kasneje gospod Čehovin, poslanec, ker je bil deležen vseh teh, bom rekel obtoževanj, pridobil. Tudi na Komisiji Državnega zbora za nadzor obveščevalnih in varnostnih služb, kjer je bil njen član, je predložil dokument Slovenske obveščevalno-varnostne agencije, iz katerega izhaja, da ni bil nikoli ne pripadnik, ne kakorkoli povezan s Sovo ali njenimi predhodnicami, da bomo jasni, o kom govorimo. To vi poimenujete Udba in zločinske organizacije. In ker opravičila nikoli ni dobil, seveda zdaj toži in se je odločil za tožbo, ki jo je tudi razširil na celotno stranko. Ampak hočem povedati, da problem je v tem, da venomer, skozi vsako zakonodajo želite pripeljati tako imenovano lustracijo. Glejte, petindvajset let je od tega, petindvajset let. Ljudje, ki jih vi želite preganjati, so verjetno danes stari sedemdeset in več let. Moja ocena. Ker jaz si ne predstavljam, ker jaz osebno, če bi me radi obtožili, da sem jaz bil v kakšni organizaciji, prvič, boste morali za to najti neke resne dokumente, pa še malo me boste morali postarati, ker nisem mogel sodelovati v takih službah. Fizično ne, tudi če bi hotel, ker jih ni bilo več takrat, če že smo čisto na tem. Iz tega razloga se mi danes zdi na nek način vaše edino poslanstvo, ki ga razumem iz tega večurnega izvajanja, samo opozarjanje na vaš osnovni lik in kult osebnosti, ki ga imate v stranki. In to je vse, kar znate. Niste pa šli s konkretnimi predlogi, kaj je za spremeniti, kje vidite kakšne spremembe. Iz Nove Slovenije sem še te konkretne predloge videl, iz SDS pa ne. Hvala.
Hvala. Repliko ima gospod Franc Breznik, izvolite.
Najlepša hvala. Jaz sem bil danes kar nekajkrat omenjen. Jaz sem se vzdržal zaradi tega, da bi razprava vseeno ostala pri nekem bistvu, bom pa zdaj pač moral reagirati. Prvič, kolega, bi lahko prosim ta list dali danes na Twitter in ga prikazali slovenski javnosti, da boste točno videli, kaj je direktor Arhiva mag. Bojan Cvelfar napisal gospodu Jerku Čehovinu. Napisal mu je točno tako, bom poskusil citirati. "Imamo, obstaja, vsi sodelavci Udbe, vse tisto, kar ni bilo uničeno, imamo tri vrste mikrofilmov. Na dveh, ki jih trenutno Arhiv poseduje, to je bilo lansko leto, niste gor, ampak kaj je bil problem. Problem je bila tretja vrsta mikrofilma, ki pa je sedaj v Arhivu. In na tistem mikrofilmu je on točno pod številko, katero je pa Cvelfar napisal. Ker ga nima, ne more potrditi in ta številka pa je med 50 in 60 tisoč, kar pa velja za odpuščene sodelavce Službe državne varnosti. Ta mikrofilm je sedaj v Arhivu in lahko vsi pogledate. Mag. Cvelfar je na tem listu jasno napisal, da to ni odpustek, ker ne poseduje tega mikrofilma. Naslednja zadeva, govorili ste o tem, da bi preganjali ljudi, ki so stari sedemdeset let. Zadnji delavci ali tisti, kot je prej rekel kolega iz Desusa, ki so podpisali, da bodo delali za Udbo, so celo letniki 1968. Letnik 1969 je zadnji, najmlajši sodelavec Udbe. To pomeni, da so danes mojih let, približno 45, za kar bi rekel, da gre za ljudi, ki so v nekem najbolj plodnem obdobju. Obe zadevi ne držita, lahko pa ta list, ker vi mislite, da so dali odpustek kolegu, in ga nočem obtoževati; ampak dajte ga na Twitter, da bo slovenska javnost točno videla, kar je mag. Cvelfar kot direktor Arhiva njemu napisal. V redu, dogovorjeno? Dajte gor, da vidi slovenska javnost.
Hvala. Besedo ima predlagatelj Jani Möderndorfer.
Kolega Breznik, upam, da res ne mislite, da vam bom jaz kaj na Twitter obešal in kaj dajal, daleč od tega. Predlagam vam pa, boste to na sodišču razložili, ne meni, v redu. Tam se rajši pogovarjajte, kjer boste dokončali svojo zgodbo.
Hvala. Besedo ima predlagateljica mag. Lilijana Kozlovič.
Hvala, predsedujoča. Jaz bi samo odgovorila na tisto, kar je bilo konkretno rečeno. Pri Združeni levici je bilo rečeno, da upočasnimo, da je veliko ugotovljenih nepravilnosti oziroma neskladij, res pa smo slišali zelo malo pripomb danes, veliko je političnega razpravljanja. Upam, da bomo potem v drugi fazi, ko bomo usklajevali, res do teh pripomb prišli. Pa še enkrat naj povem, kar sem rekla, v prehodnih določbah piše, da zakon stopi v veljavo petnajst dni po objavi v Uradnem listu; in ne šele pri rednih volitvah. Kar se tiče tega, kar je kolegica Eva Irgl [[…]]Jaz se nad rezultatom, kot sem prej rekla, nikakor ne smejem. Bil je narobe interpretiran. Tisto, kar smo uvodoma, ko je bilo s strani kolega Vrtovca rečeno, da če si ljudje nekoga želijo in če je to zapornik, naj ga pač imajo in če so takšnega izvolili. In tukaj je bila samo narejena primerjava, da si je od milijona 700 le 0,3 % želelo takšno. Ne, ne gre za nobeno osmešenje ali kakorkoli nikogar; ampak tukaj sem samo želela poudariti, da imamo na eni strani aktivno volilno pravico, torej večino ljudi, ki si želi, da se to vprašanje uredi; pa nikakor ad personam, kot mi skušate to vseskozi pripisati in prikazati. Ker če bi te stvari uredili že veliko prej, mislim, da do takšnih drastičnih primerov sploh ne bi prišlo. Če je pa nekdo po krivem obsojen, je tudi meni žal, da se je tako zgodilo; ampak videli bomo, če so še vedno določene zadeve v postopku. Kar se tiče vašega amandmaja, jaz se do njega opredeljujem, pravim tako oziroma to, kar predlagate oziroma, boste predlagali [[…]]Če je nekdo nekoga umoril, če je nekdo storil kaj takšnega, jaz nimam težav, ampak to zapade že pod kaznovanost, pod to, kar urejamo. Se pravi, če je nekdo nekoga v prejšnjem sistemu [[…]], treba ga je obsoditi, nekdo mu mora soditi za to. Kako bomo mi dokazovali, da je nekdo nekoga umoril. Kar tako, mu kar tako rekli, si ne znam predstavljati. Sigurno boste to obrazložili v vašem amandmaju. Boste to obrazložili in povedali, kajti mislim, da čisto vsak, ki je bil prej sodelavec nekega, pa ne poznam toliko tega sistema, sigurno čisto vsak ni storil takšnih dejanj, da bi mu zaradi tega omejili volilno pravico. Boste obrazložili to zadevo, predvsem pa verjetno boste morali [[…]], kot pri vsaki omejitvi volilne pravice bo potrebno z vidika primerjalnopravne ureditve, predvsem pa z načela sorazmernosti, ali je ta ukrep ustrezen in lahko z njim omejimo volilno pravico. Jaz načeloma s teh strani nimam težav, če bodo te stvari, kot je pri sami kaznivosti, dokazane. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospa Ksenija Korenjak Kramar. Pripravi naj se gospa Andreja Potočnik, za njo gospod Jani Möderndorfer.
Hvala lepa za besedo, spoštovana predsedujoča, spoštovani kolegice in kolegi! Osrednje vprašanje predlaganih sprememb volilne zakonodaje je omejitev pasivne volilne pravice, torej pravice biti izvoljen in pravice izvrševati na volitvah pridobljeni mandat. Predlagana sta dva instituta, in sicer institut predčasnega prenehanja mandata in drug, povsem nov institut, institut neizvoljivosti. Prav tako pa se s temi predlaganimi spremembami odpravlja tudi pravna praznina, na katero je opozorilo tudi Ustavno sodišče, in sicer se nanaša na posebno pravno varstvo za primere ugotovitve prenehanja mandata. Zakonodajalec do sedaj žal ni deloval v smeri in se odločal za zakonsko ureditev tega instituta neizvoljivosti. Ker pa je v Sloveniji v zadnjem času zaznati nazadovanje politične kulture, ki spodkopava temelje države, ruši temeljno zaupanje državljanov in državljank v pravno državo ter tudi v zakonodajno in izvršilno vejo oblasti, je treba odločno ukrepati – in ukrepati torej v smeri spremembe zakonodaje. V razvitih demokratičnih družbah in družbah, kjer pravna država šteje največ in v bistvu [[nerazumljivo]]takšno urejanje verjetno ni potrebno. Pri nas pa je stanje družbenega, predvsem pa političnega življenja pokazalo, da žal moramo to vprašanje urejati z zakonom. Menim, da je nesprejemljivo, da bi obstajale tudi najmanjše možnosti za to, da na javne funkcije kandidira nekdo, ki je pravnomočno obsojen na nepogojno kazen zapora za kaznivo dejanje, ki se preganja po uradni dolžnosti, zato je tudi nujno potrebno, da se to prepreči. In edini način, da to naredimo, je, da spremenimo zakonodajo. Verjamem pa, da je danes pravi čas, da podpremo predlagane zakone v prvem branju in v drugem strnemo glave, dodelamo in najdemo še dodatne rešitve, ki bodo predvsem v smeri izboljšanja zakonodaje, o kateri danes razpravljamo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Andreja Potočnik, pripravi naj se gospod Jernej Vrtovec.
Hvala, predsedujoča. Že kar nekaj časa smo tukaj v dvorani. Poslušamo tehnični vidik, pravni vidik, predvsem politični vidik, tudi jaz se bom dotaknila malo mojih predhodnih razprav. V prvi vrsti pa sem bila zelo navdušena nad izjavo gospoda Gorenjaka, da Poslanska skupina SDS ne bo nasprotovala paketu volilne zakonodaje. To smatram kot pozitivni signal večine dela parlamenta, da to pravno praznino dejansko želimo urediti. Po drugi strani se pa sprašujem, če druga največja parlamentarna stranka dejansko podpira predlagano zakonodajo, če recimo sprejmemo njihov predlog amandmaja, ali samo govori, da si želi slediti evropski praksi; dejansko pa misli drugače in bo vloženi amandma samo izkoristila – v primeru, da ga ne bomo podprli – zgolj za izgovor, da pa te prakse, evropske prakse ne bodo potrdili tudi v Sloveniji. Se pravi, da bodo svoj amandma imeli zgolj za izgovor, da sicer podpirajo to spremembo volilne zakonodaje, ampak zaradi nesprejetja amandmaja pa ne bodo zadeve podprli, se bodo samo vzdržali – retorično vprašanje. Rada bi se navezala tudi na gospoda Tonina, ki je dejal, da ljudje ne bi volili osebe, ki je pravnomočno obsojena, če bi verjeli, da gre za pravično sodbo. V tem kontekstu, da ljudje ne verjamejo, da je bila sodba pravična. Če bi se opredelili na ta inštitut in bi sestavljali Državni zbor, ki je zakonodajna veja oblasti, in bi se dejansko odločali na institutu verjeti ali ne verjeti sodbi sodišča. – jaz si ne želim takšne sestave Državnega zbora, takšnega volilnega telesa, ki bo dejansko temeljila na tem inštitutu verjeti ali ne verjeti sodbi sodišča. Pravnomočna obsodba dejansko temelji na poznavanju prava, ki je izjemno kompleksno, in ne temelji na načelu verjeti ali ne verjeti. Je pa druga zadeva, kot jo je omenila že moja kolegica Lilijana, če je v procesu nastala kakšna napaka oziroma da pač sodba ni bila pravična, je bila krivična, ampak to je drugo pravno vprašanje. In se mi ne zdi prav, da iz tega razloga te zakonodaje ne bi sprejeli, ker imamo tudi druge primere, ko so lahko ljudje krivično obsojeni, pa moramo to reševati na drug način; ne pa zato, da bi rekli v redu, ker obstaja ta možnost krivične obsodbe, pa dajmo pustiti, da pravnomočno obsojeni lahko kandidirajo, ker obstaja možnost, da je ta pravnomočna obsodba krivična. Osebno se nikoli nisem in se tudi v prihodnje ne bom zavzemala, da bi vedno bolj detajlno urejali naša razmerja. Kolega Ferluga je to že večkrat dobro ponazoril, da gremo včasih v takšno skrajnost, da potrebujemo zakon, ki nam narekuje, da moramo prižgati luč, ko pridemo v temno klet. Toda včasih razmere, anomalije v družbi v določenih primerih dejansko silijo, da bolj detajlno urejamo ta družbena razmerja, ker so vrednote iz določenega obdobja v obdobje drugačna. Po dvajsetih ali petindvajsetih letih smo prišli v takšno družbeno razmerje, da je to treba urediti. Strinjam se s kolegom Breznikom, ki pravi, da nismo normalna država, toda jaz to razumem v drugi smeri, se pravi da nismo normalna država, če sem pravnomočno obsojena, da ne kandidiram in se tega zavedam; ampak da moramo to zapisati v zakon. Če sem pravnomočno obsojen državljan, da ne smem kandidirati za javno funkcijo. Rada bi še replicirala oziroma razložila gospe Evi Irgl, ki je trenutno sicer ni v dvorani, da ta zakonodaja ni namenjena za eno osebo. Tako pač mogoče razume ona, naš namen absolutno to ni bil. Kot je bilo že večkrat omenjeno, zakonodaja ne deluje retroaktivno, torej za one ali tistega, ki je bil že obsojen pred sprejetjem nove zakonodaje, temveč bo ta zakonodaja učinkovala od dneva sprejetja. Razen če se boji zase ali za kakšnega drugega poslanskega kolega, da mogoče ne bo mogel politično delovati, če bo pravnomočno obsojen še naknadno s kakšno drugo obsodbo. To pa je zopet drugo vprašanje. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Breznik, replika. Izvolite.
