Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam nadaljevanje 38. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: Suzana Lep Šimenko, Andreja Potočnik do 15. ure, dr. Simona Kustec Lipicer od 12.30 do 15. ure in od 16. ure do 18.30, Ksenija Korenjak Kramar do 17. ure, Urška Ban do 16. ure, Maruša Škopac, Jelka Godec od 15. ure dalje, Nada Brinovšek od 15. ure dalje, Violeta Tomić od 18.30 dalje, Zvonko Lah, Peter Vilfan, Franc Breznik, Tomaž Lisec, dr. Matej T. Vatovec do 10. ure in od 16. ure dalje, Matjaž Hanžek do 16. ure, Ivan Prelog do 17. ure, Marko Ferluga od 13. do 15. ure, mag. Matej Tonin od 16. ure dalje, Primož Hainz od 13. do 16. ure in Franc Laj. Vse prisotne lepo pozdravljam! Prehajamo na 7. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE DRUGA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBI ZAKONA O ORGANIZACIJI IN FINANCIRANJU VZGOJE IN IZOBRAŽEVANJ PO REDNEM POSTOPKU. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila skupina 19 poslank in poslancev, s prvopodpisanim Jožetom Tankom. Predlog zakona je na 41. seji 30. 1. 2018 obravnaval Odbor za izobraževanje, znanost, šport in mladino kot matično delovno telo. Ker po končani razpravi odbor členov predloga zakona ni sprejel, je bila druga obravnava predloga zakona na seji delovnega telesa končana. Besedo dajem predstavnikom poslanskih skupin za predstavitev stališč. Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov, zanjo gospa Ljudmila Novak.
Spoštovani gospod predsednik, kolegice in kolegi, lepo pozdravljeni! Zanimivo je, da to novelo zakona obravnavamo že četrtič, in ni upanja, da bi bila tokrat sprejeta. Tako kot vedno do sedaj je bila zavrnjena, vendar bomo v Novi Sloveniji to novelo zakona tudi tokrat podprli. Zakaj? Ker odpravlja neustavnost. Ustavno sodišče je naložilo Državnemu zboru, da odpravi nesorazmerno oziroma nepravično financiranje javnoveljavnih programov v zasebnih osnovnih šolah. Ko smo včeraj poslušali predsednika Vlade, kaj vse dobrega je ta vlada naredila v štirih letih, kako je izboljšala stanje v državi, kako je zmanjšala zadolženost države, je prav neverjetno, da ta ista vlada ni našla dobrih 300 tisoč evrov letno, da bi izpolnila odločbo Ustavnega sodišča. To je enostavno neverjetno. Neverjetno je tudi to, da prav ta vlada, ki jo vodi pravnik in v kateri sedi kar nekaj pravnikov, ni sposobna izpolniti odločbe Ustavnega sodišča. V Novi Sloveniji se čudimo tudi nad odnosom tega državnega zbora in vlade do vsega, kar se imenuje zasebna pobuda. Namesto da bi ljudi nagrajevali, spodbujali, da imajo nove ideje, da želijo v državo, v skupnost prinesti nekaj novega, samoiniciativnega, prinesti določene spremembe, v našem primeru tudi nove pedagoške pristope, se do takšnih pobudnikov obnašamo mačehovsko, jih zavrnemo kot nezaželene nepridiprave, ki odžirajo denar javnim oziroma državnim šolam. Pa te šole izvajajo samo javnoveljavne osnovnošolske programe, predpisane s predpisi države. Tukaj tudi ne gre za investicije, za investicijsko vzdrževanje, ampak samo za izvajanje javnoveljavnega programa. Te šole tudi ne smejo poslovati z dobičkom, so neprofitne, pa vendarle postavljamo pri njih dodatne ovire. Nastale so na pobudo staršev, tistih staršev, ki vidijo v takšnih drugačnih pedagoških pristopih neko bogatitev ali pa nekaj dobrega tudi za svoje otroke. Takih šol je komaj šest in samo ena od njih oziroma program je financirana 100-odstotno s strani države, medtem ko ostale le 85-odstotno. Ampak gre samo za tisti javnoveljavni program, medtem ko morajo vse dodatne dejavnosti plačevati starši s šolnino. Ko govorimo o zasebni pobudi – zakaj se je tako bojimo? Ne samo da spodbuja ljudi k večji ustvarjalnosti, samostojnosti, prinaša nova delovna mesta, ampak tudi bogati državo kot tako, kot celoto. Te nove šole, novi pedagoški pristopi so obogatili tudi javno šolstvo in nekatere metode so bile prenesene tudi v državne šole, ker so enostavno dobre. Takšnih pobud, takšnih pristopov se enostavno ne smemo bati na nobenem področju. Ne na področju zdravstva, šolstva, gospodarstva, nikjer. Takšne pobude morajo biti zaželene in dobrodošle. Samo tako bomo napredovali. In ne nazadnje so takšne šole tudi cenejše za državo. Zato ker mora ustanovitelj sam skrbeti za stavbo, jo mora zgraditi, v njej izvajati dejavnost. Samo ta pravica staršev, da lahko izbirajo, v katero šolo bodo dali svojega otroka, samo ta pravica je omogočena. Nova Slovenija bo ta zakon podprla. Še posebej zaradi tega ker izpolnjuje odločbo Ustavnega sodišča.
Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo mag. Bojana Muršič.
Hvala lepa, predsednik, za besedo. Spoštovani in spoštovani! Členi predloga zakona na matičnem delovnem telesu niso bili sprejeti, zato je obravnava Predloga zakona o spremembi zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja na matičnem delovnem telesu končana, zato se danes o tem tudi ne glasuje več. Tu bi lahko z našim stališčem končali. Vse je namreč že bilo povedano ob prejšnjih treh neuspelih poizkusih predlagatelja, da uveljavi interese zasebnega šolstva ter dolgoročno obuboža javno šolstvo. A ker je razprava o vstopanju zasebnega na polje javnega za Socialne demokrate odločujoča za prihodnost te države, v nadaljevanju na kratko ponavljamo argumente, zakaj je treba taki paradigmi šolske politike odločno reči ne. Javno in zasebno se razlikujeta v interesu. Na področju šolstva se ta kaže v posebnosti zasebnega, ki je osnovano na ideoloških, svetovnonazorskih, verskih ali celo političnih temeljih. Izenačitev zasebnega in javnega bi pomenila nedopusten korak vstopanja zasebnega v javno in obratno, kar je z vidika ustanavljanja videza tako obsežne državne podpore določeni ideologiji, svetovnemu nazoru, veri ali politiki popolnoma nesprejemljivo ali neposredno v nasprotju s številnimi ustavnopravnimi vidiki. Javno in zasebno se razlikuje tudi v obsegu storitev, ki jih nudita, pri čemer so obveznosti zasebne šole v primerjavi z javno bistveno manjše. Zasebna šola mora namreč izvajati zgolj del predmetnika. Zagotavljati mora zgolj minimalna znanja. Zanjo niso neobvezujoča določila o vzgojno-izobraževalnih obdobjih, o šolskem koledarju o oblikovanju razredov, o oddelkih in učnih skupinah, o izvajanju vzgojno-izobraževalnega dela, o sočasni prisotnosti učitelja in vzgojitelja v prvem razredu. Za zasebno šolo ne veljajo kadrovske omejitve o tem, kdo lahko dela v oddelkih podaljšanega bivanja, jutranjega varstva, zrahljana so tudi določila o strokovnosti kadrov in še bi lahko naštevali. Ne nazadnje javno in zasebno se razlikujeta glede odprtosti in financiranja. Zasebne šole so si v zakonodaji pridržale pravico do izbire učencev. Zakon o osnovni šoli namreč odločitev o vpisu učencev v zasebno šolo prepusti zasebni šoli. Javna šola pa mora biti dostopna vsakomur, tudi tistemu otroku, ki se želi prešolati iz zasebne šole. In prav je tako. Zasebne šole imajo poleg številnih virov financiranja tudi velikodušne podpore iz javnih sredstev, pravice zaračunavanja šolnin, ki jih predlagano besedilo predlagatelja žal ne odpravlja. Spoštovane in spoštovani! V minulih razpravah smo Socialni demokrati iskali odgovor na vprašanje, kje začrtati mejo med javnim in zasebnim. Kot odgovor smo oblikovali predlog spremembe ustave, s katerim bi odpravili pravno nedorečenost, ki se odraža v diametralno nasprotnih stališčih več odločitev Ustavnega sodišča. S tem bi vzpostavili primarno skrb države za javno šolstvo, pri čemer bi ohranili zatečeno delovanje zasebnega šolstva. Drugi so, neupoštevajoč ustavni pomen določila o socialni državi in posledice, iskali načine, kako mejo med javnim in zasebnim preprosto izbrisati. Ne glede na to, da dokončnega odgovora zaradi razmerja sil v Državnem zboru še ni, se je pokazala jasna razmejitev, ki nakazuje ravnanje političnih skupin v prihodnjem mandatu. Javni vzgojno- izobraževalni sistem je osrednji gradnik socialne države. Vsakomur, ne glede na okolje, iz katerega izhaja, omogoča dostop do znanja sveta, posledično pa tudi do varne prihodnosti. V Poslanski skupini Socialnih demokratov menimo, da je treba takšno prihodnost zagotoviti vsem ter zlasti za šibkejše ustvariti spodbudno okolje, ki bo to tudi uresničilo. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Levica, zanjo Miha Kordiš.
Lep pozdrav! Pred nami je četrti poskus desnice za stoodstotno financiranje zasebnih šol z javno priznanim programom. Vmes se nam je zgodila še koalicijska kompromisna polomija. V Levici smo vedno jasno zastopali stališče, da naj bosta zasebno in javno ločena, in da je javno šolstvo tisto, za katerega mora skrbeti država. Že od začetka 90. let pri nas potekajo poskusi spodnašanja temeljev javnega šolstva. Več škode je bilo narejene pri visokem, k sreči pa pri srednjem in osnovnošolskem izobraževanju manj. Argumente, zakaj zasebna in javna osnovna šola nista enaki, smo slišali v tem mandatu že stokrat. Ampak zagovornikov polnega financiranja ti argumenti ne prepričajo. Jasno, ker ne gre za argumente, ampak gre za interese in gre za ideologijo. Vemo, da so, razen ene izjeme, zasebne osnovne šole tako ali drugače povezane z Rimokatoliško cerkvijo. Kot smo lahko prebrali v medijih pa je med zadnjimi kandidati za pridobitev javno priznanega programa tudi zasebna šola Lila, ki naj bi učila po konceptih iz jogiske filozofije, ki enako upošteva telo, čustva, voljo in um. Otroci imajo v šoli na voljo samo vegetarijansko prehrano. Skratka, samo javna šola je garant za sekularen kurikulum. Tudi javna osnovna šola si zasluži kritiko, je res, ampak je ključ v tem, da to javno šolo izboljšamo, ne pa spodnašamo z zasebnimi šolami. Zasebne šole svoje učence selekcionirajo in izbirajo, javna šola vzame vsakogar. To je bistveno zaradi zagotavljanja družbene enakosti in enakopravnosti. Kot kaže mednarodna raziskava pismenosti PIRLS, so se v Sloveniji v zadnjih 15 letih pri bralni pismenosti razlike med otroki z višjim socialno-ekonomskim statusom in tistimi s slabšim socialno-ekonomskim statusom povečale približno za eno tretjino. Zasebne šole pri nas se ustanavljajo za specifične populacije ali za posebne pedagogike, veroizpovedi ali kakšne druge nazore, ne pa za vse. V tem smislu zasebne šole na družbeni ravni delujejo ločevalno. Kjer pa bi bilo treba zares ločiti stvari, pa je strogo med javnim in zasebnim. Zato smo v Levici v tem mandatu tudi sodelovali pri poskusu spremembe ustave, ki na žalost ni prišel skozi parlamentarni mlin, da se tudi na ustavni ravni javno in zasebno šolstvo loči. Ampak temu navkljub bomo, ko socialisti prevzamemo oblast, zasebnim šolam vzeli še tisto javno financiranje, ki ga imajo, nastalo razliko pa preusmerili v javno šolo, sprememba ustave ali ne sprememba ustave. V Levici nasprotujemo spremembam, ki jih predlaga SDS. Nasprotujemo jim, ker trdno podpiramo laično, kakovostno in vsem dostopno javno izobrazbo. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina nepovezanih poslancev, zanjo dr. Mirjam Bon Klanjšček.
Hvala lepa. Vsi prav lepo pozdravljeni! V Poslanski skupini nepovezanih poslancev glede državnega financiranja zasebnih osnovnih šol nismo usklajeni. V Stranki Alenke Bratušek smo za še boljše javno šolstvo, zato si želimo, da se financiranje javnih in zasebnih osnovnih šol uredi v ustavi. V njej bi jasno zapisali, kar tam dejansko že piše – da mora država financirati samo javne osnovne šole, zasebne pa lahko financira le, če to želi. Med državnimi in zasebnimi šolami je namreč pomembna razlika. V državni osnovni šoli otrok mora imeti mesto, zato država mora financirati javne osnovne šole, v zasebnih šolah pa otroci lahko imajo mesto, zato država lahko financira njihovo delovanje, če to želi. Tako jasno mora pisati tudi v ustavi. Če bi to zapisali v ustavi, kot smo predlagali že leta 2015, in to januarja 2015, danes za to ne bi več izgubljali časa, ampak bi že imeli rešitev. Naj dodam, da proti zasebnim šolam nimamo nič, saj lahko tudi bogatijo šolski prostor, ne sme pa biti državno financiranje šol enako za javne in zasebne šole. To bi bila napaka. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo gospod Saša Tabaković.
Hvala za besedo. Spoštovani! Novele Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja so bile v parlamentarno proceduro vložene ničkolikokrat, nekatere izključno z namenom implementacije ustavne odločbe, ki jo poslanske skupine razumejo po svoje, nekatere pa so bile vložene na podlagi širšega razmisleka in razvojnega koncepta, ki je poleg ustavne odločbe naslavljal tudi zagato današnjega časa – kako pravično razkleniti javno in zasebno šolstvo na način zaščite in spodbujanja kvalitetnega javnega šolstva, zasebni pobudi pa regulirano podeliti dobrodošlo mesto kot dopolnitev možnosti izbire. Vsi ti zakonodajni procesi kažejo na to, da ima zgodba o šolstvu na Slovenskem dolgo brado in da bodo politična trmarjenja in nesoglasja rezultirala, žal, kot češnja na torti z odločitvijo Ustavnega sodišča, ki bo verjetno prisiljeno implementirati zadnjo ustavno odločbo, ne da bi se dejansko obregnilo ob družbene posledice, kaj vse to za sabo potegne. Kljub temu da je Ustavno sodišče samo postavilo v svoji odločbi ločnico med obveznim in razširjenim delom osnovnošolskega kurikuluma, kot to velja v sedanjem zakonu, ki je bil največji kamen spotike, in to je zelo slabo. Naj spomnim. Vlada oziroma ministrstvo je pripravilo celoviti zakonodajni vpogled na odprta vprašanja, ki jih zahteva po zlitju javnega in zasebnega osnovnega šolstva odpira. Tudi Zakonodajno-pravna služba je ugotovila, da vladna novela zakona odpravlja neustavnost, to potrjujem s citatom Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora s 33. redne seje Odbora za izobraževanje, citiram: »Predlog zakona odpravlja različen obseg financiranje obveznega dela javnoveljavnih programov osnovnošolskega izobraževanja na javnih in zasebnih šolah, zato s tega vidika tudi po mnenju Zakonodajno-pravna službe uresničuje odločbo Ustavnega sodišča.« Konec citata. Vendar so bili ideološki in konceptualni okopi enostavno pregloboki. Širše politične volje, drage državljanke in državljani, da bi se zagata, ki je z določitvijo Ustavnega sodišča nastala, odpravila enkrat za zmeraj ni, in to izključno iz razloga, ker je za politični ustroj etabliranih strank enostavno preveč priročna. V SMC smo si iskreno želeli, da strokovne in argumentirane razprave ne zamenja izključno politični jezik, ki ima lahko za sam šolski prostor in otroke, ki ga obiskujejo, najbolj neželene učinke. Žal smo v tej želji ostali bolj kot ne sami. Zato ne pristajamo na litanije o etiki in spoštovanju prava, ker je glede na teme politične odgovornosti na vseh, popolnoma vseh poslankah in poslancih vseh poslanskih skupin. To pomeni, da je odgovornost obojestranska. Priložnost, da bi jo rešili, je bila dana z vladno novelo – široko, poglobljeno, korektno in pravično. Vendar politične volje zanjo ni bilo in je verjetno tudi nikoli ne bo. In to nas skrbi. Še posebej, ko beremo bombastične naslove nekaterih medijev, ker želi politika končno regulirati zasebno šolstvo, pa je ozmerjana s strani nekaterih cenjenih pravnikov, ki so glede na javno pojavljanje izjemno politično priročni, češ, da izvaja birokratski fašizem nad izobraževanjem. Spoštovani! Birokratski fašizem je na primer to, da je država do lanskoletne spremembe novele Zakona o visokem šolstvu dopuščala, da so se zasebne fakultete ustanavljale kot gobe po dežju, pri tem da so z različnimi razpisi v preteklosti pomenljivo prejemale javna sredstva. Študentje, ki so kljub temu vplačevali šolnino, pa so se lahko po končanem študiju samo obrisali pod nosom, ker programi niso bili primerno akreditirani. Res neverjetno! To vse kaže samo na to, da kadarkoli se v politiki odprejo vprašanja razmerja med javnim in zasebnim šolstvom, se avtomatično začne tudi rožljanje z neustavnostjo, po navadi s strani tistih, ki imajo od tega največje koristi. Zaradi ideologije in denarja. To je slaba popotnica za slovenski šolski sistem, ki kvantitativno in kvalitativno diha na škrbe. Zato še enkrat, odgovornost je vedno obojestranska. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo gospod Jelka Godec.
Hvala. Zanimivo je, kako največja vladajoča stranka govori, da ni bilo politične volje v Državnem zboru, da bi v roku štirih let odpravila protiustavnost oziroma ustavno nepravilnost, ki se pojavlja v Zakonu o financiranju vzgoje in izobraževanja. Politična volja je na strani vladajočih strank in očitno se vladajoče stranke niso uspele poenotiti glede financiranja zasebnih šol. Naš tretji predlog, torej že tretji, sledi odločbi Ustavnega sodišča, ki jasno in glasno pove, da je treba glede na ustavo zasebnim šolam oziroma šolam, ki izvajajo javnoveljavni program, ta program financirati 100-odstotno. Ustavno sodišče je tudi decembra 2014 zapisalo, da je treba to protiustavnost odpraviti v enem letu. Od leta 2014 do leta 2018 to je v skoraj štirih letih vladajoča koalicija tega ni uspela narediti. Mi smo trikrat vložili ta predlog, trikrat očitno bo že tretjič zavrnjen. Vmes pa je bil zavrnjen tudi predlog Vlade, tudi predlogi koalicije. Nenavadno je, da vladajoča stranka in ostale stranke v koaliciji pravijo, da so poskušale odpraviti neustavnost. Zanimivo je, da kar s tremi različnimi predlogi. Če jasno in glasno sledimo odločbi Ustavnega sodišča, potem ne moremo podati treh različnih predlogov. Najprej da se financira obvezni program 100-odstotno pa razširjeni 85-odstotno, potem celo 100-0, na koncu 100-65 in danes tukaj za tem govorniškim odru vsi trdite, da ste poskušali oziroma da ste vsaj v vladajoči stranki SMC sledili odločbi Ustavnega sodišča. Trije različni predlogi za tako jasno odločbo Ustavnega sodišča definitivno ne morejo biti tisto, kar odpravlja protiustavnost. Govoriti, da s tem, da ko se bo javnoveljavni program na katerikoli šoli, ki izvaja javnoveljavni program, financiral 100-odstotno, da bo s tem zasebno prihajalo v javno, torej poseganje zasebnega v javno je, po domače povedano, larifari oziroma zavajanje volivcev. Že zdaj v Zakonu o financiranju vzgoje in izobraževanja piše, da se javnoveljavni program v šolah, ki izvajajo ta program, financira 85 %. Torej, ali sedaj ni tega prehoda? To je eno izmed zavajanj. Drugo izmed zavajanj je, da zaradi tega, ker bi financirali zasebne šole, bi financirali elito, in da različne raziskave kažejo, da je pismenost pri tistih, ki so bolj izobraženi oziroma socialno situirani, boljša, kot je pri tistih, ki niso. To nima nobene zveze z zasebnimi šolami. To ima zvezo samo z izobraževalnim sistemom. Bolje bi bilo, da bi potem tisti, ki to trdi, pokazal statistike, ali je res, da je na zasebnih šolah boljša pismenost kot v javnih šolah. Mi imamo mrežo javnih šol, ki je dobra in je tudi zaščitena v zakonu o financiranju vzgoje in izobraževanja. Zasebna šola ne more nastati tam, kjer je ogrožena javna šola, zato tudi zasebnih šol nimamo v manjših krajih. Kaj vam reči, vladajoči koaliciji? Nekateri od vas oziroma večine od vas tukaj na sredini vas v naslednjem mandatu ne bo, in te odgovornosti ne boste prevzeli. Prevzemali bodo verjetno drugi in žalostno je, da tako kot sta povedala bivši predsednik Ustavnega sodišča gospod Mozetič in sedanja predsednica Ustavnega sodišča Jadranka Sovdat, da zakonodajalec ni sposoben rešiti zadeve v štirih letih, in bo verjetno v prihodnosti, po mojem kar kmalu, odločilo Ustavno sodišče. Na čakanju ste pustili tisoč 200 otrok za 350 tisoč evrov letno. To je denar, ki vam ga je težko dati za otroke oziroma za šolanje otrok, ni pa problema ustanavljati novih uradov, kjer se namenja nov denar, ni vam problem vlagati zakonov, ki bodo za naprej določali nova sredstva, ko vas več sploh ne bo v parlamentu ali v vladi, torej to za vas ni problem. Je pa problem torej šolanje otrok in s tem tudi zavajanje ljudi, češ, da se bodo financirali v zasebnih šolah tudi tisti predmeti, ki so za zasebne šole posebni, recimo vera in etika, kar seveda ne drži. Ustavno sodišče je torej odločno povedalo, da je treba financirati javnoveljavne programe 100-odstotno, ne glede na to, kdo je ustanovitelj. To v Slovenski demokratski stranki še vedno zagovarjamo in bomo in verjamem, da bo Ustavno sodišče tudi tako v nadaljevanju presodilo. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Desus, zanjo gospa Marinka Levičar.
Hvala, predsednik, za besedo. Spoštovane, spoštovani, lepo pozdravljeni! Zagotovo bo ta mandat zaznamovalo dejstvo, da nikakor nismo uspeli odpraviti po mnenju Ustavnega sodišča neustreznosti načina financiranja zasebnih osnovnih šol. O tem, kakšna naj bo ureditev, nam je Ustavno sodišče podalo izhodišče, česar pa niti tekom postopka za spremembo ustave kakor tudi ne o vladni noveli ta zbor ni mogel poenotiti rešitve z zadostno večino. Kljub primernemu izhodišču za spremembo ustave, ki bi se morala po oceni Poslanske skupine Desus zgoditi, preden bi se materija podrobneje urejala tudi v samem zakonu, vprašanje ločnice med javnim in zasebnim na področju osnovne šole ostaja odprto za naslednji sklic državnega zbora. Žal. Pri tem poudarjamo, da naša poslanska skupina ne bo spreminjala stališča, ki smo ga jasno izrazili ob obravnavi vladne novele zakona. Predloga SDS, da se zasebne šole v celoti, torej stoodstotno financirajo za obvezni kot tudi za razširjeni program, ne bomo podprli. Mi verjamemo v socialno državo, v skupno dobro in v javne sisteme, ki morajo biti enako dostopni za vse in kakovostni. Zasebne osnovne šole prav gotovo niso dostopne vsem šoloobveznim otrokom, kar pa javne vsekakor so. Za nas zasebne osnovne šole predstavljajo tudi neke vrste nadstandard. Hvala.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. V skladu z razlago Komisije za poslovnik z dne 9. decembra 2009 Državni zbor ugotavlja, da je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem 7. točko dnevnega reda. Prehajamo na 11. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O CESTAH. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade, ministru za infrastrukturo dr. Petru Gašperšiču.
