Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam nadaljevanje 19. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnjega nadaljevanja seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: Renata Brunskole od 9. do 15. ure, Bogdan Barovič, Vili Rezman, dr. Peter Verlič in mag. Branko Grims. Vse prisotne lepo pozdravljam! Prehajamo na 7. TOČKO DNEVNEGA REDA – to je na PREDLOG ZAKONA O DOPOLNITVI ZAKONA O DETEKTIVSKI DEJAVNOSTI, V OKVIRU SKRAJŠANEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložil Državni svet. Predlog zakona je na prvem nadaljevanju 20. seje 1. 7. 2010 obravnaval matični Odbor za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje. Ker po končani razpravi odbor členov predloga zakona ni sprejel, je bila druga obravnava predloga zakona na seji delovnega telesa končana. Besedo dajem predstavnikom poslanskih skupin za predstavitev stališč. Stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bo predstavil Gvido Kres.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovana ministrica, spoštovane kolegice in kolegi, lep prijeten dan vam želim pred začetkom svoje predstavitve! Z zadnjimi spremembami zakona o detektivski dejavnosti se je odpravila omejitev, da lahko licenco za opravljanje detektivske dejavnosti v Republiki Sloveniji pridobijo samo slovenski državljani. Prav tako so se spremenila določila in odpravile nekatere ovire za opravljanje posamezne detektivske storitve tujcev. Po novem je torej slovenski prostor odprt tudi za delovanje detektivov iz tujine, se pravi iz Evropske unije ali Švicarske konfederacije. Poslanska skupina Slovenske ljudske stranke pa se je že v postopku sprejemanja zakona pridružila opozorilom komisije Državnega sveta za državno ureditev, ki je takrat izrazila pomislek o črtanju pogoja aktivnega znanja slovenskega jezika za opravljanje detektivske dejavnosti v Republiki Sloveniji, ker to ni v skladu z 11. členom Ustave, po katerem je uradni jezik slovenščine. Prav tako smo se strinjali, da ima slovenski potrošnik pravico do komunikacije v materinem jeziku. Ker v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke cenimo slovenski jezik in ker si želimo, da bi v prihodnje naše institucije, tudi ko se prilagajmo neki zakonodaji, posvetile več pozornosti jezikovni politiki in skrbi za uporabo lastnega jezika, slovenskega jezika doma in v institucijah Evropske unije, bomo danes podprli predlog Državnega sveta za dopolnitev zakona o detektivski dejavnosti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavil Silven Majhenič.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovana ministrica! Prejšnja novela zakona o detektivski dejavnosti je bila po vetu Državnega sveta sprejeta marca letošnjega leta. Poslanci Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke smo noveli, ki je poleg odprave pogoja državljanstva črtala tudi pogoj znanja slovenskega jezika za opravljanje detektivske dejavnosti, izrecno nasprotovali. Pogoj aktivnega obvladovanja slovenskega jezika je namreč eden od ključnih pogojev za kakovostno opravljanje specifične dejavnosti, kot je detektivska. Kljub dejstvu, da je Slovenija članica Evropske unije in je prost pretok delovne sile ena od njenih temeljnih svoboščin, smo v Poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke mnenja, da bi bilo treba pogoj aktivnega znanja slovenskega jezika pri opravljanju detektivske dejavnosti na območju Republike Slovenije v obravnavani zakon ponovno uvesti. Zato podpiramo sedanjo novelo Državnega sveta, ki aktivno obvladovanje slovenskega jezika postavlja kot pogoj za pridobitev licence za opravljanje detektivske dejavnosti. 11. člen Ustave Republike Slovenije namreč jasno in nedvoumno določa, da je uradni jezik v Sloveniji slovenščina. Poleg tega v zakonu določen pogoj znanja slovenščine pri opravljanju detektivske dejavnosti nikakor ne omejuje opravljanja dejavnosti drugim državljanom članic Evropske unije in Švicarske konfederacije, saj lahko vsaka država članica Evropske unije prosto predpisuje pogoje za opravljanje določenega poklica na svojem območju. Treba je le spoštovati načelo enakopravnosti, da torej enaki pogoji veljajo za domače in tuje državljane. V Poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke zato sklepa matičnega delovnega telesa ne bomo podprli. Pri tem pa želimo ponovno apelirati na Vlado Republike Slovenije, naj posveti večjo skrb ohranitvi nacionalnega jezika, ki je nedvomno temelj vsakega naroda in vsake države, tudi Slovenije. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije bo predstavil Milan Gumzar.
Hvala za besedo. Gospa ministrica, predsedujoči, kolegice in kolegi, lepo pozdravljeni! Zakon, ki ureja detektivsko dejavnost, mora vsebovati omejitve, ki temeljijo na varovanju javnega interesa. Pogoji za pridobitev licence in službenih izkaznic morajo biti transparentni in jasni, zaščita javnega interesa pa močna, ker gre za dejavnost, v kateri se lahko posega v človekove pravice in ki močno vpliva na eno izmed človekovih temeljnih pravic in dobrin: varnost in zasebnost posameznika. Med dokumenti, ki govorijo o zahtevi po znanju jezika, naj omenimo kodeks ravnanja, ki ga je odobrila skupina koordinatorjev z direktivo o priznanju poklicnih kvalifikacij, v katerem komisija kot priporočeno nacionalno prakso v zvezi z zahtevami po znanju jezika glede na zgoraj navedene sodne prakse priporoča, da priznanje poklicnih kvalifikacij ni podvrženo jezikovnemu znanju, razen če je to del kvalifikacij, na primer logopedi, ter da naj se upošteva načelo sorazmernosti. Samo za vsak primer posebej naj se preveri, ali je določeno znanje jezika sorazmerno oziroma naj se zahteva po znanju jezika ne uveljavi sistematično. Menimo, da za poklic, kot je detektiv, pred Evropsko komisijo ne bomo mogli upravičiti in utemeljiti zahteve po predpisanem aktivnem znanju slovenskega jezika ali zahteve po sistematičnem preverjanju znanja slovenskega jezika. Na področju detektivske dejavnosti javni interes namreč ne zahteva reguliranja tega vprašanja, saj se lahko komunikacija med morebitnimi tujimi detektivi zagotovi tudi na drug način, recimo preko tolmača ali prevajalca. Izbira detektiva naj bo prepuščena trgu, naročnik detektivske dejavnosti pa naj sam izbira, ali bo za opravljanje detektivske dejavnosti najel detektiva, ki bo znal določen jezik, to pomeni slovenski jezik. V pripravi je nov zakon o detektivski dejavnosti, ki bo odpravil nekatere neskladnosti, ki so nastale zaradi več sprememb in dopolnitev, med ostalimi bo tudi natančneje določal usposabljanje detektivov in opravljanje detektivskega izpita, ki bosta predpogoj za pridobitev licence za opravljanje detektivske dejavnosti. Zakon bo obravnavan v rednem zakonskem postopku, vendar določb v zvezi z izpolnjevanjem pogoja aktivnega znanja slovenskega jezika zaradi opisane in obrazložene diskriminatornosti kot pogoja za pridobitev licence nimamo namena spreminjati, saj kakršne koli omejitve, pri katerih ne gre za razloge varovanja javnega interesa, kot so varovanje življenja in zdravja ljudi, javnega reda, javne varnosti ali varovanje premoženja, niso v skladu z veljavnimi pravnimi načeli. Zato v Poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije ne podpiramo predlaganega zakona.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavil Andrej Magajna.
Spoštovani predsednik Državnega zbora, gospa ministrica, kolegice in kolegi! Predlog zakona o dopolnitvi Zakona o detektivski dejavnosti, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo predložil Državni svet, ponovno uvaja pogoj aktivnega znanja slovenskega jezika za pridobitev licence za opravljanje detektivske dejavnosti, ki ga je v aprilu 2010 sprejela novela zakona o detektivski dejavnosti in ga črtala. Aktivno znanje slovenskega jezika naj bi bil tako prvi pogoj za opravljanje dejavnosti na območju Republike Slovenije zaradi seznanjanja z relevantnim gradivom, hkrati pa tudi zaradi možnosti kakovostnekomunikacije. Poslanska skupina SD se pridružuje mnenju Vlade in predlaganega zakona ne podpira. Temeljni cilj zakona je uskladitev z direktivo o storitvah na notranjem trgu. Glede na temeljne cilje te direktive bi bila uvedba zahteve aktivnega znanja slovenskega jezika kot pogoja za pridobitev licence nesorazmerna, glede na cilje, ki so ob tem zasledujejo. Tudi Poslanska skupina SD meni, da zahteva po aktivnem znanju domačega jezika ne opravičuje vnaprejšnjega omejevanja pri pridobivanju licenc za opravljanje dejavnosti, opredeljene z direktivo, med katere je uvrščena tudi detektivska dejavnost. Pravna praksa Evropskih sodišč to potrjuje. V nekaterih sodbah je sodišče namreč navedlo, da sistematično preverjanje znanja jezika v naprej ni potrebno, kadar varstvo posameznikov, potrošnikov zagotavljajo drugi ukrepi. Uradni jezik pomeni, da organi državne uprave poslujejo v teh jezikih, ne pa, da mora detektiv, ki deluje v Sloveniji, znati te jezike. V obrazložitvi predloga zakona jasno piše, da se za pridobitev licence in pravice do opravljanja dejavnosti tujih detektivov zahteva prevod dokumentov v slovenščino. Enako bo tudi detektiv, ki ne bo znal slovenskega jezika, moral poslovati v slovenskem jeziku neposredno preko prevajalca ali tolmača. Zagovarjamo rabo slovenskega jezika in drugih uradnih jezikov Republike Slovenije pred organi državne uprave in v poslovanju s strankami. Enako morajo aktivno obvladati slovenski jezik osebe, ki izdajajo javna pooblastila - inšpektorji, policisti. Nikakor pa ne moremo na podlagi nalog, ki jih bo smel opravljati detektiv, na podlagi zakona trditi, da detektivi izvajajo javna pooblastila, kjer bi bila upravičena ali sorazmerna zahteva po znanju slovenskega jezika. Preverjanje znanja jezikov ni povezano s postopkom priznavanja, ki se nanaša na poklicne kvalifikacije. Sistematično preverjanje preizkusa znanja jezika vnaprej torej ni potrebno, kadar so zagotovljeni drugi ukrepi, ki zagotavljajo varstvo posameznikov potrošnikov in pravilno izvajanje zakonodaje. Sodišča poudarjajo, da mora biti zahteva po znanju jezika sorazmerna s tem, kar je potrebno za opravljanje poklica v državi gostiteljica. Načelo sorazmernosti pa izključuje sistematično ali standardizirano preverjanje znanja jezika. Poleg tega je taka zahteva diskriminatorna do oseb iz držav članic EU, evropskega gospodarskega prostora ali Švicarske konfederacije. Zakon o javni rabi slovenščine v 7. členu določa, da je znanje slovenščine potrebno za posamezne poklice oziroma delovna mesta v državnih organih in organih samoupravnih lokalnih skupnosti ter pri nosilcih javnih pooblastil. Eno je izvajanje javnih pooblastil, drugo pa poklicna kvalifikacija in licenca. Ponudniki, izvajalci detektivskih storitev, si naj sami prizadevajo, da pridobijo čim več strank, stranka pa se lahko odloči, koga bo izbrala, da bo zanjo opravil določeno storitev. Tako bo v interesu samega detektiva, da bo ravnal tako, da bo čim bolj konkurenčen in se bo naučil slovenskega jezika, če bo presodil, da to potrebuje za opravljanje svoje dejavnosti. Zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o detektivski dejavnosti, kot rečeno, ne podpiramo, ob tem pa je treba omeniti namero Vlade, da bo celovito uredila področje delovanja varnostnih služb, pravice in dolžnosti nosilcev izvajalcev ter njihov status. Z dosedanjimi vprašanji se bomo še srečevali. Sedanja komaj sprejeta ureditev v tem trenutku ne potrebuje sprememb v smeri, kot jih je predlagal Državni svet.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil Aleksander Zorn.
Spoštovani, predsednik. spoštovana, ministrica. spoštovani, kolegi! Najprej ugotavljam, da Vlada nima stališče, ker ga ni povedala. In sedaj sledi naše stališče. Državni svet kot predlagatelj novele zakona o detektivski dejavnosti predlaga ponovno umestitev pogoja aktivnega obvladovanja slovenskega jezika med pogoje za pridobitev licence detektiva. Ta pogoj je bilv zadnji noveli, ki jo je predlagala Vlada Republike Slovenije, črtan z utemeljitvijo upoštevanja pogoja nediskriminacije. Na spornost črtanja pogoja aktivnega obvladovanja slovenskega jezika je v svojem mnenju opozorila Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora. Prav tako je na spornost opozoril tudi Državni svet, ki je na vladno zakonsko novelo izglasoval veto. Slovenski jezik je vrednota, kar v javnosti deklarativno zelo radi poudarjamo, še raje pa na to pozabljamo, ko smo postavljeni pred usklajevanje z evropsko zakonodajo. Brez slovenskega jezika preprosto ne moremo govoriti o ohranitvi slovenske identitete, kulture in tudi države. Konec koncev slovenski jezik ščiti tudi slovenska ustava. Zato se sprašujemo, zakaj so prvotni predlagatelji tako rekoč zatajili svoj materin in državni jezik. Vsekakor je težko razumljivo, da so tako enostavno odstopili od zahteve za aktivno obvladovanje slovenskega jezika med pogoji za pridobitev licence detektiva. Tudi direktiva Evropske unije je glede tega nesporno jasna, naj se ne zahteva od države, da bi sprejemala takšne ukrepe, ki bi bili v nasprotju z interesi ohranitve njenega jezika in ohranjanja kulturne ali jezikovne raznolikosti, če podrobneje citiramo to direktivo Evropske unije. S predlogom Državnega sveta, da se aktivno obvladovanje slovenskega jezika ponovno umesti med pogoje za pridobitev licence detektiva, ki, žal, na odboru ni dobil podpore s strani Vlade in poslank ter poslancev koalicije, ne bi nastale škodljive posledice, ampak bi zaščitili slovenski jezik, ki ga varuje tudi ustava. Slovenska državljanka in državljan najbrž upravičeno pričakujeta, da bosta v stiku z detektivom, če bo do njega prišlo, lahko z njim v svoji državi komunicirala v svojem uradnem jeziku. Tudi tuji detektiv ga bo moral v skladu z delom, ki ga opravlja, govoriti in obvladovati. Tako bo tudi povsem jasno, da v sporazumevanju ne bo prihajalo do nesporazumov ali še do česa hujšega. Zlahka si lahko predstavljamo, da bi z neprimerno ali oteženo jezikovno komunikacijo prihajalo do dodatnih neprijetnih nevšečnosti, ki jih delo detektiva že samo po sebi prinaša. V Poslanski skupini SDS iz navedenih razlogov menimo, da bi bilo treba zavarovati slovenski jezik kot tudi uporabnike detektivskih storitev, tako da bodo v Sloveniji opravljale detektivsko dejavnost osebe, ki aktivno obvladujejo slovenski jezik, kar bi bilo tudi skladno z Ustavo Republike Slovenije. Zato bomo podprli takšno novelo zakona o detektivski dejavnosti.
Hvala lepa. Vseeno bi opozoril, da odbor členov v drugi obravnavi ni sprejel, zato v skladu z razlago poslovnika sledi po predstavitvi stališč poslanskih skupin ugotovitev, da je ta postopek končan. V tem postopku Vlada nima več možnosti za besedo. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. V skladu z razlago Komisije za poslovnik z dne 9. decembra 2009 Državni zbor ugotavlja, da je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 8. TOČKO DNEVNEGA REDA – OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O DOPOLNITVI ZAKONA O JAVNIH ZBIRANJIH, SKRAJŠANI POSTOPEK. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina poslancev s prvopodpisanim Bojanom Kontičem. Predlog zakona je obravnaval Odbor za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku odbora dr. Vinku Gorenaku.
Hvala lepa. Predlog zakona o javnih zbiranjih je odboru predložila skupina poslancev s prvopodpisanim Bojanom Kontičem. Odbor ga je obravnaval na 20. seji 1. 7. 2010. Kolegij predsednika Državnega zbora pa je na 65. seji 7. 6. 2010 določil, da se bo zakon obravnaval po skrajšanem postopku. Članice in člani odbora so kot gradivo prejeli predlog zakona, mnenje Zakonodajno-pravne službe in mnenje Komisije Državnega sveta za državno ureditev ter mnenje Vlade. V imenu predlagateljev je dopolnilno obrazložitev podal poslanec dr. Luka Juri. Pojasnil je, da je temeljni cilj predloga zakona dopolniti 14. člen Zakona o javnih zbiranjih, tako da se organizacija javnih shodov razbremeni potrebe po soglasju lastnika, kadar gre za shod na javni površini, ki ima značaj javnega dobra in je namenjena zbiranju ljudi in njeni prosti uporabi, izvedba shoda pa ni v nasprotju z njenim interesom. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe gospa Horvatova je v predstavitvi njihovega mnenja povedala, da Zakonodajno-pravna služba v zvezi s predloženim zakonom meni, da nesorazmerno omejuje lastninsko pravico na javnem dobru. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je še povedala, da dopolnitev predlagane novele tretjega odstavka 14. člena z besedilom, da ta določba velja samo za javne shode in ne tudi za javne prireditve, kar bo prispevalo k večji jasnosti zakonskega besedila. Predstavnica Vlade, namestnica generalnega direktorja na Ministrstvu za notranje zadeve, gospa Iris Jeglič je predstavila stališče Vlade, ki ta predlog zakona podpira. Pisno mnenje je bilo tudi predloženo. K predlogu zakona je podala mnenje Komisija Državnega sveta za državno ureditev, iz katerega izhaja, da komisija predlog zakona podpira. Odbor je v skladu z opozorilom Zakonodajno-pravne službe sprejel tudi amandma k 1. členu, in sicer je dodal besedilo, da določba tega zakona velja samo za javne shode in ne tudi za javne prireditve. Odbor je na podlagi 128. člena Poslovnika glasoval o amandmaju, nato pa o členih skupaj. Predlog zakona je v celoti in soglasno podprl. Predlog zakona je sestavni del poročila. Hvala.
Hvala lepa. Za uvodno obrazložitev mnenja dajem besedo predstavnici Vlade. Besedo ima Katarina Kresal, ministrica za notranje zadeve.
Spoštovani predsednik, spoštovane poslanke in poslanci! Vlada Republike Slovenije predlog zakona podpira. Glede na to, da so lokalne skupnosti v nekaj primerih že odrekle izdajo soglasja in s tem poskušala omejevati z ustavo zagotovljeno pravico do mirnega izbiranja in javnih zborovanj, bo z dopolnitvijo zakona zagotovljena večja jasnost določbe 14. člena Zakona o javnih zbiranjih. Soglasje lastnice ali lastnika oziroma upravljavke ali upravljavca zemljišča torej ni potrebno, če se bo organiziral shod na javni površini, ki ima značaj grajenega javnega dobra in je namenjena zbiranju ljudi in njeni prosti uporabi, izvedba shoda pa ni v nasprotju z njenim namenom. Navedena dopolnitev zakona tako ne velja za organiziranje javnih shodov na grajenem javnem dobru, kot so na primer tržnice, igrišča, parkirišča, pokopališča, parki, lokalne ceste, saj te površine niso namenjene prosti uporabi ljudi in njihovemu zbiranju, ampak so zgrajene za točno določen namen, zato bo soglasje lokalne skupnosti za te površine še vedno potrebno. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev bo prestavil Anton Urh. Prosim.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovana gospa ministrica, kolegice in koleg! V zvezi z javnimi prireditvami in javnimi shodi, kjer se običajno zbere večje število oseb, naj najprej opozorim, da je primarna dolžnost države zagotoviti takšne ukrepe, da ne bo ogroženo življenje in zdravje tako udeležencev kot drugih oseb, da ne bo ogroženo premoženje, javni promet, ter da ne bo okolje nedopustno obremenjeno. V tej luči je zasnovan sedaj veljavni zakon o javnih zbiranjih. Kljub dobremu zakonu se v praksi pojavljajo nejasnosti v zvezi s prijavo javnega zbiranja na zemljiščih, katerih lastnica ali upravljavka je lokalna skupnost. Organizator javnega shoda je dolžan predložiti med drugim tudi soglasje lastnika oziroma upravljavca ter dokazilo o obvestilu lokalne skupnosti. Glede na to, da se tako soglasje kot obvestilo velikokrat dotika istega subjekta, to je lokalne skupnosti, je smiseln predlog, ki ga ta novelacija prinaša, da se organizatorja javnega shoda razbremeni potrebe po soglasju lastnika oziroma upravljavca, kadar gre za javno dostopno zemljišče in shod ne omejuje normalnega poteka dejavnosti. V Poslanski skupini DeSUS menimo, da bo takšna zakonska ureditev pripomogla k lažjemu izvajanju v praksi, odpravi nejasnosti, ki se je v zvezi s tem pojavljala ter tako tudi k razbremenitvi organizatorja v smislu lažjega pridobivanja potrebne dokumentacije, zato bomo predlog, katerega sopodpisniki smo, tudi soglasno podprli. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavil Silven Majhenič.
Spoštovani! Zakon o javnih zbiranjih že zdaj omogoča prosto zbiranje državljanov ter določa postopek prijave javnega zbiranja. Predlog novele zakona o javnih zbiranjih, s katerim se skuša urediti način uresničevanja ustavne pravice do mirnega zbiranja in javnih zborovanj na javnih shodih po mnenju Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke le podrobneje opredeljuje to pravico, obenem pa ne prinaša nikakršne omejitve, ki so po določbi 42. člena Ustave dopustne le v primerih ogrožanja temeljnih vrednot, kot so varnost države, javna varnost in preprečevanje širjenja nalezljivih bolezni. Veljavni zakon v 14. členu določa, da mora organizator v prijavi shoda oziroma k vlogi za izdajo dovoljenja za izvedbo javnega shoda priložiti tudi soglasje lastnika oziroma upravljavca zemljišča, na katerem se organizira shod, ter dokazilo, da je o shodu obvestil lokalno skupnost. Ker se shodi večinoma organizirajo na javnih površinah, sedanja ureditev lokalnih skupnosti omogoča, da odrečejo izdajo soglasja in s tem onemogočijo shode, ko morebiti zaradi določenih razlogov ocenijo, da si takšnih shodov ne želijo. Temeljni cilj predloga dopolnitve zakona o javnih zbiranjih je torej urediti spremembo 14. člena Zakona o javnih zbiranjih tako, da za organizacijo javnih shodov ne bo več potrebno soglasje lastnika, kadar gre za javno dostopno zemljišče in shod ne omejuje normalnega poteka dejavnosti, ki se na takšnem zemljišču dogaja oziroma zemljišča ne poškoduje. Predlagana dopolnitev zakona dopolnjuje 14. člen tako, da posebej ureja pogoje za izvedbo javnega shoda, če se le-ta organizira na javni površini, ki ima značaj grajenega javnega dobra in je namenjena splošni rabi ljudi in njihovemu zbiranju. Stališče predlagateljev je, da se vsebinsko zakon ne spreminja, ampak le bolj natančno pojasnjuje predvsem zaradi skladnosti z 42. členom Ustave, ki zagotavlja pravico do javnega zbiranja, in predlog zakona želi predvsem pojasniti veljavno zakonsko dikcijo za javne shode in ne za javne prireditve. V Poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke bomo Predlog zakona o dopolnitvi Zakona o javnih zbiranjih podprli.
Hvala lepa. Stališče Poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije bo predstavil Milan Gumzar.
Ponovno lepo pozdravljeni! Pravica do mirnega zbiranja in do javnih zborovanj je zagotovljena v 42. členu Ustave Republike Slovenije. Zakonske omejitve te pravice pa so dopustne, če to zahteva varnost države, javna varnost ali varnost pred širjenjem nalezljivih bolezni. Pravica do zbiranja in združevanja izvira iz načela demokracije in je tesno povezana s svobodo izražanja. Način uresničevanja ustavne pravice do mirnega zbiranja in javnih zborovanj ureja zakon o javnih zbiranjih, ki med drugim določa, da ima vsakdo pravico organizirati javne shode in javne prireditve in se jih udeleževati. Z obveznostmi ob pridobitvi soglasja lastnika, upravljavca zemljišča oziroma prostora, na katerem se organizira shod, je zavarovana lastniška pravica, vendar pa je soglasje lokalne skupnosti že po veljavnem zakonu potrebno le v primerih, kadar se shod odvija na sicer javnih površinah, ki pa niso namenjene prosti uporabi občanov in njihovemu zbiranju. Na primer, javno parkirišče, zelenice, otroška igrišča in tako dalje. Menimo, da v primeru, ko se shod organizira na javni površini, ki ima značaj javnega dobra in je namenjena splošni rabi ljudi in njihovemu zbiranju, lokalna skupnost kot lastnik ali uporabnik takšnega prostora zbiranja ljudi ne more omejevati.Drugi odstavek 19. člena stvarnopravnega zakonika namreč določa, da gre v tem primeru za dobrine, namenjene splošni, enakopravni uporabi državljanov. Nad javnimi dobrinami pa nihče nima absolutne lastniške pravice, kar prav tako stvarnopravni zakonik v istem členu med drugim določa, da je javno dobro stvar, ki jo v skladu z njenim namenom uporablja vsakdo. Če je torej shod organiziran na javni površini, ki ima značaj javnega dobra in na kateri nima nihče absolutne lastniške pravice, je pravica do javnega zbiranja v tem primeru močnejša od lastniške pravice občine oziroma lokalne skupnosti. Novela zakona tako ureja, da soglasje občine ni potrebno v primeru, če je shod organiziran na javni površini, ki je tudi sicer namenjena zbiranju ljudi in njeni prosti uporabi, na primer trgi, izvedba shoda pa ni v nasprotju z njenim namenom. Organiziranje javnega shoda in udeležba na njej je namreč politična pravica, zato je dopustno postavljanje minimalne ovire, kadar to zahteva varnost države ali javna varnost ali varnost pred širjenjem nalezljivih bolezni, kar dopuščajo tudi druge pravne ureditve. Lokalna skupnost pa bo lahko odrekla soglasje le v primerih nedopustne rabe, ki bi nasprotovala namenu in pravnemu režimu na sami nepremičnini. Tako država kot tudi lokalna skupnost morata namreč zagotavljati možnost za uresničevanje temeljnih človekovih pravic, še posebej takrat, ko se za ta namen uporabljajo splošne dostopne ter vsem pripadajoče nepremičnine. Predlagana novela zakona zagotavlja večjo jasnost zakonske določbe in na ne nazadnje jasnost sedaj veljavne zakonodaje določa opozorilo tudi varuhinja človekovih pravic. Iz navedenih razlogov v Poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije podpiramo predlog zakona o dopolnitvi zakona o javnih zbiranjih.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine slovenske demokratske stranke bo predstavila Eva Irgl.
Najlepša hvala za besedo. Skupina poslank in poslancev, ki so predlagatelji novele zakona o javnih zbiranjih, predlaga dopolnitev 14. člena Zakona o javnih zbiranjih, in sicer tako, da se organizacija javnih shodov razbremeni potrebe po soglasju lastnika, kadar gre za shod na javni površini, ki ima značaj grajenega javnega dobra in je namenjena zbiranju ljudi in njeni prosti uporabi, izvedba shoda pa ni v nasprotju z njenim namenom. S tem naj bi se odpravila nejasnost, ki se je pojavila v praksi v primeru prijave javnega zbiranja na zemljišču, kjer je lastnica ali upravljavka lokalna skupnost. Ob prijavi shoda mora organizator navesti podatke, ki jih mora izpolnjevati po 14. členu Zakona o javnih zbiranjih in podati tudi soglasje lastnika oziroma upravljavca zemljišča ali prostora, na katerem se organizira shod ali prireditev, ter dokazilo, da je o shodu oziroma prireditvi pisno obvestil lokalno skupnost. V praksi je namreč prihajalo do različnih interpretacij, ko se je javni shod organiziral na zemljišču, kjer je lastnik lokalna skupnost, ali je v tem primeru potrebno soglasje ali pa je dovolj le obvestiti lokalno skupnost. Kljub na videz všečnim navedbam v obrazložitvi in predlogom rešitve, da se tudi administrativno razbremeni organizator javnega shoda, pa je vendarle treba poudariti, da bo v praksi potrebna bistveno večja pozornost in dolžnostno ravnanje pristojnih organov, ki sodelujejo v okviru postopka javnih zbiranj, javnih shodov oziroma javnih prireditev, da ne bi prihajalo do poškodb ljudi in škode na javnem dobru. Dejstvo je, da je organiziranje javnega shoda in udeležba na njem ustavna pravica, zato je dopustno postavljati le minimalne ovire, na primer varnost ljudi, varnost države in javna korist. Vendarle pa bo lahko lokalna skupnost odrekla soglasje v primerih nedopustne rabe, ki bi nasprotovala namenu in pravnemu režimu na sami nepremičnini. Država in tudi lokalna skupnost morata zagotavljati možnosti za uresničevanje človekovih pravic in temeljnih svoboščin, še posebej v primerih, ki se za ta namen uporabljajo splošno dostopne nepremičnine. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke menimo, da je na podlagi mnenja Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora na odboru sprejet amandma, da predlagana ureditev velja le za javne shode in ne tudi za javne prireditve ter ob navedbah, da zakon predstavljazadostno garancijo, da ne bo prihajalo do poškodb ljudi in škode na javnem dobru, zakonsko besedilo določnejše in je tako zakon ustrezen, saj sledi ustavni pravici do organiziranja javnega shoda. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke bomo zakon podprli oziroma zakonu ne bomo nasprotovali.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Zares bo predstavil Franco Juri.
Spoštovani predsednik, spoštovana ministrica, kolegi poslanci in poslanke! Poglavitni namen predlaganih sprememb zakona o javnih zbiranjih je urediti 14. člen Zakona, in sicer tako, da se organizacija javnih shodov razbremeni potrebe po soglasju lastnika, kadar gre za javno dostopno zemljišče in shod ne omejuje normalnega poteka dejavnosti, ki se na takem zemljišču dogaja in se zemljišče ne poškoduje. Na nujnost ureditve oziroma jasne in z ustavo nedvoumno usklajene opredelitve navedenega člena so opozarjali navsezadnje tudi nekateri nedavni dogodki, na primer v Kopru, a domnevamo tudi drugje, ki so ob neprimerni ter restriktivni interpretaciji zakona odsevali samovoljno zlorabo le-tega, ter jasen namen lokalne oblasti, da se ustavne pravice državljanov oziroma občank in občanov do javnega zbiranja in izražanja omejijo ne le iz racionalnih oziroma razumljivih razlogov, ki jih veleva varnost ljudi in varovanje javnega in zasebnega premoženja. Po predlagani ureditvi 14. člena soglasje lastnice ali lastnika oziroma upravljavca zemljišča ni potrebno, če se bo organiziral shod na javni površini, ki ima značaj javnega dobra in je namenjena zbiranju ljudi in njeni prosti uporabi, izvedba shoda pa ni v nasprotju z njenim namenom. Sedaj veljavni zakon je lokalnim skupnostim omogočal, da odrečejo oziroma ne dajo soglasja in s tem onemogočijo shode takrat, ko na primer zaradi političnih ali drugih razlogov ocenijo, da si takšnih shodov ne želijo. Pri vsem tem se postavlja vprašanje, kako je urejen status lastninske pravice na teh površinah. Z obveznostjo pridobitve soglasja lastnika ali upravljavca zemljišča, na katerem se organizira shod, je sicer zavarovana lastninska pravica, vendar pa je lastninska pravica pod določenimi pogoji lahko tudi omejena. Soglasje je po veljavnem zakonu potrebno le v primerih, kadar se shod odvija na sicer javnih površinah, ki pa niso namenjene prosti uporabi občanov in njihovemu zbiranju, kot so na primer javna parkirišča, otroška igrišča in tako dalje. V primeru, ko je shod organiziran na javni površini, ki ima značaj javnega dobra, na taki površini ne more imeti nihče absolutne lastninske pravice, zato je pravica do javnega zbiranja močnejša od lastninske pravice občine, shod pa mora biti organiziran na trgu ali drugem prostoru,ki je odprt prostor, obdan s stavbami in primeren za sestajanje in zbiranje ljudi. V Poslanski skupini Zares smo prepričani, da novela 14. člena vnaša v zakon večjo jasnost, kajti prav zaradi nejasnosti omenjene določbe se je v praksi pogosto dogajalo, da župan brez utemeljitve ni želel dati soglasja za shod. Prav tako pa želimo opozoriti na pravico do mirnega zbiranja in do javnih zborovanj, ki je zagotovljena že v Ustavi Republike Slovenije, in sicer v njenem 42. členu. Poslanska skupina Zares bo zakon podprla.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bo predstavil Gvido Kres.
Hvala za besedo. Spoštovana ministrica in minister, spoštovane kolegice in kolegi! Predlagatelji so predlog zakona o javnih zbiranjih vložili z namenom, da se organizacija javnih shodov razbremeni potrebe po soglasju lastnika, kadar gre za shod na javni površini, ki ima značaj grajenega javnega dobra in je namenjena zbiranju ljudi in njeni prosti uporabi, izvedba shoda pa ni v nasprotju z njenim namenom. Sedaj je namreč v veljavi ureditev, po kateri se prepušča lokalni skupnosti diskrecijska možnost, da z ad hoc obrazložitvami odreče soglasje in tako onemogoči javne shode takrat, ko zaradi političnih ali drugih razlogov oceni, da si takšnega shoda ne želi. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke menimo, da že Ustava Republike Slovenije zagotavlja pravico do mirnega zbiranja in do javnih zborovanj, če le-ta niso v nasprotju z varnostjo države oziroma javno varnostjo. V tem smislu bomo podprli predlagano dopolnitev zakona, da ne bi več prihajalo do omejevanja ustavne pravice s strani enkrat ene, enkrat druge lokalne oblasti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona ni bilo vloženih amandmajev, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Odločanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili jutri, 13. 7. 2010, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 12. TOČKO DNEVNEGA REDA – DRUGA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O UVELJAVLJANJU PRAVIC IZ JAVNIH SREDSTEV, REDNI POSTOPEK. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade dr. Ivanu Svetliku, ministru za delo, družino in socialne zadeve.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovane poslanke in poslanci! Glavni cilj zakona o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev je oblikovanje bolj pravične in bolj dolgoročno vzdržne socialne države. Preglednejši in enostavnejši sistem socialnih transferjev bo omogočal, da bodo pomoč dobili tisti, ki so jo res potrebni, preprečil pa bo izkoriščanje in zlorabo sistema. Nove rešitve so usmerjene k preprečevanju kopičenja socialnih pravic in odpravi sistema povezanih pravic, spremembi ravni in meril za posamezne pravice, s ciljem večje stimulacije za delo in zmanjšanje pasti revščine in brezposelnih. Te cilje bomo dosegli z določitvijo kroga oseb, ki temelji na dolžnosti preživljanja. V krogu oseb, ki se upoštevajo pri ugotavljanju materialnega položaja, se tako v načelu upošteva zakonec oziroma oseba, s katero vlagatelj živi v življenjski skupnosti, ki je po Zakonu o zakonski zvezi in družinskih razmerjih v pravnih posledicah izenačena z zakonsko zvezo, ter otroci in pastorki, ki so jih vlagatelji ali njihovi partnerji dolžni preživljati po zakonu. Določili bomo dohodke, ki temeljijo na načelu, da je treba upoštevati vse dohodke in prejemke, razen tistih, ki so dodeljeni za poseben namen ali so namenjeni kritju posebnih potreb. Kot premoženje, ki se upošteva pri ugotavljanju materialnega položaja, zakon določa nepremično premoženje nad vrednostjo primernega stanovanja oziroma stanovanjske hiše, osebna in druga vozila, vodna plovila, lastniške deleže gospodarskih družb ali zadrug, vrednostne papirje, denarna sredstva na transakcijskem ali drugem računu, hranilne vloge in druga denarna sredstva po izjavi stranke ter drugo nepremično premoženje. Centri za socialno delo bodo odločali o navedenih pravicah po zakonu, in sicer po določenem vrstnem redu, ki ga je vlagatelj dolžan upoštevati. O postopku o pravicah iz javnih sredstev teče odločanje na centru za socialno delo, ki predstavlja enotno vstopno točko. Pravice se uveljavljajo z eno vlogo za posameznega vlagatelja. Center za socialno delo o vseh socialnih transferjih odloči z eno odločbo, kar pomeni bistveno poenostavitev postopka ter tudi večjo prijaznost do državljanov, upravičencev. Ministrstvo, pristojno za socialne zadeve, mora do začetka uporabe tega zakona vzpostaviti enoten informacijski sistem, ki bo vseboval podatke iz uradnih zbirk podatkov, potrebne za odločanje o vseh pravicah iz javnih sredstev. S tem bo omogočeno lažje odločanje, prav tako pa tudi lažje načrtovanje politike povečevanja socialne vključenosti, spremljanje stanja ter izvajanje raziskovalne in statistične dejavnosti. Glavne vsebinske rešitve se nanašajo na štiri denarne prejemke in na devet različnih subvencij. Naj izmed teh izpostavim zlasti naslednje. Prvič, otroški dodatek. Do njega bodo upravičeni otroci do 18. leta starosti, pri čemer bodo dijaki imeli višji otroški dodatek kot osnovnošolci. Oblikuje se tudi enotna lestvica po dohodkovnih razredih, oblikovanih glede na neto povprečno plačo v Republiki Sloveniji. Drugi pomemben prejemek je državna štipendija, pardon, državna pokojnina in varstveni dodatek. V sistem denarnih socialnih pomoči se sedaj iz pokojninskega sistema prenesejo državne pokojnine ter varstveni dodatki in prejemki po zakonu, ki ureja družbeno varstvo duševno in telesno prizadetih oseb. Državna štipendija pa je tretji oziroma četrti pomemben denarni transfer. Upravičenci do nje bodo dijaki in študentje, državljani Republike Slovenije, po 18. letu starosti. Osnovni del štipendije in dohodek glede na družino štipendista se združita v osnovi del štipendije, ki se poviša, tako da bo znašal od 190 evrov največ, do 70 evrov, glede na dohodninski razred plus dodatki, ki se štipendiji dodajajo. Vstopni prag za upravičenost se zniža na 64 % povprečne plače na družinskega člana od sedanjih 64 % minimalne plače, kar znaša okroglo 591 evrov. Če povzamem, bi izpostavil to, da glasovanje za ta zakon pomeni glasovanje za več in višje državne štipendije, za višjo socialno pomoč tistim, ki nimajo drugih virov za preživljanje, za bolj pravično porazdelitev socialnih prejemkov pa tudi za aktivnejše delo s prejemniki teh pomoči ter za bolj prijazen in učinkovitejši dostop do socialnih pomoči. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval Odbor za delo, družino in socialne zadeve kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsednici dr. Andreji Črnak Meglič.
Hvala lepa. Spoštovani gospod predsednik, gospod minister, kolegice in kolegi, lep pozdrav! Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide je na 20. seji dne 30. 6. 2010 in na prvem nadaljevanju seje 1. 7. 2010 kot matično delovno telo obravnaval predlog zakona o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo in sprejetje po rednem postopku predložila Vlada. Seji odbora so prisostvovali predstavnice in predstavniki predlagateljev zakona, predstavnici Zakonodajno-pravne službe pa tudi številni predstavniki zainteresiranih organizacij in društev. Državni zbor je o predlogu zakona na 24. seji dne 26. 5. 2010 opravil splošno razpravo in sklenil, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo. V skladu s 129. členom Poslovnika Državnega zbora so bili s strani kvalificiranih predlagateljev vloženi številni amandmaji. Odbor je sprejel vse amandmaje poslanskih skupin koalicije, amandmaje poslanske skupine SLS k 8., in 59. členu, odbor pa je sprejel tudi svoje amandmaje. Odbor je bil seznanjen z mnenjem Zakonodajno-pravne službe, pretežni del pripomb je bil upoštevan s sprejetjem amandmajev Poslanskih skupin SD, Zares, DeSUS in LDS. Odboru je bilo posredovano tudi mnenje komisije Državnega sveta za socialno varstvo, dela, zdravstva in invalide, mnenja občin, stališča Skupnosti občin Slovenije, mnenje Združenja občin Slovenije, stališča Zveze svobodnih sindikatov Slovenije, Zveze društev upokojencev in pripombe ter predlogi zainteresirane javnosti, ki se v načelu strinjajo z uvedbo tako imenovane enotne vstopne točke, vendar pa opozarjajo tudi na nekatere nedodelane in preveč radikalne posege v socialno varnost državljanov. K uvodni obrazložitvi zakona je minister za delo, družino in socialne zadeve dr. Ivan Svetlik na kratko predstavil temeljne razloge za sprejetje zakona ter zlasti njegove poglavitne rešitve. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je povedala, da amandmaji poslanskih skupin koalicije v večji meri upoštevajo pripombe njihove službe. Ob tem je opozorila na dva ključna pomisleka, ki še vedno ostajata ,in sicer gre za razmerje do predloga zakona o socialno varstvenih prejemkih, ki je tudi v obravnavi. Pomislek, ki je po njenem mnenju ključne narave, je pripomba k 4. členu predloga zakona, ki zapoveduje hkratno uporabo drugih zakonov, če in kadar vsebujejo druge pogoje za pridobitev določene pravice. Ta določba bi po mnenju ZPS utegnila biti ustavno sporna, ker načelo pravne države zahteva, da mora biti pravna ureditev tako jasna in pregledna, da tudi prava nevešč uporabnik lahko razbere svoj pravni položaj na podlagi zakona. V razpravi o posameznih členih in vloženih amandmajih so člani odbora in vabljeni največ razprave namenili predvsem predlaganim rešitvam predloga zakona, ki se nanašajo na preprečevanje zlorab, zajem in preverjanje podatkov, preverjanje premoženja in dohodkov, pogoje dela centrov za socialno delo, mejo minimalnega dohodka in določanje minimalnega dohodka družine, problematiko fiktivnega premoženja, problematiko enostarševskih družin in zunajzakonske skupnosti. Daljša razprava je potekala tudi o 10. členu, ki opredeljuje, kdo se poleg vlagatelja upošteva pri ugotavljanju materialnega položaja. Predstavnica ZPS je ponovila nekatere pisne pripombe, k 10. členu, in sicer domnevnost zunajzakonske skupnosti. Predstavniki predlagatelja in nekateri zagovorniki takšne rešitve so poudarjali, da v praksi prihaja do številnih zlorab in je navedena določba namenjena preprečevanju prikazovanja lažnega stanja o tem, ali gre za družino, kjer samo eden izmed staršev dejansko skrbi za otroka. Predstavnici ZPS sta menili, da je omenjena domneva po svojem pravnem učinku pravna fikcija ne pa domneva. Treba je namreč dokazovati negativno dejstvo, dokazovanje na tak način pa je izredno težko, v določenih primerih celo nemogoče. Odbor je v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval o vseh členih predloga zakona skupaj in jih sprejel. Glede na sprejete amandmaje je na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora pripravljeno besedila dopolnjenega predloga zakona o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev, v katerega so vključeni sprejeti amandmaji. Dopolnjeni predlog zakona je sestavni del tega poročila. Hvala lepa.
Hvala lepa. Ker je zbor na 24. izredni seji opravil prvo obravnavo predloga zakona, predstavitev stališč poslanskih skupin ni možna. Zato prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev, z dne 9. 7. 2010. V razpravo dajem 12. člen ter amandma poslanske skupine SDS. Želi kdo razpravljati? Prosim, Robert Hrovat.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. V Slovenski demokratski stranki smo res vložili amandma k 12. členu, da se tretji odstavek črta. Dejstvo je, da nas je v Slovenski demokratski stranki strah dneva uveljavitve tega zakona. Ta trenutek, mi smo prepričani, da še vedno ne vemo točno, kako bo uveljavitev tega zakona izgledala oziroma bo izpeljana v praksi. Poglejte, danes bomo obravnavali dva zakona, ki postavljata socialne pravice na prepih. To je dejstvo. In rešitve, ki so navedene v tem zakonu, predvidevajo, da se bo približno 1/3 prejemnikov socialne pomoči črtala s teh spiskov prejemnikov. Gre za veliko število ljudi, ki ta trenutek uveljavljajo vse te pravice. Mi smo prepričani, da bo prišlo do otežitve uveljavljanja pravic, govorimo o socialnih pravicah. Postopki bodo precej bolj zapleteni, več bo preverjanja, ogromno bo utemeljevanj, da bodo ti ljudje, ki to pomoč potrebujejo, tudi do nje upravičeni. Jaz sem že na odboru opozarjal in tudi v prvi obravnavi, ki smo jo imeli tukaj v Državnem zboru, na povečano administracijo na centrih za socialno delo. Na odboru je bilo jasno povedano, da bodo centri za socialno delo težko zmogli to obsežno administrativno delo. V Slovenski demokratski stranki menimo, da so centri za socialno delo namenjeni predvsem nalogam, ki se ukvarjajo s samo vsebino, torej s pomočjo tem ljudem, ki so takšnih in drugačnih pomoči potrebni. Dejstvo je, da centri za socialno delo ves čas opozarjajo, da tega dela v takšni obliki, kot je predvidena, ne bodo zmogli. Zato sem v samem uvodu rekel, da se bojim dneva uveljavitve tega zakona. Res je, da smo prolongirali sam začetek uveljavitve tega zakona, vendar je še vedno – vsaj v Slovenski demokratski stranki smo tega mnenja – polno nekih neznank, za katere ne vemo, kako se bodo v praksi odrazile. Poglejte, če se že pogovarjamo o socialni državi, kar Slovenija je in bi morala ostati tudi v prihodnje, moramo vedeti oziroma naše mnenje je, da mora biti socialna država v prvi vrsti pravična do tistih, ki so upravičeni do teh socialnih pomoči. S sprejetjem tega zakona otežujemo uveljavljanje socialnih pravic. Po našem mnenju bi bilo prav, da bi omogočili lažji dostop in s tem tudi izboljšanje socialnega položaja vseh tistih, ki to pomoč potrebujejo. Sprememba zakona temelji na domnevah, da naj bi bilo približno 30 % zlorabljanja teh socialnih transferjev. Mi tem številkam ne verjamemo. Verjamemo, da se to dogaja, vendar bistveno večjo vlogo bi morali imeti tisti, ki so te pomoči potrebni. Predstavljajte si človeka, Slovenca, ki je izgubil službo, da se odpravi na center za socialno delo po socialno pomoč. Jaz mislim, daje že ta prvi korak zelo težak in ga je težko narediti. Slovenec je po sami duši ponosen človek, zato bi pričakovali, da bomo s spremembo te zakonodaje omogočili lažji dostop, ne pa, da bomo zaostrovali pogoje. Predstavljajte si človeka, ki bo prišel na center za socialno delo in bo moral izpolniti polno enih evidenc. Glede na to, da se bo tukaj združevalo preko 40 različnih evidenc, ki bodo pravzaprav podlaga za dodelitev socialnih pomoči, takšnih ali drugačnih, kakršnihkoli, bo to pomenilo velik problem. Še enkrat opozarjam, največji problem pri uveljavitvi tega zakona bo to, da centri za socialno delo tega dela, vsaj po pripovedovanju predstavnikov centrov za socialno delo, ne bodo zmogli. In to je ključni in glavni problem. Zdaj bo, kot sem že rekel, bistveno več preverjanj, bistveno več bo utemeljevanj. Ko sem že prej govoril o samih zlorabah, se zavedamo, da so, vendar zlorabe ne smejo biti izhodišče za pripravo samega zakona. Gre za zelo občutljivo področje, gre za občutljivo področje socialnih transferjev, gre za tiste ljudi, ki imajo resnično najmanj, in prav bi bilo, da bi odprli škarje, da bi lahko na čim lažji način prišli do vseh teh pravic in sredstev, ki jih ti ljudje potrebujejo. Torej še enkrat, v Slovenski demokratski stranki se bojimo samo dneva uveljavitve tega zakona, ko bo ogromno nekih negativnih vlog, ko bodo ljudje razočarani odhajali s centrov za socialno delo, razočarani nad odločbami, ko se bo izkazalo, da imajo preveliko stanovanje, da bi dobili socialni transfer. In to bo ključni problem, na to bo največ pripomb. Kljub temu da je prolongiran začetek uveljavljanja tega zakona, menimo, da bo ta zakon prinesel več težav kot pa dobrih rešitev. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Andreja Črnak Meglič.