Moram odgovoriti kolegici Potočnikovi, ker je napačno razumela, zaradi česar jaz mislim, da nismo normalna država. Jaz sem govoril o nenormalnem funkcioniranju demokracije v Sloveniji. Govoril sem o tem, da morajo imeti vsi pred volitvami enake izhodiščne možnosti. Ne vem, kako bi se vi počutili – in branil bi tudi vas, kolegica –, ko bi stopili pred sodnika; ali pa prvo, da tožilec vloži obtožni predlog, žena nekoga, ki vas je aretiral leta 1988, ko ste bili prvič krivično obsojeni. Naslednjič, ko bi videli, da na Višjem sodišču ista sodnica govori o vas, da ste golazen, da ste isti kot v Severni Koreji. Da ne govorim, da ni šlo za eno malo napako v sodnem sistemu, da je šlo za procesne napake, da je šlo za videz, kar je reklo Ustavno sodišče, nepristranskosti. Večkrat sem v parlamentu govoril o kompletni deklaracij, o Bordojski deklaraciji; na koncu še nepravilna uporaba materialnega prava. To pomeni, da ste bili obsojeni po nekem zakonskem členu, ki ne obstaja; za neko kaznivo dejanje, ki ne obstaja. In šlo je za sistemsko napako v pravosodju in o tem so opozarjali. Prišli so pred obličje slovenske javnosti ljudje iz tujine, ki so opozarjali. Ljudje, ki nimajo nobene veze s Slovensko demokratsko stranko, ne s Slovensko pomladjo, celo iz levice so nekateri vstali. To pomeni, da je to okolje, kjer demokracija deluje, kjer ko vidijo, da se dogajajo ekscesni predlogi, ki nimajo veze s politiko, se dvignejo ljudje, akademiki, intelektualci, dvignejo se ljudje stroke in zahtevajo popravo. In v Sloveniji se je vse to dogajalo pred temi volitvami. Vse to se je dogajalo in nimamo organa, ki bi na to reagiral. Poglejte, sigurno sem na tej strani, da ne more nekdo kandidirati; ampak pod takimi pogoji, pod takim nenormalnim delovanjem demokracije v Sloveniji, poglejte, pa je ravno ta javnost, ravno ti volivci so dali nezaupnico ne gospodu Janši – nezaupnico demokraciji in nezaupnico predvsem pravosodnemu sistemu. In kaj se je zgodilo tej nezaupnici? Nič. Vi ste pa nadaljevali to kaznivo dejanje, tega, kar se je dogajalo. Skupaj ste glasovali za to, da ste človeku odvzeli mandat. Sedaj vam Ustavno sodišče ponovno pove, da niste imeli prav. Veste, kaj se zgodi v neki instituciji, recimo v angleškem parlamentu? Vzeli bi vsi kulice, prinesli bi jih na to mizo, kjer piše Janez Janša, in bi rekli: Se oproščamo, bili smo zavedeni, širili smo neko razlago zakonskega člena o poslancih, kjer so nas vsi opozarjali, da ne moremo širiti. Tudi jaz sem opozarjal, da ne morete širiti. Dr. Toplak je totalno zadel dobesedno to, kar je Ustavno sodišče povedalo. Kolega Gorenak ga je citiral na tisti seji. Vse to se je zgodilo. To je nenormalno stanje te demokracije. Govoril sem tudi o medijih, ki sporočajo o nas pred volitvami, kolegica Potočnikova, kdo smo, kaj smo. A mislite, če bi mediji poročali, da imate doktorja zgodovinskih znanosti, ki ne ve, kdaj je dan državnosti te države, da bi volili takega strokovnjaka v parlament? Ali mislite, da bi?
Gospod Breznik, tri minute so mimo.
Ali mislite, da bi moja babica volila vašega kolega, ki ne ve, kdaj je dan državnosti?! Ne bi. Vse to so informacije, ki jih ljudje rabijo. In vse to so informacije, ki lahko delajo to državo demokratično ali nedemokratično. Kolega Janša ni imel te možnosti.
Gospod Breznik, replika je tri minute. Se opravičujem.
Vem, vem. Tudi jaz se opravičujem. Upam, da boste razumeli, zakaj demokracija v Sloveniji ne deluje; in je podlaga tudi tega, zakaj tranzicija v Sloveniji ni bila uspešna, spoštovana kolegica.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jernej Vrtovec, pripravi naj se gospod dr. Vinko Gorenak.
Spoštovani kolegice in kolegi! S to razpravo smo že v samem začetku – pa tokrat ne po zaslugi opozicije, ampak si upam trditi, da tokrat po zaslugi razširjene koalicije – popolnoma zašli. In pogovarjamo se o enemu poslancu ali poslanski skupini, namesto da bi se pogovarjali o vsebini zakonov. Ampak če sem prav razumel v začetku vaše razpravljavce, ravno iz te strani prihajajo tako žgoče razprave. Za uvod se bom malce dotaknil najprej demokratičnega sistema in razumevanja demokracije. V demokratičnem sistemu imajo državljanke in državljani, volivke in volivci vedno prav, kakorkoli obračate. Vedno prav. In jim je treba zaupati, zaupati njihovi presoji in jim tudi po volitvah reči: Imeli ste prav, ker ste se tako odločili. Tudi volivke in volivci so imeli prav, da so izvolili SMC. Jaz se lahko s tem ne strinjam ali pa bom rekel, da ste se volivke in volivci tukaj zmotili. Ampak imeli so prav. In tega ne razumete; da gre ta zakon v sami osnovi za zmanjševanje demokratičnosti. Ja, je to tudi v tujini, so primerljive prakse, ampak o tem bom kasneje spregovoril. Zdaj gre dejansko za v določenem smislu podcenjevanje volilnega telesa. Podcenjevanje presoje volivcev, da niso sami sposobni reči: Mi pa obsojencev ne bomo izvolili. Verjamem, da so volivci to sposobni reči in da na primer kriminalcev ne bi izvolili v ta parlament. Jaz sem trdno prepričan, da je temu tako. Problem pa je, kaj je z našo demokratično ureditvijo, z našim pravosodnim sistemom, ki pa to v enem primeru mogoč. O tem je na začetku zelo dobro govoril moj poslanski kolega Tonin. Na žalost je tako, da tudi v demokraciji, kjer ima oblast ljudstvo, zakona za zdravo kmečko pamet ni. Ne obstaja. Takšnega zakona ne boste nikjer našli. Govorili ste tudi o javnem zaupanju. Javno zaupanje se oceni, če nekdo dobi dovolj glasov, da je izvoljen v ta državni zbor. Je deležen javnega zaupanja. To je temelj. Ljudje so mu zaupali. Ja, kaj je večja demokratičnost. In ne razumem tistih, ki ste zagovorniki, mislim, da v dvorani manjkajo, neposredne demokracije; hkrati pa želite določene ljudi črtati, da bi bili deležni neposredne demokracije. Tega pa ne razumem. Če grem naprej, v Novi Sloveniji se strinjamo, da pravnomočno obsojenim ni mesta v Državnem zboru Republike Slovenije. Ampak zakaj? Ker ne morejo opravljati poslanske funkcije, dejansko je ne morejo opravljati. Diplomatski potni list. Ali je lahko zapornik deležen diplomatskega potnega lista? Težko. Pot v tujino, službene poti v tujino. Ali lahko gre v tujino kadarkoli službeno? Težko. Zaradi tega poznajo tudi v tujini tovrstne omejitve, ampak da smo imeli v Sloveniji_– kar ste vi problematizirali – ta problem, oziroma ni bilo problema, kar se je izkazalo naknadno, pa je problem nezaupanja oziroma nedelovanja našega pravosodnega sistema, slabega delovanja. Problem pri tej celotni zakonodaji je to, da imam tudi sam veliko nezaupanja v naš pravosodni sistem na podlagi dejstva, ne na podlagi tega primera, o katerem ste vi danes šest ur govorili. Ampak predvsem v odnosu do tega pri postopkih, ki so jih deležni državljanke in državljani, navadne državljanke in državljani, gospodarstvo. Poglejmo primere, koliko časa trajajo stečajni postopki. Kako lahko gospodarstveniki verjamejo v tak pravosodni sistem? Koliko časa se vlečejo posamezne sodbe, sojenja, sodni zaostanki, na to nas opozarja tudi tujina. Zaradi tega je zaupanje v pravosodje v Sloveniji na zelo nizki ravni. Če grem naprej, omejitev pasivne volilne pravice. Problem, kar sem že prej dejal, problem bo predvsem pred Ustavnim sodiščem oziroma ustavnopravna težava. Naj citiram, da se je Ustavno sodišče v preteklosti sklicevalo že v svojih sodbah na Zakonik dobre prakse v volilnih zadevah, ki ga je sprejela Beneška komisija. Ta zakonik kot enega izmed razlogov za odvzem volilne pravice določa kazensko obsodbo za hujša kazniva dejanja. V tem primeru torej govorimo o samo naklepnih kaznivih dejanjih, za kar pa ste vi rekli, da ne pride v poštev. Vas opozarjam na to, lahko ima težavo, če ne boste v nadaljevanju tega spremenili. Vas tudi pozivam, da spoštujete mnenje Zakonodajno-pravne službe v tem primeru, da ne boste povozili tega mnenja, kot je bilo v preteklosti, kljub temu da smo vas opozarjali. Spoštujte mnenje Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora, ki jo imamo, ki nam je tukaj na voljo, in upoštevajmo njihova mnenja; saj zaradi tega jo imamo. Ne pa da jo upoštevamo takrat, ko nam paše, ko nam ne paše, pa povozimo; potem pa Ustavno sodišče pritrdi njenemu mnenju. Če grem naprej do dviga politične kulture. Če sem vas prav razumel, osnova za ta zakon je predvsem v tem, da se vi zavedate, da je treba v Sloveniji dvigniti politično kulturo. To je stvar strank. V prvi vrsti je to stvar strank in posameznikov v dotičnih strankah. Ampak najprej je treba začeti pri sebi, spoštovani kolegice in kolegi, koga se kandidira v volilnih okrajih. Namreč, tukaj ste predlagatelji ali del predlagateljev sprememb zakonodaje popolnoma padli na izpitu, če le omenim nekaj stvari. Vaši trije ministri, to ni zgled neke politične kulture. Pazite naprej, če želite biti tako imenovani čistuni, koga predlagate na tako pomembne funkcije, kot je ministrski položaj. Tudi ko kandidirate ljudi, pazite, koga kandidirate. In tukaj imate težavo novonastale stranke, ker niti svojih kandidatov ne poznate. In ene kolegice žal ni več med vami. Stvar politične kulture je tudi nezakonito delovanje, na primer v odvzemu enega poslanskega mandata v tem sklicu parlamenta. Tu smo tudi padli na izpitu politične kulture. Ne mi – vi. Najprej moramo začeti pri sebi. Če grem naprej do samega zakona in problemov, ki bodo nastali. Omenili ste primerjave iz tujine in omenili ste Francijo. Francijo ste omenili, prijava premoženja, da tisti, ki ne prijavi premoženja, mu je odvzeta pravica, da je izvoljen. Omejena mu je pasivna volilna pravica. Kolegice in kolegi, to je vaš predsednik in en vaš poslanec, saj sta za nekaj dni zamudila prijaviti premoženje. Dajmo govoriti o dejstvih. Nadalje, kar se nam poraja problem, tukaj mislim predlagatelja vprašati, kako bomo to stvar rešili. Gospa Kozlovič, ki argumentirano nastopate v tovrstni razpravi, vas moram pohvaliti, da ne bomo samo kritizirali. Primer, Vrhovno sodišče spremeni dolžino kazni. Kako je v tem primeru z ažurnostjo? Na primer, nekdo je bil obsojen na osem mesecev, Vrhovno sodišče spremeni kazen za dobo petega meseca. Ali bo še isti dan spremenjena kazenska evidenca? Ali bo, ali lahko to zagotavljate? Kajti če ne bo tisti dan, je tej osebi kršena temeljna človekova pravica – pasivna volilna pravica. Nadalje, kako je z obsojenostjo v tujini? Tega zakon ne predvideva. Dajte to v nadaljevanju, drugače bomo to mi amandmirali; ampak upam, da bomo deležni podpore. Obsojenci v tujini, ali imajo pravico kandidirati v Republiki Sloveniji ali ne? Slovenski državljani, ki so obsojeni v tujini. Še glede kazenske evidence. Zakon o kazenskem postopku ima tudi vrsto določil o postopku izbrisa obsodbe; če tega sodišče ne naredi po uradni dolžnosti, kako v temu primeru? To so konkretna vprašanja, na katera bi želel odgovor. Glede obsojenosti v tujini, tega nimamo v tej zakonodaji, upam, da se bomo dogovorili za naprej. Kar se pa tiče naše podpore [[…]]Aha, še ena stvar glede kazenske evidence, kdo bo imel pravico vpogleda v kazensko evidenco? Ne bo to Državna volilna komisija. Zdaj si vi predstavljajte, če bo morala Državna volilna komisija v tistem mesecu dni pregledati vse te kandidature, je premajhna, premalo človeških zmogljivosti ima. Kandidatne liste namreč potrjujejo volilne komisije v volilnih enotah. Ali bodo imele one pravico vpogleda; ali kdo bo imel pravico vpogleda v kazensko evidenco? Tukaj ne gre toliko za enostavne stvari, da bo lahko nekdo po volilnemu okraju oziroma volilni enoti kar gledal kazenske evidence, dolžine kazni in tako naprej. Na to je treba odgovoriti, kajti prepričan sem, da Državna volilna komisija nima dovolj človeških zmogljivosti, da bo lahko v tistem mesecu dni vse to preverjala. Glede našega stališča, temu zakonu mi ne bomo nasprotovali; še več, mi bomo v nadaljevanju, če bomo nekako prišli skupaj, paket zakonodaje sprejeli, kajti zavedamo se te problematike. Ampak pogoj – šest mesecev za naklepna kazniva dejanja. To, kar sem že uvodoma dejal, dajmo slediti Ustavnemu sodišču in Beneški komisiji, sicer bomo imeli težave. Težave spet pred Ustavnim sodiščem, deležni boste ponovne klofute. Če ne bomo zapisali šest mesecev za naklepna kazniva dejanja, potem mi žal tega ne bomo mogli podpreti, ker ne bomo delali oziroma podprli nečesa, kar je v nasprotju z Ustavo oziroma kar je ustavno sporno. In kar sem že dejal, omejitev kandidiranja za funkcionarje nekdanje Zveze komunistov Slovenije. Če bomo tukaj prišli skupaj, potem bomo tudi mi to podprli. Kot kaže, boste imeli dovolj široko podporo. Najlepša hvala.