Spoštovani predsednik, hvala za besedo. Spoštovane poslanke in poslanci! Z novelo zakona o cestah, katere prvotni namen sta bila zlasti ureditev problematike odvoza tovornih vozil na avtocestah in hitrih cestah ter delna implementacija evropske direktive v zvezi z vzpostavitvijo sistemov za prepoznavo preobremenjenih tovornih vozil, se urejajo tudi določena vprašanja, za katera se je v praksi izkazalo, da jih je treba nujno urediti zaradi njihove nezadostne jasnosti oziroma možnosti različnih interpretacij. Dovolite mi, da vam v nadaljevanju predstavim pomembnejše novosti tokratne novele zakona o cestah. Že omenjeni novozastavljeni sistem odvoza na avtocestah in hitrih cestah poškodovanih ter pokvarjenih vozil ne posega v pravico uporabnikov, saj za uporabnike ne uvaja novosti, razen v delu, da bo lahko odvoz tovornega vozila opravil le tisti izvajalec odvoza vozil, s katerim bo Dars po izvedenem javnem razpisu, sklenil pogodbo. Pogodbeni izvajalec odvoza vozil bo lahko svojo storitev zaračunal v skladu s cenikom, kjer bodo določene najvišje cene, ki jih bo mogoče zaračunati za posamezno storitev. Z opredelitvijo skupnega prometnega prostora kot prometne površine se vzpostavljajo pogoji, ki bodo omogočili njegovo vzpostavitev v praksi. Gre namreč za prostor, ki je del javne ceste in je označen s predpisano prometno signalizacijo ter ga lahko sočasno uporabljajo vsi udeleženci cestnega prometa, pri čemer se z novelo zakona o cestah opredeljuje le prometna površina, medtem ko bo pravila ravnanja udeležencev cestnega prometa na tej površini določil zakon o pravilih cestnega prometa. Pomembna novost je možnost vzpostavitve poskusne prometne ureditve na državni cesti. S tem se vzpostavljajo pogoji, na podlagi katerih bo mogoče v praksi preveriti učinke prometne signalizacije, ki je sicer veljavna zakonodaja še ne pozna. Danes takšnega instrumenta nimamo na voljo, kar onemogoča preverjanje učinkovitosti novih pristopov na tem področju oziroma praks, ki so se v tujini že izkazale kot učinkovite in so imele pozitivne učinke na varnost prometa. Po preveritvi učinkov cestne prometne signalizacije se bo pristopilo k odločitvi, ali je predmetna rešitev splošno uporabljiva in kot taka primerna, da se predpiše kot obvezna. Z načelom celovite ureditve področja izrednih prevozov se iz zakona o voznikih prenašajo določbe, ki se nanašajo na usposabljanje spremljevalcev izrednih prevozov. Ob tem pa področje izvajanja usposabljanja spremljevalcev izrednih prevozov ostaja v pretežni meri enako sedanjemu. Da bi omogočili poenoteno vnašanje podatkov o kršitvah največjih dovoljenih mer in mas vozil v nacionalni elektronski register, se kazenske določbe v tej zvezi predpisujejo na način, ki je predpisan z evropsko regulativo, pri tem pa globe za kršitve v tej zvezi ostajajo pretežno v okviru sedaj predpisanih. V skladu s 138. členom Poslovnika Državnega zbora pa predlagam, da se tretja obravnava predloga zakona opravi na isti seji Državnega zbora. Hvala lepa.
Predlog zakona je obravnaval Odbor za infrastrukturo, okolje in prostor kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku odbora Igorju Zorčiču.
Spoštovani predsednik, hvala za besedo. Spoštovani minister z ekipo, kolegice in kolegi! Odbor za infrastrukturo, okolje in prostor je na 37. seji 31. 1. 2018 kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o cestah, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo po rednem postopku predložila Vlada. V dopolnilni obrazložitvi je v imenu predlagatelja minister za infrastrukturo dr. Gašperšič pojasnil, da predlog zakona ureja zlasti problematiko odstranjevanja poškodovanih in pokvarjenih tovornih vozil na avtocestah in hitrih cestah, kar se je v zadnjem času izkazalo kot eden najbolj kritičnih dejavnikov, ki vplivajo na prometno varnost na avtocestah. Novozastavljeni sistem odstranjevanja poškodovanih in pokvarjenih vozil na avtocestah in hitrih cestah za uporabnike uvaja novosti zgolj v tem, da bo lahko odvoz tovornega vozila opravil le tisti izvajalec odstranjevanja vozil, s katerim bo upravljavec avtoceste ali hitre ceste po izvedenem javnem razpisu sklenil pogodbo. Pogodbeni izvajalec odvoza vozil bo lahko svojo storitev zaračunal v skladu s cenikom, kjer bodo določene najvišje cene, ki jih bo mogoče zaračunati za posamezno storitev. Predlog zakona uvaja še definicijo tako imenovanega skupnega prometnega prostora; možnost postavitve poskusne prometne ureditve na državni cesti; v slovenski pravni red se prenaša Direktiva 2015/719 v delu, ki se nanaša na vzpostavitev sistemov za prepoznavo vozil ali skupine vozil, ki sama ali skupaj s tovorom presegajo dovoljene mase; prenašajo pa se tudi določbe Zakona o voznikih, ki se nanašajo na spremstvo izrednih prevozov oziroma usposabljanje spremljevalcev izrednih prevozov. Predlog zakona predpisuje tudi kazenske določbe v zvezi s kršitvami pravil o največjih dovoljenih merah in masah vozil v cestnem prometu na način, ki bo omogočil poenoteno vnašanje podatkov o kršitvah v nacionalni elektronski register. Zaradi številnih kršitev na področju postavljanja objektov za obveščanje in oglaševanje ob državnih cestah pa se na tem področju predlaga zvišanje glob. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je pojasnila, da je Zakonodajno-pravna služba k predlogu zakona pripravila pisno mnenje, v katerem so podani nekatere konkretne pripombe k posameznim členom, ki so upoštevane v amandmajih koalicijskih poslanskih skupin. K dvema pripombama pa je predlagatelj podal dodatno pisno pojasnilo. Predlog zakona je obravnaval tudi Državni svet, ki predlog zakona podpira, saj vsebuje nekaj dobrih rešitev, vendar ob tem Državni svet obžaluje, da predlagatelj zakona ni uspel uskladiti stališč z združenji občin glede finančnih obveznosti občin na področju gradnje državnih cest in vzdrževanja prometnih površin ob državnih cestah v naseljih. V razpravi je kolega poslanec iz Poslanske skupine Levice dr. Trček izrazil mnenje, da obcestno oglaševanje negativno vpliva na varnost prometa, saj atraktivni oglasi privlačijo pozornost voznikov, določene barvne ali svetlobne oznake pa utegnejo biti zamenljive s prometno signalizacijo ali pa jo celo prekrivajo. Glede na primere iz tujine, kjer so varovalni pasovi postavljeni bistveno dlje ali pa je oglaševanje ob cestah povsem prepovedano, je pozval k podpori njihovega amandmaja k 25. členu predloga zakona, s katerim bi varovalni pas na vseh državnih cestah premaknili na 100 metrov. Nasprotno je bilo s strani Poslanske skupine SDS podano, da veljavne dolžine varovalnega pasu niso problematične, bi pa bilo treba dovolj pozornosti nameniti kontroli spoštovanja varovalnega pasu s strani oglaševalcev, zato je bila izražena podpora povišanju glob kršiteljem iz tega naslova. Poleg tega so izpostavili tudi opozorila občin, ki so jih podale preko Državnega sveta. Po razpravi je odbor sprejel amandmaje poslanskih skupin koalicije. Odbor je v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval še o vseh členih predloga zakona skupaj in jih sprejel. Hvala lepa.
Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima poslanska skupina Levica, zanjo dr. Franc Trček.
Hvala za besedo, predsedujoči. Lep pozdrav vsem skupaj! Zelena Slovenija se že desetletja sooča z različnimi vrstami onesnaževanj. Ob onesnaženosti zemlje, vode, zraka se vedno bolj pojavljajo in silijo v ospredje tudi druge vrste onesnaževanj – hrup, smrad, svetlobno onesnaževanje. Eno takšnih onesnaževanj je tudi vizualno onesnaževanje z jumbo plakati in ostalimi vrstami pretirane rabe oglaševalskih panojev. Ti so vedno bolj koncentrirani ob medkrajevnih cestah in glavnih mesnih vpadnicah. Spremembe in dopolnitve Zakona o cestah so res večinoma tehnične narave in jim v Levici ne bomo nasprotovali. Odpira pa tokratno noveliranje zakona tudi zelo pomemben člen, ki ureja obcestno oglaševanje, zato smo v Levici za obravnavo na današnji seji Državnega zbora vložili amandma, s katerim želimo obcestno oglaševanje po zgledu družb in držav, ki mislijo sami sebe, prepovedati znotraj 100-metrskega pasu ob vseh kategorijah državah cest. Zakaj? Za oglaševanje se zapravlja gore denarja, da bi si ljudje večinoma želeli nepotrebne stvari in usluge. Naš namen je omejitev oglaševanja, začenši z obcestnim oglaševanjem, najprej ob državnih cestah, nato pa še ob občinskih cestah. Prvi najpomembnejši razlog za to je povečanje prometne varnosti. Zunanje oglaševanje je lahko dejavnik pomembno vpliva na varnost prometa. Atraktivni, prepogosti seksistični oglasi privlačijo pozornost voznikov, določena barve ali svetlobne oznake pa utegnejo biti zamenljive s prometno signalizacijo ali pa le-to celo prikrivajo. Pri jumbo plakatih in ostalih oblikah obcestnega oglaševanja gre za tako imenovane eye-catcherje. Gre za reklame, ki s svojo podobo in sporočilom pritegnejo pozornost voznikov. Namesto da bi gledali na cesto, vozniki in voznice gledajo reklame. Posledice so lahko usodne. Drugi razlog prepovedi obcestnega oglaševanja je spreminjanje urbane in naravne krajine na način, ki je v interesu zgolj kapitala. Gre za vizualno onesnaževanje, nekateri svetleči oglasi so tudi odvečni porabniki energije. Elektrika, ki jih napaja, danes prihaja večinoma iz fosilnih goriv. Poleg tega takšni oglasi povzročajo svetlobno onesnaženost, zaradi katere slabše spimo in ki nam navsezadnje zastira tudi pogled na zvezdnato nočno nebo. Verjetno ni naključje, da so med prvimi, ki so omejile tovrstne onesnaževanje, vodilne države in regije na področju odgovornega sonaravnega turizma, od sosednje Avstrije in Francije do Havajev. Javno prostor, prostor vseh nas je pod vse hujšim napadom oglaševalcev. S sprejetjem amandmaja Levice lahko zaščitimo vsaj prostor ob državnih cestah. Predlagano ni nič radikalnega, predlagano je zgolj trezni razmislek. Prepoved oglaševanja ob državnih cestah znotraj 100-metrskega pasu je že v veljavi v Avstriji. V Franciji imajo omejitev znotraj 200-metrskega pasu. Podobno ureditev imajo tudi nekatere zvezne države v srcu svetovne kapitalistične ekonomije v Združenih državah Amerike. Vse te države so prepoznale škodljive učinke obcestnega oglaševanja na prometno varnost in na kvaliteto življenja ljudi, zato so tovrstna oglaševanja omejile ali ga celo prepovedale. Ni razloga, da tega ne bi storili tudi mi v Sloveniji, zlasti če želimo, da bo, citiram: »Slovenija postala zelena, aktivna in zdrava destinacija za petzvezdična doživetja.« Konec citata. Kot je zapisano v strategiji trajnostne rasti slovenskega turizma. Spremembam in dopolnitvam Zakona o cestah v Levici ne bomo nasprotovali. Če pa bo sprejet naš amandma, ki ukinja oglaševalsko onesnaževanje ob državnih cestah, bomo glasovali za sprejetje tega zakona. Če vladna koalicija resno misli s trajnostno strategijo rasti slovenskega turizma, potem je podpora koalicije amandmaju Levice samoumevna. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo mag. Bojan Krajnc.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani minister z ekipo, spoštovane kolegice in kolegi! S spremembami in dopolnitvami Zakona o cestah se uvaja nekaj pomembnih novosti, ki vplivajo na zagotavljanje zadostne stopnje prometne varnosti na avtocestah in na hitrih cestah. Ena od pomembnejših rešitev, ki jih s tem zakonom uvajamo, se nanaša na problematiko odstranjevanja tovornih vozil z avtocest in hitrih cest ter poškodovanih in pokvarjenih tovornih vozil. Uvaja se pravna podlaga, da bo lahko Dars pooblaščenega izvajalca po pogodbi izbral z javnim razpisom in mu hkrati določil najvišje cene teh storitev. Slednje je nujno, saj je po veljavnem zakonu v pravilih cestnega prometa veljalo, da mora v primeru ustavljenega vozila voznik sam poskrbeti za odstranitev vozila. To pa je posledično ogrožalo prometno varnost, če vozniki odvoza niso pravočasno uredili, kar se je najpogosteje dogajalo. V zadnjem času je bilo zaznati tudi več primerov resnih težav in zlorab tujih voznikov tovornih vozil s strani naših domačih, torej izvajalcev odvoza vozil, ki so jim za te storitve zaračunavali nerazumno visoke cene. Zato je nujno, da se te težave uredijo na način, da lahko poškodovano vozilo odstrani le izvajalec odvoza vozil, ki je v pogodbenem razmerju z upravljavcem, torej z Darsom, da se zagotovi varno in korektno postopanje v teh primerih. Poleg tega pa bo to področje na ta način tudi enotno in pregledno urejeno. Z zakonom tudi implementiramo evropsko zakonodajo, ki ureja vprašanje glede vzpostavitve sistemov za prepoznavo preobremenjenih tovornih vozil. Direktiva o določitvi največjih dovoljenih mer določenih cestnih vozil v skupnosti v notranjem in mednarodnem prometu in največjih dovoljenih tež v mednarodnem prometu namreč določa, da se prepoznava vozil ali skupine vozil, ki sama ali skupaj s tovorom presegajo dovoljene in prepisane mase, izvaja z napravami za samodejno pridobivanje podatkov o masah vozil ali skupine vozil, nameščenimi ali vgrajenimi na, ob ali v vozišče državne ceste. Predviden način prepoznave preobremenjenih vozil mora upravljavec ceste vzpostaviti najpozneje do maja 2021. Z novelo se naslavljajo tudi druga področja, kjer se je v praksi izkazala potreba po bolj jasni interpretaciji določil obstoječega zakona. Za današnjo razpravo ostajata samo še dva amandmaja, vse ostale predloge rešitev je matično delovno telo sprejelo, ki se nanašata na prepoved oglaševanja ob državnih cestah. V SMC načeloma podpiramo rešitve, katerih cilj je izboljšanje varnosti udeležencev v prometu, vendar pa amandmaja v predlagani obliki nista primerno zastavljena. Predlagana rešitve, kot jo navaja predlagatelj, bi namreč veljala za vse ceste, tudi za hitre, glavne in regionalne ceste, in ne samo za avtoceste, kot piše v prvem odstavku obrazložitve amandmaja. Prav tako se določa izjemno kratek rok za odstranitev teh objektov, kar je vprašljivo z vidika izvedljivosti ukrepa in morebitne škode, ki bi jo lahko utrpeli lastnikih teh oglasnih objektov. Zaradi navedenega amandmajev k predlogu zakona ne bomo podprli. Bomo pa v Poslanski skupini SMC podprli Predlog zakona o cestah. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo gospod Ljubo Žnidar.
Spoštovani predsedujoči, spoštovani minister s svojo ekipo, kolegice in kolegi! Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o cestah prinaša nekaj dobrih rešitev, vendar se predlagatelj ni uskladil z Združenjem občin glede finančnih obveznosti občin na področju gradnje državnih cest in vzdrževanja prometnih površin ob državnih cestah v naselju. Ključni problem, s katerim se soočajo občine, je nedorečeno vprašanje sofinanciranja gradnje državnih cest in izvedba prometnih površin v samih naseljih. Ne gre samo za problem za zagotavljanje sredstev, ampak tudi za zagotavljanje odškodninske odgovornosti in ne nazadnje tudi za premoženjsko pravni vidik. Občina financira gradnjo pločnikov ob državni cesti, ga tudi vzdržuje, na koncu izgradnje pa preide v last države. Ob tem se postavlja vprašanje enakosti občin, saj se v praksi dogaja, da je obseg financiranja velikokrat odvisen od pogajalske moči ali nemoči posamezne občine. Da bi se izognili sedanjim različnim pristojnostim glede financiranja državnih cest v naseljih, bi morala biti razmejitev med državo in občino jasno in natančno določena. Predlagatelj ta segment pojasnjuje, da usklajevanje države in občine zahteva daljši čas in bi se lahko rešilo z naslednjo novelo zakona, kar pomeni, da ostanemo na stanju, kakršnega imamo sedaj. Zakon pa med drugim izboljšuje ureditev odstranjevanja podškodovanih in pokvarjenih vozil na avtocestah in hitrih cestah. Zaradi sedanje prakse zaračunavanja nesorazmerno visokih cen odvoza vozil, predvsem gre tukaj za tuja vozila, se predlaga regulacija, višina cene teh storitev. Iz Zakona o voznikih se prenašajo določbe, ki se nanašajo na spremstvo izrednih prevozov oziroma na usposabljanje spremljevalcev izrednih prevozov. V Slovenski demokratski stranki predlaganemu zakonu ne bomo nasprotovali.
Besedo ima Poslanska skupina Desus, zanjo gospa Marjana Kotnik Poropat.
Spoštovani predsednik, spoštovani minister s sodelavci, spoštovane poslanke in poslanci, vsem lep pozdrav! S tokratnim predlogom zakona o cestah želi predlagatelj urediti zlasti problematiko odstranjevanja tovornih vozil z avtocest in hitrih cest ter poškodovanih in pokvarjenih tovornih vozil. Hkrati se delno implementira evropska direktiva v zvezi z vzpostavitvijo sistemov za prepoznavo preobremenjenih tovornih vozil. Urejajo pa se tudi določena vprašanja, za katere se je v praksi izkazalo, da jih je treba nujno urediti zaradi pogosto ugotovljene nezadostne jasnosti oziroma možnosti različnih interpretacij. Pri vprašanju odstranjevanja poškodovanih in pokvarjenih tovornih vozil z avtocest in hitrih cest se uvaja takšna pravna podlaga, da bo Dars lahko pooblaščenega izvajalca po pogodbi izbral z javnim razpisom in mu določil tudi najvišje cene teh storitev. To pomeni, da bo to področje končno urejeno enotno in pregledno. V dosedanji praksi je pri odstranjevanju poškodovanih in pokvarjenih vozil namreč pogosto prihajalo do precej neugodnih in neurejenih situacij. Predlagane spremembe zakona pa obenem pomenijo, da se bodo vsa poškodovana in pokvarjena tovorna vozila lahko odstranjevala s celotnega področja avtoceste in hitre ceste, torej tudi z odstavnih pasov in s počivališč. Na seji Odbora za infrastrukturo, okolje in prostor je bilo največ razprave glede oglaševanja ob prometnih cestah. Novela sicer ne prinaša sprememb glede ureditve oglaševanja ob cestah, prinaša pa nove globe pri kršitvah na področju postavljanja objektov za obveščanje in oglaševanje ob državnih cestah. Dejstvo je, da se glede oglaševanja ob cestah prerekamo že od nekdaj. Po eni strani bi želeli, da promoviramo turizem že na cestah, po katerih tujci vstopajo v državo in po njih potujejo skozi našo državo, po drugi strani pa bi omejili to oglaševanje na minimum. Na seji matičnega delovnega telesa je prevladalo splošno prepričanje, da veljavne dolžine varovalnega pasu niso problematične, treba pa bi bilo več pozornosti nameniti kontroli spoštovanja varovalnega pasu s strani oglaševalcev, zato je predlog za povišanje glob kršiteljem prejel tudi podporo naše poslanske skupine. Podporo pa bo Poslanska skupina Desus dala tudi predlogu novele Zakona o cestah. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov, zanjo gospa Ljudmila Novak.
Spoštovani gospod minister, kolegice in kolegi! V Poslanski skupini Nove Slovenije menimo, da je prometna varnost ključni dejavnik, ki ima pomembno vlogo v družbi, še posebej v današnjem času vsesplošnega hitenja, ki se žal odraža tudi na naših cestah. Pozdravljamo prizadevanja Vlade, da se uredi vprašanje odstranjevanja poškodovanih in pokvarjenih tovornih vozil na avtocestah in hitrih cestah, pri čemer je zaradi sedanje prakse zaračunavanja nesorazmerno visokih cen odvoza vozil, predvsem za tuja vozila, predlagana regulacija višine cene teh storitev. Predlog zakona prinaša še nekaj drugih novosti. Med drugim se v slovenski pravni red prenaša evropska direktiva, ki se nanaša na vzpostavitev sistema za prepoznavo vozil ali skupine vozil, ki presegajo dovoljeno maso. Rok za prenos omenjene direktive je potekel že lani maja. Povečujejo se tudi globe za prekršek na področju postavljanja objektov za obveščanje in oglaševanje ob državnih cestah. Nikakor pa se v Poslanski skupini Nove Slovenije ne moremo strinjati s predlogom Vlade, ki občinam ponovno nalaga nova finančna bremena. Opozarjamo, da je ključni problem na področju cest ravno nedorečeno financiranje med občinami in državo. Predlog namreč nalaga občinam sofinanciranje izgradnje in vzdrževanja prometnih površin ob državnih cestah. Nesprejemljivo je, da občina na primer financira izgradnjo pločnika in kolesarske steze ob državni cesti, ki potem preide v državno last, za vzdrževanje pa mora skrbeti občina. V tem času je zlasti aktualna problematika pluženja snaga. Z državnih cest ga predvidoma odvržejo na pločnike in kolesarske steze ob državnih cestah, za katere pa morajo skrbeti občine. V Poslanski skupini Nove Slovenije menimo, da bi bilo med državo in občino končno treba ustrezno urediti financiranje izgradnje in vzdrževanja cest. Torej država naj poskrbi za izgradnjo in vzdrževanje državnih cest in vseh površin ob teh cestah, občina pa za izgradnjo in vzdrževanje občinskih cest in vseh površin ob njih. Menimo, da je nedopustno občinam nalagati dodatna dela in finančna bremena, hkrati pa jim ne povečati povprečnine oziroma jim ne zagotoviti dodatnih sredstev za vse naloge, ki jih predlaga novela zakona. V Poslanski skupini Nove Slovenije ne moremo mimo dejstva, da država prenaša naloge na občine brez zagotovitve dodatnih finančnih sredstev, zato predlagane novele zakona ne bomo podprli.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 12. 2. 2018. Ker sta amandma Poslanske skupine Levica k 25. členu in amandma za novi 41.a člen vsebinsko povezana, bomo o njiju razpravljali skupaj. V razpravo torej dajem dva amandmaja Poslanske skupine Levica k 25. členu in za novi 41.a člen. Želi kdo razpravljati? Prosim za prijavo. Besedo ima dr. Franc Trček.