Najlepša hvala. Pozdravljeni ponovno! Če začnemo pri samem začetku, ključni cilj zakona je, da oblikuje bolj pravično in bolj dolgoročno vzdržnost socialne države. To je izhodišče zakona in temu so potrjeni tudi sami členi, ki naj bi do tega pripeljali. Tisti, ki smo se nekoliko bolj poglabljali v ta zakon, točno vidimo, da je tako. Tudi ministrstvo je postreglo z določenimi izračuni, kjer se je jasno pokazalo, da pravzaprav tistim, ki živijo v najslabšem socialno-ekonomskem položaju, se bo le-ta v glavnem izboljšal. Tisto, kar, postavlja te velike dvome, pa je vprašanje, do česa pridemo, ko upravičenci zaradi sistema, ki medsebojno ne povezuje upravičenosti do denarnih socialnih pomoči in drugih prejemkov, ne omogoča vpogleda v dejansko stanje oziroma da lahko pri posameznikih prihaja do preseganja določene ravni in potem tudi zgražanja in zbujanja pozornosti tistih, ki v njihovi neposredni bližini živijo, češ, mi s svojim delom ne moremo zagotavljati določenega socialno-ekonomskega položaja, ti, bom rekla, v naši neposredni bližini pa to možnost imajo. Ta sistem povezanosti bo grajen na elektronskem sistemu, živimo namreč v 21. stoletju, ki nam to omogoča. In ravno zaradi tega, da ne bi prihajalo do zapletov, do neusklajenosti teh sistemov, si je ministrstvo vzelo še pol leta časa, da bi prišlo do popolne usklajenosti [[..]]To pomeni, da bo ta sistem omogočal združevanje teh baz podatkov, hkrati pa bo tudi zmanjševal administrativne postopke. To je pa ja logično, če nekaj lahko urediš na enoten način z združevanjem baz! Kaj je bilo danes z uporabnikom? Ta uporabnik je letal od enega dodeljevalca pomoči oziroma subvencije do drugega in vedno znova nosil papirje in z njimi dokazoval svoj socialno-ekonomski položaj. To se s tem zmanjša, zato bo ta sistem do uporabnika prijaznejši. Druga stvar je, kaj to prinaša. Ta sistem nedvomno prinaša korenito spremembo v našem sistemu socialnih pomoči. Vendar pa opozarjam, ni prvič, da se je to zgodilo v Sloveniji. V Sloveniji smo to imeli uveljavljeno v 80. letih in sistem, pred katerim so vsi strašili, preden se je uveljavljal, se je pokazal kot zelo dober, zelo uspešen, ampak smo ga, tako kot mi radi naredimo, brez evalvacije in tako naprej opustili. In sedaj ga na enaki filozofiji pravzaprav vzpostavljamo ponovno. Da so o tem sistemu razmišljali tudi naši sedanji opozicijski poslanci, nam pove, da je bil že leta 2007 pripravljen zakon, ki je razmišljal na podoben način. In seveda v tem času, to se pravi treh let, se je ta način, ki je bil dobro zamišljen, saj ste ga tudi vi zastavili, dopolnjeval in določene dileme in pomisleki so se odpravljali. Vsak sistem, ki se uveljavlja, ne more v celoti predvideti vseh neznank, ki se pojavljajo. Ampak jaz sem prepričana, da so v maksimalni možni meri vračunane v sistem. Če pa ne bodo v celoti odpravljene, zakon še vedno lahko na nek način popravimo. Zakaj prihaja do črtanja ene tretjine prejemnikov? Ves čas izražate pomisleke o tem, da bodo izpadli upravičeni uporabniki pomoči oziroma subvencij. Nekajkrat sem že povedala, da sem sama izvajala kvalificirano raziskavo s kombinacijo petih raziskovalnih metod po celi Sloveniji. Ta raziskava je pokazala, da dejansko prihaja do zlorab. V največji meri prihaja do zlorab pri napačnem ali izkrivljenem prikazovanju statusa enostarševske družine. To ni podatek, ki sem si ga izmislila, to je podatek, ki je bil ugotovljen z raziskavo. In če želimo biti pravični, potem moramo te zlorabe preprečiti. Na drugi strani pa je to, na kar tudi stalno opozarjam ministrstvo, da obstaja tudi približno petina ljudi, ki bi bila po sedanjih zakonih upravičena do družbene pomoči, pa zaradi neprijaznosti sistema, zaradi slabe organiziranosti na sistemu, zaradi nepovezanosti mreže tistih, ki se s sistemom pomoči ukvarjajo, pripelje do tega, da ti uporabniki pomoči ne dobijo. In to se največkrat dogaja ravno pri tistih ljudeh, ki verjetno zaradi starosti, zaradi funkcionalne nepismenosti, zaradi ponosa. o katerem govorite, ne pridejo do sistema. Zato bomo v drugi fazi, predvsem pri pripravi zakona o socialnovarstveni dejavnosti, morali razmisliti, kaj bomo storili za to, da bomo sistem pravičnosti zagotovili na ta način, da bomo vanj zajeli tudi upravičence, ki jim pomoči pripadajo, pa jih danes ne morejo dobiti. Kot sem že rekla, podatki kažejo, da bodo tisti upravičenci, ki se nahajajo v najslabšem socialno-ekonomskem položaju, z novim sistemom dobili več. Dobili bodo več. Pa še nekaj se mi zdi izredno pomembno. Ta model, ki je vzpostavljen, predvideva princip aktivacije. Poglejte, s to isto raziskavo sem ugotavljala, da kar 80 % tistih, ki so prejemniki denarnih pomoči, ostaja brezposelnih od enega leta in več, to se pravi pet let in tudi več, in se ne vključuje v družbo. Razlogi za to so različni. Velikokrat je tudi njihovo slabo psihofizično stanje, bolezen in tako naprej. Pa vendar, tisto, k čemur moramo mi težiti, je, da čim več ljudem omogočimo aktivacijo. Zato je princip aktivacije, ki ga predvideva ta zakonodaja, zelo dober, kajti dodeljuje osnovno raven socialne pomoči, nad to pa priznava, da se v osnovo ne všteva tisti dohodek, ki ga človek doseže z lastnim aktiviranjem, in tisto, kar smo dosegli še z dodatnimi amandmaji in kar se mi zdi posebej pomembno – upošteva tudi to, če se človek vključuje v programe psihosocialne pomoči. Tisto, kar je najslabše, je, da je človek trajno družbeno izločen. To se pravi, da moramo storiti vse, da mu približamo možnost aktivacije, seveda pa z odpiranjem novih možnosti napovedujem zakon o socialnem podjetništvu, ki naj bi odpiral tudi možnosti za zaposlovanje tistih, ki težje konkurirajo na trgu delovne sile, da se v družbo vključijo. Tisti, ki ste delali s temi ljudmi, jaz sem imela možnost z njimi tudi sodelovati in delati, lahko rečem, da to v veliki meri vpliva tudi na erozijo njihove osebnostne strukture, zato jaz mislim, da je to še kako pomembno, da jih vključimo. Pomislek glede centrov za socialno delo. Ministrstvo je že večkrat povedalo, da bo do neke mere razširilo število zaposlenih in okrepilo njihovo dejavnost tudi s tistimi delavci, ki so zlasti na občinah in tudi v drugih službah opravljali podobno dejavnost. Ta premik je predviden in okrepitev centrov je predvidena. Razumem pa, da so centri izražali pomisleke, ker v preteklosti se jim je nalagala velika kopica nalog, analogno s tem pa se niso krepile njihove kadrovske zmogljivosti. Na eni strani poenostavitev postopkov zaradi informacijskega sistema in na drugi strani okrepitev z novimi kadri naj bi prepeljalo do tega, da bi dejavnost lažje zmogli. Zame je pomembno tudi to, da centrom za socialno delo zaupamo, jaz pač sodim v tisto skupino ljudi, ki jim zaupa, da bodo svojo dejavnost opravljali ne le kot administrativni posel, ampak tudi kot obliko svetovanja. Predvideva se tudi povezovanje z zavodi za zaposlovanje in tako naprej, kjer naj bi se na aktiven način iskale rešitve za preseganje položaja, v katerem se ljudje nahajajo. In če povem še za starejšo populacijo, je za starejšo populacijo predvideno, da njihova aktivacija ne bo mogla biti izvedena zaradi njihove starosti in dela zmožnosti, zato se pri njih predvideva višja raven socialne varnosti in večji obseg pomoči. Sama sem prepričana, da je ta zakon korak v pravo smer. Če pa se bodo pojavljale določene napake, določene nedodelanosti, nepremišljenosti, imamo pa to še vedno možnost popraviti. Ampak, kot pravim, tudi sami ste ugotavljali, da je korak v izgradnjo takega sistema pravilen, in mi to potrjujemo z zakonom, ki je v treh letih domislil, kako bi se v optimalni meri lahko implementiral. Hvala lepa.
Hvala lepa. Ker je še interes za razpravo, prosim za prijave. Obenem vas obveščam, da se bo po tem krogu razpravljavk in razpravljavcev oglasil tudi gospod minister. Besedo ima Jakob Presečnik.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovani gospod minister s sodelavci, kolegice in kolegi! Precej truda sem si naložil že na samem odboru, pa tudi v razpravah ob sprejemanju ali zavračanju amandmajev, ko smo si tudi marsikaj tudi povedali. Uvodoma moram reči, da se v poslanski skupini strinjamo, da so strukturne spremembe na tem področju potrebne in nujne. Da se je treba vedno truditi, da je socialni sistem pravičen, da se je treba truditi, kar je že mnogo let ne samo v javnosti, tudi v tej dvorani prisotno, da je treba na nek način vzpostaviti neke vrste enotno evidenco. S tem se strinjam in sem na odboru v razpravi in pri glasovanju tudi v tem smislu ravnal. Vložili smo kar nekaj amandmajev, ki, žal, niso bili sprejeti, predvsem na področju državne pokojnine, ki je bila danes že nekajkrat omenjena tudi s strani gospoda ministra. Pri državni pokojnini pa se ne moremo strinjati. Ne gre samo za pridobljene pravice, gre za neko omejeno število ljudi, ki niso imeli možnosti v preteklosti priti na drug način, po drugih, bi rekel, normalnih poteh do neke pokojnine na starost. Zagotovo se število teh ljudi izredno hitro manjša, v bodočnosti jih bo zagotovo bistveno manj in novi ne bodo prihajali, bodo pa zdaj kar naenkrat potisnjeni v nek socialni dodatek, ki ga bodo morali z dokazili, kar je z zakonom predvideno, uveljavljati, vendar bodo pri tem zagotovo hude težave, kot je, na primer, kot pravimo, družini primerno stanovanje; predvsem na podeželju bo to po moji oceni velik problem. Ni problem, na primer, prodati stanovanja in stanovanjske hiše nekje v Ljubljani ali njeni okolici ali pa na Obali, v nekih višinskih predelih našega podeželja, tudi tam, od koder sam izhajam, je pa ta problem bistveno večji in marsikdo bo po krivici ob ta minimalni dohodek, ki ga dobiva mesečno. Zdaj obravnavamo amandma k 12. členu. Tudi tu smo v fazi obravnave na odboru predlagali ukinitev 20. in 21. točke, kjer gre za prispevke humanitarnih organizacij in prispevke dobrodelnih ustanov. Tu smo menili, da bi bilo dobro te prispevke izločiti iz prejemkov, kot smo že v enem drugem zakonu to storili tudi na naš predlog, vendar žal to na odboru ni bilo sprejeto, smo pa tudi rekli, da nima smisla, glede na to, da se je Vlada oziroma koalicija odločila, da zadevo uredi na ta način, da tega ne upošteva, niti nismo vložili spet ponovno amandmajev, zaradi tega mi dovolite, da tukaj v teh nekaj minutah, ki jih imam na razpolago, tudi o teh zadevah spregovorim. Že zadnjič sem in tudi mislim, da so prejšnji razpravljavci omenjali kadrovsko zasedbo na centrih za socialno delo. Jaz sem vesel, da je bil tudi naš amandma nekako vključen v amandma koalicije oziroma tudi na pobudo zagotovo ministrstva, da se rok za uporabo tega zakona premakne na, mislim, da 1. junij naslednje leto, da bo možno vzpostaviti predvsem v inštitucijah države, ki razpolagajo s posameznimi podatki, in s primerno povezavo s centri za socialno delo, da bo možno te podatke sploh uporabljati. Zagotovo bo pa velika težava pri kadrovski zasedbi centrov za socialno delo, sicer se predvideva prenos ljudi z občin, to se sicer lepo sliši, ampak jaz se bojim, da bo to predvsem problem pri množici majhnih občin, najbrž bo malo manjši problem pri velikih občinah, kjer imajo posamezne urade, ki so močno tudi kadrovsko zasedeni in se najbrž posamezniki ukvarjajo sedaj izključno s temi problemi, ki bodo nekateri prešli v centre za socialno delo. Tam bo zagotovo lažje, v manjših občinah, kjer pa se posamezniki ukvarjajo z mnogimi zadevami in se mogoče samo v nekaj odstotkih ukvarjajo z obdelavo teh podatkov in z dajanjem mnenj, tam bo pa zagotovo težje. To je en problem. Drugi problem pa je glede razpoložljivosti podatkov. Ampak kot rečeno, dobro, da je premaknjen rok uveljavitve oziroma pričetka uporabe tega zakona, da bodo centri za socialno delo tudi za današnji čas v normalni elektronski obliki pridobivali sprotno vse podatke, ki jih imajo na razpolago posamezne države institucije, ki s temi podatki tudi uradno razpolagajo. Mi smo tudi že na odboru precej razpravljali o tem problemu, družini primerno stanovanje, pa ugotovili, da je treba spremeniti tudi stanovanjski zakon. Mislim, da je bila že kar dana neke vrste pobuda, da se na področju stanovanjskega zakona tudi nekaj spremeni predvsem v tem delu, ki je pomemben za realizacijo tega zakona. Kar se tiče našega največjega problema, pa je to zagotovo ukinitev državne pokojnine, ukinitev nekaterih pridobljenih pravic, ki bodo sedaj v glavnem odpadle. Glede na to, da bo minister rekel, da bo ta socialni prejemek še večji od te državne pokojnine, to ja, vendar bi lahko bil poleg državne pokojnine, če bi bilo potrebno, tudi eventualno odvisno od statusa, od položaja posameznika, tudi ta socialni dodatek. Zato obžalujemo, da se bo to zgodilo, ker menimo, da je ta državna pokojnina ena od izredno pozitivnih stvari, ki se je zgodila za ta sloj prebivalstva, mislim, da je, če imam pravi podatek, okoli 17 tisoč prejemnikov. Že prej sem povedal, kdo so. Ta sprememba se je zgodila pred dobrimi desetimi leti in takrat je Državni zbor, kjer sem tudi sam sodeloval, z veliko večino to določilo oziroma to spremembo tudi sprejel. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Alenka Jeraj.
Hvala za besedo. Mi se večinoma strinjamo, da je treba stvari urediti drugače. Kot je bilo ugotovljeno, se je s tem ukvarjala že tudi naša vlada. Ker je sistem nepregleden, zapleten in šepamo vedno pri istih stvareh, torej pri nadzoru – zelo slabo stvari nadzorujemo, kam gre denar in kako gre denar, zato se mi strinjamo, da je potrebna sprememba zakona oziroma bi zakonu pritrdili, če nas ne bi neke stvari skrbele. Ministrstvo samo poudarja in tudi vsi ostali, da je za to, da bo sistem uspešen in da bo funkcioniral, treba vzpostaviti centralno evidenco oziroma nek informacijski sistem, ki bo podporo temu novemu načinu tudi v resnici dal: združiti 20 različnih evidenc in podobno. Ministrstvo je v rebalansu proračuna zmanjšalo sredstva na postavki e-sociala. Zato nas skrbi, da bomo prišli v situacijo, kot jo imamo na primer pri študentski prehrani, ko smo prav tako prolongirali datum uveljavitve zakona, pa še danes sistem ne funkcionira – poskusno funkcionira na Primorskem, ne pa po celi Sloveniji, kot bi moral. da se nam ne bo podobno zgodilo tudi tukaj. Jaz sicer vem, da je študentska prehrana stvar študentske organizacije, vendar pa je ministrstvo tisto, ki izvaja nadzor nad tem. In če na enem sistemu ni, bom rekla, vzpostavilo reda ali pa ga uveljavilo, se lahko bojimo, da ga bo tukaj še težje, ker gre za več prejemnikov, za bolj kompleksne stvari, kot pa je v tistem delu. In če bomo zakon uveljavili čez pol leta, bi pričakovali, da bo sistem že zdaj vsaj poizkusno nekje deloval, da vidimo, ali zadeva funkcionira ali ne, ne pa, da se bomo potem ukvarjali, ko bo že prišlo do kolapsa in bo cel kup stvari narobe,in odpravljali hitro napake, izbirali potem kakšna podjetja, ki bodo kar naenkrat stvari obvladala tako kot nihče drug v tej državi in podobno. Zaradi tega nas te stvari skrbijo in nanje opozarjamo. Iz centrov za socialno delo so opozarjali, da bo kar nekaj težav, in da če želijo uveljaviti sistem, kot je predviden, potrebujejo 300 novih zaposlenih. Ministrstvo sicer pravi, da bo iz občin prenesenih 27 delavcev. Ko so se uveljavljale občine in postavljale nove občine, nismo nikogar nikamor prenesli, pač pa smo zaposlili mnogo novih ljudi in zaradi izkušenj menimo, da se bo verjetno v tem primeru zgodilo isto. Mi bomo centrom naložili toliko novih obveznosti, potem se bo zgodilo, da centri tega ne bodo mogli narediti in bo treba zadevo hitro reševati, pomeni z novimi ljudmi, ki jih bomo potem spet dva meseca, tri mesece uvajali in vprašanje, kaj se bo med tem dogajalo s socialnimi transferji. Mi bi si želeli, če gremo res v tako veliko spremembo, in to je velika sprememba, in mi jo podpiramo, v splošnem se nam zdi prav, da je vstopna točka na enem mestu in verjetno so za to res najbolj primerni centri za socialno delo, vendar pa jih ne moremo postaviti pred izvršeno dejstvo. Sistem bi moral začeti veljati s tistim dnem, ko bi bili že vsi usposobljeni, evidence morajo biti urejene, informacijski sistem mora delovati, ne pa, da se potem dogaja, da stvari ne delujejo tako, kot bi morale. Moja kolegica je rekla, da bodo tisti, ki prejemajo sedaj socialne prejemke, prejeli več. Mi smo na odboru slišali nek drugačen izračun, mislim, da s strani gospoda Strehovca, da ni tako, zato bi bilo verjetno prav stvari res temeljito pogledati in mogoče postaviti tudi, kot sem rekla, poskusni sistem, kjer bi lahko prejemniki sami prišli do podatkov, ali bodo upravičeni ali ne bodo, ravno zaradi vseh teh alinej, ki se bodo upoštevale, kdo je upravičen in kdo ni upravičen. Zdaj je veliko novih dejstev, ki se bodo upoštevala in prejemniki – ta trenutek nihče ne ve, ali bo še upravičen ali ne bo upravičen, kot je rekel že kolega zaradi, ne vem, velikosti stanovanja ali pa podobno. Vemo, da evidence so, vendar obdelava tega, analiza in povezava teh ni najbrž tako enostavna, tudi če mi za pol leta zamaknemo uveljavitev zakona. Tako bom podprla naš amandma. Upam, da so stvari res tako daleč pripravljene in da so moji strahovi, ki sem jih tukaj povedala, odveč.
Hvala lepa. Besedo ima Andrej Magajna.
Lep pozdrav vsem navzočim! V razpravi o amandmaju k 12. členu je bila izražena bojazen, da se zadeve ne bodo izpeljale tako, kot so zamišljene, vendar je to izrazito tehnično-strokovno vprašanje. Računamo, da se bodo. Seveda pa je bojazen prisotna in določeno nelagodje tudi pri samih, kot sem že slišal odmeve, strokovnih delavcih na centrih za socialno delo – tudi to sem slišal v kontaktu z njimi – sočasno pa tudi pozitivno pričakovanje, da bodo spremembe tudi za njih prinesle bistveno drugačno delo, da bodo lažje opravičili svoje strokovne odločitve, ki so bile do sedaj mnogokrat podvržene kritikam, da je dodeljevanje pomoči netransparentno, neracionalno in tudi krivično. Zakon torej prinaša nekaj ključnih zadev, o katerih smo zdaj in pravzaprav že leta govorili, to je enotna vstopna točka in princip, da se vsi dohodki štejejo. Izvzeti so le posebni nameni in zadeve, ki se nanašajo na pokrivanje posebnih potreb. Sicer pa je pravilno izhodišče, da se vse šteje in je treba upoštevati skupnost, v kateri posameznik živi, njihove prihodke. Tu so bile tudi, kot vemo, zlorabe, napačna prikazovanja, zato se je tudi v tej smeri prizadevalo, da bi te evidence bile bolj popolne in da bi tudi strokovni delavci imeli lažje delo, ne pa, da bi morali sami dokazovati obstoj določene skupnosti, določena aktivnost bo tudi na strani uporabnikov. Bojazen je tudi, ali bo zakon prinesel za posameznika več ali manj. V celoti gledano, mislim, dolgoročno, bo prinesel več in predvsem bo ta pomoč bolj pravično dodeljena, kljub vsemu. Ne morem mimo štipendij, državne štipendije, njihov fond se bo bistveno povečal, prejemnikov bo več. Argument študentskih organizacij, ki zavrača omejevanje študentskega dela, ob teh ukrepih izgublja svojo argumentacijo. Ob tem je treba povedati, da kar 7 tisoč kadrovskih štipendij ni bilo porabljenih v preteklem obdobju, to se pravi, položaj študentov in dijakov se bo izboljšal, pravilno je to, da smo k temu pristopili pred tem, preden se omejuje pravzaprav študentsko delo. Ta pristop je pravilen in upam, da bomo tudi na drugih področjih prišli do bolj racionalnih in bolj pravičnih dodeljevanj socialnih podpor.
Hvala lepa. Besedo ima Ljubo Germič.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Gospod minister s sodelavkami, sodelavci, kolegi in kolegi! Pri tem zakonu je treba v začetku jasno opozoriti na ključni namen tega zakona. To ni zmanjševanje pravic iz socialnih transferjev, ampak ključni namen tega zakona je, da se učinkoviteje in pravično porazdeli dodeljevanje socialnih pomoči. To je treba v uvodu k razpravi k temu zakonu jasno in glasno povedati, kajti nemogoče je ignorirati to, kar nam govorijo ljudje, ko se z njimi pogovarjamo, da je moč na tem področju videti tudi kakšno krivico; in ne samo ene, kajti ljudje, ki pripeljejo svoje otroke v vrtec, lahko vidijo, da je prispevek za vrtce lahko različen pri ljudeh, ki živijo mogoče boljše od tistih, ki živijo slabše, ampak znajo v okviru tega, kako danes urejamo to področje, ravnati tako, da imajo nižji odmerek tega. Danes vemo, da je veliko socialnih pravic opredeljenih v različnih zakonih, ker nimamo enotne definicije kroga oseb, ki so vključene v to, da po zakonu naj prispevajo k boljšemu socialnemu statusu vlagatelja za določeno socialno pravico. Danes vemo, da nimamo enotnega pristopa na način, kako definirati dohodek, kajti različne socialne pravice, definirane v različnih zakonih, na različen način opredeljujejo dohodek, ki se všteje za izračun eventualne socialne pravice. Danes vemo, da nimamo po različnih zakonih enotne definicije premoženja. Torej se za uveljavljanje določene pravice pri izračunu sklicuje na različno premoženje in na ta način lahko pride tudi do neupravičenega določenega socialnega transferja ali pa nekomu, ki bi bil upravičen, tega socialnega transferja ne dodelimo. In v izogib vsem tem anomalijam, ki jih danes lahko srečujemo, je pristop tega zakona, da uredi z enotno vstopno točko, kjer se na enem mestu zbirajo vsi podatki in na enem mestu odloča o pravicah – kot uveljavljanje pravic iz javnih sredstev. In ta pristop se meni zdi pravi. Za to, da se bo tako lahko urejalo, so pa definitivno potrebne določene evidence. In tukaj ministrstvo, strokovne službe in centre za socialno delo, in seveda vse tiste, ki bodo morali zagotoviti to uporabo različnih evidenc, čaka zahtevna naloga. In skozi razpravo, že pred in na odboru, je bilo s strani ministrstva zagotovljeno, in tudi v odnosu do teh pripomb in opozoril, tudi zamaknjeno samo izvajanje pričetka izvajanja tega zakona. Tudi opozorila o kadrovski zasedbi centra za socialno delo so na mestu. Tukaj je velika odgovornost na lokalni skupnosti, ministrstvu in centrih za socialno delo, da bodo našli hitro zadovoljive odgovore na to, da bo prenos teh kadrov z lokalnih skupnosti v okvir centra za socialno delo tako uspešen, da bo mogoče realizirati te naloge. Ko danes govorimo o podpori temu zakonu, se je treba vprašati, ali želimo še vedno nepregleden sistem ali želimo to urediti na transparenten način. In odgovor, vsaj pri meni, je jasen – socialne transfere želimo urediti na transparenten način. K temu naj dodamo še zelo pomembno dejstvo, ki ga je treba tukaj dodati, da se s tem zakonom na novo določa minimalna raven socialne varnosti in določitev njene višine na ravni, ki bo zagotavljala dostojno življenje. Na to mi danes pozabljamo, in v okviru tega ministrstva, v okviru te vlade je bil narejen izračun minimalnih življenjskih stroškov in se prag za dodeljevanje socialnih pomoči postavlja na ta nivo, kar je višje, kar je za zagotavljanje socialne varnosti in dostojnega življenja posameznikov ključen in zelo pomemben element. Seveda pa je v tem zakonu zelo pomembno spoznanje in cilj, da se prepreči kakršnokoli kopičenje socialnih transferjev zaradi nepreglednosti sistema. To pa pomeni, da bi do socialnih pravic bil upravičen nekdo, ki bi po transparentnem sistemu do tega ne bil upravičen, ali pa, da nekdo, ki bi lahko do neke pravice bil upravičen, te pravice ni deležen. Pri tem je treba opozoriti in poudariti, da ta zakon socialne pravice oziroma uveljavljanje pravic iz javnih sredstev uveljavlja tako, da jih enotno zbira v evidenci in da se to ne porazdeljuje po različnih blagajnah. To je zelo pomembno tudi za pokojninsko blagajno, kjer se vsa finančna izplačila posameznikov, ki ima naravo socialnega transferja, prenašajo s pokojninske blagajne, torej z naslovov, ki niso vezani na plačane prispevke v aktivni dobi, v okvir proračuna za zagotavljanje socialnih pravic. Tukaj je treba tudi jasno in glasno povedati, da se število štipendij znatno povečuje in da se obseg sredstev bistveno povečuje in tako razlika znaša dobrih 60 milijonov evrov, ki bodo namenjeni za dodelitev štipendij. Ko pa govorimo o amandmaju, ker diskusija o amandmaju, ki sedaj tukaj teče, je bistveno širša od vsebine samega amandmaja k 12. členu, bi želel povedati samo to, da ga ni mogoče podpreti. Ni ga mogoče podpreti iz preprostega razloga, zato ker smo o 12. členu na odboru govorili in smo s sprejetim amandmajem koalicijskih poslanskih skupin besedilo tega člena, ravno v tej točki, o kateri govori ta amandma, spremenili tako, da je odgovor na vaše opozorilo, ki je na mestu, ampak da vsebina tega amandmaja, potem ko je bila sprejeta, konsistentno odgovori na vaše pomisleke. Tako vsebini amandmaja ni moč argumentirano pritrditi, ampak je potrebno poudariti, da smo na odboru to vsebino korigirali tako, da je ustrezno rešen tudi vaš pomislek. Če zaključim. Gre za zakon, ki bistveno drugače ureja koncept socialne varnosti v Republiki Sloveniji, ki izhaja iz skrbi za posameznika, zato da se mu zagotavlja dostojno življenje. Gre za pravično urejanje socialne države, ki naj bo tudi dolgoročno vzdržna. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Mirko Brulc.
Lepo pozdravljeni! Samo z veliko občutljivostjo je možno spreminjati zakonodajo, ki je vezana na socialo in tega se Socialni demokrati zelo zavedamo. Anomalij je v tej družbi ogromno, nekaj jih je bilo že danes naštetih. Na lokalnem nivoju se z njimi srečujemo. Recimo, samska starejša oseba živi v sto kvadratnih metrov velikem stanovanju, ne more plačevati stroškov in je socialno ogrožena. Kljub prizadevanju centra za socialno delo, stanovanjskega sklada in tako dalje, da bi prišlo do zamenjave, do manjšega stanovanja – se pa tega ne da dogovoriti. Takih zadev je še veliko in mislim, da ta zakon bo pripeljal do tega, da se bodo izenačili pogoji za tiste, ki potrebujejo socialno pomoč, da bo ta zadeva končno pregledna in da bo veliko manj vprašanj v okolju, tudi nestrpnosti do sokrajanov na nekih nivojih. Omenjeni so bili vrtci in podobno, kjer ljudje natančno vedo, kdo koliko plačuje in kdo ima kakšen standard, da ne bom vsega našteval. Mislim, da vsega tudi ta zakon ne bo rešil in da bodo nekatere anomalije in nekateri problemi še vedno ostali, ampak prizadevanja so in mislim, da je pot prava. Ob tem, ko uveljavljamo ta zakon, moramo paziti, da centri za socialno delo ne bodo postali še večji birokrati, kot so danes, zato bodo potrebne nekatere spremembe v kadru, prenos kadrov, izobraževanje in podobno. To zahteva nekaj truda, ampak mislim, da ni razloga, da ne bi k temu pristopili. Mislim, da je ta naša naloga skupna, da zagotovimo državljankam in državljanom dostojno življenje, tudi tistim, ki socialno pomoč potrebujejo, da dobijo z enega mesta to socialno pomoč in da se ta prag socialne pomoči ne zacementira, ampak se prilagaja gospodarskim situacijam in rezultatom tudi naprej. Prepričan sem, da amandma k 12. členu ni možno sprejeti, da se da en del tega amandma vkalkulirati v nekatere druge člene tega zakona in da bo ta zakon le pripomogel k ureditvi teh razmer, vsaj v 90 %. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Majda Potrata.
Hvala lepa. No, saj amandma k 12. členu je bil, tako kot se je izkazalo, praktično izhodišče za ponovitev splošne razprave in razprave na odboru. To, kar je bilo mogoče slišati, je seveda po eni strani razumljivo: smo za spremembe, ampak naj se nič ne spremeni. Tako lahko povzamem razpravo dveh opozicijskih poslancev. Zavedam se, da je pred centri za socialno delo izredno naporno in odgovorno delo, ampak deset mesecev časa do uvedbe in vpeljave enotne vstopne točke je pa tisti čas, ki bi ob elektronski usposobljenosti in opremljenosti javne uprave vendarle moral zagotavljati to, da se bo dalo narediti tisto, kar je cilj tega zakona. To je, vpeljati enotno metodologijo, po kateri se naredi enotna evidenca vseh prejemkov, ki jih morajo posamezniki upoštevati ali ki morajo biti upoštevani pri dodelitvi denarnih prejemkov in subvencij in plačil, da ne bi prihajalo do tistega, kar so v prejšnjem mandatu bile nenehne besede, karkoli smo sprejemali, katerikoli zakon, "preprečiti je treba zlorabe". Jaz amandmaja k 12. členu, ki bi črtal tretji odstavek, ne bom podprla. In sicer, zakaj? Pa povejmo, o čem 12. člen zakona sploh govori. Ta sodi v poglavje, ki govori o tistih rečeh, ki definirajo način ugotavljanja materialnega položaja upravičenca. 12. člen govori o tem, kateri dohodek se upošteva. In v dohodek se šteje 23 različnih definiranih dohodkov, na katere se sklicuje tudi ta člen oziroma ta amandma, ki želi ta odstavek črtati. Gre preprosto za to, da bosta pristojni minister za socialne zadeve in finančni minister natančneje definirala določila, kako se definira teh 23 postavk, o katerih je mogoče razpravljati kot upoštevanja vrednih prejemkih družine. Značilnost je namreč ta, da se seštevajo dohodki cele družine oziroma vseh članov gospodinjstva, ki reflektirajo na denarne prejemke oziroma na subvencijo in plačila. Drugi odstavek potem seveda govori še o tem, kaj se še poleg tega upošteva. Črtanje tega odstavka, še enkrat povem, bi pravzaprav pomenilo, da se odrečemo natančnejši določitvi, kaj se upošteva in kako se upošteva. Amandma torej vidim zgolj kot izkoristek priložnosti, da se govori o stvareh in da se do dobre mere prestraši ljudi, to pa je nedopustno, da se bodo socialni transferji za 1/3 zmanjšali. To je bilo namreč v razpravi tudi mogoče slišati, to pa ni res. Gre samo, da bodo prejemki in subvencije našle ljudi, ki to [[...]] [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Najprej bom dal besedo ministru dr. Ivanu Svetliku, potem pa še razprava. Prosim.
Hvala lepa. Če dovolite, bi dal nekaj pojasnil glede na pripombe, ki so bile izrečene. Najprej o amandmaju samem. Torej amandma sam je opozoril na neko nedorečenost, ki smo jo pač potem tekom razprave na odboru korigirali. Ne gre za to, da bi iskali neke nove opredelitve posameznih vrst dohodkov, tako kot je bilo zapisano, ampak gre za podatke o teh dohodkih. Se pravi, mi pristajamo, jemljemo iste dohodkovne baze, iste iz baz, ki že obstajajo. Ta člen nam omogoča, da si ravno na tej podlagi ustvarimo potem tudi ustrezno podlago za to, da bo informacijski sistem lahko, tako kot je potrebno, oblikovan, in da bo tudi deloval. Skratka, črtanje ne pride v poštev, gre pa za ustrezno opredelitev, ki je že v popravku 12. člena vsebovana. Tako s tega stališča tega amandmaja z naše strani ne moremo podpreti. Glede na navedbe, za katere mislim, da gredo predaleč, da se bo polovica upravičencev črtala, menim, da to ni točno, tudi ne glede na to, kar smo pri pripravi zakona in pri njegovi utemeljitvi posredovali tako javnosti kot poslancem. Naj vam navedem samo nekaj primerov. Ocenjujemo, da bo prejemnikov denarne socialne pomoči kakih 25 tisoč več, kot jih je danes, ravno na podlagi tega zakona, da bo prejemnikov državne štipendije kakih 20 tisoč več, kot jih je danes, da bo prejemnikov varstvenega dodatka približno enako kot danes, vendar se bo njihova struktura spremenila, in podobno. Tudi če boste pogledali velikost, obseg proračunskih sredstev za to leto, za leto 2010, namenjenih vsem tem transferjem, v primerjavi s tem, kar načrtujemo za leto 2011, boste ugotovili, da se načrtuje precej več sredstev, okrog 120 milijonov več sredstev, zato da bi lahko te transferje na podlagi novih zakonov zagotovili. Upamo, seveda, da pri pripravi proračuna za leto 2011 ne bo prihajalo do bistvenih popravkov navzdol. Vse to kaže, da ne gre za zmanjševanje števila prejemnikov in ne za zmanjševanje obsega sredstev za te namene, ampak obratno, za njihovo povečevanje in tudi več sredstev. Res pa je, da se posameznik ne bo pojavil dvakrat ali trikrat kot stranka na centru za socialno delo: enkrat, recimo, kot tisti, ki se poteguje za otroški dodatek in poleg tega za državno štipendijo in tako naprej, zato ker bo sistem te stvari uredil in poenostavil. Argument, da bo prišlo zaradi teh zakonov do več administriranja, do tega, da bodo ljudje izpostavljeni večjim zahtevam po dokazovanju, potem da bodo morali predložiti določene podatke, je, mislim, da povsem netočen, kajti eden od temeljnih ciljev tega zakona je, da vzpostavi, kot smo rekli, enotno vstopno točko, kjer se z eno vlogo in potem tudi z eno odločbo odloči o upravičenjih do vseh transferjev, do katerih posameznik ima pravico. Se pravi, ne bo mu treba hoditi na različne institucije, na različna mesta, ne dajati več vlog, ampak bo z eno vlogo na enem mestu to tudi opravil. Za to bo poskrbljeno z ustreznim informacijskim sistemom, ki smo ga poimenovali E-sociala. Pripravljamo ga v sodelovanju z Ministrstvom za javno upravo. Oba z ministrico vodiva projektni svet, ki izvaja to zelo pomembno razvojno nalogo, in verjameva, da bo glede na potek dogodkov tudi pravočasno vse pripravljeno, da se bo po sedanji evidenci okrog 48 podatkovnih baz lahko povezalo, tako da bodo on-line dostopne potem tudi za svetovalce na centrih za socialno delo. Tudi to je tisto, kar zagotavlja manj administracije, hitrejše odločanje, hitrejši vpogled v celovit socialno-ekonomski položaj posameznika in tudi hitrejšo in kvalitetnejšo ter bolj pravično presojo njegovega položaja, pa tudi pravičnejšo dodelitev tega, kar mu pripada. Po izvedbenem načrtu, ki ga imamo, naj bi ta sistem začel delovati konec februarja, v začetku marca prihodnje leto. Poskusna doba je predvidena za obdobje treh mesecev, tako da bomo lahko vse morebitne pomanjkljivosti in težave v tem času tudi odpravili. Naj povem, da ne gre za sistem, ki se vzpostavlja popolnoma iz nič, saj že sedanji tako imenovani informacijski sistem centrov za socialno delo povezuje vse tiste baze, ki se nanašajo na prejemke, na transferje, ki jih centri že danes dodeljujejo posameznikom, in vključuje tudi šest zunanjih podatkovnih baz, tako da izkušnje na tem področju so že kar bogate, tako da mi ne dvomimo v znanje strokovnjakov, ki nam pomagajo pri tem. Kar zadeva vprašanje centrov za socialno delo, njihovi pripravljenosti oziroma nepripravljenosti, naj povem, da bo zelo zahtevno obdobje ravno v dobi uvajanja tega novega sistema, tega se vsi zavedamo, zato smo tudi pripravili posebni izvedbeni načrt, ki vsebuje tako kadrovske kot organizacijske aktivnosti, ki so potrebne za to, potrebna bo nova logistika dela znotraj teh centov, potrebno bo usposabljanje vseh svetovalcev in vse to bo tekom tega leta tudi storjeno. Zavedamo se tudi tega, da bo treba centre kadrovsko okrepiti, in sicer bo zaradi teh sprememb, ki jih sam zakon prinaša, veliko manj dela oziroma ne bo več dela s temi transferji na sedanjih občinah. Približno 300 ljudi se danes na občinah ukvarja s temi transferji, ne vsi v celoti, za polni delovni čas, naša ocena je, da tam do 200 ljudi se pa za polni delovni čas s temi transferji ukvarja. Mi se bomo s posameznimi občinami pogovarjali, ugotovili, koliko imajo prostih kadrovskih kapacitet na račun spremembe tega zakona in verjamem, da ne bodo občine zainteresirane, da financirajo še naprej nekoga, za katerega dela nimajo, saj je naš skupni cilj, da tudi javno upravo v širšem pogledu naredimo bolj učinkovito v celoti. No, naj navedem k temu tudi program, ki ga bomo aktivirali to jesen, se pravi, program za vključitev dodatnih 100 pripravnikov fakultete za socialno delo, ki bo bistveno okrepil tudi te centre, tako da bodo lahko kadrovsko pripravljeni takrat, kadar bo treba te aktivnosti izpeljati. Pogovarjamo se še o eni možnosti, to je, da bi za to prehodno obdobje, ko bo dela največ, aktivirali še nekaj dodatnih ljudi, ustrezno usposobljenih, preko programa javnih del. Vprašanje, ki se pogosto odpira v tej debati, je, da je center za socialno delo neke vrste institucija, ki jo posamezniki neradi obiščejo, češ da jih nekako stigmatizira. Moram reči, da tako zavodi za zaposlovanje oziroma uradi za delo in centri za socialno delo že dolgo niso več tovrstna institucija. Saj že danes državne štipendije dobijo ljudje preko centrov za socialno delo in je povsem normalno, da takrat, ko imajo to potrebo, to institucijo tudi obiščejo. S tem, ko bomo vse transfere prenesli na centre za socialno delo preko enotne vstopne točke, bo pa ta stigmatizirajoči učinek, kolikor ga sploh še je, povsem odpadel. Rad bi povzel še enkrat tisto, o čemer sva s poslancem gospodom Presečnikom že debatirala, ko gre za vprašanje državnih pokojnin. Torej, ta sprememba je v tem zakonu, gre vzporedno s spremembo oziroma pripravo sprememb pokojninske zakonodaje, kjer je eno osnovnih načel, da vsa plačila, vsi transferji iz pokojninske blagajne, ki nimajo podlage v ustreznih vplačilih, ustreznih prispevkih, se prenesejo v sistem socialne varnosti. Tako je s tega načelnega razloga ta sprememba tudi narejena. Razumem oziroma mi razumemo, da so državne pokojnine bile in so neke vrste dosežek iz preteklosti, lahko celo rečem v smeri nekega državljanskega dohodka za vsakega posameznika v tej državi. Žal, ta ideja, ta koncept doslej ni bil razdelan in tudi v sedanji situaciji ocenjujemo, da je najbrž malo možnosti, da bi ga lahko v kratkem uveljavili, zato moramo graditi druge sisteme, ki bodo finančno vzdržni pa seveda hkrati tudi pravični. Ravno tisto, kar je pomembno pri tem, je, da bodo res tisti prejemniki državne pokojnine, to je gospod Presečnik sam poudaril, tisti prejemniki državne pokojnine, ki zares potrebujejo to pomoč, ki so od te pomoči v glavnem odvisni, nimajo drugih virov, da bo taka pomoč zanje zares bistveno večja: od približno 180 evrov danes bo šla na 450 evrov v prihodnje, če seveda nimajo drugih virov. Tako kot, seveda, velja preverjanje možnosti pokrivanja stroškov življenja iz drugih virov tudi za druge državljane Slovenije. Je pa seveda tukaj dilema, ali lahko samo v enem primeru gremo na posameznika, ne da bi upoštevali njegovo stanje v celotnem gospodinjstvu. To lahko naredimo takrat, kadar so bila tudi vplačila, recimo, prispevki plačani z njegove strani, to so osebni prispevki za pokojnino. V tem primeru žal tega ne ugotavljamo, ljudje pač niso plačevali za to državno pokojnino in zato ne moremo tega načela enako uveljaviti pri njih, zato moramo upoštevati tudi premoženjsko stanje njegovega partnerja oziroma gospodinjstva, v katerem te oseba živi. To potem vodi tudi do tega, da nekateri teh državnih pokojnin v prihodnje ne bodo več prejemali, glede na to, da je njihov partner prejemnik visoke, denimo, pokojnine ali da ima premoženje, ki je znatno nad ravnjo, ki jo ta zakon opredeljuje. Prav gotovo je eno od osrednjih vprašanj vprašanje vloge nepremičnin. Moram takoj povedati, da upoštevanje nepremičnin že danes obstaja pri posameznih socialnih transferih, tako da to ni povsem nova zadeva, res pa je, da želimo nepremičnine kot potencialni vir dohodka upoštevati dosledno pri vseh socialnih transferih, ker to je tisto, kar tudi vodi k temu, da bo sistem pravičen, da nimamo nekaterih ljudi, ki se jim to ne upošteva pri prejemkih, v drugih primerih pa bi se jim to upoštevalo. Zato se mi zdi, da je že iz načelnega razloga pomembno, da dosledno ta vir dohodka uporabimo. Še enkrat je treba povedati, da ne gre za celotno vrednost nepremičnin, ampak gre za vrednost oziroma potencialni dohodek, ki ga ta nepremičnina lahko daje. Ta pa je bistveno različen: recimo, v glavnem mestu države, ali v velikih mestih, ali nekje na podeželju. Temu ustrezna je tudi ocena potencialnega dohodka bistveno različna. Seveda pa variira tudi glede na starost nepremičnine, velikosti, itd. Tako bo to seveda upoštevano prav s tega vidika. Bi rad opozoril še na to, da če govorimo o pravičnem socialnem sistemu in socialni pravičnosti, in to smo upoštevali v rešitvah tega zakona, da bodo centri za socialno delo upoštevali stanje posameznika, ki določa, da nepremičnino ima, zlasti ko gre za starejše osebe, ki pogostokrat te nepremičnine ne morejo same, zaradi različnih okoliščin, tudi zaradi lokacije, spraviti v aktivno obliko, ne morejo iz tega dohodka pridobiti. Ta možnost je, da prejemajo vse prejemke še naprej, da pa seveda dovolijo zaznambo na to nepremičnino, kar že tudi danes obstaja. Saj nekdo, ki je šel v dom za ostarele, pa sam nima drugega vira oziroma teh stroškov drugi ne pokriva, se mu pravzaprav ta nepremičnina ravno tako obremeni z ustrezno zaznambo. Ta zadeva ni povsem nova. Je pa pomembno pri tem, da bo ta rešitev prispevala tudi, upajmo, k živahnejšemu prometu in ekonomiziranju z nepremičninami, ne nazadnje bo potem lahko na dolgi rok nekaj več tudi socialnih stanovanj zagotavljala občinam, ker ugotavljamo, da jih stalno primanjkuje. Morda še vprašanje, kaj ta zakonodaja pomeni za posameznika. Seveda je sprememba velika in posamezniki bodo imeli na začetku nekaj vprašanj, kaj vse to lahko zanje pomeni, predvideva se možnost informativnega izračuna, ki ga bo posameznik lahko tudi dobil, in ob vzpostavitvi informacijskega sistema E-sociale bo v prihodnje možno vzpostaviti tudi to elektronsko poslovanje med centri in posamezniki. Tako je to potencial, ki ga ta rešitev tudi daje. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati k amandmaju k 12. členu? Prijava. Gospod Robert Hrovat, prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Res je to, kar je minister rekel, da smo šli nekoliko širše v razpravi, kot je pa sam amandma, ampak spoštovani minister, jaz bi vas rad samo opozoril, da zelo zelo ste prepričani v svoj prav, kar spoštujem, zelo ste prepričani, da bo ta zakon zaživel tako, kot ste zdaj obrazložili. Ampak vam obljubim, da vas bom takrat, ko bo prišlo do uveljavitve tega zakona, spomnil na to vašo prepričanost, da je točno tako, kot je zapisano v zakonu, da bo tudi takšna realizacija na samem terenu. Dejstvo je, da gre za velike in korenite spremembe. Najbrž se s tem vsi strinjamo, imam pa občutek, kot da se poslušamo, pa se ne slišimo. Mi nikoli nismo govorili, da intenca zakona ni dobra, zagotovo je, ne nazadnje temu priča to, da je bilo to že pripravljeno, vsaj osnutki pripravljeni v prejšnjem mandatu, ker dejansko je treba to zadevo realizirati na tak način, vsaj približno tako, kot se zdaj predvideva. Ampak, o čem mi danes pravzaprav govorimo? Govorimo o tem, da stroka, da centri za socialno delo opozarjajo na nedorečenosti v tem zakonu. Vsi smo bili priča oziroma člani Odbora za delo, družino, socialne zadeve in invalide, da je sama razprava potekala zelo dolgo časa. Veliko strokovnjakov je bilo vključenih, bili so tudi predstavniki centrov za socialno delo, ki so opozarjali na točno tiste stvari, o katerih danes jaz govorim. Govorimo o enotni evidenci, za katero še nismo prepričani, da bo resnično takšna, kot se govori. Treba bo vključiti preko 40 baz, ki se bodo združile v eno točko. Če se samo spomnimo, da je preko noči zaradi informacijskega sistema, zaradi neke prenove informacijskega sistema nastalo 7 tisoč več izbrisanih, se meni enostavno postavlja vprašanje, ali bomo sposobni v tem letu, kot je še na voljo do uveljavitve tega zakona, res vzpostaviti vse te evidence na enem mestu, kot predvideva zakon. Poglejte, še pred enim mesecem ste bili prepričani, da zakon lahko začne veljati s 1. 1., zdaj pa ste ugotovili, da bi bilo mogoče dobro, da prolongiramo za 6 mesecev. Se strinjamo, ampak še vedno govorimo o opozorilih stroke – te pripombe niso zrasle na našem zelniku. Ko smo poslušali na odboru predstavnike za socialno delo – kaj so govorili: "To je neizvedljivo. Neizvedljivo! Premalo zaposlenih, težko bomo to uveljavljali, postali bomo uradniki, postali bomo administratorji. Ne bomo več opravljali tistega dela, za katerega smo se izobrazili." To so bila opozorila na Odboru za delo, družino, socialne zadeve in invalide. In kaj lahko rečem - jaz verjamem stroki. Nimam razloga, da ne bi verjel tudi vam, ki ste pripravili ta zakon, ampak kljub vsemu: eno je teorija, drugo je pa praksa. In ljudje, ki so govorili na Odboru za delo, družino, socialne zadeve in invalide, so govorili na podlagi izkušenj. In za to gre. Hvala lepa.
Želi še kdo razpravljati? Gospod Jakob Presečnik, izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Še enkrat lep pozdrav vsem! Zahvaljujem se ministru za obširen odgovor tudi na mojo ali pa našo temo, ki je bil podan že na odboru. Ampak kljub temu moram povedati nekaj zadev. Predvsem bodo tu, predvidevam, velike težave glede državne pokojnine v odmaknjenih predelih, tam, kjer gre za male kmetije, kjer bo obvezno treba nekaj narediti, verjetno se bo občina, ali kdor je predviden, vknjižila, podobno kot pri domovih, kot ste pravilno ugotovili. Gre pa tudi za manjše obrtnike in tako dalje. Torej, problem bo v teh odmaknjenih predelih, kjer sicer je neko uradno premoženje, vendar to premoženje zagotovo ničesar ne prinaša. Zato se bo položaj teh ljudi kar naenkrat spremenil: od nekega stalnega dohodka, prihodka posameznika, za katerega smo dobili veliko soglasje pred desetimi leti, bo ta zdaj kar naenkrat usahnil in bomo imeli tudi statistično več socialnih problemov zaradi tega. Statistično bo zagotovo več socialnih problemov, kljub temu da verjamem oziroma tako piše tudi v predlogu zakona, da se bo zadeva reševala na način, kot ga predvidevate, s socialnimi kriteriji. Tako se mi zdi, da gremo korak nazaj, in to pri tistih ljudeh, ki resnično niso vplačevali v sistem v preteklosti, v mnogih primerih niso imeli niti te možnosti, ampak ravno pri teh ljudeh bomo šli korak nazaj glede socialne varnosti, in na koncu koncev, kar tudi ni povsem nepomembno, pri občutku socialne varnosti oziroma zapostavljenosti posameznikov. Toliko se mi je zdelo, da sem se še moral oglasiti. Se vam pa zahvaljujem za odgovor, ki ste ga dali na mojo razpravo, tako danes kot na seji odbora. Hvala lepa.
Želi še kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne. V razpravo dajem 22. člen in amandma poslanskih skupin SD, Zares, DeSUS in LDS. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne. V razpravo dajem 64. člen in amandma poslanskih skupin SD, Zares, DeSUS in LDS. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne. Zaključujem razpravo o amandmajih. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali jutri, 13. 7. 2010, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 13. TOČKO DNEVNEGA REDA – DRUGA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SOCIALNOVARSTVENIH PREJEMKIH, REDNI POSTOPEK. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade. Gospod minister dr. Ivan Svetlik, izvolite.
Gospod podpredsednik, hvala lepa. Še enkrat, spoštovane poslanke in poslanci! Namen tega zakona je predvsem zmanjšanje tveganja revščine z dvigom osnovnega zneska denarne socialne pomoči. Zato je določena nova vrednost osnovnega zneska minimalnega dohodka oziroma je odpravljen razkorak med višino socialnih transferov, ki so indeksirani na podlagi splošnih rasti cen življenjskih stroškov oziroma potrebščin in cenami osnovnih življenjskih potrebščin, ki jih za zadovoljevanje svojih potreb kupuje prebivalstvo z dna dohodkovne lestvice. Drugi namen je smotrnejša razdelitev proračunskih sredstev tudi po kriteriju trajanja socialne ogroženosti, in sicer zato uvajamo dve ravni, to je minimalni dohodek za pokrivanje osnovnih življenjskih stroškov plus varstveni dodatek. In tretji namen je spodbujanje delovne aktivnosti prejemnikov socialnih pomoči, tistih prejemnikov, ki so seveda dela zmožni. Naš cilj je, da se uveljavi načelo "izplača se delati" oziroma spodbujanje teh prejemnikov k večji delovni aktivnosti oziroma ohranjeni in motivaciji za delo. Poglavitne rešitve, ki jih prinaša ta zakon, bi izpostavil kot naslednje. Prvič. Za prejemnike začasne denarne socialne pomoči, ki zaradi trenutnih spremenjenih življenjskih okoliščin za omejeno obdobje nimajo virov dohodka, se uvaja še naprej denarna socialna pomoč, katere višina pa se povečuje s sedanjih 226 na skoraj 289 evrov ali za okroglo 27 %. Za tiste prejemnike, ki pa denarno socialno pomoč prejemajo daljše obdobje, pa se uvaja še dodatno varstveni dodatek, ki lahko za posameznika, v kolikor živi sam in nima drugih virov, znaša 450 evrov mesečno. Spreminja se tudi ekvivalenčna lestvica za določanje višine minimalnega dohodka za posamezne družinske člane. Različno za različne. Rad bi poudaril, da se zlasti dviga tako imenovani "ponder za otroka" na 0,7 v primeru srednješolcev pa skoraj na 0,9 oziroma na 0,89. Prav tako se spreminjajo nekateri drugi ponderji, ki bodo na novo določeni po tem položaju celotne družine oziroma gospodinjstva kot enote, ki se opazuje, kadar gre za upravičence do denarnih socialnih pomoči. Uvaja se po tem zakonu medinstitucionalna komisija med centrom za socialno delo in Zavodom Republike Slovenije za zaposlovanje z namenom razrešitve okoliščin, ki vplivajo na nezaposljivost in socialno stisko brezposelnih upravičencev do denarne socialne pomoči, in sicer zato, da bi ustrezno presodili položaj posameznika in mu čim hitreje iz tega položaja pomagali. Dodajajo se nove subvencije za delodajalce, kadar ti zaposlujejo prejemnike denarne socialne pomoči in posebej uvajamo tudi dodatek za delovno aktivnost k minimalnemu dohodku. Tako bodo posamezniki, ki bodo sami sposobni ustvariti tudi nekaj dohodka, ki se bodo želeli aktivirati, zaradi tega spodbujeni, da to tudi storijo, in ta osnovna pomoč ne bo odtegnjena ali zmanjšana. Poleg tega ta zakon uvaja prožnejše dokazovanje namenske porabe izredne denarne socialne pomoči in pa tudi omilitev kaznovanja zaradi nenamenske porabe v primerjavi s sedanjim stanjem. Kot smo že navajali v prejšnji razpravi, ta zakon prinaša zaznambo prepovedi odtujitve in obremenitve premoženja za upravičence do varstvenega dodatka za določen čas ali trajno, upravičence do trajne denarne socialne pomoči, pa tudi za upravičence do dolgotrajne denarne socialne pomoči, torej tiste, ki v zadnjih treh letih prejemajo to pomoč in so prejeli to pomoč najmanj 24 krat. Rad bi opozoril še na to, da gre za izboljšanje veljavnih zakonskih določb pri opredeljevanju denarnih socialnih pomoči, ko gre za enostarševsko družino oziroma to rešujemo tako, da vpeljujemo domnevo obstoja zunajzakonske skupnosti. In sicer, kadar gre za dve osebi, ki nista sklenili zakonske zveze, ne glede na njen čas trajanja, če se jima je rodil skupni otrok ali sta ga posvojili, in ne gre za enostarševsko družino ter ni razlogov, zaradi katerih bi bila zakonska skupnost neveljavna. S tem želimo tudi zmanjšati možne zlorabe, na katere smo bili doslej velikokrat opozorjeni. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide, kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsednici gospe dr. Andreji Črnak Meglič. Izvolite.