Hvala. Besedo ima predlagateljica gospa mag. Lilijana Kozlovič.
Hvala, kolega Vrtovec, za konkretna vprašanja. Na nekatera bom verjetno lahko takoj odgovorila, na nekatera pa verjetno kasneje, ko bomo te stvari dopolnjevali in urejali. Vprašali ste, kako bi ravnali v primeru, če Vrhovno sodišče nekomu torej podaljša kazen. Tukaj vidim rešitev na takšen način, da te pravne posledice veljajo še po prestani kazni. Če je nekdo na prestajanju kazni in se mu ta kazen podaljša, on je vse do konca prestajanja kazni plus še eno leto predlagamo. V tem primeru tukaj ne vidim težav, razen če vas nisem pravilno razumela, ampak tukaj ne vidim. Ker predlagamo, da še eno leto po prestani kazni, to je iz evidence razvidno, kdaj je nekdo prestal kazen. Glede kaznivosti v tujini – to zadevo bomo proučili, je na mestu vaše vprašanje. Kar se tiče izbrisa, ZKP dejansko ureja sodno in zakonsko rehabilitacijo. V tem primeru bi moralo Ministrstvo za pravosodje zagotoviti, da je to ažurno. Če bi se zgodil tak primer, da se nekomu onemogoči kandidaturo, pa sam ve, da to ni urejeno, bi imel pravno varstvo, ima zagotovljeno pravno varstvo. Bi lahko sočasno poleg zahteve, da se to izbriše, bi lahko tudi pravno varstvo, če bi se mu ne podprlo kandidature oziroma ne potrdilo. Glede pravice vpogleda; morda ni dovolj jasno v ZVDZ, vendar naj pojasnim, da tu okrajne volilne komisije zahtevajo od Ministrstva za pravosodje. Oni so tisti, ki zagotavljajo, da je rok 48 ur tisti, v katerem bodo posredovali vse podatke. Glede tega vpogleda je tudi usklajeno z informacijsko pooblaščenko, ki je tu tudi sodelovala. Vse te določbe, ta 29. člen je usklajen z Ministrstvom za pravosodje, informacijsko pooblaščenko in Državno volilno komisijo. Glede ostalih vaših amandmajev, kot sem rekla, upam, se bomo v nadaljevanju usklajevali in tudi našli nek konsenz. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod dr. Vinko Gorenak.
Hvala lepa. Osem mesecev je mimo, tako bi moj priimek že, gospa Potočnikova in vsi ostali, lahko zakapirali. Moj priimek je brez "j". Ne vem, kaj bi bilo, če bi jaz recimo pri vaši namestnici vodje poslanske skupine namesto "o" rekel "u". Pa ne bom, ker jo zelo spoštujem, kot bivšo in današnjo sodelavko. Gremo po vrsti. Na nekatere izjave se moram odzvati. Gospa Potočnikova, ne; gospa Jenko, magistra prava reče, da Janez Janša ni bil pravnomočno oproščen. Ali si vi predstavljate, tisti, ki ste pravniki, kaj to pomeni?! Ni bil pravnomočno oproščen! Zadnjič je nov poslanec SD Škoberne govoril o tem, da bo imel možnost dokazati, da je nedolžen. Kdo je tu nor? Tisti z magisterijem iz prava govorite o tem, da nekdo ni pravnomočno oproščen. Ja, za boga; kdo vam je dal diplomo? Gremo naprej. Opozarjam na to, da vseskozi ste, zlasti v SMC, poudarjali in govorili, kot da mi temu zakonu nasprotujemo. Mi temu zakonu ne nasprotujemo, posebej poudarjam, ne nasprotujemo. Treba bo zelo dobro proučiti to, kar pravi Nova Slovenija, te zadeve okoli naklepnih kaznivih dejanj, šest mesecev in več; ampak v osnovi ne nasprotujemo. In zdaj nekaj odgovorov gospe Kozlovičevi, ki pravi, zakaj Udba in tako naprej, da bi bila kazniva dejanja. Ne gre za to vprašanje. Za to vprašanje ne gre. Če je nekdo obsojen, potem tako in tako veljajo vsa splošna pravila za njega. Koliko je teh ljudi v Sloveniji, ne vemo, zaposlenih v Udbi je bilo približno 700 na koncu, koliko so imeli pa sodelavcev, pa ne vemo, ker teh podatkov tudi niso objavljali; jasno, da ne. Gre za določilo da ti ljudje zaradi nedemokratičnega delovanja, zaradi kršitev človekovih pravic, zaradi katerih so bile posledice, tudi mrtvi ljudje – Udba je načrtovala umore in če je nekdo neke podatke nudil, kot je bil Hanzi, – ti ljudje torej ne morejo sodelovati. Za to gre in za nič drugega ne gre. Tujce sem notri vleči je brez zveze. Saj tujci ne bodo kandidirali pri nas na volitvah, to je eno. Drugo pa, če oni pri nas kaj počno z vidika varnostno-obveščevalnih služb, tako ali tako so v kaznivem dejanju, potem itak tja zapadejo zadeve. Zelo me je motilo v razpravi, ker ste mnogi govorili, tudi gospa Potočnikova pa gospa Murglova: "Ja, če je bila narejena kakšna napakica, pa ja popravimo, saj ste videli, da je zdaj Ustavno sodišče popravilo." Gospe in gospodje, to ni res! Gospe in gospodje, to ni napakica! To ni napaka. Ustavno sodišče je reklo, 28. člen Ustave je bil kršen, 28. člen Ustave pa pravi, da nihče ne more biti obsojen za dejanje, ki ni kaznivo dejanje. Ki ni kaznivo dejanje! To pomeni, da je bil nekdo, torej Janez Janša obsojen za nekaj, kar ni bilo kaznivo dejanje, gospe in gospodje. In ne gre za napako sodstva, gre za sistemsko zlorabo sodstva, ki je zlorabilo sistem, ki je zlorabilo pravo zato, da je nekoga poslalo v zapor. Veste, tu niso napakice, ki jih lahko odpravljamo na tak ali drugačen način. Še o tistih sodelavcih Službe državne varnosti, ki prinašajo kaka potrdila. En mesec nazaj je ta Arhiv bolj popoln in zdaj se ne bo več moglo zgoditi, da bo nekdo rekel, nisem bil, pa je bil. Potem je bilo veliko govora – časa mi bo zmanjkalo – o tem, da je politična kultura, je rekel gospod Kopmajer, tista, ki bi naj narekovala posamezniku, da ne kandidira, če je obsojen. Okej. Ali se boste strinjali s tem, da je tudi politična kultura recimo nekoga, ki je bil sodelavec KOS, pa da ne bo kandidiral. Upam, da se boste strinjali, da tudi to ne bo in da boste potem to tudi podrli, ko bomo te amandmaje pripravili in vložili. Hvala lepa. Več, če bo še delitev časa.
Hvala lepa. Replika, gospa Potočnik, izvolite.
Hvala. Gospod dr. Gorenak, se vam opravičujem za napačno izgovarjavo vašega priimka. Bom v prihodnje zelo pozorna. Bi pa prosila, da mene ne naslavljate gospa Potočnikova, ker nisem nikogaršnja last, ampak sem gospa Potočnik. Hvala.
Hvala. Besedo ima predlagateljica gospa mag. Lilijana Kozlovič. Ne. Še gospod Jani Möderndorfer kot predlagatelj, želite še vi besedo? Tudi ne. Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste želeli, ste dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika zbora še kdo razpravljati? Če želijo razpravljati tudi predstavniki predlagatelja zakona gospa mag. Lilijana Kozlovič in gospod Jani Möderndorfer ter predstavnik Vlade, prosim, da se prijavite z dvigom roke. Sedaj pa prožim listo za prijavo. Vsak razpravljavec ima na voljo pet minut časa. Besedo ima gospod mag. Branko Grims.
Hvala še enkrat za besedo. Zelo zanimivo je, da se vedno znova v tej razpravi pojavi tista floskula, da je desnica ujetnica ene osebe. V Sloveniji je v resnici levica ujetnica svoje dokazane nesposobnosti voditi gospodarstvo. Iz tega potem sledi tista manična obsedenost z eno osebo in v resnici se tranzicijska levica ves čas ukvarja z eno osebo. Poglejte samo ta mandat. Na začetku se ukvarjajo s tem, da nekoga zaprejo, potem isti osebi protipravno vzamejo mandat; potem ko je vse razveljavljeno, se najde genij, ki reče, da ni pravnomočno razglašen za nedolžnega. Slučajno v pozitivnem pravu v Evropi velja, da kdor ni pravnomočno obsojen, je nedolžen, ampak to sodi v prvi letnik prava. Me zelo zanima, kako je nekdo do ne vem kakšnega naziva prišel, ampak o tem bi se dalo zelo veliko razpravljati. Tisto, kar je problem, ki se odpira pred nami, je, da se na tej osnovi srečujemo vedno znova z enimi in istimi predlogi. Zakaj? Zaradi tega, ker – kot rečeno – je tranzicijska levica ujetnica svoje popolne razvojne impotence, totalne nesposobnosti vodenja te države. In potem kaj počne? Nič drugega – to sta krasen primer zadnja dva mandata, gospa Alenka Bratušek pa sedanji –, kot da poskuša na vse možne načine ovirati, da bi prišel na oblast tisti, ki bi to državo lahko potegnil naprej, zato da slučajno ne bi kdo opazil, kako je sama nesposobna. In pri tem zlorablja institucije po dolgem in po čez. To zdaj ni več, da ne bo slučajno kdo rekel, neka domislica, to je zdaj potrdilo Ustavno sodišče. Kaj je Ustavno sodišče reklo? Da je bil nek proces v celoti protipraven, da tisti, ki je vložil tako tožbo, ni izpolnil, če citiram po spominu, "minimalnih pogojev, ki jih zahteva normativno pravo in slovenska Ustava"; in da tisti, ki je tako presodil, je presodil, da je bil nekdo obsojen za dejanje, ki sploh ni bilo kaznivo dejanje. Zanimivo. In potem se postavi vprašanje, kako pa je z odgovornostjo vseh teh ljudi. O tem pa nihče noče slišati. In ko smo tukaj razpravljali o odvzemu mandata, sem povedal, kakšne so sodbe Evropskega sodišča in kakšne so sodbe slovenskega Ustavnega sodišča. Tu ni šlo za oranje ledine, kot bi morda kdo naivno mislil. Tukaj se je točno vedelo, da se zavestno krši človekove pravice. In ko se postavi vprašanje osebne odgovornosti, se spet ne sliši nič. Predsednik Državnega zbora je rekel, da bo prevzel odgovornost, če se izkaže, da je odvzem mandata protipraven. Izkazalo se je, da je. In kaj isti predsednik parlamenta naredi? Razglasi Urbi et Orbi, da tisti, ki pravi, da bi se morali pogovoriti o tem, kako odpraviti posledice vseh dokazanih nezakonitosti v tem procesu in tistega, kar je temu sledilo, da tisti deli slovensko družbo. In zato naj povem še enkrat; tisti, ki zavestno krši Ustavo, ali to opravičuje, ali ni pripravljen sprejeti odgovornosti, tisti v resnici deli slovensko družbo. Žalostno je, da to ni nič novega. Gospe in gospodje, dokler je tako, da se zlorablja institucije in deli slovensko družbo z lažiranimi procesi, s protipravnimi odločitvami, z vlaganjem zakonov, katerih edini namen je, da se prepreči enakopravna volilna tekma posameznikom ali političnim strankam, toliko časa take zakonodaje, kot jo vi predlagate, ni mogoče kar tako podpreti, ker je treba iti po pravem vrstnem redu. Jaz nimam nič proti taki zakonodaji, takrat, gospe in gospodje, ko bomo imeli evropsko primerljiv pravosodni sistem. Točno tisto, kar kot temeljno razvojno vprašanje naslavlja na nas Evropska unija s svojimi institucijami, ki nas sedaj že več let zaporedoma opozarja, da nimamo pravosodnega sistema, ki bi deloval na evropsko primerljiv način. O tem bi se morali pogovarjati in to vedno znova tukaj mi odpiramo, ampak o tem se pa nihče noče pogovarjati, ker imate pač ta problem, da ste ujetniki nesposobnosti, svoje lastne nesposobnosti. Skrbite samo za to, da tisti, ki je bolj sposoben od vas, ne bi prevzel odgovornosti za vodenje te države. Gospe in gospodje, dokler je to tako, to ne z demokracijo, ne s slovenskim ustavnim redom in še manj z ustavnimi pravnimi normami Evropske unije nima popolnoma nobene zveze. In če želite z etiko [[izklop mikrofona]]
Hvala. Besedo ima dr. Vinko Gorenak, izvolite.