Hvala za besedo, predsedujoči. Glejte, bom še enkrat ponovil, kar sem že prej citiral: »Slovenija bo postala zelena, aktivna in zdrava destinacija za petzvezdična doživetja.«Tako je zapisano, to je nosilni stavek Strategije trajnostne rasti slovenskega turizma. To, kar mi zdaj tukaj predlagamo, so dejansko naredile že vse države, po katerih se lahko zgledujemo, ki se gredo kvalitetni turizem. Turizem, kjer tudi zaposleni zaslužijo ne zgolj minimalne plače, turizem, kjer minister za gospodarski razvoj, tehnologijo in tudi turizem ne bo javno izjavljal, »ah, saj v turistične šole gredo mladi, ki na kake druge šole niso sprejeti«, kar je nedopustno, gospod bi moral tisti trenutek odstopiti, ali bi ga pa Vlada morala odstopiti. Kot sem že v stališču povedal, kako je to pri sosedih Avstrijcih. Mi predlagamo isto, stometrski pas. Francozi so prva turistična destinacija kontinentalne Evrope, ena prvih destinacij na svetu, so tukaj še bolj radikalni. Pa v osnovi ne gre samo za turizem. Zdaj ko to govorim, se spomnim, neki moj znanec se s kolesom pelje v Mariboru mimo UKC, neka gospa po 14 dneh po operaciji pride ven in mu skoči na kolesarsko stezo, ker je reklama zakrivala pogled na njo. In je ženska končala na urgenci in še tri tedne je morala biti v UKC. Bom prebral, kako je v Franciji z zunanjim oglaševanjem po zakonu o okolju, citiram: »Dovoljeno le v naseljih, izven naselij pa le na železniških postajah in na letališčih, na športnih objektih, ki imajo najmanj 15 tisoč sedežev in v neposredni bližini trgovskih središč, če to dopušča lokalni predpis o oglaševanju«. Tam imate še možnost, po domače povedano, da občine te pogoje še zaostrijo. Za mesta in kraje z manj kot 10 tisoč prebivalcev je prepoved tako imenovanih osvetljenih ali digitalnih reklam. Recimo francosko mesto Grenoble, ki je nekoč davno imelo olimpijske igre, če se prav spomnim, eden vodilnih francoskih turističnih centrov, je 2015 izdalo prepoved o zunanjem oglaševanju v mestih. To kar je še ostalo, so neki manjši oglasi, ki se vežejo na neko lokalno ponudbo. Zvezna država Vermont v ZDA je leto dni, preden sem se jaz rodil, začela s tem. Havaji to počnejo že 20 let, podobno počne tudi Aljaska, Maine od 2013. Skratka gre v bistvu za nek zelo premišljen člen in amandma. Na seji odbora recimo so še oglašali iz SDS, tipa, »joj, saj jaz pa ne bom mogel domov v Bovec, ker ne bo prometnih znakov«. To je norčevanje v osnovi, nerazumevanje tega. Saj tudi če se zapeljete po Avstriji, imate ob avtocesti dodatni nabor prometnih znakov, če se tako izrazim, ker imate zelo jasno označene neke turistične destinacije. Gre enostavno za prepoved tovrstnih onasneževanj, ki so jih, čeprav prihajam iz Levice, začela mesta, ki se gredo dosti bolj hardcore kapitalizem, kot se ga gremo mi tukaj. Ob tem je ogromno teh oglasov tudi blazno seksističnih, dajmo biti odkriti, pa ne rabite bit feminist, kaj šele feministka, da bi to opazili. S tega stališča bi tudi Nova Slovenija morala to podpreti. Če se pa dotaknem še te zgodbe občine, nova bremena, jaz že ves ta mandat v imenu Levice tulim, da mi po 25 letih nujno potrebujemo reformo lokalne samouprave, da je treba odpreti obvezne naloge občin, da je treba, dokler nimamo regij, določene tovrstne naloge centralizirati. Če greste gledat občinske proračune, neka glavna postavka so vam tam vrtci, šole in tako naprej, da je treba nehati z neko uravnilovko, razdeliti občine na tri, štiri razrede občin, glede na količino obveznih nalog. V nekih resnih družbah in državah se to naredi v dveh, treh mandatih. Mi imamo pa nekega ministra, ki, žal moram reči, raje binglja iz helikopterja, hodi v Dubaj, gor in dol, je glavni vladni pogajalec, se ukvarja z IKT, ki si ga je prisvojil za njegovo ministrstvo, ker so tam penezi, čeprav je Ministrstvo za javno upravo, ki to pokriva, neko ministrstvo, ki ima največ nekih različnih vsebinskih nalog, ki bi jih morala ta ekipa opravljati. Čeprav smo v tem sklicu državnega zbora imeli neko idealno priložnost, upam si trditi, z najmanjšim vplivom, bom rekel, kar županskega lobija na Državni zbor, česar verjetno v naslednjih dveh sklicih ne bomo imeli. In ne da si je tu gospod Koprivnikar zaslužil cvek, tu so si ta koalicija, ta vlada in gospod Koprivnikar zaslužili po KZ – kaj? Dr. Gorenak bo to verjetno bolj ekspliciral. Ja, ja, pa ne na tisti košarkarski polodprti oddelek. Ker v tem državnem zboru tudi številni z dosti daljšo kilometrino kot jaz ali Levica, tako imenovani etablirani politiki pozabljate, da se skoraj vse, kar mi tu sprejmemo, v bistvu dobri dve tretjini, zvrne na občinsko raven. Potem pa nimamo urejenega financiranja. In, kot jaz dostikrat rečem, najtežja funkcija v tej državi je župan, ki hoče odgovorno delovati. Če se vrnem nazaj. Tako kot sem rekel, če se resno misli s strategijo trajnostnega razvoja slovenskega turizma, potem je to nekako samoumevno, kar mi predlagamo. Če to koalicija resno misli, bi ne glede na trenutno agregatno predvolilno stanje koalicije morala to samoumevno podpreti. Če pa ne bo podprla, je pa to potem nadaljevanje neke tipične slovenske politične dvoličnosti, ki jo gledamo že četrt stoletja. To je na kratko to. Če bodo še kaki odzivi, se bom pa odzval. Hvala.
Želi še kdo razpravljati? Ne. Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj. S tem prekinjam 11. točko dnevnega reda. Prehajamo na 14. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE DRUGA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O STVARNEM PREMOŽENJU DRŽAVE IN SAMOUPRAVNIH LOKALNIH SKUPNOSTI PO REDNIEM POSTOPKU. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Predlog zakona je obravnaval Odbor za notranje zadeve, javno upravo in lokalno samoupravo kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku mag. Dušanu Verbiču. [[oglašanje v dvorani]] [[Ga ni.]] Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Levice, zanjo [[…]] [[ni predstavnika poslanske skupine]] . Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra [[…]] [[ni predstavnika poslanske skupine]] . Sejo prekinjam za pet minut. Nadaljevali bomo ob 10.15.
Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi, nadaljujemo prekinjeno sejo zbora. Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo gospa Nada Brinovšek.
Lepo pozdravljeni, kolegi poslanci in ostali! Pred nami je sprememba Zakona o stvarnem premoženju države in lokalnih skupnosti, na katerega pa smo vsaj zadnja tri leta tako opozicijski kot koalicijski poslanci opozarjali, da je potreben spremembe. Vlado smo opozarjali, da obstoječi sistem načrtovanja in pa ravnanja s stvarnim premoženjem ni učinkovit. Sedanja ureditev ima za posledico razmeroma nizko realizacijo letnega načrta ravnanja s stvarnim premoženjem države, kar je bilo razvidno iz poročila o realizaciji načrtov ravnanja s stvarnim premoženjem tako za leta 2013, 2014, 2015 in tudi za leto 2016. Iz poročila smo lahko razbrali, da je bila na marsikaterem področju realizacija tudi nižja od 5 %. Seveda se nam je ob tem vedno zastavljalo vprašanje, kaj je vzrok za tako nizko realizacijo in v kolikšni meri so na tako nizko realizacijo morda vplivale subjektivne okoliščine ali pa smo tu v Državnem zboru sprejemali odloke o načrtu ravnanja s stvarnim premoženjem države kot neko nujno zlo ali pa kot neke pobožne želje lastnikov državnega premoženja. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke menimo, da gredo spremembe zakona v pravo smer, saj se gospodarjenje s premoženjem iz posameznih organov ureja na centraliziran način oziroma se prenaša na Ministrstvo za javno upravo. Prav tako so v predlogu natančneje določeni postopki ravnanja z državnim premoženjem. No, bi rekla, do tu vse lepo in prav. Ne moremo pa nekako mimo dejstva, da je iz predloga tega zakona, ki ga obravnavamo danes, izpadlo ravnanje s premoženjem Banke Slovenije. V letu 2015 smo spremenili ta zakon na predlog Ministrstva za finance, ki je bil usklajen z Banko Slovenije. Po tej spremembi je Zakon o stvarnem premoženju države veljal tudi za Banko Slovenije, in sicer v tistem delu, ki se nanaša na določbo o načelih in postopkih ravnanja, kar pa ni poseglo v samostojnost razpolaganja z lastnim premoženjem Banke Slovenije. V predlogu zakona, ki ga obravnavamo danes, pa določb glede ravnanja s stvarnim premoženjem banke ni več, kot sem že rekla. Zastavlja se nam torej vprašanje glede postopkov ravnanja s stvarnim premoženjem v lasti banke. Zakon o banki določb glede ravnanja s stvarnim premoženjem ne vsebuje in nehote se nam tu zastavlja vprašanje, kdo bo potem nadzoroval Banko Slovenije in na podlagi katerih zakonskih določil. Računsko sodišče ne bo pristojno, nima zakonske osnove. Torej – kdo? Zastavlja se nam tudi vprašanje, zakaj je pri pripravi obstoječega zakona v letu 2015 sodelovalo Ministrstvo za finance in Banka Slovenije, pri pripravi sprememb zakona, ki ga obravnavamo danes, pa samo Ministrstvo za javno upravo. Je Ministrstvo za javno upravo pri pripravi tega predloga zakona enostavno pozabilo na premoženje banke ali pa gre mogoče za kakšen drug, drugačen vzrok? Rekla bi, da odgovor, ki smo ga prejeli na matičnem delovnem telesu, da je ravnanje s premoženjem Banke Slovenije izpadlo iz končnega besedila, citiram, »zaradi zagotovitve njenega neodvisnega položaja, saj bi lahko temu nasprotovala Evropska centralna banka,« kar ne pije vode. »Lahko nasprotovala Evropska centralna banka« – jaz mislim, da sta to domnevo, ki je bila predstavljena na Odboru za notranje zadeve pred dvema letoma, pretehtala tako Ministrstvo za finance kot tudi Banka Slovenije, ko sta spremembo predlagali. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke prav zaradi tega navedenega zakona ne bomo podprli, vendar pa mu tudi ne bomo nasprotovali. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospod Benedikt Kopmajer.
Spoštovani predsednik, predstavniki Vlade, kolegice in kolegi! Danes imamo na poslanskih klopeh predlog zakona, ki je nastal na podlagi mnogih usklajevanj z občinami ter njihovimi združenji, kar v Poslanski skupini Desus seveda pozdravljamo, saj se velik del predlaganih določb nanaša na delovanje lokalnih samoupravnih skupnosti in na njihovo ravnanje s stvarnim premoženjem, zato je konsenz v največji meri še toliko bolj pomemben. Povedati je treba, da mnogo zadev v zakonu – gre namreč za popolnoma nov predlog zakona – ni povsem novih po vsebini, saj so bile le-te urejene v podzakonskem aktu, prepričani pa smo, da bo z novim načinom zagotovljena bolj jasna opredelitev. Bistveni cilj predloga zakona je prilagoditev institutov ravnanja s stvarnim premoženjem države novi ureditvi. Tu govorimo o letnih načrtih stvarnega premoženja države ter vzpostavitvi centralne evidence nepremičnin in enotnem spletnem portalu. Razlogov za sprejetje predloga zakona je mnogo, med drugim določene spremembe sledijo zavezam Evropski komisiji, uskladitvam z določenimi direktivami kot tudi vsebinski prenovi zakona. Predlagatelji so že natančno pojasnili cilje in rešitve predloga zakona, a naj kratko ponovim. Natančneje se ureja centraliziran način ravnanja s stvarnim premoženjem države, kjer postopki že tečejo v skladu z novelo Zakona o državni upravi, ki je določila, da se v obdobju do 1. 1. 2017 izvede prehod na centraliziran način ravnanja s premoženjem države, upravljavec tega premoženja pa postaja Ministrstvo za javno upravo. Predviden je centraliziran nadzor nad sklepanjem pravnih poslov, povezanih z nepremičninami v lasti države in upravljanjem oseb javnega prava, kot so javni zavodi, javni gospodarski zavodi, agencije in skladi, ki so upravljavci nepremičnega premoženja države. Pred sklenitvijo pravnega posla, katerega vrednost bi presegala 10 tisoč evrov, bodo morali pridobiti predhodno pisno soglasje organa, pristojnega za področje, na katerem delujejo navedeni upravljavci. Nadalje. Bolj celovito je določen postopek razpolaganja z nepremičninami. Na enem mestu se ureja problematika državnih pomoči, ureja se brezplačna odsvojitev nepremičnega premoženja, ločeno je urejena oddaja za najem nepremičnega premoženja za državo in za občine in še bi lahko našteval. V Poslanski skupini Desus smo prepričani, da predlagane rešitve prinašajo poenostavitev postopkov ravnanja s stvarnim premoženjem ob sočasni ohranitvi ustreznega nadzora in poenostavitev postopkov sprejemanja letnih načrtov stvarnega premoženja v lasti države. Da je vsebinska prenova zakona potrebna, kažejo tudi izkušnje iz prakse. Tako s predlogom dobivamo bolj prožen sistem načrtovanja ravnanja s stvarnim premoženjem države ter samoupravnih lokalnih skupnosti. Pretekle izkušnje so namreč pokazale, da je na nekaterih področjih gospodarjenja s stvarnim premoženjem treba različno urediti ravnanje za državo in samoupravne lokalne skupnosti, predloženi zakon pa te razlike tudi upošteva. V Poslanski skupini Desus bomo glede na navedeno predlog zakona podprli. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov, zanjo gospod Jožef Horvat.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani državni sekretar, spoštovane kolegice in spoštovani kolegi! V Novi Sloveniji smo več let ugotavljali, da gre pri načrtih ravnanja s stvarnim premoženjem dejansko le za zbiranje predlogov oziroma želja posameznih predlagateljev. Tudi ob sprejemanju letošnjega odloka o načrtu ravnanja s stvarnim premoženjem države, za organe državne uprave, pravosodne organe, javne zavode, javne gospodarske zavode, javne agencije, javne sklade smo opozarjali, da je načrt odtujitev premičnega in nepremičnega premoženja ali oddaje v najem preskromen, sploh če upoštevamo dejstvo, da gre za odvečno premoženje. Večkrat smo Vlado pozvali, da prenovi strategijo s področja ravnanja s stvarnim premoženjem tako, da bo le ta bolj ekonomična oziroma gospodarna, predvsem pa bolj pregledna. Vsekakor bi morala biti država zgleden primer dobrega gospodarjenja s premoženjem. Odgovorni lastniki načrtujejo razpolaganje s svojim premoženjem tako, da premoženje tudi dejansko prodajo. Realizacija tako razpolaganja kot pridobivanja premoženja je namreč še vedno zelo majhna. Naj omenimo le za primerjavo. Še v letu 2014 je bila realizacija pridobivanja nepremičnega premoženja države uspešna le v 5,24 % začrtanih ciljev. Pri načrtu razpolaganja s tem premoženjem pa le 3 %, medtem ko je bilo neodplačno odsvojenega nepremičnega premoženja kar 30 %. Nekoliko boljša je bila realizacija v letih 2015, 2016 in 2017, vendar še vedno nezadostna. V Novi Sloveniji se zavzemamo za to, da vsak posamičen upravljavec stvarnega premoženja prevzame odgovornost tako glede uvrstitve posamičnega premoženja na seznam načrtovanih razpolaganj kot tudi glede določitve načina razpolaganja. Posebno v primeru prodaj, pa tudi za določitev realne orientacijske vrednosti posamične nepremičnine oziroma premičnine. Predlog novega zakona o stvarnem premoženju države in samoupravnih lokalnih skupnosti morda pomeni majhen korak k bolj učinkovitemu gospodarjenju z državnim premoženjem, a hkrati pušča številne pasti. V praksi govorimo o skoraj 400 upravljavcih, kar pod vprašaj postavlja preglednost ravnanja s tem premoženjem. In še nekaj skrbi. Zakon predvideva centralizacijo ravnanja z nepremičnim premoženjem države tako, da za upravljavca stvarnega premoženja državnih organov določa Ministrstvo za javno upravo. Tudi Banka Slovenije je oseba javnega prava, vendar za njo ta zakon ne velja. Argument Vlade, da gre za osebo javnega prava sui generis, ki mora biti neodvisna, ni preprečljiv. Vse lepo in prav, saj njeno samostojnost in neodvisnost določa tudi zakon o Banki Slovenije in pogodba o delovanju Evropske unije. Naj poudarimo, da je novela tega zakona leta 2015 odpravila pravno praznino in uredila načela in postopek ravnanja s stvarnim premoženjem Banke Slovenije brez poseganja v samostojnost in neodvisnost odločanja banke. V Novi Sloveniji smo prepričani, da ravno samostojnost in neodvisnost centralne banke sočasno prinaša tudi njeno veliko odgovornost za zakonito in gospodarno upravljanje in razpolaganje z njenim premoženjem. Nadzor nad poslovanjem Banke Slovenije v sistemskem zakonu o Banki Slovenije žal še vedno ni urejen. V Novi Sloveniji bomo predlog zakona kljub nekaterim pomislekom podprli.
Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo mag. Bojana Muršič.
Hvala lepa, predsednik za besedo. Ideja o enotnem oziroma centraliziranem urejanju nepremičninskega premoženja se je udejanjila leta 2010 ob sprejetju Zakona o javnem nepremičninskem skladu. A žal ta zakon v praksi ni nikoli zaživel, saj je leta 2012 s sprejeto novelo Zakona o stvarnem premoženju države in lokalnih skupnosti prenehal veljati. Tako se je decentralizacija upravljanja z nepremičnim premoženjem države še poglobila. Z izvajanjem zakona v praksi so se pokazale pomanjkljivosti, zato je ključno, da se stremi k potrebni spremembi na način, da se s stvarnim premoženjem države in lokalnih skupnosti ravna skrbno in predvsem gospodarno. Varovanje temeljnih načel ravnanja s stvarnim premoženjem sledi trenutno aktualnemu razvoju ter situaciji na trgu in potrebam tako države kot lokalnih skupnosti in upravljavcev premoženja. Trenutni neenotni in nepregledni sistem ravnanja z nepremičninami traja predolgo, s tem pa je onemogočena usklajena gospodarska nepremičninska politika, še posebej v delu, ko predstojnikom, tako neposrednim kot tudi posrednim omogoča, da praktično skoraj vse pravne posle s stvarnim premoženjem sklepajo samostojno – brez soglasja vlade ali resornega ministrstva. Takšno ravnanje je povzročalo težave predvsem pri nadzorovanju sklepanja pravnih poslov, ravnanja s stvarnim premoženjem države, ki so v upravljanju zavodov z njihovega delovnega področja. Še posebej slabo se je v zadnjih letih izvajanja zakona izpostavilo vprašanje ustreznega obstoječega sistema načrtovanja ravnanja s stvarnim premoženjem. Na to smo opozarjali tudi poslanci pri vsakoletnem sprejemanju odlokov, načrtov ravnanja s stvarnim premoženjem posameznih uporabnikov in še posebej z letnim poročilom o njeni realizaciji. Neizpodbitno dejstvo je, da so realizacije teh načrtov nizke. Vzrokov je vsekakor več, od nizke gospodarske rasti, pomanjkanja kreditnega potenciala, nizkih cen nepremičnin, kar je odvračalo od prodaje tako državo kot tudi lokalne skupnost, in tudi nerealnih načrtovanj razpolaganja z nepremičninami. Kot je zapisano v predlogu zakonu, nastal je dolg seznam odvečnega premoženja, v katerega so upravljavci stvarno premoženje uvrščali na zalogo. Zakon, kot izhaja iz predloženega gradiva, se je pripravljal vse od leta 2015, a načela ostajajo enaka sedanjemu: gospodarnost ravnanja s stvarnim premoženjem, načelo enakega obravnavanja, načelo preglednosti, načelo javnosti. Socialni demokrati ocenjujemo, da gredo predlagane rešitve tega zakona v pravo smer: centraliziran način ravnanja s stvarnim premoženjem, centraliziran način sklepanja pravnih poslov, povezanih z nepremičninami v lasti države in upravljanju oseb javnega prava, pridobivanje soglasja organa pred sklenitvijo pravnega posla, ki presega 10 tisoč evrov. Na ravni lokalni skupnosti se uvaja nov centraliziran nadzorni mehanizem. Prav tako mora župan za pravne osebe pravne posle, katerih vrednost presega 500 tisoč evrov, pred javno objavo predhodno pridobiti soglasje občinskega sveta oziroma mestnega sveta k osnutku besedila pravnega posla. Posebnost za občine je tudi to, da lahko oddajajo v najem ali brezplačno uporabo trajno nepotrebno premoženje, da se z njim zagotovi gospodarno ravnanje z nepremičnim premoženjem. A pozor! Država te možnosti nima. Vzpostavlja se tudi bolj prožen sistem načrtovanja ravnanja s premoženjem države. Cilj pa je odprava nizke realizacije načrtovanja z nepremičnim stvarnim premoženjem, ki je vsekakor bila načrtovana nerealno oziroma na zalogo, kar je dokazovalo vsakoletno poročilo o realizaciji načrtov ravnanja s stvarnim premoženjem. To slabo prakso je treba spremeniti in jo ustrezno popraviti, zato Socialni demokrati podpiramo ta predlog zakona. Hvala lepa.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 12. 2. 2018. V razpravo dajem 29. člen ter amandma Poslanske skupine Levica. Želi kdo razpravljati? Besedo ima državni sekretar na Ministrstvu za javno upravo dr. Nejc Brezovar.
Hvala za besedo, predsednik. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Zgolj kratko pojasnilo, ki je bilo sicer dano že na odboru glede predloga amandmaja Združene levice k 29. členu. Številka, ki je trenutno predvidena v zakonu, govorimo o znesku nepremičnine, ki presega pol milijona evrov, je nek kompromis, iskreno. Občine so želele, da omejitev ne bi bilo, medtem ko je predlog Združene levice znesek v višini 250 tisoč evrov. Po našem mnenju bi tak nizek znesek prekomerno obremenjeval občinske svete s predhodnimi potrditvami in bi na ta način popolnoma nepotrebno oviral delo občin, zato pač nasprotujemo amandmaju. Hvala lepa.
Želi še kdo razpravljati? Ne. Potem razpravo zaključujem. V razpravo dajem 65. člen ter amandma Poslanske skupine Levica. Želi kdo razpravljati? Besedo ima zopet državni sekretar na Ministrstvu za javno upravo dr. Nejc Brezovar.
Hvala, predsednik. Tudi tukaj kratka obrazložitev, zakaj smo se osredotočili, da se lahko v brezplačno uporabo nepremično premoženje občin in države daje zgolj nevladnim organizacijam, ki imajo status v javnem interesu. To ne pomeni nobenega oženja. Trenutni termin, ki je veljaven, je bil ohlapen. Namreč, pogoj je bil delovanje v javnem interesu. Zato so se že sedaj občine obračale na Ministrstvo za javno upravo, ki je med drugim pristojno za področje nevladnih organizacij, in smo že sedaj podajali pojasnila, da pogoj delovanja v javnem interesu pomeni, da gre za nevladno organizacijo, ki ima podeljen status v javnem interesu. Tako da v praksi ta nova določba ne bo ničesar poslabšala, temveč zgolj to, kar je bilo že sedaj uveljavljeno v praksi, prenašamo v zakon. Hvala lepa.
Želi še kdo razpravljati? Ne. Potem razpravo zaključujem. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločili danes v okviru glasovanj. S tem prekinjam 14. točko dnevnega reda. Prehajamo na 16. TOČKO DNEVENGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O IZVRŠBI IN ZAVAROVANJU V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade, ministru za pravosodje mag. Goranu Klemenčiču.
Spoštovani predsednik Državnega zbora, hvala za besedo. Spoštovane poslanke in poslanci! Novela Zakona o izvršbi in zavarovanju, ki je pred vami, je ena obsežnejših novel tega zakona v zadnjih letih. Z njo nadaljujemo trend, ki smo ga začeli že s prejšnjo novelo tudi v tem mandatu, ki smo jo na ministrstvu poimenovali, in je bila že sprejeta, in smo jo poimenovali socialna novela, ki je v določenih delih izboljšala stanje socialno ogroženih dolžnikov. Predlagane rešitve v noveli, ki je pred vami, odpravljajo določene pomanjkljivosti veljavne ureditve, povezanih s pravnim redom Evropske unije, spreminjajo pa se tudi tista določila, ki so v praksi pomenila zastoj v izvršilnem postopku ali so prekomerno bremenila sodišča. Vendar gre tukaj, bomo rekli, bolj za tehnične spremembe. Opozoril pa bi v tem uvodnem nastopu na dve spremembi, ki sta po našem mnenju velikega pomena. Najprej, zakon daje pravno podlago za uvedbo spletnih dražb premičnin in nepremičnin. To bo nedvomno prispevalo k boljši realizaciji prodaje premičnin in nepremičnin, kar je v interesu tako upnikov kot dolžnikov, predvsem pa bo omogočilo tudi bolj učinkovito oziroma resnično učinkovito preprečevanje zlorab, ki danes občasno nastajajo v izvršilnih postopkih zaradi dogovarjanja med različnimi potencialnimi kupci premičnin in nepremičnin na sodišču in jih ni mogoče na drug način ustrezno oziroma učinkovito preprečiti. Drug pomemben sklop pa je ureditev tako imenovane socialne izvršbe na nepremičnine. Z zakonom na drugačen in dolžniku bolj prijazen način urejamo primere, ko je dolg izjemno nesorazmeren s predlogom, da se ta dolg poplača iz prodaje nepremičnine, ki hkrati predstavlja tudi dolžnikov dom. Zakon v tem primeru nalaga po uradni dolžnosti aktivno vlogo sodišča v takih primerih, vzpostavlja povezavo s centrom za socialno delo, omogoča določene odložitve izvršbe in varuje posebej ranljive skupine. Treba se je zavedati, da je izvršilni postopek zmeraj spopad dveh različnih interesov, obeh legitimnih, na eni strani dolžnika, na drugi strani upnika, in da tudi niso upniki vedno tisti, ki so izjemno močni. Vedno si predstavljamo kot upnike banke, recimo, ali velike korporacije. Upniki so lahko tudi osebe, ki ne dobijo izplačila preživnine, manjši podjetniki in tako naprej. Zato je treba biti pri posegih v ta zakon izredno previden. Mislim, da smo to sredino tudi našli, kar je, verjamem, pokazala tudi dokaj obsežna razprava na matičnem delovnem telesu. Če bodo izpolnjeni pogoji, spoštovani predsednik Državnega zbora, predlagam tudi, da se na isti seji opravi tretja obravnava predloga zakona. Hvala lepa.