Gospod podpredsednik, ponovno pozdravljeni! Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide je na prvem nadaljevanju 20. seje dne 1. 7. 2010 kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o socialnovarstvenih prejemkih, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo in sprejetje po rednem postopku predložila Vlada. Seji odbora so prisostvovali: predstavnice in predstavniki predlagatelja zakona, predstavnica Zakonodajno-pravne službe in številni predstavniki zainteresiranih organizacij in društev. O predlogu zakona je bila na podlagi 122. člena Poslovnika Državnega zbora opravljena splošna razprava. Državni zbor je navedeno razpravo opravil na 24. izredni seji dne 26. maja 2010 in sprejel sklep, da je Predlog zakona o socialnovarstvenih prejemkih primeren za nadaljnjo obravnavo. V skladu z 29. členom Poslovnika Državnega zbora so bili s strani kvalificiranih predlagateljev vloženi številni amandmaji. Odbor je sprejel vse amandmaje poslanskih skupin koalicije in amandmaje odbora. Odbor je bil seznanjen z mnenjem Zakonodajno-pravne službe, ki je navedeni predlog zakona proučila z vidika skladnosti z ustavo in pravnim sistemom ter zakonodajno-tehničnega vidika. Zakonodajno-pravna služba je k predlogu zakona podala tudi konkretne pripombe, pretežni del teh pripomb je bil upoštevan s strani amandmajev poslanskih skupin koalicije. Odboru je bilo posredovano tudi mnenje Komisije Državnega sveta za socialno varstvo, delo, zdravstvo in invalide, predlogi za amandmaje Fakultete za socialno delo, stališča Zveze svobodnih sindikatov Slovenije, pripombe Socialne zbornice Slovenije, pripravljeni pa so bili tudi predlogi za amandmaje odbora, ki so sledili mnenju Zakonodajno-pravne službe in jih je odbor sprejel. V uvodni obrazložitvi členov je minister za delo, družino in socialne zadeve dr. Ivan Svetlik na kratko predstavil temeljne razloge za sprejetje zakona ter zlasti njegove poglavitne rešitve. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je povedala, da amandmaji poslanskih skupin koalicije v večji meri upoštevajo pripombe njihove službe. Ob tem pa je opozorila na predlagano definicijo zunajzakonske skupnosti iz 9. člena predloga zakona. Ta se razlikuje od definicije, ki jo vsebuje veljavni zakon o zakonski zvezi in družinskih razmerjih v prvem odstavku 12. člena, enaka pa je vsebini definicije, ki jo vsebuje predlog družinskega zakonika v prvem in drugem odstavku 4. člena. Ker predlog Družinskega zakonika še ni sprejet, je pravnosistemsko sporno, da bi obravnavani predlog zakona določal drugačno definicijo zunajzakonske skupnosti, kot je vsebovana v veljavnem zakonu. Pojasnila je tudi, da je namen preprečevanja zlorabe dopusten cilj, vendar ne z neenakimi kriteriji, in da bo dokazovanje zlorabe obstoja zunajzakonske skupnosti izredno težko, saj bo moral posameznik sam dokazati, da ni v zunajzakonski skupnosti oziroma da obstajajo razlogi, zaradi katerih bi bila zunajzakonska skupnost med partnerjema neveljavna. V okviru razprave o posameznih členih so člani in članice odbora ter drugi vabljeni največ pozornosti namenili določbam 8., 9., 42. in 49. člena predloga zakona. Razprava je potekala predvsem o problematiki v zvezi z osnovnim zneskom minimalnega dohodka, o denarni socialni pomoči, do katere je upravičena samska oseba, o obveznosti upravičenca do denarne socialne pomoči sprejeti vsako zaposlitev in o upravičencih do varstvenega dodatka. Daljša razprava je potekala o problematiki v zvezi z osnovnim zneskom minimalnega dohodka, kjer je predvsem predstavnik Zveze svobodnih sindikatov Slovenije povedal, da sindikat vztraja na zvišanju osnovnega zneska minimalnega dohodka z 288,81 evra na 308,06 evra. Znesek, ki je določen v 8. členu predloga zakona, je po njihovem mnenju nezadosten in ne omogoča človeku dostojno preživetje. Nekateri člani in članice odbora so menili, da je ljudi, ki prejemajo ta minimalen dohodek, treba stimulirati, da se aktivirajo in takrat bodo dobili tudi višji znesek, kar predvideva predlog zakona. S strani predstavnika ministrstva je bilo pojasnjeno, da se je potrebno truditi, da posameznik, ki je delovno zmožen, ne bi bil dolgo v položaju, ko bi potreboval denarno socialno pomoč. Odbor je v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval o vsem členih predloga zakona skupaj in jih sprejel. Glede na sprejete amandmaje na podlagi 1. odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora je pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona uveljavljana pravic iz javnih sredstev, v katerega so vključili [[...]] [[znak za konec razprave]] Predlog zakona je sestavni del tega poročila. Hvala lepa.
Hvala lepa. Ker je zbor na 24. izredni seji opravil prvo obravnavo predloga zakona, predstavitev stališče poslanskih skupin ni možna. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jih bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 9. 7. 2010. V razpravo dajem 6. člen ter amandma Poslanske skupine SDS. Želi kdo razpravljati? Gospod Pojbič, izvolite.
Hvala, gospod podpredsednik. Torej, v Slovenski demokratski stranki bomo predlog amandmaja, ki smo ga vložili, seveda podprli. Hkrati bi pa rad povedal še nekaj zadev, na katere sem že opozoril na seji Odbora za delo, družino in socialne zadeve in invalide. V Slovenski demokratski stranki se seveda strinjamo, da je tukaj potrebno sprejeti nove rešitve in da je prav, da se je prišlo s tem zakonom, ker ugotavljamo sami, da je zakon, ki je bil sprejet pred tem, zelo zastarel. Prav tako ocenjujemo, da se gospodarski položaj v Sloveniji slabša, ranljivost posameznih skupin in družin je večja. Prav tako se je v letu 2009 število prejemnikov denarnih socialnih pomoči močno povečalo. Tudi zaradi šibkosti sistema, predvsem pa nezmožnosti ugotavljanja celotne slike o dohodkih in premoženju posameznikov ter pomanjkljivem nadzoru, je bila možnost zlorabe teh denarnih socialnih pomoči velika. Prav tako so brez denarne socialne pomoči prevečkrat ostali tisti, ki jo dejansko potrebujejo, na račun tistih, ki znajo spretno izkoristiti pomanjkljivosti sistema v svojo korist. Sistem je tudi administrativno zastarel in zapleten. Prav tako smo prepričani, da se nekatere pravice, ki imajo značaj socialnih transferjev, urejajo na enem mestu in da je to pravilna odločitev. Na primer varstveni dodatek in pa državne pokojnine, da so višine minimalnega dohodka povečuje, saj sedanja višina ni več ustrezna dejanskim razmeram in ne omogoča preživetja. Kar se pa nam zdi problematično, bi pa rad opozoril na to. Zakon po naši oceni ne ureja sistema socialnega varstva na celovit način. Da se sistem socialnega varstva ne ureja celovito, torej tudi tisti del, ki se nanaša na dejavnost, se sprašujemo, ali je izključna neureditev tega področja le finančna. Ocenjujemo, da je tudi nepotrebno dodatno administriranje, da se sistem dodeljevanja denarne socialne pomoči in varstvenega dodatka draži z ustanavljanjem komisij, na drugi strani pa niso zagotovljeni vsi potrebni kadrovski resursi, predvsem tukaj mislim na prenos kadrov z ZPIZ-a. Največja skupina prejemnikov denarnih socialnih pomoči je iz vrst nezaposlenih. Predlog zakona predvideva, da se bo za odločanje o njihovih pravicah formirala posebna komisija, ki bo pripravila mnenje. Torej, spet ponovno uvajanje nekih komisij in dodatnega administriranja. Potem vidim problem v informacijski podpori. Ni zagotovljena ustrezna informacijska podpora. Zakon predvideva, da bodo centri za socialno delo za potrebe odločanja o pravici pridobivali podatke iz 25 različnih vrst institucij, za katerimi se jih ponekod skriva več, na primer različne upravne enote lokalnih skupnosti, kreditne institucije. Tudi niso pripravljeni vsi podzakonski predpisi, ki morajo biti izdani za začetek uporabe tega zakona, tudi tukaj vidimo en velik problem in ocenjujemo, da bo ta zakon izjemno težko izvajati v praksi. Finančne posledice, tukaj so zelo zelo nejasne in zadeve pomanjkljive. Potem, ugotavljanje dohodka – otroški dodatek se všteva v dohodek. Eden izmed največjih problemov sedanje ureditve, tu je seveda možna zloraba zaradi neustreznega upoštevanja premoženja v dohodek družine, s tem zakonom ne bo rešen. Premoženje, nepremičnina, se bo lahko upoštevala šele po uveljavitvi zakona o množičnem vrednotenju nepremičnin in tega zakona še v tem trenutku nimamo. Ureditev varstvenega dodatka. Predlagatelj znova predvideva, da bo ob uveljavitvi tega zakona 15 tisoč 300 manj prejemnikov varstvenega dodatka; sedaj 46 tisoč, potem za 1/3 manj. Po sedanjem sistemu so do varstvenega dodatka upravičeni prejemniki vseh vrst pokojnin, starostne, invalidske, družinske, vdovske, sedaj naj bi bili upravičeni tisti, ki so starejši od 63 let, se pravi ženske, in nad 65 let moški. Takšna rešitev tudi prejudicira rešitve z ZPIZ-a, pogoje za upokojitev. Torej, govori že o tistem, kar se predvideva, da bi v nekem časovnem obdobju bil sprejet nek zakon s tistega področja, kjer bi se določilo to, o čemer sem sedaj govoril. Potem smo tudi prepričani, da izvedba tega zakona, kot sem že prej povedal, ne bo dosegla svojega namena, ker sem prepričan, da zakona ne bo mogoče uveljaviti. Tudi predstavniki centrov za socialno delo so na Odboru za delo, družino, socialne zadeve in invalide zelo jasno povedali, kako vidijo to situacijo, in sami so povedali, da tej nalogi ne bodo kos. Ne glede na to, da se bodo nekateri delavci, mislim, da 30, prezaposlili z ZPIZ-a na center za socialno delo. Mislim, da imamo okrog 50 centrov za socialno delo, nekako takšna številka je – točna številka je 62; torej 62 centrov za socialno delo imamo, na drugi strani se bo pa prezaposlilo 30 delavcev z ZPIZ-a na te centre. In kar so tam predstavniki centrov povedali, so prepričani, da tej nalogi ne bodo kos. To so vse dileme in problemi, ki skrbijo Slovensko demokratsko stranko pri sprejemanju tega zakona. Vem, da tudi, če bodo sprejeti ti amandmaji, ne bodo toliko izboljšali zakona, da bi lahko potem govorili, da je ta zakon dovolj kvalitetno pripravljen, da bo lahko sledil svojim intencam. Pa še enkrat trdim, da zakon gre v pravo smer, ima veliko dobrih rešitev, največji problem pa vidimo ravno v tem, da smo prepričani, da zakon ne bo izvedljiv. Poleg tega, če se spomnite, gospod minister, tudi Ekonomsko-socialni svet je povedal, da z njim niste zadeve uskladili. Tudi to nas moti, da praktično vsa ta zakonodaja, ki prihaja zdajle v parlament, ni usklajena z Ekonomsko-socialnim svetom. Še enkrat, mi bomo tudi amandma, ki smo ga prelagali k 6. členu, podprli. Razlogi za predlog tega amandmaja so pa naslednji: četrti odstavek 6. člena določa, da prejemnik ali prejemnica denarne socialne pomoči in varstvenega dodatka ne more biti v ugodnejšem socialnem položaju od tistega, ki si sredstva za preživetje zagotavlja z delom ali na podlagi pravic iz dela. Ker iz naslova 6. člena sledi, da ta člen ureja le upravičence do denarne socialne pomoči, upravičence do varstvenega dodatka pa določa 7. člen, je smiselno, da se besedilo varstvenega dodatka iz četrtega odstavka 6. člena črta in se prenese v 7. člen. Mi bomo seveda ta amandma podprli.
Želi še kdo razpravljati k 6. členu? Gospod Presečnik. Izvolite. Bi vas prosil, če se omejite na razpravo o amandmaju k 6. členu. Malo preveč razprave sem dovolil malo prej.
Upam, da ne bom vzorčni primer, da me boste prekinili, ker malenkost bi pa šel tudi stran, ampak kljub temu hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Torej še enkrat prisrčen pozdrav, pozdrav vsem! Torej, sedaj se je težko omejiti samo na razpravo o nekem malem določenem členu, mi tudi iz razloga, ker je bilo jasno stališče članov odbora že na sami seji odbora, ki je, kot veste, trajalo pozno v noč, pozno v sredi noči, nismo, še enkrat poudarjam, tudi pri tem zakonu ponovno vložili amandmajev, ker ni bilo upanja na kakršenkoli uspeh. Zato si bom dovolil, če me ne boste prekinili, samo nekaj stavkov tudi o drugih zadevah. Predvsem bi poudaril naslednje. Sicer v poročilu piše, da sem amandma k 49. členu umaknil, pa ne vem, ali sem ga res umaknil, ker sem malo pozabil, nisem si pa priskrbel magnetograma. Obrazloženo mi je bilo, da je zadeva urejena s tem zakonom, zato bi rad ponovno od gospoda ministra slišal, na kakšen način. Torej, gre za varstveni dodatek tistim kmetom, ki dobivajo pokojnino po Zakonu o starostnem zavarovanju kmetov. V zvezi s tem smo pred pol leta ali letom v tem obdobju vložili predlog za spremembo zakona, ki je bil zavrnjen. Gre za majhno število kmetov, ki niso upravičeni do varstvenega dodatka. So pa to ostareli kmetje – podobno, kot sem prej razpravljal o družinski pokojnini – , ki jih je čedalje manj, njihovo število ne gre več v tisoče, temveč v stotine. So pa lastniki ali pa imajo njihovi nasledniki kmetije, ki prinašajo izredno majhne dohodke, zaradi česar so njihovi prihodki in pokojnina minimalni. Zato smo predlagali, da ne glede na določbe prvega in drugega odstavka so zaradi zagotavljanja socialne varnosti upravičenci do varstvenega dodatka tudi kmetje, uživalci pokojnin po Zakonu o starostnem zavarovanju kmetov. Takrat ste mi odgovorili, da bo to sicer rešeno v okviru tega socialnega programa, vendar opozarjam na to, da bo podoben problem, kot smo prej govorili o nepremičninah na podeželju, v tem primeru je to še bolj izrazito, kjer take nepremičnine ali male kmetije ne prinašajo ne samo nobenega dohodka, tudi ni možno z njimi voditi kakršnihkoli drugih postopkov, prodaj ali česarkoli. To so posamezni primeri predvsem na podeželju, ki jih je izredno težko reševati. Zagotovo pa jih bodo težko reševali tudi centri za socialno delo. Hvala lepa.
Gospod minister dr. Svetlik, izvolite.
Hvala lepa. Če začnem kar z zadnjim vprašanjem, ki ga je postavil gospod Presečnik. Mi smo argumentirali, da sprememba, ki ste jo predlagali, ni potrebna, zato ker bomo kmete, kmečke upokojence po zavarovanju iz kmetijske dejavnosti obravnavali na povsem enak način kot vse druge upokojence. In ravno v tem primeru sodimo, da bo vrsta teh ljudi, starejših kmetov na malih kmetijah, ki dejansko nimajo več virov za preživljanje, danes mnogo na boljšem kot prej. Seveda pa tu pridemo nazaj v tisto prejšnjo debato o tem, kako v konkretnem primeru postopati. Posameznik ima možnost, da svoje premoženje preda, kar spodbuja zdaj tudi kmetijski sektor, Zakon o kmetijski dejavnosti, imajo celo posebne programe za to, da se posebna subvencija dodeli oziroma poseben prejemek dodeli posamezniku, ki kmetijo preda svojim naslednikom. V tem primeru on nima več premoženja in če ima tako majhno pokojnino, kot jo običajno ima, potem bo upravičen v vsakem primeru do varstvenega dodatka, razen seveda, če ima še kakšne druge vire dohodka. Tako sodimo, da bo ravno ta skupina upokojencev zaradi tega lahko na boljšem. Seveda se lahko nekdo tudi ne odloči, da bo svoje premoženje predal naprej, da bi ga odtujil, v tem primeru pride v poštev zaznamba oziroma upoštevanje, tako kot smo prej razlagali, tega dohodka, tudi ko gre za upravičenost do varstvenega dodatka, tako kot se upošteva pri vsakem, ki je prejemnik varstvenega dodatka. Je pa res, če je ta dohodek majhen, ta dohodek še zmeraj ne bo preprečeval povečanja te pokojnine do določene višine, odvisno od tega, kakšno premoženje v tej obliki posameznik ima. Tukaj se načelno, dosledno to vprašanje rešuje na tak način. Torej, ali posameznik pokriva svoje življenjske stroške sam, če tega ni zmožen, lahko uporabi svoje premoženje, če premoženja ni mogoče uporabiti, se še zmeraj lahko da zaznamba na to premoženje in v končni instanci, posledici pridemo z varstvenimi in drugimi prejemki. Drugo vprašanje je bilo, kako urejamo celotno socialnovarstveno področje. Trije zakoni so mišljeni, dva zakona sta danes v obravnavi, tretji zakon prihaja, to je Zakon o socialnovarstveni dejavnosti. Dilema, ki je tukaj vseskozi bila prisotna, je, ali v enem kompleksnem zakonu vse razrešiti ali iti postopno. Zdaj ob tem, ko opozarjate na to, da.bo uveljavljanje teh zakonov zahtevno, da bi moralo biti postopno, ta argument govori v prid temu, da razčlenimo to področje na, kolikor se da ,več smiselnih, zaokroženih celot, zato da bi lahko tudi učinkovito potem te zakone uvedli, če bi prišli samo z enim zakonom, bi bile težave v tem smislu, na katere opozarjate, še večje, in skrb, ki jo izražate, bi bila še bolj upravičena. Seveda, moram takoj tudi reči, da naše prepričanje, da bomo to zmogli in da bomo uspešno izvedli, je normalno in mora biti izraženo, kajti če bi mi sami dvomili v te rešitve, potem jih najbrž Državnemu zboru ne bi predložili. Vprašanje glede komisij, ki bodo v sodelovanju med centrom za socialno delo in zavodom za zaposlovanje obravnavale vprašanja posameznikov, prejemnikov socialne pomoči, je lahko tudi odprto, vendar moram reči, da je to sodobna praksa, ko se poskuša že sedaj za prejemnike denarnega nadomestila pripraviti njegov zaposlitveni načrt in skladno s tem načrtom tudi potem posamezniku se nalagajo določene obveznosti, aktivnosti, ki jih mora izpeljati zato, da bi čim prej prišel nazaj do zaposlitve. No, neka podobna praksa naj bi se med tema dvema institucijama, centrom za socialno delo in zavodom za zaposlovanje, vzpostavila, ko gre za prejemnike denarne socialne pomoči, tiste, ki so dela zmožni. In gre za to, da poskušamo ljudem pomagati, da si čim prej sami lahko pomagajo s svojo ekonomsko aktivnostjo. Kar zadeva vprašanje podzakonskih predpisov Vlada ne bi potrdila teh zakonov, če vsaj v osnutku ne bi bili pripravljeni; nekateri so že pripravljeni v detajlih, drugi so v osnutkih in prav gotovo bodo pripravljeni pravočasno, tako da tukaj ni nobenega dvoma. Vključevanje otroškega dodatka v dohodek, to je sprememba prav gotovo, ampak zaradi tega se tudi ponder za otroka v družini povečuje z 0,3, kot sem rekel, na 0,7, za posamezne statuse pa tudi več. Recimo, pri srednješolcih na 0,89, kar pomeni, da štejemo srednješolca skorajda toliko kot samsko osebo v takšnem gospodinjstvu, takšni družini, kjer gre za socialno ogroženost. Bolj ga štejemo kot drugo odraslo osebo, to pa prav z namenom, da bi v tem primeru lahko namenili tem mladim ljudem več sredstev, zato ker jih več potrebujejo za svoj razvoj, zato da bi lahko ustrezno pokrivali stroške svojega šolanja. To vprašanje smo dolgo časa temeljiti preučevali in se tudi za tako rešitev potem odločili. Zakon o vrednotenju nepremičnin, mislim, da je že približno 4 leta, odkar je bil sprejet, res pa je, da se baza podatkov vrednosti nepremičnin zdaj vzpostavlja in zagotovila imamo, da bo ta baza tudi za nas dostopna z vseh tistih vidikov, ki so potrebni, torej za interaktivno uporabo, v začetku prihodnjega leta. Tako nam zagotavlja Ministrstvo za okolje in prostor in seveda tudi Geodetska uprava Republike Slovenije, ki to bazo vzpostavlja. Na Ekonomsko-socialnem svetu smo oba zakona predstavili. Kot sem pa že navajal, da na naše razočaranje ali začudenje ni bilo zelo velikega interesa s strani članov Ekonomsko-socialnega sveta, da bi o teh vprašanjih razpravljali. Bila sta pa oba predstavljena in če bi se kazal interes za nadaljnjo razpravo o teh vprašanjih, ki jih razrešujeta ta dva zakona, bi prav gotovo posvetili več časa tudi na Ekonomsko-socialnem svetu tema dvema zakonoma, vendar, kot rečeno, tega interesa ni bilo. Ponovno odpirati vprašanje kadrovske zasedbe centrov za socialno delo, opozorili ste še na eden vir kadrov, ni posebej velik, ZPIZ, ampak tudi tam se bo nekaj kadrovsko sprostilo. Mi računamo tudi na te in na vse tiste, ki prihajajo iz občin in iz tega posebnega programa pripravništva za diplomante fakultete za socialno delo. Tako se bodo v tem času, ko se bomo pripravljali na začetek izvajanja zakona, centri za socialno delo že okrepili in tudi ljudje usposabljali za to, da bosta oba zakona lahko ustrezno implementirana. Res pa je, in tega ne zanikamo, da je vsaka sistemska sprememba, in tudi ta bo, spremljana z določenimi negotovostmi, da se lahko v poskusni dobi kakšno dodatno vprašanje še odpre, ampak to delamo na vseh področjih na podoben način. Sodim pa, da so bile vse priprave, ki smo jih v zvezi s tema dvema zakonoma že peljali doslej, dovolj temeljite, da smo imeli dovolj vključenih, imamo dovolj vključenih tudi praktikov, saj sodelujejo v teh skupinah strokovnjaki, ki so pripravljali te zakona, tako da sproti opozarjajo na morebitna odprta vprašanja. Normalno pa je tudi, da so tisti profesionalni delavci , na katerih sloni in bo slonelo izvajanje teh zakonov, da so po svoje najbolj zaskrbljeni, ker bodo morali svoj način dela spremeniti, ker bo potrebno usposabljanje, preden bomo lahko začeli na nov način delati in zato tudi njihov dodatni angažma, ampak to se dogaja na vseh področjih, kjer se spremembe uvajajo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Marijan Križman, izvolite, ker ste se že prej javili. Sicer pa, prijava teče.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Ste že prej opozorili, da se moramo omejiti na amandma oziroma na 6. člen. To je zelo težko, jaz se bom poskusil resnično omejiti samo na njega,, kajti 6. člen govori zgolj o tem, kdo je upravičenec do denarne socialne pomoči. V nadaljevanju pa zakon razpreda vse tisto, kar je potrebno storiti za to, da se vključi oseba, starejša od 65 let oziroma ženske nad 63 let, v katerokoli ustanovo, kjer je seveda potrebno izvajati tudi plačila. Ampak to je že tisto, na kar je prej gospod Presečnik opozoril, ko sva enkrat na odboru govorila o možnostih prodaje nepremičnin in je hudomušno pripomnil k mojemu prispevku, da je vsako nepremičnino lahko prodati, vendar za pravo ceno. Pa je za šalo rekel, " ja, ampak v Kopru in Portorožu". To je malo za šalo, malo za res, vendar kasneje bomo tudi o tem spregovorili. Jaz amandmaja k 6. členu ne bom podprl, ker ni prav nič narobe s tem 6. členom, ki določa, kdo je prejemnik denarne socialne pomoči. Je pa zelo pomembno, da s tem zakonom, in po mojem od tega člena dalje, poskušamo priti do reda na tem področju, da se socialne pomoči, ki so prihajale iz več virov, skoncentrirajo v en vir, da je to pod kontrolo in da se ve, koliko finančnih sredstev država, ustanove in vsi tisti, ki za to skrbijo, teh sredstev namenijo za določeno osebo. Varstveni dodatek, ki naj bi bil generalni, univerzalni in edinstven, po mojem prepričanju resnično vnaša red, saj sodelovanje med centri za socialno delo in zavodi za zaposlovanje rešuje veliko neznank, ki so do sedaj bile na tem področju prisotne. Je pa tudi res, da moramo poskrbeti za to, da bodo v tem zakonu zajete le tiste osebe, ki niso zmožne poskrbeti za svoje preživetje. Tako sem prepričan, da bo izigravanje tega zakona pravzaprav nemogoče. In če bo tako, kot je tudi minister pojasnil v uvodu k temu dokumentu, sem prepričan, da je v njem vse tisto, kar v tem trenutku potrebujemo. Tako ne bomo več poslušali izjav, da nekdo lahko dobi tudi 1.200 evrov raznoraznih pomoči v tej državi in zasluži veliko več kot nekdo, ki hodi vsak dan v službo, dela osem ur, se trudi tudi obdržati to službo, in s tem preživlja svojo družino. Mislim, da je ta člen popolnoma v redu in zadošča, ker, kot rečeno, zgolj napoveduje, kdo bo tisti in na kakšen način bo prejemal denarno pomoč. Hvala lepa.
Gospa mag. Potrata, prosim.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Treba je povedati, da je amandma, ki ga vlaga Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, ponovitev amandmaja, ki ga je ista poslanska skupina vložila že na seji odbora. Gre pa za amandma k členu, ki govori o tem, kdo je upravičen do denarne socialne pomoči. O tem govori 6. člen, 7. člen pa govori o tem, kdo je upravičen do varstvenega dodatka. Člen ima vsega štiri odstavke in je po moje strukturiran zelo logično, ker najprej nalaga vsakemu posamezniku skrb za to, da si zagotovi sredstva za preživetje sam, potem v drugem in tretjem odstavku definira, kdo je upravičen do denarne socialne pomoči, četrti odstavek je pa pravzaprav most od 6. člena k 7. členu. In kako ga vidim? Vidim ga preprosto tako, da mora socialna država slehernemu človeku zagotavljati, tudi takrat, kadar tega sam ni sposoben, osnovna sredstva za preživetje. Varstveni dodatek je vezan na prejemanje denarne socialne pomoči. In oba skupaj, denarna socialna pomoč in varstveni dodatek, posameznika, ki ga dobiva, ali upravičenca ne sme postavljati v boljši položaj, kot je postavljena zaposlena oseba. Se pravi, tista oseba, tisti človek, ki živi od svojega dela ali pravic na podlagi dela. S tem se sicer odpira možno razpravljanje o tem, ali bi bilo mogoče to postaviti v kak drugačen kontekst in, recimo, 6. člen brez tega odstavka pustiti, pa potem 7. člen, in skupaj dodati ti dve pravici in to načelno stališče opredeliti. Ampak meni se ne zdi nič narobe, če je to umeščeno na tem mestu, ker je tu samo zakonodajalčeva volja izražena, da ta dva prejemka ne moreta upravičenca postavljati v boljši položaj od tistega, ki se preživlja s svojim delom ali pravic iz dela. Raziskave ali ugotovitve namreč dokazujejo, da so marsikdaj tisti, ki so od socialnih prejemkov odvisni, na boljšem, kot da bi jim bila ponujena zaposlitev za minimalni dohodek ali celo tako, ko nekateri nimajo zagotovljenega niti minimalnega, pa čeprav je to v navzkrižju z zakonom. Izčrtanje varstvenega dodatka bi v tem primeru pač ne prineslo nobene take razsežnosti, ki bi kakorkoli vplivala na višino. Gre samo za neko načelno opredelitev. Hvala.
Gospa Andreja Črnak Meglič.
Hvala lepa. K temu, kar so kolegi povedali o amandmajih, nimam kaj dodati, tako da ne bi izgubljala časa. Vsekakor pa je bilo jasno, da se želi tudi širše govoriti o samem zakonu, zato naj mi bo dovoljeno, da naj povem nekaj tudi o tem. Temeljni namen tega zakona je, da uredi pogoje za zagotavljanje ustrezne ravni življenjske varnosti tistim, ki si sami tega ne morejo zagotoviti. Poglejte, vrsto let se je nosilce področja opozarjalo na to, da je minimalna raven socialne varnosti globoko globoko precenjena. Tudi raziskavo so naročili, prebrali rezultate, pa se ni zgodilo nič. Prišel je nov minister, ki je to uredil in v bistvu s tem zakonom dvignil minimalno raven socialne varnosti za 27 % v osnovi, ob tem pa omogočil, da ljudje aktivno iščejo izhod iz svoje lastne situacije in se jim to ne jemlje za greh in odšteva od tega, kar pridobivajo, ampak se jim to upošteva v osnovi. In to, kar so sindikati opozarjali, da je raven, ki je opredeljena, prenizka, ob tem, da k minimalni ravni, to se pravi 288 evrov, prištejemo tudi, bom rekla, dodatek za aktivacijo, pridemo točno do tistega zneska, ki so ga oni hoteli imeti. To se pravi, o čem se pogovarjamo? Pogovarjamo se o tem, da vendarle je potrebno zagotoviti v tej družbi primerno raven socialne varnosti vsakemu, vendar ustvarjati pogoje za to, da tudi sami pri tem aktivno sodelujejo in da niso odrinjeni na rob družbe. Seveda je vprašanje, ali ponujamo dovolj široko paleto za to vključitev, to je vprašanje in o tem se moramo še pogovarjati, ampak osnovni namen zakona, mehanizmi, ki so k temu namenjeni, pa so pravi. Res ne bi želela ponovno ponavljati, kar je bilo rečeno, o kadrovskih kapacitetah izvajalcev. Mislim, da so tudi sami izvajalci v razpravi potrdili, da se jim je šlo maksimalno na roko s podaljšanjem roka, s poenostavljanjem celotnih mehanizmov, kako bodo lahko instrumente ugotavljali, in tudi s tem, da se bo okrepila njihova baza. Mislim, da tisti, ki bo nosil največje breme ob uveljavitvi tega in prejšnjega zakona, je sigurno ministrstvo. Pohvale in grehi bodo padali na njih. Očitno se zavedajo, kakšno odgovornost nosijo. Hvala.
Želi še kdo razpravljati o amandmaju k 6. členu? Gospod Zmago Jelinčič Plemeniti.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Mi bomo oziroma tudi jaz bom, seveda, ta amandma podprl. Iz enega enostavnega razloga, ker sodim, da zakon sam po sebi ni dodelan in vsaj tukaj bi se dalo nekaj narediti na tem področju. Pa bom prebral eno zadevo, ki je bila pred kratkim objavljena, ko je predsednik Zveze romskih skupnosti Slovenije rekel: "S tem nas je več kot 6 tisoč z Balkana priseljenih Romov, ki imamo slovensko državljanstvo, torej tudi enake pravice kot drugi Slovenci." In če ti gospodje dobivajo po 500 evrov na mesec podpore, to znese tri milijone evrov na mesec ali 36 milijonov evrov na leto. V tej situaciji, v kateri je sedaj država, mislim, da bi morali tudi na tem področju malo bolj razmišljati o teh zadevah. Skratka, država meče pesek v oči z nekakšnimi kvazizakoni, ki ne bodo ničesar uredili, ampak bodo zadeve samo še poglobili in v sistemu še bolj zagotovili denar tistemu, ki noče delati, zato vsaj ta amandma do neke mere to zadevo popravlja.
Ugotavljam, da nobeden več noče razpravljati k amandmaju k 6. členu, zato dajem v razpravo 12. člen ter amandma Poslanske skupine SDS. Prijava teče. Gospod Marijan Pojbič.
Spoštovani gospod predsedujoči! Seveda bom predlog tega amandmaja podprl, bi pa nekaj stavkov še prej povedal, in sicer je gospa predsednica odbora povedala, da ta zakon sledi temu trendu dvigniti minimalno raven socialne varnosti naših državljank in državljanov. Mislim, da ni tukaj v Državnem zboru nikogar, ki bi temu nasprotoval. Vsi se tega zavedamo in logično je, da vse poslanske skupine morajo stremeti za tem, da bodo imele njihove državljanke in državljani zagotovljeno minimalno socialno varnost. Gospod predsedujoči, se opravičujem, upam, da me ne boste prekinili, ker če so sedaj lahko vsi povedali vse, potem bi vas lepo prosil, da tudi meni dovolite, bom pa kratek, ne bom nič posebej dolgo vlačil zadeve. Problem, katerega sem prej izpostavil, je predvsem tisti, da nič nam ne pomaga, če se mi tukaj pogovarjamo, da želimo zagotoviti minimalno raven socialne varnosti našim državljankam in državljanom, če sprejmemo zakon, ki ne bo življenjski, zakon, ki ga ne bo možno uveljaviti. Meni čisto nič ne pomaga, če mi dobimo na mizo papirje, da od centra za socialno delo dobijo navodila, pa jih potem ne morejo uresničiti. Potem je za to, kar počenjamo tukaj, res škoda časa, ker enostavno smo vseskozi opozarjali v naši poslanski skupini, da je treba pripraviti zakonodajo, ki je sprejemljiva, ki jo je možno uresničiti. Gospod minister je v svojem izvajanju prej zelo jasno povedal tudi med drugim naslednje: da je kar nekaj zakonov, ki se pripravljajo in ki so že vezani na ta zakon in direktno vezani na ta zakon – se pripravljajo, še niso sprejeti. Jaz ne vem, kako lahko mi sedaj sprejmemo nek zakon, v katerem so vnesene že rešitve, ki jih bodo določali nekateri drugi zakoni, ki so še v osnutkih. To mi ni jasno, tega ne razumem. Kaj pa, če v tistih zakonih ta določila, ki so v tem zakonu zapisana, ne bodo uresničeni in tista zakonodaja ne bo šla v to smer? Gospod minister, gre za predvsem za tista leta, 63 ženske ali 65 moški – , saj veste, o čem govorim. Tam je problem. Tam so stvari, ki jih bodo zelo težko uskladili s socialnim svetom, in tudi vprašanje je, kako bo glasovanje v tem parlamentu. Ta zakon vsebuje tiste rešitve, ki so predlagane v neki drugi zakonodaji, poleg tega pa še cel kup odprtih vprašanj, cel kup podzakonskih aktov, ker na eni strani govorimo o podzakonskih aktih, ki so del te zakonodaje, na drugi strani pa govorimo o zakonih, ki so kot osnutki v pripravljanju. Neka določila iz tistih osnutkov zakonov že zajema ta zakon. To je tisto, kar mislim, da ni v redu. Kar se tiče komisij. Jaz sem prepričan, vsaka nova komisija je dodatno administriranje, tega mi ne bo nobeden dopovedal, poleg tega pa tudi dodatna finančna obremenitev. Že tako ali tako imamo veliko težav s sestavljanjem proračuna itd., in še in še, znova nove agencije, nove komisije, itd. Vedno se mi zdi, da zadeve bistveno bolj kompliciramo, namesto da bi iskali rešitve, ki bi bile za te državljanke in državljane cenejše, kvalitetnejše in boljše. V Slovenski demokratski stranki smo predlagali tudi amandma k 12. členu, o katerem sem že govoril, da ga bom tudi podprl, in sicer predlagali smo, da se črta drugi odstavek Drugi odstavek 12. člena določa, da podrobnejšo obrazložitev dohodkov iz prve točke prejšnjega odstavka določi ministrica ali minister, pristojen za socialno varstvo, v nadaljnjem besedilu "minister, pristojen za socialno varstvo" v soglasju z ministrico oziroma ministrom za finance, v nadaljevanju besedila "minister, pristojen za finance". Vsi našteti dohodki imajo podlago v različnih vsebinskih zakonih in njim podrejenih predpisih, kjer so podrobneje opredeljeni. Ponovno opredeljevanje teh dohodkov samo za potrebe tega zakona je nepotrebno in bi v primerih, kjer bi se opredelitev razlikovala od že uveljavljenih, prinašalo dodatno zmedo. Če bi bile opredelitve enake, pa bi šlo za kopičenje predpisov, kar ni smiselno. Zato povem še enkrat, da bomo v Slovenski demokratski stranki predlog našega amandmaja podprli.
Gospa mag. Potrata, prosim.
Hvala, gospod podpredsednik. Tako kot ne bom podprla amandmaja k 6. členu, tudi tega ne bom. Mi je pa gospod Pojbič pravzaprav olajšal delo. Prebral je obrazložitev, ki je bila zapisana tudi k amandmaju iste poslanske skupine, ki smo jo dobili za obravnavo na seji odbora. In tedaj je v predlogu zakona res tako pisalo, zdaj pa v dopolnjenem predlogu zakona piše, ta drugi odstavek, ki bi ga želeli črtati: "Podrobnejšo opredelitev podatkov o dohodkih iz prve točke prejšnjega odstavka določi ministrica ali minister ..." In tako naprej. To se pravi, podrobnejšo opredelitev podatkov o dohodkih. Teh dohodkov je v 12. členu v prvem odstavku 26 in prav je, da minister opredeli podatke o dohodkih, kako se bodo zbirali v teh skupnih bazah podatkov ob enotni vstopni točki. Mislim, da je s takim popravkom zdaj odpravljen pomislek, ki ga je imela Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, in dobro je, če stvari natančno preberemo. Sama pa razumem, da želimo razpravljati tudi na plenarnem zasedanju o stvareh bolj na splošno, zato ker je zakon vendarle bil natančno obravnavan na odboru, kjer je bilo vključenih potrebno število, ne ravno tako majhno, amandmajev, ki so nastali tudi na predlog Zakonodajno-pravne službe, zato mislim, da je besedilo zdaj izčiščeno. Seveda pa ostajam tudi pri tem zakonu, tako kot pri prejšnjem, pri trditvi, da centre za socialno delo čaka odgovorna naloga. Sem pa prepričana, da v državi Sloveniji zmoremo poleg dovolj dobre tehnološke opreme tudi z zadostnim številom dela voljnih in učenja pripravljenih državnih uradnikov, ki bodo delo v dobro uporabnikov storitev tudi opravili. Hvala.
Gospod minister dr. Svetlik, izvolite.
Hvala lepa. Če dovolite, bi samo odgovoril na vprašanje, ki ga je postavil gospod Pojbič. Najprej glede pravice do varstvenega dodatka pri 63 oziroma 65 letih. Ta pravica tu v tem zakonu ni vezana na sedanji ali tudi ne na bodoči pokojninski zakon. Gre pa za to, da jo opredeljujemo na tak način zaradi tega, da bi nekdo, ki ne računa na pokojnino, ki bi bila večja od zneska varstvenega dodatka, ne bi bil stimuliran, da se zaradi tega želi že prej upokojiti. To je instrument, ki se nam zdi v teh časih, ko si prizadevamo za daljšo delovno aktivnost, še kako potreben. Kar zadeva ta amandma k 12. členu. Iz istega razloga kot v prejšnjem primeru ga mi seveda ne moremo podpreti. V primeru, če dovolite, gospod podpredsednik, 6. člena in če bi karkoli hoteli spremeniti v smislu, kot je predlagano, bi morali odpreti tudi 7. člen, česar pa nismo storili. Tako ta popravek, ki v bistvu v vsebinskem pogledu ne prinaša kakšne velike spremembe, zaradi tega ni potreben. Pa morda samo še to, gospod Pojbič, vztrajno zatrjujemo, da smo pripravljeni na implementacijo te zakonodaje. Vi vztrajno zatrjujete, da nismo. Zdaj imamo eno brezposelno hobotnico, pa jo lahko angažiramo mogoče v ta namen.
Želi še kdo razpravljati? Gospod Marijan Križman.
Hvala. Zelo na kratko. Ko pride na vrsto obrazložitev glasu, takrat bom povedal vse, kar si mislim o zakonu in o členih po dolgem in počez [[...]]
Zdaj pa o 12. členu [[...]]
Zdaj pa o 12. členu. Hvala. 12. člen govori zgolj o tem, kaj se šteje v lastni dohodek po tem zakonu, in potem govori tudi o tem, česa se ne šteje v lastni dohodek po tem zakonu oziroma po 12. členu. Tukaj je vse do podrobnosti našteto. Če bi bila razprava o 12. členu razpredena po teh 26-ih in ostalih točkah, potem bi to imel za dober prispevek, vendar žal ni tako. Zato kolegu iz SDS tega amandmaja k 12. členu ne bom podprl. In še ena ugotovitev, kdaj bi se moral vključevati minister za finance, to, kar vsebuje ta člen. Vemo, kdaj in kako, kakšna je naloga ministra za finance, ministra za delo, družino, socialne zadeve in invalide in je treba v proračunu predvideti sredstva in prav iz tega zakona se bodo ta sredstva do podrobnosti natančno opredelila in to je podlaga za udejanjanje proračuna na tej postavki. Zato tega amandmaja ne morem podpreti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Marijan Pojbič, prosim.
Hvala, gospod podpredsednik. Zelo na kratko.
K 12. členu.
Tako je, k 12. členu zagotovo. Gospod minister, problemov, ki jih bo odprl ta zakon, nobena brezposelna hobotnica ne bo mogla zakrpati. Verjemite mi.
Zaključujem razpravo o amandmajih. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali jutri, 13. 7. 2010, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prekinjam 19. sejo zbora, ki jo bomo ob 15. uri nadaljevali z vprašanji poslank in poslancev.
Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, spoštovani predsednik Vlade, predstavniki in predstavnice Vlade, ministrice, ministri! Nadaljujemo s prekinjeno sejo Državnega zbora. Prehajamo na 1. TOČKO DNEVNEGA REDA - VPRAŠANJA POSLANK IN POSLANCEV V zvezi s to točko dnevnega reda sem v poslovniškem roku prejel pisne prijave 40 poslanskih vprašanj. Vrsti red postavljanja poslanskih vprašanj je določen na podlagi dogovora z vodji poslanskih skupin in v skladu z 244. členom, drugim odstavkom 245. člena in 247. členom Poslovnika Državnega zbora. Na prva tri vprašanja poslancev opozicije in na poslansko vprašanje poslanca vladajoče koalicije, bo odgovoril predsednik Vlade. Vsak poslanec ima za postavitev vprašanja na voljo 3 minute. Predsednik Vlade, ministrice in ministri odgovorijo na vprašanje v največ petih minutah. Če je vprašanje postavljeno več ministrom, imajo vsi skupaj na voljo 5 minut za odgovor. Poslanec, ki ne bo zadovoljen z odgovorom, lahko zahteva dopolnitev odgovora, ne more pa postaviti dodatnega vprašanja. Poslanke in poslance prosim, da ste na to pozorni. Obrazložitev zahteve za dopolnitev odgovora poslanec predstavi v dveh minutah, dopolnitev odgovora pa sme trajati največ tri minute. Poslanec, ki bo postavil vprašanje, lahko zahteva, da se na naslednji seji opravi razprava o odgovoru predsednika Vlade, ministrice ali ministra. O tem odloči Državni zbor brez razprave. Če poslanec na postavljeno vprašanje danes ne bo dobil odgovora, mu morajo predsednik Vlade, minister ali ministrica v tridesetih dneh predložiti pisni odgovor. Poslanec, ki je postavil vprašanje, na katerega ni bilo odgovorjeno, lahko izjavi, da vztraja pri ustnem odgovoru. V tem primeru bom vprašanje uvrstil na naslednjo redno sejo Državnega zbora. V zvezi s to točko so se za danes opravičili naslednji ministri: dr. Henrik Gjerkeš, minister brez resorja, odgovoren za lokalno samoupravo in regionalno politiko, dr. Franc Križanič, minister za finance, Samuel Žbogar, minister za zunanje zadeve, ter mag. Dejan Židan, minister za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano. Obveščam vas tudi, da ste na klop prejeli pregled poslanskih vprašanj, na katera v poslovniškem roku ni bilo odgovorjeno. Prehajamo na postavitev poslanskih vprašanj. Na prva štiri vprašanja bo odgovarjal predsednik Vlade Borut Pahor. Poslansko vprašanje predsedniku Vlade Borutu Pahorju bo najprej postavil Jože Tanko iz Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Prosim, gospod Tanko.
Hvala lepa. Vsem lep pozdrav! Spoštovani predsednik Strateškega sveta za energetiko, Strateškega gospodarskega sveta, Strateškega sveta za decentralizacijo, Sveta za Slovence v zamejstvu in po svetu, najbrž bodoči predsednik Strateškega sveta za turizem, spoštovani predsednik Vlade! Vaša Vlada je konec leta 2008 dobila v upravljanje državo, ki je imela stabilne javne finance in drugi najmanjši dolg vevroobmočju. Imela je boljše pogoje za spopad z gospodarsko krizo kot na primer Poljska. Slovenija je bila v letih 2004–2008 med najuspešnejšimi državami v Evropski uniji. Veliko so k temu prispevali ukrepi takratne vlade in koalicije, prav tako pa tudi kooperativen pristop, saj je k pripravi reformnih zakonov povabila tudi opozicijo. Odziv je dober in vse stranke, razen Liberalne demokracije, so pristopile k partnerstvu za razvoj. Danes so razmere slabe. Potreba po sodelovanju je še večja, kot je bila kadarkoli prej. Že pred letom in pol, 15. 1. 2009, vam je bil pisno posredovan tudi predlog SDS za partnerstvo 2+10. 31. maja lani pa vam je predsednik SDS poslal še pismo, v katerem je ponovno ponudil sodelovanje. V svojem takojšnjem odzivu ste zapisali, da bi najprej radi svojo odločitev pretehtali s koalicijskimi predsedniki strank. In pri tem je ostalo. Odzivi vaših partnerjev so bili zanimivi. Katarina Kresal je izjavila, da kriza ne sme ukiniti parlamentarne demokracije, niti delitve vlog na opozicijo in koalicijo, da breme leži predvsem na Vladi in da potrebujemo odločne, hitre in strokovne odločitve. Biščak iz Zaresa pa, da zaradi cele vrste indicev, da za zgodbo v zvezi s podjetjem Ultra znova SDS za tako upanje ni veliko elementov. Zaresov odnos do kogarkoli je očitno povezan z njegovim odnosom do podjetja Ultra. Nedavno ste tukaj ob predstavitvi sicer katastrofalno slabega rebalansa proračuna pozvali opozicijo k sodelovanju. Sprašujem: Ali je vaša ponudba za sodelovanje z opozicijo tokrat, prvič, iskrena in resna, drugič, koalicijsko usklajena, in tretjič, operativno razdelana, tako da jo je možno poslati parlamentarnim strankam v pisni obliki? Se zahvaljujem za vaše odgovore.
Prosim, predsednik Vlade, gospod Borut Pahor.
Naj se pri odgovoru na vaše vprašanje osredotočim na tisti del, ki zadeva pripravljenost političnih strank, zastopanih v Državnem zboru, na sodelovanje pri reševanju gospodarske in socialne krize. Kot veste, sem si za to iskreno takrat in danes prizadeval vse od začetka mandata, začenši s svojimi inavguralnim govorom, v katerem sem dejal, da so izkušnje iz prejšnjega mandata lahko dobra spodbuda za podobno sodelovanje v tem. Morda še zlasti v tem, ker so okoliščine spopada s krizo tokrat ne samo interne, ampak tudi eksterne narave. Mi do določene mere lahko vplivamo na okolje, v katerem se obnavlja in krepi slovenska ekonomija, deloma pa ne. Jaz sem takrat predstavnike vseh političnih strank tudi sklical na pogovor. Pogovor je bil najprej v decembru leta 2008 ob robu našega odločanja o nekaterih pomembnih odločitvah glede Hrvaške. Takrat je bilo nekaj različnih mnenj o tem, ali naj se stranke začnejo pogovarjati o dokumentu, ki bo utemeljeval tako partnerstvo ali pa naj pragmatično pristopimo k sodelovanju o posameznih ukrepih in vizijah Vlade oziroma opozicije. Na sestanku predstavnikov parlamentarnih strank v začetku naslednjega leta je prevladalo mnenje, da bodimo praktični in pragmatični. Kriza je bila, in to danes vemo, zagotovo nepredvidljiva. Vedeli smo, da lahko tudi na osnovi izkušenj iz prejšnjega mandata ob malo manjši benevolenci kogarkoli izgubimo ogromno časa pri pripravi dokumenta o tem, kako bomo sodelovali. In moj predlog takrat je bil, sodelujmo pri konkretnih aktualnih vprašanjih in bo morda to sodelovanje do te mere okrepilo zaupanje in tudi stremljenje vseh, da bomo na koncu prišli morda tudi do sklepnega dokumenta o tem sodelovanju, ki bo imel dolgoročne smernice razvoja Slovenije. Po tem sestanku, ki je, mimogrede, za svojo konsekvenco imel usklajevanje z opozicijo glede varčevalnih ukrepov Vlade, to je bila pozna zima leta 2009, se je potem v Državnem zboru zgodilo glasovanje o vstopu Hrvaške v zvezo Nato. Zaplete poznamo, šlo je za vprašanje povezovanja glasovanja, kjer je bila potrebna dvotretjinska večina, torej tudi vaše sodelovanje, z vprašanjem odločanja koalicijskega večine o zaključnem računu za leto 2007. Takrat so bile bržkone verjetno iskrene zamere na obeh straneh, češ da je bilo eno in drugo odločanje nepravično ali nespametno. Kakorkoli že, to je porušilo neko komaj zgrajeno zaupanje političnih strank v potrebo po sodelovanju. In jaz sem kasneje na pismo vašega predsednika odgovoril in ponovno izrazil željo, da sodelujemo in da sodelujmo tam, kjer smo končali. In to je tudi moja današnja ponudba: sodelujmo tam, kjer smo končali. Brez poskusa, da pred sodelovanjem in kot pogoj zanj uskladimo neko besedilo. Pa naj bo naslov tega besedila Partnerstvo za razvoj ali Slovenija 2 plus 10 ali karkoli drugega. Če se bo politika zelo veliko ukvarjala z dokumentom, bomo vsi skupaj izgubljali čas in energijo, potrebno za usklajevanje konkretnih rešitev in dolgoročnih strategij oziroma reform, ki so pred nami. Jaz sem približno tako odgovoril tudi vašemu predsedniku v pismu. Ni verjetno nobena skrivnost, da sem ga prejšnji teden povabil na razgovor, upam, da bo do tega razgovora prišlo. Z enim od drugih predsednikov parlamentarnih strank je do razgovora prišlo in upam, da bo danes kolega Radovan sprejel moj predlog, da se prihodnji teden dobim tudi z njim kot predsednikom Slovenske ljudske stranke. Moja želja je, da ugotovim, ali glede na pripravljenost partnerjev v koaliciji, pridemo znova do situacije, v kateri bi preprosto sedli za mizo, ugotovili, kaj so prioritete - praktične in strateške - in se konkretno dogovorili pri določenih projektih, kako bomo sodelovali.
Hvala lepa. Želite dopolnitev odgovora gospod Tanko?
Hvala lepa. Ugotavljam, da na tri vprašanja, ki sem jih zastavil, ni bilo nobenega odgovora. Ob tem bi vas rad spomnil, da je tudi v prejšnjem mandatu opozicija velikokrat rušila medsebojno zaupanje, in to predvsem pred in med predsedovanjem Evropski uniji, saj je bilo tisti vladi vrženih veliko polen pod noge, pa tista koalicija nikoli ni prekinila sodelovanja. Če se samo spomnite washingtonske depeše ali recimo znamenite peticije novinarjev, ki je našla temelj v vašem predvolilnem programu. Tudi na ponudbo, ki smo jo mi posredovali, ni bilo nobenih pisnih pripomb, ni bila posredovana nova ponudba, še manj je vlada pripravila predlog za sodelovanje, in je vse nekje obtičalo. Takrat ste pisali, da boste s svojimi koalicijskimi predsedniki to pretehtali. In zdaj bi radi izvedeli, kakšni so rezultati tega tehtanja. Vemo, , da naslednji korak ni bil storjen, in vemo, da je Slovenija v velikih težavah. Pred dnevi ste imeli tudi koalicijski vrh na Brdu, kjer so bili zbrani vsi koalicijski predsedniki, številni ministri, poslanci, in ste obravnavali tudi strateške teme. In najbrž bi bila ena od teh strateških tem tudi sodelovanje z opozicijo pri pripravi ukrepov. Veliko teh stvari je bilo v tem obdobju zamujenih in težko se tudi najde karkoli v ravnanjih prejšnje vlade, kar bi dalo argument za takšna ravnanja. Sprašujem: Kateri so naslednji koraki pri implementaciji vaše pobude za sodelovanje z opozicijo in kdaj jih lahko pričakujemo? In sprašujem: Ali se morda tudi vi pridružujete mnenju Golobiča, da je Janšev predlog za sodelovanje v partnerstvu 2 plus 10 smrt za demokracijo? Hvala.
Hvala lepa. Prosim, predsednik Vlade Borut Pahor.