Hvala lepa, bom kar nadaljeval z odgovori gospe Murgel, ki je spet sicer ni tukaj. Ona je spraševala, kdo bo ugotavljal, kdo je bil pripadnik Udbe. Mi smo že v prejšnjih amandmajih pri prejšnjem paketu zakonov jasno napisali, da posameznik podpiše izjavo, da ni bil. Če pa se kasneje ugotovi, da je bil, pa je to razlog za odhod iz parlamenta ali z tiste funkcije. Ne bom nič jaz tega preverjal. To bo lahko vsakdo preverjal, vsak državljan pravzaprav, ki bo imel dostop do arhivov. Verjetno pa je na posamezniku, da bo tako izjavo dal. Gospod Trček je govoril dopoldne o tem, kako so glasovali, da zakon ni bil sporen. To sploh ni res. Mi smo vas takrat opozarjali, da zakon govori o poslancu, ki je že poslanec in je obsojen. Saj to je tudi Ustavno sodišče zapisalo, da zakon govori o poslancu, ki je že poslanec in je v času trajanja mandata obsojen; ne pa o nekom, ki je bil obsojen pred tem. Na tej točki je Ustavno sodišče zadevo tudi vrglo, kot veste. Torej ni po zakonu, ki ni bil sporen. Seveda je bil sporen način glasovanja glede na določilo zakona in to je potrdilo tudi Ustavno sodišče. Napačna je bila tudi interpretacija, da je Ustavno sodišče Kanglerju vrnilo mandat, ni res. Podelilo mu ga je, ker mu ga nezakonito niso dali v Državnem svetu. Gospod Vilfan, vi ste govorili o petih pravnikih, kako jim verjamete. Jaz sem vam naštel 18 pravnikov, vrhunskih, takih, ki učijo v ZDA, ameriške bodoče sodnike; takih, ki učijo po evropskih univerzah in tako dalje. Osemnajst sem jih naštel, ki so povedali to, kar sem prej rekel – mandata ni mogoče vzeti. Vi pa ste se naslonili na pet pravnikov, gospod Möderndorfer je rekel, da jih žalim, pa bom še vedno rekel, da so kvazipravniki. Nekateri kolumnisti pravijo, da so "čigumi pravniki", tudi to lahko preberete; ampak hec je v tem, da so napisali nekaj, kar ste vi želeli, ker je to pač to tista ista kri; in to je leva kri, ki pač gre skupaj. In so napisali to, kar so napisali. In gospod Vilfan še vedno pravi: Janez Janša – "naj bi mu bile kršene človekove pravice". Še vedno on to govori, neumnosti prodaja. Vodja poslanske skupine, preberite mu ustavno odločbo ali mu recite, za domačo nalogo mu dajte. Ne "naj bi bile" – so bile kršene človekove pravice in ustavne pravice; dvakrat. Prvič v zadevi Patria, kjer je bil obsojen za kaznivo dejanje, ki ni bilo kaznivo dejanje, ker ga ni bilo; in drugič, vzet mu je bil mandat na način, da ste mu kršili ustavne pravice in svoboščine. To piše tam, naj spusti bodoče. Dajte ga k sebi spraviti. Naj spusti "naj bi bile kršene". So bile kršene. Gospa Kozlovič, tistih 0,8 % ni bilo korektnih, ker vsi vemo, da vsak od nas kandidira v enem volilnem okraju. Če bi Janez Janša ali kdorkoli od nas kandidiral po celi Sloveniji, bi ta odstotek bil precej drugačen. To vemo, tako da je to malo nerodno povedano. Gospod Zorčič je govoril o tem, da je sodišče ugotovilo neustaven zakon in zato je mandat nazaj dobil. Ni res! Ali ne berete tega? Jaz si ne upam niti pred kamero, ne upam si pred kamero brez da bi zadeve prebral. Zdaj pa je minilo že v enem primeru dva meseca, v drugem pa 14 dni, pa še zdaj niste prebrali. Ustavno sodišče je reklo: A, mandat je bil vzet nezakonito; in B, morate urediti še možnost pritožbe v Zakonu o poslancih. To je reklo. Ne pa tako, kot to vi komentirate, kot vam paše. Za zaključek pa h gospe Sluga. Bila ste štirinajstletna deklica, veste kje; takrat ko se je nekdo za to državo boril in to državo ustvarjal. Tudi zato, da vi danes živite v tej državi, na način, kakršnega živite. Torej veliko boljše, kot smo živeli takrat, leta 19 [[…]] [[znak za konec razprave]] Tisti nekdo je šel v nezakonit zapor. Tisti nekdo je soustvarjal to državo. Spoštujete ga. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Franc Breznik.
Gospa podpredsednica, najlepša hvala. Jaz bi morda v teh petih minutah, ki jih imam, še glede volilne zakonodaje namenil nekaj misli. Prva zadeva je, kako je s tistimi, ali imajo pasivno volilno pravico vojaki, policisti. Če govorim, recimo, na lastnem primeru, ker sem nekaj let delal tudi na Ministrstvu za obrambi, v logistični službi, sem zato, da sem tukaj v parlamentu, dal nepreklicno odpoved, šel v gospodarstvo in kasneje kandidiral kot poslanec Državnega zbora. Zelo zanimivo je, da policisti in vojaki tega nimajo. Zanimivo tudi je, da tisti, ki so člani v javni upravi, ki so tudi sodniki, kako lahko kandidirajo. Zanimivo je to, kako to izvrševati v času volilne kampanje. Ti si v službi, si v javni upravi, delaš neko pomembno funkcijo, kjer moraš izdajati odločbe – in kaj delaš tam?! Torej se ukvarjaš s politiko, v svojem prostem času hodiš po političnih dogodkih in kandidiraš na volitvah. To vprašanje medprostora bi morali mogoče tudi odpreti. Potem si tukaj, recimo, kot predstavnik šolstva, kandidiraš, tukaj se boriš za čim večji proračun za določeno fakulteto, zaključiš, greš nazaj, se veseliš, ker si sam sebi pridobil več denarja. Cela vrsta vprašanj se odpira, mini vprašanj. Naslednja zadeva, ki bi jo rad spomnil, je še prej ena pripomba kolegov – Zveza komunistov, Udba in vse ostalo, vse v en koš. Poglejte, ni tako, zadeve vseeno niso črne in bele, nekaj sivine obstaja. Nekdo, ki je bil v Zvezi komunistov, ga danes ne morem obtoževati, da je vedel za neke zločine, ki jih je Udba počenjala doma in v tujini. Nekdo, ki je bil na nekem nizkem položaju v Zvezi komunistov, ni [[…]]Danes se točno ve, kako je ta služba delovala in kdo je bil nadrejen. Bile so republiške udbe, ki so bile relativno samostojne. Vsi, ki so vedeli o teh dogodkih, so bili člani Centralnega komiteja Zveze komunistov in tisti so dobivali informacije, tisti so dobivali poročila in tisti so tudi odločali, tudi o političnih umorih. Naslednje, kar me je nekako presenetilo, mislim, da je kolega Zorman razlagal o volilni zakonodaji, recimo v Franciji. Govoril je tudi o primeru, da tam ne more niti vstopiti na volitve nekdo, ki je prepozno dal poročilo o premoženjskem stanju. Poglejte si novice 10. septembra 2014; mislim, da dva nista oddala pravočasno poročila o premoženjskem stanju, to je dr. Miro Cerar, sedanji predsednik Vlade Republike Slovenije, človek, ki mene in vse vas uči, kaj je prav, kaj je narobe, kaj je moralno, kaj je nemoralno. Človek, ki je na desetine, lahko rečem več 100 tisoč evrov dobil za to, da je svetoval Državnemu zboru pri vsej zakonodaji zadnjih 15 let, in ki je šel na volitve, ker je rekel, da ta zakonodaja ni v redu. To je ta zgodba, ki mene nekako moti. Jaz tega ne bi govoril, ampak ker danes nekako lociramo in govorimo o enih, dveh, treh osebah, se gremo neko moralnost, moralne nauke. Sam nikoli nisem rekel, da sem brez napak, nikoli tega nisem trdil. Tudi morda na nekatera dejanja v preteklosti nisem ponosen. Vseeno pa nisem v življenju storil nikakršne večje napake in na to bi rad opozoril. Nekdo, ki francoskih standardov nekako ni dosegel, nas danes uči o moralnosti. Tudi tukaj vas moram, kolegi, spomniti – tisti, ki nas učite o nekih moralnih vrednotah, da ne govorim o tem, da v Nemčiji, ki jo marsikdaj citiramo, tam niti na pamet ne pride nekomu, ki je bil član Stasija, da bi sploh kandidiral za poslanca; niti na pamet nikomur ne pride, da bi sploh kandidiral na volitvah. Tukaj so te nianse, ki delajo državo demokratično in ki jo delajo nedemokratično. Potrebovali bomo proces, ki nas bo pripeljal v resni vrednostni zahodnoevropski sistem, da bomo vedeli, kaj je prav in kaj je narobe. Takrat resnično ne bomo rabili spreminjati zakonov, teh zakonov se bomo držali. Pogoj vsega tega pa je demokracija, kot sem rekel že v svojih prejšnjih govorih, da vsi, vse institucije te države delujejo po nekih vzvodih. Prepričan sem, da ima ravno parlament najmanj teh grehov, da obstajajo druge institucije, ki jih nekaterih zagovarjate, ki pa se nekih minimalnih standardov ne držijo. Mislim, da je bilo danes največkrat povedano o pravosodju, o katerem do zdaj, vsaj v zadnjem obdobju, niso smeli niti ene kritike reči. Zdaj je to počasi že nekaj normalnega. Toliko še v tem podaljšanjem delu, o nekaterih mojih pomislekih pri kandidiranju, tudi glede razmisleka o novi volilni zakonodaji.
Besedo ima gospod Jože Tanko.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani kolegi! 29. junija 2014 je na Hrvaški radioteleviziji v eni oddaji gostoval gospod Zoran Janković. Tam je novinar Jankovića vprašal: "Se bojite, da vas bodo nekega dne obsodili in zaprli?" Zoran Janković je odgovoril: "Nikakor ne, vsa ta leta, ko sem bil del izvršne oblasti, sem bil največji nasprotnik politike Janeza Janše. To je politično in pravosodno okolje, v katerem delujemo že relativno dolgo časa in v katerem ta koalicija predlaga razne spremembe zakonodaje." Na to izjavo Zorana Jankovića se ni odzvala ne tedanja ne sedanja politika, in tega, kar implicira, da se sodni postopki vodijo proti določeni osebi, ne pa proti vsem, selektivno, ni interveniral nihče iz NPU, nihče iz Specializiranega državnega tožilstva, nihče iz pravosodja. To, kar imamo pred seboj danes, je pravzaprav nadaljevanje politike na področju pravosodja, državne politike ter zakonodajne politike, ko se vse koncentrira na to maksimo – sem proti Janezu Janši, izrazit nasprotnik Janeza Janše. To pomeni, da zadostuje, da pravosodno nisem procesiran, če imam napake; in nisem politično suspendiran oziroma penaliziran. Sprašujem vas, ali je to, o čemer sedaj govorim, prispevek k politični kulturi? Je to prispevek k pravosodni kulturi? Gospod Janković ni kdor si bodi, to je bil nekdanji predsednik Alenke Bratušek in Janija Möderndofereja, sopodpisnikov teh novel. Da je Janez Janša edina reforma, ki jo bo pač na nek način zaključila ta koalicija, je več kot jasno. Samo seštejte, koliko sej Državnega zbora smo imeli na temo Janez Janša pri mandatnih zadevah, pri Komisiji za nadzor obveščevalnih in varnostnih služb, pri potrjevanju mandata, pri odvzemanju oziroma ugotavljanju, da nima mandata itd. To je z naskokom daleč največja in najpomembnejša točka za to koalicijo v tem državnem zboru. Niti s proračunom, ne z Vlado, ne s komerkoli se v tem državnem zboru nismo ukvarjali toliko, kolikor s tem, kako preprečiti Janezu Janši, da bo poslanec ali da enkrat kasneje ne bo več poslanec. To govori o tem, da ste vsi v neki verigi, o kateri je prej govoril Zoran Janković na Hrvaški radioteleviziji. Vsi delate točno po nekem scenariju, da se bo to zgodilo. Kar zadeva vaše jamranje, da je Ustavno sodišče ugotovilo. Preden ste šli v postopek jemanja mandata Janezu Janši, ste bili opozorjeni, da delujete neustavno. Zakaj pa takrat niste dali v presojo določb Zakona o poslancih, preden ste sprožili postopek neustavnega, nezakonitega jemanja, odvzema mandata. Zakaj šele sedaj? To, kar ste sedaj storili, je pač samo vaša reakcija na to, da se vam ni treba ne opravičiti ne prevzeti nobene odgovornosti. Storili ste neustavno dejanje in namesto nekega opravičila ali česarkoli drugega sedaj vi to nadgrajujete s spremembo zakonodaje, da boste to lahko opravičili, kar ste storili. To je neodgovorno, nekorektno, nepošteno in neetično. Naj vas samo spomnim, da tisti, ki ste predložili v zakonodajni postopek etični kodeks, da si tam določene določbe preberete, kaj ste napisali, kaj ste vložili in kako boste naprej ravnali. Žal pa ničesar, niti besede v tem državnem zboru ni o tistih, ki so tako neustavno stanje povzročili – ne na področju pravosodja ne na področju politike. Tam je šlo za zavestno procesiranje, zavestno neustavno odločanje, toda načela zakonitosti 28. člena Ustave sodstvo oziroma ti senati, ki so sodili, ne poznajo; pač pomeni, da ne morejo imeti licence za sodnika. To je temeljna določba, najbrž. Mislim, da bi bilo treba sprožiti procese predvsem na drugi strani, ne pri tistih [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Besedo ima gospod Marko Ferluga.