Predlog zakona je obravnaval Odbor za pravosodje kot matično delovno telo. Za predstavnice poročila odbora dajem besedo predsedniku odbora Janu Škobernetu.
Najlepša hvala, spoštovani predsednik. Spoštovani minister, kolegice in kolegi! Odbor za pravosodje je na svoji 46. redni seji 2. februarja kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o izvršbi in zavarovanju, kjer smo uvodoma ugotovili, da Zakonodajno-pravna služba ni imela več pomislekov, ker da so ustrezno upoštevani vsi njihovi pomisleki znotraj predlaganih amandmajev s strani koalicijskih poslanskih skupin. Sledila je kratka predstavitev vsebine razprav poslanke in poslancev ter zainteresirane javnosti, ki jo je predstavila predsednica Komisije za peticije ter človekove pravice in enake možnosti Eva Irgl, saj so na komisiji kot zainteresirano delovno telo obravnavali zakon, ki je danes pred vami. Prav tako je zakon v nadaljevanju podprl Državni svet. Sodni svet je sporočil, da pripomb na zakon nima. Poslanke in poslanci pa so v razpravi menili, da moramo v državi vzpostaviti takšno socialno okolje, ki bo ljudem zagotovilo osebno dostojanstvo in varnost. Pri tem pa je treba zagotoviti spoštovanje in varovanje predvsem posameznikovega doma in v tem kontekstu mora biti izvršba na dom zgolj skrajna možnost. Predstavnika predlagatelja sta nadalje pojasnila, da predlagani zakon v tem pogledu prinaša več varovalk za ohranitev dolžnikovega doma in opozorila, da lahko neplačani dolg ogrozi tudi – in to ni nepomembno – preživetje upnika. V nadaljevanju je odbor glasoval o amandmajih in vseh členih zakona skupaj. Posodobljeni zakon pa je pred vami. Hvala lepa.
Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo dr. Jasna Murgel.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Pred nami je še ena sprememba Zakona o izvršbi in zavarovanju, ena izmed številnih sprememb, ki, kot je povedal minister, prinaša nekatere tehnične spremembe v sam izvršilni postopek, ki bodo predvsem pomagale sodiščem, da bodo počela to, kar zakon o izvršbi v bistvu zahteva od njih. To pa je učinkovita izvršba. Vendar kljub temu, kot je že bilo povedano, da gre pri zakonu o izvršbi in zavarovanju za to, da se poplačajo terjatve upnika, je v okviru tega zakona treba poskrbeti tudi za pravice dolžnika. Do določene mere je v samem zakonu o izvršbi in zavarovanju za to poskrbljeno, ampak videli smo, da v primeru Vaskrsić je vendarle Evropsko sodišče za človekove pravice, ugotovilo, da nekatere pomanjkljivosti so. Kljub temu da zakon omogoča nekatere omejitve izvršbe, je treba poskrbeti, da se v primeru, ko gre za socialno stisko dolžnika in za nesorazmerno nizko terjatev in kadar gre za izvršbo na nepremičnino, torej na nepremičnino, ki predstavlja dolžnikov dom, je vendarle treba omogočiti sodišču, da izvršbo na določen način odloži, da s tem pomaga dolžniku, ki takšno pomoč potrebuje, da pride iz tega začaranega kroga in vendarle uspe na drug način poplačati terjatev. S tem se tudi omogoči ustrezno varovanje njegove pravice do premoženja. Pomembno je, da predlog novele Zakona o izvršbi in zavarovanju omogoča sodišču, da za določen čas odloži izvršbo. Te možnosti sedaj v veljavnem zakonu ni. To spremembo smo vnesli z amandmajem na Odboru za pravosodje, in tudi da sodišče v določenih primerih, kadar je to primerno, odloži izvršbo za primeren čas. Torej da tistim dolžnikom, ki so v socialni stiski in kadar gre za nesorazmerno visoko terjatev, omogočimo odlog izvršbe, ki ni vezan na nek rok. O tem bo odločalo sodišče v vsakem posameznem primeru. Spremembe v ZIZ se nanašajo tudi na pospešitev in hitrejši zaključek izvršilnih postopkov. Ena izmed teh je uvedba možnosti, da sodišče prve stopnje po vloženi pritožbi samo popravi lastno odločitev, če bo po vloženi pritožbi ugotovilo, da je odločitev napačna. Takšna možnost bo razbremenila pritožbeno, torej Višje sodišče in omogočila hitrejše reševanje zadev na prvi stopnji. Ena izmed dobrodošlih rešitev je, da bo zdaj možnost, da bo sodišče lahko na predlog stranke ugotovilo tržno vrednost nepremičnine, in sicer na podlagi cenitve, ki že obstaja v spisu. Veliko je takih zadev, kjer že imamo cenitve v spisu, in če ta cenitev ni starejša od dveh let, potem se lahko uporabi po predlogu te novele še enkrat, da se torej stroški izvršbe zmanjšajo, kajti stroški izvršbe se poplačujejo prednostno iz prodanega premoženja. Zaradi vseh teh rešitev, ki se predlagajo v zakonu, in predvsem zaradi te socialne note, ki je predlagana, bomo poslanci iz Poslanske skupine SMC predlagano novelo podprli. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina SDS, zanjo gospa Eva Irgl.
Najlepša hvala za besedo. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi, gospod minister za pravosodje! V Slovenski demokratski stranki pozdravljamo nekatere rešitve, ki jih prinaša novela Zakona o izvršbi in zavarovanju. V SDS smo namreč že zelo dolgo opozarjali, da je nujno treba spremeniti zakonodajo s področja deložacij, če tako rečem. Gre namreč za izjemno pomembno tematiko in tudi zaradi tega smo na seji Komisije za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti, kot je že prej povedal predsednik Odbora za pravosodje, kot zainteresirano delovno telo spregovorili prav o tem, seveda s poudarkom na deložacijah. Dejstvo je, da se dogajajo deložacije ljudi iz njihovih stanovanj oziroma hiš tudi za zelo nizke dolgove, ukrepi pa niso sorazmerni glede na dolgovani znesek. V desetih letih je bilo preko 7 tisoč 200 izvršb na nepremičnine zaradi izterjave dolgov, nižjih od 100 evrov. Vsekakor gre za nesorazmeren ukrep, v ozadju pa v nekaterih primerih tudi za hude socialne stiske, in tem ljudem je treba pomagati, da bodo najprej dostojanstveno in dostojno živeli, da bodo lahko ohranili svojo dostojanstvo, ki jih pripada po ustavi. Ko govorimo o deložacijah, je treba gledati vsak primer posebej. Vsaka zgodba je namreč zgodba zase. Spremembe novele Zakona o izvršbi in zavarovanju so nastale tudi zaradi primera, ki je močno odmeval v Sloveniji. Govorim o primeru Vaskrsić. Kot veste, mora sedaj Slovenija plačati odškodnino in povrniti stroške v skupni vrednosti 85 tisoč evrov zaradi rubeža in prodaje hiše v izvršilnem postopku, nastalem zaradi osnovnega dolga v višini 124 evrov. Evropsko sodišče za človekove pravice je namreč 25. aprila 2017 objavilo sodbo o zadevi Vaskrsić proti Sloveniji, v kateri je ugotovilo kršitev 1. člena protokola, št. 1, ki govori o pravici do lastnine. Na omenjeni primer smo v Slovenski demokratski stranki ves čas, odkar se je zgodil, opozarjali, in sicer da je šlo za nesorazmeren poseg pri izvršbi na nepremičnino zaradi izterjave 124 evrov. Evropsko sodišče je v tem primeru opozorilo, da slovenska zakonodaja ne zavezuje izvršilnega sodišča, da bi moralo po svoji presoji uporabiti milejše izvršilno sredstvo ali zavrniti predlog na izvršbo v primeru nesorazmernosti med terjatvijo in vrednostjo nepremičnine. In zdaj prehajamo na tisto bistveno, pomembno spremembo novele zakona. Novi predlog zakona določa, da lahko sodišče, kadar dovoli izvršbo na stanovanje ali stanovanjsko hišo, ki je dolžnikov dom, zaradi izterjave denarne terjatve, ki je nesorazmerna glede na ugotovljeno vrednost nepremičnine, po uradni dolžnosti določi drugo, bolj sorazmerno sredstvo ali predmet izvršbe. Obenem določa, da lahko dolžnik v primeru izvršbe na dolžnikov dom za poplačilo nesorazmerne terjatve predlaga drugo sredstvo izvršbe, tudi po poteku 8-dnevnega roka po vročitvi sklepa o izvršbi. Naj še enkrat na kratko povem, nov predlog zakona določa, da če sodišče ugotovi, da gre v primeru izvršbe na nepremičnino za nesorazmerni poseg, potem lahko po uradni dolžnosti določi drugo, bolj sorazmerno sredstvo ali pa predmet izvršbe. V Slovenski demokratski stranki bomo, kot že rečeno, to sem povedala že na Komisiji za peticije, človekove pravice in enake možnosti, potem tudi na Odboru za pravosodje, podprli ta zakon. Menimo, da gre v nekaterih delih v pravo smer, seveda pa bomo skrbno spremljali izvajanje tega zakona. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, v njenem imenu gospa Marjana Kotnik Poropat.
Spoštovane in spoštovani! Danes razpravljamo o pomembnih spremembah in dopolnitvah Zakona o izvršbi in zavarovanju. V Poslanski skupini Desus menimo, da je bistvenega pomena rešitev na tem področju, v tem zakonu sprememba na področju deložacij. Deložacije so žal vsakdanji problem posameznikov, ki se znajdejo v hudih socialnih stiskah. Povedati je sicer treba, da tudi že veljavni zakon o izvršbi in zavarovanju daje dolžniku precej možnosti, s katerimi lahko odloži in prepreči prodajo nepremičnine. Tako lahko na primer dolžnik, ki mu grozi prodaja nepremičnine, med drugim že po veljavnem zakonu zahteva, da v nepremičnini, ki predstavlja njegov dom, biva še tri leta po prodaji in si v tem času poišče nadomestno bivališče. Tako imamo na eni strani dolžnika, ki se je zaradi različnih razlogov znašel v takšni situaciji; na drugi strani pa upnika, katerega ustavna pravica je, da je poplačan. V Poslanski skupini Desus, kot že rečeno, pozdravljamo predlagano rešitev, s katero se želi preprečiti socialne izvršbe na nepremičnine, katerih temeljna značilnost je, da je dolg nizek in tako njegovo poplačilo s strani dolžnika obvladljivo. Kaj natančno sprememba prinaša? Sodiščem se nalaga obveznost, da bodo morala med postopkom izvršbe na nepremičnino, ki predstavlja dolžnikovo stanovanje ali stanovanjsko hišo, v kateri dolžnik živi, in gre za poplačilo dolga, ki je očitno nesorazmeren glede na ugotovljeno vrednost nepremičnine, obvestiti center za socialno delo, ki bo po prejetem obvestilu začel z izvajanjem nalog, ki so centru za socialno delo poverjena kot javna pooblastila oziroma z izvajanjem socialnovarstvenih storitev, namenjenih odpravljanju socialnih stisk in težav. Izvršbo nad dolžnikovim premoženjem oziroma domom bo vendarle mogoče preprečiti, kadar bo šlo za relativno nizke terjatve in kadar bo CSD podal mnenje, da bi takojšnja izvršba ogrozila eksistenco dolžnika in njegovih družinskih članov. Pa vendar je treba povedati, da se v javnosti pogosto ustvarja vtis, da pri nas deložacije potekajo masovno in brez milosti. Da temu ni tako, kaže podatek, da je bilo v letih od 2005 do 2015 približno 7 tisoč 300 predlogov za izvršbo; izvršenih pa je bilo manj kot 1,5 %. Seveda pa je treba temu nameniti veliko več pozornosti kot doslej. Deložacija iz lastnega doma je namreč zelo občutljiva zadeva za vse vpletene, zlasti ko gre za izselitev ljudi, ki so v hudi materialni stiski, posebej še ko se v njej znajdejo brez lastne krivde. Deložacija lahko pusti pri otrocih in odraslih, ki jo doživijo, trajne psihične posledice, ki lahko vodijo v zdravstvene težave. Tudi zato si je treba prizadevati, da deložacij ne bi bilo. Če pa so neizogibne za zavarovanje interesov upnikov, sta država in lokalna skupnost odgovorni, da poskrbita, da nobena oseba, ki je bila deložirana in ki si iz upravičenih razlogov ne more sama zagotoviti socialne varnosti in primernega stanovanja, ne bi ostala brez strehe nad glavo in pomoči, ki je potrebna za preživetje teh oseb. V Poslanski skupini Desus se zavedamo težav in problemov na tem področju. Sam postopek izvršbe je za prizadete osebe zagotovo krut in neizprosen. Zaradi navedenega bomo v Poslanski skupini Desus podprli predlog zakona, ki prinaša dodatno pot, po kateri bi lahko država še pomagala v neljubih, žalostnih deložacijskih postopkih. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov, v njenem imenu gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi! Najbrž si nihče ne želi, da bi se znašel v brezizhodni življenjski situaciji, ko bi zaradi relativno nizkega zneska dolga izgubil svojo nepremičnino, ki mu predstavlja edini oziroma lastni dom. Ne pogovarjamo se o vrtoglavih dolgovanih zneskih, ki so velikokrat plod finančnih malverzacij ali celo kaznivih dejanj. Govorimo o ljudeh, ki zaradi osebne socialne stiske, morda tudi zaradi nepoznavanja zelo kompliciranih predpisov ne zmorejo vrniti ali plačati manjšega zneska, pa kljub temu na koncu pride do izvršbe na nepremičnini, ki je veliko večje vrednosti, kot je bila glavnica dolga. Vsi poznamo takšen primer – Vaskrsić. Gotovo ni edini, je pa bil najodmevnejši. Odmeval je vse do Evropskega sodišča za človekove pravice in pokazal veliko pomanjkljivost. Slovenska zakonodaja namreč ne zavezuje izvršilnega sodišča, da bi po lastni presoji uporabilo milejše izvršilno sredstvo ali pa predlog za izvršbo zavrnilo, kadar obstaja veliko nesorazmerje med višino terjatve in vrednostjo nepremičnine. Seveda pa tega tudi ne prepoveduje; torej bi sodišče v tem primeru kljub temu lahko, bi lahko, tako ravnalo, pa ni. Zato je Evropsko sodišče za človekove pravice Sloveniji dosodilo kazen, ker je kršila pravico do mirnega uživanja premoženja, ni šlo za nujen ukrep. Vaskrsić je bil dolžan 124 evrov, Evropsko sodišče za človekove pravice dosodi Republiki Sloveniji kazen 85 tisoč evrov ali 685-krat več, kot je znašal dolg. V Novi Sloveniji poudarjamo, da je treba vedno, ko govorimo o izvršilnem postopku in o razmerju med dolžnikom in upnikom, izhajati iz dejstva, da gre za pravico upnika, da je poplačan, to je pravica do učinkovitega sodnega varstva; in za pravico dolžnika do spoštovanja njegovega doma. S tega vidika predlog današnje novele Zakona o izvršbi in zavarovanju za tako imenovane socialne izvršbe na nepremičnine prinaša prepotrebne varovalke, večjo vlogo centrov za socialno delo ter dolžnikov predlog za dovolitev drugega sredstva izvršbe ali izvršbo na drugi nepremičnini, ki ga bo lahko vložil vse do izdaje odredbe o javni dražbi. Seveda pa bo moral biti dolg na koncu plačan, saj zakon ne dopušča odpisa dolga. Ko že govorimo o odpisu dolga, vlada se s tem veleprojektom, začetim leta 2015, res ni proslavila, saj je zelo malo podjetij in občin podpisalo sporazum o sodelovanju pri pomoči najšibkejšim. Tudi kriteriji, ki so jih morali izpolnjevati dolžniki, so bili zelo visoko postavljeni in v poštev je prišlo malo prosilcev. V Novi Sloveniji upamo, da bodo centri za socialno delo pri izvajanju socialnovarstvenih storitev za odpravljanje socialnih stisk uspešnejši. Včasih ni treba veliko, da pomagamo najranljivejšim; treba pa je odreagirati takoj in s pravimi ukrepi, ki preprečijo najhujše. Mi v Novi Sloveniji bomo predlog sprememb in dopolnitev Zakona o izvršbi in zavarovanju podprli.
Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, v njenem imenu gospod Jan Škoberne.
Najlepša hvala, spoštovani podpredsednik, spoštovani kolegice in kolegi! Ena temeljnih zavez koalicije ob nastopu te vlade je bila, da bomo skozi reformo pravosodja dosegli, da bo slednje v vseh svojih segmentih bolj učinkovito, do ljudi prijazno, predvsem pa pravično. In bolj kot se približujemo koncu, bolj lahko ugotavljamo, da so na področju pravosodja številne spremembe ta cilj tudi dosegle. Ena teh ključnih in za številne državljanke in državljane morda celo najpomembnejših, ker se v marsičem lahko, žal, najbolj tiče njihovega vsakdanjega življenja, je tudi današnja novela, ki je pred nami. Ključno je, da skozi to zagotovimo varovanje dolžnika ter tudi učinkovito sredstvo za to, da bo poplačan tudi upnik. Seveda je nesprejemljivo ali pa žalostno in si družba, kot je naša, ki spada med najbogatejše na svetu, ne more privoščiti, da bi ljudi za minorne, majhne ali nepomembne zneske metali iz njihovih domov. To ta novela ureja na način, da omogoča in nalaga sodišču, da skupaj s centrom za socialno delo v primerih – kjer je mogoče denimo tudi s pomočjo pravočasnega aktiviranja orodja enkratne denarne pomoči tovrstne primere rešiti, da do izvršbe ali tega zahtevka sploh ne pride – to tudi reši. Hkrati pa je treba odgovoriti na ključne kritike in vprašanja, zakaj predlog ne gre v zaščito dolžnika še bolj radikalno. Ker obstaja na drugi strani tudi pravica upnika, ki je lahko mali obrtnik, nekdo, ki ima espe, ki živi od svojega dela in mora prav tako plačati material, svoje zaposlene, prehraniti svojo družino. In nismo želeli in ne želimo, da bi se skozi zakone, ki so v svojem temelju namenjeni zaščiti najšibkejših, nato reševali špekulanti in tisti, ki so – kot denimo govori in se dogaja v primerih osebnih stečajev – nato ta instrument koristili najbogatejši ali pa tisti, ki so se želeli izogniti plačilu davka, poplačilu izvajalcev, plačilu materiala. In zakon, ki je pred vami, je skušal uravnotežiti ravno to in v tem je njegova ključna prednost. Na eni strani preprečuje, da bi po sami naravi stvari ljudem jemali njihove domove, izvajali deložacije za zneske, ki jih je mogoče enostavno, z nekaj truda in ob sodelovanju institucij, ki so za to pristojne in potrebne, rešiti v doglednem času; hkrati pa še vedno omogoča, da bodo dolgovi poplačani. Ker dolgovi ne nastanejo sami po sebi. In za to, kar je dolg, je nekdo moral delati in je nek material tudi moral biti plačan, da ne rečem, da je bil odveden tudi davek. In to ravnotežje smo dolžni ohranjati. Pomembno pa je, da ne posegamo v človekovo dostojanstvo. Idealen izplen tega zakona, na katerega Socialni demokrati tudi upamo, je ta, da do izvršb iz doma, ki je hkrati tudi človekov osnovno in edino prebivališče ter nepremičnina, sploh ne bi prihajalo, ker že danes obstajajo orodja, da se to prepreči. S tem zakonom pa institucije k temu samo še močneje zavezujemo in skozi to izpolnjujemo tudi temeljni cilj, da bodo sodišča v tej državi ne samo učinkovita in pravična, ampak tudi do ljudi, do uporabnika v tem primeru, prijazna in na njegovi strani. Socialni demokrati bomo predlog zakona seveda podprli. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Levica, v njenem imenu dr. Matej T. Vatovec. Izvolite.
Najlepša hvala, podpredsednik. Lep pozdrav vsem! V Levici že ves mandat opozarjamo na problematiko deložacij. Deložacije so na nek način najbolj krut prikaz socialne slike v Sloveniji in zaradi tega se tudi že cel mandat trudimo, da bi rešili ne le posledice te slike, ampak predvsem vzroke, ki do takšnih stanj pripeljejo. Stopnja revščine je visoka, socialne stiske so hude, pomanjkanje neprofitnih stanovanj je veliko. Število deložacij pa narašča. In s tem problemom se vlada pravzaprav ne spopada. Ni pripravljena dvigniti minimalne plače, ni pripravljena dvigniti denarne socialne pomoči, ni pripravljena dvigniti najnižjih pokojnin, čeprav imamo večletno gospodarsko rast in dovolj denarja, da recimo damo milijardo za Nato in oboroževanje. Vlada tudi daje davčne odpustke najbogatejšim, da izdatno financira tudi umazane investicije. 280 tisoč ljudi pa medtem živi še vedno pod pragom revščine. Pod njim je tudi minimalna plača, najnižje pokojnine ne omogočajo niti golega preživetja. Marsikdo posledično ne more plačati položnic. V času zime si marsikdo niti ne more privoščiti kurjave, na koncu pa lahko zaradi tega ostane še brez strehe nad glavo. To je preprosto nedopustno. Ne govorimo namreč o posameznikih, ki so kupili predrag avto, ali vikend na morju, ali naročili kakšno storitev, gradnjo in je potem ne morejo več odplačevati. Govorim o ljudeh, ki brez strehe nad glavo ostanejo zaradi nezmožnosti plačila elektrike, kurjave in drugih osnovnih stroškov; zaradi sto ali nekaj sto evrov dolga. Novela zakona o izvršbi in zavarovanju naj bi med drugim reševala tudi ta problem. Preprečila naj bi, da kdorkoli ostane brez doma zaradi bagatelnega dolga. A v Levici smo prepričani, da ta zakon, na žalost, ne bo rešil ničesar. Še vedno bo možna izvršba na edini dom zaradi 50 ali 100 evrov dolga. Še vedno tisti, ki jim grozi deložacija, ne bodo deležni ustrezne pravne pomoči. Še vedno bo do deložacije zaradi popolnoma nesorazmernega dolga lahko prišlo. In vse, kar ta zakon prinaša, je to, da bo do tega prišlo le nekaj mesecev kasneje. Za nas je to absolutno premalo. In zaradi tega smo v Levici na matičnem odboru pripravili cel kup dopolnil, ki bi deložacije iz edinega doma zaradi nezmožnosti plačevanja osnovnih stroškov preprečili. Ne le odložili, ampak preprečili. Predlagali nismo nič drastičnega. Noben od predlogov ne bi povzročil masovnega neplačevanja položnic, kot trdijo na strani ministrstva in tudi v koaliciji. Z njim bi dosegli le to, da se omeji izvršba na edini dom oziroma na primerno stanovanje, da se zagotovi, da je izvršba na edini dom zadnje možno sredstvo, da se vsem, ki jim grozi deložacija, zagotovi ustrezno pravno pomoč, da se zagotovi aktivno vlogo sodišča pri iskanju najboljše rešitve za nastalo situacijo in da se šele kot zadnja možnost, če res ni druge rešitve, izvršbo odloži. Da bi bile takšne rešitve nujne, potrjuje tudi statistika. V zadnjih desetih letih je bilo vloženih 7 tisoč 246 izvršb na nepremičnino zaradi dolga, nižjega od 100 evrov. Zaradi dolga med 100 in tisoč evrov je bilo vloženih skoraj 50 tisoč izvršb. Dodatnih 42 tisoč zaradi dolgov med tisoč in 5 tisoč evri. In točno teh skoraj 100 tisoč primerov smo želeli ustrezno nasloviti z amandmaji, ki smo jih predlagali v Levici. Kot ponavadi so ostali brez podpore in upamo, da ste dobro premislili, ali je deložacija čez nekaj mesecev res toliko boljša od deložacije jutri. V Levici smo prepričani, da to ni dovolj; predlagamo, da se vsem, ki jim grozi deložacija, zagotovi vsaj nekaj, nek minimum, to je ustrezna brezplačna pravna pomoč. Če ne naredimo vsaj tega, v Levici tega zakona ne moremo podpreti.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 12. 2. 2018. V razpravo dajem 20. člen ter amandma Poslanske skupine Levica. Ker vidim, da obstaja interes, vas vabim, da se prijavite k razpravi. Prijava poteka. Kot prvi dobi besedo dr. Vinko Gorenak. Izvolite.