Ne bi rad znova doživel očitkov, da ne odgovarjam na vprašanja, pa bom takoj odgovoril na zadnji dve. Jaz sem po svojem nastopu pri rebalansu glede proračuna držal besedo in predsednika največje opozicijske stranke povabil na razgovor. Pri meni je bil tudi predsednik ene od drugih opozicijskih strank in upam, kot rečeno, da bo morda na ta inicialni razgovor po dolgem času pristal tudi predsednik opozicijske stranke, torej iz SLS. Jaz si prizadevam za to, da bi do teh razgovorov prišlo in upam, da bom na osnovi teh razgovorov, potem ko je med nami v Vladi sprejeto načelno stališče, da bodimo praktični in pametno izkoristimo čas za pogovor o konkretnih vprašanjih, kratkoročnih in dolgoročnih. In drugič. Jaz ne mislim, da je sodelovanje med političnimi silami, če so v opoziciji in v koaliciji, nevarnost za demokratični red, ker ustvarja entropijo odgovornosti. Tudi če sodelujemo, je popolnoma jasno, da je odgovornost za vodenje države tukaj na tej strani Državnega zbora in da imate vi v skladu s svojimi pristojnostmi svoje odgovornosti, v katere Vlada ne želi in tudi ne more poseči. In zdaj najbolj bistveno, kolega Tanko. Kreganje o sodelovanju je nesmiselno. Če se pogovarjamo o sodelovanju, potem govorimo vsi skupaj v dobri veri ali pa opustimo diskusijo o sodelovanju. Jaz govorim v dobri veri. Če predsednik vaše stranke želi sprejeti moje povabilo na razgovor, bom zadovoljen in se bom prilagodil tudi njegovim obveznostim. Enako velja za kolega Radovana in enako velja za kolega Zmaga. Potem se bom posvetoval s kolegi v koaliciji in lahko pride do sestanka vseh, tudi še v juliju. Jaz bom tega zelo zadovoljen. Upam, da sem odgovoril na vaše vprašanje. Bodimo praktični, razmere so preveč strateške, da bi se ukvarjali sami s sabo, ampak se moramo ukvarjati s problemi, ki so.
Hvala lepa. Imate postopkovni predlog, gospod Tanko? Prosim.
Hvala lepa za besedo. Postavil sem pet relativno kratkih vprašanj, na niti eno ni bilo nobenega konkretnega odgovora. Vprašal sem, ali je ponudba resna in iskrena, ali je koalicijsko usklajena in ali je operativno razdelana, da jo lahko posredujete tudi parlamentarnim strankam v pisni obliki. Vprašal sem vas tudi glede nadaljnjih korakov pri tem, to ste delno odgovorili, in vprašal sem vas glede mnenja vašega ministra gospoda Golobiča in njegovega odnosa do Janševe pobude za sodelovanje v Partnerstvu 2 plus 10, ko je dejal, da je to najbrž smrt demokracije. Tako z odgovori, spoštovani predsednik Vlade, nisem zadovoljen. Naša pobuda, ki smo jo dali na začetku leta 2009, je bila resna in podprta s konkretnimi predlogi. Imeli smo in imamo tudi rešitve, ki jih je smiselno pretehtati in tudi preučiti. In ni možno mimo njih z zamahom roke. Žal so bili tudi predlogi, ki smo jih vložili v Državni zbor, vsakič zavrnjeni z obrazložitvijo, da poglabljajo primanjkljaj, da poglabljajo javni dolg, da so neuravnoteženi in da ima Vlada boljše oziroma celo najboljše rešitve. Vendar se nič od tega ni izkazalo za resnično, kajti kriza se stopnjuje, primanjkljaj in javni dolg pa rasteta, ne da bi sprejeli en naš sam predlog. Ste predsednik številnih strateških svetov, ki jih je ustanovila Vlada, ste nepogrešljivi na Ekonomsko-socialnem svetu, kjer se usklajujejo rešitve za delovno, pravno, socialno, zdravstveno, pokojninsko in drugo zakonodajo, neposredno urejate tudi razmere v Kliničnem centru, Slovenskih železnicah in morda še kje. In morda se strinjate, da se samo s socialnimi ukrepi ne more zagnati gospodarstva in da moramo skupaj poiskati odgovore na izzive tega časa. Za nas jih ne bodo pripravili drugi, ne Nemčija ne kdorkoli, pa čeprav ima naš izvoz veliko težo v naši strukturi. Prejšnji teden ste imeli tudi sestanek na Brdu. Tam ste, kot sem razbral, opravili razpravo o vrsti strateških vprašanj, o načrtovanju proračuna, o delovni zakonodaji, zdravstveni zakonodaji, vendar o tako pomembni temi, kot je pri ključnih zadevah sodelovanje z opozicijo, niste razpravljali. Vsaj to ni bilo sporočilo javnosti. Zato predlagam, da o odgovoru predsednika Vlade opravimo razpravo in ugotovimo, ali je ta namera resna ali gre samo za leporečje. Veliko tega se bo videlo tudi že iz glasovanja koalicije pri tej točki. Hvala lepa.
Hvala lepa. O predlogu Jožeta Tanka, da Državni zbor na naslednji seji opravi razpravo o odgovoru predsednika Vlade na njegovo poslansko vprašanje, bo Državni zbor odločil jutri, v torek, 13. julija, v okviru glasovanj. Poslansko vprašanje predsedniku Vlade bo postavil mag. Radovan Žerjav iz Slovenske ljudske stranke.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovani gospod predsednik Vlade! V zadnjem času se preko medijev seznanjamo s takšnimi ali drugačnimi namerami Vlade o posredni ali neposredni prodaji, po moji oceni slovensko strateškega državnega premoženja. Seznanjamo se tudi o organizacijskih spremembah, povezanih z nekaterimi strateško pomembnimi družbami v Republiki Sloveniji. Tukaj imam v mislih dokapitalizacijo Nove Ljubljanske banke s strani strateškega partnerja in ponovno obujeno idejo o ustanavljanju velikega logističnega holdinga. Ob obravnavi rebalansa proračuna za letošnje leto in težavah v javnih financah ter potrditev poroštev, ki se v Državnem zboru v zadnjem času dogajajo kar po tekočem traku, padejo aktivnosti, povezane z nekaterimi strateškimi družbami, še posebej v čudno luč. Finančna in gospodarska kriza ne more in ne sme biti alibi za izgubo večinskega slovenskega deleža v najpomembnejši banki in ne sme biti alibi, da bi storili kakšno neumnost z ustanavljanjem nekega logističnega mastodonta, da bo zadeva še manj transparentna, kot je sedaj. Resne države lastništva največjih bank nikoli, poudarjam nikoli, niso izpustile iz svojih rok. Zato me, spoštovani gospod predsednik Vlade, zanima: Ali je vaša vlada sprejela kakršnokoli strategijo prodaje državnega premoženja oziroma kapitalskih naložb Republike Slovenije, ki presegajo okvire programov prodaje državnega premoženja za obdobje sprejetih proračunov? Ali ste med kapitalskimi naložbami Republike Slovenije kakšne od teh naložb opredelili kot naložbe posebnega oziroma strateškega pomena? Zanima me: Katere? Kakšna je strategija razpolaganja Vlade s takšnimi strateškimi naložbami? Mimogrede, da vam odgovorim, zagotovo se bom udeležil sestanka, če me boste povabili. To sem že dejal ob razpravi, ko smo se pogovarjali o rebalansu proračuna. Hvala lepa.
Hvala lepa Prosim, predsednik Vlade Borut Pahor.
Najprej hvala lepa za vaš odgovor glede najinega skorajšnjega srečanja, potem ko je bilo eno že opravljeno. Upam, da bo prišlo tudi do sestanka s kolegom Janezom Janšo in da bomo potem ugotovili, kaj je najprimernejši naslednji korak za skupno sodelovanje. To bo potrebno glede na razmere v Evropski uniji in nacionalnih gospodarstvih, ampak to ni tema tega vprašanja. Tema vašega vprašanja zadeva z moje strani tri odgovore. Prvič. Spomnil bi vas, da je Državni zbor nedavno sprejel zakon o upravljanju kapitalskih naložb Republike Slovenije. Sedaj je na Vladi, da pripravi strategijo. Z generalno sekretarko ugotavljava, da bo to pripravljeno do jeseni. Moja želja je, da bi bilo pripravljeno čim prej. Ustanovljena bo agencija za upravljanje kapitalskih naložb Republike Slovenije. Danes sem ob predstavitvi kandidatke za ministrico za gospodarstvo že dejal, da bo izbira ljudi, ki bodo vodili to agencijo, ena najpomembnejših kadrovskih izbir za prihodnost Slovenije, zato ji bomo posvetili vso dolžno pozornost. Sedaj pa k vprašanju tako, da bo o mojem odgovoru lahko presojala tudi širša laična javnost. Najprej naj ne bo nobenega strahu ali na drugi strani upanja, da je bila kakršnakoli odločitev glede dokapitalizacije Nove Ljubljanske banke sprejeta na kateremkoli od pristojnih forumov ali ravni Vlade. Res pa je, da se o tem vprašanju posvetujemo, kar je tudi prav. Saj je slovenska država, Vlada kot zakoniti lastnik, pomemben upravljavec premoženja v tej največji slovenski banki. Nas prihodnost te banke, in verjetno tudi vas, skrbi. Skrbi v tem smislu, da bi ji, kar lahko storimo v zakonodajnem smislu in v odločitvah, ki jih sprejema Vlada kot zakoniti lastnik, omogočili, da bi postala uspešen in močan igralec v regionalnem prostoru. Da bi to postala, potrebuje dokapitalizacijo. Vprašanje, ki se zastavlja, je, ali se bo Državni zbor med dvema ključnima alternativama na predlog Vlade odločil za to, da bomo dokapitalizirali Novo Ljubljanske banko iz proračuna, tudi če gre za bilanco B - v bistvu to pomeni povečanje primanjkljaja, o čemer je danes beseda že tekla -, ali pa bo ta potreba servisirana z vstopom novega strateškega partnerja ali konzorcija teh partnerjev. Razumem ,da je ta diskusija, na koncu tudi z vso upravičenostjo politična razprava. Vendar pa si kot predsednik Vlade in moji kolegi in kolegice prizadevamo, da bi prišli pred vas s predlogom, ki bi bil tudi strokovno utemeljen. In ker si tako želimo, se pogovarjamo in posvetujemo z upravo Ljubljanske banke in z nadzornim svetom, kaj bi bilo tudi po njihovem mnenju najbolje za to, da bi bila dosežena njihova poslovna stremljenja. To pa je, da Ljubljanska banka ne bi ostala samo neka nacionalna hranilnica ali pa postala nacionalna hranilnica, ampak da bi s potrebnim vložkom denarja in novih finančnih produktov lahko postala nekoliko uspešnejši finančni igralec na trgih okoli nas. To možnost banka ima, in to možnost je mogoče izkoristiti samo z dokapitalizacijo. Po kateri poti bomo krenili, bomo odločali tu v tem zboru. Zato naj vas, spoštovane kolegice in kolegi, kakšno prehitro, domnevno prehitro odločanje ne skrbi. Vendar pa naj rečem, upam, da z enako vnemo podpirate napore Vlade, da se zelo temeljito pripravi na odločitev, ki jo bomo sprejeli. In jaz se želim temeljito pripraviti na to odločitev. Naj povem svoje osebno mnenje. Moje osebno mnenje je bilo dolga leta, da mora imeti slovenska ekonomija kot majhno in odprto gospodarstvo banko, v kateri ima država večinski delež. Danes nisem več enakega mnenja. Danes menim, da bi vstop strateškega partnerja, ki ima željo po donosih na dolgi rok in si želi banke kot izhodišča za krepitev bančnega deleža širše v regiji, da bi bilo to za naše nacionalne koristi dobrodošlo. Vendar sem se pripravljen tako kot o drugih vprašanjih tudi o tem posvetovati. To možnost pa začenjam sam pri sebi dopuščati. In zdaj bi vam rad povedal strateški razlog za to. Slovenija zlasti v pogojih gospodarske krize, ki bo očitno daljša, kot je kdorkoli planiral, sama našega razvoja ne more financirati. Denarja na kapitalskem trgu je v globalni ekonomiji danes dovolj, vprašanje je samo, kje, kdaj in koga bomo spustili ter katerim naložbam, da bi ta razvoj tudi financirali.
Hvala lepa. Želite dopolnitev odgovora? Mag. Žerjav, prosim.
Hvala lepa. Prejšnji teden smo na izredni seji Odbora za finance in monetarno politiko obravnavali dokapitalizacijo Nove Ljubljanske banke, vendar je bila, žal, udeležba povabljenih z vladne strani izpod vsake kritike, to moram reči. Odbora se je udeležil le minister Križanič z državno sekretarko, z Ministrstva za gospodarstvo ni bilo nikogar in prav tako iz Službe Vlade za razvoj in evropske zadeve, torej ministra Gasparija prav tako ni bilo. In delno kritika tudi ministru Gaspariju, ki po svoje že kar nekaj časa skoraj ignorira Državni zbor.Manjkali ste, mimogrede, tudi vi, ki ste bili povabljeni, ampak, v redu, razumem. Tudi zaradi tega smo sejo prekinili, ker ni bilo pravega sogovornika. Predsednik uprave Nove Ljubljanske banke je dejal, da je dokapitalizacija potrebna v minimalnem znesku okrog 250 milijonov, tudi do 500 milijonov. Vendar je bil dokaj nejasen, ko je govoril o razlogih. Med razlogi je med drugim omenil tudi slabe kredite. Ampak, oprostite, kredite je, kakršnekoli že, nekdo z imenom in priimkom odobril na osnovi nekih predloženih podlag, dokumentov, dokazil. Terjati bi bilo treba odgovornost posameznikov, uprave, nadzornega sveta, "risk menedžmenta" in tako dalje, če seveda ni bilo vse izvedeno v skladu z notranjimi pravili banke, ne pa da nekaterim dajemo, mimogrede, milijonske nagrade. Menim, da bi bilo nujno treba razmisliti o združevanju Nove Ljubljanske banke z Zavarovalnico Triglav. Na ta način bi ustanovili močan finančni steber, ki bi veliko lažje kljuboval močni konkurenci na bančnem in tudi zavarovalniškem trgu. Hkrati pa bi takšna finančna inštitucija bila dober porok za prodor tudi na tuje trge., Če vas prav razumem, predsednik Vlade, vi razmišljate o tem, da se dokapitalizira Nova Ljubljanska banka s strani tujega strateškega partnerja. Prav razumem.
Povedal sem svoje osebno mnenje in upam, da to ne bo sprejeto slabo. Jaz mislim, da je prav, da imamo odkrit pogovor. To sem povedal, ko smo se že pred časom na prvem delovnem sestanku sestali z upravo in nadzornim svetom oziroma visokimi predstavniki Nove Ljubljanske banke. Tudi zato, ker vem, da bo na koncu to politično vprašanje. Vendar pa bi si želel, ko bo politika o tem odločala in ima vso dolžnost, da odloča o tem, ker je zdaj večinski lastnik te banke, da odloča na osnovi strokovnih argumentov. Kot rečeno, imamo dve možnosti. Ali damo denar davkoplačevalcu, in to morda v vrednosti pol milijarde evrov in na ta način omogočimo strateške ambicije, ki jih je zapisala uprava in nadzorni svet v dokumentu Strategija 2010/2015. Ali pa, da povabimo strateškega partnerja, Slovenija izgubi večinski delež v banki, ampak ohrani kontrolni delež. Ohrani kontrolni delež in onemogoči, da bi morebiti v prihodnosti strateški partner tako ali drugače to banko izčrpal zaradi podobnih, primerljivih okoliščin, kot so bile v začetku leta 2009, ko se je v celi vzhodni Evropi zgodil val izčrpavanj hčera s strani bank mater v zahodni Evropi [[..]] Mi se bomo posvetovali naprej in ni nobena skrivnost, da imamo v vladi glede tega različna stališča. Tudi s kolegom Križaničem, ki je pristojni minister, imava glede tega različna stališča. Moje vprašanje, ki ostaja za zdaj še neodgovorjeno, je: Ali se lahko naredi kratka in razumljiva študija, ki odgovori na vprašanje, ali je Slovenija kakorkoli lažje premagala nekatere probleme kreditnega krča, likvidnostnih težav v gospodarstvu, ker je bila država večinski lastnik Nove Ljubljanske banke ali ne? Ali smo s tem lažje regulirali ozdravitev bančnega in finančnega sistema ali ne? Ali bi bil morebiten strateški partner v tem smislu ovira posegu Vlade in reguliranju Vlade bančnega in finančnega sistema? Če bi bil odgovor na to vprašanje pozitiven in jasen, potem se bo verjetno tudi del strokovne in morda večina politične javnosti odločila za to, da banka ostane v večinski državni lasti, kolikor je pač zdaj konsolidiran delež premoženja, in s tem zavarovala znova svoj interes v podobnih okoliščinah. Morda pa se bo izkazalo ravno obratno, da bi kontrolni delež popolnoma zadostoval za to, da ne bi obremenili proračuna in denarja davkoplačevalcev, bi ga investirali v druge naložbe, ki bi imele kratkoročnejši donos in bi omogočili, da banka doseže tiste cilje, ki jih na koncu želijo tudi slovenski komitenti in slovensko gospodarstvo.
Hvala lepa. Želite postopkovno? Prosim, mag. Radovan Žerjav.
Hvala lepa. Nedvomno gre za zelo pomembna vprašanja, zato bi želel, da bi na osnovi drugega odstavka 246. člena Poslovnika Državnega zbora vendarle o tem še spregovorili. Moja ocena je, da v tem času krize morda preveč drvimo z odločitvami. Še posebej, kar se tiče Nove Ljubljanske banke, pa tudi povezane z logističnih holdingom. Treba bi bilo razmisliti o Novi Ljubljanski banki tudi glede odprodaje poslovno nepotrebnega premoženja, veliko je tega, in videti, kakšna je potem konča številka morebitne dokapitalizacije, ki bi po moji oceni v tem primeru bila bistveno nižja. In vendarle, še enkrat poudarjam, razmisliti o morebitni združitvi z zavarovalnico Triglav. Gre za združitev, ki bi dala velike sinergije ne samo na domačem trgu, ampak tudi na morebitnih trgih, na katere obe instituciji prodirata. Kar se pa tiče logističnega holdinga, pa si moramo najprej odgovoriti na vprašanje, kaj je pravzaprav v Sloveniji in na področju logistike največji problem. Največji problem Slovenije je v železniški infrastrukturi. In moja ocena je, da z ustanavljanjem logističnega mastodonta, v katerega bomo umetno vlekli Luko Koper, ne bomo rešili problema izgradnje železniške infrastrukture. Razen, če ima gospod Mehdorn, nekaj milijard evrov v žepu. Na ta način morda. Sicer pa je to samo organizacijska sprememba, pravega odgovora, kako bomo gradili železniško infrastrukturo, pa vendarle nimamo. Treba bi pa bilo v vsakem primeru upoštevati vse izkušnje, pozitivne in negativne, ki smo jih nabrali ob izgradnji avtocestnega križa. Hvala lepa.
Hvala lepa. O predlogu poslanca mag. Radovana Žerjava, da Državni zbor na naslednji seji opravi razpravo o odgovoru predsednika Vlade na njegovo poslansko vprašanje, bo Državni zbor odločil jutri, v torek, 13. julija 2010, v okviru glasovanj. Poslansko vprašanje predsedniku Vlade bo predstavil Zmago Jelinčič iz Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke [[..]]
Hvala lepa, gospod predsednik. Leta 2000 je Skupščina Zahodnoevropske unije ponudila Sloveniji možnost, da postavi v naši državi aeronavtični muzej Zahodnoevropske unije. Svet Evrope s predsedstvom gospoda De Puiga je to potrdil in apliciral to idejo na ustanavljanje različnih evropskih muzejev po evropskih državah [[..]] Šlo je za projekt, v katerem bi bilo zaposlenih neposredno približno 450 ljudi in v katerem bi bilo vezanih na ta projekt približno 2 tisoč delovnih mest. V bistvu bi se s tem začel razvoj celotne pomurske regije. Dva obiska iz obrambnega odbora Zahodnoevropske unije sta bila v Sloveniji, ki sta se strinjala z vsem skupaj. Na naši strani se ni zgodilo nič,, dokler se ni zgodila policijska akcija ministrice za notranje zadeve, s predvidenimi nočnimi preiskavami v stilu ameriških protiterorističnih akcij, ki jih izvajajo v Afganistanu, pa še tam jih izvajajo podnevi in ne ponoči, kot so želeli narediti v mojem primeru, ko bi tri in šestletno punčko z brzostrelkami ponoči potisnili ob zid specialci in iskali naprej. Še dobro, da je operativna policija razmišljala drugače kot vodstvo policije. Posledica je bila, da fotografij pasjih orgij niso našli, obdolžili pa so mene in nekdanjega ministra podkupovanja v zvezi z aeronavtičnem muzejem. Šlo je za zelo perfidno akcijo, ki je imela po eni strani namen diskreditacije ministra, po drugi strani namen diskreditacije mene kot političnega liderja in po tretji strani po mojem tudi rušitev edinega pametnega projekta, ki bi lahko rešil pomursko regijo potopa. Zato vas sprašujem, gospod premier: Kaj je zdaj s to afero podkupovanja, v kateri so mene vlačili in sem postal zvezda na CNN, na BBC in povsod po svetu? Kaj je s samim projektom aeronavtičnega muzeja? Ali bo ali ne bo, kako daleč in je in kako se to vrti?
Hvala lepa. Prosim, predsednik Vlade Borut Pahor.
Glede vašega drugega vprašanja nisem čisto prepričan, kaj vas v tem hipu bolj zanima. Ampak glede vašega vprašanja o preiskavi, naj povem, da to opravlja pristojno tožilstvo in se v to slovenska vlada, ne pristojna ministrica ne vmešavamo. O izsledkih bomo obveščeni, tako kot pravi pravni red. Tisto, kar pa moram odgovoriti in želim odgovoriti danes, je nek načelen in stvaren odnos glede vašega projekta aeronavtični muzej. To ni nova zamisel, poznamo jo že nekaj let. Kot sem svoj čas, tudi danes s simpatijo gledam na ta projekt. Kot vedno se postavlja eno in najbolj pomembno vprašanje, in to je finančna konstrukcija takega projekta. Vem, da se tudi v sosednjih državah zanimajo za izgradnjo ali izvedbo takega projekta. Če bi se lahko, in to z zasebnimi vlagatelji, prav gotovo ne samo z državo, zagotovo imamo možnost, da direktno z Evropsko komisijo izpogajamo vrednost sodelovanja preko kohezijskega sklada, to je približno nekaj čez 50 milijon evrov,,če bi se finančna konstrukcija zaprla. In drugi pogoj je, če bi se z občino, ki je pristojna za to, daodredi namembnost zemljišč, dogovorili o tem, potem mislim, da bi lahko s projektom nadaljevali. Mislim, do so neke odločitve v politiki in celo proračunski politiki glede tega že bile sprejete. Ne vidim razlogov, da z njimi ne bi nadaljevali. Torej sta dva pogoja. Glede obeh bo Vlada v nadaljevanju, državnega sekretarja sem po prejemu vašega poslanskega vprašanja že zadolžil za to, storila dvoje. Prvič. Da skupaj z vami pogleda in prouči finančni vidik tega projekta. Jaz mislim, da ni treba tukaj govoriti na glas, da ne bi bili priča edinemu projektu, ki je bil gotovo načrtovan v dobri veri, da bo tudi izpeljan, pa se je potem zaradi okoliščin izkazalo, da brez pomoči države takega projekta ne bi bili sposobni dokončati, če Vlada lahko in je v njeni pristojnosti, pomaga, da se taki projekti vendarle zaključujejo. Drugič. Ko bomo imeli zagotovila zasebnih vlagateljev, da vidijo finančni interes v takem parku aeronavtike, ker za njega se zanimajo tudi druge države, to pa kaže na to, da je to lahko atraktivna investicija, bomo poskušali, kolikor je v naši moči, doseči tudi z lokalnimi oblastmi dogovor o namembnosti. Vi veste, da je kmetijsko ministrstvo sprva zavrnilo nekatere odločitve, ki so bile s tem povezane. Jaz mislim, da je na obeh straneh potrebna neka fleksibilnost, ki bi imela rep in glavo. Skratka, da dobre kmetijske zemlje ne bi namenili za izgradnjo takih parkov, da pa bi lahko zemljo, ki ne more služiti drugemu, kot recimo takim zgradbam, lahko našli tudi na tem delu Slovenije ali pa kje drugje, ker so tudi drugi kraji v Sloveniji, kot veste, kolega Jelinčič, zainteresirani za postavitev tega projekta. V kratkem boste dobili namero Vlade, jaz tukaj zdaj lahko govorim samo kot predsednik. Vlada v tej sestavi še ni odločala o tem projektu,gre za neko načelno odločitev Vlade glede nadaljevanja tega projekta. Vas pa bo moj državni sekretar konzultiral in vas prosil tudi za morebitne informacije o interesih zasebnih vlagateljev, brez katerih zdaj si ta hip, kljub pomoči Evropske komisije, če bi ta bila dosežena preko kohezijskega sklada, ne znam predstavljati izvedbe tega projekta.
Hvala lepa. Želite dopolnitev odgovora? Prosim, gospod Jelinčič.
Hvala lepa. Res je, gre za finančno konstrukcijo. Finančna konstrukcija je bila narejena že pred šestimi leti, pa ni bilo nič od tega. Zato smo 20 zasebnih podjetij in jaz osebno vložili svoj finančni kapital in ustanovili Zavod aeronavtični muzej, ki je naredil študijo izvedljivosti. Ta študija izvedljivosti je pokazala, da bi se projekt izplačal v 12-ih do 15-ih letih. Ni ga projekta v Sloveniji, ki bi se izplačal tako hitro. Dejstvo je, da gre tukaj za tako imenovani doživljajski park aeronavtike, kot ga imenuje sekretar. Vedeti je treba, da na tam objektu bi bila tudi največja fotovoltaična električna centrala v Evropi, verjetno tudi na svetu. Ampak to nikogar ne zanima. Dejstvo je tudi to, da določena podjetja še vztrajajo v tem projektu, čeprav ne vidijo več možnosti oziroma veliko težjo možnost za financiranje, kajti financerje sem jaz imel pripravljene. Država bi lahko vstopila in morala vstopiti samo v tem segmentu, da bi lahko iz različnih evropskih držav in ostalih svetovnih držav dobili zastonj eksponate, ki bi jih imeli v tem muzeju. Tukaj pa država ni hotela pomagati, ker je zadevo vozil Jelinčič in ne kakšen iz LDS-a ali pa Zaresa. Zato ima tudi pri namembnosti zemljišča Ministrstvo za kmetijstvo v rokah škarje in platno. Oni odločijo o tistem delu zemlje, ne pa občina. Ministrstvo se pač ni upalo storiti zaradi hudih napadov ministrice za notranje zadeve. En minister je odstopil, drugi se pa boji, da bo ravno tako preiskovan, pa morda tudi zaprt Zato prosim, gospod premier, bolj konkretne odgovore bi prosil.
Hvala lepa. Predsednik Vlade.
Mi bomo poskušali čas do začetka politične jeseni, do septembrskega zasedanja porabiti za nekaj koristnih stvari, ki jih kot država potrebujemo. Naj še enkrat povem, kolega Jelinčič, to je bistveno izhodišče vseh naših drugih opredelitev glede domačih in tujih investicij. Slovenija je premajhna ekonomija, da bi financirala svoj lastni razvoj v skladu z našimi pričakovanji. Želimo biti konkurenčna ekonomija, želimo imeti socialno povezano družbo, ergo če nočemo imeti primanjkljaja, in nihče ga noče imeti, ne proračunskega in ne povečanega javnega dolga, smo odvisni od investicij - domačih in tudi zlasti tujih investicij. Naj še enkrat povem. Moje izkušnje iz pogovorov z voditelji različnih držav kažejo, da je na trgu kapitala za Slovenijo dovolj in preveč zanimanja. Naša naloga je, da relativno kmalu določimo kaj, kdaj in s kom želimo kapitalsko in naložbeno sodelovati v Sloveniji. Kaj smo pripravljeni ponuditi v zasebno-javno partnerstvo, kaj smo pripravljeni ponuditi tujim vlagateljem v strateško partnerstvo na dolgi rok. To je naša domača naloga. Pravim - interes je, mi pa se moramo relativno kmalu začeti odločati o teh pomembnih vprašanjih. Kar se tiče vaše pobude, naj povem, da gledamo nanjo z naklonjenostjo, ob pogoju, da je finančno vzdržna, pri čemer verjamem, če dosežemo dogovor o nekaterih stvareh, ki jih želijo tudi tuji investitorji, na osnovi mojih pogovorov lahko tudi za to investicijo dobimo določeno finančno, ne pomoč, ampak obstoji finančni interes za sodelovanje pri tej investiciji [[..]]To sem vam že povedal. Čez poletje bomo opravili nekaj domačih nalog, tudi zato sem pohitel z imenovanjem nove ministrice za gospodarstvo in prosim Državni zbor, da v tem tednu o tem odloči. V septembru,, zlasti če bo prišlo do dogovora o tem, da bi se voditelji parlamentarnih strank skupaj s strokovnimi sodelavci sešli na enem, dveh vsebinskih pogovorih, bi rad predstavil nekaj zamisli strateške narave, kako naprej voziti razvojno politiko, da ne bomo samo znižali proračunskega primanjkljaja, ampak da bomo začeli zmanjševati dinamiko javnega dolga, da bo servisiranje javnega dolga vzdržno, da bomo natančno vedeli, kje si želimo tujih naložb in katere so tiste finančne in poslovne institucije, v katerih želimo ohraniti večinski delež.
Hvala lepa. Želite podati postopkovni predlog, gospod Jelinčič? Prosim.
Hvala lepa. Dejstvo je, da gre za javno-zasebno partnerstvo. To sem že nekajkrat povedal. In gre za absolutno finančno vzdržno investicijo. Po drugi strani se človek vpraša, katera investicija se izplača v Sloveniji v 12-ih do 15-ih letih. Zagotovo se ne bo gradnja novega termoelektrarnega bloka v Šoštanju, kjer bo izginilo 1,6 milijarde evrov, kar je bistveno več, kot je projekt, ki bi pripeljal do razvoja Pomurske regije. Dejstvo je, da se človek vpraša, prej ste omenili druge pozicije in druge lokacije, ali je Vlada sploh zainteresirana za razvoj Pomurske regije. Služba Vlade Republike Slovenije za lokalno samoupravo in regionalno politiko je izdala neko knjižico o programu spodbujanja konkurenčnosti Pomurske regije od leta 2010 do leta 2015, nič podobnega, kot smo danes govorili, ni v tej publikaciji niti od daleč omenjeno. Imam močan občutek, da vam je Pomurska regija, ko ste naredili zakon o reševanju Pomurske regije, padla z ramen in mislite, da je zdaj vsega konec in vse gre dobro. Mislim, da je to šele začetek. Na tem segmentu se ne dela nič. In če res želite rešiti tisti konec, naredite nekaj. Tuji investitorji so bili pripravljeni investirati, pa slovenska vlada ni bila za to. Zato naredite zdaj korake, najdite investitorje. Evidentno je, da takšne investicije, ki obrnejo kapital tako hitro, imajo podporo v svetu Je pa res, da jo je treba najti. Res pa je, da je za to treba imeti v vladi strokovne ljudi, ljudi, ki znajo kakšno zadevo prebrati, ki razumejo kakšen članek, ki se znajo ekonomsko pogovarjati s tujci in ki znajo poiskati te finančne vire,ki jih je, strinjam se z vami, v svetu dovolj in veliko. Ker mislim, da tu nismo dobili nobenega odgovora, predlagam, da na eni od naslednjih sej obravnavamo točko o razvoju Pomurske regije nasploh, še posebej pa v povezavi s tem največjim projektom reševanja Pomurske regije, to je z aeronavtičnim muzejem. In prosim, gospod predsednik, da v skladu z drugim odstavkom 246. člena daste to pobudo na glasovanje. Hvala lepa.
Hvala lepa. O predlogu poslanca Zmaga Jelinčiča Plemenitega, da Državni zbor na naslednji seji opravi razpravo o odgovoru predsednika Vlade na njegovo poslansko vprašanje, bo Državni zbor odločil jutri, 13. julija 2010, v okviru glasovanj. Poslansko vprašanje predsedniku Vlade bo postavila Cvetka Zalokar Oražem.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani predsednik Vlade, v luči zadnjih dogodkov, kot je bila akcija "Balkanski bojevnik", prav tako pa tudi v luči pričakovanih sodnih postopkov s področja tajkunskega podjetništva želimo v Poslanski skupini Zares opozoriti na potrebo po čimprejšnji ureditvi področja zakonodaje glede začasnega odvzema oziroma zamrznitve osumljenčevega premoženja v primeru suma, da bi lahko bilo to premoženje pridobljeno na protipraven način, prav tako pa tudi kasnejšega trajnega odvzema tega premoženja, če bi bilo ugotovljeno, da je sum utemeljen. Pri tem naj bi šlo za najhujša kazniva dejanja s področja pranja denarja, droge, trgovine z belim blagom, trgovine z orožjem in podobno, ne pa za vsa kazniva dejanja. Kot smo lahko brali v medijih ob aferi "Balkanski bojevnik", ki je bila mednarodnih razsežnosti, na primer v Srbiji tak zakon že imajo in so lahko ob zadnjih dogodkih tudi ustrezno ukrepali. Zanimivo je, da so ta zakon pomagali pisati tudi predstavniki OECD. Smisel zasega premoženja je obdolžencu preprečiti, da bi med predkazenskim in kazenskim postopkom takšno sumljivo lastnino prodal in denar spravil na varno v tujino ali pa prenesel na družinske člane. Zato menimo, da je nujno v prvem koraku premoženje sumljivega izvora zamrzniti, kar v naši državi nimamo urejeno. V Poslanski skupini Zares smo pripravili precej obsežne teze, kako približno sami vidimo v tem trenutku ureditev te problematike, in jih posredovali pristojnim ministrstvom, tu mislim zlasti na Ministrstvo za finance, seveda pa tudi ostalim. V tej pobudi izražamo pričakovanje, da bi Vlada do jeseni pripravila osnutek takšnega zakona in ga dala v obravnavo, tudi strokovno. Seveda pa pričakujemo, da bi vsekakor morali takšen zakon sprejeti do novega leta, kar bi bilo nujno. Zavedamo se nekaterih težav, nekaterih pomislekov, vendar pa naj povem, da je ocena v poročilu Sveta Evrope za Slovenijo bila zapisana, da bi na ta način lahko proračun pridobil okoli 400 milijonov evrov na letni ravni. Zato vas sprašujem: Ali se zavedate tega perečega problema, v kar ne dvomim, in na kakšen način lahko pričakujemo, da bo Vlada pristopila k ustreznejši in učinkovitejši rešitvi na tem področju? Takšne rešitve imajo že mnoge evropske države, predvsem kar se tiče tako obrnjenega dokaznega bremena, med njimi Italija, Luksemburg, Danska, Belgija, Irska, Romunija in tako dalje.
Hvala lepa. Prosim za odgovor predsednika Vlade Boruta Pahorja.
Ker smo vsi lahko kmalu po začetku krize ugotovili, da ta nima samo gospodarskih in socialnih razsežnosti, ampak še marsikatere druge, smo v Vladi, mislim, da s svojimi ravnanji že dokazali, da znamo poseči z, recimo temu, strukturnimi reformami tudi na področje posodobitve pravne države. Mislim, da je bilo tu storjenih nekaj korakov. Morda bi omenil tukaj v Državnem zboru sprejet zakon o integriteti, kar kaže na absolutno odločenost Vlade, da poskuša po najsodobnejših izkušnjah primerljivih držav slediti tistim ureditvam, ki zagotavljajo, bom rekel, pravno državo. Najprej, za voljo vašega vprašanja, že sedaj veljavna zakonodaja seveda omogoča zaseg premoženja, če je bilo pridobljeno s kaznivim dejanjem. Drugič, neodvisno od vašega vprašanja, točnega povoda se sicer ne spomnim, je minister za pravosodje na Vladi že diskutiral o vprašanju posodobitve naše zakonodaje tudi z novelo, ki bi prinesla tako imenovano obrnjeno dokazno branje. Jaz nisem pravnik po stroki, jaz se tudi ne bi želel spuščati v vprašanja, ki jim nisem dorasel, razumem, da gre za strokovno, delikatno vprašanje. So države, ki imajo tako ali drugače rešen ta način. Dejstvo je, da je Sloveniji kot nekaterim drugim to, če prav razumem, svetoval tudi Svet Evrope, da to prouči. In minister za pravosodje je za september letošnjega leta, torej čez dva meseca, sklical konferenco o odprtih vprašanjih v zvezi z ureditvijo zasega premoženjskih koristi. Vse to vodi do odločitve ali priprav odločitev slovenske vlade, da posodobi zakonodajo povsod tam, kjer menimo, da lahko naredimo korak naprej v zavarovanju pravne varnosti ljudi in zaupanja v instrumente pravne države, ki jih uvajamo z zakoni in z ustavo.
Hvala lepa. Želite dopolnitev odgovora? Prosim, Cvetka Zalokar Oražem.
Hvala lepa za odgovor, gospod predsednik. Jaz sem vesela, da ste v Vladi že začeli s tem, da se proučijo ta relativno zahtevna strokovna vprašanja. Dejstvo pa je, da vse študije kažejo, da so storilci teh najbolj delikatnih kaznivih dejanj, zaradi katerih naj bi bile države samo na območju Evropske unije na letni ravni prikrajšane za 1 do 1,6 triljona dolarjev na letni ravni oziroma za nekje med 2 in 5 % svetovnega bruto družbenega proizvoda naj bi tukaj poniknilo. Gre torej za izjemno pomembno področje. kjer se pravzaprav tako države kot tudi posamezniki čutijo, da so države pri tem nemočne. Študije kažejo, da so storilci najbolj občutljivi prav pri premoženju, da jih kazni pravzaprav niti kaj dosti ne obremenjujejo. Ko se vrnejo iz zaporov, jih vse to premoženje še vedno na takšen ali drugačen način pričaka. In ta odvzem se je pokazal v številnih primerih kot zelo dober in učinkovit in pravzaprav predstavlja za ta kazniva dejanja najbolj učinkovito obrambo. Pri tem je pomembno tudi to, kar smo izpostavili, to je obrnjeno dokazno breme; storilec, ki mu je na sodišču dokazana krivda oziroma je potem že obsojenec, mora dokazati, na kakšen način je pridobil tisti del premoženja, za katerega niti skozi svoja davčna poročila oziroma plačane davke ne dokazuje, kako je bilo pridobljeno. Tukaj se postavlja nekaj vprašanj, vendar pa je evropska praksa takšna in našli smo številne tudi razsodbe Evropskega sodišča za človekove pravice, iz katerih je jasno, da v tem smislu ne vidijo, da bi prihajalo do kršenja človekovih pravic. Zato upam, da se jeseni resnično s takšnim osnutkom predloga [[...]] [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Želite še kaj odgovoriti? [[Ne]] . Prehajamo na odgovore na poslanska vprašanja, postavljena na 18. seji zbora. Minister za šolstvo in šport dr. Igor Lukšič bo najprej odgovoril na vprašanje Marijana Križmana v zvezi s stražnico Osp in pripadajočim zemljiščem. Prosim, minister.
Gospod predsednik, poslanke poslanci, kolegi ministri, predsednik Vlade! S sklepom Vlade Republike Slovenije je bila 18. 2. 1999 nepremičnina s stražnico Osp prenesena na Ministrstvo za notranje zadeve in na MŠŠ ter nato s prevzemnim zapisnikom dne 17. 3. 1999 izročena v uporabo in upravljanje Centru za šolske in obšolske dejavnosti, ki je v okviru Ministrstva za šolstvo in šport. Nepremičnino sestavljajo travnik, stanovanjska stavba in dvorišče. V zemljiško knjigo je vpisana pri Upravnem sodišču v Kopru, področje Osp. Center za šolske in obšolske dejavnosti je pričel s pridobivanjem projektne dokumentacije za rekonstrukcijo obstoječega objekta ter izgradnjo prizidka k temu objektu, za kar je center porabil lastnih sredstev v višini 19 tisoč 453 evrov. Projektna dokumentacija je izdelana in pripravljena za pridobitev gradbenega dovoljenja. Skladno s spremembo načrta prostorskega razvoja Centra za šolske in obšolske dejavnosti, ki več ne predvideva obnove, pa trenutno poteka postopek za prodajo predmetne nepremičnine. Po uvrstitvi na interni trg nepremičnin znotraj resorjev Vlade ni bil izkazan noben interes, zato se pripravlja razpis javne dražbe. Ministrstvo za šolstvo in šport je prejelo dopis mestne občine Koper, s predlogom, da se nepremičnina nameni za potrebe lokalne skupnosti, torej v duhu, o katerem gospod poslanec sprašujete. Ministrstvo meni, da so sredstva prioritetno potrebna za nadaljevanje preostalih investicijskih programov našega centra za šolske in obšolske dejavnosti, ker so proračunski viri zelo skromni. Gre za bistveno spremenjene okoliščine gospodarjenja in dosegljivosti investicijskih sredstev, zato se mora CŠOD nujno dezinvestirati na tem področju, kar bo omogočilo nov dotok za ostale prioritete. Na Ministrstvu bomo proučili možnost uskladitve postopka z morebitno namero, da mestna občina Koper uveljavi predkupno pravico, če bo ta vzpostavljena v prostorskih aktih. Hvala.
Hvala lepa. Minister dr. Igor Lukšič bo odgovoril tudi na poslansko vprašanje mag. Majde Potrata v zvezi s spremembami pravilnika o upravljanju učbeniških skladov.
Hvala. Gospa poslanka! Učbeniki so razburkali slovensko javnost, zlasti založnike, ker so ocenili, da bo nov pravilnik pomenil veliko škodo. Izkazuje se, da ni tako, vzpostavlja pa novi pravilnik nov red, predvsem pa sledi vrednotam ekonomične rabe ustvarjenega premoženja, recimo učbenikov, solidarnosti v podobi učbeniških skladov, trajnostnemu razvoju, kar pomeni, da so učbeniki za večkratno uporabo in ne samo za eno generacijo, pa jih potem vržemo stran, kvaliteti in temu, da so učbeniki poceni. Z uvedbo učbeniških skladov v šolski politiki so starši dobili možnost, da plačujejo samo eno tretjino cene v podobi obrabnine. In tako je bilo možno, da se za starše učbeniki pocenijo. Nato je vstopila država in to tretjino začela plačevati preko proračuna. Ta znesek je bil od 4 do 5 milijonov evrov. V današnji krizi smo ugotovili, da menjava učbenikov, tako kot je bila v začetku zastavljena, zlasti ob prehodu osemletke na devetletko, ni več potrebna, da so učbeniki dobro ohranjeni in bi bilo prav, da kot dobri gospodarji zagotovimo sredstva samo za obrabljene in neuporabne učbenike. To smo postavili tudi v ta pravila. Torej država plača samo tiste učbenike, ki so obrabljeni do te mere, da jih ni možno več uporabljati. Če se v učbeniškem skladu tisti, ki ga vodijo, odločijo, da zamenjajo vse knjige, vse učbenike, potem je to na breme staršev ali donatorjev ali kogarkoli drugega. Država tu ne bo sodelovala. Pomembno je, da mora o tem sklepati svet šole. Svet šole mora o tem sprejeti sklep kot dober gospodar in v tem primeru soodločajo tudi starši, ki so v svetu šole. Drugi del, ki je pomemben, je vprašanje delovnih zvezkov. Delovni zvezki so se množično začeli uporabljati v slovenskem šolstvu, ko so stekli učbeniški skladi. Ko so založniki izgubili delež sredstev z učbeniškimi skladi, recimo, vsaj tretjino, nekateri ocenjujejo celi dve tretjini, kar je verjetno pretirano, ampak recimo tretjino, so se potem usmerili na produkcijo delovnih zvezkov, ki jih ni bilo v učbeniških skladih, in so jih morali starši za svoje otroke kupovati vsako leto na novo. In to število delovnih zvezkov se je za posamezne predmete zelo množilo. Postopno je znašal delež, ki so ga morali starši plačati za učbenike, torej tretjino, in za delovne zvezke v celoti, včasih isto količino sredstev kot prej, ko ni bilo učbeniških skladov. Ker se je število delovnih zvezkov pri različnih predmetih povečevalo in je cena šla neizprosno navzgor, smo tu uvedli možnost, da svet staršev odloči oziroma da soglasje k ceni učbenikov, kompletu za določen razred. S tem smo uvedli mehanizem, po katerem lahko nekdo, torej ta, ki plačuje, ima možnost ceno ustaviti. Seveda v prvem letu se to še ni zgodilo, samo nekateri starši so si vzeli to pravico, da so vrnili v kompletu učbenike nazaj v presojo učitelju. Ampak v glavnem se to ni zgodilo. Vzpostavili pa smo to možnost. Izbira učbenika in delovnega zvezka ostaja pri učitelju. Avtonomija učitelja ima tu še zmeraj moč. Glede cene, ki jo morajo na koncu plačati starši, pa imajo starši tudi pravico izrekati svojo sodbo.
Hvala. Želite dopolnitev odgovora? Mag. Majda Potrata.
Hvala lepa za ta del odgovora, spoštovani gospod minister, vam gospod predsednik za besedo. Spoštovani ministri, poslanke in poslanci! Zgodba o učbenikih je videti brez srečnega konca. Ko smo imeli samo en učbenik za vsak predmet, je bila želja po velikem številu učbenikov zelo goreča. Sedaj, ko imajo učitelji možnost izbirati med različnimi učbeniki, menimo, da ravno to draži učbenike. Sama zagovarjam tezo, da je bolje imeti pred seboj več kakovostnih učbenikov in učiteljem prepustiti izbiro tistih, ki v največji možni meri zagotavljajo uresničevanje ciljev pouka. Del problema vidim v tem, da se je iz pristojnosti odločanja komisije o presoji ustreznosti izločil komplet delovnih zvezkov. Zaradi stvari, ki ste jih vi tudi omenili, gospod minister, se je pojavil nek hibrid med učbenikom in med delovnim zvezkom, ker je pisanje v učbenik povzročilo, da je učbenik postal neuporaben v naslednjem letu. Težava je v tem, da so po eni strani pri nekaterih predmetih delovni zvezki nujno potrebni, po drugi strani se pa lahko zgodi, da bodo delovni zvezki zaradi cene, ki je razmeroma visoka, vplivali na odločitev staršev, dane pristanejo na to. Vi sami, gospod minister, pa ste zdaj med Scilo in Karibdo. Na eni strani vas založniki [[...]]
Kolegica Potrata, čas se ne meri, ker je neka napaka, ampak ste že porabili dve minuti za dopolnitev in morate zaključiti.
Bom izpustila ilustrativno gradivo in ministra vprašala: Kako se boste izmuznili iz obtožb, ki jih dobivate s strani založnikov in s strani šolskih oblasti? Hvala.
Hvala. Minister, kako se boste izmuznili?
[[smeh]] Izmuznitev je zmeraj težka zadeva, ni del strategije. Rad bi samo vzpostavil sistem, po katerem bodo tudi ti, ki plačujejo, imeli nekaj besede pri odločanju, vsaj glede cene. To se mi zdi pomembno. Po drugi strani bom tudi prosil stroko, da ponovno premisli, kam vodi množična uporaba delovnih zvezkov. Poleg tega naj povem, da sem takoj ob nastopu na začetku mandata ustanovil komisijo za učbenike, ki je vključevala tako sodelavce na ministrstvu kot založnike, vendar se je po prvi seji pokazalo, da je to pravzaprav samo nek interesni spor glede tega, da bi založniki radi uvedli učbenike za na klop za vsako leto, in to naj bi država financirala, kar bi zneslo od 10 do 20 milijonov v proračunu. Se pravi, to v času krize gotovo ni bila zadeva, ki bi bila prioriteta Ministrstva za šolstvo. Zdaj smo ustanovili novo komisijo na osnovi reprezentativnega zastopstva založnikov, tako kot ga je predlagal pododbor Odbora za založništvo pri Gospodarski zbornici. In ta delovna skupina je začela z delom. Ima nalogo, da najde nek ustrezen model, ki bo pripeljal do tega, da bodo učbeniki in delovni zvezki bistveno cenejši – namreč, zdaj znaša to, recimo, za osmi razred 300 evrov, učbeniki plus delovni zvezki –, da pogledajo, kakšna bo možna uporaba elektronskih učbenikov in gradiv, da bi vsaj v tem segmentu delovnih zvezkov bolj začeli uporabljati že pripravljena elektronska gradiva in hkrati začeli delati elektronske učbenike. In seveda, da se ohrani kvaliteta, to je ključno pri celotni stvari. Hvala.
Hvala lepa. Ker je minister za finance dr. Franc Križanič odsoten, bo na neodgovorjena poslanska vprašanja Danijela Krivca, Milenka Ziherla in Jožefa Jerovška odgovoril na naslednji seji zbora. Prav tako bo zaradi odsotnosti na neodgovorjena poslanska vprašanja Jožefa Jerovška in Milenka Ziherla na naslednji seji odgovoril minister za zunanje zadeve Samuel Žbogar. Prehajamo na poslanska vprašanja poslank in poslancev. Mag. Andrej Vizjak bo zastavil poslansko vprašanje ministru za finance dr. Francu Križaniču, ki je sicer odsoten.
Hvala lepa. Vlada je septembra 2009 sprejela proračunski memorandum za leti 2010 in 2011 in v njem na 27. strani zapisala: "V pripravi je tudi zakon o davku na nepremičnine. Načrtuje se, da naj bi se začel uporabljati v letu 2011. Zakon bo nadomestil dve obstoječi dajatvi, nadomestilo za uporabo stavbnih zemljišč in davek od premoženja. Bistveni spremembi naj bi bili celovitejši zajem nepremičnin v obdavčitev preko enotnega državnega registra nepremičnin pri Geodetski upravi ter določitev davčne osnove na podlagi posplošene tržne vrednosti, ugotovljene v sistemu množičnega vrednotenja. Rezultat te spremembe," to je pomembno, "bi moral biti povečanje tega davčnega vira za najmanj pol odstotka bruto domačega proizvoda. Ker gre za občinske prihodke, bo treba hkrati prilagoditi tudi zakon o financiranju občin in na novo razporediti dohodnino med občinske in državne proračune v korist slednjega." Z uvedbo novega davka bo to občinski prihodek, hkrati bodo pa občine prejemale manj denarja iz proračuna, kar pomeni, da se bo ta davek odrazil v državnem proračunu. Že v proračunskemu memorandumu napovedujete nov davek in dodatno zategovanje davčnega vijaka. V zadnjih dneh smo v medijih lahko zasledili, da bo v jeseni začetek obravnave te problematike, zato se nam zastavlja eno vprašanje. V času finančne, gospodarske krize, ko država dviguje trošarine, ki znatno grenijo poslovanje gospodarskim subjektom in ga otežujejo, tudi življenje državljanov je s tem dražje, se obeta nov davek, ki bo precej, precej povečal prihodke v državni proračun, kar pomeni, da bo precej potegnil iz žepov ljudi in gospodarstva. Zanima me predvsem: Kateri koncept bo minister za finance predlagal Vladi v sprejetje in posledično Državnemu zboru? Koliko več prihodkov si obeta iz naslova obdavčitve pri gospodarskih subjektih in koliko pri gospodinjstvih? Koliko bo neko gospodinjstvo s povprečno namestitvijo, dvosobnim stanovanjem ali enodružinsko hišo, štiričlanska družina, po novem plačevalo več davka? In še posebej me zanima: Koliko bo obremenjeno gospodarstvo? Ker ministra danes tu ni, pričakujem ustni odgovor na prihodnji seji. Upam, da bo do takrat lahko postregel tudi z zelo konkretnimi podatki.
Hvala lepa. Ministru bomo to sporočili. Poslansko vprašanje ministru za zdravje Dorijanu Marušiču bo postavil Andrej Magajna [[..]]