Hvala za besedo. Moram povedati, da žal gledam stvari drugače kot moj predhodnik. Če je bil gospod Janša, jaz nimam nobenih problemov, tukaj bi se mu tudi osebno opravičil, če je to sedaj največji problem ali gesta. Jaz ne vidim tu nobenega problema. [[oglašanje iz dvorane]] Kako? Jaz se mu lahko tukaj opravičim, če bi bil tukaj. Jaz nimam problema, pa mu stisnem roko, če je to zdaj osebni problem. Ampak mislim, da je nekaj drugega pomembneje. Jaz bi se tukaj rajši obrnil na to, o čemer danes govorimo. Predlogi zakonov, ki jih danes obravnavamo, imajo namene, pod 1. točko, določiti institut neizvoljivosti, in pod 2. točko, določitev razlogov za predčasno prenehanje funkcije za tiste funkcionarje, za katere je veljavna zakonska ureditev pomanjkljiva, in tretje, ureditev pravnega varstva v primeru prenehanja mandata, kar je bistveno glede na nedavne ugotovitve v Zakonu o poslancih. Žal trenutno veljavna zakonodaja ne določa omejitev kandidiranja na javne voljene ali imenovane funkcije za primere, ko je posameznik obsojen na kaznivo dejanje. Ustavna osnova za omejitev volilne pravice je izrecno dana samo glede volitev poslancev. Iz celotne naravnanosti Ustave pa izhaja, da to ustavno pooblastilo smiselno velja tudi za volitve drugih državnih in lokalnih funkcionarjev. In tukaj je treba v vseh zakonih, ki urejajo pogoj za nastop in prenehanje javnih funkcij, tovrstni institut tudi enotno urediti. Potrebna je enotna oziroma enaka obravnava primerljivih funkcij, in sicer na eni strani voljenih in na drugi strani imenovanih funkcionarjev. In kot že rečeno, namen spremembe teh zakonov je povrnitev vidika zaupanja v nosilce javnih funkcij in, kot drugo, zaostritev pogojev za nastopanje in kandidiranje slednjih. In naj bo še enkrat jasno, da če bi običajno, nenapisano, samoumevno pravilo etičnega in profesionalnega ravnanja imeli že v sebi, o tem žal danes ne bi niti debatirali. Tukaj gre za neko naše pomanjkanje avtorefleksije ali samokritičnosti; ali pa neko bizarnost našega sistema v Sloveniji, ki ima zamegljene vidike politične kulture in politične higiene, če govorimo o temu. Ampak dejstvo pa je in kar me zelo veseli, da imamo zdaj tukaj vsi, kakor sem danes razumel iz razprave, enotno mnenje o tem, da so tukaj potrebne spremembe, tudi kolegi iz SDS so bili za to. Mislim, da gremo po pravi poti, da rešimo te stvari, da jih postavimo na neko pravno smernico in da gremo proti nekemu skupnemu cilju, za katerega se osebno zavzemam, pa verjetno tudi večina nas tukaj, da nam bo šlo na boljše; in da imamo pravila igre, ki so jasna, in tudi odgovornost, ki je jasna. Zato jaz bom podprl vse te zakonske spremembe, ki so bile danes predstavljene in dane. In jasno, to je nek proces, ki se razvija in ga je treba dopolnjevati in izpopolnjevati, je to kot neka živa materija, ki jo bo, jasno, treba tudi v nadaljnju dopolniti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Ivan Škodnik.
Hvala za besedo, gospa predsedujoča. Pozdravljen, kolega predstavnik Vlade ter kolegice in kolegi poslanci. Na začetku naj povem, da danes nisem tu, da bi predstavljal ali da bi bil obremenjen z levo in desno krvjo, kar je bilo danes tudi marsikdaj rečeno. S tem res nisem obremenjen in v politiko sem šel z jasnim ciljem, da gledam, da bi nekaj naredili v prihodnje. Zato me danes te stvari, obtoževanja leve in desne zelo motijo. Od, če gledam z moje desne strani, kolega poslanca Trčka pa cela stran do mene, do kolega poslanca Janše. Jaz ne bom rekel nič, da imam kaj proti tej strani; saj kakor me kolegi poznate, veste, da imam dobre odnose z vsemi poslanci. Sploh pa ne bom danes govoril kaj čez kolega Janeza Janšo, ker ga ni tukaj, ni prisoten; ker toliko politične kulture pa imam. Hotel sem reči, da se je danes govorilo v glavnem o preteklosti, kako je bilo, za več let nazaj, recimo za dvajset let nazaj, mogoče še dlje; morali pa bi govoriti o prihodnosti in zato tudi nekako predlagamo spremembo, hočemo spremeniti Zakon o volitvah, da bi bilo teh težav, teh problemov v prihodnje manj. Mene te stvari sploh ne motijo, če si moraš kakšno potrdilo pridobiti o nekaznovanosti. Jaz sem bil v štirih mandatih ravnatelj srednje šole in vsakič sem moral pridobiti to potrdilo. Nikoli se nisem s tem obremenjeval in tudi komurkoli rekel, zakaj mi je to potrebno. Mislim, da je to potrebno. Kadar gre pa za predstavnike države, pa naj gre to za poslance, predsednika države, župane, pa mislim, da je to toliko bolj pomembno, kajti ti ljudje so predstavniki ljudstva. Mislim, da morajo biti brez madeža. Jaz osebno se tega zakona ali teh sprememb sploh ne bojim. Bi pa danes še tukaj opozoril, ker sem zaznal med temi dialogi, tudi diskusijo, da so volitve drage. Jasno, volitve so zelo drage, sploh če so pogoste, da niso redne, da so še vmes. Bi pa opozoril tudi na to, da bi veljalo razmisliti v prihodnje tudi o elektronskih volitvah; saj bomo verjetno tudi kaj pocenili. Toliko za enkrat. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Tilen Božič.
Hvala za besedo. V SMC smo že pred časom rekli, da bomo to področje uredili. Mislim, da ga sedaj tudi ekipno nekako – tu ne mislim samo na SMC, ampak širše – skušamo urediti na nek smiseln način. Do sedaj ta problematika, vsaj v nekem delu, ni bila pojmljiva, tako da se vedno bolj razrašča. Ti standardi, če pogledamo, kako je tudi znotraj te hiše, če se ne spuščam v vse zakone, ki so tam navedeni, tudi ko gledamo javno mnenje itn., za razliko od finančne oziroma gospodarske krize, ki je nekako dosegla dno, pa smo se odbili in gremo gor; v tej hiši se včasih zdi, da kar še naprej tonemo. In jaz vseeno na te zakone gledam tudi na nek način za postavljanje nekega dna, nekih osnovnih meril, na katere se bomo lahko naslonili, da bomo naredili nek odboj nazaj gor, da bo tudi ta hiša z nekim časom prišla do pridobitve nekega spoštovanja in veljave; tudi v družbi, širše med ljudmi, da ne bomo vedno znova testirali, kako globoko lahko gremo, ampak raje kako visoko oziroma kam lahko pridemo. Skozi vso to razpravo skušamo doseči nek širok konsenz, saj konec koncev ta paket zakonov predvideva, da je treba dobiti dve tretjini podpore. Tukaj ne gre za neke nišne rešitve; na koncu se bomo morali vsekakor zmeniti. Zelo široka ekipa glede teh zadev, ki so ves čas omenjene: v kakšnem primeru nekdo ne more biti izvoljen oziroma postane neizvoljiv, kako mu preneha ta mandat in kako bo neko pravno varstvo zagotovljeno; kadar pridemo do takih drastičnih ukrepov, da se bomo znali obrniti oziroma problem rešiti. Ne pa tako, kot se je v preteklosti oziroma še lani dogajalo, da so nas nekatere zadeve, ko bi se morali ukvarjati s proračunom, gospodarstvom, z ljudmi, socialo, so nas nekatere zadeve zaposlovale časovno in umsko bistveno več, kot bi si želeli, saj smo imeli veliko perečih težav. S takimi rešitvami, kot so predlagane, pa nekako zadeve postanejo bolj jasne, bolj samodejne, brez nekih hudih pretresov, političnih in psiholoških ali kakorkoli takega. Ampak se ve, kaj se od nekoga pričakuje, in se ve tudi, kakšne so sankcije, če se česa takega ne drži. Po mojem mnenju vsi ti predlogi, ki jih dajemo, to rešujejo na nek smiseln način. Bi pa tudi poudaril, da gre za prvo branje, da tudi tisto, kar je bilo danes podanih morda dobrih zamisli, pa bodo še v nadaljnjih razpravah, pričakujem, da se bomo o vsem tem še pogovarjali, nekako prišli do nečesa takega, kot sem rekel prej, da pridemo do tega konsenza, da bosta res dve tretjini tudi končno različico potrdili. In da tisti del dejavnosti, ki se je včasih zgodil v Državnem zboru, da se nekoliko preveč ukvarjamo sami s seboj, umakne iz naših urnikov. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Anja Bah Žibert, izvolite.
Hvala lepa za besedo, predsedujoča. Danes obravnavamo še enkrat ta paket tako imenovanih volilnih zakonov, ker naj bi rešili neko praznino, ki naj bi veljala. In potem hkrati govorite tudi o tem, da ta paket ni namenjen ad personam. Ni res. Vam bom povedala, da temu ni res, kajti če bi bilo tako, potem vi ne bi najprej nekomu vzeli mandata, ga ne bi onemogočali, da deluje v Komisiji za nadzor obveščevalnih in varnostnih služb; ampak bi se lotili sprememb te zakonodaje, ki bi seveda veljala na naslednjih volitvah. Ampak vi ste najprej opravili vse prej, kar ste lahko, dobili odgovor s strani Ustavnega sodišča, se znašli v neki neprijetni situaciji. Ker pa jaz le verjamem, da večina vas ima tiste vrednote, kot so moralna in etična načela, in seveda poskušate zdaj na tak način zadevo in to zgodbo pripeljati na nek način do konca. Ampak je ne morete. Krivica je bila storjena posamezniku in Slovenski demokratski stranki. Bila je. Mi smo več mesecev bili brez poslanca. Si predstavljate, da bi ta glas odločal o neki pomembni odločitvi za to državo, da bi odločal en sam glas. In o tem govori tudi zadnja odločba Ustavnega sodišča. Prej je bilo izrečeno tudi, da nekateri nismo razpravljali o sami vsebini zakona. Seveda smo. Govorila sem o tem, da je bilo pripadnikom Slovenske vojske, ko so na misijah, onemogočeno, da bi opravili volitve, čeprav so v službi domovine. Naletela sem na najnižji nivo nekega diskurza, sramotni zame. In zdaj bom povedala, šlo je pa po naslednjem sistemu. Najprej je bilo rečeno v odgovoru, da bodo te probleme rešile elektronske volitve, tako gospod Jani Möderndorfer. Potem se je spomnil, se oglasil čez nekaj minut in izrekel, da je zadevo pregledal in da so bile neke težave na misiji na Kosovem; ampak da so jih potem nekako rešili z volitvami na ambasadi. Ampak to mu ni dalo miru ter potem me je omenil še enkrat in izjavil, da lažem, da govorim neresnice in tako naprej. Tukaj, ne zaradi tega, da bom prejela njegovo opravičilo, kajti opravičilo na tak način mi ne pomeni prav nič; ampak zaradi slovenske javnosti – govorim o volitvah 2004, o pripadnikih Slovenske vojske, ki so bili takrat v službi domovine v Afganistanu. Ti vojaki niso mogli glasovati, ti vojaki niso mogli oddati volilnega glasu. Ko sem govorila o pomanjkljivostih tega zakona, sem navedla še eno, ki se mi zdi pomembna in je ne razumem. Zapisali ste poleg tega, da bodo sedaj kvote primerljive z ostalimi zadevami, ste rekli, da bo zakon tudi rešil vrstni red, po katerem naj bodo kandidati na listi razporejeni. Sem jasno vprašala, kakšen vrstni red, ker imamo volitve v Državnem zboru. Tisti, ki se vsaj delno spozna na to, ve, da tukaj pač vrstnega reda po sistemu, ki je, ne more biti. Tudi na to nisem dobila odgovora. Govorila sem tudi o slabem predlogu rešitve glede volitev, ki bi omogočale lažji dostop invalidom. Povedala sem, da odstotki volišč tega ne rešijo, kvečjemu velikost volišča v smislu volilnih upravičencev. In odgovorov nisem dobila. Sem pa slišala, da v tej razpravi nismo znali povedati nič konkretnega. To so konkretne zadeve! Nič koliko zakonov ste v tem državnem zboru zavrgli, češ da so slabo pripravljeni, vi pa spreminjate tukaj tri člene, pa od tega sem vam jaz v dveh našla zame zelo pomembne pomanjkljivosti.