Hvala lepa. Jaz ne bom govoril samo o 20. členu in amandmaju, ampak na splošno o zakonu nekaj besed. Običajno smo navajeni, da iz pravosodnega ministrstva v tem mandatu prihajajo zakoni, ki jih mi večinoma, kolikor se spomnim, nismo podpirali. Razlog je seveda v vsebini zakona, ne v kakšnih pripravljavcih ali kaj podobnega. Ker vedno ravnamo na ta način, da pogledamo vsebino in skušamo podpirati stvari, ki so dobre, je bil tudi v tem primeru ta zakondeležen pri nas takšnega postopka. Moram reči, kot je napovedala kolegica Irgl, da bomo zakon podprli. Res pa je, da je materija, ki jo obravnavamo, zahtevna, ker te pravice trčijo ob vsaj dve ustavni načeli in je zelo težko na nek pameten način zbalansirati tako, da ne bi bil zakon zaradi kakšnega ostrejšega določila lahko celo protiustaven. Zaradi tega gre zakon v neki smeri, ki je za nas sprejemljiva, ki v veliko večji meri varuje ali pa vsaj poskuša varovati ljudi, ki bi bili recimo deložirani, in skuša zadeve urediti na boljši način, kot je bilo to urejeno do sedaj. Seveda pa zakon ne bo mogel rešiti vseh problemov, zlasti ne bo mogel rešiti problemov tam, kjer sodnik poleg prava, kot bi rekel Boštjan M. Zupančič, nima zdrave kmečke pameti. Saj nisem rekel, da je vi nimate, ne se sekirati. Govorim o sodnikih, saj vi ste zdaj poslanka, pa boste šele sodnica nazaj. Zakaj gre? Gre preprosto za to, kot je rekel Boštjan M. Zupančič že v primeru Vaskrsić, da mora sodnik poleg tega, da zna brati zakon in da ve, kaj tam piše, imeti še zdravo kmečko pamet in mora poleg prava uporabljati tudi zdravo kmečko pamet. Mislim, da zdrave kmečke pameti z zakonom tudi minister Klemenčič ne more predpisati, tudi mi je ne moremo predpisati, zato ne drži, kot ste rekli nekateri pred menoj, da zdaj takih primerov, kot je Vaskrsić, ne bo več. To zelo težko rečemo, da jih ne bo več. Ne bo jih, če bodo sodniki poleg zakona uporabljali še zdravo kmečko pamet, drugače pa se nam lahko to še kar naprej dogaja, saj že v mesecu decembru lanskega leta je bil en zelo podoben primer na sodišču v Novem mestu. Zelo podoben primer, ko so metali na cesto osebo, pa so si potem zadnji trenutek premislili, ker je stvar prišla v javnost. Skratka, zakon gre v pravo smer, zaradi tega naša podpora zakonu kot takemu. Hvala lepa.
Besedo ima dr. Matej Tašner Vatovec. Izvolite.
Hvala. Bistvo sem povedal že v stališču poslanske skupine, rad bi samo poudaril tisto, česar zakon ne bo dosegel. Ne bo zagotovil, da do deložacij ne bo prišlo zaradi nizkih dolgov, kar je mogoče ena od glavnih težav, torej v sorazmernosti sredstev, kdaj se uporabi sploh izvršba na nepremičnino. Ne zagotavlja tega, da bi izvršba na dom bila res zadnja možnost upnika, torej ko ne obstaja nobene druge možnosti več, in ne zagotavlja niti tega, da bi zavarovali edini dom, ki ga človek ima. Kot tretje, ne zagotavlja ustrezne pravne pomoči. Vemo, da v nekaterih primerih ljudje, ki se znajdejo v finančni ali pa kakšni drugi stiski, zelo težko pridejo do pravne pomoči, zelo težko se v tej stiski znajdejo, da bi ugotovili, katera sredstva imajo na voljo. Argument vlade je bil, da imamo že v drugem zakon institut brezplačne pravne pomoči in da bi lahko uporabili tudi to. Mislim pa, da je ustrezno, da se tudi v tem zakonu eksplicitno navede to možnost, zato smo tudi predlagali ta amandma k 20. členu; in da se ljudi – ki se iz takšnih ali drugačnih razlogov znajdejo v takšnih situacijah, vsaj tisti del, ki se zaradi minornih dolgov znajde pred izvršbo, ki je verjetno popolnoma nehumano sredstvo, da se poplača te dolgove – vsaj zaščiti na tak način, da se jim omogoči pravna pomoč, da se jim omogoči neko svetovanje. Zakon gre ravno zaradi tega v napačno smer na tem področju, ker tisto, kar ta zakon prinaša, je to, da bo o izvršbi obveščen center za socialno delo, vmes bo ta izvršba odložena, se ne bo zgodila kmalu, v nekaj dnevih, ampak v kakšnem mesecu ali letu; ampak to ne spremeni dejstva – izvršba ostaja. Vmes pa se bo zgodilo to, da bodo napotili ta primer na humanitarne in nevladne organizacije, ki bodo na nek način outsourcale osnovno dejavnost države. Zato se jaz sprašujem, kje je država v tem primeru?! Ali ni osnovna funkcija države, da tudi ščiti državljanke in državljane ter da opravlja vsaj to osnovno socialno in pravno funkcijo. S tem zakonom se prelaga del odgovornosti, ki jo ima država do svojih državljank in državljanov; in to odgovornost mora verjetno v večini primerov takšnih izvršb država prevzeti, ker pač dopušča, da ljudje v tej državi živijo v popolnoma človeku nedostojnih pogojih, ker imajo prenizke pogoje, ker nimajo ustreznega socialnega varstva. To za nas niso rešitve, to je enostavno prelaganje odgovornosti. Prelaganje odgovornosti na centre za socialno delo, humanitarne organizacije, nevladne organizacije, ki so zadnjih nekaj let oziroma od časa krize tiste, ki lajšajo posledice krize za ljudi, ki so potegnili najkrajšo v tej državi. Z amandmajem predlagamo res minimum, to še enkrat poudarjam. Gre za to, da se v zakon zapiše možnost, da pridobijo ljudje, ki se znajdejo v takih izvršbah, pravno pomoč, da se jim ustrezno svetuje, kakšna sredstva imajo, da se na nek način izkopljejo iz te situacije, v kateri so se znašli, in da ohranijo tudi streho nad glavo s pomočjo takšnega mehanizma. To je res, bom rekel, neka miloščina, če lahko govorimo o teh primerih, kot sem že dejal in še enkrat poudarjam, dokler imamo minimalno plačo, ki ne pokriva minimalnih življenjskih stroškov, dokler imamo kljub vsemu visoko stopnjo brezposelnosti, to, da se vedno več, tudi tistih, ki so na novo zaposleni, zaposluje v prekarnih oblikah, bomo imeli to situacijo. Čez nekaj let, ko bomo preverjali kakšen je bil učinek tega zakona, bomo verjetno ugotovili zgolj to, da ni bilo nobenega učinka. Mogoče edino to, da so se z nekajmesečnim ali pa letnim zamikom te izvršbe oziroma deložacije dejansko zgodile. Verjetno ni vprašanje, da bo še kakšen primer padel na Evropskem sodišču za človekove pravice in bo morala država še kakšno odškodnino plačati. To je res nesmiselno in tudi nerazumljivo s čisto človeškega vidika. Mislim, da je ta amandma glede na to, da gre za nek minimum, vreden podpore; opozarjam pa, da bi ta zakon lahko dosegel bistveno več.
Besedo ima gospod Jan Škoberne.
Najlepša hvala, spoštovani podpredsednik. Spoštovani minister, kolegice in kolegi! Vedno lahko gremo še korak dlje, vprašanje je, kako s korakom bližje enemu posežemo v pravice, dostojanstvo tudi nekoga drugega ali tretjega. V tem primeru je lahko vprašanje, ali s tem, ko preprečimo izvršbo denimo na denarna sredstva pri eni osebi v težavah, povzročimo težavo pri drugi osebi, ki ima ravno tako družino, ravno tako plačuje elektriko in ima dom, ki ga želi zavarovati. Če si to pogledamo na plastičnem primeru, nekdo v dobri veri uredi kopalnico, enemu, dvema, trem, štirim; plača svoje zaposlene, plača svoje dobavitelje, poravna davek državi, nato pa od upnika ne prejme denarja, ker se ta znajde v hudi stiski, ker ta ne želi pa morda izkoristi možnost, da se temu tako ali drugače izogne. Teh primerov v osebnih stečajih je bilo zelo veliko. Z mehanizmi, ki so namenjeni za to, da ljudi rešujemo, v resnici koga v revščino in stisko tudi pahnemo. In temu se moramo kot zakonodajalec izogniti, zato ta zakon, ki je pred nami, skuša to krhko ravnovesje obdržati. In ni povsem res, da se z zakonom zgolj odloži izvršbo, ki ostaja neobhodno dejstvo. Ne, zakon omogoča orodje, tudi po uradni dolžnosti, da dve instituciji, sodišče in center za socialno delo, v sodelovanju postopek pripeljeta na način, da pridemo do poplačila denimo tega 50-evrskega dolga nekomu, ki je svoje delo pošteno opravil, zanj odvedel davek in od tega živi; hkrati pa da se dolžnika, ki je v hudi življenjski situaciji, tudi reši. Kot že rečeno, če gre za vprašanje dolga 50 evrov, se to lahko reši z mehanizmom enkratne denarne pomoči. In temu je to namenjeno, da preprečimo to izvršbo in da institucije, ki jih v državi že imamo za ta namen, svoje delo opravijo, ker ga pač morajo opraviti. Vprašanje brezplačne pravne pomoči je seveda na mestu. Ampak tudi v zakon o letalstvu posebej ne pišemo, da ko je letalo na tleh, veljajo cestnoprometni predpisi za vozila, ki po območju aerodroma vozijo. Zakaj? Ker pač zakon o cestnem prometu pravi, kako se ravna, kjer je omejitev 30, 50 in tako naprej. In ni treba, da posebej to zapišemo, da to velja tudi na gradbiščih, da to velja tudi na letališču in da to velja tudi v Luki Koper, če želite. Ker s tem, ko bi vsako od teh stvari zgolj vnašali v vse zakone, kamor to paše, bi ustvarili izključno in samo zmedo; tega pa ne želimo. Zakon o brezplačni pravni pomoči velja, seveda pa je spet na vseh institucijah, da ga koristijo, da ga ljudem ponudijo in da država instrumente, ki so, tudi promovira. Imate občine v državi, tudi sam prihajam iz takšne, Mestna občina Velenje, ki ima brezplačno pravno pomoč tudi za svoje občanke in občane; in jo oglašuje in jo promovira. Zakaj? Ker želi instrumente, ki so ljudem na razpolago, ponuditi, da jih koristijo, da z orodji, ki jih država daje in razpolaga, preprečijo in preprečimo njihove stiske. In ta zakon je eden takšnih. In dovolite mi, da opozorim še na en segment zakona, o katerem nismo veliko govorili. To so spletne dražbe. Veste, da je pri številnih dražbah, ki so se dogajale, prihajalo do dogovorjenih dražb, da je prihajalo tudi do izsiljevanj, ki jih je bilo zelo težko dokazati. Vsak, ki je skušal sodelovati na dražbi, ve, da se pred vrati sodišč zbirajo ljudje, ki povedo, da za ta in ta ter pod temi in temi pogoji sodeluješ ali ne sodeluješ. S spletno dražbo se omogoča tudi nefizična prisotnost na dražbi in s tem enakopraven dostop vseh. Predvsem se tako imenovani dražbarski mafiji onemogoča, da bi izkoriščala, izsiljevala in tako naprej. To je zelo pomemben segment tega zakona, zaradi česar je ta zakon treba in vredno podpreti. Če že ne iz drugega elementa, tudi iz tega, ker ponovno pri dražbah, ki so na izvršbi, dajemo možnost ljudem, ne samo tistim z veliko količino akumuliranega denarja, da pridejo do možnosti, da sodelujejo; in s tem rešujemo tudi upnike. V primeru tega zakona gre za to, da moramo zagotoviti pravici na obeh straneh – do poplačila upnika ter do tega, da je zavarovan dolžnik, da ni ogrožen socialno in da je ohranjeno njegovo dostojanstvo. Hvala lepa.
Besedo ima minister za pravosodje mag. Goran Klemenčič. Izvolite.
Hvala lepa, podpredsednik, za besedo. Zelo kratko. Vlada amandmajev Levice ne podpira iz naslednjih razlogov. Prvič, kot je predstavnik Levice v predstavitvi stališča poslanske skupine in kasneje povedal, da naj bi z amandmaji privedli do tega, da bi dejansko izvršba na nepremičnino postala zadnje in skrajno sredstvo. Točno to počnemo s tem zakonom. Izvršba na nepremičnino, še posebej v primeru majhnega, nesorazmernega dolga in socialne stiske, bo izjemno, zadnje sredstvo, ne bo moglo priti do izvršbe za 50 evrov, kot ste rekli. Teoretično bi lahko prišlo, vendar če bi to preživelo vse sodne instance v tem novem zakonu, potem si sodišče, ki bi to potrdilo, zasluži še eno klofuto v Strasbourgu; ampak do tega ne more priti, tako kot je zakon danes zasnovan. Ne more, ne za 50, ne za 100 evrov. To je prva stvar. Druga stvar. Zakon izrecno opredeljuje, po uradni dolžnosti mora sodišče iskati druge možnosti premičninske ali druge izvršbe, preden poseže po nepremičnini. Tega sedaj ni bilo. In to je tudi delni odgovor na vaše vprašanje glede brezplačne pravne pomoči. V enem delu varstvo dolžnika po tem predlogu zakona prevzema tudi sodišče, ki mora samo aktivno delovati v korist in zaščito socialno ogroženega posameznika, v tem primeru dolžnika. Vi ste govorili tudi o velikih številkah, tisočih, 10 tisočih. To seveda drži, toliko je bilo vloženih predlogov za izvršbo. Vsak upnik lahko poda predlog za izvršbo, za karkoli. Običajno podajo predlog za izvršbo na nepremičnino zato, ker je to na nek način najlažje in ker nepremičnine praviloma ne moreš skriti; vendar pa je treba vedeti, da je realizacija le-teh že ob sedanji ureditvi izjemno majhna. V zadnjih desetih letih je bila po podatkih, ki ste jih dobili tudi vi, realizacija, dejanska prodaja tovrstnih nepremičnin manj kot 2 %; konkretno 1,64 % vseh predlogov. V letu 2016 je bilo podanih takih predlogov skoraj 3 tisoč 500 primerov, samo devetkrat je prišlo do predaje, nekajkrat dejansko tudi v situaciji, ki je bila po našem mnenju nesorazmerna in se po novem zakonu več ne bi mogla zgoditi. In grem še enkrat na brezplačno pravno pomoč. Brezplačna pravna pomoč je urejena v svojem zakonu. Vsak dolžnik, ki nima zadovoljivega premoženjskega stanja, je že danes upravičen do brezplačne pravne pomoči in pri oceni njegovega premoženjskega stanja se stanovanjska enota, v kateri biva in na katero je predlagana izvršba, ne more šteti v njegov premoženjski cenzus. Na druge oblike izvršbe, na možnost predlaganja drugih sredstev za izvršbo ga mora že danes obvestiti sodišče po uradni dolžnosti, skladno s 169. členom Zakona o izvršbi in zavarovanju. In verjeti je, da bo tudi center za socialno delo v primeru, da bo to potrebno, predlagal takemu dolžniku, da si zagotovi brezplačno pravno pomoč. Kaj prinaša vaš predlog in zakaj mu nasprotujemo? To, da se v vsakem primeru izvršbe na nepremičnine, ne glede na velikost dolga in ne glede na socialno stisko, osebi dodeli brezplačna pravna pomoč. To je, oprostite izrazu, metanja denarja skozi okno. To ni varovanje najbolj ranljivih, ampak vsakega; vsakega. In tega ne razumem, še posebej ker prihaja iz Levice, da bo po vašem predlogu tudi nek lastnik vile, nepremičnine, jahte, če hočete, po uradni dolžnosti deležen brezplačne pravne pomoči, ker je pač dolžan v nekem postopku. Medtem pa sedanji zakon ureja, da brezplačno pravno pomoč lahko dobi tisti, ki je v socialni stiski; in celo več, pri tem mu pomagata sodišče ter center za socialno delo. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Janko Veber. Potem pa boste dobili priložnost, da se prijavite k razpravi še enkrat. Gospod Veber, imate besedo.
Hvala, podpredsednik, za besedo. V uvodnem delu želim povedati, da se strinjam s tem, kar je povedal gospod minister, da se s tem zakonom rešuje problem majhnega dolga in da se tudi širi možnost poplačila dolga z ostalimi nepremičninami, ne samo z domom, pa vendar je to samo delna rešitev. Ta zakon še vedno omogoča deložacijo, če si lastnik doma; in to je tisto, kar je pomanjkljivost tega zakona. In tu je tudi ta neusklajenost, če lahko tako rečem, z odločbo Evropskega sodišča za človekove pravice, kajti še vedno je omogočena izvršba nad domom. Na tej točki želim opozoriti, da se srečujem tudi z rešitvami, ki kažejo na uzakonjenje sistemske korupcije, to pa je vprašanje, na katerega želim posebej opozoriti. Zakon nalaga bankam, da bodo financirale kupcem nakup nepremičnin. Torej bankam nalaga, da kupijo nepremičnino. Zakon govori o tem, da se ta nepremičnina prodaja po polovični vrednosti, in tu je ta prostor za korupcijo – polovična vrednost. Seveda se zamegli situacijo na način, da se obvesti center za socialno delo, in potem se daje sodišču možnost, da izbere primeren čas, ko bo izvedlo deložacijo. Oprostite, to je ta princip sistemske korupcije – vključiš banko, ki financira kupcu nakup, po polovični vrednosti kupi, sodišče pa čaka na primeren čas. Ali si predstavljate, v kakšnem položaju je tisti, ki stanuje v takšnem stanovanju, pod kakšnim pritiskom je?! Pravzaprav se s tem zakonom podaljšuje agonija tistega, ki je v domu in mu grozi izvršba v svojem domu, ter tudi agonija upnika, ker tudi ta upnik ne bo prišel do poplačila, ker bo odvisen od sodišča, da bo ocenilo, kdaj bo primeren čas. To kaže samo na to, da je zakon napisan v interesu nepremičninskih špekulantov, in to je ta krog sistemske korupcije, ki se uzakonja tudi s tem zakonom. To je tista točka, zaradi katere tega zakona ne smemo podpreti. To je treba izčistiti. Žal je odbor vnesel to določbo, da sodišče oceni primeren čas za deložacijo. Oprostite, kdaj je primeren čas?! Ali mogoče takrat, ko je nekdo na smrtni postelji? Kdaj? Kdaj bo ta primeren čas? Rešitve so resnično zelo vprašljive, predvsem še vedno v odnosu do možnosti deložacije pri domu in uvajanju tega sistemskega koruptivnega procesa, ki sem ga opisal. Hvala.
Spoštovane in spoštovani, prosim, da se prijavite k razpravi. Prijava poteka. Kot prva dobi besedo dr. Jasna Murgel.
Najlepša hvala. V okviru te prijave bom povedala nekaj na splošno in potem še o našem amandmaju, ki sicer zdaj ni na vrsti, ampak ne bom potem obrazlagala. Če se zdaj ustavim samo na teh trditvah o primernem času. Določba prenovljenega 71. člena Zakona o izvršbi in zavarovanju je tista, ki bo omogočila sodišču, da izvršbo odloži za dlje od tistega roka, ki je določen v prejšnjih odstavkih. In se bo v tem primeru odpravilo tisto zagato, da bi moralo sodišče nadaljevati izvršbo po tistem času, za katerega jo je odložilo. To je samo eno orodje sodišču, ki ga zdaj nima, da odloži izvršbo, če gre za nek specifičen primer, kar bo sodišče ugotovilo na podlagi te nove določbe, in da ni omejeno in zamejeno s tem rokom, za katerega mora po prejšnjem odstavku odložiti izvršbo. V tem je ves namen te določbe. Da pa je neka sistemska korupcija in ne vem kaj, to je fantazijski vložek za moje pojme, ker ne vem, zakaj bi bila to možnost korupcije, če sodišče s tem pomaga dolžniku. Zato sem tudi podprla ta amandma, da se za primeren čas omogoči odlog izvršbe v primerih, ko gre za nesorazmerno nizko terjatev v primerjavi z vrednostjo premoženja dolžnika. Kar zadeva pa samo izvršbo na nepremičnino, ta je, moram vam povedati, obstajala tudi v zakonu o izvršilnem postopku, ki je obstajal in je bil zvezni. In tudi v času socializma ni prišlo do prodaje nepremičnine, ker so se te določbe zelo redko izvajale, ampak je obstajala. Ne moremo je mi zdaj ukiniti in reči, da ne bomo imeli izvršbe na nepremičnino. O tem smo se tudi večinsko strinjali na Odboru za pravosodje, ko smo obravnavali ta zakon; in vprašanje je samo, na kakšen način uravnovesimo te mehanizme, elemente, pravna sredstva za upnika in za dolžnika. Minister je že tako sam povedal glede teh podatkov, ki jih Levica navaja, 100 tisoč, tisoče izvršb [[…]]Res prosim Levico, to je pač vaše orodje, da navajate bombastične številke, to zdaj zgleda, kot da smo vsi [[…]]Prosim, predsednik, da opomnite kolega Trčka, da zdaj jaz govorim, da se on lahko prijavi k razpravi pa pove svoje mnenje. Skratka, to so številke, ki nam pač zbujajo vtis, kot da smo zdaj vsi v izvršbi, vsi pod deložacijo. Minister je povedal, da predlog za izvršbo lahko vloži vsak, lahko vložite proti dolžniku tudi neutemeljen predlog za izvršbo, okej, boste plačali stroške izvršbe; ampak vprašanje je, koliko teh izvršb na nepremičnine je dejansko realiziranih. Ja, vsaka deložacija, vsaka prodaja nepremičnine, izvršba na nepremičnino je huda zadeva. Nihče ne trdi, da je to zdaj, sploh pa sodišču v veselje delati, na koncu izvršitelj opravi deložacijo, ampak vseeno so to hude stvari. Ni pa jih vsekakor toliko, kot navajate kolegi iz Levice, da bi zdaj to bili stotisoči. Minister je tudi povedal, kako je z brezplačno pravno pomočjo, se jo lahko dobi na podlagi Zakona o pravdnem postopku; je pa tako, da veljajo pravila pravdnega postopka. Dolžnik je tudi stranka v postopku in nekatera sredstva pač ima na razpolago, jih pa sam uporabi, če to želi, ne more ga sodišče k temu po uradni dolžnosti prisiliti. Je pa omogočeno v tem postopku tega socialnega odloga izvršbe, da sodišče skupaj s centrom za socialno delo, predvsem center za socialno delo v tem postopku tudi dolžniku svetuje. Nekako celotna zadeva v teh primerih dobi bolj človeški obraz, ko se vključi center za socialno delo, da je vse skupaj bolj primerno situaciji, v kateri se tak dolžnik znajde. Ne morem, ne da bi komentirala tistega o zdravi kmečki pameti in kako lahko sodnik zavrne predlog za izvršbo za recimo 50 evrov. Ne more, ne more, ne more, pa lahko ne vem kakšen pravni strokovnjak to trdi. Naj vidim tistega, ki bo ustavil izvršbo ali zavrnil predlog za izvršbo, če gre za določen znesek; ter bo rekel – bom ustavil izvršbo, ne bom izvršil terjatve. Na podlagi zakona o izvršbi mu bo vsako višje sodišče tak sklep razveljavilo. In zato je ta mehanizem, ki ga zdaj uvajamo, tisti, ki pa sodniku da možnost, da izvršbo odloži. Če bo šlo za tak nizek znesek, se ga bo lahko poravnalo tudi iz denarne socialne pomoči, se bo v okviru postopka, ki ga bo tudi center za socialno delo uvedel, našel mehanizem, da se tak nizek znesek tudi poplača. In temu je to namenjeno. Neke ustavitve izvršbe ali pa zavrnitve predloga za izvršbo, zato ker se pač nam zdi, da je to prevelik znesek, te možnosti v Zakonu o izvršbi in zavarovanju ni. To vam lahko zatrdim z vsemi izkušnjami, ki jih imam na področju tega postopka. Tistega, ki bi to lahko naredil, ga ni, tistega sodnika in tistega sklepa, s katerim bi to naredil, ki ne bi bil razveljavljen. Zato pa ravno podpiram to spremembo Zakona o izvršbi in zavarovanju, ker daje to možnost. To sem tudi na Odboru za pravosodje povedala, imamo druge možnosti, ki so tudi krute; res ni sedaj najbolj zaželena stvar, da greš v osebni stečaj. Ampak ta možnost obstaja. Lahko se v tem postopku osebnega stečaja tudi dolžnik konsolidira, se naredi poseben načrt za njega, je v preizkusnem obdobju, se lahko teh dolgov po poteku preizkusnega obdobja tudi reši in zaživi neko normalno življenje, brez tistih obremenitev na transakcijskem računu, na plači, na nepremičnini. Ko enkrat prideš v to blokado z vseh strani, je zelo težko. To sem dostikrat videla in tudi marsikomu svetovala, da naj uporabi institut osebnega stečaja. In tudi tega smo popravili na ta način, da je možno čim manj zlorab v tem postopku. Povedali smo že, zakaj stvar podpiramo. Dovolite mi, da povem še glede amandmaja, ki smo ga vložili, predlagamo nov 70.a člen. Gre za amandma, ki vpeljuje prehodno določbo glede na amandma, ki je bil sprejet na Odboru za pravosodje, in sicer da se ponovno vrne pristojnost za odločanje v zadevah, ki se začnejo na podlagi verodostojne listine. O tem sedaj odloča Centralni oddelek za verodostojno listino pri Okrajnem sodišču v Ljubljani. Trenutno je edino izključno pristojno sodišče za odločanje o pritožbah v teh zadevah Višje sodišče v Ljubljani. Do 2010 so bila vsa štiri višja sodišča za to pristojna in to ureditev smo z amandmajem vrnili nazaj, ker tudi dolžniki in upniki prihajajo iz teh področij, na katere se spori nanašajo. Prav je, da tudi višja sodišča o tem odločajo in tudi da se ne zmanjšuje število zadev, o katerih odločajo vsa štiri višja sodišča. Edini namen tega amandmaja, za katerega vas tudi pozivam, da ga podprete, je, da se omogoči prehodno obdobje enega meseca, da se Višje sodišče v Ljubljani in ostala sodišča tej ureditvi prilagodijo. Če pa ga ne bomo sprejeli, bo stvar malo hitreje potekala, ampak ni razloga, da tega amandmaja ne bi tukaj podprli, če je že bil sprejet amandma, s katerim smo uvedli ponovno pristojnost vseh štirih višjih sodišč. Hvala lepa.