Spoštovani gospod minister, kolegice in kolegi! Tako predlog zakona o zdravstveni dejavnosti kot pravkar potrjeno prvo branje zakona o RTV dopuščata v javnih zavodih poleg javne dejavnosti tudi pridobitno komercialno tržno dejavnost. V imenovanem zakona o RTV si bodo lahko izvajalci komercialne tržne dejavnosti izplačevali nagrade ob svoji osnovni plači. To se pravi, da bodo še dodatno stimulirani za delo v komercialnih projektih. Ministra sprašujem: Ali bo po zgledu RTV tudi v zdravstveni dejavnosti uvedel ta model stimulacij, ki je za mene sporen, izplačevanje nagrad? Ministra tudi sprašujem: Ali bo v zdravstvu uvedel večji odstotek gibljivega stimulativnega dela za dobro opravljanje osnovne javne zdravstvene dejavnosti? Sprašujem tudi: Kakšne instrumente predvidevate, da bi destimulirali zdravstvene izvajalce, da ne bodo usmerjali svoje energije, kadrovske, finančne potenciale, torej opremo in investicije, v tržni pridobitveni segment javnih zavodov? Upam, da je bilo vprašanje jasno, čeprav je bilo malo provokativno. Hvala.
Prosim, minister za zdravje, dr. Dorijan Marušič.
Spoštovani gospod Magajna, hvala za to vprašanje. Na nek način s tem razkrivamo tudi predstavitev amandmaja poslancem koalicije, kjer poskušam predstaviti svoje poglede na učinkovitejšo organizacijo in reorganizacijo zdravstvenega sistema. Najprej naj takoj razčistiva, da je že danes možno izvajati tržno dejavnost v zdravstvenem sistemu. Pravila so natančno udejanjena v uredbi o delovni uspešnosti iz naslova prodaje blaga in storitev in trgu, da je ta dejavnost v določenem procentu danes tudi izkoriščena, naj povem, da je v letu 2009 bilo 8,5 % sredstev pridobljenih v tržni dejavnosti, v bolnišnicah 1,5 % kot najmanj, največ pa v ZZV 37,6 %. S tem ne napeljujem na to, da je to pomembna dejavnost. Mislim, da tudi ni dovolj transparentna. Če se pogovarjava o tem, kako in kaj bi v bodoče želeli postaviti. Zelo preprosto, javni zdravstveni zavodi so najprej postavljeni za izvajanje javne zdravstvene službe, zato bi moral biti to eden od temeljnih kriterijev. Najprej morajo opraviti ta obseg, če pa bi prišlo do prostih kapacitet tudi v luči širšega prostora Evropske unije, potem bi lahko to dejavnost dopuščali. Če se nekako naveževa na zakon o RTV oziroma na področje kulture, se sprašujem, zakaj ne bi tega dovolili tudi na področju zdravstvene dejavnosti. Če me sprašujete o stimulativnem delu, bom poskušal prepričati, da odgovor na številne probleme, ki so se nakopičili v zdravstvenem sistemu – od pomanjkljivih ali pa nedogovorjenih ali pa nepostavljenih normativov, od plačane uravnilovke, težav pri postavljanju dežurstev, je eden od možnih izhodov, in bom tudi postavil ustrezne argumente, zagotavljanje večje avtonomnosti izvajalcev,. z vodstvi, ki imajo jasno vizijo in poslanstvo, s pomočjo srednjega menedžmenta., Država pa ostaja lastnik, država samo daje v upravljanje vodstvom zavodov in v upravljanje svoje dejavnosti. Menim, da bi se lahko tudi na področju zdravstva sledilo številnim državam Evropske unije, da se z variabilnim ali s stimulativnim delom zagotavlja ustrezna dostopnost, priskrbljenost z zdravstvenimi storitvami. Posebej je ta model uporabljen v državah, kjer imajo relativno ali absolutno pomanjkanje zdravstvenih delavcev, zdravnikov in medicinskih sester, kar je v Sloveniji pereč problem. Po mojem je to ena od možnih rešitev, ki bi omogočila vzdržnost zdravstvenega sistema v bodoče. Okrepiti pripadnost matičnemu zavodu, stimulativna sredstva za to, da bodo izvajali svojo dejavnost primarno v svojem zavodu, v okviru javne službe na nek način odgovori vsaj delno tudi na to destimulativno vlaganje v morebitno tržno dejavnost. Ob tem seveda z uvajanjem orodij vrednotenja tehnologij, ki bodo omogočale postavitev odzivne mreže zdravstvenega sistema glede na potrebe prebivalstva, odgovorijo tudi na to, da ne bi prišlo do nesmiselnih investicij, do prebogate javne mreže, ki ni potrebna v današnjem času, sploh ob današnjem avtocestnem križu, in na ta način bolj smotrno namenila javna sredstva za prepotrebno infrastrukturo, da se ta potem ne bi nepotrebno uporabljala tudi v tržne namene. Verjamem in imam številne argumente, da večja avtonomnost s stimulativnim, variabilnim delom bi lahko bil eden od odgovorov na izzive v zdravstvenem sistemu v prihodnje. Pričakujem in na nek način tudi optimistično zrem v naslednje tedne, ko se bomo usklajevali, da bodo teze podprte in v amandmajih prišle tudi v zakon, ki bo predstavljen potem v parlamentu. Hvala.
Hvala lepa. Želite dopolnitev odgovora? Prosim, gospod Magajna.
Jaz se zahvaljujem za izčrpen odgovor. Kljub temu pa je poudarek mojega vprašanja mogoče malo v drugo smer. Mene pravzaprav ne moti, kar sem tudi povedal v razpravi o zakonu o RTV, da se del programov trži,na primer oglasni prostor trži izdajanje cedejk, da proda kakšen dober koncert tudi drugim mrežam, pa zakaj ne bi tudi v zdravstvu neko aparaturo, ki ni stoprocentno izkoriščena, tržili oziroma iz tega bi zavod nekaj pridobil. Bojim pa se nevarnosti prelivanja teh javnih sredstev v zasebne žepe. Gre za neke vrste sinhronizacijo ukrepov, institutov. Po eni strani finančna avtonomija zavodov, komercialni programi in pa nagrajevanje. Nagrajevanje teh, ki se bodo ukvarjali s temi programi. Tukaj bo neka skušnjava, da se bi ta del mogoče nesorazmerno večal, da bodo pravzaprav zdravstveni delavci preveč motivirani za ta del programa, po drugi strani pa pogrešamo ravno stimulacije v tem osnovnem zdravstvenem delu, da se bi zdravstveno osebje čim bolj posvetilo tistemu, za kar so pravzaprav tudi zaposleni. Zato govorim o destimulaciji za te tržne programe, v nasprotju s tem, da se v največji meri posvečajo, da je to samo izjema v nekem smislu trženja kapacitet, ki sicer ne bi bile izkoriščene, ne pa nek premeten mehanizem, preko katerega se javna sredstva pravzaprav potem kanalizirajo tudi v zasebne žepe.
Hvala lepa. Želite odgovoriti? Prosim, minister.
Mogoče zelo kratek komentar. Praktično imava zelo sorodne in skupne poglede. Izpostavil sem najprej skrb za osnovno poslanstvo, torej zagotavljanje, izvajanje rednega programa v okviru dogovora in podpisa dogovora za Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije. Če pa bi obstajale proste kapacitete, pa je to možno izvajati. Sredstva pa, ki bi se pridobila morda na ta način, sem že povedal, da danes uredba to omogoča, se lahko namenijo za stimulacijo. Primarno poslanstvo javnih zavodov je pa seveda izvajanje javne zdravstvene službe. Stremeti bomo morali za tem, da bomo morda s povezovanjem bolnišnic, zdravstvenih domov zagotovili optimalno poslovanje, vprašanje pa je, kaj bomo potem kasneje s prostimi kapacitetami. Ampak to, mislim, je že pet, šest, sedem let od danes dalje. Primarna bo skrb za obvezno zdravstveno zavarovanje in pogodbo za Zavod za zdravstveno zavarovanje, morebitne proste kapacitete pa bi se lahko predajale tudi v delo na trgu. Res pa je, da danes tukaj ni velike transparentnosti, zato bi to morali urediti z zakonom, s poudarjenim nadzorom, ki ga zakon tudi opredeljuje, bi lahko to razmejili. Primarno za tisto, za kar so javni zavodi postavljeni, torej javna zdravstvena služba. Tržna dejavnost samo v prostih kapacitetah, tako infrastrukture kot kadra.
Hvala lepa. Ivan Grill bo postavil prav tako poslansko vprašanje ministru za zdravje Dorijanu Marušiču [[..]]
Hvala lepa za besedo. Spoštovani ministri, ministrica, kolegice in kolegi! Prejšnji teden smo sprejeli rebalans proračuna za leto 2010, za katerega sem že v razpravi nakazal, da je izrazito nerazumljiv, škodljiv in menil sem, da je naravnan proti zaščiti, reševanju, proti zdravstvu. Jemlje namreč pomemben delež sredstev gasilcem, reševalcem, zdravstvu, vsem tistim institucijam, ki v bistvu rešujejo življenja. Tako je tudi Ministrstvo za zdravje, kot vemo, drugi največji resor, kjer so se jemala znatna sredstva, nekaj deset milijonov evrov, natančno skoraj 50 milijonov evrov se je tukaj denarja znižalo, in to pretežno za investicije. V samih obrazložitvah je bilo, sicer za mene nespretno, verjetno to tudi za javnost, obrazloženo, da se te investicije v bistvu ne ukinjajo oziroma da se sama dinamika ne bo bistveno zamikala, ampak bi se v letošnjem letu skušale prioritetno tiste že začete investicije dokončati, vse ostalo pa bi se prolongiralo v leto 2011 in tudi v nadaljevanje. Ko proučimo vse te načrte, vse te plane, vidimo, da so v bistvu te obrazložitve nerealne. Zato vas, spoštovani gospod minister, sprašujem: Kako lahko upravičeno pričakujemo sredstva, ki sem jih tako na hitro seštel, v višini preko 50 milijonov evrov, ki so predvidena potem za leto 2011, recimo za bolnico Novo mesto, za bolnico Trbovlje, potem za urgentni center v Ljubljani in še nekaj teh izredno pomembnih institucij, kjer navajate, da naj bi se to v naslednjem letu lahko gradilo oziroma nadaljevalo s temi investicijami, glede na to, da letos drastično zmanjkuje sredstev tudi za vse te že začete projekte in glede na makroekonomske kazalnike, ki načrtujejo ali pa kažejo povsem realno, da se bodo v naslednjem letu gospodarska gibanja še slabšala,kar pomeni, da lahko pričakujemo še manj denarja? Kako se lahko potem tukaj nadejamo, da bodo tista nujno potrebna sredstva za začetek oziroma nadaljevanje investicij na vašem resorju, da bo možna realizacija? Sam v to v bistvu ne verjamem, razen če mi boste sedaj uspeli predstaviti, kje naj bi se ta sredstva pridobila. Hvala lepa.
Hvala lepa. Prosim gospod minister za odgovor.
Spoštovani gospod Grill! Z rebalansom proračuna za leto 2010 so se znižala sredstva Ministrstva za zdravje za investicije za 39,3 milijona evrov. Delno to lahko razložimo z morebitnimi ambicioznimi načrti investiranja v letošnjem letu, zato tudi tak odgovor, kot ste ga prejeli, glede na dinamiko porabe sredstev v prvi četrtini leta. V letošnjem letu ne bo pomembno zaustavljen program investicij v zdravstvu. Res pa je, da ob dogovarjanju za rebalans smo se tudi nekako zavezali, da ob teh okrnitvah sredstev, jih bo treba v letu 2011 ustrezno povečati, če želimo ohraniti zastavljeno dinamiko iz preteklih let. Pravkar potekajo zelo intenzivna pogajanja z Ministrstvom za finance, da bi ob upoštevanju nujnosti nadaljevanja projektov, za tista, ki so bila letos z rebalansom znižana, zagotovili ustrezno višino proračunskih sredstev za leto 2011. Res pa je, da je Vlada sprejela določena krčenja na področju investicij, in to prizadene tudi področje zdravstva, zato bodo določeni projekti verjetno realizirani z zamikom. Izpostavili ste dve področji. Predvsem področje urgentnih centrov in tukaj moram izpostaviti DTS v Ljubljani in pa urgentni centri, ki se bodo postavljali v slovenskem prostoru. Naj tu javno povem, da so urgentni centri še vedno prioriteta, ena pomembnih prioritet Vlade, in upamo, da bodo pogajanja na nivoju Evropske unije uspešna, da bo Evropska komisija potrdila spremembo programov in bodo v septembru ti programi tudi potrjeni ter umeščeni in ohranjeni v nacionalnem projektu. Kot dokaz lahko navedem, da ministrstvo zagotavlja svoj delež sredstev, kajti večina teh projektov se bo gradila s pomočjo evropskih sredstev. Za izvedbo projekta DTS v Ljubljani so finančna sredstva zagotovljena, se pa srečujemo s številnimi težavami, ki so posledica slabo pripravljene projektne dokumentacije, nerealne ocene investicije, problematike lastništva. Prav v tem času rešujem tudi določene nerešene probleme iz preteklosti, recimo pravice zemljišč, dovoze na gradbišče ter še nekaj zadev, ki so nujno potrebne za izvedbo že začetega projekta. Vsi tisti projekti, ki so bolj ali manj povezani z DTS in urgentnimi centri, potekajo. Tu lahko izpostavim tudi še energetsko sanacijo. Tako lahko zagotavljam, da ta del, ki je usmerjen v urgentne centre, je nacionalnega interesa in pričakujem tudi veliko podporo parlamenta,se bo izvajal [[..]] V skladu s prioriteto Vlade se bodo sredstva za leto 2011 določala in upam, da bo Ministrstvo za zdravje dobilo tolikšen del, da bodo lahko z ustrezno dinamiko projekti potekali tudi v letu 2011. Verjetno ne v takem obsegu, kot je bilo zastavljeno pred leti, vendar moja ocena, vsaj po prevzemu ministrstva, precej nerealno, precej napihnjeno, zato tega ni bilo moč v letošnjem letu, pa tudi v naslednjem ne bo možno s tako dinamiko realizirati.
Hvala lepa. Želite dopolnitev odgovora? Prosim, gospod Grill.
Hvala lepa. Mi smo na dovolj ambiciozen načrt opozarjali vašega predhodnika, ki je takrat skušal predstavljati, kako je bil uspešen v pogajanjih in zagotavljanju sredstev za vse te investicije, sedaj pa vidimo, da so ponekod nerealne. Je pa zagotovo velikokrat tudi taktiziranje v tem smislu, da se določeni projekti zavlačujejo ali pa vsaj priprava projektne dokumentacije, da je to potem tudi opravičilo, da je tukaj razlog, da se ne pride do takšnih investicij, v bistvu pa za tem sloni pomanjkanje denarja. Eden izmed takšnih projektov ali pa takšen projekt je zagotovo bolnišnica v Novem mestu. Tukaj me nekoliko sicer preseneča, da je ta projekt uvrščen pod nižjo prioriteto. Kdor pozna to bolnišnico, interno bolnišnico, razmere, kakršne so, ki so zelo hude, težke za paciente in za osebje, in glede na to, da je tam tudi predvidena urgenca, mislim, da bi zaslužila, pa verjetno še kakšna druga ravno tako, visoko prioriteto. Predvsem glede na to, da smo sprejeli zakon, da bomo 400 milijonov evrov dajali Grčiji, tukaj pa se institucije, ki so v bistvu resnično tiste ključne za zagotavljanje zdravstvenega varstva, oskrbe slovenskih državljanov, na ta način tudi predaleč odmikajo. Če vas prav razumem, bo ta urgenca oziroma DTS v Ljubljani bo v letošnjem letu predvsem financiran z denarjem, ki je ostal v proračunskem skladu, to je iz sredstev na podlagi zakona o investicijah v javne zdravstvene sisteme. Vendar se bojim , da glede na postavke za leto 2011, v NRP je to navedeno, so pa preambiciozni ravno tisti zneski, ki bi se zagotavljali iz tega vira, kajti ti zneski so nekaj 10 milijonov evrov,nisem prepričan, da se na podlagi tega zakona ta sredstva bodo uspela zagotoviti. Zato mislim, da [[...]] [[opozorilni znak za konec razprave]] se bo zadeva zelo zamaknila, ne samo v leto 2012, ampak še v kasnejša leta.
Prosim, gospod minister.
Izpostavil sem velike probleme na projektu DTS, nekako je prišlo skorajda do obrata potrebnih sredstev v letošnjem in prihodnjem letu. Zavzemal se bom, da to ne bo edina prioriteta v slovenskem prostoru. Izpostavljam pa, da projekt urgentnih centrov, del, ki ga mora zagotavljati ministrstvo, imamo rezerviran, največji del, to je nekaj čez 30 milijonov, pa bo zagotovljenih iz evropskih sredstev. Če bodo pogajanja v jeseni zaključena, sem prepričan, da bomo na podlagi pripravljenih projektov bomo lahko šli v to realizacijo, seveda z evropskimi sredstvi, in to bi pomenilo pomemben dvig kakovosti obravnave v bolnišničnem zdravstvenem sistemu.
Hvala lepa. Gospod Grill, imate postopkovni predlog?
Tako je, spoštovani gospod predsednik. Tudi vam, spoštovani gospod minister, sem hvaležen, ko ste nakazali, da so že zdaj v postopku pogajanja z Ministrstvom za finance oziroma tudi z Vlado, kako pridobiti čim več sredstev za leto 2011 in še naprej, pa tudi ostala pogajanja, zato menim, da bi bilo predvsem vam v pomoč in tudi v korist, da bi v Državnem zboru ravno o tej tematiki investicij ali zagotavljanja sredstev v bolnišnično infrastrukturo opravili splošno razpravo, ki bo verjetno šele v septembru. Pomeni, da bi to sovpadalo in mislim, da bi bilo koristno - upam, da bo vladajoča koalicija to podprla – kjer bi izpostavili vse težave, probleme, pričakovanja ter potem poiskali najboljšo rešitev v korist vseh nas. Hvala lepa.
Hvala lepa. O predlogu poslanca Ivana Grilla, da Državni zbor na naslednji seji opravi razpravo o odgovoru ministra za zdravje na njegovo poslansko vprašanje, bo Državni zbor odločal jutri, v torek 13. julija 2010, v okviru glasovanj. Poslansko vprašanje dr. Roku Žarniću, ministru za okolje, bo postavil Jakob Presečnik. Prosim, gospod Presečnik.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovani gospodje ministri, kolegice in kolegi! Spoštovani gospod minister za okolje in prostor dr. Žarnić! V zadnjem obdobju so bili sestavljeni in sprejeti številni domači in mednarodnih normativni in vrednostni dokumenti, v katerih so podani cilji in usmeritve sodobnega urejanja prostora. Po zgodovinski uporabi naravnih materialov in barv fasad v različnih, vendar nevsiljivih, tonih, ki z leti pridobijo žametno patino in so za oko prijetne, tudi ko so močno osvetljene, in ko so se dodajali tudi razni okrasni elementi in vzorci, ki so praviloma poudarjali konstrukcijske elemente in fasadne odprtine, so se začele uporabljati sodobne barve in z njimi možnost uporabe močnih, bleščečih in intenzivnih, nasičenih barv. To sem povzel po razmišljanjih oziroma zapisu prof. dr. Žive Deu. Sodoben razvoj grajenih struktur močno zaznamujejo hitre in vidne spremembe. Naraščanje naselij, novim urbanim vzorcem in stavbnim oblikam je v zadnjem obdobju dodana tudi barvitost, ki ima lahko s svojo intenzivnostjo tudi negativen vpliv tako na oblikovno doživljanje krajine kot tudi na počutje ljudi, ki so primorani živeti ali se gibati v bližini teh objektov. In v tem je problem. V Sloveniji imamo normativno urejen problem svetlobnega onesnaževanja, problem barvitosti grajenega okolja je pa sicer delno urejen v občinskih prostorskih dokumentih, vendar očitno ne dovolj, da bi bile pri problemu neustrezne uporabe fasadnih barv dovolj učinkovite inšpekcijske službe oziroma v prvi vrsti dovolj poučeni investitorji, lastniki in izvajalci del. Naj poudarim, da je samovolja pri uporabi neustreznih barv gotovo omejena z dejstvom, da uporaba pripada sicer lastniku, lepota, predvsem zunanja, pa vsemu svetu oziroma vsem tistim, ki se gibamo ali gibajo v bližini teh naselij ali objektov. Zaradi tega dejstva in problemov, ki pri tem nastajajo, vas spoštovani gospod minister, sprašujem: Ali ste s problematiko barvnega onesnaževanja na ministrstvu seznanjeni? Kakšne ukrepe ter normativne rešitve nameravate predlagati za ustrezno ureditev te problematike? Hvala lepa za odgovor.
Prosim, gospod minister dr. Roko Žarnić.
Spoštovani gospod predsedujoči. Spoštovane gospe poslanke in poslanci! Spoštovani poslanec Jakob Presečnik! Najprej hvala za izredno zanimivo in aktualno vprašanje. V odgovoru bi pa nekoliko osvežil spomin glede barvitosti našega okolja in arhitekture. Pojem barvnega onesnaževanja je zgodovinsko relativen pojem, kajti različne civilizacije so svoje objekte različno barvale. V tem zgodovinskem razvoju je moda intenzivnih in neintenzivnih barv različno prisotna. V aktualni zakonodaji tega, žal, nimamo definiranega in je tudi sam pojem barvitosti in, recimo, pogojno ali nepogojno rečeno, neke onesnaženosti z intenzivnimi barvami izredno subjektiven in podvržen presoji posameznika. Barvitost grajenih objektov v zgodovini je različna v različnih civilizacijah. Antični sled je bil veliko bolj barvit, templji in zgradbe, ki so danes bele, so bile nekoč intenzivnih barv in kasneje je sčasoma ta barva zbledela ali bila na različne načine odstranjena. Skozi stoletja so barve bledele in zato je klasicistično obdobje 19. stoletja kot arhitekturno lepoto ustoličilo marmorno antično belino. Srednjeveško meščansko stavbarstvo pa je poznalo tudi intenzivne barve. Znane so poslikave fresk na meščanskih hišah in tudi različne druge barvne kombinacije. Moderna arhitektura je posledično po 19. stoletju uzakonila uniformirano belino in preprostost oblik ter načrtno pozabljanje na barvo. Toliko o zgodovini. V glavnem pa so danes z Zakonom o prostorskem načrtovanju barve fasad objektov in drugi pogoji, ki določajo in oblikujejo videz naselij in krajine, določeni v izvedbenem delu prostorskih aktov občin, kot ste sami tudi povedali. Zakon v 3. členu med cilji prostorskega načrtovanja določa, da "je posege v prostor in prostorske ureditve treba načrtovati tako, da se omogoča ohranjanje prepoznavnih značilnosti prostora." V prostorskem redu Slovenije so podane tudi usmeritve s tega področja. Pogosto se dogaja, da je določitev materialov in barv objektov ali njihovih posameznih delov prepuščena zgolj posameznemu prostorskemu načrtovalcu. V praksi se gradbena dovoljenja izdajajo v skladu z določbami prostorskih aktov in če ti ne določajo barve fasade, strehe, drugih elementov, upravni organ, žal, nima podlage, da bi o tem odločal izven določb prostorskega akta. Inšpektorat Republike Slovenije za okolje in prostor, ne gradbena inšpekcija in ne inšpekcija za okolje nimata pristojnosti nadzora nad barvami fasad. Nadzor nad pogoji, določenimi z občinskimi prostorskimi akti, opravljajo občinske inšpekcije. Lahko pa dodamo, da za investicijsko-vzdrževalna dela na stavbah, med katere se uvršča tudi izdelava fasad, barvanje fasad in podobna dela, ni potrebno gradbeno dovoljenje po določbah Zakona o graditvi objektov. Tako tudi gradbeni inšpektor nima pristojnosti nadzora nad tovrstnimi deli. Strinjamo se, da je problematiki treba nameniti več pozornosti. V tem smislu je naše ministrstvo v preteklosti že pripravilo in izvedlo več delavnic s strokovno in ostalo zainteresirano javnostjo. Posamezne vsebine pa se skušajo implementirati tudi v izobraževalne programe na različnih stopnjah. V prihodnje bo treba temu problemu posvetiti več pozornosti, mogoče tudi razmišljati o zakonskih okvirih. Za zdaj pa za to še ne obstaja zakonska podlaga. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želite dopolnitev odgovora? Gospod Presečnik, prosim.
Gospod minister, zahvaljujem se vam za ta odgovor. Resnici na ljubo, midva sva se pred kratkim tudi o tem pogovarjala in je padla tudi ideja, da zadevo postavimo na nivo poslanskega vprašanja. Jaz se strinjam, da mora biti vse, tudi barva fasade, konec koncev strokovno utemeljena, strokovno pripravljena odločitev. V primeru, da bi imeli dovolj velik vpliv na to prostorski načrtovalci, projektanti, zagotovo ne bi srečevali takšnih rešitev, ki jih danes po Sloveniji srečujemo. Tako pa se bojim, da je marsikdaj projektant oziroma načrtovalec kar lastnik sam ali še hujše, sam izvajalec teh del. V tem je problem. Tudi to, kar ste rekli, da za obnovo fasade ni potrebno gradbeno dovoljenje in zaradi tega prihaja do teh zagotovo motečih elementov. Tudi v preteklosti, če gledam slovensko realnost, so bili predvsem naravni materiali. Tehnologija gre naprej. Materiali so drugi. Vendar neki določeni okviri pa morajo še vedno kljub temu ostati. Kot rečeno, jaz sem to vprašanje postavil tudi kot pobudo, da vi osebno in na Ministrstvu za okolje in prostor razmislite o tej zadevi in pripravite, ker iz odgovora sledi, da to nimamo urejeno v državi, ustrezno normativno ureditev, ki bi ta problem reševala. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod minister Roko Žarnić.
Najlepša hvala. Mogoče bi kazalo v prostorskem načrtovanju uvesti tudi neke vrste barvni študij za določena področja, da bi se ti problemi nekih ekscesnih pojavov nekoliko bolj umirjali. Hvala.
Hvala lepa. Vito Rožej bo postavil poslansko vprašanje ministru za delo, družino in socialne zadeve dr. Ivanu Svetliku.
Hvala lepa za besedo, predsedujoči. Spoštovana ministrica, spoštovani ministri, še posebej minister dr. Svetlik! Zakon o socialnem varstvu ima v razširjenem 18. členu opredeljeno izbiro družinskega pomočnika. 18.i člen tega zakona določa, da ima družinski pomočnik pravico do delnega plačila za izgubljen dohodek v višini minimalne plače oziroma sorazmernega dela plačila za izgubljeni dohodek v primeru dela s krajšim delovnim časom od polnega. Ta višina se je ob prvi uveljavitvi zakonskih določb usklajevala z višino minimalne plače, kasneje je bila določba črtana s sprejetjem zakona o usklajevanju transferjev posameznikom, se pravi s 1. januarjem 2007, in so se odtlej te višine usklajevale z rastjo cen življenjskih potrebščin dvakrat ne leto, v juliju in januarju. Tisti, ki se s tem ukvarjate, to veste. To je bil tudi razlog, da je višina nadomestil vsem, ki so odločbo o minimalni plači oziroma nadomestilu kot družinski pomočniki dobili pred tem datumom, začela zaostajati. Razlika se je povečala predvsem ob dvigu minimalne plače leta 2008 in sedaj nazadnje leta 2010. Posamezniki so se v različnih obdobjih odločali za ta inštitut in podpisovali z občinami odločbe za pridobitev statusa,, ker se je spreminjala zakonodaja. Vmes imamo trenutno v Sloveniji, grobo rečeno, tri kategorije družinskih pomočnikov, kar pomeni, da so ljudje za isto delo plačani različno. Nekateri so skladno z odločbo o opravljanju dela družinskega pomočnika z zakonom o socialnem varstvu plačani v višini 734 evrov bruto oziroma 574 evrov neto, skratka dobijo minimalno plačo, drugi pa 578 evrov bruto oziroma zgolj 453 evrov neto, kar je pod pragom revščine,ki ga je tudi Vlada sama izračunala. Ob tem je treba poudariti, da se pa prispevki za socialna zavarovanja za te družinske pomočnike plačujejo skladno s predpisi, ki ta zavarovanja urejajo, to je od višine minimalne plače. Gre za približno skupino tisoč ljudi, tisoč družinskih pomočnikov, ki skrbijo za invalide s hujšimi težavami, tudi v društva so povezani. Kot smo seznanjeni, vodijo pri državi nekaj pravnih postopkov, ki znajo državo stati več, kot pa bi jo stalo sprotno urejanje tega problema. Ker se napoveduje, da bo v letu 2011 in 2012 usklajevanje socialnih transferjev zamrznjeno, bodo te razlike prisotne še dlje časa, zato bi bilo treba te prejemke družinskih pomočnikov uskladiti še pred morebitno uvedbo tega ukrepa zamrznitve. Gospoda ministra sprašujem, ker gre očitno za neenakopravnost med družinskimi pomočniki: Ali je takšno stanje v državi dopustno? Zakaj ste takšnega obstoječega stanja ne odpravi? Kdaj bodo anomalije, ki to neenakopravnost povzročajo, odpravljene? Že vnaprej hvala lepa za odgovor.
Hvala lepa. Gospod minister dr. Ivan Svetlik.
Hvala lepa, spoštovani gospod predsednik. Poslanke in poslanci! Res je, da imajo družinski pomočniki, ki jim je bila izdana odločba do 31. decembra 2006, drugačen pravni naslov za prejemanje delnega plačila za izgubljeni dohodek kot tisti, ki jim je bila izdana odločba po tem datumu. Teh prvih je v skupini družinskih pomočnikov 89, ostalih pa je 618. To pomeni, da imamo v resnici dve skupini družinskih pomočnikov, ki so upravičeni do različnega delnega plačila za izgubljeni dohodek glede na dejstvo, ali je bila odločba izdana pred 1. 1. 2007 ali ne. Čeprav so vsi v enakem dejanskem položaju, ob sprejetju Zakona o usklajevanju transferov to vprašanje ni bilo ustrezno razrešeno in soglašamo z ugotovitvijo, da je to stanje neustrezno in ne sprejemljivo. Kako se tega vprašanja lotevamo? Prvič bi rad povedal, da pripravljamo zakon o dolgotrajni oskrbi in zavarovanju za dolgotrajno oskrbo, ki bo na novo uredil to materijo, in sicer bo družinskega pomočnika prekvalificiral v osebnega pomočnika, ki bo imel nekoliko drugačen status kot sedaj družinski pomočniki. Tako da bo potem tudi plačevanje za to aktivnost teklo drugače. Žal ne bomo mogli tega zakona uveljaviti pred letom 2013, kot kažejo zdaj razmere. V vmesnem obdobju, do takrat bo glede višine delnega plačila za izgubljen dohodek družinskih pomočnikov problematika urejena v novem zakonu o socialno varstvenih dejavnostih, ki je tudi v pripravi in ki bo, upajmo, začel veljati prihodnje leto. Vendar s tem tudi na ministrstvu nismo zadovoljni, zato želimo odpraviti nastalo situacijo tako, da bomo pripravili spremembo zakona o usklajevanju transferov, ki bi začasno uredil to področje in izenačilo obe skupini družinskih pomočnikov. Naš namen je, da bi po skrajšanem postopku pripravili spremembo tega zakona in da bi potem vsi družinski pomočniki dobivali nominalno opredeljen znesek na ravni trenutno veljavne minimalne plače oziroma 90 % trenutne minimalne plače. Kar pomeni, da bi se večini družinskih pomočnikov, ki imajo danes nižje prejemke, ta prejemek dvignil. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želite dopolnitev odgovora? Prosim, gospod Vito Rožej.
Najlepša hvala, gospod minister, za odgovor. Veseli me, da kot tudi sami ugotavljate isto in da se podobno kot pri nas v poslanski skupini tudi vi strinjate, da so za ureditev tega problema pravzaprav potrebne majhne zakonske spremembe, ki bi šle, kot sami pravite, po skrajšanem postopku skozi. Mene zato zanima, ker sem prvič slišal tako konkretni predlog za spremembo Zakona o usklajevanju transferjev, kdaj, mogoče tudi v mesecih, če lahko poveste, bi se takšna zakonodaja lahko spreminjala, ker v poslanski skupini smo pripravili zakonske spremembe, za katere verjamemo, da bi ta problem podobno rešili v vmesnem času. Čeprav, kot sami ugotavljate, gre zgolj, če lahko v narekovajih tako rečemo, 89 upravičencev po vaših podatkih. Vmes sicer njihovo socialno zavarovanje, kot sem že omenil, plačujejo občine, polno ceno, bom rekel, če so prispevki od minimalne plače pač polna cena. Jaz sicer ne mislim, da se bodo zaradi tega občine kakor koli oškodovane in da nimajo sredstev, da bi to krile, ker so si iz povprečnine tudi za te namene znale izboriti zadostna sredstva. Upam pa resno, da glede na več kot polletne izkušnje, ki jih že imamo tudi z vami pri dialogu in urejanju tega področja, bi se te stvari odslej najbrž da morale v krajšem časovnem obdobju spremeniti, da bi bile zadovoljive za našo poslansko skupino, predvsem pa seveda za prizadete upravičence. Hvala.
Hvala lepa. Minister dr. Ivan Svetlik.
Hvala lepa. Naj rečem, glede na namero, da bi to uredili s popravkom zakona po skrajšanem postopku, bo to lahko urejeno v prvih jesenskih mesecih. Res pa je tudi, da smo doslej iskali to možnost drugje, zlasti v teh socialnih zakonih, ki so tudi v Državnem zboru, vendar se je izkazalo za neustrezno rešitev, tako da smo potem nekaj časa, več kot bi bilo idealno gledano, tudi čakali na to rešitev, pa vendar mislim, da bo prišla še vedno hitro in da bo potem tudi zadovoljstvo družinskih pomočnikov rešeno.
Hvala lepa. France Cukjati bo predstavil poslansko vprašanje ministru za zdravje Dorijanu Marušiču. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Gospod minister, lep pozdrav! Vsi prisotni! Prejšnji petek je Državni zbor potrdil spremembe Zakona o sistemu plač v javnem sektorju, ki je pri sindikatih povzročil kar nekaj nejevolje. Obračunavanje dodatkov za neugoden delovni čas, kot sta nočno in praznično dežurstvo, se je doslej namreč vedno urejalo v kolektivni pogodbi. Sedaj pa je Vlada zaobšla pogajanja s sindikati in svojo zamisel kratko malo uzakonila. Zato je FIDES napovedal, da bodo zdravniki množično priklicali soglasja za nadurno delo. Preklici so menda že deponirani na FIDES-u in jih boste, spoštovani minister, kmalu imeli na mizi. Ob tem vas ne sprašujem, zakaj je Vlada, kot pravijo sindikati, prvič v samostojni Sloveniji popolnoma prekinila socialni dialog, tako se je pač odločila Vlada in mi smo se že navadili, da nas pri tej vladi nič ne more presenetiti. Sprašujem vas nekaj drugega: Kolikšen del javne zdravstvene dejavnosti opravijo zdravniki izven svojega rednega delovnega časa, to je v nadurah, dežurstvih, nadomeščanju in podobno? In: Kako boste zagotovili nemoteno delovanje, neprekinjene urgentne zdravniške službe, ko bo stopil v veljavo množičen umik soglasja zdravnikov za nadurno delo, ki presega zakonsko določen limit, do katerega lahko delodajalec zdravniku naloži nadurno delo? Ta limit namreč znaša 170 ur na leto, to je povprečno 14 ur na mesec, kar je več, je možno zdravniku naložiti le ob njegovem pisnem soglasju. Hvala za odgovor.
Hvala lepa. Gospod minister, prosim.
Spoštovani gospod predsednik. Cenjeni poslanec, poslanke! Hvala za to vprašanje. Predvsem, ker je osredotočeno samo na tisti del, ki se dotika zdravstvenega sistema in morda konkretno na vprašanje, niti ni tako težak, namreč Zakon o zdravstveni dejavnosti natančno opredeljuje, da mora biti zdravstvena dejavnost v Republiki Sloveniji organizirana tako, da je vedno zagotovljena nujna medicinska pomoč, vključno z nujnimi reševalnimi prevozi, preskrbo z nujnimi zdravili, in sicer tako, da je čim prej in čim bližje njihovemu nastanku in med transportom. Znano je tudi, kakšna so določila Zakona o zdravniški službi, deontologije, ki zavezuje zdravnike k delu in nudenju nujne medicinske pomoči. Tako da prve ocene, ki so bile postavljene, ne kažejo, da bi bila lahko nujna medicinska pomoč oziroma urgentna služba prizadeta. Postavlja se predvsem vprašanje, kako naj bi se organizirala celotna služba, torej tudi redno delo. Ampak, če mi bo dovoljen, nekoliko širši prikaz, dežurna služba v slovenskem prostoru je potrebna reorganizacije. Upam, da se tukaj strinjava, oba sva zdravnika, in je bila tudi na mojem seznamu, vendar ne prioritetna. Naj samo orišem. Vsak dan, vsako noč je 175 zdravnikov na sekundarni ravni, poleg njih še 225 ostalih dežurnih, na primarni ravni okoli 80 dežurnih timov in po moji oceni je to dejansko treba reorganizirati, predvsem ker je v Sloveniji premalo zdravnikov in medicinskih sester in jih je pač treba bistveno bolj izrabljati v okviru rednega programa. Ko smo se soočali z grožnjami Fidesa, smo opravili določene razgovore, povprašali smo tudi izvajalce na sekundarni ravni in razen petih ali šestih naj po njihovih navedbah – torej, govorimo o upravah skupaj s predstojniki – naj ne bi bilo moteno redno delo. Seveda, ta problem je izpostavil tistih 7 ali 8 kritičnih izvajalcev na sekundarni ravni, ki bi tudi sicer morali biti v prihodnosti deležni reorganizacije. To so manjše ali srednje velike bolnišnice. V zadnjih dveh tednih dva direktorja zagotavljata, da sta za jesenske mesece zagotovila način dela. Skratka, soočen sem z novim izzivom oziroma takega odziva za umik tega nismo pričakovali. Verjetno bo prišlo do takega scenarija, da bodo morali izvajalci zagotavljati 24-urno delo. Seveda, ker je pa njihov prihodek odvisen od pogodbe Zavoda za zdravstveno zavarovanje, ki je vezan na redno delo, bodo morale uprave na nek način najti z ostalimi zdravniki način, kako se bo redno delo izvajalo, morda s podjemnimi pogodbami. Bomo videli, kakšna bo aktivnost. V vsakem primeru bo prišlo do tega preobrata. Danes se dežurna služba izvaja s podjemnimi pogodbami, morda bo kasneje to uveljavljeno za redno delo. V vsakem primeru naj zagotovim – in to je konkreten odgovor na vaše vprašanje – tudi po navedbah direktorjev, predstojnikov naj urgentna služba, nujna medicinska pomoč ne bi bila ogrožena, če bi izvajalci prešli v turnusno delo. Lahko bo moteno redno delo. Prva ocena bolnišnic je bila, če bi dejansko vsi umaknili to soglasje, bi na celotni sekundarni ravni manjkalo 150 zdravnikov. Moram pa izpostaviti, da v zadnjih dveh, treh letih pomembnih reorganizacij na tem področju ni bilo, da pomembnega vključevanja specializantov, katerih število zelo hitro narašča in se približujejo specialistom na sekundarni ravni, tudi ni in zato bi lahko sledili tudi nekaterim usmeritvam. Tu izpostavljam strokovno vodstvo Kliničnega centra, strokovno direktorico, predsednik Zdravstvenega sveta in celo Strokovni svet Kliničnega centra, ki me je ohrabril s tem, da je potrebna reorganizacija dežurne službe, da je potrebno postaviti standardizirana dežurna mesta, in da je potrebno postaviti nacionalne dežurne centre, ki bi zagotavljali visokokakovostno oskrbo za državljane. Skratka, izziv je velik, mislim pa, da sem na vaše vprašanje zagotovil konkreten odgovor, vprašanje pa, kako bo potekalo redno delo.
Želite dopolnitev odgovora? Prosim, gospod Cukjati.
Seveda z odgovorom nisem zadovoljen, tudi sicer vedno navajate reševalne dežurne službe v bolnišnicah, ker sta možnost reorganizacije in pa fleksibilnost toliko večja. Sprašujem predvsem za primere manjših zdravstvenih domov. Vsak zdravstveni dom mora izven časa rednih ambulant zagotoviti urgentno službo, upoštevajoč urno obremenitev se mu v ta namen priznava 4,2 zdravnika. Namreč ambulantno delo v turnusu poteka, dopoldne, popoldne, vendar je ponoči in ob praznikih dežurna služba 4,2 zdravnika. Mi imamo vrsto manjših zdravstvenih domov, ki v ta namen seveda nimajo zaposlenih zdravnikov in morajo to delo opraviti zdravniki poleg svojega rednega ambulantnega dela, torej v nadurnem času. V zdravstvenih domovih, kjer skupaj s koncesionarji dela manj kot 10 zdravnikov, mora torej vsak od njih poleg rednega ambulantnega dela opraviti v nadurnem času najmanj še za polovico zdravnika. Zdravstvenih domov z manj kot desetimi zdravniki skupaj s koncesionarji, je kar nekaj. Naj jih naštejem: Izola, Ilirska Bistrica, Sevnica, Cerknica, Idrija, Logatec, Kočevje, Ribnica, Hrastnik, Zagorje, Lenart, Ormož, Ljutomer, Metlika in Radlje. Nič bistveno bolje se ne godi tistim zdravstvenim domovom, ki imajo po deset ali dvajset zdravnikov. Teh je 20. Poleg tega je treba v nadurah nadomeščati tudi kolege, ki so na bolniški, porodniški, dopustu itd. Gospod minister, direktor zdravstvenega doma bo v teh primerih za zagotavljanje dežurne službe že v dveh mesecih potrošil letni limit, 170 nadur, s katerimi lahko posameznika zdravnika obremeni brez njegovega soglasja. Kakšen je torej vaš načrt v teh primerih? Predvsem mislim osnovno zdravstvo, kajti tu velike fleksibilnosti ni zaradi pomanjkanja zdravnikov.
Hvala lepa. Prosim gospod minister.
Glede primarne ravni bo problem morda treba reševati od zdravstvenega doma do zdravstvenega doma oziroma od občine do občine, kot ste sami navedli, seveda z bistveno večjim vključevanjem koncesionarjev v dežurno službo kot na sekundarni ravni. Toliko morda za odziv na ta vaš dodatek. Na primarni ravni smo preverili predvsem delovanje nujne medicinske pomoči v okviru projekta, ki ga vodimo, in ta projekt, torej ta program naj bi se lahko izvajal. Izpostavili ste nekatera manjša mesta. Torej tudi tu bo treba v bodoče razmišljati o združevanju dežurnih mest. Vsaj dve ali tri so take, ki so v regijah, kjer se bo treba združevati, da se bo dežurna služba lahko ustrezno organizirala. Hvala.
Hvala lepa. Želite proceduralni, postopkovni predlog? Prosim.
Imam proceduralni predlog prav zaradi odgovora, s katerim tudi nisem zadovoljen. Gospod minister, ko sem naštel 15 zdravstvenih domov, ki imajo od 9 do 6 zdravnikov, so vključeni tudi koncesionarji, upoštevajoč in računajoč, da vsi dežurajo, da so vsi tako mladi in dežurajo. Pri večjih zdravstvenih domovih imamo tudi primer, recimo Zdravstveni dom Ptuj ima polovico upokojenih zdravnikov, ker nima drugih, tudi ti koncesionarji morajo najmanj še za pol zdravnika oddelati samo za dežurstvo v nadurnem času. Z ukinitvijo socialnega dialoga pa se obenem pojavlja nekaj, kar pravzaprav ni niti slabo, in sicer z enostranskim neusklajenim zmanjševanjem plačil za dežurstvo ali z umikom soglasja zdravnikov se uvajajo elementi tržnih zakonitosti. Pri nadurnem zdravniškem delu, ki presega zakonsko dovoljen limit, torej 170 ur na leto, bo država končno ugotovila, da lahko samostojno niža ceno zdravniških nadur, vse dokler se bodo našli zdravniki, ki bodo še pripravljeni dežurati. Zdravniki pa bodo končno spoznali, da organizacija in zagotavljanje neprekinjene nujne medicinske pomoči ni njihova naloga, ampak naloga ministra za zdravje in tistih, ki jih država za to plačuje. Pri tem pa lahko tudi z gotovostjo pričakujemo, da bo volja do nadurnega dela še bolj upadla, predvsem pri tistih zdravnikih, ki so na primer za 24-urno delo od sobote zjutraj do nedelje zjutraj doslej dobivali po 220 evrov neto, kot je svoj primer v Dnevnikovem objektivu pred kratkim opisala zdravnica iz Logatca. Iz vašega odgovora ni zaznati, a bi se zavedali resnosti umika soglasij zdravnikov. Namesto, da bi Vlada tudi pri spremembi Zakona o sistemu plač v javnem sektorju spoštovala socialni dialog, ga bo odslej morala voditi praktično z vsakim zdravnikom posebej po načelu ponudbe in povpraševanja, kar pa bo za državo zagotovo mnogo bolj zahtevno, predvsem pa dražje. Omenjali ste podjemne pogodbe. To je pogodben odnos, jaz ga pozdravljam, ampak to bo za državo dražje. Tudi racionalizacije v teh dežurnih centrih manjših zdravstvenih domov si jaz ne predstavljam z ukinitvijo teh centrov. Boste ukinili Ribnico? Potem od Kočevja do Ljubljane ne bo ponoči in ob praznikih nobenega dežurnega zdravnika. Boste ukinili, recimo Cerknico, da od Bloške Police do Logatca ne bo nobenega zdravnika? Jaz dvomim, da je to možno. To je račun brez krčmarja. Zaradi tega predlagam, da Državni zbor opravi razpravo o vašem odgovoru, ker [[...]] [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. O predlogu poslanca Franceta Cukjatija, da Državni zbor na naslednji seji opravi razpravo o odgovoru ministra za zdravje Dorijana Marušiča na njegovo poslansko vprašanje, bo Državni zbor odločil jutri, v torek, 13. julija 2010, v okviru glasovanj. Sicer, ker je bilo napačno navedeno v tem scenariju, vsa ta glasovanja bodo v torek, 13. julija 2010. Hvala lepa. Poslansko vprašanje ministrici za kulturo Majdi Širca bo postavil Jožef Jerovšek. Prosim.
Hvala lepa. Spoštovana gospa ministrica! Transparentnost lastništva medijev se v času sedanje vlade in vašega ministrovanja še poslabšuje. Drastično se poslabšuje avtonomija novinarjev in svoboda govora in pisanja zaradi pritiskov politike, lastnikov, uprav in nekaterih urednikov. Prav tako je minister Golobič, predsednik vaše stranke, v petek izjavil, citiram, da ve "veliko o tem, kaj in kako se dogaja v zvezi s podkupovanjem v državi, kjer je podkupovanje zelo razpaseno v politiki in medijski sceni". Posledice so vidne in so grozljive. Neodvisni strokovnjaki in opazovalci se strinjajo, da tako enostranske, pogosto servilne provladne situacije predvsem v tiskanih medijih, še nismo imeli v samostojni Sloveniji. To nam off-the-record povedo sami novinarji. Jasno je, da za to niso krivi novinarji, ampak interes in pritiski politike. Pred kratkim je medijsko srenjo pretresel netransparenten nakup časnika Večer s strani računalniškega podjetja s štirimi zaposlenimi. Celotna civilna javnost je prepričana, da gre za slamnatega lastnika. Prizadeti novinarji so vas pozvali, da na podlagi Zakona o medijih posel razglasite za ničen. Ker ni bilo zaslediti reakcije, se vidi, da se s tem strinjate in da je bilo to skrbno načrtovano in po navodilih politike. Skoraj v istem času je časopisna hiša Dnevnik odpravila pravico aktiva novinarjev do obvezujočega mnenja pri imenovanju odgovornega urednika. S tem je glas novinarjev dokončno utišan, avtonomija novinarjev omejena, sami novinarji pa prepuščeni samovolji in pritiskom lastnikov in uredniku. Interes po obvladovanju in vplivanju na pisanje novinarjev se vidi tudi skozi nekatera zadnja uredniška imenovanja in neimenovanja. Skrbi tudi, da se je šele sedaj oglasil vrh največjega novinarskega združenja, potem ko je novinarska avtonomija praktično pospravljena in odpravljena, prej pa je servilno podpiral poteze politike, ki so pripeljale do takega stanja. Spoštovana gospa ministrica, sprašujem vas: Kdo je dejanski kupec oziroma prevzemnik Večera? Zakaj ne ukrepate? Zakaj ste ob omejevanju novinarske avtonomije in oženju svobode govora v medijih tiho oziroma na strani lastnikov? Ali držijo informacije, da so bili vsi dogodki, o katerih vas sprašujem, izvedeni ob vedenju in soglasju aktualne politike? Sprašujem tudi o podkupovanju, o katerem je govoril vaš minister, vaš predsednik, in to konkretno povejte, navedite primere podkupovanja. Sem prepričan, da vas je obvestil. Hvala.
Hvala. Gospa ministrica, izvolite.
Hvala. Spoštovani poslanec! Ministra Gregorja Golobiča lahko sami vprašate. Res, da bi bilo treba počakati malo dlje časa, ampak jaz ne bom v njegovem imenu odgovarjala, vi pa se z njim kar sami soočajte. Vprašanj je kar nekaj, zato na hitro začnem pri predzadnjem, kdo je kupec Večera. Vprašanja mogoče niste točno naslovili name ali pa verjamem, da imate lahko vi več informacij kot mi, kajti vlogo za soglasje k nakupu Večera, določenega dela lastninskega deleža Večera, je ministrstvo dobilo v petek popoldan. Za odločitev o soglasju oziroma o stališču ima osnovo v 58. členu Zakona o medijih, ki natančno opredeljuje kdaj, kako in zakaj se lahko soglasje da, v katerih primerih ga ni mogoče, v katerih primerih ga je mogoče dati. To se pravi, Večer še ni kupljen, nimate točnih podatkov, vloga za soglasje je šele prišla. Pravim pa, da bi lahko imeli vi več, morebiti, informacij, ker kot vemo iz medijev, pojavlja se kupec iz Murske Sobote, katerih lastnik je bil tudi član SDS-a. In verjamem, da ste vi bliže informaciji kot jaz, ker bomo na ministrstvu za ustrezne postopke šele poskrbeli. Kaj je s transparentnostjo lastništva v času sedanje vlade? Zelo malo soglasij je bilo danih, zelo mnogo transparentnih, se pravi, odločb, ko so se lastniški deleži, predvsem v manjših medijih, spreminjali zaradi takih in drugačnih razlogov, ki so vsi javni in se ne delajo pod mizo. Tudi se ne delajo na način, ki je bil praksa v času prejšnje vlade in ki je pripeljal do določenega cunamija na področju novinarstva, zaradi katerega verjamem, da je novinarjem danes nerodno zaradi večkrat načete dignitete njihovega poklica. Kajti verjamem, da se novinarji sramujejo dejstva, da, recimo direktor javnega medija podpiše pogodbo, s katero zagotovi bajne odpravnine, in še to potem, tako rekoč, ko se rok njegovega direktorovanja že izteče. Verjamem, da se novinarji sramujejo tudi dejstva, da se pomembni uredniki javnega medija držijo, lahko rečem, pri koritu še dolgo potem, ko jim je mandat že potekel, in pri tem ne skrbijo za program za leto 2011, 2012, se pravi, za prihodnost, za programske vsebine, ampak skrbijo za to, da se ustrezno zasedejo določene pogodbe na zalogo. In naprej. Verjamem, da se novinarji sramujejo tudi dejstva, da se, recimo, na javnem mediju ne skrbi za avtonomijo, temveč za ekonomijo. Kajti vemo, da tako hvaljeni oglaševalski deleži, ki so bili pridobljeni znotraj nogometnega prvenstva, so resda v veliki meri presegali in prinesli velike izplene, ampak hkrati tudi kršili zakonodajo, zaradi katere vemo, da so bili ustrezni postopki že sproženi, ker so bili oglasni deleži nad tistimi, ki jih določa in dovoljuje zakon. Da ne govorim o uporabi prikritega oglaševanja ali o uporabi mladoletnih oseb za oglaševanje oziroma za vsebine. Skratka, ker oba verjameva, da se novinarji sramujejo tovrstnega žongliranja z njimi, tudi oba veva, da jim ne bo vseeno, kako netransparentno oziroma transparentno se bodo v prihodnje odvile tiste lastniške spremembe, ki so nujne zaradi tega, ker so pač neki tajkuni potonili in je treba določene deleže spremeniti. Sama se strinjam z vami, če ste menili, da je nakup vprašljiv, da ni transparenten ali da povzroča dvome in vprašanja nakupa podjetja 3 Lan iz Murske Sobote, ki ima samo 44 tisoč dobička za vrednost, ki je skoraj 9-milijonska, če govoriva o Večeru. In je logično, da se sprašujemo, kje in zakaj je možno, da je v ozadju kakšen scenarij, ki smo ga bili vajeni tudi iz preteklosti. Tako imenovani strokovnjaki s področja medijev so bili nekoč imenovani, danes so že strokovnjaki, kar mi je všeč, da jim priznavate, da ima novinarska stroka strokovnjake, ne pa tako imenovanih strokovnjakov, in so opozorili na to dejstvo pravilno. Tudi sama se ga zavedam.