Hvala lepa. Zaključujem razpravo. O predlogih sklepov, da so predlogi zakonov primerni za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali čez pol ure v okviru glasovanj. S tem prekinjam 15., 16., 17., 18. in 19. točko dnevnega reda. Prekinjam tudi 9. sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali z glasovanji ob 17.05.
Spoštovani kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Nadaljujemo s prekinjeno sejo zbora. Prehajamo na glasovanje zbora o predlogih odločitev. Poslanke in poslance prosim, da preverite delovanje glasovalnih naprav. Nadaljujemo s prekinjeno 15. točko dnevnega reda, to je s prvo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o volitvah v državni zbor. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o volitvah v državni zbor je primeren za nadaljnjo obravnavo. Ob tem vas obveščam, da je v skladu s četrtim odstavkom 80. člena Ustave Republike Slovenije za sprejem predloga sklepa potrebna dvotretjinska večina glasov vseh poslancev, to je šestdeset ali več. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SDS ima dr. Vinko Gorenak.
Hvala lepa. Da ne bom pri vsakem zakonu posebej, bom skušal kar pri temu povedati za celoto, tako imenovani paket. Poslanska skupina SDS paketu volilne zakonodaje ne bo nasprotovala, kot sem povedal že prej. Bomo pa za drugo branje, odnosno za nadaljevanje postopkov pripravili amandmaje, ki bodo izključevali možnost kandidiranja za vse te funkcije, za vse zakone, o katerih govorimo, pripadnikom nekdanje Udbe, to pomeni tam aktivno zaposlenim obveščevalcem in tistim, ki so bili njihovi sodelavci. Njihov sodelavec ne pomeni tistega, ki je šel mimo ali je koga poznal in bil z njim na kavi, da smo si na jasnem. To so bili ljudje, ki so aktivno sodelovali s temi službami, aktivno zbirali informacije in podpisali izjavo, da bodo delali za njih. Nekateri, ne vem, na podlagi pripadnosti sistemu, drugi tudi za denar. Koliko je teh ljudi, niti ne vemo; ampak vemo približno to, da je bilo v službi vsaj leta 1990 zaposlenih okoli 750 ljudi. Koliko je bilo njihovih sodelavcev, natančnih podatkov nimamo. Zadevo smo si zamislili tako, da vsak kandidat podpiše izjavo, da s temi službami ni sodeloval, odnosno da ni bil v njih zaposlen. Tega niti potem v tisti fazi neke volilne komisije ne morejo preverjati, ampak če se kasneje ugotovi, da je to bil, pa je to razlog za to, da zapusti poslanski mandat ali kakršenkoli mandat na vseh ostalih funkcijah, pri vseh ostalih zakonih. Moram pa posebej poudariti še eno reč; mi bomo skušali s tem pokazati, kako naj vam rečem, neko željo, da sprejemamo zakonodajo, ki je evropska zakonodaja. Zato pričakujemo od koalicije, da bo tiste amandmaje, ki jih bomo pripravili, resno proučila in tudi podprla. To bi pomenilo za Slovenijo neko približevanje, nek približek za Slovenijo tistim državam, ki so to že zdavnaj opravile – Češka, Slovaška, nekdanja Nemčija in vzhodna Nemčija, bomo rekli, in tako dalje. To bi bil en tak doprinos, da tudi Slovenija naredi en dober korak v tej smeri naprej; ker če prepovedujemo tistim, ki so obsojeni na šestmesečno zaporno kazen – to bo treba še dodelati, kot so rekli kolegi iz Nove Slovenije –, potem lahko nekoga, ki je bil pripadnik, zaposlen ali sodelavec, ovaduh, kakorkoli ga imenujemo, neke zločinske organizacije, je potem popolnoma jasno, da mu lahko prepovemo tudi [[znak za konec razprave]] takim osebam. Napovedujem, da zakonu ne bomo nasprotovali in da pripravljamo amandmaje za naslednje branje. Hvala lepa.
Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SMC ima mag. Lilijana Kozlovič.
Hvala. Poslanci Poslanske skupine SMC smo bili med predlagatelji tega paketa, katerega temeljni cilj je, da se določi standard za tiste osebe, ki želijo kandidirati na javnih funkcijah, na javnih volitvah; in tudi za tiste, ki take funkcije že zasedajo, in sicer z vidika tistih dejanj, ki jih je družba ocenila kot najhujša ravnanja in jih je opredelila kot kazniva dejanja. S tem čutimo veliko odgovornost, ki jo nosimo do svojih volivcev,in do nivoja politične kulture in zaupanja v te ljudi, ki so jih izvolili. Obenem bomo to zakonodajo, ta paket tudi podprli. Hkrati se pa želim v imenu kot predlagateljica zahvaliti vsem, ki so danes razpravljali. Vse razprave, ki so bile izrečene, sprejemam dobronamerno, pa tudi vse predloge, ki so bili podani. Istočasno vse poslanske skupine vabim, da v nadaljevanju do drugega branja skupaj uskladimo vso temo na tak način, da bomo zakonodajo sprejeli, končno to temo tudi zaprli in ji dali možnost, da zaživi in da se ustvari neka pravna praksa. Hvala.
Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Združena levica ima dr. Franc Trček.
Hvala za besedo, predsedujoči. Združena levica je prišla v parlament z zelo jasnim stališčem do tega področja. Naša ideološka pozicija je tudi tukaj čista. V prvem branju bomo podprli ta komplet, kot se je nekoč reklo Mister Muscolo, zakonov. V nadaljevanju, kot sem bolj detajlno razložil v imenu Združene levice v predstavitvi našega stališča, bomo pa našo podporo vezali na to, da se odpravi niz šlamparij, ki jih trenutno vsebuje ta predlog; da se zakoni uskladijo, da se amandmirajo, da se spišejo tako, da bodo prestali ustavno presojo. Še enkrat apeliramo na nehitenje. Gre za tematiko, kjer je treba hiteti na način "festina lente". Hvala za besedo.
Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov ima gospod Jernej Vrtovec.
Spoštovani kolegice in kolegi! V Novi Sloveniji – krščanskih demokratih ne bomo nasprotovali sprejemu omenjenih zakonov. Velja pa omeniti, kot smo že dejali skozi razpravo, da gre v tem primeru za izraz nezaupanja volivkam in volivcem, da bi sami odločili, komu bodo zaupali svoj glas. Komu bodo zaupali svoj glas na volitvah, ker zato, da jih imamo dejansko – državljanke in državljane – nekako za nesposobne, da bi ločili zrna od plev. Sam imam sicer o državljankah in državljanih, ki imajo volilno pravico, drugačno mnenje. Prepričan sem, da če bi bili v vsej polnosti demokratična država, tistih, ki bi bili obsojeni, ne bi izvolili v Državni zbor Republike Slovenije. Ker pa tudi v tujini tovrstne omejitve poznajo, da tudi naša Ustava to lahko predvideva, v Novi Sloveniji, kot sem že dejal, temu ne bomo nasprotovali. Imamo pa seveda vrsto predlogov, kako izboljšati obstoječe predloge zakonov. Pasivna volilna pravica je ena izmed temeljnih ustavnih pravic in njeno omejevanje je izredno ustavno občutljivo. Na to sem vas skozi celotno razpravo želel opozoriti in upam, da ste nas slišali – dva predloga. Prvi predlog, sem že dejal, kaznovanje oziroma prepoved kandidiranja za tiste, ki so obsojeni na zaporno kazen nad šest mesecev za naklepna kazniva dejanja. Zakaj ta predlog? Zaradi tega, da spet ne bomo prišli v ustavno sporna dejanja. Če tega ne boste sprejeli, vam Nova Slovenija ne bo dala glasu, ker ne bomo glasovali za nekaj, kar je ustavno sporno. Tako, kot nismo že v preteklosti v tem mandatu. Drugi predlog, ki ga pozna tudi tujina in Nemčija, ki ste jo danes že večkrat omenili, pa je prepoved kandidiranja oziroma omejitev pasivne volilne pravice vsem funkcionarjem nekdanje Zveze komunistov Slovenije in Jugoslavije. To poznamo tudi v tujini in je primerjalnopravna ureditev z državami vzhodne Evrope in tudi na primer z Nemčijo. Urediti pa je treba še ostale zadeve v samih predlogih zakonov. Ena izmed teh je tudi, kako je s tistimi, ki so obsojeni v tujini, ali lahko potem v Sloveniji kandidirajo. Tega predlogi zakonov ne predvidevajo, prav tako ne predvideva glede ažurnosti kazenskih evidenc, potrjevanja kandidatur in tako naprej. Vrsta nalog je še pred nami; če jih bomo nekako uskladili, boste v drugem branju deležni tudi podpore Nove Slovenije. Danes pa mi temu predlogu zakona ne bomo nasprotovali.
Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Zavezništvo ima gospod Jani Möderndorfer.
V Zavezništvu tudi kot predlagatelji podpiramo celoten paket. Moram reči, da sem zadovoljen, ker je končno po enem letu prišlo do tega premika, razmišljanja, da je čas, da se stvari uredijo na tem področju. Za nas je predvsem pomembno, da se bodo konsistentno za vse imenovane in izvoljene funkcionarje stvari sorazmerno enako urejale in da bo temu primerno tudi razumeti. Ne samo razumeti, ker na koncu imamo problem z našo zakonodajo, ko jo sprejmemo, jo potem začne vsak po svoje interpretirati. Hudo narobe, še posebej zato, ker zgleda, da je v zadnjem času treba tudi najvišjim, tistim, ki presojajo, kaj je nekdo mislil, ko je sprejemal določen zakon, razložiti dejansko zelo natančno, kaj je mislil. Kot smo v nekaterih drugih primerih že morali, tukaj mislim na Ustavno sodišče, in povedati, kje so določene omejitve, bodo zgleda tudi s to zakonodajo zelo jasno postaviti okvirje, da bodo stvari brezhibne in jasne vsem. Kar se pa tiče predlogov, ki smo jih danes slišali – zagotovo je bilo nekaj predlogov, ki jih je smiselno skozi razpravo tudi kasneje implementirati v obliki predlogov amandmajev; in kompletno zakonodajo kvečjemu izboljšati. Hvala.
Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SD ima gospod Jan Škoberne.
Spoštovani gospod predsednik, najlepša hvala! Že sama narava današnje razprave je pokazala na jedro problema. V skupnosti, v kateri želimo živeti in živimo, bi moralo biti jasno in samoumevno, da nekdo, ki je obsojen za kaznivo dejanje, ne more biti hkrati tudi tisti, ki odloča o zakonodaji, tisti, ki presoja, kaj je za državo dobro, in tisti, ki bo postavljal moralne in siceršnje standarde. Nekdo, ki je načrtno prekršil zakon, nekdo, ki je kontinuirano kršil najbolj temeljne norme skupnosti, v kateri živimo, pač ne more sedeti v zboru, ki te norme postavlja, saj v tem primeru, ko na to pristanemo, lahko preprosto rečemo, da odpravimo vsa pravila, živimo v nekem anarhičnem svetu, kjer je vse dovoljeno vsakomur. Svoboda mene ni več omejena tudi s svobodo nekoga drugega, ampak je moj poseg v svobodo nekoga tretjega lahko podvržen zgolj moji arbitrarni presoji. To ni prav. Tisto, kar je ključno pri teh zakonih, je, da ta celoten paket ne bi smel biti po krivem deležen ad personam razprave, ki se je danes cel dan dogajala. Če se vsi strinjamo, da pravnomočno obsojeni ljudje v tem državnem zboru ne morejo sedeti, potem verjetno pet ur razprave ne potrebujemo. Če pa potrebujemo pet ur razprave, da to potrdimo, imamo verjetno še kakšne druge težave. Socialni demokrati bomo paket teh zakonov podprli, smo mnenja, da je treba v Republiki Sloveniji razmisliti tudi o tem, da ne prenormiramo vsega in vsake stvari, ker nek družbeni konsenz okoli temeljne morale in etike bi pa vendar moral obstajati; tudi pri tistih, ki želijo kot pravnomočno obsojeni sedeti v državnem zboru. Kolega Vrtovec, se strinjam, morda je treba razmisliti tudi o širitvi kroga tistih, ki spadajo v to kategorijo. Ampak tokrat bom povedal osebno mnenje – lahko govorimo tudi o sodelavcih okupatorja. Hvala.
Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Desus ima gospod Franc Jurša.
Že v stališču Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev in iz vseh razprav, ki smo jih imeli člani te poslanske skupine na današnji razpravi o paketu volilne zakonodaje, je jasno razvidno, da bomo to zadevo tudi podprli. Moram reči, da bomo tej zakonodaji namenili deset glasov "za". Želimo pa v nadaljevanju, v nadaljnji razpravi, da se zakonodaja dopolni tako, da bo zdržala tudi vse ustavne presoje.
Postopkovno ima gospod Jernej Vrtovec.
Gospod predsednik, najlepša hvala. Danes smo veliko govorili o politični kulturi v tem državnem zboru. Pravkar je kolega na drugi strani, gospod Škoberne pokazal, kaj ni politična kultura. Zaradi tega, gospod predsednik, zahtevam opravičilo s strani gospoda Škoberneta za besede, ki jih je izjavil.