Besedo ima dr. Matej T. Vatovec. Izvolite.
Nekaj odzivov. Pod pretvezo zagovarjanja teh rešitev – ne pravim, da so vse slabe – se na nek način meša pojme. Kolega Škoberne je govoril o izvršbi finančnih sredstev in da ni možno tega odlagati ali pa ukinjati, pa o malih podjetnikih, za katere je seveda jasno, da si služijo svoj kruh s svojim delom; ampak mislim, da to ni primerljivo z izvršbo na nepremičnino. Ti mali podjetniki ali pa kdo drug ima še vedno vse možnosti, da vzame dolžniku avto, pohištvo, plačo, karkoli. Bistvo je to, pa to niti ni danes več predmet razprave, ker pač naši amandmaji na odboru niso bili potrjeni, da se izvršbo na nepremičnino, če je edina, ki jo imaš in v kateri živiš, enostavno onemogoči, ker je to res nek skrajen ukrep. Oziroma da se to jemlje kot tisto zadnjo stvar, ko nič več drugega ni možno storiti; ampak očitno je to preveč za koalicijo. Kar smo mi predlagali, kar že ves čas opozarjamo, je samo to, da ne bi prišlo do deložacij v primerih, ko obstajajo druge možnosti. In minister je povedal, da obstajajo druge možnosti. Te druge možnosti so obstajale do sedaj, ampak vemo, kako delujejo upniki, predvsem velika podjetja – ko zasledijo določen dolg, ki se ponavlja, uporabijo vse možnosti, ki obstajajo: izvršba na finančna sredstva, na premično premoženje, na nepremičnine in kar je še podobnega. In tisto, kar bo prej poplačalo dolg, bo izvršeno. Teoretično načeloma že sedaj ne bi smelo prihajati do teh situacij, ampak se je zgodilo, minister. Se je zgodilo in se je večkrat dogajalo. In tudi ta »teoretično« ne more biti prepričljiv. Opozarjam še enkrat, govorili smo o tem, da bi bila izvršba na edino nepremičnino ali na primerno stanovanje, če gre za najemnike, res zadnja in skrajna možnost. Teoretično lahko vi trdite, da je po tem zakonu to tako, ampak teoretično se lahko marsikaj zgodi in teoretično je ponavadi pri takšnih stvareh premalo oziroma nikakor ne more biti dovolj. Kar se tiče brezplačne pravne pomoči, ja, imamo poseben zakon, vemo pa tudi, kako ste ga v tem mandatu zaostrili. Vemo, kakšni so pogoji, da pridobiš brezplačno pravno pomoč. Avtomatsko jo pridobijo zgolj tisti, ki so prejemniki denarne socialne pomoči; ampak ne boste me prepričali, da tisti, ki živijo z minimalno plačo, na minimalnih pokojninah in tako naprej, da pa imajo vse možnosti za to, da si pridobijo ustrezno pravno zastopstvo. Sami ste rekli, da je veliko primerov, ko se je sprožil postopek za takšno izvršbo, ampak da je realizacija majhna. Torej če je ta realizacija majhna, če dejansko pride do takšnih izvršb in je takšna številka majhna, ali ne bi bilo možno za te ljudi, sploh če gre za primere, ko gre za socialno ogrožene državljanke in državljane, najti nekaj denarja, da se jim omogoči brezplačno pravno pomoč. Zato govorimo o minimumu. Gre za skrajne primere, za socialno ogrožene ljudi, ki si zaslužijo nek poseben ali ločen režim brezplačne pravne pomoč, ki bi bil nekoliko lažje dostopen in bi jim omogočil, da ne pride do takšnih skrajnih situacij. Tudi kolegica Murgel je govorila o pomenu te odložitve; ta odložitev za dolžnike, oprostite, pomeni samo podaljšanje agonije. Kako pa se človek počuti, ko dobi domov pismo, v katerem piše, da se je začel postopek izvršbe zoper njegovo nepremičnino; in to edino, v kateri živi. Kako pa se bo ta človek počutil, če se bo to podaljšalo, ne vem, za eno leto? Tudi to utemeljevanje s številkami, mislim, da takemu človeku nič ne pomeni statistika, da pride v majhnem odstotku ali pa v enem ali dveh odstotkih do takšnih izvršb. Nekatere od teh zagat je možno rešiti z brezplačno pravno pomočjo. Okej, je nek poseben režim, ki gre mimo osnovnega zakona, ampak ni to primerljivo s prometnim režimom na letališču ali kaj podobnega. Smo recimo dali tudi ribičem posebno državno zastopstvo, odškodnine za škode na plovilih, kar je prav; ampak mislim, da v takih primerih tudi ne gre za tako visoke zneske, da ne bi mogli najti teh nekaj tisoč evrov za rešitev teh stvari. In tega ne razumem. Zastavili ste zakon na tak način, ostali amandmaji, ki smo jih predlagali na odboru, so bili pač nesprejemljivi, ampak tu res govorimo o neki minimalni varovalki, o neki minimalni simbolni gesti, ki bi jo država dala takim ljudem. Mislim, da tu ne gre za neka izigravanja ali izmikanja tem izvršbam, ampak da gre res za tiste situacije, ko se pač odloča o tem, ali bo imel človek na koncu streho nad glavo ali ne.
Besedo ima gospa Eva Irgl. Izvolite.
Najlepša hvala za besedo. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi, gospod minister! Jaz sem že uvodoma v stališču Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke povedala, da bomo podprli to novelo Zakona o izvršbi in zavarovanju. Menimo namreč, da nekateri poudarki ali pa rešitve vendarle gredo v pravo smer. Sem pa tudi povedala, da bomo skrbno spremljali, kako se bo izvajal ta zakon. To pomeni, da bodo morala zlasti sodišča res skrbno pretehtati – skrbno pretehtati – in se odločiti modro in pravično v primeru deložacij. Dve ključni zadevi sta znotraj tega zakona, ki predstavljata nedvomno neko rešitev. To je, da gre za bolj sorazmeren ukrep glede izvršbe na nepremičnino v primerih, ko je dolg dolžnika izjemno nizek. Že prej sem povedala, da je bilo v tej državi v desetih letih približno 7 tisoč 200 ali 7 tisoč 300 primerov izvršb na nepremičnine, kjer je bil dolg nižji od stotih evrov. To je seveda zaskrbljujoče. Vem, da bo zdaj minister povedal, da ni prišlo do vseh izvršb. Res ni prišlo, ampak že da gre v postopek izvršbe toliko zadev za dolg, ki je nižji od stotih evrov, to pomeni, da imamo en hud problem v državi. In ta hud problem je povezan s hudo, neprimerno in slabo socialno sliko te države. Za to pa je zadolžena v prvi vrsti ministrica za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti, posledično tudi minister za pravosodje, nenazadnje pa celotna vlada in predsednik Vlade. Danes smo mi v situaciji, ko žal, čeprav se to želi drugače prikazati, še vedno skoraj 300 tisoč ljudi živi pod pragom revščine; v najhujših stiskah in situacijah so zlasti ženske, stare nad 65 let, vdove, te se srečujejo s težkim položajem, ki potem prehaja tudi v tako imenovano socialno izključenost. Tukaj govorimo o socialni pravičnosti, spoštovani poslanke in poslanci. Ali smo dejansko kot socialna in pravna država, kar imamo v Ustavi zapisano, dejansko tudi socialno pravična država. 20. februar obeležujemo dan socialne pravičnosti. In dobro bi bilo, da se vsi skupaj vprašamo, ali dejansko izpolnjujemo te pogoje, da lahko rečemo, da smo socialno pravična država. Mislim, da ne. Zato sem se jaz tudi odločila, da kot predsednica Komisije za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti skličem sejo prav z omenjeno problematiko. Potekala bo 23. februarja prav glede socialne pravičnosti, glede socialne izključenosti, glede revščine med starejšimi, to smo sicer že večkrat obravnavali na naši komisiji, in tudi glede tako imenovane energetske revščine, na katero ves čas opozarjam, že odkar se dogajajo te socialne stiske posameznikov. Torej jaz pozdravljam prvo rešitev, ki je vezana na bolj sorazmeren ukrep glede izvršbe na nepremičnino. Pozdravljam tudi ukrep, ki je vezan na centre za socialno delo. Izhajam iz preprostih ugotovitev, prav na komisiji za peticije sem takrat, ko smo govorili o tem zakonu kot zainteresirano delovno telo, med drugim povabila tudi predstavnike centrov za socialno delo. Tam so jasno povedali, da pride do deložacij ali pa do postopkov deložacij, o katerih centri za socialno delo ne vedo nič oziroma so o teh deložacijah obveščeni pet minut pred dvanajsto, če tako rečem. Tukaj ne gre za nek primeren odnos, ki bi ga pričakovali, ko želimo reševati neko stisko ljudi, reševati posamezne primere. Zagotovo je vsaka zgodba zgodba zase. Verjamem, da imamo tudi v teh primerih mogoče koga, ki na nek način lahko izigrava zakonodajo, ki malo nateza elastiko sem ter tja, nič ne rečem, ampak globoko pa verjamem, da je veliko število ljudi, zlasti glede na podatke, ki jih imamo od statističnega urada, takšnih, da so, ko pride do takšnih izvršb na nepremičnine, sami v zares hudih socialnih stiskah. In tem ljudem je treba pomagati. Prej sem v stališču poslanske skupine povedala, da je treba ne samo zagotoviti funkcionalno, socialno in pravno državo, kot je zapisana v Ustavi Republike Slovenije, ampak moramo zagotoviti tudi dostojanstvo. Dostojanstvo pa je tudi ena od tistih temeljnih človekovih pravic, zapisanih v najvišjem pravnem aktu. In zaradi tega jaz v tem odnosu pozdravljam ta korak naprej, nedvomno; seveda se pa zavedam, da bo treba še marsikaj postoriti najprej v ozadju glede socialne slike, vzpostaviti takšno socialno okolje, kjer ljudje ne bodo prihajali v tako hude stiske, da bi potem imeli 7 tisoč 200 primerov izvršb na nepremičnine; ampak da bomo to hitreje in bolj uspešno reševali že prej, tam, kjer se problem začne. Začne pa se čisto drugje, ne pri sami izvršbi. Začne se pri tem, v kakršnem stanju se posamezniki znajdejo; in to, kot sem že povedala, ni dobro in na to jaz ves čas opozarjam bodisi kot poslanka bodisi kot predsednica komisije za človekove pravice. In seveda bom tako delala še naprej. Prej sem omenila centre za socialno delo. Dobrodošel se mi zdi popravek znotraj novele Zakona o izvršbi in zavarovanju, in sicer da bodo sedaj centri za socialno delo nemudoma obveščeni, ko bo prišlo do postopkov deložacij. To se mi zdi dobro, ker le usklajeno delovanje lahko prinese boljše rezultate. Prej sem omenila primer Vaskrsić. Zakaj ga tolikokrat omenjam? Ne zaradi tega, ker bi obstajal samo ta primer, ampak zato, ker nam je tudi Evropsko sodišče za človekove pravice jasno povedalo, da smo kot država tu kršili prvi protokol o človekovih pravicah, ki govori o pravici do lastnine. In seveda mora biti to neka zgodba, nek nauk, iz katerega se moramo vsi skupaj nekaj naučiti. Jaz ugotavljam, da je, hvala bogu, v tem primeru vlada ali pa ministrstvo vendarle sprejelo ta nauk in se odločilo, da neke stvari popravi. Primer Vaskrsić zagotovo kaže, v kakšen položaj je potisnjen posameznik v boju z državo, ko nima več drugih možnosti, in potem vloži vlogo na Evropsko sodišče za človekove pravice. Tam pa nam Evropsko sodišče pove, da je bil ukrep nesorazmeren glede na višino dolga, torej 124 evrov, in zato mora sedaj država plačati 85 tisoč evrov. Upam, res upam, da smo se vsi skupaj iz te zgodbe nekaj naučili. V Slovenski demokratski stranki bomo podprli ta zakon, ker menimo, da v teh delih, ki sem jih zdaj omenila, zagotovo gre v pravi smeri; bomo pa skrbno spremljali, kako se bo izvajal. Hvala.
Kolegice in kolegi, ali želi še kdo razpravljati? Ugotavljam, da ja, zato vas vabim, da se prijavite k razpravi. Prijava poteka. Besedo dobi gospa Anja Bah Žibert.
Hvala lepa, predsedujoči, za besedo. Pred nami je dopolnjen predlog Zakona o izvršbi in zavarovanju. Lahko bi rekli – končno. Lahko bi tudi rekli, koliko gorja je moralo preteči v tej državi, da smo naredili netežek korak naprej, pa vendar bo glede na stanje ljudi v tej državi še kako pripomogel. Seveda nam je moralo tudi Evropsko sodišče pokazati, kaj moramo narediti. To je tista žalostna plat, da enostavno v tej državi sami nismo ugotovili, da ta zakon potrebuje spremembe. Zakon se dotika deložacij. Vendar pa se konkreten zakon dotika predvsem deložacij, ko gre potem za izvršbo na nepremičnine, na lastniške nepremičnine, ko posameznik zaradi določenega dolga lahko pride tudi ob svoj dom. Slišati je bilo številko, da je bilo v postopku okoli 7 tisoč 200 izvršb; pustimo, kaj se je zaključilo. Vendar pa mislim, da je danes ta trenutek pravi, da govorimo še o tistih drugih izvršbah, ko govorimo o stanovanjih, ki jih uporabljajo kot neprofitna stanovanja, spoštovani. Neprofitna stanovanja so ravno za tiste, ki naj bi živeli na robu oziroma težje in bi jim bilo to nekako v pomoč. Tu pa imamo vsaj nekatere številke, čeprav me čudi podatek, da država teh številk sploh ne zbira in z njimi ne operira. Ampak samo stanovanjski sklad Ljubljana, Maribor in državni stanovanjski sklad, če ga tako imenujem, vsako leto deložira približno 100 ljudi iz neprofitnih stanovanj. Zdaj pa preštejmo, spoštovani, še tiste, ki živijo v profitnih stanovanjih. Mi imamo v tej državi res velik problem. Res velik problem in o tem delu redko kdo govori. Redko kdo govori. Še najbolj tragično pa je, da nimamo niti podatkov, ki bi bili na kupu. In zakaj te ljudi deložirajo? Predvsem zato, ker niso sposobni plačati položnic. Najemnina za neprofitno stanovanje s položnicami vred ne dopušča več neki družini z, ne bom rekla, nekoliko nad minimalno plačo, njim je še celo težje kot tistimi z minimalno plačo, ker ne dobivajo raznih socialnih transferov, da bi redno plačevali svoje obveznosti. In pride do deložacij. Prej je kolega Vinko Gorenak glede trenutne obravnave zakona, ko govorimo o tako imenovanih deložacijah na lastniška stanovanja, govoril o zdravi kmečki pameti. Seveda bo ta potrebna tudi odslej. Že zdaj je bila, pa vidimo, da so se pač sprejemale odločitve, kjer je Evropsko sodišče reklo: Ne, narobe ste ravnali. Torej so druge možnosti. Ampak tudi zdaj, kajti sam minister je prej povedal, teoretično je še vedno možnost, da posameznik izgubi nepremičnino za nekaj 10 evrov. In tukaj je pomembno, kaj bo sodnik potem storil, katere vse ukrepe bo pred tem izkoristil, preden se bo odločil za takšen ukrep. Sicer je prej bilo nekako rečeno, da država tukaj ne zagotavlja pomoči glede na to, da je na drugi strani kriva za slabo stanje. Temu se delno pridružujem, vendar v tistem delu, ko govorimo o humanitarnih organizacijah, kot je na primer Karitas, ki dejansko svoja sredstva zbira s pomočjo državljank in državljanov ter pomaga tudi takšnim, ki so pred deložacijo, ki ne morejo plačevati svojih obveznosti in bi se lahko znašli pred deložacijo. Ne morem pa reči tega, ko se vključijo centri za socialno delo in nekatere nevladne organizacije, kajti le-te dobivajo denar iz proračuna Republike Slovenije. Tu gre za državni ukrep, samo iz druge vreče, malha je pa končno ena in ista. Problem pa je, zakaj takšnih stvari res nismo počeli že prej. Mene je prizadel podatek, da centri za socialno delo izvedo o posameznih deložacijah pet pred dvanajsto. Jaz bi že zdaj pričakovala od takšnih centrov, da imajo neke preglede in da nekoliko bolj spremljajo socialno sliko v okolju. Kajti pet pred dvanajsto lahko narediš dejansko bore malo. V redu, to se zdaj s tem zakonom popravlja. Popravlja se tudi to, da upamo, da bo prevladal v sodni veji razum in da se bo ta sorazmernost tudi upoštevala na tak način, da bo to res postalo znosnejše; zato v tem delu zagotovo zakon podpiramo. Je pa res tudi to, kar je rekel prej poslanec Veber, da je treba izničiti vsako možnost o korupciji na tem področju. To, da korupcije ni, lahko danes ne vem komu prodajate, otrokom v vrtcu ne, ker že dobivajo zloženke o korupciji. Korupcija je, korupcija se pokaže ne samo na tem področju, spomnite se. Zamaške zbiramo za zdravljenje otrok, ker je v zdravstvu korupcija, ne zato, ker ni vedno dovolj denarja, ampak zato, ker se dogajajo žilne opornice in tako naprej. In tudi tukaj je treba paziti in biti res zelo pazljiv, zato tudi upam, da boste podprli amandma Slovenske demokratske stranke, v katerem predlagamo, da vsake dve leti Državni zbor opravi na to temo glede na pridobljene podatke, poročilo s strani ministrstva, tudi pregled, kaj se dogaja, da lahko zadeve konkretno spremljamo in da vidimo, ali se stvari izboljšujejo. Če se ne, kaj lahko naredimo še naprej? Mislim, da je to odgovorno; razen neke ideološke odločitve, češ Slovenska demokratska stranka pa ne, za vsako ceno, dejansko ne vem, kdo bi lahko bil proti takšnemu amandmaju. Kajti gre za to, da tudi Državni zbor v tem delu prevzame svojo vlogo in da bdi nad tem. Kar se tiče brezplačne pravne pomoči, ne vem, jaz sem amandma pogledala, tukaj jasno govori o tem, da kadar gre za deložacijo na nepremičnino, ki predstavlja dolžnikov dom. Če predstavlja dolžnikov dom, potem verjetno bi mu prevzeli jahto, minister. Mislim, da tukaj ne govorimo o ljudeh z jahtami. Jaz jih sicer niti ne poznam; ampak dejstvo pa je, da govorimo o teh, ki se jim bo vzel dom, stanovanje, streha nad glavo. Tudi če se potem kakšna stvar spremeni v premičninski dolg, je še kako pomembno, da imajo takšni ljudje pravi nasvet. Pravi nasvet. Tudi to je lahko del korupcije. Jaz ne mislim več dolgoveziti, kot rečeno, spremembe zakona podpiramo, meni je žal, da smo morali prej dobiti klofuto tudi pred evropskim sodiščem, da toliko in toliko ljudi še vedno trpi v tej državi, ker izgubijo streho nad glavo in bi se lahko nekatere stvari rešile prej; da moramo še vedno skrbeti in pomagati državljanom na način zbiranja zamaškov in drugih oblik, ki se jih spomnijo državljani sami, da rešujemo otroke pred operacijami in tako naprej, ki niso potrebne in se potem iščejo alternativne rešitve. To vse v javnem zdravstvu, da ne bo pomote. Razmislite tudi o deložacijah tistih, ki nimajo lastništva, ki nimajo ničesar, ki so v neprofitnim stanovanjih pa morajo leteti na cesto. Tudi o teh je za razmisliti in tudi glede teh moramo iskati pomembne rešitve, kajti dejstvo je, da so številke velike, državi pa očitno ni v interesu, da bi izbirala. Hvala.
Besedo ima gospod Janko Veber. Izvolite.
Hvala za besedo. Samo še en odziv glede na to, ali pomeni primeren čas res dobro rešitev ali ne. Že iz same razlage zakona lahko preberemo, da so tisti, ki so v finančni stiski, pravzaprav v šoku, otopijo, tako je tudi v obrazložitvi zapisano. In ko jim odlagamo ta postopek, ta agonija lahko traja zelo dolgo in s tem nekako trpinčimo dolžnika in upnika, da pride do svojega poplačila. Rad pa bi pridobil še podatek, ki ga na Odboru za pravosodje nismo uspeli, ko smo zakon obravnavali. Minister takrat ni razpolagal z vsemi podatki, koliko izdanih odredb o prodaji nepremičnin je že, zato bi izkoristil to priložnost, če so mu sodelavci ta podatek že priskrbeli, da vemo, za koliko primerov, ki so že v postopku, bo ta zakon veljal. Kajti zakon bo veljal za tiste, ki ne bodo vključeni v krog že izdanih odredb. Hvala.