Hvala. Želite dopolnitev? Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovana gospa ministrica, domnevam, da se novinarji sramujejo vašega žongliranja. Kajti odgovarjali ste nesramno in niste odgovorili na konkretna vprašanja. Nič o podkupovanju, o katerem govori gospod minister, ker vi niste resorna ministrica, Vlada ni kolektivni organ, to niso kazniva dejanja, na katera je vsak dolžan reagirati. Seveda se na podlagi tega, kar ste danes odgovarjali, vidi, da ste v prejšnjem mandatu, ko ste bili poslanka, vse vedeli o ozadjih medijev, danes pa kot resorna ministrica ne znate odgovoriti ničesar. Zato vas še enkrat sprašujem konkretno: Ali drži informacija, da so v ozadju nakupa Večera direktor Taluma gospod Toplek, ki je hkrati predsednik nadzornega sveta NKBM, gospod Glazer, direktor Perutnine, in nekateri drugi z jasnim političnim ozadjem? Če je to, je to ponovitev scenarija Šrot, in seveda s podporo oblasti, ker so na takšnih vladnih položajih. Večina poznavalcev meni, da gre pri tem prevzemu za pranje in transmisijo javnega in državnega denarja v zasebne namene. Glede podkupnin. Golobič veliko ve. Vi nočete niti enega konkretnega primera in ščitite ministra Golobiča. Sprašujem: Ali tudi drži, da so bili ob Lahovnikovima pismu in odstopu izvršeni silni pritiski na urednike, da naj oblatijo Lahovnika in relativizirajo Golobiča? To se je v nekaterih uvodnikih, kolumnah, v Mladini na primer, jasno videlo in še naprej v drugih časopisih. Hvala lepa.
Hvala. Gospa ministrica, izvolite.
Spoštovani poslanec Jerovšek! Ni se treba bati spraševati tistega, ki vam mora dati odgovor, se pravi gospoda Golobiča, ne, nisem jaz njegov advokat, zato kar pogumno, pojdite k njemu in ga vprašajte. Ne laže in dal vam bo pravilne odgovore oziroma takšne odgovore, kot ve, da jih je treba dati. Večer. Kdo je v ozadju? Kot rečeno, vloga na Ministrstvu za kulturo je prišla v petek, 58. člen zakona je nedvoumen in govori o tem, kdaj mora dati Ministrstvo za kulturo soglasje za več kot 20 % lastninskega ali upravljavskega deleža oziroma deleža glasovalnih pravic in kdaj ga ne sme. In verjamem, da bo podjetje, ki prosi za odobritev Ministrstva za kulturo v skladu z 58. členom zakona tudi javnosti ne samo Ministrstvu za kulturo verodostojno povedalo, da je zmožno, ne samo kupiti, ampak tudi upravljati v smislu dobrega gospodarja. In to je res problem. Ali so lastniki medijev vedno dobri gospodarji. Recimo, preden je Laško kupilo časopisno družbo Delo je imelo Delo 78 tisoč naklade, danes oziroma po tem, ko se je to razblinilo, ima samo še 50 tisoč naklade. Jaz ne govorim, da botruje samo slab ali neozaveščen gospodar kot lastnik medija in da je tukaj na delu, sploh v zadnjem času, ko se mediji tako transformirajo tudi z elektronskimi medijskimi vsebinami, drugačen čas. Ampak, dober gospodar pomeni tudi razumeti, kaj to medij je. Ne samo tisti, ki prinese večjo donosnost, ampak predvsem tisti, ki mora skrbeti za avtonomijo, za dobro zdravje medijskega prostora in za čim bolj pluralno prisotnost medijskih vsebin. Mogoče je bilo v preteklosti že mnogo zapravljenega, mogoče, nekateri danes, tudi medijski strokovnjaki, pravijo, da bi bilo boljše, če bi novinarji sami imeli del lastništva v svojih rokah, in danes še nekateri pozivajo k tako imenovani družbeni pogodbi, kjer bi se lahko lastnik pojavil kot dober lastnik, skupaj tudi s tistimi, ki delajo medij, to se pravi z novinarji, odgovornimi uredniki, uredniki in tako naprej. Ampak, zaenkrat je treba skrbeti za to, da bo gospodar oziroma bodo tisti lastniki, ne samo transparentno postali lastnik in da se ne bodo skrivali za nekimi morebiti povezanimi osebami, ampak da bodo potem znali primerno, pravilno upravljati z medijskimi vsebinami in skrbeti za avtonomijo medijev.
Hvala. Imate proceduralni predlog? Izvolite.
Hvala lepa. Z odgovorom seveda nisem zadovoljen, ker ste šli v aroganco in z vašimi odgovori spodkopavate, in ne samo načenjate digniteto novinarjev, kar ste omenjali, in svobode govora in pisanja v tej državi. Gospa ministrica, ne bojim se gospoda Golobiča. Zgleda, kot da se ga vi bojite, da je tisto Žižkovo mnenje, da je to slovenski Stalin, tako delovalo na vas, da ga niste upali vprašati, kateri mediji, kdo je podkupljen, če se to na veliko dogaja v tej državi. In vi ste, gospa ministrica, resorna ministrica. Vi to morate vedeti! Vi bi morali od petka reagirati! Podkupovanje v medijih [[...]]
Gospod Jerovšek, [[...]]
Tega odgovora gospa ministrica ni dala [[...]]
[[...]]ne more odgovarjati in prosim ne polemizirajte z njo [[...]]
Da utemeljim. Ministrica tega odgovora ni dala. Morala bi ga pa poznati in vedeti in seveda prav tako ne želi govoriti transparentno o prevzemih v medijskih hišah, tudi tukaj se norčujete, gospa ministrica, iz novinarjev, iz njihovih pozivov po ukrepanju, po ravnanju in se izgovarjate na neke druge vzroke in zaradi tega je nujno potrebna razprava o vašem tako intoniranem odgovoru in nepopolnem odgovoru. Kajti jaz mislim, da ni čas za norčevanje iz novinarske srenje, iz novinarske dignitete, iz svobode govora in pisane besede na kar vse mednarodne inštitucije ugotavljajo, vi pa se še kar naprej delate nevedno in v tem mandatu, kot resorna ministrica ne želite vedeti ničesar. V prejšnjem mandatu ste pa [[...]]
Gospod Jerovšek, naslavljajte obrazložitev na poslanke in poslance, kajti oni bodo glasovali. Gospa ministrica ne bo glasovala.
[[...]]jaz upam, da poslanci razumejo in se globoko zavedajo tega problema, ki je tako silen v tej državi, da so tokrat tudi tisti novinarji, s katerimi ste imeli neposredno zvezo vedno dvignili glas v tej državi. Vaš odgovor žal ni bil temu primeren, glede na resnost tega problema. Vrabci čivkajo, da se dogajajo grozljive in zaskrbljujoče stvari, tukaj pa se sprenevedate in ne želite odgovarjati na konkretna vprašanja. Zgodilo se je enako kot zadnjič, gospod Žarnić ni bil od predsednika Vlade informiran, kaj se je z Berlusconijem pogovarjal, pa je resorni minister. Vaš predsednik tudi vas ne obvešča o tem, kaj se dogaja s tem množičnim podkupovanjem, tako kot je govoril gospod Golobič. Za vas to ni problem, podkupovanje v medijih. Žal, poslanci, upam, da se bodo strinjali s tem, da to moramo razčistiti. Hvala lepa.
Hvala. O predlogu poslanca gospoda Jerovška, da Državni zbor na naslednji seji opravi razpravo o odgovoru ministrice za kulture na njegovo poslansko vprašanje, bo Državni zbor odločil jutri, v torek, 13. julija, v okviru glasovanj. Sedaj bo mag. Majda Potrata postavila poslansko vprašanje ministru za delo, družino in socialne zadeve dr. Ivanu Svetliku. Prosim.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovana ministrica in ministri, poslanke in poslanci! Finančni krizi je sledila gospodarska, z majhnim zamikom pa tudi socialna kriza, ki je prizadela predvsem ekonomsko najšibkejše skupine. Ne samo tisti, ki se gibljemo veliko med ljudmi, stisko med ljudmi opažajo tudi različne ankete in uradne statistike. Spoštovani gospod minister, vaši ukrepi oziroma ukrepi Ministrstva za delo, družino in socialne zadeve so bili usmerjeni v prvi vrsti k premagovanju največjih težav teh skupin, ki so se znašle brez dela. Ukrepi so sprva naleteli na veliko odobravanje. Nekateri drugi zakonski predlogi zadnje čase pa tega odobravanja več ne žanjejo. Videti je, kot da bi tisti, ki smo nekoč opozarjali na revščino in na nujnost presoje o tem, kdaj in kje je prag revščine, ki ste ga vi na novo definirali, smo očrnjeni, češ, da smo takrat, ko je Slovenija gospodarsko prosperirali, opozarjali na pojav, ki se je zdaj razrasel, pa nanj opozarjamo in ga z obžalovanjem tudi opažamo, ker mu ne vidimo tako hitro konca. Zato vas, spoštovani gospod minister, znova sprašujem, vi ste sicer v svojih nastopih že večkrat utemeljevali svoje delo, ampak jaz vas znova sprašujem: Kaj je storila Vlada Republike Slovenije oziroma Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve za zaščito najšibkejših in ogroženih skupin prebivalstva? In: Ali je mogoče pritrditi tistim, ki trdijo, da je prišlo do zmanjševanja socialnih pravic? Ti dve vprašanji sta aktualni posebej zdaj, ko na tej seji Državnega zbora obravnavamo dva zakona, ki posegata v socialne pravice in odločata o socialnih prispevkih in plačilih. Prosim vas, da nam sistematično prikažete: Kaj je bilo pravzaprav storjenega za tiste, ki jih socialne razmere najbolj ogrožajo? Hvala za odgovor.
Hvala. Gospod minister, izvolite.
Hvala lepa, spoštovani gospod podpredsednik. Spoštovana poslanka! Naj navedem za uvod, da je naše ministrstvo v preteklem letu sprejemalo ukrepe in izvajalo aktivnosti namenjene lajšanju posledic gospodarske in finančne krize, v prvi vrsti in na začetku. Čeprav je manj vidno se je istočasno tudi pripravljalo na strukturne spremembe, ki jih zdaj postopoma posredujemo v obravnavo Državnemu zboru. Moram reči, da se tudi sami pogosto soočamo z očitki, da se ukinjajo posamezne socialne pravice, in da razpada socialna država. Da temu ni tako, priča tudi gradivo, ki smo ga objavili 7. junija na spletni strani, v katerem je predstavljeno, kaj je bilo in kaj bo narejenega na socialnem in zaposlitvenem področju v obdobju 2009 do 2011. In iz tega gradiva je razvidno gibanje sredstev za posamezne ukrepe in programe, zlasti dodatnih sredstev, ki smo jih namenili prav s tem namenom, da bi ublažili socialno krizo in da bi seveda tudi pospešili določene strukturne spremembe. Če na kratko povzamem, ker je gradivo obsežnejše, smo na področju trga dela in zaposlovanja za to obdobje namenili 756 milijonov več sredstev, kot pa jih je bilo namenjenih leta 2008. Pri čemer so ti ukrepi namenjeni dijakom, študentom, brezposelnim, zaposlenim in seveda tudi podjetjem, ki potem z ohranjanjem delovnih mest ščitijo svoje zaposlene. Ocenjujemo, da sta dva interventna zakona ohranila vsaj 25 tisoč delovnih mest. Podvojili smo sredstva za aktivno politiko zaposlovanja, pa tudi število vključenih v te programe, ki jih je bilo okrog 50 tisoč v prejšnjem letu pa tudi že v letošnjem letu vključenih v te programe, in po stopnji brezposelnosti se Slovenija giblje nekako med četrtim in šestim mestom med najboljšimi državami Evropske unije. Naj omenim Zakon o minimalni plači, ki povečuje minimalno plačo za 25 % glede na prejšnjo raven minimalne plače in tudi zakon o štipendiranju je dodal nekaj štipendij v procesu sprejemanja, je pa še zakon, ki bo obsežno povečal dostop do državnih štipendij za najnižje socialno-ekonomske kategorije. Če omenjam še posebej področje sociale, za to namenjamo, za to obdobje 2009–2011 230 milijonov evrov več sredstev, kot pa jih je bilo namenjenih v letu 2008. Med drugimi smo sprejeli, kot znano, Zakon o posebnem dodatku za socialno ogrožene in kljub precejšnjim javnofinančnim pritiskom in uvedbi programsko naravnanega proračuna za leti 2010 in 2011 je naše ministrstvo tudi v času krize zagotovilo dovolj sredstev za ohranitev socialnih pravic in ravni teh pravic v tem obdobju, recimo za nadomestila za brezposelne, za področje socialnega varstva, za transfere posameznikom, gospodinjstvom, recimo otroške dodatke in prejemke povezane s stanjem v družini. Upamo seveda, da bomo lahko te socialne pravice zadržali, da vanje ne bo treba občutno posegati pri pripravi zelo zahtevnega proračuna za leti 2011 in 2012. In naj še k temu dodam, da je po stopnji tveganja revščine Slovenija visoko uvrščena med državami Evropske unije, še zmeraj se nahaja v zgornji četrtini teh držav z najnižjim tveganjem. Naj k tem podatkom dodam še, da bo za družine, družinsko politiko v istem obdobju namenjenih skoraj 246 milijonov več sredstev. Če povzamem te podatke, lahko rečemo, da za obdobje 2009 do 2011 namenjamo samo skozi aktivnosti našega ministrstva za milijardo in četrt več sredstev, kot jih je bilo namenjenih na ravni leta 2008 ali v letu 2010 je 44% več teh sredstev namenjenih tem programom. Hvala lepa.
Hvala. Želite dopolnitev? Izvolite.
Hvala lepa, za ta izčrpen odgovor, gospod minister. Na izredni seji smo obravnavali rebalans proračuna in iz opozicijskih klopi je bilo slišati očitek, da je slaba tista politika, ki se zadolžuje zato, da rešuje socialno stisko ljudi. Ne predstavljam si, kako bi lahko drugače pridobili sredstva za transfere, o katerih ste govorili, če vemo, da smo že v času, kot so se slikovito izražali, debelih krav za eno tretjino zmanjšali število tistih, ki so pod pragom revščine, zaradi tega, ker so ravno socialni transferi te ljudi dvignili nad prag revščine. Iz teh očitkov veje teza, da bi izhod iz gospodarske krize bil učinkovit samo, če bi investirali, če bi pospešili gospodarsko rast. Kje bi potem ostali tisti, ki se znajdejo brez dela in ki se znajdejo brez sredstev za preživetje. Poudarjam, da so signali iz centrov za socialno delo pač taki, da govorijo, pa tudi od Karitas in od Rdečega križa je slišati, da je število tistih, ki potrebujemo pomoč, veliko, ne glede na to, da se tudi nekateri v zaposlitev vračajo. Ali gre samo za različne doktrine, ali gre za nerazumevanje stisk? Hvala.
Hvala. Gospod minister, izvolite.
Hvala lepa. Tudi sam, moram reči, sem pričakoval podobne očitke, tako kot so očitki, da socialna država ne deluje, pa mislim, da so neutemeljeni glede na te podatke, saj do sedaj nismo odpravili, ukinili prav nobene socialne pravice. Tako je mogoče potem razumeti kritiko, češ, sedaj ste zaščitili položaj najnižjih socialno ekonomskih kategorij, vendar na račun zadolževanja. In priznati je treba, da je to tudi res, da se je na ta račun, tudi na ta račun javni dolg povečal. Vendar smo se zaradi pritiska krize, zaradi tega šoka, ki je nastal, zavestno odločili, da gremo po tej poti zato, da bi lahko v tem času pripravili strukturne spremembe, ki sledijo. Te bodo morda za prebivalstvo manj popularne, na nek način težje, ker bo treba sedaj stopiti na lastne noge in začeti s temi strukturnimi spremembami zagotavljati, da bomo lahko svojo socialno varnost z lastnimi dohodki, z lastnim delom, z lastnimi zaslužki tudi financirali. Prehajamo v dovolj zahtevno obdobje. Vendar moram reči, da je odločitev, da smo šli najprej v zaščito prebivalstva tudi na račun zadolževanja in sedaj postopno v strukturne spremembe, bila zavestna, kar se nam je zdelo pomembno, da tudi prebivalstvo razume, da delamo na tak način dolgoročno v njegovo korist. Prišlo pa, seveda, bo tudi do preurejanja posameznih socialnih pravic. Ne morem pa se strinjati, da gre za ukinjanje, ampak za preurejanje, ki naj vodi v smer večje socialne pravičnosti.
Hvala. Gospod Petek, minister za finance je odsoten, boste kljub temu postavili vprašanje? [[oglašanje iz dvorane]] Gospod Petan. Izvolite, gospod Petan.
Hvala lepa, gospod predsednik, smo le rešili, za koga gre. Spoštovana ministrica, ministri, kolegice in kolegi! Ministru zastavljam sledeče vprašanje. Na izredni seji je Državni zbor pred nekaj dnevi, seveda brez podpore opozicije, nekritično sprejel Zakon o pomoči Grčiji brez kakršnih koli posebnih varovalk, da se bodo sredstva vrnila. Slovenija bi naj prispevala, to se pravi glede na to, da je zakon sprejet, Slovenija bo prispevala 380 milijonov evrov in ta sredstva niso umeščena v državni proračun, zaenkrat nimajo pokritja. Pri tem pa grški javni sektor posluje preko vseh meja dobrega okusa in preko meja normalnosti. Nekateri segmenti javnega sektorja v Grčiji imajo tudi po šestnajst plač na leto. Da, šestnajst plač na leto! Istočasno pa v Sloveniji javni sektor zateguje pas, ker tako pravi Vlada, in zaposleni v javnem sektorju so prikazani v nekaterih segmentih kot pravi kriminalci. Jaz bom omenil tukaj samo primer dežurstva zdravnikov. Zdravniki, ki dežurajo, so prikazani kot tisti, ki rušijo praktično celotne slovenske javne finance. To seveda ni res, ker gre za nekaj milijonov evrov razlike. In v Sloveniji se tudi dijaška prehrana omejuje, to bo vidno šele z jesenjo, ker v slovenskem državnem proračunu ne bo pet milijonov evrov, da bi vsi dijaki imeli lahko prehrano tako kot do sedaj. Glavni krivec za to je seveda grški bankrot v javnih financah in tisti element, ki ima največjo krivdo, pa so državne obveznice Grčije, ki jih Grčija izdaja že vrsto let. In to pozna ves svet, še posebej finančniki, vendar do zdaj nihče ni interveniral. Letos pa je počilo, očitno se te obveznice, ki jih je izdajala grška država, nekritično unovčujejo. V tej špekulaciji pa so sodelovale tudi slovenske finančne inštitucije, teh špekulativnih naložb v grške javne finance, v grške državne obveznice je iz Slovenije približno za 119 milijonov evrov. Ta podatek poznamo, ta podatek drži, ker je bil večkrat tudi omenjen s strani Ministrstva za finance v Sloveniji. Zanima me: Katere so tiste organizacije v Sloveniji, banke, zavarovalnice, skladi in še kateri drugi iz Slovenije, ki so pomagali pri teh rabotah grških javnih financ in tudi pri zlomu grškega finančnega sistema? Katere so tiste organizacije Slovenije, ki so pomagale spraviti na kolena ne samo grške javne finance, ampak tudi skoraj, lahko rečemo, celo Evropo? Sedaj mora cela Evropa zraven pomagati in pa Slovenija bo zdaj morala prispevati tristo osemdeset milijonov evrov, ne glede na to v kakšnih škripcih smo seveda tudi v Sloveniji sami. Hvala lepa.
Hvala. Želite, da vam odgovori ustno na naslednji seji? Ja, potem bo odgovoril na naslednji seji. Gospod Petek boste kljub temu postavili vprašanje? Ja, ministru za zunanje zadeve, Samuelu Žbogarju, ki je odsoten.
Hvala lepa. Tudi jaz pričakujem ustni odgovor na naslednji seji. Ko pregledamo finančno delovanje Ministrstva za zunanje zadeve, lahko na posameznih segmentih naletimo skorajda že na bahavo razkošnost in razsipništvo. Več kot deset milijonov evrov na leto namenja Ministrstvo za zunanje zadeve za najemnine za poslovne prostore ambasad, za rezidence in za več kot 210 stanovanj diplomatskih uslužbencev v tujini. To pa še ni vse, Ministrstvo za zunanje zadeve ima tudi vrsto honorarnih sodelavcev oziroma pogodbenih sodelavcev. Tako tudi na primer za bivše jugoslovanske diplomate namenja kar lepe honorarje. Na primer, upokojeni diplomat Peter Toš je lani dobil 6 tisoč 553 evrov za projekt Ponovne vzpostavitve nadzora nad diplomatskimi in konzularnimi predstavništvi. Poudarjam, ponovne vzpostavitve. To pa zato, ker je gospod Toš ta sistem kot uslužbenec MZZ-ja vzpostavil že leta 2004, kot upokojenec pa je pet let za tem za taisto vzpostavitev prejel že omenjeni honorar. Pa naj to razume, kdor more. In še drugi primer. Drugi jugoslovanski diplomat pa je prejel še precej večji honorar, to je Zvone Dragan. Njemu je Ministrstvo za zunanje zadeve nakazalo honorar v višini 20 tisoč evrov, skorada 20 tisoč evrov, da bom natančen, 19 tisoč 908 evrov. Gospod Dragan je polovico lanskega leta sodeloval pri projektu oblikovanja novega modela gospodarske diplomacije. Poglejte, 1. januarja 2005 je bilo na Ministrstvu za zunanje zadeve zaposlenih 555 delavcev, 1. maja letos pa že 622 in zanimivo, ko smo letos sprejemali Zakon o zunanjih zadevah, je minister Žbogar povedal, da je na MZZ kar 150 zaposlenih, ki imajo v skladu z Zakonom o javnih uslužbencih status pooblaščenega ministra. Torej teh 150 zaposlenih na MZZ lahko jutri postanejo veleposlaniki. To so ljudje, ki imajo najvišjo plačo in tudi najvišji status, in zanimivo je, ali ni od teh 155 nobenega, ki bi lahko opravil delo gospoda Toša ali gospoda Dragana. Zato seveda ministra sprašujem: Koliko je sedaj sklenjenih najrazličnejših pogodb z zunanjimi izvajalci in sodelavci? In: Kakšen je znesek teh pogodb v prvi polovici letošnjega leta? Kakšen je bil znesek teh pogodb v lanskem letu? Kot sem že rekel, odgovor pričakujem na naslednji seji. Hvala.
Hvala. Gospod Gvido Kres bo postavil poslansko vprašanje ministru za okolje in prostor dr. Roku Žarniću. Prosim.
Hvala za besedo gospod podpredsednik. Spoštovana ministrica, spoštovana ministra, spoštovane kolegice in kolegi! Leta 2003 je bil sprejet Zakon o geometričnem središču Republike Slovenije in nato leta 2004 na njegovi podlagi Uredba o koncesiji za upravljanje območja geometričnega središča Republike Slovenije. Na podlagi teh dveh predpisov, so bila v državnem proračunu od leta 2005 do 2009 za doseganje namena zakona in upravljanje nalog javne službe upravljanje območja GEOSS korektno zagotovljena ustrezna finančna sredstva. Prve težave pri financiranju nalog te javne službe so se pojavile leta 2009, vendar je minister za okolje, gospod Karl Erjavec uspel zagotoviti ustrezna sredstva. Z rebalansom proračuna 2010 pa ugotavljam, da so sredstva, namenjena za izvajanje nalog javne službe upravljanja območja GEOSS, ki je z zakonom opredeljeno kot območje posebnega državnega in narodnega pomena, popolnoma ukinjena. Razumem, da Vlada mora varčevati in doseči zastavljen cilj varčevanja v skladu z rebalansom, toda na tej skromni postavki, gre za manj kot 40 tisoč evrov, pa res ni mogoče, da bi bil ta cilj ogrožen. Prepričan sem, da bi se ta skromna sredstva za proračun, vendar ogromna, zelo pomembna za GEOSS, lahko prihranila tudi na drugačen način. Zato sprašujem vas: Ali boste kot pristojen minister v letu 2010 in nadaljnjih obdobjih zagotovili potrebna in ustrezna finančna sredstva za izvajanje javne službe upravljanja območja GEOSS in tako posledično za upravljanje z zakonom določenih nalog na tem območju? Hvala lepa.
Hvala. Gospod minister, izvolite.
Spoštovani podpredsednik, spoštovani gospe poslanke in poslanci, kolegi ministri! Spoštovani gospod poslanec Gvido Kres, bojim se, da boste z mojim odgovorom samo delno zadovoljni, ampak čisto nezadovoljni pa verjetno ne. Kajti, kot je že rečeno, Vlada Republike Slovenije je 25. marca leta 2010 sprejela program dela državne geodetske službe za leti 2010 in 2011. Zaradi spremenjene ekonomske situacije in v povezavi z rebalansom proračuna, je Geodetska uprava Republike Slovenije razpolagala s 584 tisoč 286 evrov manj sredstvi. Skoraj 600 tisoč evrov je izpadlo, kar je povzročilo krčenje večine programov oziroma vseh programov. Zaradi tega so tudi zmanjšana sredstva izvajanja koncesije GEOSS, in sicer na 20 tisoč evrov po rebalansu. Se pravi, ni čisto nič, je pa bistveno manj kot lansko leto. Zaradi navedenega je tudi Društvo za razvoj in varovanje GEOSS prilagodilo program dela za leto 2010, v katerem je opredelilo posamezne prioritete in izmed mnogih projektov investicij izbralo tiste, ki prinašajo optimalne koristi za pomnik in območje GEOSS. Tretje gradivo je bilo 9. julija posredovano tudi v vladno proceduro. Se pravi, gre na žalost za občutno zmanjšanje, ampak ne povsem za ukinitev. Upam pa, da bo v proračunu za leto 2011 zadeva bolj rožnata. Hvala.
Hvala. Želite dopolnitev? [[Ne]] . Mag. Julijana Bizjak Mlakar bo postavila poslansko vprašanje ministrici za kulturo Majdi Širca. Prosim.
Hvala lepa za besedo gospod predsedujoči. Spoštovani poslanka in poslanci, gospod minister, gospa ministrica! Nedavno je bil poslancem na prvi obravnavi Predloga zakona o Radioteleviziji Slovenija v Državnem zboru predstavljen predlog nove statusne oblike doslej Javnega zavoda Radiotelevizija Slovenija. RTV Slovenija naj bi postala neke vrste komercialno podjetje, ki mora opravljati tudi vsaj 50 % dejavnosti, ki je javnega interesa. Na to novo podjetje, ki bi lahko imelo skoraj 50 % komercialne dejavnosti, bi se po predlogu zakona preneslo doslej državno premoženje. Kljub temu, da zakon obvezuje državljane, da plačujemo RTV prispevek, bi bila nova radiotelevizija Slovenija z našimi javnimi sredstvi in infrastrukturo, zgrajeno z javnim denarjem, finančno avtonomna. Dobiček od komercialne dejavnosti se po predlogu zakona ne bi obvezno porabljal le za izvajanje dejavnosti javne službe, zaradi česar naj bi nacionalna televizija sploh obstajala, in kot to velja v razvitem svetu za nepridobitne organizacije, pač pa bi si lahko dobiček radiotelevizije Slovenija po pokritju morebitnega minusa iz dejavnosti javnega interesa, delili člani uprave, nadzornega sveta in sveta RTV, lahko pa bi se delil še drugim vpletenim v organizacijo tega komercialnega podjetja. Radiotelevizija Slovenija bi bila zato po svoji vsebini profitna organizacija, iz katere se lahko pod določenimi pogoji premoženje tudi odsvoji. Z novim zakonom naj bi skupina oseb, imenovana od politike in civilne družbe, dobila privilegij, da bi samostojno in tudi za lastni račun razpolagala z doslej državnimi sredstvi in z našimi obveznimi vplačili RTV prispevka ter bi se ji lahko plačeval del ali celotni dobiček, čeprav je dobiček izvorno ustvarjen z našimi javnimi sredstvi. V razpravi v Državnem zboru je bilo slišati ugovore nekaterih poslancev, ki jim ni nihče oporekal, da takšne ureditve v primerljivih državah ne poznajo. Tudi naša zakonodaja ne pozna predlagane organizacijske oblike. Prav tako ni v uvodu predlaganega zakona predstavljena nobena država, v kateri bi obstajala organizacijska oblika, ki je predlagana v predlogu tega zakona. Zato vas prosim, da odgovorite: Ali lahko navedete tiste države, v katerih je status nacionalne javne radiotelevizije enak statusu, kot je predlagan v tem zakonu za Slovenijo? Hvala lepa.
Hvala. Gospa ministrica, izvolite.
Spoštovana poslanka Julijana Mlakar! Razprava v Državnem zboru ob prvi obravnavi je bila bogata, izčrpna in poučna in dvomim, da vam lahko v petih minutah odpravim tista nerazumevanja, ki vam ostajajo ob predlogu tega zakona. Gre dejansko za nerazumevanja, kajti trditi, da gre v primeru javne radiotelevizije Slovenija za komercialno dejavnost, po predlogu novega ali spremenjenega zakona, je seveda precej heretično, ker gre za javno službo, še vedno v smislu evropskih radiotelevizij, ki jih poznamo in imajo povsod poseben status. Ampak vseeno, gremo od spodaj navzgor. Pravite, kako je s to statusno obliko. Mimogrede, navedeni so primeri različnih statusnih rešitev v tujih državah. Namreč, obstaja paleta statusnih oblik, seveda odvisna je od pravnih tradicij, kulture, gospodarskih stanj posameznih držav, od politike izvajanja javnih služb v posameznih državah in seveda od zgodovinskih danosti. Ampak, vse te oblike so v službi nekaj dejstev. Na vrhu teh dejstev je avtonomija, je zagotavljanje javnega interesa in avtonomije v različnih in vseh radiotelevizijah, in potem se ta vsebina, seveda uokviri v obleko oziroma obliko, ki se ji reče tudi statusna ureditev. In že sedanji zakon ima specifično sui generis statusno ureditev, ki napeljuje k različnim zakonom: Zakon o zavodih, Zakon o uresničevanju javnega interesa na področju kulture, Zakona o izvrševanju proračuna, etc. No, ampak poglejmo, kako je to v teh državah, ki se srečujejo z drugačnimi navadami, praksami in tradicijami. Recimo, Velika Britanija kot tisti največji zgled, BBC, ki si ga večkrat dajemo pred oči – gre za posebno obliko korporacije, torej za gospodarsko družbo, ne takšno, ki jo prinaša ta sui generis predlog naše rešitve, zaradi tega, ker ste se je v bistvu vsi ustrašili. Gospodarska družba upravlja javno službo in gre za sui generis, ki ima celo, in ker vemo, da je tukaj vzor BBC, ima dobro organizirane, znotraj te dobro organizirane javne službe tudi svoje gospodarske dejavnosti, BBC world recimo, in celo največja založba v Angliji je znotraj BBC-ja. V Nemčiji imamo javne zavode, ki združujejo deželne televizije, ki pa so organizirane drugače, kot javni zavodi pri nas, ravno tako ima svoje premoženje, kot bo imela recimo ta naša, ko bo sprejeta. Recimo Francija, Italija, Španija in še nekatere druge države imajo ravno tako to sui generis ureditev javne gospodarske družbe z omejeno odgovornostjo, v bistvu so neke vrste deooji, ki imajo na poseben način urejeno lastništvo. Posebno zanimiva je ureditev v Avstriji, že spet sui generis, kjer je fundacija javnega prava, ki je na podlagi zakona vpisana v register družb in se na podlagi istega zakona šteje za gospodarsko družbo v smislu zakona, ki ureja gospodarske družbe. Skratka zelo različne oblike so, celo društvo imamo za opravljanje javne službe RTV-jev, recimo v Švici. Večinoma pa prevladujejo gospodarske družbe. No, to je neka ureditev, ki je bila želena z nasveti strokovnjakov in različnih mislecev sistemov tudi za Slovenijo, ampak očitno se Slovenija še ne zna soočiti s tem. Zagotovo pa vam moram absolutno oporekati, vašemu razumevanju komercialne dejavnosti, ki naj bi bila polovična v zagotavljanju službe javnega dobrega. Ampak, tukaj ni tako, ker sicer ne bi imeli javne službe, ampak bi bila tudi RTV Slovenija komercialka, kot so drugi, pa ni in ne bo.
Hvala. Želite dopolnitev? Izvolite.
Hvala lepa za odgovor. Kar se tiče nerazumevanja, bi vam predlagala, da si preberete 2. in 5. člen zakona, ki ste ga predlagali. Tukaj je tudi vse napisano, kar se tiče komercializacije, pa tudi tistih 50 %. Velika Britanija, Avstrija in tudi nekatere druge države imajo nacionalno TV, vendar so to nepridobitne organizacije. To se pravi, da velja tista definicija nepridobitnosti, ne pa tako, kot v našem primeru. Zaradi tega prosim za dopolnitev vprašanja. Namreč, iz odgovora smo ugotovili, da ni države, kjer bi se država trudila javna sredstva prelivati v zasebne žepe, ko gre za nacionalno televizijo. Zaradi tega me zanima: Kdo je avtor eksperimenta o statusni obliki, ki se jo želi uveljaviti z zakonom o Radioteleviziji Slovenija? Namreč, mi smo se – državljani in državljanke Slovenije – obvezali k plačevanju RTV Slovenije zaradi njene dejavnosti v javnem interesu. Zato bi moral javni zavod biti nepridobiten, kar pomeni, da bi se moral dobiček javnega zavoda iz vseh dejavnosti uporabljati ne v zasebno korist vodstva zavodov ali drugih vpletenih v organizacijo zavoda, temveč za izvajanje javne dejavnosti. Naj spomnim, da so bile tudi tovarne privatizirane s pomočjo zakonodaje, ki ščiti tajkune, zato se je lahko nekaznovano razgrabilo družbeno premoženje. In predlog oblikovanja Javnega zavoda RTV Slovenija v novo obliko je podoben primer zakona, s katerim bi se z zakonom pokrilo privatizacijo javnih sredstev in njihovo prelivanje v zasebne žepe. Podoben predlog je vložen v parlamentarno proceduro na področju zdravstva. Spoštovani, zaradi tega sem zaskrbljena, ker je namreč to model, ki se poskuša uveljavljati tako v zdravstvu kot tudi v šolstvu, pri varstvu starejših in tako naprej. Zaradi tega [[...]] [[izklop mikrofona]]
Hvala. Gospa ministrica, izvolite.
Spoštovana poslanka, identičen tekst ste uporabljali že pri prvi obravnavi, kar pomeni, da se vam prostovoljno javim, se usedeva tri ure, prebereva 2., 5. člen. In ne eksperimentirati z interpretacijami, zaradi tega, ker posredujete javnosti zgrešene in napačne informacije. Javna RTV Slovenija ne bo komercialna RTV Slovenija z nobenim zakon, ker sicer pomeni, da spodnašamo ne samo načela, ki veljajo v Evropi okrog javnih servisov, ampak spodnašate tudi ves moj trud, ki je šel od prvega dne dalje, da skupaj s strokovno in širšo javnostjo definiramo javni interes. Zato smo dobili RTV Slovenija po predlogu kot samostojno pravno osebo javnega prava s posebnim kulturnim in nacionalnim pomenom, in to je to. Kar se tiče vaših razumevanj, spoštovana Julijana, poglobite se v tekst, prosim vas. Dobički, ki se eventualno, to smo vam že večkrat povedali, zgodijo, kot se recimo sedaj – in se bodo zagotovo, ker se je konec koncev ob nogometnem prvenstvu, kot sem danes že povedala, za 270 % povečalo oglaševanje, mimogrede, preko določenih kvot, še enkrat ponavljam, zato tudi globe –, ti dobički se, v kolikor se zgodijo, najprej zagotovijo za pokrivanje javne službe, potem za plače zaposlenih, šele v končni konsekvenci se lahko z njimi v določenih odstotkih nagrajuje tudi nadzorni svet oziroma upravo in programski svet, zelo natančno je razdeljeno in videli boste, da ne bodo še daleč segli do 72 plač, ki si jih danes nekdo v javnem zavodu zamišlja kot optimalno rešitev za svojo odpravnino in za svoje bogato delo. In kaj še? Tam, kjer je komercialna služba RTV Slovenija, če si greste sposoditi, recimo posnetek tega dogajanja, boste sedaj plačali, ker morate plačati prepis, to je normalno in prav, ker arhiv ima tudi svojo ceno, to je logično, tu je komercialna dejavnost, pravilno in edino smiselno. Ta komercialna dejavnost bo sedaj ločeno računovodsko vodena po vseh normativih, ki jih sedaj ne poznamo. Seveda, če bo slučajno RTV simfonični orkester nastopal na prireditvi ne vem koga, ki ni javna služba, kot jo definira predlog zakona, bo to tudi komercialna dejavnost in se bo plemenitila mogoče za nakup njihovih inštrumentov, ne vem, ampak poskusite filozofijo narediti bolj realno in razumite ta tekst tako, kot je napisan, ne pa tako, kot ga želite videti.
Hvala. Gospa Bizjak Mlakar, želite proceduralni predlog? Izvolite.
Izkoristila bom to možnost, ki mi jo daje Poslovnik, torej, da bi se o tem pogovorili tudi širše na seji Državnega zbora, čeprav moram priznati, da smo sedaj končno slišali, da gre tudi za komercialno dejavnost, pri prvem delu odgovora je bilo zanikanje tega v celoti. Bi vam pa res priporočala, gospa ministrica, da si preberete 2. in 5. člen vašega zakona. Če preberem, recimo, drugi odstavek 5. člena, vidite, da piše, da o strukturi vsebin programov in storitev, ki jih RTV izvaja v okviru javne službe, piše, katere programe mora javni zavod zagotoviti. In v naslednjem, tretjem odstavku, piše, da v primeru, če ne bi zagotavljal vsaj 50 % tega programa, ki je v javnem interesu, se lahko začne tudi postopek za razrešitev članov uprave. Kar seveda pomeni, da je komercialne dejavnosti lahko tudi skoraj 50 %, pa se ta svet ne razreši. To pa ni bila naloga javnega zavoda, ki smo ga ustanovili in zaradi katerega smo državljani pripravljeni plačevati RTV prispevek. Torej, mi ga plačujemo zaradi tega, da bi imeli javni zavod, ki je nepridobitna institucija, ki bo namenjena uresničevanju javnega interesa, ne pa temu, da bo neka skupina na javnih sredstvih ustvarjala profit zase. In ker je ta trend, ta usmeritev, ki se pojavlja v zdravstvu in se bo pojavila tudi na drugih področjih javnega sektorja, je ta problem pereč in zaradi tega posebej opozarjam na to, kar se trenutno dogaja v zakonu o RTV in kar je že vključeno tudi v Zakon o zdravstveni dejavnosti, kjer je tudi podoben trend privatizacije javnih zavodov. Ljudje morajo vedeti in povedati, ali si res želijo imeti komercialne javne zavode. Hvala lepa.
Hvala. O predlogu poslanke gospe Julijane Bizjak Mlakar, da Državni zbor na naslednji seji opravi razpravo o odgovoru ministrice za kulturo na njeno poslansko vprašanje, bo Državni zbor odločil jutri v okviru glasovanj, torej v torek, 13. julija 2010. Sedaj bo gospod Milenko Ziherl postavil poslansko vprašanje ministru za promet dr. Patricku Vlačiču.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Lep pozdrav ministroma in ministrici! Pozdrav tudi redkim kolegom in kolegicam! Pri tem se sprašujem in me zanima, ker iz treh poslanskih skupin ne vidim nikogar, niti niso ničesar spraševali, ali je slučajno kdo najavil obstrukcijo oziroma ali jih bo kolega Kumer tudi tako strogo prijel, kot če je s strani opozicije vložena obstrukcija in se potem tolmači na različne načine. Vsekakor bi pričakoval od koalicijskih strank, da tudi kaj vprašajo, saj vemo, da imamo gospodarsko krizo in [[...]]
Gospod Ziherl, poslansko vprašanje imate.
Bom takoj prešel na poslansko vprašanje. Gospod minister, avtocestni križ je skoraj končan, vendar prometne zagate nastajajo na drugih področjih, in sicer primanjkuje navezovalnih cest in na koncu avtoceste potem nastajajo zamaški, ker promet ne steče na ostale lokacije. Drug hud problem je v starih mestnih jedrih oziroma v nekaterih mestih, kjer zaradi zgodovine nekje v mestu obstaja zožitev, nastajajo zamaški in bi se naj prometni problem reševal z obvoznicami. Sprašujem vas: Kako bo vplival rebalans proračuna? Ali bo kakšno od nameravanih prometnih rešitev samo odložil ali bo kakšna celo izpadla? Recimo, pri obvoznicah poznamo cel kup problematike, bodisi za Blejsko, obvoznica Škofljica, Ribnica, Škofja Loka, Gorenja vas. Pri navezovalnih cestah je pa, recimo z Gorenjske, od koder prihajam, je vsekakor velik problem Jeprca–Povodje, ki je nekoliko razbremenjen s Šentviškim predorom. Poleg finančnih problemov pa na terenu nastajajo nerazumljivo zastoji zaradi kratkih stikov lokalnih interesov, ki se odražajo v sporu lokalna oblast–civilna iniciativa, pa potem, ko je že skoraj vse tik pred začetkom del, pride na razpisu, če ne pride do kartelnega dogovarjanja med izvajalci, se pač potem pritožijo in tudi to zadrži postopek izvedbe. Torej cel kup problemov. Pa me zanima: Kako se ministrstvo pripravlja na reševanje teh problemov?
Hvala. Gospod minister, izvolite.
Hvala. Hvala za vprašanje. Predlog rebalansa proračuna direkcije Republike Slovenije za ceste za leto 2010 znaša 192 milijonov evrov in je za 49 milijonov evrov manjši, kot je bil sprejet za leto 2010. Glede na to, da je DRSC ob pripravi predloga rebalansa proračuna morala zagotoviti finančna sredstva za že plačane obveznosti in dodatno zagotoviti manjkajoča sredstva za plačilo prevzetih obveznosti gospodarske javne službe v linijskem prometu kot tudi s koncesijskimi pogodbami prevzete obveznosti na področju rednega vzdrževanja, je pravzaprav vsa teža zmanjšanih finančnih sredstev padla na investicije. V ta sklop izdatkov sodijo tudi izgradnje obvoznic in navezovalnih cest, ki jih ima DRSC uvrščene v svojem načrtu razvojnih programov. Financiranje izgradnje obvoznic in navezovalnih cest sta ukrepa, ki za svojo realizacijo potrebujeta večja finančna sredstva, zato je Direkcija Republike Slovenije za ceste ob pripravi predloga rebalansa proračuna upoštevala dejansko stanje na posameznem projektu, določila prioritete tako, da se investicijski ciklus ne ustavlja, zaradi zmanjšanja proračunskih sredstev pa je pri določenemu številu projektov spremenjena dinamika izvedbe. V načrtu razvojnih programov DRSC je uvrščeno 49 projektov izgradnje obvoznic. DRSC bo izvajala aktivnosti, ustreze stanju in fazi na posameznem projektu, skladno s finančnimi sredstvi, ki so zagotovljena s predlogom rebalansa. Skladno z zgoraj povedanim je Direkcija Republike Slovenije za ceste v pripravi predloga rebalansa proračuna za 2010 v okviru zmožnosti financiranja prioritetno zagotovila sredstva na projektih, ki pripomorejo k povečani prometni varnosti in mobilnosti prometa, zavedajoč se, da je v takih razmerah financiranja zelo težko ohraniti stanje državnih cest, če upoštevamo dejstvo, da DRSC upravlja s skoraj 6 tisoč kilometrov hitrih, glavnih in regionalnih cest. Ker pa seveda so zmanjšani prilivi v proračun in ker je zmanjšan proračunski delež, ki ga dobi DRSC, vseeno mislim, da je bil v prejšnjem mandatu tudi narejen premik in da ste dali več sredstev kot jih je bilo prej na državnih cestah Iščem načine v dveh smereh. Eno je povečana poraba evropskih sredstev, ki jih zdaj pravzaprav v glavnem iz strukturnih skladov namenjamo za državne ceste, pa gledamo, da bi to omogočili tudi eventualno iz kohezijskih skladov, to je ena možna rešitev. Druga možna rešitev je z javno-zasebnimi partnerstvi. Tako, da delamo intenzivno na tem, da za naslednje leto ob že napovedanem zmanjšanju proračuna glede na sprejeti 2011, da bi vseeno zagotovili več denarja za te državne ceste. Zlasti imam v mislih območja, ki niso neposredno ob avtocestnem križu, ki ne uživajo ugodij in udobij, ki jih prinaša avtocestna infrastruktura.
Hvala. Želite dopolnitev? Izvolite.
Hvala lepa. Vsekakor je gospod minister na nekatere stvari odgovoril, vendar so nekatere še vedno odprte oziroma je s svojim izvajanjem dal določeno idejo. Vsekakor bi se želel ustaviti pri eni točki. Namreč, ko pride do razpisa in ko je izbran izvajalec, je že skoraj železno pravilo, da se tisti, ki niso izbrani, pritožijo. Da to ne bi postala folklora pa navada, ali ne bi kazalo morda s kakšnim finančnim instrumentom, recimo, da pritožnik mora plačati nek polog in potem, če se res ugotovi, da je bil oškodovan, se mu vrnem, če si pa samo izmišljuje oziroma nekako izsiljuje, da bi potem postal podizvajalec pri tem izvajalcu, ki je izbran, bi pa ta denar šel v integralni proračun ali pa pač v neko drugo zadevo. To je samo ena od možnih idej, kako prefiltrirati pa nekako zmanjšati neutemeljene pritožbe. Drugo zadevo, ki ste jo pa omenili, je pa javno-zasebno partnerstvo, kazalo bi morda posnemati zgled naših sosed, članic Evropske unije. Iz osebne izkušnje pri plačevanju cestnine vem, da so, recimo, cestni krog okoli Torina naredile banke in so dobile koncesijo, so se z državo dogovorile in je to v bistvu kot nekakšen kredit in potem, ko bo banka izplačana, recimo za 30 let, nek riziko pri banki, če ima premalo prometa, bo na izgubi, če je veliko prometa, je na izgubi država. Vendar zadeva je hitro narejena, financirana in predvsem v zadovoljstvo voznikov. Potem preide seveda zadeva na državo in je zadeva rešena. So v to smer kakšna razmišljanja?
Hvala. Gospod minister, izvolite.
Hvala lepa. Saj so razmišljanja v to smer, ampak na avtocestnih programih. Problem je v tem, saj veste, da na državnih cestah ne pobiramo cestnin, zato je težko pravzaprav najti partnerja, ki bo vložil in bo svojo vzdržnost vložka zagotavljal z izplačilom iz cestnine, zato pa iščemo druge načine. Saj vedno ni interes samo poplačilo iz cestnine, včasih je interes že samo dejstvo, da bi nekdo gradil, zato mora zagotoviti financiranje, ki se pa potem v tranšah iz proračuna lahko zagotovi. Različne možnosti, to je neko na pol zasebno-javno partnerstvo, razen če to postanejo tudi cestninske ceste, ampak vse to je odprto. Se strinjam z vami, da je treba iskati te odgovore na ta način. Jaz res nisem strokovnjak za javna naročila, ampak jaz sem skoraj prepričan, da v tem novem zakonu to plačilo za pritožbo je in da ni tako majhno. Mislim, da to je. Ampak težava je drugje, težava je v tem, da je gradbeni sektor zaradi recesije v težavah in da je zato toliko pritožb, ker je tako veliko boja in konkurence za pridobitev poslov.
Hvala. Gospod Danijel Krivec, pa bo postavil poslansko vprašanje ministru za šolstvo in šport dr. Igorju Lukšiču. Prosim.
Hvala za besedo, predsedujoči. Lep pozdrav vsem prisotnim, ministrom, kolegicam in kolegom! Pravilnik o šolskem koledarju, ki je interni akt Ministrstva za šolstvo in šport in ga sprejme minister, ureja tudi področje zimskih šolskih počitnic. Pred kratkim je bil ta pravilnik spremenjen, in sicer sedaj določa, da imajo po novem vse osnovne in srednje šole po celi Sloveniji zimske šolske počitnice v istem terminu, se pravi v istem tednu. Pred to spremembo smo imeli zimske šolske počitnice razdeljene v dva termina, kar je omogočalo enakomernejšo porazdelitev in uporabo vseh slovenskih športnih in turističnih kapacitet, kar je praksa tudi v drugih državah Evropske unije. Sedaj bo dejansko ponudba turističnih zmogljivosti in hkrati proizvodov v Sloveniji mnogokrat presežena in bo v tednu počitnic povzročila nastanek še večjega povpraševanja po turističnih proizvodih od dejanske ponudbe, ki so jo gorski, zimski, smučarski in ostali športni centri sposobni uresničiti. To posledično pomeni večjo gnečo na smučiščih, v hotelih, v ostalih namestitvah in tudi na cestah. Hkrati bo to zagotovo povzročilo skokovit porast cen turističnih proizvodov, odhajanje Slovencev v tujino in upad velikega deleža otrok, ki bi bil prikrajšan za aktivno preživljanje zimskih počitnic. Velika gneča na smučiščih in cestah bo imela za posledico tudi bistveno slabšo varnost. Prav tako je zaskrbljujoče, da pomeni takšna sprememba velike negativne finančne posledice tudi za turistično gospodarstvo. Po statistiki arhiva Združenja slovenskih žičničarjev bodo s tem ukrepom samo slovenski gorski centri utrpeli izpad prihodka v približnem znesku 10 milijonov evrov. Dejanski izpad prihodkov, pa bo še bistveno višji, saj v tem znesku ni upoštevan izpad prihodka zaradi manjše ostale ponudbe gostinsko turistične potrošnje v teh destinacijah. Ker predstavlja in njegovi prihodki pomemben del slovenskega gospodarstva, lahko upravičeno pričakujemo, da bo združevanje zimskih šolskih počitnic imelo znatne negativne učinke na naše gospodarstvo. Glede na to, da nismo nikjer zasledili predstavitev tehtnih argumentov Ministrstva za šolstvo in šport, ki bi pojasnili razloge za združitev teh terminov zimskih počitnic, sprašujem spoštovanega ministra: Ali je bila opravljena analiza gospodarskih, prometnih in okoljskih posledic spremenjenega pravilnika o šolskem koledarju, to je združitve šolskih počitnic v enotedenske? In drugič: Kateri so bili razlogi za tako odločitev?
Hvala. Gospod minister, izvolite.
Spoštovani gospod poslanec, predsedujoči, poslanke, poslanci! Ministrstvo ni naredilo nobene analize o gospodarski škodi, kot je ne dela v nobenem primeru, ko se ukvarja s šolsko politiko. Se pravi tudi, ko se odločamo o tem, kaj bomo naredili z učbeniki, kaj delamo s šolskim koledarjem tudi sicer. Za to so pristojna druga ministrstva. To je neka procedura, ki traja 45 dni in pravilniki gredo v medresorsko usklajevanje in na ta pravilnik ni bilo tovrstnih pripomb. To je ena zadeva. Druga zadeva so pa razlogi, zakaj smo se za to odločili. Vi veste, da so bile te počitnice razdeljene na dva kosa, ker je šolska politika ocenila, da nimajo vsi otroci dostopa do smučišč. To je bilo v letih, ko še ni bilo uveljavljena možnost, da lahko starši vzamejo otroka kadarkoli za 5 dni iz šole in gredo z njim smučati takrat, kadar želijo, in tja, kamor želijo. Poleg tega je bila takrat populacija približno za dvakrat manjša, kot je danes ta šolska, tako, da so ti strahovi, ki jih žičničarji sprožajo, po moji oceni, odveč. Je pa gotovo tudi nekaj. Treba se bo naučiti prilagajati spremembam. Da vam opišem kako to zgleda – slovenski odnos do sprememb. Bil sem na neki družabni prireditvi in si je žena zaželela, da bi imel ovratnik postavljen tako navzgor pri neki majici, in je enega prijatelja to tako zelo motilo, ko sva se eno minuto pogovarjala, da mi je to popravil, mi je rekel: "To imaš narobe gor." Se pravi pri taki banalni stvari je nemogoče neko spremembo sprejeti, kaj šele tu, ko gre recimo za neko šolsko zadevo, ki bo v dobrobit predvsem tistim družinam in teh je zelo veliko, ki niso mogli skupaj hoditi na smučanje ali pa kakor koli, ki so vmes, ki imajo otroke v šoli, ki ni v ljubljanskem ali mariborskem okrožju, ampak izven, zlasti ti, ki imajo enega otroka v srednji šoli in gre izven tega, in seveda tudi tistim, ki starši kot učitelji delajo izven tistega svojega območja, tistega območja, v katerem se otrok šola. Se pravi, s stališča šolske politike je bil ta ukrep po moji oceni smiseln in dober. Je pa gotovo, da se bodo morali prilagoditi tudi žičničarji in vsi drugi hotelski delavci, ki nakazujejo, poglejte, časa imajo dovolj, da v tem času pogledajo, kaj se da narediti.