Izrekel je besede, da sodelavci okupatorja ne bi smeli biti [[…]]Je ta del tisti, ki je problematičen, sprašujem? Ali to, da je govoril v lastnem imenu, ker bi ga lahko opozoril, pa ga nisem. Ampak je bila večina celotne zadeve postavljena kot mnenje poslanske skupine in zaenkrat nisem nikogar opozarjal zaradi tega, in ga tudi ta trenutek ne bom, ker ta zadnji del je pač še ena od širitev, ki je bila predlagana in jo je možno v nadaljevanju upoštevati ali pa ne? To sem jaz slišal, tako da na podlagi tega ne morem dati ničesar. [[oglašanje iz dvorane]] Prosim. Zaradi tega ne bom dal opomina v tem trenutku. Tisto, kar je možno je, ali ima kdo obrazložitev glasu v lastnem imenu. Obrazložitev glasu v lastnem imenu, prijavite se, prosim. Obrazložitev glasu v lastnem imenu ima gospod Primož Hainz.
Hvala lepa za besedo. Jaz bom za, kot je rekel gospod Franc Jurša, tukaj ne bom kvaril discipline, ampak moram reči, da smo si postavili poslanci precej nizek moralni prag. Mene kljub vsemu preseneča teh šest mesecev in še potem, če je šest mesecev nepogojno, potem lahko Ustavno sodišče izjemoma še tiste, ki so dlje časa bili obsojeni [[…]]; mislim, da je to slab znak za Državni zbor. Najbrž bi morali poslanci štartati malo nižje. To imajo uslužbenci, za poslance in državne funkcionarje, če lahko tako rečem, bi pa morali vendar to malo spustiti na neko zadevo. Ni razlog, da je avtomobilska nesreča tista, ki zdaj opredeljuje kje in do kje. Šest mesecev se mi zdi odločno previsoka številka za opravičevanje, da si po enem letu ponovno lahko izvoljen. Hvala lepa.
Obrazložitev glasu v lastnem imenu ima mag. Margareta Guček Zakošek.
Hvala, gospod predsednik. Ta paket volilne zakonodaje bom podprla. Čeprav sem v eni od prvih razprav tem državnem zboru že rekla, da se ne strinjam, da moramo osnovne moralne, etične in ostale družbene norme vnašati v zakone, ker menim, da je to za našo slovensko družbo v končni fazi lahko pogubno. In nikoli ne bomo mogli vsega, česar ne smemo, zapisati v zakone. Želela bi si, da v tem državnem zboru pišemo okvire, v katerih naj delujemo, ne pa, kot bi rekli gospodarstveniki, gasimo požare, torej na osnovi nekih dejanj pišemo zakone. Vseeno pa menim, da vsi verjamemo, da je to prava pot in da si nihče ne želi, da ljudje, ki so pravnomočno obsojeni, sedijo tukaj. Pa sedaj tukaj res govorim tako, da ne gre na nikogar posebej, ampak na vse državljane in državljanke ali tiste, ki bi lahko bili voljeni na funkcijo oziroma funkcionarje. In ta določitev instituta neizvoljivosti, ki jo sedaj tukaj opredeljujemo, in predvsem tisto, kar nam je tudi Ustavno sodišče določilo, da moramo urediti pravno varstvo, menim, da je prava pot, zato bom ta paket podprla. Vsekakor verjamem, da moramo vsi tukaj stati za to potjo in upoštevati še tisto, za kar smo pač rekli, da je treba spremeniti. Hvala.
Še kakšna obrazložitev v lastnem imenu? Prosim za prijavo. Obrazložitev glasu v lastnem imenu ima gospod Franc Breznik.
Najlepša hvala, gospod predsednik. Tudi sam ne bom nasprotoval temu paketu volilne zakonodaje. Verjamem pa, da bomo v kasnejšem branju proučili različne vidike, kar je kolega Gorenak povedal. Strinjam se tudi z izjavo kolega Škoberneta, da tudi sodelavci okupatorja ne bi smeli kandidirati. Jaz verjamem, da mislite na te iz leta 1991, ki so sodelovali pri odvzemu orožja Teritorialni obrambi. Zato pozdravljam tudi tak dogovor. Opozoril pa bi tudi ostale skupine, kako bodo kandidirale. Recimo, tu imam dokument iz leta 1982, ko kolega Hainz sprašuje, ali lahko in koliko jih je kandidiralo v sekretariat, torej pri delegatskih volitvah – udeležba duhovnikov in kaplanov. In mu odgovorite na ta vprašanja. Primož Hainz leta 1982 kot član SZDL. Mislim, da tudi vas zanima, če lahko duhovniki kandidirajo, recimo v Državni zbor ali na najvišje politične funkcije, kot vas je zanimalo recimo leta 1982 in ste dali predlog, da vsi preiskujejo, da se do 25. aprila ugotovi, koliko duhovnikov je v takratni delegatski skupščini, ali je kdo duhovnik v takratni delegatski skupščini. Mislim, da bi tudi to lahko sedaj ugotavljali. Kolega Hainz, lahko odprete že danes kakšno preiskovalno komisijo, ugotavljate, če je kdo od nas mogoče celo duhovnik ali se ukvarja z duhovniškim poklicem in je morda kandidiral; pa da jih izločimo, kot ste vi to počenjali leta 1982. Tudi tu lahko širimo, lahko daste tudi amandma, kot je rekel danes kolega Gorenak. Verjamem, da boste to počeli, ker ste vedno enaki, vedno gledate enako, z enake perspektive, z enakimi vrednotami. Poleg tega, da sem rekel, da podpiram, imam tudi dva predloga za naslednji branji. Najlepša hvala.
Kot dobro veste, se kolega Hainz ne more več braniti tudi s tem, da bi si hotel [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Počakajte, počakajte! Ali lahko, prosim, povem do konca, brez da se vtikate v besedo? Kolega Hainz se ne more braniti na tej točki, zaradi tega sem edini, ki ga lahko v dvorani zaščiti. [[oglašanje iz dvorane]] Kolega Vrtovec ima obrazložitev v lastnem imenu še vedno možno. Kolega Hainz je nima več. Zato prosim, da prenehate s tovrstnimi; ne bom vam dal opomina, ampak prosim, da prenehate s tovrstnimi širjenji, ki bodo šla na osebni nivo. Dokler je razprava na načelni ravni, je dobrodošla v tem državnem zboru. Tisti trenutek, ko pa gre na osebni nivo, pa absolutno ni in ne prispeva k [[…]]Prvi delček je res bil obrazložitev glasu. Prosim, če se boste sedaj še prijavili? Če se boste še prijavili k obrazložitvi glasu, prosim, da to upoštevate. Ne želim, da izpostavljate imena, ki se ne bodo mogla več sama braniti in zato jih bom branil jaz; to sem pa dolžan narediti. Še kakšna obrazložitev glasu? Ja. Potem se, prosim, prijavite. Obrazložitev glasu v lastnem imenu ima gospod Igor Zorčič.
Gospod predsednik, hvala za besedo. Jaz bom ta paket zakonov podprl. Pri tem nimam nobenih dvomov. Morda bodo še nadgrajeni s takšnim amandmajem. Želim pa si, da bi jih sprejeli v čim večji širini. Slišali smo, nekateri ne bodo nasprotovali, verjetno tudi ne bodo glasovali za ta zakon, tako jih razumem. Upam pa, da se premislijo. Hvala lepa.
Obrazložitev glasu v lastnem imenu ima dr. Dragan Matić.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Seveda bom zakonodajo podprl. Iz današnje razprave je več kot očitno, da je to potrebno. Hkrati, ker je bilo govora o osebnih napadih, moram izkoristiti to priložnost, da zavrnem žalitve oziroma insinuacije na račun mojega očeta, ki so bile storjene s strani mladega gospod Mahniča. Te žalitve oziroma lažne obtožbe so bile storjene že zdavnaj nazaj, ko je bil on še verjetno v osnovni šoli, pa so bile takrat tudi že zavrnjene. Ker me takrat vodeča tega zasedanja ni zaščitila in ga ni opomnila, bi rad samo to priliko izkoristil tudi še za to, da vas pozovem, da nekoliko poenotite merila pri tem, ko je treba koga zaščititi tukaj, ko gre stvar na osebno raven. Seveda bom pa zakonodajo podprl.
Ali bomo nadaljevali z obrazložitvami glasu, ki bodo pol obrazložitve, drugi del bo pa polemika. Predlagam, da prenehamo in da glasujemo o tej zadevi. [[oglašanje iz dvorane]] Nobenemu še nisem dal opomina in ga tudi ne bom dal. Postopkovno ima dr. Franc Trček.
Hvala za besedo, predsedujoči. Moj postopkovni predlog je, da začetne uporabljati Poslovnik Državnega zbora, ker tole se že na prvi obravnavi spreminja v šlamastiko. Če bo šlo tako naprej, Združena levica ne bo dala podpore taki šlamastiki. Hvala za besedo.
Še kakšna obrazložitev glasu? Ne. Potem glasujemo. Navzočih je 82 poslank in poslancev, za je glasovalo 61, proti nihče. [[Za je glasovalo 61.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zbor predlagani sklep sprejel, zato bo predlog zakona dodeljen v obravnavo Odboru za notranje zadeve, javno upravo in lokalno samoupravo kot matičnemu delovnemu telesu. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 16. točko dnevnega reda, to je s prvo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o poslancih. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa: Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o poslancih je primeren za nadaljnjo obravnavo. Glasujemo. Navzočih je 81 poslank in poslancev, za je glasovalo 62, proti nihče. [[Za je glasovalo 62.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da jezbor predlagani sklep sprejel, zato bo predlog zakona dodeljen v obravnavo Mandatno-volilni komisiji kot matičnemu delovnemu telesu. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 17. točko dnevnega reda, to je s prvo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o državnem svetu. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o državnem svetu je primeren za nadaljnjo obravnavo. Ob tem vas obveščam, da je v skladu s prvim odstavkom 98. člena Ustave Republike Slovenije za sprejem predloga sklepa potrebna dvotretjinska večina glasov vseh poslancev, to je šestdeset ali več. Glasujemo. Navzočih je 81 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 62, nihče pa ni bil proti. [[Za je glasovalo 62.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zbor predlagani sklep sprejel, zato bo predlog zakona dodeljen v obravnavo Odboru za notranje zadeve, javno upravo in lokalno samoupravo kot matičnemu delovnemu telesu. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 18. točko dnevnega reda, to je s prvo obravnavo Predloga zakona o spremembi in dopolnitvi Zakona o Vladi Republike Slovenije. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog Zakona o spremembi in dopolnitvi Zakona o Vladi Republike Slovenije je primeren za nadaljnjo obravnavo. Glasujemo. Navzočih je 81 poslank in poslancev. Za jih je glasovalo 62, nihče pa ni bil proti. [[Za je glasovalo 62.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zbor predlagani sklep sprejel, zato bo predlog zakona dodeljen v obravnavo Odboru za notranje zadeve, javno upravo in lokalno samoupravo kot matičnemu delovnemu telesu. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 19. točko dnevnega reda, to je s prvo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o volitvah predsednika republike. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o volitvah predsednika republike je primeren za nadaljnjo obravnavo. Glasujemo. Navzočih je 81 poslank in poslancev. Za jih je glasovalo 62, nihče pa ni bil proti. [[Za je glasovalo 62.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zbor predlagani sklep sprejel, zato bo predlog zakona dodeljen v obravnavo Odboru za notranje zadeve, javno upravo in lokalno samoupravo kot matičnemu delovnemu telesu. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na prekinjeno 1. točko dnevnega reda, to je na Vprašanja poslank in poslancev. Pregled predlogov sklepov poslank in poslancev za razpravo o odgovorih predsednika Vlade, ministric in ministrov je objavljen na e-klopi. V skladu s predlogom poslanca gospoda Jožeta Tanka bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru predsednika Vlade dr. Mira Cerarja na poslansko vprašanje gospoda Jožeta Tanka v zvezi s sistemskimi preiskavami. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SDS ima gospod Jože Tanko.