Besedo ima dr. Franc Trček. Izvolite.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem skupaj! V bistvu se nisem nameraval oglašati, ampak sem bil sprovociran. Neka govorka pred mano je rekla, da redko kdo o tem govori. Pa jaz o tem govorim že tri leta, pa sem se v glavnem z glavo zabijal v zid. Gospa Murgel pravi, da imamo mi iz Levice neke takšne in druge podatke. Očitno gospa Murgel in jaz prihajava iz dveh različnih Mariborov. Številne podatke, ki jih imam, mi jih v bistvu povedo nekdanji sodelavci, sodniki in sodnice iz Maribora. Tudi se spomnimo, ko smo v Državni zbor pripeljali gospoda Krabonjo, ki poskuša te zadeve reševati v Mariboru. Spomnim se, ko je resorna ministrica iz Socialnih demokratov govorila, kako smo v Levici zastareli etatisti – ne statisti, hvala – in navajala njene profesorje, ki so boljši kot moji nekdanji; in je celo rekla, da se bo s socialno blaginjo v Sloveniji ukvarjal nevladni sektor, pa je preživela. Poslušal sem ta hvalospev Slovenske demokratske stranke. Političarke in politiki z daljšo kilometrino, etablirani, imate podobno težavo, kot jo imajo bančniki na komisiji, ki jih zaslišujemo – izgubite spomin. Kako smo mi prišli v kulturo dolga v Sloveniji, če tako rečem? Najprej nam je razpadel LDS, potem smo imeli 2004–2008 zadnjo konjunkturo, takrat se je izvedel tretji, četrti val tako imenovane tajkunske privatizacije, kjer je tedanja vlada delodajalcem odvzela kar nekaj davčnih obveznosti, tudi zmanjšala davek na dobiček. Če dandanes poslušate delodajalce, oni govorijo tako, kot da bruto plačo delavcu oni podarijo, kot da je delavec ne pridela. Plača je plača, plača je cela. Spoštovana gospoda, tukaj so izhodišča. Izhodišča so v tem, da ta država nikoli ni imela resne stanovanjske politike, pa ste eni, drugi, tretji vedrili na oblasti. Gospa Irgl, vi ste od leta 2004 v parlamentu, če sem prav gledal. Malo pa bi se bilo treba za nazaj spomniti, kako pridemo do tega. Minister, ki je zdaj odsoten, je govoril »v teoriji, teorija«. Tukaj je tudi razlika, če hočete, v teoriji, v ideologiji, v vrednotah. Miro Cerar je igral v bandu Alan Ford in očitno je njegov najljubši lik Superhik, ki jemlje revnim in daje bogatim. Socialna demokracija je skrenila na tretjo pot. Če jaz slišim ministra, koga iz izvršilne veje ali koga iz koalicije, da je realizacija majhna – Halo, a je kdo doma?! O kakšni realizaciji, o čem se pogovarjamo. Ampak to najbolj čista ideologija, ki govori v bistvu skozi politična usta. Naloga politike je, da odpravljajo razloge za to. In velika večina ljudi ni v tem pristala zaradi lastnih barabij, bodimo odkriti. Ni greh biti reven; greh pa je, da politika ne odpravi razlogov za revščino. In to se ni zgodilo od začetka in tudi ta koalicija, ki nam je tri leta obljubljala, kako bo našla sistemske rešitve, jih ni našla, ker je preveč ljudi v politiki, ki pač hočejo biti v politiki, pa niso sposobni sistemskega mišljenja, zelo preprosto. Mi se niti ne dotaknemo tega, zakaj smo prišli v kulturo dolga, kako bomo obrnili zgodbo. In potem berete, ne vem, zakon o spodbujanju nekih investicij, ki je spet nastavek za neko prihodnjo in naslednjo korupcijo. Treba je misliti na cel niz zadev in se začeti dejansko ukvarjati z odpravljanjem razlogov; ne pa da bomo poslušali nekega novega ministra ali ministrico, ki bo rekel ali rekla, da je to teoretično v redu, ljudje bodo pa še vedno odvisni na, če parafraziram ministrico Kopačevo, nevladnem sektorju. Hvala za besedo.
Imamo eno repliko. Dr. Jasna Murgel, izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči. Mislim, da me je kolega Trček malo narobe razumel. Jaz nisem rekla, da izvršb ni ali kakorkoli; rekla sem samo, da podatke, ki se navajajo o vloženih predlogih za izvršbo, razlagate na en ali drug način. Levica to počne največkrat na ta način, da reče 100 tisoč, v velikih številkah govori; ne pove pa tega, koliko je dejansko realiziranih izvršb, sploh teh na nepremičnine. Rekla sem tudi, da je vsaka deložacija, vsaka izvršba na nepremičnino postopek, ki ni lahek, še najmanj za dolžnika, da so to zelo hude situacije in da jih razumem. Zakon o izvršbi in zavarovanju je pač namenjen poplačilu terjatev. Sedaj uvajamo tudi to možnost, da ima sodišče možnost odloga izvršbe v posebnih okoliščinah, kadar gre za nesorazmerno terjatev, nesorazmerno v primerjavi z višino vrednosti nepremičnine. S to spremembo dajemo možnost, da sodišče ukrepa na ustrezen način. V obstoječem zakonu ta možnost ni tako izdelana, kot je v noveli. Zakon o izvršbi in zavarovanju je sicer zelo kompleksen, ampak točno daje navodila, kdo sme kaj predlagati, kdo česa ne sme, kakšne so pristojnosti sodišča in jih sodišče tudi ne sme preseči. Tukaj pa mu recimo dajemo možnost, da izvršbo dovoli po uradni dolžnosti na drugo sredstvo. Če bi to bilo v primeru Vaskrsić, tam je osnovni očitek, da sodišče ni dovolj hitro dovolilo izvršbe na drugo sredstvo; o socialnem primeru tam ne morem govoriti, ampak dobro. Številke si lahko tolmačimo – sploh v izvršbi, kjer so ogromne, to so najštevilčnejši postopki na sodiščih – na različne načine. Če želimo predstaviti, kot da je zelo veliko izvršb na nepremičnine, izberemo tisto, kar nam ustreza, to sem vam želela povedati. Enako je z odredbami za prodajo nepremičnine. Tudi če dobite podatek o tem, to ne pove, da so to vse izvršbe, kjer bo dejansko prišlo do izvršbe na nepremičnino, da se bo dejansko nepremičnina prodala, kajti odredba o prodaji se objavi mesec dni pred prodajo in se lahko vmes zgodi še marsikaj. Lahko tudi upniki predlagajo odlog, v tem primeru je potem tudi uporabljen instrument odloga izvršbe in se bo vključil center za socialno delo in tako dalje. Hvala lepa.
Besedo dobi minister za pravosodje mag. Goran Klemenčič, za njim gospa Marjana Kotnik Poropat. Izvolite, gospod minister.
Hvala lepa, podpredsednik. Saj bom kratek. Malce smo se oddaljili. Najprej bi rad povedal, kar upam, da se vsi zavedamo. Danes se pogovarjamo o Zakonu o izvršbi in zavarovanju. Ta se pogosto ukvarja s posledicami, ne pa z vzroki. Strinjam se, da so vzroki izjemno pomembni, vendar niso predmet današnje razprave. Druga stvar, dr. Trček, sedaj pa vi odhajate; ker sem s svojo besedo, da je teoretično še vedno mogoče, da bi se to zgodilo, sprožil vašo zanimivo reakcijo, bi rad rekel sledeče. Razen če zakon ne bi izrecno rekel, da so izvršbe na nepremičnine prepovedane, je v vsakem primeru možno, da pride do kakšne anomalije. Moja naloga, naloga vlade, verjamem, da tudi naloga tega državnega zbora pa je, da sprejme ukrepe in zakonske rešitve, ki bodo tovrstna tveganja omejili. Mi verjamemo, da s tem predlogom to storimo na način, ki je ustrezen, primeren in ki varuje socialno šibkejše, ki so se v teh situacijah znašli zaradi različnih stvari. Vendar to ni predmet in marsikateri od teh razlogov je res povezan s sistemskimi težavami, ki nedvoumno v tej družbi in državi obstajajo. S tem zakonom dejansko predpisujemo, da mora sodišče in tudi drugi, ki so poklicani za to, uradne institucije, kot so centri za socialno delo – centri za socialno delo niso nevladne humanitarne ustanove, ampak so državne ustanove –, sodišče in centri za socialno delo morajo storiti vse, da je izvršba na nepremičnino poslednje, zadnje sredstvo. Prej je dr. Vatovec v odgovoru na poslanca Škoberneta rekel, da potem lahko gredo na avto. Točno to predpisujemo, če je karkoli drugega, je treba iti po uradni dolžnosti z izvršbo na premičnino, denarna sredstva, se tudi potruditi, da se to identificira. V primeru, da to ni mogoče, se vključiti center za socialno delo, izvršba se lahko odmakne. Ja, v tistem času seveda visi Damoklejev meč nad posameznikom, to so izjemno težke situacije; ampak na drugi strani imamo samo to možnost, da v zakon napišemo, da izvršba na nepremičnino ni mogoča. Tu pa se bomo vsi strinjali, da tega ne moremo storiti. V najboljši veri, z mislijo na socialne nepravičnosti, na težko situacijo posameznikov smo pripravili ta predlog; mislimo, da predstavlja dobro vmesno varianto zavarovanja enih in drugih legitimnih interesov. Treba bo spremljati njegovo izvajanje, ne moremo se sicer strinjati, da na način, kot je z amandmajem predlagala Slovenska demokratska stranka; to pa zato, ker te postopke vodijo sodišča in zato ne moremo kot Ministrstvo za pravosodje poročati Državnemu zboru o tem, ampak bi to k večjemu lahko storila sodišča. To sem hotel reči. Če bo zakon sprejet, sem prepričan, da učinek bo, učinek bo takojšen. Da pa se ne bo v prihodnosti teoretično zgodila kakšna nepravilnost, ljubi bog, vi lahko z boljšimi bravurami, kot znam jaz to povedati, dr. Trček, mi seveda nasprotujete, ampak sem pač toliko pošten in korekten, da rečem, da ta zakon ne bo in ne more rešiti vseh težav. Bo pa pomemben korak v pravo smer, za katero mislim, da se tukaj čisto vsi zavzemamo. Hvala.
Gospa Marjana Kotnik Poropat, imate besedo.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik. Tudi sama bi želela še nekaj povedati v zvezi z obravnavano vsebino Zakona o izvršbi in zavarovanju. V stališču poslanske skupine sem veliko govorila o izvršbi na nepremičnine, predvsem kar se tiče izvršbe dóma, tega edinega prostora, kjer družina ali posameznik živi. In se je zgodilo v zadevi Vaskrsić, kot smo danes že slišali nekajkrat, da je bila hiša, dom družine prodan zaradi bagatelnega dolga, ki ga je Vaskrsić dolgoval upniku. In strinjam se z ugotovitvijo, ki jo je spoštovana poslanka Eva Irgl prej povedala v svoji razpravi, da ji je žal, da je morala država Slovenija dobiti klofuto Evropskega sodišča za človekove pravice, ker se je to zgodilo. In to ni edini primer, da je morala naša država nositi posledice Evropskega sodišča. Mislim, da je skrajni čas, da začnemo posvečati več pozornosti človekovim pravicam pri sprejemanju zakonodaje v naši državi. V stališču pa nisem omenila dražbe na spletu, ki je tudi zelo pomembna novost tega zakona, ker menim, da bo onemogočeno, da prihaja v teh dražbah do raznih nepravilnosti, da se na primer ponudniki med sabo dogovarjajo in tako naprej. Sedaj bodo ponudniki anonimni in bo lahko ta nepremičnina, ki se bo prodajala na dražbi, dosegla višjo ceno, kar tudi ni nepomembno. Ne nanaša se direktno na ta zakon, ampak danes je bilo večkrat povedano tudi o socialni pravičnosti, pa bi tudi jaz ponovila, da je res velik problem pri nas, ko ta država ni socialna država, tako kot je zapisano v Ustavi. Omenjeni so bili upokojenci, tu imamo velike probleme, ko dobivajo minimalne pokojnine, omenjene so bile ženske, stare nad 65 let, ki ostanejo same ali pa živijo v enogospodinjski skupnosti. Ko poravnajo vse obveznosti, jim ne ostane za hrano. In mislim, da bo tu treba nekaj narediti, da se bodo morali centri za socialno delo tudi na tem področju več potruditi za reševanje teh problemov. Potem bi opozorila tudi na to, kar mi da misliti ta minimalna plača, ki je degradiranje človekovega dela, da dela 7, 8 ali pa še več ur na dan, kar se tudi dogaja, ko se izkoriščajo delavci, za minimalno plačo. Kakšne pokojnine bodo imeli šele ti ljudje nekoč, ko bodo dosegli to starost. V Rdečem križu, kjer tudi delujem, sem se srečala s problemom visoko izobražene državljanke, ki ima 12 let staro hči in je brez zaposlitve in že več let ne dobi zaposlitve. Mati in hči živita s pokojnino po pokojnem očetu oziroma možu – 70 evrov pokojnine mesečno. Tudi to je velik problem, ker ta mlada deklica, ki hodi v šolo, živi pod pragom revščine, da mati živi pod pragom revščine, da temu otroku ne more nuditi tega, kar mu pripada. Mislim, da bi tukaj morala naša država več pozornosti posvetiti staršem, otrokom in vsem nezaposlenim. Pa še na eno zadevo bi rada spomnila, ki tudi ne spada sem, ampak mislim, da je pomembno, da jo tukaj obelodanim. V teh dneh sem slišala informacijo glede delavcev migrantov, ki živijo v Sloveniji in delajo v Sloveniji, odvajajo vse prispevke, kot pač naši delavci. Ko pa ti ljudje ostanejo brez zaposlitve, pa ne dobijo nadomestila za brezposelnost; in to zato, ne boste verjeli, ker nimajo stalnega bivališča v Sloveniji. Ko pa plačajo vse prispevke, pa ni pomembno, da nimajo stalnega bivališča. Tudi tu je naša socialna država zatajila in mislim, da bo morala naša ministrica tudi na tem področju uvideti probleme, predvsem ta problem, in ga tudi rešiti tako, kot se spodobi. Za zaključek bi povedala, da ta zakon podpiram, kot sem povedala že v stališču. Sem vesela, da ga je minister in ministrstvo predložilo v obravnavo in da ta zakon rešuje stvari, ki so vnebovpijoči problemi, ko nekdo ostane brez doma zaradi bagatelnega dolga; in da je ta rešitev, da sodišče po uradni dolžnosti poskrbi, da se postopek odloži, in da pozove center za socialno delo, da se vključi in pomaga reševati problem in da se najdejo tista sredstva, da se potem ta mali dolg poplača; in da je človek rešen problema, da ne izgubi svojega doma. Ta zakon bom podprla, kot tudi naša poslanska skupina. Hvala lepa.
Kolegice in kolegi, želi še kdo razpravljati o 20. člen in amandmaju? Ugotavljam, da ne, zato tudi zaključujem razpravo. V razpravo dajem 70. člen ter amandma Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne; zato zaključujem razpravo. V razpravo dajem amandma skupine desetih poslank in poslancev s prvopodpisano dr. Jasno Murgel za novi 70.a člen. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne; zato zaključujem razpravo. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj. S tem tudi prekinjam 16. točko dnevnega reda. Prehajamo na 17. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O IZVRŠEVANJU KAZENSKIH SANKCIJ. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade, in sicer ministru za pravosodje mag. Goranu Klemenčiču. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik, hvala lepa za besedo. Poslanke in poslanci! Novela Zakona o izvrševanju kazenskih sankcij, ki je pred vami, je zelo obsežna. Novela spreminja preko sto členov in je plod širokega strokovnega usklajevanja, ki je potekalo od leta 2016 in celotno lansko leto. Vsebuje rešitve, ki omogočajo bolj enotno in sistematično izvrševanje kazenskih sankcij ter dajejo prostor za spremembe na področju izvrševanja in sklepanja mednarodnih pogodb in sporazumov glede prestajanja kazni zapora v Sloveniji za osebe, katere obsodijo mednarodna kazenskega sodišča. Šest ciljev bom izpostavil, ki so zasledovani v tem zakonu in ki jih zakon nastavlja. Prvi cilj je ureditev izvrševanja nadomestnega zapora in s tem povečanja pravne varnosti ob upoštevanju načela sorazmernosti posega v svobodo posameznika, ki ni obsojen za kaznivo dejanje. Povedano na kratko. Kot veste, je bil z odločitvijo Ustavnega sodišča pred tremi leti ukinjen oziroma kot protiustavno spoznana ureditev tako imenovanega uklonilnega zapora. S spremembo Zakona o prekrških, ki jo je potrdil ta državni zbor v tem sklicu, je bil uzakonjen tako imenovani nadomestni zapor kot skrajno sredstvo za tiste, ki ne plačajo določenih glob za prekrške. Z Zakonom o izvrševanju kazenskih sankcij določamo, na kakšen način se ta izvršuje kot dejansko najbolj skrajno in zadnje sredstvo. Drugi cilj, kot sem že omenil, je zagotovitev normativne podlage za sprejetje sporazuma med Republiko Slovenijo in Mednarodnim kazenskim sodiščem. Tretji cilj je celovito in enotno urediti namestitev obsojencev, s tem povezanih pravic posameznikov, ki prestajajo zaporno kazen v odprtem, polodprtem ali zaprtem oddelku. Gre za zakonsko udejanjanje vrste priporočil Varuha človekovih pravic in Komiteja za preprečevanje mučenje pri Svetu Evrope. Ta del je še posebej kot pozitivno izpostavil tudi Varuh človekovih pravic, kot vam je mogoče znano, na pristojnem odboru. Četrti cilj je zagotovitev vsebinske podlage za izvrševanje nalog na novo uvedenega probacijskega sistema. Zakon o probaciji je bil s strani tega državnega zbora potrjen lansko leto, v celoti začne delovati s 1. aprilom, zagotovljena imamo finančna sredstva. Na probacijsko službo prehajajo določene nove pristojnosti, ki so bile zdaj v domeni Uprave za izvrševanje kazenskih sankcij, primarno hišni zapor, delo v splošno korist in varstveno nadzorstvo, ki se ustrezno črtajo in prenašajo v Zakon o probaciji. Peti cilj je prenos določb evropske zakonodaje s področja pravic, podpore in zaščite žrtve kaznivih dejanj. Če navedem plastično, zakon določa pravno podlago in obvezo zaporske administracije, da so žrtve recimo v primeru pobega osumljenca ali izpustitve osumljenca posebej nasilnih kaznivih dejanj o tem tudi obveščene in da pri tem ni več ovira varovanje osebnih podatkov. Šesti cilj pa je zagotavljanje ustreznejše pravne podlage za normiranje na podzakonski ravni. Povedano po domače, na zakonski ravni urejamo pooblastila pravosodnih policistov, ki so bila v preteklosti v preveliki meri urejena s podzakonskimi akti. Ker so izpolnjeni poslovniški pogoji, predlagam, da se na isti seji opravi tudi tretja obravnava predloga zakona. Hvala lepa.
Predlog zakona je obravnaval Odbor za pravosodje kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku odbora gospodu Janu Škobernetu. Izvolite.
Najlepša hvala, spoštovani podpredsednik. Gospod minister! Odbor za pravosodje je na 46. redni seji obravnaval predlagani Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o izvrševanju kazenskih sankcij. Uvodoma je podobno predstavitev, kot ste jo ravnokar slišali, izvedel minister Klemenčič. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe ni izrazila posebnih zadržkov; prav tako je sodelovanje pri pripravi zakona in zadovoljstvo z zakonom izrazil Varuh človekovih pravic. Ker s strani poslank in poslancev ob tem zakonu ni bilo razprave, smo potrdili vse predlagane amandmaje, ki so bili vloženi samo s strani koalicijskih poslanskih skupin, in s tem je bila obravnava zakona na odboru zaključena. Hvala lepa.
Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospa Marjana Kotnik Poropat bo predstavila stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije.
Zahvaljujem se za besedo, spoštovani podpredsednik. Lep pozdrav vsem prisotnim! Predlog sprememb in dopolnitev zakona, ki ga imamo danes na poslanskih klopeh, je nastal predvsem na podlagi predlogov varuhinje človekovih pravic ter Uprave za izvrševanje kazenskih sankcij. Na pobudo varuhinje se med drugim skrajšuje maksimalno dopustna namestitev v primeru premestitve obsojenca v samsko sobo, ta doba bo namreč po novem bolj sorazmerna z razlogom in namenom takšne namestitve, omejitev trajanja pa se tudi bolj jasno veže na zdravstveno stanje obsojenca. Del predlaganih sprememb je povezan z že sprejetim Zakonom o probaciji, ki se bo začel uporabljati 1. aprila 2018, in sicer predlog, ki ga obravnavamo, ustrezno upošteva spremembe na področju probacije v delu izvrševanja hišnega pripora, dela v splošno korist ter instituta varstvenega nadzorstva. Pomembna je tudi novost, povezana s področjem prekrškov, predvsem glede instituta nadomestnega zapora. Pri tem se dodatno uvaja plačilo globe tudi v času, ko se že izvršuje prisilna privedba na prestajanje nadomestnega zapora. Po novem bo tako osebam, ki so na poti v nadomestni zapor, dana še ena možnost, da poravnajo globo, s tem pa se izognejo zaporu. To spremembo v Poslanski skupini Desus vsekakor podpiramo. Iz poročila Uprave za izvajanje kazenskih sankcij namreč izhaja, da se je sicer prostorska stiska v slovenskih zaporih lani zmanjšala, a kljub temu so še vedno več kot 100-odstotno zasedeni. Seveda si v Poslanski skupini Desus želimo, da bi tudi z nedavno sprejetim Zakonom o probaciji dosegli dodatne pozitivne učinke na tem področju ter zmanjšali število ljudi v zaporu. Pomembna novost, ki jo prinaša obravnavani predlog zakona, je tudi obveščanje oškodovancev glede izhodov ali prebeglega obsojenca. Sodišče bo oškodovanca obvestilo o nastopu kazni obsojenca, na tej podlagi pa bo oškodovanec lahko podal zahtevo, da želi biti obveščen o izhodih, izpustu ali pobegu obsojenca. V Poslanski skupini Desus nas še posebej veseli, da je Ministrstvo za pravosodje prisluhnilo Upravi za izvrševanje kazenskih sankcij ter upoštevalo njihove predloge in pripombe, kajti njihovo osnovno poslanstvo je izvrševanje kazenskih sankcij in pripora s ciljem zagotavljati za družbo, zaprte osebe in za zaposlene varne zapore, ki zagotavljajo možnost resocializacije zaprtim osebam. Kaj je treba na tem področju postoriti, najbolje vedo prav izvajalci sami. Na podlagi navedenega bomo predlog zakona v Poslanski skupini Demokratične stranke upokojencev Slovenije podprli. Hvala lepa.
Gospa Ljudmila Novak bo predstavila stališče Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov.
Lep pozdrav vsem! Predlagane spremembe in dopolnitve zakona prinašajo nekaj dodane vrednosti, še vedno pa nimajo rešitev za vse probleme izvrševanja zakona v praksi. V Novi Sloveniji smo že lansko leto ob sprejemanju Zakona o probaciji opozarjali, da bo vzpostavitev urada za probacijo zahtevala zaposlitev 56 javnih uslužbencev. Samo v 4 letih bo urad potreboval 8 milijonov evrov, kasneje pa 2 milijona in pol evra letno. Strinjamo se, da je resocializacija in reintegracija storilcev kaznivih dejanj potrebna, vendar ni odveč primerjalni podatek, da javni dolg, ki ga nalagamo mladim generacijam, znaša 32 milijard evrov oziroma 80 % slovenskega BDP. Medtem ko štiričlanska slovenska družina nosi krepko čez 60 tisoč evrov javnega dolga, se nam ne zdi smiselno ustanavljati novih javnih uradov, ki bi skrbeli za poglobljeno obravnavo storilcev kaznivih dejanj. Izvrševanje hišnega zapora, dela v splošno korist in varstvenega nadzorstva zdaj poteka v okviru zakonskih pristojnosti sodišč, policije in centrov za socialno delo. Skratka, dejavnost probacije naj bi zaživela 1. aprila letos, vendar je po naših informacijah premestitev 24 zaposlenih iz centrov za socialno delo v probacijske enote še vedno vprašljiva. Pri institutu nadomestnega zapora, ki je bil uveden z zadnjo novelo Zakona o prekrških, imamo pomislek glede nove možnosti, da oseba, potem ko je že na poti na prestajanje nadomestnega zapora v spremstvu policista, ki po odredbi sodišča izvršuje prisilno privedbo, medtem plača globo in se s tem izogne odvzemu prostosti. Prepričani smo, da oseba, ki do takrat globe ni plačala, je tudi zadnje minute pred izvršenim dejstvom ne bo. Glede dela v splošno korist smo v Novi Sloveniji tudi že opozorili na to, da nekatere manjše občine v Sloveniji, predvsem na podeželju, ne morejo zagotavljati del, ki bi jih bilo mogoče opravljati v splošno korist. Kot vemo, se taka dela najpogosteje opravljajo v domovih za upokojence, zavodih za invalidno mladino, komunalnih podjetjih, zelo redko pa v gospodarskih družbah. Manjše občine, ki nimajo takih institucij, tako ne morejo zagotavljati takih del ali vsaj ne dovolj takšnih del. Prav v podeželskih občinah pa se srečujemo z večjo stopnjo brezposelnosti in dejansko nezmožnostjo plačila globe. Dobrodošla pa je novost, da bo žrtev zdaj obveščena o obsojenčevem izpustu ali pobegu, če obstaja nevarnost, da bi ta lahko ponovno povzročil škodo, vendar bi moral to biti avtomatizem, ne pa da je prepuščeno žrtvi, da bo sama zahtevala, če želi biti o tem obveščena. V Novi Sloveniji predlogu zakona ne bomo nasprotovali.