Hvala. Želite dopolnitev? Izvolite.
Mislim, da je bil minister dokaj ciničen glede razlogov. Mislim, da par učiteljev, ki ima učence v drugih krajih, ne more biti razlog za tako veliko, korenito spremembo, ki je uveljavljena praksa v vseh evropskih državah, kjer so deljene zimske počitnice. Zelo zanimivo je tudi to, da je pristop v tako pomembni zadevi, ki se dotika varnosti na cestah, na smučiščih pa tudi okoljskih problemov, samo stvar enega ministra in ene politike šolskega pravilnika. Lansko leto so se ta vlada in določeni ministri hvalili z akcijo Varnost na smučiščih, Varnost za zmanjšanje nesreč na cestah in s podobnim. Zdaj Ministrstvo za šolstvo in šport sprejme ukrep, ki gre ravno v nasprotno smer, kot jo deklarira celotna Vlada in dva ministra, ki sta lansko leto na smučanju dokazovala, da je varnost na smučišču prioriteta. Mi pa s takim ukrepom, ki ni z nobeno stvarjo utemeljen, jaz ministra nisem razumel, da je to nek prihranek, da je to neka prednost, ravno nasprotno delamo, slabšamo varnost, posiljujemo ljudi, da gredo v tujino smučati in podobno. Mi je zelo žal, jaz bi pričakoval, da se v takšnih primerih na Vladi vseeno uskladijo določeni resorji, ki pomembno vplivajo na to, da se takšne kratkoročne, bi rekel, spremembe le uskladijo. Kajti imam odgovor ministrstva za gospodarstvo, danes sem ga dobil, ker sem naslovil to vprašanje na več ministrov in bom citiral, "na Ministrstvu za gospodarstvo se strinjamo s stališčem Gospodarske zbornice gorskih centrov, da odločitev ministra za šolstvo in šport, da se zimske šolske počitnice poenotijo v enotedenske za celo Slovenijo, ni v prid slovenskemu turizmu". Govorimo o turizmu, govorimo o izgubah, ki se bodo zato povečale in pravi tudi v tem tekstu, da se bodo spremenile navade določenih koristnikov naših zimskošportnih sedišč, ker bodo začeli odhajati v tujino. In s tem bomo na dolgi rok tudi poslabšali konkurenčnost, ki jo naša smučišča imajo. Zato bi prosil vaš komentar tudi glede tega: Zakaj ni usklajevanja med resorji, ker je to pomembna zadeva več resorjev?
Hvala. Gospod minister, izvolite.
Hvala. Povedal sem že, da je bilo petinštirideset dni v razpravi, moral bi pogledati,od kdaj je datum Ministrstva za gospodarstvo. Se pravi resorji imajo možnost vplivati tudi na pravilnike in se takrat izjasniti. Ampak to, kar vi govorite, je samo domneva, ravno tako kot naša ocena, da je to za slovensko šolstvo dobro. Kaj se bo zgodilo bomo videli, jaz predlagam, da vseeno tisti, ki mislijo, da bodo imeli težave, imajo časa šest mesecev, da vgravirajo in da te težave preventivno odpravijo. Varnost na smučiščih in varnost v prometu je še vedno prioriteta te vlade. Varnost se po mojem mnenju ne bo zmanjšala. Poglejte to, da gre 50 tisoč ljudi v Planico na en dan, je varnostno zahtevna operacija. Gotovo sem pa tja kdaj pride tudi do kakšne prometne nesreče, ampak zaradi tega mi planiškega dogodka ne razporejamo na pet dni. Tako da vsako pretiravanje je sicer dovoljeno, ampak v temu primeru po mojem mnenju ni smiselno, ker so naši ljudje, ki delajo na smučiščih, se pravi, ki opravljajo smučišče, zadosti usposobljeni, da bodo znali poskrbeti za varnost in sem prepričan, da tu ne bo nobenih težav.
Hvala. Imate proceduralni predlog? Izvolite.
V skladu s Poslovnikom bom zahteval, da se opravi o odgovoru ministra razprava, kajti nobenih tehtnih argumentov za spremembo nisem slišal v odgovoru ministra. Prebral bom še zahtevo, ki jo je Ministrstvo za gospodarstvo v zaključku napisalo, citiram, minister, sicer zdaj že bivši, dr. Matej Lahovnik daje poziv ministru za šolstvo in šport, "pozval sem ga da z vso resnostjo in odgovornostjo za posledice ponovno pretehta svoje odločitve oziroma mu predlagal, da čim prej spremeni pravilnik o šolskem koledarju tako, da se ohrani sedanji razpored zimskih šolskih počitnic". Jaz nisem slišal v tej razpravi nobenih argumentov in predlagam, da tudi ostali kolegi in kolegice podprejo to, da se o tem opravi razprava, kajti moram reči, da tudi na spletni strani, tako kot je bilo zdaj rečeno, nismo nikjer odkrili, da je ta pravilnik bil kadarkoli objavljen v tem smislu, da se napoveduje ta sprememba. In vedno bolj, ko se s kolegi pogovarjamo pa tudi s turističnim gospodarstvom, nikomur ni jasno, zakaj je do te spremembe prišlo, če takšna praksa drugje v evropskih državah na nek način velja, je učinkovita. In subjektivno ocenjevati, ali bo to prineslo pozitivne posledice ali negativne mislim, da si tukaj minister na svoje rame nalaga preveliko odgovornost. Kajti, takoj ko bo nekaj več nesreč na smučišču in na cestah v tistem obdobju, bo to letelo na ministra za šolstvo in šport. In ne vem, zakaj mu je v tem času treba rušiti neke ustaljene prakse v tem prostoru, ki so se pokazali kot koristne, ki prinašajo dobro plat. Očitno minister ni smučar in ne ve, kaj to pomeni, ampak to mu odpustimo. Ampak dejansko se je ta razdelitev na dva tedna počitnic povsod pokazala kot dobra praksa in škoda, da se Vlada ukvarja s takšnimi, bi rekel, nevšečnimi potezami, po mojem tudi neumnimi, ker prinašajo lahko težave. Zato predlagam, da o tem opravimo razpravo v Državnem zboru.
Hvala. O predlogu poslanca gospoda Danijela Krivca, da Državni zbor na naslednji seji opravi razpravo o odgovoru ministra za šolstvo in šport na njegovo poslansko vprašanje, bo Državni zbor odločil jutri, to je v torek, 13. julija, v okviru glasovanj. Sedaj bo gospod Zvonko Černač postavil poslansko vprašanje ministru za promet dr. Patricku Vlačiču. Prosim.
Spoštovani vsi prisotni, spoštovani minister za promet! Slovenija zaključuje z izgradnjo avtocestnega križa, ki je bil zasnovan pred skoraj dvajsetimi leti. Ni treba posebej poudarjati, da je bil ta program večkrat spremenjen, dopolnjen, noveliran in tudi ni treba poudarjati, da so se razmere v vsem tem obdobju bistveno spremenile. Normalno bi torej bilo, da bi imeli danes na mizi pripravljene projekte, državne prostorske načrte in vse, kar je potrebno za izvedbo ostalih prepotrebnih avtocestnih povezav, predvsem za tiste smeri in tista okolja, ki so postale dopolnitev avtocestnega programa v času njegove izvedbe. Če pogledamo vsakoletni plan Darsa iz tega področja, pa lahko vidimo, da se nekateri projekti kar po sistemu copy-paste prenašajo iz programa v program, iz leta v leto. Mnogokrat se niti vejice in pike ne zamenjajo. Isti projekt, ki je bil že pred dvema, tremi, štirimi leti v tem programu zaveden, je na enak način zaveden tudi v letošnjem letu. Eden takih projektov, ki je bil v dodatni avtocestni program uvrščen že pred nekaj leti, je tudi avtocestna povezava do Ilirske Bistrice oziroma do Jelšan. V vsem tem obdobju še ni določena konkretna trasa oziroma konkreten koridor, kaj šele definirani oziroma odprti postopki, ki naj bi omogočili umestitev tega projekta v prostor. V obdobju prejšnje vlade se je v zadnjem letu mandata prejšnje vlade delo na tem projektu intenziviralo, za ta projekt je bila imenovana posebna medresorska delovna skupina, v kateri so bili tudi posamezni župani, posamezni poslanci iz posameznih okolij. Koordinator te skupine je imel nalogo, da pripelje postopke umestitve te trase čim hitreje v prostor. To se seveda ni zgodilo, tisto, kar pa je problem, pa je, da so se postopki v zadnjem letu in pol oziroma v zadnjih dveh letih praktično ustavili. Nekaj podobnega se dogaja tudi na številnih drugih projektih, ampak ne samo zaradi krčenja sredstev, tudi zaradi pomanjkanja neke usmeritve politike, neke strategije. Zaradi tega spoštovanega ministra sprašujemo o prioritetah financiranja in izvedbe slovenskega avtocestnega programa: Kaj oziroma kdo določa te prioritete? Konkretno pa me seveda zanimajo tudi konkretni roki in konkretne rešitve glede financiranja konkretnega avtocestnega odseka, ki sem ga izpostavil v tem poslanskem vprašanju, se pravi avtocestnega odseka do Ilirske Bistrice, območja, ki bo čez nekaj let, če se ne bo nemudoma našla ustrezna rešitev, druga Gornja Radgona. Hvala.
Hvala. Gospod minister, izvolite.
Spoštovani poslanec, vaše vprašanje je sicer precej drugačno, kot je bilo napovedano, ampak bom poskušal vseeno odgovoriti. Bi se pa lahko boljše pripravil, če bi dobil vprašanje v tej obliki, kot ste mi ga povedali, bi imel bolj kvaliteten odgovor. Najprej iz glave. V dodatnem avtocestnem programu ni rokov in ni financiranja, samo v osnovnem je. To je prva stvar. Se pravi Postojna, Divača, Jelšane, severni del tretje razvojne osi, manjkajoči del phyrnske avtoceste niso časovno in finančno opredeljeni v dodatnem avtocestnem programu. Stanje, spet iz glave, kakor se spomnim. Sprejem manjkajočega dela phyrnske avtoceste je tik pred sprejemom na Vladi. DPN, severni del 3. razvojne osi, ki je v dodatnem avtocestnem programu, in gre za avtocestne povezave, vsaj v nekem delu, je v fazi preverjanja variant. Razdeljen je sicer na več odsekov. Na nekaterih območjih smo morali narediti korak nazaj, ker se gre iz štiripasovne v dvopasovno cesto, ki zahteva manjše radiuse. Zaradi tega se lahko bolj prijazno umesti v prostor, in zaradi tega, da upoštevamo tudi mnenje lokalnih skupnosti v severnem delu tretje razvojne osi, to tudi počnemo. Za manjkajoči del Jelšane-Postojna oziroma Divača bi si moral bolj natančno pogledati, ampak tudi tam gredo stvari naprej. Zdaj pa tako, kar se tiče sredstev, so tranše za naslednje leto iz proračuna naslednje oziroma za primerjavo lahko preberem od leta 1995, 1996 naprej. 1995 je bilo 115 milijonov, 1996 je bilo 110 milijonov, 1997: 118, 1998: 142, 1999: 170, 2000: 137, 2001: 129, 2002: 148, 2003: 150, 2004: 98, 2005: 86, 2006: 44, 2007: 29, 2008: 58, 2009: 68. Potem pa imamo 2010 117 milijonov, 2010, rebalans: 91 milijonov, 2011: 26 milijonov. Obstoječi način izgradnje avtocestnega križa se je izčrpal, kar pomeni, da je v osnovi namen te odseke graditi z javno-zasebnim partnerstvom, torej z razpisi najti koncesionarje, da bodo zgradili te manjkajoče odseke, ampak potem, ko bodo umeščeni v prostor, ta trenutek še niso. Jaz tudi menim, da jih bo možno umestiti hitreje, kot smo do zdaj delali. Minister za okolje in prostor je pripravil predlog predloga o prioritetnem umeščanju objektov državnega pomena v prostor, ta zakon je bil na Vladi sprejet, kmalu bo priromal k vam, v Državni zbor, in omogočal bo, ob optimalnem izkoriščanju časa, po 24-ih mesecih umestitev v prostor. Obstoječi projekti se bodo lahko nadaljevali po novem zakonu, se pravi, se bodo lahko nadaljevali, kljub temu da so bili začeti po starem zakonu, po novem, s tem bi se lahko optimizirali in skrajšali roki umestitve v prostor. Še naslednja stvar, ki jo tudi počnemo so spremembe ZDARS. ZDARS bo pravzaprav omogočil te stvari, o katerih zdaj govorim, nov ZDARS. Druga stvar, ki pa jo pripravljamo in bo tudi prišla v Državni zbor, je pa nov nacionalni program za izgradnjo avtocest, kjer pa to, kar zdaj manjka, po čemer me vi sprašujete, po časovnicah in financiranju, mora biti opredeljeno, ker ta trenutek to pravzaprav ni opredeljeno. In Državni zbor je osnovni program opredelil finančno in časovno, dodatnega pa ni. In to nalogo bomo na ministrstvu opravili, prinesli pred vas predlog nacionalnega programa za izgradnjo avtocest do konca, tisto, kar manjka, in potem boste vi odločili o tem.
Hvala. Želite dopolnitev? Izvolite.
Hvala lepa. Jaz sem spraševal o financiranju slovenskega avtocestnega programa. Normalno, da je treba v okviru financiranja izhajati tudi iz rokovne komponente, ne vem, na kakšni osnovi pa drugače lahko naredimo projekt financiranja avtocestnega programa. Iz tega, kar ste povedali, je razbrati, da sredstev za vse, kar bi bilo treba narediti, ni dovolj, kljub temu, da ste istočasno povedali, da je problem tudi v postopkih, se pravi v premajhni intenziteti umeščanja projektov v prostor, in kljub temu sredstev ni dovolj. Govorite o zakonu, ki prihaja v Državni zbor, ki bo te roke skrajšal, in ki naj bi kot neka čarobna paličica odpravil vse te težave. Ne bo jih, to veste tudi sami, noben zakon tega ne more odpraviti. Treba bi bilo najprej pregledati vse podzakonske akte, vse številne pravilnike, odredbe, navodila, tolmačenja, ne vem kaj vse ste predpisovali na okolju in prometu, in najprej narediti selekcijo vsega tega, odpraviti preštevilna soglasja, ki blokirajo umeščanje posameznih projektov v prostor, in na tej osnovi zastaviti politiko posameznih osi, posebej, ko gre za projekte, ki so nacionalnega pomena, pa tudi za ostale. Zdaj, pri tem javno-zasebnem partnerstvu nikoli ne poveste, kako si ga zamišljate. Če ni bilo mogoče dobiti javno-zasebnega financiranja po modelu javno-zasebnega partnerstva na tistih odsekih, ki so profitabilni, kako bo mogoče dobiti nekega zasebnega partnerja na nekem odseku, ki ni profitabilen? Bojim, se, da tako, kot je ta model uporabila Hrvaška, da je morala potem država doplačevati tisto razliko do ekonomije, kar pomeni, da to ni pravilna in prava rešitev. In še nekaj. Opozoril sem na prioritete. Ni dovolj denarja, ni dovolj sredstev za to, da se infrastruktura uredi. Zakaj namenjate v novem zakonu, s katerim prihajate v parlament, od 300 milijonov evrov poroštev več kot polovico – mislim, da okrog 168 milijonov evrov – za spremembo sistema cestninjenja? Zakaj je treba neko maso denarja nameniti za projekt, ki ni potreben, ki ni realen in ki bo slab za državo in predvsem za državljanke in državljane?
Hvala. Gospod minister, izvolite.
Žal bom imel premalo časa, ker gre zopet precej izven debate. Najprej glede koncesije. Ja, s koncesijo si zamišljamo, da bi to zgradili. Dve možnosti sta pri koncesiji. Ena, ki jo omenjate, je ta, da je vozil na nekem odseku, ki ga zgradi koncesionar, zasebni partner, toliko, da se investicija pokriva. Imamo pa negativno koncesijo, kjer se investicija ne pokriva. Država se lahko odloči, da bo potem plačevala ta manjkajoči del. To ni nič posebnega v svetu. Torej, v svetu imamo koncesijo, pri kateri je "feasibility", po domače povedano, pa koncesijo, pri kateri ni "feasibilityja". To se da vnaprej izračunati. Pravzaprav sta dve možnosti. Mi se lahko tudi odločimo, da ne gremo v to, da se odseke, kjer ni "feasibilityja", gradi s koncesijo, ampak še enkrat ponavljam, to v svetu ni nič nenavadnega, da razpišeš koncesijo za odsek avtoceste ali pa infrastrukture, kjer se v osnovi ne nabere dovolj denarja, kolikor ga koncesionar potrebuje za to, da pokrije svoj del rizika pri izgradnji. To ni nič nenavadnega. Torej, treba je samo narediti izračune, transparentno, ugotoviti, kakšni so PLDP-ji, pričakovani in dejanski, in se potem znotraj tega v pogodbi vse to tudi dogovori. To je v bistvu tako imenovani "shadow tolling" oziroma senčno cestninjenje, ki ga v svetu poznajo v okviru negativne koncesije. Tako glede tega ne vidim kakih posebnih težav. Tako bi rekel, veste, težava je pravzaprav v tem, da je ta država zgradila zelo veliko infrastrukture v zelo kratkem času. Švica gradi svoje avtoceste od leta 1960 in leta 2010 še niso končali svojega avtocestnega programa. Pa še ena informacija: v Švici stane kilometer avtoceste, pa imajo tudi precej ravninskih delov, čeprav je gorata država, 30 milijonov evrov, trikrat več kot v Republiki Sloveniji. In še zdaj niso končali avtocestnega programa. Mi smo ga začeli leta 1994 in smo pravzaprav skorajda tik pred zaključkom. Tako da ni treba, da smo vedno samo kritični. Vseeno mislim, da so stvari tekle dobro, ampak težave je v tem, da je Dars ta trenutek že kar zelo zadolžena družba. Če želimo, da ne prihaja do unovčevanja državnih garancij, kar pa je interes Republike Slovenije, Vlade in zagotovo tudi parlamenta, se mora zagotoviti takšen koncept prihodnje izgradnje programov, ki jih še želimo, da ne bo to povzročilo gospodarski družbi Dars, da bo pokleknila, po domače povedano. Torej, v naslednjem obdobju od leta 2012 pa do leta 2020 so tranše kredita zelo visoke. Saj tega ste se takrat, ko ste programe vlaganj v vašem obdobju z velikim zadolževanjem omogočili, tudi zavedali. Ampak to ni nič nenavadnega, se bo pač reprogramiralo in mislim, da se bo lahko nadaljevalo.
Hvala. Imate proceduralni predlog? Izvolite.
Ugotavljam, da je treba na podlagi določb našega poslovnika opraviti razpravo o odgovoru gospoda ministra na to vprašanje. V teh odgovorih se je nekako pokazalo, da ministrstvo nima ravno jasne strategije, kako in na kakšen način zagotoviti financiranje, predvsem pa časovnice glede izgradnje avtocestnega programa, tako primarnega kot sekundarnega. V tem odgovoru se je tudi pokazalo, da se tehta med različnimi modeli, pri katerih ni jasne slike o tem, kaj prinašajo. V tem odgovoru - in o tem je treba opraviti razpravo - se je tudi pokazalo, da prihaja v Državni zbor nek zakon, težak 300 milijonov evrov, in da bo glavnina tega denarja porabljena za nekaj, česar ta država trenutno sploh ne potrebuje, ker se tega sistema elektronskega cestninjenja trenutno ne gre še nobena druga država v Evropi. Slovenija ima sistem, ki deluje, ki je relativno pravičen, do uporabnikov prijazen, predvsem pa je prijazen do naših državljanov, in ki, po tistem, ko so se pojavili neki zapleti, tudi izpolnjuje pričakovanja Evropske unije. Razpravo je treba opraviti tudi zaradi tega, ker je občutek, da se na nekaterih konkretnih projektih ne dogaja nič. Spoštovani minister je bil lansko leto aprila meseca v Ilirski Bistrici skupaj s svojim nekdanjim kolegom gospodom Erjavcem, ki je bil takrat minister za okolje in prostor, in novinarji so pred letom in tremi meseci zelo enostavno povzeli to zgodbo okoli avtoceste do Ilirske Bistrice: avtocesta v pat poziciji. Sam minister je takrat izjavil, da bo potrebno po optimalni varianti okoli 10 let, da se ta avtocesta sploh začne delati. To je nesprejemljivo. Ilirska Bistrica se vsak dan bolj duši v prometu, ljudje, ki prihajajo iz tistega okolja v Ljubljano in v Koper, niso enakopravni državljani te države, ker imajo preslabe avtocestne in tudi cestne povezave, žal. Predvsem pa se lahko zgodi, da bo Republika Hrvaška v polni meri uveljavil odlok, ki ga je že sprejela in ki govori, da preusmerja vsa tovorna vozila nad 7,5 ton z mejnega prehoda Starod na Jelšane. To pomeni, da se bo v Ilirski Bistrici, če se bo to zgodilo, zgodila Gornja Radgona, kot smo ji bili priča pred nekaj leti. Mislim, da si pred tem dejstvom ni dobro zatiskati oči, zaradi tega bi bilo dobro, da v tej razpravi te stvari razčistimo; da pridemo čim prej do konkretnih odgovorov na konkretna vprašanja, da se ta konkretna trasa čim prej umesti v prostor, predvsem pa, da se jo razbije na posamezne faze, ker vidite, da celoten projekt ni bil sprejemljiv za enega ali drugega. Mislim, da bi bila prva prioriteta in prva faza, ki bi se morala zgoditi čim prej, izvedba obvoznice okoli Ilirske Bistrice, za kar že obstajajo projekti, za kar že obstajajo študije, in mislim, da bi bilo treba ta projekt zastaviti na ta način, da se najprej razbremeni ta prometni zamašek, ki se zdaj dogaja na tem območju. Zaradi tega predlagam, da se o tem opravi razprava. Hvala lepa.
Hvala. O predlogu poslanca, gospod Černača, da Državni zbor na naslednji seji opravi razpravo o odgovoru ministra za promet, na njegovo poslansko vprašanje bo Državni zbor odločil jutri, to je v torek, 13. julija v okviru glasovanj. Sedaj bo mag. Andreja Rihter postavila poslansko vprašanje ministru za okolje in prostor, dr. Roku Žarniću. Prosim.
Hvala lepa, spoštovani predsedujoči. Pozdravljene kolegice, spoštovani minister, kolegi! Slovenija je ena najbolj vodnatih držav na svetu, bi lahko rekli, in porečje Savinje je od njenega izvira pa do izliva najbolj ogroženo območje v Sloveniji. Območje so zadele hude poplave že skozi stoletja, leta 1933 pa se je začela obnova ali regulacija te naše reke. Zadnje poplave 1990., 1998., 2007. leta pa so ponovno resno začrtale strah v življenje vseh prebivalcev porečja, ki živijo in so naseljeni ob tej reki. Ne morem mimo tega, da ne povprašam ministra za okolje in prostor, namreč Mestna občina Celje je z ministrstvom že v letu 2008 sklenila medsebojni sporazum za ureditev medsebojnih pravic in obveznosti pri črpanju sredstev kohezijskega sklada za financiranje operacije poplavne varnosti na območju širše občine Celje. Namreč, zavedamo se, da so sredstva potrebna in je treba imeti dodatne vire. Občina je uredila vso potrebno dokumentacijo, sprejela ne nazadnje tudi vso prostorsko dokumentacijo in seveda sedaj je na potezi Ministrstvo za okolje in prostor, da opravi tudi svoje dejanje. Kar nekaj posameznikov in tudi nevladne organizacije in združenja posameznikov se obračajo tako na vodstva občin na tem območju porečja kakor verjetno tudi na samo Ministrstvo za okolje in prostor. Sama se zelo zavedam, da je poplavna varnost ogroženih območij povezana z visokimi stroški. Tudi vemo, da se glavnina sredstev uporablja predvsem za urejanje voda okoli naše hidroelektrarne v Krško. Vendar vseeno sedaj ne moremo na račun vsega tega enostavno pozabiti na redno vzdrževanje in regulacijo porečja Savinje. Določene zadeve so v zamudi, določene zadeve so zastale, mislimo nekateri posamezniki. Zato me, spoštovani gospod minister, zanima: Kakšna je strategija Ministrstva za okolje in prostor v bližnji prihodnosti, ki se tiče reševanja poplavne varnosti na našem območju Savinje? Hvala lepa.
Hvala. Gospod minister, izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani podpredsednik, spoštovane poslanke in poslanci! Hvala za vprašanje, spoštovana poslanka. Namreč, mogoče je za celo zadevo boljše, da odgovorim v smislu, s kakšnim denarjem razpolagamo za probleme, ki ste jih našteli, potem pa mogoče bolj konkretno še o kakšni zadevi, ki vas zanima. Pri nas reševanje problema poplavne varnosti poteka vsaj v dveh skupinah. Se pravi, v ožjem Ministrstvu za okolje in prostor na Direktoratu za okolje in na Agenciji Republike Slovenije za okolje. Pa potem še pri investicijah, ko pride do kakšnih evropskih sredstev. Torej, nekako z veseljem lahko povem, da v ožjem MOP ni prišlo do krčenja sredstev, celo do 200 tisoč evrov jih je nekoliko več, in sicer za namen izdelave poplavnih kart. Že večkrat smo slišali pripombe na Odboru za okolje in prostor, s katerim se vedno strinjam, da bi bilo treba na področju Slovenije urediti izdelavo kart tako, da občine ne bi imele potem še dodatnih stroškov. Za naslednje leto, ko smo sredstva planirali, sem predvidel kar lepa sredstva za to, da se bomo skupaj z Geodetsko upravo Republike Slovenije, ožjim MOP in Inštitutom za vode, ki ga imamo, lotili naloge, ki je potem že v prvem letu dala za neka najbolj ogrožena območja kar bolj konkretne rezultate in potem še za ostala. Pri ARSO pa je v rebalansu zadeva nekoliko slabša, ker so določena sredstva izpadla, kar se tiče vodnogospodarske javne službe. Vendar mislim, da to ne bo v tem času kaj hudo ogrozilo njihovega programa, četudi bo treba neke stvari bolj racionalno izvajati. Manjše poplavne ogroženosti se zagotavljajo z več ukrepi: eno je umikanje s poplavnih območij oziroma izvajanje protipoplavnih ukrepov investitorjev, pri čemer pomagamo z vodenjem postopkov izdajo vodarskih mnenj in s sistemskimi rešitvami. Potem ARSO skuša zagotavljati zadostna in stabilna sredstva za redno vzdrževanje vodne infrastrukture in čiščenje strug, tudi ob pomoči koncesionarjev; Potem zagotavlja sredstva za investicije in povečuje sredstva za investicijsko vzdrževanje, skupaj z Vodnim skladom, hitro se odziva na problematiko novih hudournikov ter zagotavlja sredstva za gradnjo investicijskih objektov, obnovo starih objektov, predvsem pregradnih objektov, akumulacij in za vzpostavitev daljinskega spremljanja objektov. O kartah poplavne ogroženosti sem že nekaj rekel. Sem sodi še izdelava idejnih zasnov, ureditev vodotokov in ozaveščanje in obveščanje o nevarnostih – hidrološki monitoring. Kot vidite, imamo vsaj tri skupine, ki se pri nas ukvarjajo z vodami. Menim, da strokovno ni takšen problem, tudi ta strokovni del nalog kar precej uspešno opravljamo. Kot sem rekel, zatakne se, kot ste sami opazili, včasih, ko bi potrebovati več sredstev, kot jih je na voljo. Moram povedati, da za drugo leto pripravljamo nek ukrep, ki bo mogoče za nekatere nepopularen, za odgovor na taka vprašanja pa bolj popularen. Ugotovili smo, da pri vodnih prispevkih, nadomestilih, smo v Sloveniji dokaj slabi v zbiranju, ker smo si pred časom cene postavili zelo nizke. Danes, ko smo v OECD-ju in opazujemo razpon OECD-jevih priporočenih vodnih prispevkov, vidimo, da smo praktično povsod blizu spodnje meje ali dokaj daleč od sredine. Za drugo leto pripravljamo nek predlog Vladi, da bi ta nadomestila postavili na povprečje OECD-ja, kar pa po eni strani ne bo popularno, za večjo varnost pa sigurno bo. Hvala.
Hvala. Želite dopolnitev? Izvolite.
Hvala lepa. Minister, rekli ste, da imate mogoče še nekaj podatkov. Veseli me, da se bo v naslednjem letu začelo sofinanciranje poplavnih kart. Namreč, kompletno območje, o katerem govorim, je pod poplavno zaščito, če lahko temu tako rečem. Vendar sem v časopisu prebrala, ravno sprašujem okoli razpisa za kohezijska sredstva, da si občina Celje prizadeva in da bo založila dobrih 5 milijonov sredstev za razpis in financirala državo v tem smislu. Zanima me: Kako je s samim razpisom in kako je z deležem države pri črpanju tovrstnih sredstev? Tako bo prišlo ob vsej tej dokumentaciji, ki je pripravljena, do določene realizacije. Namreč, vemo, da je bil rebalans in da so se določena sredstva črtala, vendar, kolikor mi je znano, se bo dalo vseeno nekatere zadeve nadoknaditi v naslednjem letu oziroma v tem letu.
Hvala. Izvolite, gospod minister.
Hvala lepa. Mi se zavedamo, da je velika sramota, če bi ostala sredstva, ki prihajajo od zunaj, neizkoriščena. Ravno zaradi tega smo imeli veliko pogovorov tudi z Ministrstvom za finance, da takrat, ko bodo projekti pripravljeni in ko bodo zreli za črpanje evropskih skladov, da se bo moral denar najti tudi za slovenski del. Se pravi, jasno je, da občine nekaj, nekaj država, nekaj Evropa. Za projekte, ki bodo kvalitetno pripravljeni in ki bodo zreli za izvedbo in ki bodo izpolnjevali pogoje, mislim, da ne bi smelo biti problemov za realizacijo.
Hvala. Sedaj bo gospod Iztok Podkrižnik postavil poslansko vprašanje ministru za okolje in prostor, dr. Žarniću. Prosim.
Predsedujoči, hvala za besedo. Spoštovani minister in vsi prisotni! Možnost za gradnjo malih hidroelektrarn je pri nas še kar precejšnja, prav tako ovire, kljub zahtevnim procesom in posluhom za okolje. Investitorji v male hidroelektrarne imajo različne težave: eno so postopki, se pravi, samo pridobivanje teh potrebnih dovoljenj, drugo pa so same koncesije. Kljub temu da so najboljše lokacije že zasedene, menim, da to pomeni, da še obstajajo lokacije, ki so primerne, in da bi se dalo narediti še marsikaj več. Zato imam eno vprašanje za ministra: Koliko koncesij za male hidroelektrarne je bilo podeljenih v letu 2009 in letos? V zvezi s podeljevanjem koncesij me tudi zanima: Zakaj so postopki pridobivanja samih koncesij tako dolgotrajni? Hvala lepa za odgovor.
Hvala. Gospod minister, izvolite.
Hvala lepa, spoštovani gospod podpredsednik. Spoštovane poslanke, poslanci! Spoštovani gospod poslanec! Ko sem prišel na to mesto, sem se podobno vprašal, kot se vi sprašujete, kako je s temi koncesijami; pač, ko poslušaš, bereš, marsikaj izveš. Na žalost sem ugotovil, da v 2009 in 2010 Vlada ni podelila nobene nove koncesije za male hidroelektrarne, zato ker še nimamo sprejetega načrta upravljanja voda. Ta bi moral biti sprejet že decembra leta 2009. Zato moramo sedaj, ker nimamo načrta, vloge obravnavati posamično. Je pa še ena druga ovira, ki je mogoče še bolj zaostrila zadevo, to je pa Uredba o kriterijih za določitev ter način spremljanja in poročanja ekološke sprejemljivosti pretoka iz Uradnega lista 97/2009. Ta uredba je v 20. členu opredelila, da se odločanje o že vloženih pobudah za pridobitev vodne pravice končajo v skladu z novo uredbo. To pomeni, da je treba obstoječe vloge pregledati in na nov način določiti ekološko sprejemljivost v pretok. Kolikor jaz razumem, pa sem se pogovoril s svojimi sodelavci, je ravno ta uredba tista, ki je zavrla celo zgodbo, kar osebno obžalujem. Načrt, ki bo pa v okviru te nove uredbe, bo določal območja, kjer podeljevanje novih koncesij ne bo mogoče, se pravi, bodo omejitve. S tem bomo bistveno skrajšali postopek odločanja Vlade o tem, ali se bo začetek postopka za neko koncesijo sploh sprožil. Sprejetje načrta o urejanju voda je v PDV predviden za letošnji december in trenutno se ta načrt dopolnjuje s strokovnimi podlagami, tako da bo ustrezal zahtevam vodne direktive, ki je evropska direktiva. Izdelovalec načrta je Inštitut za vode. Računam, da bo opravil svojo nalogo do jeseni. Mogoče še nekoliko boljšo razlago in pojasnilo, zakaj sploh je postopek koncesij za male elektrarne tako zamuden, česar tudi jaz nisem vedel, ampak ko so me podučili – trije zakoni so tisti, ki jih je treba upoštevati: Zakon o sladkovodnem ribištvu, Zakon o ohranjanju narave in Zakon o vodah. Ko gre za usklajevanje več zakonov, in še zlasti, če so za ta usklajevanja pristojna različna ministrstva, pa potem zadeve, žal, kar precej dolgo trajajo. Osebno pa se bom potrudil, da bi to zadevo, to jaro kačo, kar se da hitreje pognali in da bi tiste zaostale zadeve po omarah čim prej uredili oziroma vsaj predlagateljem zelo jasno odgovorili, ali imajo možnost ali nimajo možnosti, takoj ko bodo zakoni sprejeti. Hvala.
Hvala. Želite dopolnitev? Izvolite, gospod Podkrižnik.
Hvala. Hvala ministru za odgovor. Delno sem zadovoljen s tem odgovorom, delno pa nisem, kar mislim, da tudi sam minister ni s tem, kakor je povedal danes in v kakršni situaciji je. Glede na obveznost 20 % pokritosti elektroenergetske preskrbe, ki jo je sprejela Slovenija, lahko prav male hidroelektrarne ob počasnem prodoru drugih virov električne energije iz obnovljivih virov omogočajo dosego tega zastavljenega cilja. Male hidroelektrarne v prostor posegajo ravno toliko, kot so nekoč mlini in žage na vodni pogon. Se pravi, male hidroelektrarne so pomemben vir energije iz obnovljivih virov, ki pripomorejo k zmanjševanju učinkov tople grede. Mislim, da bi temu morali v Sloveniji dati večji zagon in da bi te zaloge, ki jih imamo, maksimalno izkoristili. Hvala lepa.
Izvolite, gospod minister.
Hvala lepa. Mogoče glede ene zadeve, ki je prej nisem omenil. V svetovni in evropski strokovni javnosti so tudi velike debate okoli tega. Nekje so zagovorniki malih, nekje velikih. Male pri nas [[...]] [[nerazumljivo]] vendar, kar je zelo zanimivo, zadnje čase – to, kar ste rekli, zelena energija, vodna energija –, so še dokaj negotovi odgovori na vprašanja glede klimatskih sprememb. Sami veste, da si voda najde prostor tukaj, tam, da tisto, kjer je nekoč stala žaga, danes ni več primerno, ker je človek posegel v okolje. Tudi spremembe naravnih režimov v vodah so problem, zato so te zadeve ravno okoli umeščanja in odtisa takega objekta v nekem prostoru, v naravi še kako zahtevne.
Gospod Janez Ribič bo postavil poslansko vprašanje ministru brez resorja, odgovornemu za lokalno samoupravo in regionalni razvoj. Minister je opravičeno odsoten. Kljub temu? Izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovani prisotni! V skupnem sodelovanju petih slovenskih in dveh avstrijskih občin je nastal eden največjih in najširših regijsko zastavljenih projektov revitalizacije reke Drave, kulturne dediščine, razvoja naravi prijaznega turizma ter regijskega in mednarodnega povezovanja življenja ob reki, poimenovan Drava povezuje. Projekt je bil leta 2009 prijavljen na razpis Cilj 3, Slovenija, Avstrija, vendar je bil zavrnjen s strani avstrijske komisije z utemeljitvijo, da ni uravnotežen. Za ponovni razpis v letu 2010 je bil projekt, tokrat z imenom Dediščina Drave, uravnotežen, pristopila je še avstrijska občina Velikovec, odpravljene pa tudi vse ostale očitane pomanjkljivosti. Poleg tega je bil tokrat projekt Dediščina Drave že del sklopa projektov Evropske prestolnice kulture 2012, kar bi naj tudi prinašalo dodatne točke. Po neuradnih vesteh je avstrijski del komisije projekt znova zavrnil in to kljub dejstvu, da so ga ocenjevalci dobro ocenili. Avstrijski občini bi 15 % delež, ki bi ga sicer morala zagotoviti avstrijska deželna vlada, če bi bil projekt potrjen, plačali sami, zato je odločitev o zavrnitvi še toliko bolj nerazumljiva in sporna. Gre za več kot sporne odločitve avstrijskega dela komisije, zato me, spoštovani minister, zanima: Kako vi gledate na takšne primere in kaj lahko v takšnih primerih storite? Gre namreč za mešano komisijo, sestavljeno tudi iz predstavnikov slovenske vlade, ki bi verjetno na takšne ali drugačne nepravilnosti pri delu komisije kot celote morale odreagirati. Po naših informacijah gre v primeru dela te komisije za več kot očiten konflikt interesov predsednika avstrijskega dela komisije in celo za neke vrste izsiljevanja in trgovino s projekti. Pripravljavci projekta Dediščina Drave so se odločili, da projekt ponovno prijavijo na naslednji razpis, hkrati pa bodo zahtevali revizijo vseh do sedaj odobrenih projektov s strani te komisije in podale prijavo protikorupcijski komisiji. Na moje vprašanje lahko minister, prosim, odgovori pisno v roku tridesetih dni. Hvala.
Poslansko vprašanje ministru za okolje in prostor, gospodu dr. Roku Žarniću, bo postavil Darko Menih.
Hvala lepa za besedo. Gospod predsedujoči, spoštovani gospod minister, kolegice, kolegi, vsem lep pozdrav! Kljub spremenjenemu zakonu o prostorskem načrtovanju, kljub razmišljanju o kadrovskih obremenitvah, okrepitvah določenih ministrstev in kljub nenehnemu opozarjanju, imamo na občinah še vedno težave pri pripravi občinskih prostorskih načrtov. Ministra za okolje in prostor sprašujem: Kaj bo ministrstvo storilo za pravočasno odzivnost v okviru priprave smernic nosilcev urejanja prostora, tako da bodo smernice nosilcev urejanja prostora izdane v predpisanem trideset dnevnem roku, kot ga opredeljujeta 47. in 58. člen Zakona o prostorskem načrtovanju? Kdaj se bo na tem področju končno začelo ukrepati in kako? Hvala.
Gospod minister, izvolite.
Spoštovani! Hvala za vprašanje. Namreč pri izdelavi načrtov se mi sami najbolj zavedamo problema, ki je vsebina vašega vprašanja. Ta problem ima svojo zgodovino, ki jo skušamo nekako odpravljati in krčiti zadeve. Vsi dobro vemo, da je naše ministrstvo tisto zadnje, pred katerega pride načrt, pri tem smo pa odvisni od mnogo drugih pripravljavcev podlag in tudi od drugih ministrstev. Problem je v strokovni odločitvi in njeni zaključni fazi, o kateri govorim. Na to smo mi že večkrat opozorili. Vlada je 30. 7. 2009, torej pred enim letom, sprejela sklep, s katerim je obvezala vsa ministrstva, ki nastopajo kot nosilci urejanja prostora, da natančno spoštujejo roke za podajo smernic. Seveda se od takrat zadeva ni čez noč čarobno spremenila, vendar je pomagalo. Roki za podajanje smernic se v zadnjem letu skrajšujejo zaradi boljšega informacijskega sistema, poenostavljene logistike pri posredovanju vlog in gradiv v elektronski obliki na skupni strežnik in tudi zaradi boljše kvalitete posredovanih osnutkov. Namreč, zelo smo odvisni od tega, kako določeni pripravljavci svoje delo opravijo. Moram povedati, da so velikokrat naši uslužbenci obremenjeni s tistim, kar sicer ni njihovo delo, da nekdo pošlje slab izdelek, pa ga mi potem pomagamo popraviti, in te zadeve se včasih vlečejo precej dolgo. Mislim, da nekaj teh težav uspešno odpravljamo. Tudi kadrovsko smo se nekoliko organizirali. Je pa še ena zadeva, ki jo je morda tu treba napovedati. Septembra dobite v parlament nov zakon za umeščanje državnih objektov. Mi bomo nadaljevali zadevo tudi z novim zakonom za lokalno raven in računamo - ne morem reči, da bo ta zakon pripravljen v nekaj mesecih, pač pa v kakšnem letu, letu in pol bo tudi pri vas in bo še nadaljnji korak k urejanju razmer na tem področju. Se pravi, da bomo skušali na nivoju zakonodaje tudi pomagati pri urejanju zadev v lokalnem prostoru.
Gospod Menih, želite dopolnilni odgovor? Izvolite.
Hvala lepa, gospod minister, vendar bi rad malo osvetlil naš primer. Eden izmed glavnih problemov pri tem je neupoštevanje zakonsko predpisanih rokov s strani nosilcev urejanja prostora. Konkretno smo na občini Šoštanj za pridobitev smernic namesto predpisanega enega meseca čakali deset mesecev, nakar smo po težavnih usklajevalnih sestankih morali gradivo dopolniti in na njegovi osnovi zaprositi še za dopolnitev smernic; nanje čakamo sedaj že dva meseca, vendar odgovora še vedno nismo prejeli. Zaradi nenehne prekoračitve vseh predpisanih terminov se na občini odpirajo novi in novi prostorski problemi, ki jih je prav tako treba reševati z občinskim prostorskim načrtom. Zaradi neodzivnosti s strani pristojnih organov postopek priprave občinskih prostorskih načrtov nikakor ne steče. Popolnoma jasno je, da velika večina občin prostorskega akta ne bo sprejelo v predpisanem roku. Hvala lepa.
Gospod minister, izvolite.
Najlepša hvala. Na to vprašanje nisem bil pripravljen, bom pa vsekakor povprašal, kaj je s tem primerom. Hvala.
Gospod Zvonko Lah bo postavil poslansko vprašanje ministru brez resorja, odgovornemu za lokalno samoupravo in regionalni razvoj, dr. Gjerkešu. Minister je opravičeno odsoten. Želite kljub temu postaviti vprašanje? Izvolite.
Hvala za besedo. Pred nekaj meseci je pred tem zborom predsednik Vlade povedal, da so za razvoj Slovenije najbolj kvalitetna in skoraj edina sredstva evropska sredstva. V letošnjem oziroma zadnjem rebalansu proračuna je bila za črpanje predvidena milijarda evrov sredstev Evropske unije. In plačilo v evropski proračun dobrih 400 milijonov evrov, se pravi, razlika je približno 600 milijonov. V poročilu o pospeševanju črpanja sredstev kohezijske politike, ki ga je izdalo Ministrstvo za lokalno samoupravo in regionalni razvoj v februarju, je tudi tabela črpanja sredstev do 31. 12. 2009. Iz tega poročila je razvidno, da je Slovenija počrpala dobrih 5 % teh sredstev. Ker je večina oziroma skoraj polovica črpanja sredstev iz operativnega programa razvoja okoljske in prometne infrastrukture, je najbolj zanimiva razvojna prioriteta ravnanja z odpadki ter varstvo okolja, to je področje voda. Iz tega poročila je razvidno, da se pripravlja ocena obsega in stopnja pripravljenosti oziroma realnosti izvedbe projektov po posameznih usmeritvah. Vendar te ocene zaenkrat še ni, čeprav je poročilo obravnaval Odbor za lokalno samoupravo in regionalni razvoj kar v nekaj nadaljevanjih, nismo dobili še nobenega odgovora. Skrbi me pripravljenost teh projektov za nadaljnje črpanje predvsem iz razvojne prioritete ravnanja z odpadki ter glede varstva okolja. V mesecu aprilu je Vlada pripravila tudi spremembo operativnih programov kohezijske politike, kjer so navedeni določeni projekti. Ker je tukaj minister za okolje in prostor, bi se obrnil nanj, ker je prej omenil zakon o pridobitvi lastništva za te projekte v javnem interesu. Bojim se, da je to ena največjih ovir pri izvedbi teh projektov, predvsem komunalne infrastrukture, ker gre za [[...]] [[znak za konec razprave]] tudi po tisoč služnostnih pogodb, da ti projekti ne bodo pripravljeni in da črpanje ne bo [[...]] [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Prisotni minister ne more dati tega odgovora, po poslovniku to ne gre. Zahtevati pisni ali ustni odgovor? Ustni. Gospod Samo Bevk bo postavil poslansko vprašanje ministru za šolstvo in šport dr. Igorju Lukšiču.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani zbor! Vprašanje na to temo, na temo enotnih šolskih počitnic v osnovnih šolah in tudi v glasbenih šolah je bilo danes že postavljeno s strani poslanskega kolega iz opozicije Danijela Krivca in ne glede na to, da je minister odgovoril na to vprašanje, bi vprašanje ponovil, morda še dodatno kakšno stvar argumentiral. Konec koncev imava glede tega vprašanja s poslanskim kolegom iz opozicije enako mnenje. Namreč, od 5. junija dalje, se pravi naslednji dan po objavi v Uradnem listu, je začel veljati Pravilnik o spremembah pravilnika o šolskem koledarju za osnovne šole, ki pravi tako v 2. členu: "Zimske počitnice trajajo en teden in se začnejo tretji ponedeljek v februarju." Se pravi, da se spreminja neka ustaljena ureditev, ki velja od začetka devetdesetih let dalje. Na objavo tega pravilnika so se odzvali predvsem v Gospodarski zbornici Sloveniji, v združenjih te zbornice, ki pokrivajo to področje, pisali so nam, poslankam in poslancem, pisali so tudi predsedniku Vlade, Borutu Pahorju. Samo nekaj negativnih posledic tega ukrepa bi rad izpostavil, namreč že po prejšnjem sistemu so bile kapacitete smučarskih centrov, turističnih centrov v naši državi zelo dobro zasedene in turistični delavci ocenjujejo, da bi zaradi tega ukrepa lahko prišlo do 13 ali celo 15 milijonov evrov gospodarske škode na področju turizma. To je podatek, ki je nastal na direktoratu za turizem, se pravi v gospodarskem resorju. Poleg tega pa v gospodarski zbornici ocenjujejo tudi to, da bi prišlo do vprašanja glede prometne varnosti na cestah zaradi preobremenitve prometa, do problemov varnosti na smučiščih zaradi velikega števila smučarjev in tako dalje. Zato bi ministru dr. Igorju Lukšiču predlagal oziroma bi dal poslansko pobudo: Na ministrstvu naj ponovno proučijo to ureditev, da bi bile počitnice še naprej po starem. Hvala lepa.
Gospod minister, izvolite.
Gospod podpredsednik, poslanke in poslanci, kolega minister! Mi smo se za to odločili, potem ko je bil predlog v obravnavi 45 dni po ustaljeni proceduri in ta procedura ščiti vse interese. Potem ko je bil pravilnik objavljen, je prišlo do aktivnosti teh, ki so najbolj prizadeti in ki ocenjujejo, da bodo zadevo najbolj čutili, in tako so, kot je bilo rečeno, pošiljali pobude na vse možne naslove. Če bi mi dobili to v roku, se pravi v času 45 dni, potem bi to lahko upoštevali. Ker tega nismo dobili, tega nismo mogli upoštevati. Edina pripomba, ki je bila, je bila ta, da tretji teden v februarju ni dovolj jasna definicija, tako da smo potem zapisali, kot je kolega gospod poslanec prebral: tretji ponedeljek v februarju. Tako je zadeva popolnoma jasna. Zdaj, šolsko polje je avtonomno in sprejema znotraj sebe odločitve, ki so po presoji ključnih akterjev za šolsko področje dobre. Ker pa se ta zadeva dotika nekih drugih zadev, ki jih mi znotraj šolskih premislekov nismo mogli upoštevati, in kot kaže, da je vprašanje tako zelo žgoče, da združuje Državni zbor, bomo takoj jutri pogledali, kaj lahko naredimo. Tu imamo težave, kot so roki, in do 1. septembra bomo morali to zadevo procesirati, kar bo zelo težko, ampak v vsakem primeru bom naredil, kar je v moji moči, da upoštevamo tudi ta interes, ki je bil tu tako jasno izpostavljen. Hvala.
Gospod Bevk, izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovani zbor, spoštovani gospod minister! Lahko se samo zahvalim, da ste prisluhnili tej pobudi, in seveda upam, da bomo še naprej počitnikovali po starem. Hvala lepa.
Gospa Alenka Jeraj bo ponovno postavila poslansko vprašanje ministru za šolstvo in šport dr. Igorju Lukšiču.
Hvala za besedo. Lep pozdrav! Ministrstvo za šolstvo in šport je pripravilo predlog projekta Zdrav življenjski slog, za katerega naj bi se sredstva zagotavljala iz Evropskega socialnega sklada. Zanima me: Kako poteka projekt, za katerega so namenjena sredstva v višini 5 milijonov evrov? Ali je bil objavljen razpis in kdo ga bo izvajal? Po mojih informacijah naj bi ga izvajal Javni zavod za šport Planica. Naj vas spomnim, da smo pred tem imeli Javni zavod za šport, Inštitut za šport, ki je bil ustanovljen leta 2005, tudi z namenom, da se izvaja šport otrok in mladine, razvoja aktivnosti na področju boja proti dopingu, strokovnega razvoja, mednarodnega sodelovanja in podobno. Pred dobrim letom ste nas prepričevali, svoje kolege pa tudi prepričali, da takšnega zavoda ne potrebujemo. In smo ga takrat ukinili, skupaj z Zavodom Planica, potem pa ustanovili nov Javni zavod za šport Planica, ki deluje v istih prostorih, tja ste prezaposlili nekaj zaposlenih z vašega ministrstva – njihovih imen na spletni strani sicer ne najdemo, vendar pa poznamo načine, ko se nekaj ukine zato, da se znebiš kakšnih nezaželenih ljudi, potem pa ustanoviš nekaj novega in tja imenuješ oziroma tam zaposliš ljudi, ki so ti všeč. Od ustanovitve novega zavoda junija 2009 je zavod vodil Jelko Gros oziroma Gabrijel Gros, ki ste ga pred nekaj dnevi imenovali za direktorja Zavoda za šport. Še enkrat sprašujem: Ali bo izvajalec tega projekta Zdrav življenjski slog Javni zavod za šport Planica? In: Kako poteka? Koliko sredstev je za to namenjenih? Ali je bil v zvezi s tem objavljen razpis in opravljen izbor izvajalca?
Izvolite, minister, prosim.