Hvala lepa. Ne glede na to, da imamo Nacionalni preiskovalni urad, da imamo Specializirano državno tožilstvo, da imamo Finančno upravo Republike Slovenije, Urad za preprečevanje pranja denarja, Komisijo za preprečevanje korupcije in preiskovalno komisijo v Državnem zboru, ki že preiskuje TEŠ, banke najbrž še bo, se je vlada odločila, da bo iz bivših funkcionarjev teh institucij naredila svojo preiskovalno komisijo. Problem je v tem, da vsi ti bivši funkcionarji, ki so bili zaposleni v NPU, v KPK, Specializiranem državnem tožilstvu in še kje, bi lahko že do sedaj, ko je ta bančna luknja nastajala, opravili svojo funkcijo ter ta dejanja preiskovali in jih procesirali; vendar temu ni bilo tako. Da je problem na nek način še večji, kaže to, da se je vlada odločila, da bo prevzela popolni nadzor nad preiskavami in dogajanji v bančnem sistemu, kljub temu da je v veliki večini teh institucij tudi skupščina, ki lahko postavlja svoje nadzornike, ti pa direktorje; skratka pokriva vso vertikalo. Nekateri člani, nekdanji člani teh neodvisnih institucij, recimo bivši predsednik KPK Kos ali bivši namestnik predsednika KPK Praprotnik, so se že zaposlili na tak ali drugačen način v največji bančni luknji, ki naj bi jo te komisije preiskovale; po drugi strani pa se je zdaj vsul plaz zaposlenih iz KPK na Ministrstvo za pravosodje. Skratka, dela se nek sistem, kjer bo vse potekalo na nadzorovan način. Taka preiskovalna komisija ne bo verodostojna, to je zagotovo. In še ena zadeva je, da je ena izmed političnih strank, ki je ni več v Državnem zboru in je tako ali drugače vpeta v TEŠ in bančno luknjo, predlagala nekdanjemu predsedniku KPK, ki je sedaj minister, ustanovitev točno take preiskovalne komisije. Gre za organiziran nastop tistih, ki so do leta 2014 praktično nadzorovali celotno dogajanje v bančnem sistemu, v TEŠ in v drugih velikih projektih državnega pomena. Na tak način, če vas spomnim, je bila ustanovljena tudi Komisija za preprečevanje korupcije, kajti v letih 2003–2004, ko se je veliko govorilo o korupciji v Telekomu, je bil odgovor tedanje Ropove vlade ustanovitev Komisije za preprečevanje korupcije. Predlagam, da podprete našo zahtevo za razpravo o odgovoru predsednika Vlade, kajti to je edini način, da se te zadeve dodatno pojasnijo in [[izklop mikrofona]]
Glasujemo. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 15, proti pa 55. [[Za je glasovalo 15.]] [[Proti 55.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca Luke Mesca bo zbor odločil o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru predsednika Vlade dr. Mira Cerarja na poslansko vprašanje Luke Mesca v zvezi s prodajo Telekoma Slovenije d. d. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Združena levica ima Luka Mesec.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Gospoda premierja sem včeraj povprašal o prodaji Telekoma. Zastavil sem mu štiri vprašanja, prvo izmed njih je bilo glede predvolilnih obljub gospoda Mira Cerarja in njegove stranke glede Telekoma, ki so bila precej jasna, torej da ta stranka Telekoma, če pač dobi možnost za sestavljanje vlade, ne bo prodajala. Me je zanimalo v tej luči, če je stranka oziroma tudi on osebno predvolilno obljubo v tem smislu snedel in če smatra, da ima še demokratičen mandat za to dejanje. Potem sem mu pa še zastavil še nekaj vprašanj v zvezi s ceno, z odgovornostjo vlade, z njegovim pozivanjem nadzornikov SDH k prodaji in tako dalje. Na prvo vprašanje, se pravi glede predvolilnih obljub in kasnejših dejanj, sem prejel precej turbulenten odziv. Glede drugih vprašanj pa odgovorov ni bilo. Ker postaja zadeva vse bolj sumljiva, mislim, da bi bil čas, da se o tem v državnem zboru pogovorimo, ker gospod premier očitno odgovorov sam od sebe ne bo dal.
Glasujemo. Navzočih je 62 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 10, proti pa 51. [[Za je glasovalo 10.]] [[Proti 51.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Malo miru! V skladu s predlogom poslanca gospoda Marijana Pojbiča bo zbor odločil o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za gospodarski razvoj in tehnologijo gospoda Zdravka Počivalška na poslansko vprašanje gospoda Marijana Pojbiča v zvezi z zahtevami slovenske obrti in podjetništva. Glasujemo. Navzočih je 66 poslank in poslancev, za je glasovalo 8, proti 55. [[Za je glasovalo 8.]] [[Proti 55.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca Mihe Kordiša bo zbor odločil o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministrice za kulturo mag. Julijane Bizjak Mlakar na poslansko vprašanje Mihe Kordiša v zvezi z medijsko zakonodajo. Glasujemo. Navzočih je 64 poslank in poslancev, za je glasovalo 13, proti 50. [[Za je glasovalo 13.]] [[Proti 50.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca mag. Anžeta Logarja bo zbor odločil o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za zunanje zadeve gospoda Karla Viktorja Erjavca na poslansko vprašanje mag. Anžeta Logarja v zvezi z vstopom na ozemlje Ruske federacije. Glasujemo. Navzočih je 65 poslank in poslancev, za je glasovalo 8, proti 56. [[Za je glasovalo 8.]] [[Proti 56.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca gospoda Janija Möderndorferja bo zbor odločil o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministrice za kulturo mag. Julijane Bizjak Mlakar na poslansko vprašanje gospoda Janija Möderndorferja v zvezi s sodelovanjem Ministrstva za kulturo s strokovno in zainteresirano javnostjo. Glasujemo. Navzočih je 64 poslank in poslancev, za je glasovalo 15, proti 48. [[Za je glasovalo 15.]] [[Proti 48.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca gospoda Franca Breznika bo zbor odločil o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministrice za izobraževanje, znanost in šport dr. Maje Makovec Brenčič na poslansko vprašanje gospoda Franca Breznika v zvezi s poklicnim izobraževanjem. Glasujemo. Navzočih je 66 poslank in poslancev, za je glasovalo 8, proti 54. [[Za je glasovalo 8.]] [[Proti 54.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca dr. Franca Trčka bo zbor odločil o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za gospodarski razvoj in tehnologijo gospoda Zdravka Počivalška na poslansko vprašanje dr. Franca Trčka v zvezi z razvojem turizma. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Združena levica ima dr. Franc Trček.
Hvala za besedo, predsedujoči. Kot veste, sem v vprašanju resornemu ministru povezal problematiko razvojnega zaostajanja dobršnega dela Slovenije in debate o turizmu kot eno ključnih točk tako imenovane Strategije pametne specializacije, s katero sem matral in mariniral ministra več kot pol leta. Ker o tem turizmu govorimo na vseh straneh, ne pa da se ga temeljito lotimo, pričakujemo v Združeni levici, da boste podprli ta predlog o razpravi. Sočasno sem ministra dvakrat izrecno v mojem nagovoru vprašal, naj mi odgovori glede problematike turizma v regiji, iz katere prihajam – mariborski regiji. Imamo zaprte hotele na Pohorju, kot veste. Kako bo z deležniki iz lokalnega, regionalnega okolja razrešil ta gordijski vozel? Sočasno sem ga dvakrat vprašal, kako bo s sklepom bivše vlade, vlade Alenke Bratušek o razvojni pomoči Mariboru; ampak očitno gospod Počivalšek ni slišal. Po navadi v Beli krajini, ko v mlinu dvakrat povemo, se sliši. Tudi zaradi tega bi potrebovali to razpravo, da dobimo iz naše strani Trojan odgovor na ta vprašanja. Hvala za besedo.
Glasujemo. Navzočih je 65 poslank in poslancev, za je glasovalo 18, proti 46. [[Za je glasovalo 18.]] [[Proti 46.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanke gospe Anje Bah Žibert bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za javno upravo Borisa Koprivnikarja na poslansko vprašanje gospe Anje Bah Žibert v zvezi s pripravo pokrajinske zakonodaje in njihovo ustanovitvijo, skladno s 143. členom Ustave Republike Slovenije. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SDS ima gospa Anja Bah Žibert.
Spoštovani! Ko govorimo o pokrajinah, govorimo o ustavni kategoriji; dejstvo pa je, da pokrajin še vedno nimamo. Minister Koprivnikar je v medijih izjavil, da se pripravlja strategija nadaljnjega razvoja lokalne samouprave. V vaši koalicijski pogodbi ste zapisali, da bo ta strategija odgovorila tudi na vprašanja pokrajinske zakonodaje oziroma ustanavljanja pokrajin. Na vprašanje ministru, kako daleč smo s to zakonodajo, je bil seveda še zelo nejasen. Ker se strategija pripravlja in da je odmik od tega, da bi dobili to pokrajinsko zakonodajo, precejšen, predlagam, da opravimo na to temo širšo razpravo, da vidimo, kje ta trenutek v državi smo in kdaj bodo pokrajine končno vendarle zaživele.
Glasujemo.Navzočih je 64 poslank in poslancev, za je glasovalo 10, proti 49. [[Za je glasovalo 10.]] [[Proti 49.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca gospoda Jožefa Horvata bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministrice za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti dr. Anje Kopač Mrak na poslansko vprašanje Jožefa Horvata v zvezi z ukinitvijo programa dodatka k štipendiji Erasmus + na Javnem skladu Republike Slovenije za razvoj kadrov in štipendije. Glasujemo.Navzočih je 65 poslank in poslancev, za je glasovalo 7, proti 50. [[Za je glasovalo 7.]] [[Proti 50.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca gospoda Janka Vebra bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za finance dr. Dušana Mramorja na poslansko vprašanje gospoda Janka Vebra glede dostopanja podjetij do kreditov v državnih bankah. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SD ima gospod Janko Veber.
Hvala za besedo, predsednik. Ministru za finance dr. Mramorju sem postavil vprašanje glede tega, ali je seznanjen z odločbama Evropske komisije, ki nalagata slovenskim bankam, da ponujata kreditojemalcem bistveno slabše pogoje kot druge poslovne banke. Posledično mnogi najemajo kredite pri tujih bankah, po drugi strani nam pa Evropska komisija vedno znova postavlja pogoj uravnoteženih financ, ki jih pa nikakor ne moreš doseči, če vseh sredstev, ki smo jih dejansko vložili v dokapitalizacijo bank, ne poskušamo vložiti v svoj gospodarski razvoj, v gospodarsko rast in s tem tudi uravnoteženje javnih financ. Minister je sicer priznal, da ti dve odločbi obstajata, seveda pa ni obrazložil vsebine teh dveh odločb. Zato je prav, da Državni zbor dobi ti dve odločbi na vpogled, opravi razpravo in s tem tudi opravimo tisto svojo dolžnost, predno odločamo o tako pomembnih aktih, kot je recimo tudi fiskalno pravilo, da smo seznanjeni z vsemi aktivnostmi, ki jih Evropska komisija pelje, v tem primeru celo proti Sloveniji. Prepričan sem, da je to tudi v nasprotju s temeljni načeli delovanja Evropske unije, zagotovo sta pa ti dve odločbi tudi v nasprotju z ustavnimi načeli Republike Slovenije. Takšno stanje je izjemno zaskrbljujoče, zato je prav in potrebno, da Državni zbor opravi razpravo na to temo. Predlagam, da to razpravo omogočimo s tem, da podprete ta predlog za razpravo, ki sem ga podal; in se Državni zbor resnično seznani s tako škodljivima odločbama za razvoj Slovenije. Hvala.
Glasujemo. Navzočih je 61 poslank in poslancev, za je glasovalo 18, proti 41. [[Za je glasovalo 18.]] [[Proti 41.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca gospoda Ljuba Žnidarja bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za infrastrukturo dr. Petra Gašperšiča na poslansko vprašanje gospoda Ljuba Žnidarja v zvezi z državnim prostorskim načrtom za letališče Portorož. Glasujemo. Navzočih je 63 poslank in poslancev, za je glasovalo 5, proti 51. [[Za je glasovalo 5.]] [[Proti 51.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca gospoda Andreja Čuša bo zbor odločil o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministrice za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti dr. Anje Kopač Mrak na poslansko vprašanje gospoda Andreja Čuša v zvezi z volonterskimi pripravništvi. Glasujemo. Navzočih je 63 poslank in poslancev, za je glasovalo 5, proti 51. [[Za je glasovalo 5.]] [[Proti 51.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca gospoda Žana Mahniča bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministrice za obrambo gospe Andreje Katič na poslansko vprašanje gospoda Žana Mahniča v zvezi s pripravo novega Zakona o obrambi. Glasujemo. Navzočih je 63 poslank in poslancev, za je glasovalo 5, proti 56. [[Za je glasovalo 5.]] [[Proti 56.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca Matjaža Hanžka bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za infrastrukturo dr. Petra Gašperšiča na poslansko vprašanje Matjaža Hanžka v zvezi z izvajanjem priprav na gradnjo II. bloka Jedrske elektrarne Krško. Glasujemo. Navzočih je 60 poslank in poslancev, za je glasovalo 10, proti 48. [[Za je glasovalo 10.]] [[Proti 48.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca gospoda Matjaža Nemca bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministrice za izobraževanje, znanost in šport dr. Maje Makovec Brenčič na poslansko vprašanje gospoda Matjaža Nemca glede predvidenih sprememb Zakona o elektronskih komunikacijah. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SD ima gospod Matjaž Nemec.
Hvala za besedo. Spoštovane kolegice, dragi kolegi! V tej privatizacijski ihti, ko se dotikamo tudi vprašanja telekomunikacije in samega Telekoma, spregledujemo en zelo pomemben dejavnik, in to je varnostni vidik. Jaz sem postavil dr. Maji Makovec Brenčič vprašanje glede objave na njihovi spletni strani, ki se dotika spremembe Zakona o elektronskih komunikacijah. Ta razprava bo, samo vprašanje časa, kdaj je. Moj namen jo je spodbuditi, odpreti čim več, ker je prepomembna in preveč zahtevna. Predlagam predvsem razmislek o spremembi 160. člena, ki govori o zakonitem prestrezanju komunikacij, sicer v šestem odstavku, ki govori o prestrezanju komunikacije v mednarodnih elektronskih komunikacijskih omrežjih; se opravičujem. Drugi del se dotika razmisleka in da bi pristopili k temu zelo resno in strokovno, zlasti s sodelovanjem z uradom informacijske pooblaščenke [[nerazumljivo]]besedila poglavja tega zakona, ki ureja hrambo podatkov. Razprava je neizogibna, moj namen je pa predvsem ta, da ministrici pomagamo s skupno razpravo, da najdemo pametno rešitev varovanja naše države, naših nacionalnih interesov. Glasovali bomo za. Hvala lepa.
Glasujemo. Navzočih je 59 poslank in poslancev. Za jih je glasovalo 17, proti pa 40. [[Za je glasovalo 17.]] [[Proti 40.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prekinjam 9. sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 9. uri.