Gospa poslanka, predsedujoči, poslanci, kolegi ministri! Najprej glede poteka priprav na razpis. Pri tem razpisu se tako kot pri številnih drugih zatika, usklajevanje poteka, razpis naj bi bil objavljen po pričakovanjih ta petek, imamo rezervirano mesto v Uradnem listu, ampak to še ni zagotovo. Za to smo se odločili, ker je trenutno stanje na področju športnega udejstvovanja otrok, predvsem v obdobju osnovne šole, premalo obsežno. Ocenjujemo, da bi bilo prav, da se v to športno vadbo vključi več otrok, temu pa je treba nameniti več strokovnjakov in tudi sredstev. Zaznati je tudi, da je z višanjem starosti otrok manjše število vključenih otrok in več tistih, ki skozi selekcijski proces odpadajo. Ti otroci se ne vključujejo v aktivno preživljanje svojega prostega časa in vse več pozornosti namenjajo nezdravemu življenjskemu slogu, kot so računalnik, alkohol, droge itn. Torej s tem ukrepom želimo reševati tudi posredno tovrstne probleme. Ob razmišljanju, kako bi stanje izboljšali, smo na državni ravni našli rešitev s tem programom, v katerega bi se vključevali otroci v času, ki je namenjen interesnim dejavnostim na osnovnih šolah. Ta program Zdrav življenjski slog predstavlja po projektu neko središče športnega udejstvovanja otrok, ki naj bi otrokom zagotovil možnost spoznavanja in pridobivanja širših znanj o različnih športnih panogah, hkrati pa tudi, da se navdušujejo za kateregakoli od teh ali pa jih samo spoznavajo. Skozi te bi pridobivali tudi možnost, da so gibalno bolj aktivni. Program je namenjen otrokom od 1. do 9. razreda osnovne šole in se izvaja v času podaljšanega bivanja, takoj po končanem pouku – torej je tukaj možnost precej velika za vključevanje vseh – in do 17. ure in tudi ob pouka prostih dneh. Program se oblikuje tako, da se zagotovijo otrokom tretjo, četrto in peto uro vodene vadbe, se pravi, ob dveh obveznih. Program je usmerjen v razvoj temeljnih gibalnih sposobnosti in spodbujanje zdravega življenjskega sloga. Zdaj pa še glede zavoda. Na to vprašanje, zakaj se je Vlada odločila, da ukine dve ministrstvi – pardon, to se še ni – da ukine dva zavoda in ustanovi enega, sem že odgovarjal, tako da ne bi tega ponavljal. Mislim, da je bila ta odločitev dobra. Namreč, en zavod je bil pasiven, ni deloval, imel je samo direktorja, ki v enem letu ni uspel zaposliti niti enega človeka, kaj šele, da bi izvajal kakšen program, kljub pogovorom, dogovorom, da bo s tem začel. V tem letu so se v novem zavodu že začele dejavnosti – ker je bil imenovan kolega Gros, direktor tega novega zavoda, in ta zavod funkcionira –, ti programi mladih za šport potekajo in jaz sem s tem kar zadovoljen. Po nalogah, ki jih ima v statutu ta zavod, in tudi po programu, ki ga je sprejela Vlada za športne dejavnosti, je ta zavod za šport Republike Slovenije Planica primerno mesto, da bi, da bi lahko vodil ta program, koordiniral in nadziral. Razpis je torej voden po pravilih, ki so tu v veljavi. 27. maja 2010 je na ministrstvu potekal informativni sestanek za program Zdrav življenjski slog, kamor je prišlo več kot 170 udeležencev, ki so tudi s tem pokazali, da imamo potencial, ki bi lahko ta program izvedel, in da imamo tudi interes. Torej, javni razpis, kot sem rekel, naj bi bil v Uradnem listu objavljen v petek, 16. 7. Program pa naj bi se začel izvajati, če bo vse tako, kot sem tu povedal in kot načrtujemo, najkasneje 1. 10. 2010.
Želite dopolnilni odgovor, gospa Jerajeva?
Hvala, še enkrat, za besedo. Saj s programom nimam težav. Normalno, da podpiramo bolj aktivno preživljanje prostega časa in bolj aktivne mlade. Vendar pa ste rekli, da se bo to izvajalo v času interesnih dejavnosti oziroma podaljšanega bivanja. Zato se sprašujem: Zakaj ministrstvo samo ne izpelje razpisa oziroma zakaj tega ne naredi preko svojega direktorata za šport, ki ima tudi del, ki pokriva mlade? Vedno je tako, če imaš potem še neke posrednike vmes, je cel kup administracije in cel kup ljudi, ki morajo na tem delati. In še enkrat: S čim vas je prepričal ravno Zavod za šport Planica? Morda bi lahko zadevo izvedel tudi kdo drug, če se že niste odločili, da to naredite sami. Kajti, povedali ste, da so za to potrebni strokovnjaki, to so po navadi učitelji telovadbe, ki imajo neke licence in pogoje, da tako zadevo vodijo. In tudi glede na to, da je gospod Gros nekoč že vodil dom Planica, se pravi, ko je bil še direktor Centra šolskih in obšolskih dejavnosti, pozabimo, da je bil med petimi najbolje plačanimi v državi v javnih zavodih. Pa se takrat ni ravno izkazal z dobrim delom oziroma je morda morala država zaradi nepravilnosti vrniti pol milijona evrov sredstev, ki jih je prej dobila na razpisih. To so podatki, ki jih imam jaz. Lahko tudi ne držijo, me boste popravili, če temu ni tako. Ampak glede na to, da ministrstvo bedi nad delom in aktivnostmi tako pri interesnih dejavnostih kot podaljšanega bivanja, bi najbrž pričakovali, da boste to nalogo opravili vi in jo boste najbrž tudi bolje kot pa zavod, ki je usmerjen predvsem v to, da poskrbi za načrtovanje, obnovo, izgradnjo in upravljanje javnih športnih objektov v Planici.
Gospod minister, prosim.
Hvala za ta dodatek k vprašanju. Ta zavod je seveda bil ustanovljen najprej za koordiniranje, pripravo in upravljanje objektov, ki so vezani na Planico, ampak tudi za šport mladih. Zavod za šport, ki je deloval do leta 2005, je imel 30 zaposlenih in precej od teh, točne številke ne vem, se je ukvarjal s športom mladih. To je pomenilo športna tekmovanja in tako naprej. Na Ministrstvu za šolstvo in šport je en človek, ki je zadolžen za šport mladih. Torej, ta nikakor ne more tega opravljati. Ko je, recimo, prejšnja vlada reformirala ta zavod, ga ukinila in ustanovila novega, ki nikakor ni zaživel, kljub temu da je Vlada menjala direktorja dvakrat oziroma enkrat, je problem ostal. Ta šport mladih ni zaživel. Prav je, da se s tem ukvarja več ljudi, ker imamo zelo velik spekter potreb. Da razložim, za kaj gre pri tem projektu. Gre za 5 milijonov sredstev, od tega je 96 % namenjenih izvajalcu, se pravi športnim pedagogom. Po projektu naj bi bilo zaposlenih 120 športnih pedagogov v treh letih postopno, zaposlenih za polovični delovni čas, se pravi 60 polnih zaposlitev. Iz socialnega sklada pa se lahko financira samo to, torej ne da se financirati plač ljudem, ki delajo na zavodu. Torej, imenovani direktor zato ne bo imel nič višje plače niti noben, ki je tam zaposlen. 4 % samo gre za koordiniranje in usmerjanje vlog. Tako mislim, da je zadeva čista. Tudi sicer boste lahko imeli pregled nad tem, kako so sredstva porabljena. Mislim, da se tudi kolegi, ki bodo to delali naprej, zavedajo, da bodo pod drobnogledom, ne samo nas, ampak tudi vas, in o tem bomo poročali, če bomo še.
Gospod mag. Franc Žnidaršič bo postavil poslansko vprašanje ministru za zunanje zadeve gospodu Samuelu Žbogarju. Minister je odsoten. Želite kljub temu postaviti vprašanje? Prosim.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani ministri, kolegice in kolegi! Državni zbor Republike Slovenije je že 2. februarja 1994 in aprila 1996 s sklepom zadolžil Vlado Republike Slovenije, da nemudoma začne pogajanja z Republiko Nemčijo kot naslednico okupatorskega nemškega rajha za plačilo reparacij oziroma vojne škode, nastale v drugi svetovni vojni. Poročila o tovrstnih aktivnostih, ki bi morala v Državni zbor prispeti v treh mesecih, do danes še nismo videli. Obstaja bojazen, da potrebnih aktivnosti v tistem času sploh ni bilo. Vlada Republike Slovenije je leta 1995 pripravila Zakon o žrtvah vojnega nasilja, ki je vključeval tudi pravico do odškodnine za materialno škodo, vendar v tem delu člen v postopku ni bil sprejet. Žrtve vojnega nasilja so pridobile status in nekatere pravice po tem zakonu, medtem ko je plačilo materialne škode ostalo do danes odprto. Zaradi pritiska in zahtev oškodovancev je Vlada 5. maja 2002 s sklepom naložila Ministrstvu za delo, družino in socialne zadeve, da se opredeli do te problematike skupaj z Ministrstvom za finance, Ministrstvom za gospodarstvo in Ministrstvom za zunanje zadeve. Ministrstvo za delo je v sodelovanju z naštetimi ministrstvi 2. 6. 2003 pripravilo ustrezno gradivo, na podlagi katerega je Vlada 19. 6. 2003 sprejela stališče, da dogovor o plačilu odškodnine za povzročeno nematerialno in materialno škodo, ki jo je povzročil okupator v letih 1941–1945, v razmerju do Zvezne republike Nemčije ni zaključen. Zato ostaja vprašanje poplačila materialne odškodnine oškodovancem iz druge svetovne vojne še naprej odprto in sklep, da ponovno začne z delom medresorska komisija Vlade Republike Slovenije za obravnavo vprašanj vojne škode. Tej komisiji je bilo naloženo, da prouči to problematiko in predlaga Vladi nadaljnje ukrepe. Istega dne je takratni minister za zunanje zadeve izjavil, da si je ves čas prizadeval začeti ta pogajanja, vendar so le-ta tedaj zastala zaradi vstopanja Republike Slovenije v evroatlantske povezave. Ker je Republika Slovenija uspešno uresničila svojo namero priključiti se Natu in EU, je ta ovira odpadla. Na razmeroma številna vprašanja več poslancev Državnega zbora po letu 2003 konkretnih odgovorov na to temo nikoli nismo dobili. Zaradi navedenega sprašujem: Ali Ministrstvo za zunanje zadeve razpolaga s podatki o tem, kakšne aktivnosti je Ministrstvo za zunanje zadeve izvajalo v preteklem mandatu na to temo na relaciji z Republiko Nemčijo? In: Ali je Ministrstvo za zunanje zadeve v skladu s pooblastili Vlade karkoli storilo v smeri zapiranja tega pomembnega vprašanja v tem mandatu? Pri tem vprašanju se zavedam, da leži vsa odgovornost za to, da dogovor z Republiko Nemčijo na to temo še ni zaključen, na vseh dosedanjih vladah Republike Slovenije, saj se možnost za uspeh z oddaljenostjo, s časom vedno bolj zmanjšuje, poskusiti pa bi v vsakem primeru morali. Pričakujem seveda pisni odgovor, glede na to, da je minister opravičeno odsoten. Hvala lepa.
Gospa Renata Brunskole bo postavila poslansko vprašanje ministru za promet dr. Patricku Vlačiču ter ministru za okolje in prostor dr. Roku Žarniću. En minister je odsoten.
Hvala lepa. Poslansko vprašanje postavljam obema ministroma oziroma bom zadovoljna tudi z odgovorom ministra za okolje in prostor, saj mislim, da je on pri mojem vprašanju nekako prvi na vrsti po terminskem planu projektov, o katerih želim vprašati. Enakomeren in skladen regionalni razvoj Republike Slovenije je cilj in želja te in prejšnjih vlad. Kot osnova tovrstnega razvoja je zagotovo kvalitetna prometna povezava vseh, tudi obrobnih območij v Republiki Sloveniji, z osrednjo Slovenijo. Avtocestni križ v Republiki Sloveniji je praktično dokončan, vendar na severu in jugu države, pa tudi ponekod v bližini osrednje Slovenije so še vedno območja, ki so na nek način izvzeta iz kvalitetnih prometnih povezav. Temu primeren je tudi razvoj gospodarstva, obrti in podjetništva ter demografska struktura, ki iz leta v leto kaže na dejstvo, da se mladi, izobraženi ljudje ne vračajo v svoj rojstni kraj, ko je le-ta na obrobju Republike Slovenije. Predpogoj, da se navedena dejstva spremenijo, je umestitev in izgradnja razvojnih osi v Republiki Sloveniji. Vprašanje postavljam ministru za okolje in prostor in ministru za promet v zvezi s terminskim planom, priprave projektne dokumentacije umeščanja razvojnih v prostor in pričetkom izgradnje razvojnih osi. Vprašanje postavljam obema predvsem zato, ker sta obe ministrstvi pri teh projektih razvojnih osi tesno povezani. Naročnik projektov je podjetje v okviru Ministrstva za promet, izvajalec umeščanja razvojnih osi v prostor pa Ministrstvo za okolje in prostor. V javnosti se v okviru sprejetega rebalansa državnega proračuna pojavlja veliko informacij, dostikrat tudi netočnih. Zato prosim za odgovor: V kateri je fazi priprava projektne dokumentacije ter nadaljnja izgradnja razvojnih osi v Republiki Sloveniji?
Gospod minister dr. Žarnić.
Hvala lepa za besedo, spoštovani gospod predsednik. Spoštovane poslanke, poslanci! Spoštovana gospa poslanka, hvala za vprašanje. Minister za promet me je prosil, da kar skupaj odgovorim, kajti če bi ločeno odgovarjal, bi bilo pet minut premalo, to je kar veliko vprašanje. Tega, kar ste v uvodu povedali, se zelo zavedamo in se strinjamo, da so za življenje prometnice nujne. Mogoče je dostikrat v javnosti zadeva nerazumljena, zakaj dolgo časa traja. Tudi javnost pričakuje tisti zakon, ki ga boste dobili septembra, ki bo nekoliko pomagal k hitrejšim postopkom pri umeščanju. Moram pa reči, da se da veliko urediti, če ministrstva med seboj dobro sodelujejo. S svojimi kolegi z Ministrstva za promet imamo redne mesečne sestanke in nerazumljive ovire hitro odpravljamo. Tem našim sestankom se bo pridružilo – oziroma smo že bili skupaj tudi z Ministrstvom za kmetijstvo, kajti zemljišča so tudi eden od problemov pri umeščanju. Upam in računam, da bodo te zadeve z novim zakonom in z dobrim sodelovanjem hitreje potekale. Ampak kljub temu se nekega postopka ne da preskočiti, se ga da le nekoliko pospešiti. Odkupi potrebnih zemljišč so lahko tukaj eden od problemov in ko enkrat umestimo neko traso, neke objekte v prostor, še vedno traja vsaj 18 mesecev, da lahko začnemo graditi. Jasno je, da tudi trenutna ekonomska situacija, kot ste sami omenili, ni rožnata, četudi upamo, da ta kriza ne bo neskončno trajala in da se nekje zadeve tudi vidijo in bo tudi lažje neke projekte planirati. Glede zagotovitve potrebnih finančnih sredstev je tretji, severni del razvojne osi uvrščen v dodatni avtocestni program in bo njegova realizacija terminsko, finančno opredeljena v okviru sprememb in dopolnitev resolucije o nacionalnem programu izgradnje avtocest. Preostali deli tretje in 3A in četrte razvojne osi pa so vključeni v resolucijo o nacionalnih razvojnih projektih 2007–2013. Da bi bila zadeva bolj jasna in konkretna, imam preglednico, ki jo bom skušal v teh dveh minutah vsaj na hitro še prebrati. Če govorimo o tretji razvojni osi, se pravi severni del, vertikala, Mežiška dolina, srednji del, južni del Maline in južni del Maline–Vinica, je zadeva taka, da naj bi za severni del, vertikala, bil sprejet DPN od januarja do marca 2012, za Mežiško dolino april – junij 2013, srednji del julij – september 2013, južni del Novo mesto–Maline julij 2012, za južni del Maline–Vinica pa podatek še ni čisto jasen, ker se stvari tam še nekaj komplicirajo, ampak upam, da bo tudi ta zadeva kmalu bolj jasna. To pomeni, da bi se lahko začele gradnje od leta 2014 do 2016. Čas gradnje pa je tam nekje – dve do tri leta. To se pravi, da za tiste ceste, ki se bodo 2014 začele graditi, lahko pričakujemo leta 2017, da se bomo po njih peljali, kar še ni toliko daleč. Mogoče vas zanima ta južni del Maline–Vinica. Naj pogledam, kaj so mi pripravili: DRSC vodi postopke javnih naročil za izdelavo strokovnih podlog. Terminski plan še ni izdelan, ker MZP, Direkcija RS za ceste, še nima sklenjenih pogodb z izdelovalci. Ampak upam, da bodo te pogodbe hitro stekle to jesen in da bomo lahko tukaj tudi tako optimistično rekli, da tam nekje 2012, koncem 2012 bomo lahko to dočakali. No, to tretje razvojne osi. Ravno tako imam za 3A in 4. os podatke, vendar čas [[...]] [[nerazumljivo]]
Želite še dopolnilni odgovor? Prosim, gospa Brunskole.
Hvala lepa. Spoštovani gospod minister, v zvezi z razvojnimi osmi sem vas vprašala ravno zaradi tega, seveda me zanima območje, od koder prihajam, torej na jugovzhodu Slovenije, torej tretja razvojna os, južni del, vendar nikakor ne pomeni, da me kot poslanko Državnega zbora ne zanima tudi območje Idrije, Kočevskega, Koroške in tako naprej. Zaradi tega sem vas tudi vprašala, ker namreč v okviru finančne perspektive želimo vsi tisti, ki kot predstavniki ljudstva prihajamo iz različnih območij Slovenije, ki še niso tako kvalitetno povezana, želimo te zadeve pri pripravi projektne dokumentacije pospešiti. V zvezi z rebalansom proračuna je bilo večkrat poudarjeno, da ravno zaradi zmanjšanja sredstev, ne da bi bile težave Malíne – oziroma mi rečemo Máline, izhaja iz besede mlin, Málence – Máline do Metlike in na eni strani do Vinice, ampak da je zadeva morebiti zaradi finančnih sredstev zaustavljena. Ker pa je po zatrjevanju tako direktorja Direkcije Republike Slovenije za ceste in ministra za promet, da se nič časovno ne zaustavlja, pa ker je razvojni svet za Belo krajino in Kočevsko, ki mu predseduje minister dr. Henrik Gjerkeš, in na zadnji seji sveta, ki je bila v Beli krajini, v Metliki, je tudi predsednik Vlade poudaril, da se morata prioritetno reševati tunel pod Gorjanci in izgradnja tretje razvojne osi tudi pri pripravi dokumentacije,. Zatorej me zanima: Ali je v tej smeri kaj storjenega? Hvala.
Gospod minister, prosim.
Hvala lepa. Če grem po vrsti. Avtocesta [[...]] [[nerazumljivo]] Novo mesto do Malin, izdelava strokovnih podlag in delnega projekta je v zaključni fazi; izdelava dopolnjenega osnutka DPN-ja bo zaključena oktobra 2010; pridobitev mnenj varstvenih resorjev o ustreznosti okoljskega poročila traja v skladu z zakonom 30 dni in je predpogoj za začetek – tukaj bi morali loviti roke; javne razgrnitve načrtujemo v decembru 2010. Po končani javni razgrnitvi bo postopek tekel, tako da mi računamo, da bodo do februarja 2012 DPN-ji sprejeti. Za Maline do Metlike in priključek črnomeljski jug je že izdelan osnutek DNP-ja. V juliju se pridobivajo smernice nosilcev urejanja prostora, terminski plan še ni izdelan, ker MZP, Direkcija za ceste, ki je naročnik, še nima sklenjenih vseh pogodb z izdelovalci. Za priključek od Črnomlja do Vinice VPDRSC se vodi postopek javnih naročil, izdelava strokovnih podlag, DPN, okoljska poročila, terminski plan še ni izdelan, ker Ministrstvo za promet, Direkcija RS za ceste, še nimata sklenjenih pogodb. Se pravi, pri teh dveh se čaka na pogodbe. Kot sem rekel, upam, verjamem, da bomo na teh usklajevalnih sestankih z Ministrstvom za promet za te zadeve poskusili malo urgirati. Hvala.
Prehajamo na drugi krog vprašanj poslank in poslancev. Gospod Ivan Grill bo postavil poslansko vprašanje gospodu ministru za zdravje Dorijanu Marušiču.
Še enkrat hvala lepa za besedo. Spoštovana gospoda oziroma gospodje ministri, spoštovani predsedujoči in poslanke in poslanci! Presaditev kostnega mozga je velikokrat edini način, da se lahko zdravijo najtežje bolezni, in zelo težko je, vsaj znano je, dobiti ustreznega darovalca, ki bi bil pripravljen oziroma imel vse tiste lastnosti, ki bi jih prejemnik lahko ustrezno tudi prejel. Po meni znanih podatkih je v Sloveniji preko deset bolnikov, ki čakajo na ustreznega darovalca, pa ga žal nismo uspeli še dobiti oziroma nismo dobili toliko ustreznih vzorcev. Po drugi strani pa po podatkih, ki jih imamo, je v Sloveniji skoraj pet tisoč darovalcev, ki so bili pripravljeni tudi s pomočjo akcije Pobuda in v sodelovanju z zavodom za transfuzijo dati vzorce svojega tkiva, za katerega bi na se podlagi preiskav lahko ugotovilo, ali ga je mogoče tudi kakšnemu prejemniku dati. Po podatkih, ki so zopet na voljo, je cena enega takšnega tipiziranja oziroma preiskave okoli sto šestinštirideset evrov, kar bi vse skupaj za vso to količino že zbranih tkiv bilo treba zagotoviti nekoliko preko sedemsto dvajset tisoč evrov. Glede na to, da v rebalansu proračuna za 2010 nismo zaznali sredstev, ki bi bila namenjena za ta namen, glede na to, da pa je to zagotovo nujno potrebno, da bi se ta preiskava oziroma te tipizacije opravile, me, spoštovani gospod minister zanima: Ali obstaja kakšen način oziroma volja, pot, da bi se ta sredstva uspelo zagotoviti, da bi se te tipizacije tudi opravile? To bi ne nazadnje povečalo presaditve in tudi izboljšalo kvaliteto zdravljenja vsem tistim, ki to potrebujejo tako v Sloveniji kot seveda tudi v tujini, kajti tukaj gre za izmenjavo tega. Hvala lepa za odgovor.
Hvala lepa. Gospod minister, prosim.
Spoštovani podpredsednik, cenjene poslanke, poslanci, kolega minister. Hvala za to vprašanje. Velik odziv vseh tistih, ki so darovalci krvotvornih matičnih celic, je deležen vse pohvale, zahvale in poklona. Dejansko bi pa si vzel nekoliko več časa, da orišem v celoti problem; v Sloveniji je bilo od leta 2002 skupaj presajenega kostnega mozga šestinsedemdesetim bolnikom, sedeminšestdesetim je bil pa ta zagotovljen iz tujine. Namreč, Slovenija je združena v svetovni register, v katerega je vključenih 14,5 milijona, Slovenija pri tem prispeva približno deset tisoč petsto vzorcev. Na vse te pobude se dobronamerno odzovejo številni Slovenci in tako imamo nad dva tisoč vzorcev. Slovenija zagotavlja iz proračuna preko Zavoda Slovenia transplant in Zavoda za transfuzijo dva tisoč sto vzorcev. Kolikšna je kritična ali pa optimalna številka potrebnih članov v tem ali pa dodatnih vzorcev v registru, ki bi zagotovila optimalno dostopnost do kostnega mozga, bo pokazala študija, ki jo za Slovenijo izvajajo v Nemčiji. Seveda, da ne bi čakali na to študijo in se odločili, ali je številka, ki dvema milijonoma Slovencev pripada, nekje med deset in petnajst tisoč, smo povzeli vse aktivnosti in se z Zavodom za transfuzijo dogovorili, da bodo ob teh dva tisoč sto do konca leta izvedli še šesto vzorcev, seveda v okviru razpoložljivih sredstev. Torej bili smo na pogajanjih zelo uspešni. Tako bi v naslednjih korakih počakali, da se RSK za transfuzijo v Sloveniji na podlagi študije, ki bo opravljena v Nemčiji, odloči, katera bi bila optimalna številka dodatnih članov v tem registru, in bi potem zagotovili ustrezna sredstva. Pri tem bomo morali na Zavodu za transfuzijo opraviti razgovore, ali je ob povečevanju vzorcev cena, ki je do sedaj zagotovljena, primerna. Namreč, treba bo upoštevati ekonomijo obsega. Stroka pravi, da je vprašljivo, glede na to, da imamo širši evropski prostor in verjetno zelo primerljivo tipizacijo, koliko kandidatov bi z linearnim povečevanjem vzorcev dejansko dobili. Kot sem povedal, od šestinsedemdesetih bolnikov v Sloveniji je bilo kar sedeminšestdeset takih, katerih donatorji so bili iz tujine, samo 9 iz Slovenije. Skratka, lahko vam zagotavljam, da program poteka resda na podlagi zelo uspešnih dogovarjanj, zato ni bilo treba zagotoviti dodatnih sredstev. Bomo pa na podlagi študije, ki poteka v Nemčiji, in odločitve RSK za transfuzijo, ko bo študija opravljena, torej v skladu s stroko, zagotovili ustrezno dodatno število tipizacij. Tako sporočam, da na tem področju ni zaostankov in da stvari ugodno potekajo. Res pa je, da trenutno čaka 12 bolnikov v Sloveniji na ustreznega donatorja. Eden od teh pa ima že zagotovljen datum za to preiskavo. Hvala.
Gospod Gvido Kres bo postavil poslansko vprašanje ministru za delo, družino in socialne zadeve, gospodu dr. Ivanu Svetliku.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovana kolegica, kolega, lep pozdrav! Spoštovani gospod minister. V zadnjem času sem prejel več prošenj samostojnih podjetnikov, v katerih opozarjajo na diskriminatoren odnos do samostojnih podjetnikov in podjetnic, ki so izpolnili vse normalne pogoje za upokojitev, pa se jim le-ta onemogoči. Kajti, če želi podjetnik ali podjetnica zadržati v svoji lasti samostojno obratovalnico, velja za moške, da morajo dopolniti 63 let starosti, za ženske mislim, da nekaj manj. Ravno tako to velja za samostojne podjetnike in podjetnice, ki niso zaposleni v svojem podjetju, ampak opravljajo dejavnost v tako imenovani popoldanski obliki. Kot mi je bilo povedano s strani prizadetih oseb, je res, da lahko v takem primeru podjetnik prenese podjetje na naslednika in potem opravlja to dejavnost še naprej. Toda prenese ga lahko samo oziroma mora s premoženjem tega espeja. In tu nastane problem. Lastnina se ne prenaša kar tako, dobro je treba razmisliti, preden se odloča za tak korak. Kajti čas in dogodki lahko, in največkrat tudi, situacijo spremenijo. Za te podjetnike je to premoženje tudi njihova varnost za leta v pokoju, kajti gre predvsem za nepremičnine v takem primeru. To je, lahko rečem, njihova "srebrnina". Se pravi, če želi podjetnik v pokoj ter zadržati s. p. in lastništvo, mora po trenutno veljavni zakonodaji delati do 63 leta starosti. To je minimalno še dve leti po doseženih pogojih za ostale delavce zaposlene v Sloveniji. Gospod minister, zanima me: Zakaj je prišlo do tega? Kaj bi se dalo spremeniti, kako bi lahko to izboljšali? Seveda, če je tudi volja na strani Vlade, da se ta diskriminacija odpravi. Hvala lepa.
Gospo minister, izvolite.
Hvala lepa, spoštovani gospod podpredsednik. Spoštovani gospod poslanec. V zvezi z vašim vprašanjem glede upokojevanja samostojnih podjetnikov pojasnjujem, da je smisel Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, da omogoča zavarovanje za različne primere, predvsem zavarovanje za primer starosti in na podlagi zavarovanja daje pravico do pokojnine. Vse osebe, ki so izpolnile določene pogoje za upokojitev, se lahko upokojijo, če niso več aktivne. Za nekatere oblike zavarovanja pa zakon omogoča izjeme in med temi so prav samostojni podjetniki posamezniki. Definicija samostojnega podjetnika namreč pove, da samostojno opravlja dejavnost, torej sam dela. Obvezno zavarovanje samozaposlenih zavarovancev se začne z dnem vpisa v razvid samostojnih podjetnikov oziroma z dnem izdaje dovoljenja za opravljanje samostojne dejavnosti in se zaključi z izbrisom oziroma odjavo. Izjema od zgoraj navedenih zakonskih obveznosti je določena v drugem odstavku 18. člena Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, ki določa, da se šteje, da samozaposleni oziroma kmet ne opravlja dejavnosti kot edini ali glavni poklic, če je izpolnil pogoje za pridobitev pokojnine, in starost 63 let moški oziroma 61 let ženske in hkrati ne opravlja dejavnosti z osebnim delom, ker ima zaposlenega vsaj enega delavca za opravljanje te dejavnosti – to velja potem za obrtnika, podjetnika, tudi kmeta – ali pa je do uveljavitve pravice do pokojnine opravljal isto dejavnost v enakem obsegu, vendar je bil zavarovan na podlagi delovnega razmerja, recimo za popoldanske obrtnike. Veljavna ureditev vsekakor po našem mnenju ni diskriminatorno naravnava do samostojnih podjetnikov, saj ob izpolnitvi pogojev pod enakimi pogoji dopušča upokojevanje kot ostalim kategorijam zavarovancev. Dopušča pa tudi možnost nadaljevanja opravljanja samostojne dejavnosti ob hkratnem prejemanju starostne pokojnine, vendar pa so pogoji za takšno izjemo nekoliko strožji, kot sem že navedel. Pri upokojevanju torej ni mogoče spregledati dejstva, da upokojena oseba ne more biti hkrati tudi zavarovanec. Torej ta dva statusa se izključujeta. V trenutku, ko bi že upokojena oseba ponovno začela z dejavnostjo ali se zaposlila in tako izpolnjevala pogoje za obvezno zavarovanje, bi to pomenilo reaktiviranje osebe in obenem mirovanje pravice do pokojnine, do česar imajo seveda vsi tudi pravico in možnost, vse dokler so taki pogoji izpolnjeni. Torej so pričakovanja podjetnikov, obrtnikov v tem primeru nekoliko prevelika, ker nihče v tej državi ne more imeti hkrati več statusov, ki se po definiciji izključujejo. Imajo pa seveda možnost se odločati ali za enega ali za drugega. Kot sem navedel, celo bi lahko rekli, gre za določeno pozitivno diskriminacijo te kategorije, se pravi, je mogoče celo ohranjati dejavnost, če nekoga zaposli ta podjetnik in se hkrati seveda potem tudi upokoji ali če je že bil popoldanski obrtnik, lahko to tudi kot upokojenec nadaljuje. Se pravi, tukaj so določene prednosti, ki jih drugi upokojenci nimajo. Naj pa k temu navedem še oziroma dodam še to, da bo za upokojence v prihodnje, če se bomo, upam, da tako odločili, na voljo tudi možnost malega dela, ki se ne bo izključevalo s statusom upokojencev. Hvala lepa.
Gospod Kres, izvolite.
Hvala za vaš odgovor, gospod minister. Videti je, da nekje v praksi prihaja do nekih težav, ki si jih očitno ne znajo pravilno razložiti. S tem vašim odgovorom bom stopil do teh ljudi in upam, res v smer, da če so kje kašne nejasnosti, da bomo v okviru, ko se pripravljamo na novo zakonodajo, to zadevo tudi rešili. Ker, saj veste, nekaj slišiš tako, nekaj tako, potem ko je pa treba urediti, pa velikokrat pride do problema. To popolnoma razumem in o tem bom spregovoril, zaenkrat pa hvala za vaš odgovor, s katerim sem tudi zadovoljen. Hvala lepa.
Gospod Andrej Magajna bo postavil poslansko vprašanje gospe ministrici za kulturo Majdi Širca.
Spoštovani gospod podpredsednik, gospa ministrica, kolegica in kolega! Osrednja medijska hiša ima kot politično – informativni medij velik vpliv na oblikovanje javnega mnenja. Zato se ni čuditi, da so si centri politične moči vedno prizadevali preko organov odločanja pridobiti čim večji vpliv na uredniško politiko. Ministrico sprašujem: Katere instrumente in vzvode bomo imeli po novi predlagani ureditvi na razpolago zoper politične prevzeme RTV-ja? Namreč, sam jih ne vidim, razen deklarativnih določil, načel o politični neodvisnosti in nepristranskosti, ki pa jih žal navajajo vse dosedanje ureditve. Primerjava zakonov o RTV: prehodni zakon iz obdobja 1994 – 2005, še vedno veljavni zakon, tako imenovani Grimsov zakon, in zdajšnji predlog novega zakona, ki je šel skozi prvo branje, po mojem ohranjajo instrumente političnega vplivanja. Iz obdobja v obdobje se vpliv političnih strank na oblasti institucionalno v medijih le še krepi. En vidik presoje institucionalnega vpliva je razmerje med predstavniki Državnega zbora in številom članov sveta. Po predlogu novega zakona o RTV je predstavnikov Državnega zbora v petnajstčlanskem svetu, izračunano na procentih, kar 33 %. V vseh treh primerjalnih ureditvah je absolutno število sicer enako, pet, vendar je glede na razmerje med celotnim številom članov sveta po predlagani novi sestavi sedaj daleč največji. Ob tem je v predstavitvah zakona in javnih polemikah spregledana še naključna druga zadeva. Ključni instrument političnega vplivanja pravzaprav ni v tem, da vladajoča koalicija, katerakoli, imenuje tri svoje predstavnike od petih, ampak da gredo prav vsi predlogi skozi politični filter. Vendar ni bilo vedno tako. Pred sprejetjem sedaj veljavnega tako imenovanega Grimsovega zakona smo namreč kritizirali sistem, po katerem so prav vsi kandidati, ne glede na to, katera sredina jih je izbrala, šli skozi potrjevanje parlamentarne večine. Subjekti, ki jih predlagajo organizacije, civilne družbe, univerze, zaposleni in tako dalje, bi morali, po mojem mnenju, imeti avtonomno pravico določanja predstavnikov svojih sredin. Ob razpravi o številu članov in kdo vse jih lahko predlaga, ostaja prezrt način končnega potrjevanja predlaganih kandidatov.
Gospa ministrica, izvolite.
Spoštovani poslanec, tudi sami ste prezrli način apolitičnega potrjevanja kandidatov. Zato bi vas prosila, če še enkrat skrbno pogledate vsaj tisto poglavje, ki govori o delovanju ključnih organov, to se pravi uprave, mimogrede, je petčlanska, gre za kolektivno upravljanje nadzornega sveta in programskega sveta, ki – mimogrede, za razliko od tega, čemur vi pravite Grimsov zakon – nosi vso odgovornost za vse politične, ali nepolitične, ali katerekoli naloge, ki so mimo zakona ali niso v skladu z zakonom izpeljane, s svojo lastno premoženjsko odgovornostjo. 15 članov, kot jih predlaga zakon, nosi sedaj odgovornost, recimo,če – in o tem smo popoldan poslušali – se bodo kršile ključne norme, zaradi česar je RTV Slovenija javni servis. To se pravi, zaradi česar je to institucija nacionalnega kulturnega pomena. Če ta institucija ne bo predvajala lastne produkcije, produkcije del neodvisnih producentov, ki je opredeljena natančno tudi v drugem, pa še o katerem drugem členu, bo uprava "letela". Ali se je sedaj kaj zgodilo? Se sedaj kaj dogaja, ko je normativno potrjeno, da RTV Slovenija krši zakon, s tem ko ne objavlja dovolj produkcije neodvisnih producentov, ko sploh razpisov za njih ni imela? Nič! Tukaj je, recimo, razlika, kar ima mnogo mnogo zveze z odgovornostjo in ne s političnostjo. Hkrati, spoštovani poslanec, naj vam pojasnim vaše zmote pri branju predloga osnutka sestave programskega sveta, kot ga prinaša zakon. Ampak še prej pa povem nekaj drugega, ker je bistvena razlika med imenovanjem sveta tistih delov članov, ki se potrjujejo v Državnem zboru, in tistega krožka, ki se potrjuje po sedanjem zakonu, tudi v Državnem zboru, v tem, da so se tukaj, zadnji svet po Grimsovem zakonu, člani potrjevali na način "plonk listkov", sedaj se bo teh pet, s strani civilne družbe predlaganih kandidatov in kandidatk moralo v tej hiši predstaviti in soočati z javnostjo in tudi pojasniti, kje so njihove prednosti, zakaj imajo tukaj interes, koliko so odgovorni in sposobni prevzemati zelo zelo pomembno pozicijo znotraj upravljanja RTV Slovenija. Vi jih boste lahko vprašali. Vprašali jih boste, koliko so politični, koliko so odgovorni, koliko so strokovni, koliko poznajo medijsko sfero ali sfero civilne družbe, koliko poznajo družbo in koliko se znajo na njo odzivati. Če vam ne bo všeč, boste rekli: "Mi ni všeč, ker ni dovolj strokoven," lahko pa boste tudi rekli," mi ni všeč, ker ni moj." Boste to rekli?! Ko boste imeli možnost soočati se in preverjati kandidata oziroma kandidatko, se boste najbrž ozirali po njegovi strokovnosti, odgovornosti in dejstvu, da vam lahko gleda v oči, ne pa, da se skriva za "plonk listkom". Ta člen, ki opredeljuje, določa – in tukaj ste v zmoti, da Državni zbor imenuje zgolj 5 članov – to na predlog nevladnih organizacij, kar je zgolj ena tretjina, in je močno zmanjšan obseg v odnosu do predloga, ki je bil prvič v javni razpravi. Vsi ostali člani pa se imenujejo neposredno s strani pooblaščenih organizacij, ki jih določa tisti prejšnji odstavek, in te so naštete. Ampak, način imenovanja sveta, ki ga predlagamo, je optimalen zaradi tega, ker zagotavlja neposredno zastopanost v svetu krovnim nevladnim organizacijam. V nadaljevanju, morebiti, če mi daste še priložnost, lahko dokončam misel z razčlenitvijo delovanja sveta, ki, mimogrede, je bil eden večjih, ne bom rekla [[...]] [[znak za konec razprave]] problemov, ampak izzivov za strokovno skupino, pa tudi sicer za širšo javnost v primerjavi s soočanji z drugimi tovrstnimi organi v javnih radiotelevizijah v Evropi.
Želite dopolnilni odgovor? Izvolite, gospod Magajna.
Hvala za odgovor. Delno sem zadovoljen, delno ne. Vidim, da se zdaj že nekajkrat pogovarjamo malo mimo, da se ne razumemo čisto. Intencija mojega izvajanja je bila to, da bi morali biti tudi predstavniki civilne družbe in organizacij – ne mislim teh, ki so kot predstavniki Državnega zbora –pravzaprav imenovani tako, da jih te sredine avtonomno določajo, kot je bilo v zakonu 1994 – 2005. Ta model se mi je zdel do zdaj najbolj nepolitičen, čeprav je takratna opozicija očitala, da tudi preko organov civilne družbe pravzaprav prehaja politika. Večino, tudi po zdajšnji ureditvi, bo le določal v končni fazi, v končni konsekvenci parlament. Parlament pa vemo, da je to parlamentarna večina, ki je politični forum. Sama načela in sama priseganja na odgovornost, tudi materialno, je morda uresničljiva, ko gre, kot ste sami rekli, za produkcijo neodvisnih vsebin. Tu se da zadeve objektivno presojati,. ali je zadeva v skladu z zakonom ali ne, ko gre pa za politično delovanje, pa tu ne bomo nobenega mogli postaviti pred sodišče, ali je bila zadeva politično pristranska ali ne, to lahko dosežemo preko drugih instrumentov, drugih mehanizmov. Tu neka odškodninska odgovornost zagotovo ne bo nič pomagala.
Gospa ministrica, še prosim.
Ne vem, če ne bo nič pomagala odškodninska odgovornost pri članih sveta, če bodo delovali proti pravilom igre in bo ob tem ogrožen njihov mošnjiček. Ampak, poudarila sem, da en del civilne družbe bo zastopan neposredno. Recimo, Nacionalni svet za kulturo je zagotovo najvišji nevladni sektor, ki bo predlagal svojega člana. Ukvarja se z zelo opredeljenimi in zelo jasnimi problemi s področja družbenega, kulturnega in seveda v tem smislu tudi političnega življenja. Slovenska akademija znanosti in umetnosti bo, tako kot zdaj, še naprej imenovala neposredno svoje predstavnike, CVNOS – združenje vseh nevladnih organizacij. Tisti, ki pa nimajo tako oblikovanih združb, pa bodo skozi razpis, ki ga bo izvedel Državni zbor za pet mest, pozval prav pri teh družbah, da se po načelih, ki so opredeljena: varstvo in zaščita človekovih pravic, strokovno znanje in poznavanje medijskega prostora, komunikacijskih vez in tako naprej, ki so deklarativno in jasno opredeljena, za razliko od teh, ki do zdaj niso, ker nabirajo kar "vse živo", vemo pa, kako so se nabirali v tem poštnem nabiralniku. Skratka, ko se bodo ti javili, ne samo, da bodo povedali, kdo so, ampak se bodo soočali tudi z javnim mnenjem ter s poslankami in poslanci, vam bodo na razpolago, da jih boste testirali – enostavno tako. Zelo visok prag in zelo kritičen. Marsikdo je celo dejal, kdo pa bo šel tako daleč, da bo svojo integriteto dajal na pranger, ker vedo, kako je danes dati svoje ime na svetlo, kajti z njim se včasih ravna zelo kruto. No, tudi pri imenovanju nadzornega sveta, recimo, Vlada ima samo enega predstavnika. Pri imenovanju članov je pa tudi določena kompatibilnost med opozicijo in pozicijo. Vendar to niso edini vzvodi, s katerimi se meri neka politična nevtralnost, neka svoboda, neko stališče do avtonomije. Mnogo drugih je še, od tega, da se prispevek, recimo, po novem zakonu o RTV Slovenija usklajuje z rastjo življenjskih potrebščin, kar pomeni, da se ne bo vsako vodstvo RTV Slovenija plazilo pred Vlado in trgovalo z njo, ali se poviša ali ne, ali pa izvajalo neke na referendumu obljubljene zadeve. Še drugi vzvodi so, ampak o teh smo pa danes že nekaj spregovorili, verjamem pa, da ob drugem branju zakona bomo še kaj. Hvala.
Gospa mag. Julijana Bizjak Mlakar bo postavila poslansko vprašanje gospodu ministru za zdravje Dorijanu Marušiču.
Hvala lepa za besedo, gospod predsedujoči. Spoštovana poslanca, spoštovana ministrica, spoštovani minister! Več kot tri mesece je minilo, odkar ste se, gospod minister, kot kandidat za ministra za zdravje predstavili Poslanski skupini SD in Odboru Državnega zbora za zdravstvo. Tedaj ste obljubili nekatere spremembe Predloga zakona o zdravstveni dejavnosti ter si tudi s tem pridobili zadostno podporo poslancev Državnega zbora za zasedbo ministrskega položaja. V četrtek bo v Državnem zboru prva obravnava spornega predloga zakona o zdravstveni dejavnosti; predloga, ki so ga v začetku aprila na javni predstavitvi mnenj v Državnem zboru predstavniki civilne družbe in strokovna javnost dobesedno raztrgali. Prejšnji minister za zdravje Miklavčič in Vlada sta sporni zakon kljub nasprotovanju javnosti in stroke ter brez soglasja socialnih partnerjev dala v parlamentarni postopek. Danes bi vas želela spomniti na vašo obljubo, da boste vložili amandmaje na predlog zakona, s katerimi boste ločili javno od zasebne zdravstvene dejavnosti. Plastično ste to obljubo potrdili še s tem, da si ne predstavljate, da bi lahko igralec Olimpije igral istočasno še za Slovana. Dogaja se namreč, da zdravniki, zaposleni v javnem zdravstvenem domu ali v bolnišnici, služijo s samoplačniškimi storitvami še v lastnem ali tujem zasebnem podjetju, s. p. ali d. o. o. ali v drugih javnih zavodih. To pa omogoča zlorabo časa v javni službi, javnih sredstev in bolnikov za večje popoldanske zaslužke ter številne druge anomalije, s katerimi se slabi javne zdravstvene zavode. Ker doslej poslancem še niste predložili nobenega dokumenta s predlogi ukrepov, s katerimi bi se navedena anomalija odpravila, vas prosim, če lahko poveste: Kako nameravate ločiti javno od zasebne zdravstvene dejavnosti? Ali lahko pričakujemo, da boste z amandmaji k predlogu zakona res zagotovili, da navedenega mešanja javne in zasebne zdravstvene dejavnosti ne bo več? Sprašujem vas še: Ali nameravate, glede na rezultate analize, ki ste jo opravili, vložiti amandmaje k predlogu zakona, s katerimi bi se strokovni nadzor, za katerega vemo, da v okviru zdravniške zbornice ne deluje ustrezno, v določenem obdobju prenesel na novo agencijo? Hvala lepa za odgovor.
Gospod minister, izvolite.
Spoštovani gospod podpredsednik, cenjena poslanka in poslanca! Veseli me to vprašanje, pri čemer pa morava takoj razčistiti, ali govoriva o istem dokumentu ali ne. V manj kot treh mesecih sem pripravil 82 strani gradiva s strokovnimi analizami, tezami in usmeritvami, ki jih moramo seveda v koalicijski skupini, s poslanci še uskladiti, da bi na podlagi tega napisali tudi amandma. Naloga ni lahka, kajti zakon, ki je bila pripravljen, je nekako usmerjen v centralizacijo, v normativni del, ki bo določal, na kakšen način bo nekdo delal izven zavoda. Želel bi postaviti drugačen sistem, kjer bi dejansko bila večja pripadnost zavodu, kjer je nekdo zaposlen. Ker ste ponovno uporabili primerjavo z mojim najljubšim športom, ob plavanju, torej košarki. Želel bi si tako, kot je v teh klubih, kjer imajo igralci individualne pogodbe, kjer imajo zavezo, da delujejo za svoj klub, pogodba seveda glede na njihovo kakovost, glede na njihovo uspešnost, učinkovitost in podobno in seveda s konkurenčno klavzulo. To sem v svojih usmeritvah tudi napisal. Morali se bomo še usklajevati, ampak prepričan sem, da usmeritev, ki nekako veje tudi po proučitvi evropskih sistemov, torej sistemov v Evropski uniji, navaja na to, da je potrebno vse zaposlene, govorim o zdravnikih, medicinskih sestrah, nekako stimulirati, da večinoma opravljajo delo znotraj zavodov, v katerem so zaposleni, znotraj javne mreže. Skratka, prisegam na večjo avtonomnost izvajalcev, to sem tudi izpostavil v tezah, ki jih predstavljam k osnutku zakona. Če bi bila ta osnovna usmeritev zapopadena, se jo lahko potem nadgradi tudi z amandmajem. Težko si pač predstavljam voditi resor, kjer nekako ne bi bila omogočena reorganizacija zdravstvenega sistema, medtem ko je v nekaterih drugih resorjih to omogočeno. Večkrat sem izpostavil, pa bom to priložnost izkoristil: ena od pomembnih usmeritev, ki jih mora zdravstveni sistem opraviti, je reorganizacija zdravstvenega sistema, zato da bo učinkovitejši, prodornejši in bo lahko odgovarjal na izzive. Plediram za to, da se podpre usmeritev v večjo avtonomnost izvajalcev, kjer se bo z odgovorno upravo, opolnomočenim srednjim menedžmentom in zelo odgovornim svetom zavoda ali nadzornim svetom lahko izvajala tista funkcija, ki mu je tudi namenjena. Namreč, soočeni smo z izzivi današnjega časa: od zahteve po uvajanju normativov, reševanje dežurne službe, lahko rečemo tudi problemov plačne uravnilovke, do pridobitve soglasje za dela izven matične ustanove. Po proučitvi in po razgovorih s številnimi strokovnjaki doma menim, da velja prisluhniti tej usmeritvi in morda po poglobljenih analizah, elaboratih dopustiti, da se nekatere zavode v Sloveniji prepusti k avtonomizaciji. Glede nadzora sem izpostavil in na tem tudi vztrajam, da nadzor v slovenskem zdravstvenem sistemu ni zadovoljiv. Menim pa, da ko se nekaj ukine in postavi kar nekaj novega, ni najboljše, zato predlagam tudi v amandmajih, da se sedanji nadzor ohrani, dodajo pa nekateri drugi nadzori Tako bi v glavnem k usmeritvam zakona, ki je v parlamentu, ponovno samo dodal redni nadzor nad zdravstvenimi delavci, torej zdravniki, medicinskimi sestrami, ki ga opravlja odgovorna zbornica. Gre za individualni nadzor nad posameznikom, torej ne nad oddelkom, ne nad enoto, ne nad bolnišnico, ampak posameznikom, in ta je potem vgrajen tudi v sistem napredovanja, licenciranja in ostalega. Skratka, ob vsem tem plediram za to, da se nadzor v slovenskem zdravstvenem sistemu razširi, da se morda umesti tudi v JAKVO, ki jo osebno zagovarjam in podpiram, izpostavil pa sem,. po mednarodnih izkušnjah, da je potreben določen čas, ko bo ta agencija prevzela vse naloge, ki so v zakonu opredeljene, v tezah pa dodajam še nekatere nove. Hvala.
Želite še dopolnilni odgovor? Prosim.
Prosila bi za podrobnejša pojasnila načrtov. Namreč, 82 strani gradiva smo v koaliciji res prejeli, vendar brez rešitev, o katerih vas danes sprašujem oziroma z ohranitvijo sedanjega stanja, tako ko gre za mešanje javnega in zasebnega, kot tudi, ko gre za strokovni nadzor. Namreč, konkurenčna klavzula, ki ostane takšna, kot je danes, ki ni zapisana v zakon, bi pomenila, da lahko vsak direktor zdravstvenega doma presoja, ali bo uporabil ali ne uporabil konkurenčno klavzulo, to je stanje, kakršnega imamo že danes. In ta sedanja situacija ni rešena s tem stanjem. Vemo, da vodje, direktorji imajo še celo lastne espeje; skratka, dovoli se mešanje javnega in zasebnega interesa, ki se konča vedno v škodo javnega interesa in v korist zasebnega interesa, seveda pa v škodo uporabnikov zdravstvenih storitev. Tudi kar se tiče nadzora, sedanji ukrepi niso ustrezni, prihaja do konflikta interesov pri zdravniški zbornici, ki na nek način nadzira samo sebe, s tem da seveda vemo, da prihaja v konflikt interesov s tem, ker je zdravniška zbornica ustanovljena zaradi tega, da varuje interese zdravnikov. Nadzor ne deluje, vaša analiza je pa pokazala, da strokovni nadzor, tudi v drugih državah, da večinoma ni v rokah zdravniških zbornic. Hvala lepa.
Gospod minister, prosim.
Spoštovani, verjetno tudi danes ne bova zbližala svojih pogledov. Ponovno: mislim, da sem se dejansko držal dogovora in pripravil teze. Če bi bile te sprejete, se potem to nadgradi z amandmaji. Pa pojdiva po vrsti. Zadnjič, ko sem o tem govoril, je bilo izpostavljeno, da konkurenčna klavzula ni umeščena v sistem, da je v drugem zakonu, da ni v temu zakonu, da pa se strinjate, da ne rešuje problema. Ponovno, kolikor ima ta avtonomni zavod – spet aludiram na košarkarski klub. Ne predstavljam si, da bi predsednik Košarkarskega kluba Olimpija dovolil svojemu igralcu, da igra za drugi klub, in zato navijam za to, da se končno v zakonodajo umesti konkurenčna klavzula. Seveda morate imeti odgovorno vodstvo in morate imeti tudi svet zavoda, ki bo to nadziral. Kar se tiče nadzora, ponovno izpostavljam, da je analiza pokazala, da zdravniške zbornice so umeščene v določen disciplinski postopek, govorim pa samo to, da – ne samo zdravniška zbornica tudi vse ostale – naj pri postopku licenciranja izvaja ta redni nadzor, ki bi ga morali biti deležni vsi, ki so vključeni v določeno zbornico, da je to nek postopek v licenciranju. S tem ne govorim o tem, da je obstoječi nadzor dober, zato pa tudi govorim, da je treba opraviti in namestiti druge nadzore. Ne nazadnje naj spomnim, da v kratkem mandatu, dobre tri mesece, sem že odredil nadzor Zdravstvenega doma Ljubljana, ki rešuje in postavlja možnost reševanja problemov v zdravstvenem sistemu, kjer je lahko ministru dovoljen širši nadzor, strokovno – upravni, kjer dejansko razrešuje, ugotavlja in kasneje tudi daje možnost rešitve problema v organizaciji, v strokovnem delu in v poslovnem delu.
Hvala lepa. S tem prekinjam to točko dnevnega reda, ki jo bomo nadaljevali jutri v okviru glasovanj. Prekinjam tudi 19. sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 10. uri. Spoštovana kolega, lepo se vama zahvaljujem, da sta ostala do konca z nami. Lahko noč.