Gospa Irena Kotnik bo predstavila stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra.
Spoštovani podpredsednik, spoštovani minister, spoštovani kolegice, kolegi! Danes obravnavani Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o izvrševanju kazenskih sankcij je del kaznovalnega prava, zato je vsebinsko vezan na določbe prav vseh kazenskopravnih zakonov. Rešitve, ki jih ponuja predlagana novela, so usmerjene zlasti v to, da se normativni okvir za zagotavljanje izvrševanja kazenskih sankcij prilagodi nekaterim drugim spremembam: spremembam, ki so nastale na področju prekrškov, ustanovitvi uprave za probacijo ter ugotovitvam Varuha človekovih pravic v letnih poročilih in odzivom Evropskega odbora za preprečevanje mučenja. Predlagana novela obsega dokaj obširne spremembe, najpomembnejše pa so zagotovo določbe, ki zagotavljajo ustrezno izvrševanje instituta nadomestnega zapora, enotno in sistemsko ureditev namestitve obsojencev, ureditev vprašanja pravic, podpore in zaščite žrtev kaznivih dejanj. S predlaganimi spremembami bo tako tudi preglednejša ureditev področja prostovoljstva. Glede na to, da je vizija organa, ki v Republiki Sloveniji izvršuje kazenske sankcije, to je Uprava Republike Slovenije za izvrševanje kazenskih sankcij, razvijati sodoben, human in resocializacijsko usmerjen zaporski sistem, smo v Poslanski skupini Stranke modernega centra še posebej zadovoljni. S predlogom zakona so upoštevani vsi predlogi, ki jih je uprava pri pripravi sprememb podala. Poslanke in poslanci Stranke modernega centra podpiramo predlagane rešitve, saj bodo vplivale na izboljšanje obstoječega normativnega okvira, s tem pa bo zagotovljena ustreznejša pravna podlaga za izvrševanje kazenskih sankcij v Republiki Sloveniji. Zaradi vsega naštetega bomo v Poslanski skupini Stranke modernega centra Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o izvrševanju kazenskih sankcij podprli. Hvala.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, zaključujem drugo obravnavopredloga zakona. Glasovanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili danes v okviru glasovanj. S tem tudi prekinjam 17. točko dnevnega reda. Prehajamo na 18. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O POSEBNIH PRAVICAH ITALIJANSKE IN MADŽARSKE NARODNE SKUPNOSTI NA PODROČJU VZGOJE IN IZOBRAŽEVANJA V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici Vlade, in sicer državni sekretarki na Ministrstvu za izobraževanje, znanost in šport dr. Andreji Barle Lakota.
Najlepša hvala. Spoštovani poslanke in poslanci! S predlagano spremembo zakona ne razrešujemo temeljnih konceptualnih vprašanj, ampak predvsem natančneje opredeljujemo tiste določbe zakona, ki so potrebne za izvedbo sedaj veljavnih modelov izobraževanja. Pri tem natančneje določamo predvsem tri stvari, in sicer najprej obveznost države pri zagotavljanju pedagoških študijskih programov, zato da se izobražujejo strokovni delavci, ki potem izvajajo tovrstne programe. Drugo so obveznosti države za zagotavljanje razvojne službe, ki skrbi za razvoj navedenih modelov, in tretje je, da se določa znanje jezika za učitelje. Pri določitvi znanja jezika za učitelje smo sledili izvedbenim navodilom, ki jih je sprejel strokovni svet Republike Slovenije že v letih 2002, 2005, 2011 in tako naprej. V razpravah ob tem zakonu so se pojavila tudi nekatera konceptualna vprašanja o obstoju različnih možnih modelov. Zavezali smo se, da bi ta konceptualna vprašanja v prihodnje res lahko natančneje pregledali, vendar na osnovi strokovnih gradiv. Zato je ministrstvo že v letu 2017 razpisalo razvojnoraziskovalne projekte, ki bi natančneje proučili tovrstna odprta konceptualna vprašanja. S predlaganimi spremembami torej želimo samo urediti nekatera izvedbena vprašanja, ki so se pojavila v javnosti. V skladu s 138. členom Poslovnika Državnega zbora predlagam, da se tretja obravnava predloga zakona opravi na tej seji. Hvala lepa.
Predlog zakona je obravnavala Komisija za narodni skupnosti kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila komisije dajem besedo predsedniku komisije gospodu Robertu Battelliju.
Gospod predsedujoči, predstavnici Vlade oziroma ministrstva, kolegice in kolegi, dober dan! Komisija za narodni skupnosti je na 9. seji 2. februarja 2018 obravnavala ta predlog zakona, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo predložila Vlada. Komisiji je bilo posredovano mnenje Zakonodajno-pravne službe, mnenje Pomurske madžarske samoupravne narodne skupnosti, mnenje Obalne samoupravne skupnosti italijanske narodnosti, mnenje Komisije Državnega sveta za državno ureditev in mnenje Združenja občin Slovenije z dne 30. januarja 2018. V poslovniškem roku so bili vloženi amandmaji poslanskih skupin koalicije k 1., 2., 3., 4., 7., 8., 9., 12., 15., 16., 17., 18., 19. in 23. členu. Vsi so sledili mnenjem Zakonodajno-pravne službe. Predstavnica predlagatelja državna sekretarka na Ministrstvu za izobraževanje, znanost in šport dr. Andreja Barle Lakota je podobno kot sedaj v svoji uvodni obrazložitvi povedala, kje so vzroki za potrebo za to noveliranje zakona. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe Mira Palhartinger je predstavila pripombe k tistim določbam, h katerim amandmaji niso bili predlagani ali jih ti ne odpravljajo v celoti. Komisija Državnega sveta za državno ureditev je v svojem mnenju, ki ga je na seji odbora predstavil predstavnik Državnega sveta Marjan Maučec, uvodoma podala v premislek, da bi bilo treba poenotiti oba modela, po katerih poteka proces izobraževanja na narodnostno mešanih območjih. To je seveda naloga, ki nima temeljev niti v praksi niti v ustavi. Dejal je, da je prednost predloga zakona v tem, da se poenoti različnost, vendar je kot problematično navedel oceno, da se s predlogom zakona omejujejo možnosti zaposlovanja zlasti na območju, kjer živi madžarska narodna skupnost, saj se kot nov pogoj za zaposlovanje določa pogoj dokončane dvojezične osnovne šole. Kar seveda, menim, ni noben nov pogoj. Ferenc Horvath, predstavnik Pomurske madžarske samoupravne narodne skupnosti, je uvodoma izrazil razočaranje, ker je bilo kljub dobremu sodelovanju z Vlado pri pripravi predloga zakona v javnosti in mestoma zaslediti obtožbe, da so pri določanju pogojev diskriminatorni. Poudaril je, da madžarska narodna skupnost podpira spremembe. V razpravi je državna sekretarka dr. Andreja Barle Lakota najprej dodatno pojasnila, da so bile nekatere pripombe ZPS k členom, ki niso zajeti v predlogih amandmajev, zavestno opuščene, da se omogoči nemoteno delo v vzgojno-izobraževalnem procesu v danih okoliščinah, kjer se ministru prepušča možnost, da prepozna specifike in nanje ustrezno reagira. Dr. László Göncz je poudaril, da je predlog zakona plod obsežnega strokovnega dela in izjemnega razumevanja problematike s strani ministrstva. Dejal je, da sta pri pripravi predloga zakona sodelovali obe krovni organizaciji avtohtonih narodnih skupnosti. Tudi on je opozoril na negativno percepcijo dela javnosti, ki je nekatere spremembe v predlogu zakona razumela v smeri krepitve madžarske prisotnosti v vzgojno-izobraževalnem procesu, a o tem opozoril, da je bilo v zadnjih 60 letih premalo naporov vloženih v razvoj ustrezne jezikovne kompetence madžarske narodne skupnosti. Komisija je na podlagi 131. in 53. člena Poslovnika Državnega zbora odločala o amandmajih in jih je sprejela. Amandma komisije k 1. točki 12. člena je komisija po prekinitvi na podlagi razprave sprejela, s tem je postal amandma k 1. točki 12. člena predlagateljev koalicije brezpredmeten. Ob koncu so članice in člani komisije glasovali o vseh členih predloga zakona in jih sprejeli. Pri tem je bilo na podlagi 53. člena Poslovnika Državnega zbora podano tudi soglasje obeh poslancev narodnih skupnosti. Hvala lepa.
Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospa Marjana Kotnik Poropat.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik. Spoštovane in spoštovani! Italijanska in madžarska narodna skupnost v Republiki Sloveniji sodita v skupino tako imenovanih zgodovinskih narodnih skupnosti, ki jim ustreza določen model manjšinske zaščite s strani države. Celovita pravna ureditev oziroma njen temelj je urejen z Ustavo Republike Slovenije v 5., 11., 61., 62. in 64. členu. Njun položaj in način uresničevanja pravic so podrobneje urejeni v področnih zakonih in drugih podzakonskih aktih, tudi v občinskih statutih in odlokih in tudi v meddržavnih pogodbah ter mednarodnih konvencijah. Trenutno zagotovljeno varstvo pravic narodnih skupnosti na našem teritorialnem ozemlju je po oceni Poslanske skupine Desus na zmerno visoki ravni in večina drugih držav članic bodisi iz vrst Evropske unije bodisi iz celotnega svetovnega zemljevida si lahko našo državo vzame za zgled odličnosti pri zagotavljanju človekovih pravic in temeljnih svoboščin s področja manjšin. Danes je pred nami predlog novele enega izmed mnogih zakonov, ki urejajo manjšinsko varstvo. Gre za zakon, ki je po naši oceni eden ključnih predpisov, ki vplivajo na manjšinsko skupnost, saj gre za področje vzgoje in izobraževanja. Natančneje, pri tem zakonu gre za opredelitev pogojev, ki jih morajo izpolnjevati strokovni delavci in vse ostalo zaposleno osebje v vzgojno-izobraževalnih zavodih na dvojezičnih območjih. Da se jezik narodnih skupnosti lahko kvalitetno ohranja in da so določila ustave s tem dosledno spoštovana, je potrebno tudi kvalitetno izobraževanje, kar se seveda implicira tudi v ustrezni stopnji znanja jezika narodnosti tistih, ki poučujejo. S tem se v Poslanski skupini Desus absolutno strinjamo. Vendar pa predlog zakona, ki ga imamo na mizi, poraja precej negodovanja in bojazni tako na lokalnem nivoju med civilnim prebivalstvom, predvsem večinske narodnosti, ki je seveda slovenska, kot tudi stroke. Govorim o Prekmurju, saj tam za razliko od Primorske velja precej drugačen model izobraževanja. Nemalo je pobud, da bi bilo dobro, da bi bila oba modela poenotena, pri čemer gre seveda za želje, da se dvojezičnost v Prekmurju opusti in naj se izobraževalni sistem zbliža takemu, kot ta velja na narodnostno mešanem območju, kjer živi italijanska skupnost. Seveda ta intenca ni nova, ki bi nastala v času, ko je nastal danes obravnavani zakon, ampak se o tem po naših informacijah govori že vsaj 10 let. Moram priznati, da smo bili poslanci in poslanke v Poslanski skupini Desus zaradi vseh pomislekov – in teh ni bilo malo – ki so nam bili predstavljeni iz konkretnega lokalnega okolja, do predloga zakona na začetku precej skeptični in v dvomih glede podpore. Je pa do danes, ko je zakon v zaključni fazi sprejetja, doživel nekaj, dovolite, da tako rečem, blažilnih detajlov glede na prvotno precej visoko zahtevano raven znanja madžarskega jezika. Glede slednjega smo bili zaskrbljeni tudi v poslanski skupini, saj smo sklepali, da bodo nastale težave pri zaposlovanju kadra iz vrst večinskega prebivalstva, oziroma povedano drugače, da bodo imeli na dvojezičnem območju izključno prednost zaposlitve pripadniki manjšine. Že v fazi obravnave zakona na matičnem delovnem telesu so se zahteve le nekoliko znižale, tako da so po oceni večine poslank in poslancev Poslanske skupine Desus kriteriji znanja sedaj, vključno z amandmajem Poslanske skupine italijanske in madžarske narodne skupnosti, bolj sprejemljivi. Hvala lepa.
Gospod Jožef Horvat bo predstavil stališče Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovana državna sekretarka, dragi kolegice in kolegi, draga kolega Roberto Battelli in kolega dr. László Göncz! Zakaj oba posebej nagovarjam? Zato ker brez njunega soglasja takšen in podobni zakoni ne morejo biti sprejeti. Nova Slovenija – krščanski demokrati in sam osebno smo za absolutno ustavno varstvo italijanske in madžarske narodne skupnosti. Sam prihajam iz tega okolja, vsi pa smo poslanci večinskega naroda in tudi vsi smo poslanci italijanske narodne skupnosti in madžarske narodne skupnosti. Veliko mi je do sožitja, do tistega sožitja, ki se piše z veliko začetnico. Tega sožitja ni, če neke pretenzije ali prehitevanja uveljavlja večinski narod, in tega sožitja ni, če kakšne pretenzije, nerazumne, nezakonite, neustavne, uveljavlja narodna skupnost, ena ali druga. Kolega Battelli je korektno povedal v poročilu komisije, da je na terenu na nek način zavrelo, da so različna mnenja. Moram reči, da je po mojih informacijah ta zakon nastal na predlog Ministrstva za izobraževanje, znanost in šport, ampak na pobudo Pomurske madžarske samoupravne narodne skupnosti. Zanimivo ureditev imamo in na nek način jo človek težko razume – ustavna zaščita enaka, kar zadeva izobraževanje, različno. Ministrstvo in pedagoška stroka se strinjata, da je dvojezično izobraževanje v Prekmurju – samo tam ga imamo – zelo naporno, stroka dodaja, da je neučinkovito. Pomurska madžarska narodna skupnost je dala neko intonacijo temu zakonu. Zelo jasno povem, in to je eden mojih najtežjih nastopov, ker bo najbrž padalo po meni, ampak naj pada, zagovarjam pa sožitje in samo sožitje, ne prehitevanja večinskega ne manjšinskega naroda. Bistveni problem predlaganih sprememb zakona se odraža pri določanju pristojnosti madžarske narodne skupnosti. Ministrstvo za izobraževanje, znanost in šport je na 9. seji Komisije za narodni skupnosti Državnega zbora Republike Slovenije izpostavilo, da so spremembe potrebne zaradi zagotavljanja ustreznega kadra. Vi ste dobili, kolegice in kolegi, eno ali več pisem tudi strokovne javnosti in ugotavljate, da predlagane spremembe zakona govorijo v prid krepitvi vloge madžarske samoupravne narodne skupnosti pri sprejemanju vzgojnih in izobraževalnih programov, krepitvi vloge madžarske samoupravne narodne skupnosti pri določanju ravni znanja madžarskega jezika in za zaposlene na dvojezičnih vrtcih in šolah, krepitvi vloge madžarske samoupravne narodne skupnosti pri preizkusih znanja madžarskega jezika ter podeljevanju in odvzemanju javnega pooblastila za izvajanje preizkusov, krepitvi vloge madžarske samoupravne narodne skupnosti pri strokovnem delu na področju dvojezičnega šolstva. Da gre za izrazito slabo pripravljene spremembe zakona, priča dejstvo, da je vladni predlog vseboval 24 členov, Zakonodajno-pravna služba, naša, Državnega zbora, ga je raztrgala in podala pripombe na kar 17 členov. Kolegice in kolegi, naj zaradi omejitve časa strnem. Predlagane spremembe zakona ne temeljijo na strokovnih, ampak na političnih temeljih. Jaz bi si želel, ampak zelo hitro, na začetku tega mandata, da bi vložili vse napore in realizirali to, kar pravi ministrstvo za izobraževanje – da je ta model dvojezičnega izobraževanja preživel. Da pa tu nekatere rešitve, verjemite, gredo v spodkopavanje dvojezičnega šolstva, spodkopavanje – kdo bo s tem zadovoljen?! Ne večinski narod, najbrž pa še manj Pomurska madžarska samoupravna narodna skupnost. Predlagane spremembe zakona izrazito povečujejo vpliv in moč madžarske samoupravne narodne skupnosti, saj – boste zasledili v zakonu, če še niste – ne gre več za mnenje, kot je bilo to doslej, ampak za soglasje, torej možnost veta na program in tako dalje in tako dalje. Res je, hvala bogu je Zakonodajno-pravna služba naredila veliko popravkov v smeri izboljšave. Če bi zakon, kot ga je pripravila Vlada, bil danes tukaj, bi mi strogo nasprotovali. Danes smo na tem, da ga pač ne podpremo. Hvala lepa.
Gospod Jan Škoberne bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Najlepša hvala, spoštovani podpredsednik. Državna sekretarka, spoštovani kolegice in kolegi! Ustava Republike Slovenije v svojem 3. členu govori, da je Slovenija država vseh svojih državljank in državljanov in ne opredeljuje posebej, kako ravna v odnosu želja večinskega ali manjšinskega tega in onega. Govori o tem, da je ta država postala samostojna, neodvisna in da je tu za vse svoje državljanke in državljane. V tem kontekstu gledamo in moramo gledati tudi zakon, ki je pred nami, in moramo presojati njegovo vsebino tudi skozi prizmo ustavne norme, ki govori o tem, da imamo v tej državi dve avtohtoni narodni skupnosti, ki – da ne bo kakorkoli ostalo v zraku – nista breme, ampak sta kulturni, družbeni, politični in ekonomski doprinos naše skupnosti in naše države. Sožitje seveda pomeni, da moramo vsem državljankam in državljanom omogočiti, da imajo kvalitetno izobraževanje, da lahko uresničujejo svoje kulturne, jezikovne in kakršnekoli že drugačne predispozicije, življenjska načela, pa najsi gre od vzgoje do zaposlovanja in ustvarjanja eksistenčnega okvira. Ministrstvo za izobraževanje, znanost in šport je, vsaj tako ocenjujemo Socialni demokrati, več kot očitno skušalo slediti načelom uresničevanja tako prej omenjenih ustavnih členov kakor tudi želje, da bi se dvojezičnost, kulturna raznolikost na območjih, kjer to v Sloveniji imamo, ne le ohranili, ampak tudi spodbudili, ker pomenita nekaj, kar je vredno ohraniti in kar je vredno spodbujati. Tisti, ki ste in smo zakon podrobneje prebrali, boste ugotovili, da so številni strahovi, predvsem taki, ki govorijo o ekspanzionizmih in podobnih samostalnikih, zgolj in predvsem odveč. Posodobljena kategorizacija tega, kaj je učna raven jezika, iz zakona, ki je trenutno veljaven, v zakon, ki je danes pred vami, pomeni, da v resnici standard znižujemo. Skrb, ki je bila, da uveljavljamo učni jezik za strokovne sodelavce, za tehnično osebje, in podobni strahovi so, vsaj tako se je izkazalo skozi zakonodajni postopek, postali kot vsak strah – znotraj jih ni, okoli pa so votli. Državni zbor bo največji prispevek k sožitju in k temu, da izkoristimo priložnosti, ki jih raznolikost kultur na obmejnem območju prinaša, naredil seveda s tem, da bo izpustil povsem nepotreben diskurz med večinskimi in manjšinskimi narodnostnimi skupnostmi, ker kot že rečeno, v 3. členu je ta država država vseh svojih državljank in državljanov. Ne glede na narodnost se soočamo z istimi vprašanji, stiskami in hrepenenji, pa najsi gre za vprašanje, kako svojega otroka spraviti do kruha, kako imeti dostojno življenje, kako si zagotoviti, da se reši stanovanjski problem, in tako naprej in tako nazaj. Zakon, ki je pred nami, v resnici rešuje nekaj, zaradi česar je Slovenija eden izmed pozitivnih primerov, tudi svetilnikov v svetovni politiki, ki vedno bolj skuša biti ujeta v nepotrebne nacionalizme in iskati razlike in spore tam, kjer jih v resnici nimamo. Naš temeljni konflikt v družbi je konflikt med tem, da nekateri imajo vse, drugi pa se celo življenje borijo za to, da bi preživeli. In če je prispevek tega zakona, da bomo na nekem območju ohranili dvojezično šolstvo, ki bogati, ponudili izobraževalnim institucijam možnost, da vsem, ki so del tega izobraževanja, ponudijo kvalitetno izobraževanje, zaradi katerega bodo imeli celo več možnosti in priložnosti, kot jih imajo tisti, ki ne živijo na dvojezičnem območju, potem je tak zakon vredno podpreti. Na koncu ga je vredno podpreti samo zato, da jasno povemo, da nacionalizem nobene vrste in s strani nikogar ni dobrodošel v naši državi. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Levica, zanjo dr. Matej T. Vatovec.
Hvala, predsednik. Vprašanja manjšin in njihovih kulturnih pravic so del temeljnega razmisleka o enakopravni in vključujoči družbi, zato si že od začetka tega mandata v Levici prizadevamo za urejanje pravic manjšin, pa ne le za avtohtoni narodni skupnosti, ampak za urejanje pravic tudi romske skupnosti, recimo, ali pa pravic narodnih skupnosti bivše Jugoslavije. Zato smo se v Levici tudi odločili, da sopodpišemo zakon, ki bo naslovil področje uresničevanja kolektivnih kulturnih pravic narodnih skupnosti iz bivše SFRJ, kljub temu da bi bila vključitev pravic manjšinskih skupnosti v ustavo edina nediskriminatorna, celovita in seveda tudi pravno ustrezna ureditev njihovega statusa, kar še vedno zagovarjamo. Čeprav je poseben status romske skupnosti opredeljen v ustavi, pa po drugi strani ta manjšina niti slučajno ni deležna zadostne pozornosti in podpore. Romska skupnost, varuhinja človekovih pravic, romske organizacije in društva tudi mednarodne organizacije že desetletja opozarjajo na pomanjkljivo zagotavljanje osnovnih življenjskih pogojev na področju bivanja, izobraževanja in zaposlovanja romske skupnosti v Sloveniji. Vse to so posledice neustrezne in zastarele zakonodaje. V Levici smo tudi skupaj z romsko skupnostjo pripravili zakonski predlog za izboljšanje njihovega položaja in za finančno razbremenitev občin, a ta zbor predloga ni podprl. Na drugi strani pa imamo za italijansko in madžarsko narodno skupnost postavljeno ustrezno ali pa vsaj približno ustrezno pravno varstvo pravic, in to zrcali tudi predlagana novela, ki posebne pravice teh dveh narodnih skupnosti ureja celo področno, torej posebej na področju vzgoje in izobraževanja. S tem zakonom, ki se prenavlja po 17 letih, se urejata dva modela izobraževanja. Za italijansko območje se urejajo šole z italijanskim učnim jezikom, za madžarsko pa dvojezične šole, kjer se med poukom prepletata tako slovenski kot madžarski jezik. V Levici ocenjujemo, da tako veljavna kot predlagana rešitev glede pogojev za zaposlovanje učiteljev v dvojezičnih šolah nista nikakor sporni. Polemika glede teh pogojev, ki se je razvila na matičnem delovnem telesu, se nam zdi prenapihnjena, mestoma celo sovražna in v prvi vrsti izključujoča. Končana osnovna oziroma srednja dvojezična šola kot pogoj zaposlitve strokovnega delavca na dvojezični šoli v zakonu ni opredeljena kot nujna, temveč kot zadostni pogoj. To pomeni, da bodo na teh šolah lahko poučevali tudi tisti, ki bodo zadostno znanje madžarskega jezika izkazali tudi drugače. Torej recimo s certifikatom oziroma s preizkusom znanja na Državnem izpitnem centru. V Levici smo vedno podpirali večje uresničevanje dvojezičnosti, zato opozarjamo, da je treba doseči nekakšno soglasje, da se upoštevajo enake pravice in enaki kriteriji tudi na obeh straneh meje. Ampak to je, seveda, drugo vprašanje od tega, ki ga danes obravnavamo. Če želimo dejansko biti vključujoča družba, živeti v sožitju, kot smo prej poslušali, moramo opraviti z eno, prvo stvarjo, in to je pač nacionalizem, izgovarjanje na večinski narod, ki je seveda fantom, mit, in na nek način dejansko zaživeti to različnost, ki nas plemeniti, in to sožitje tudi dejansko, ne samo v besedah, začeti izvajati. Seveda ne samo z avtohtonima narodnima skupnostma, ampak z vsemi, ki živijo v tej državi, ki so naše sodržavljanke, naši sodržavljani. Le na tak način bomo lahko presegali te delitve, ki so v prvi vrsti v glavah in temeljijo na praznih strahovih.
Besedo ima Poslanska skupina italijanske in madžarske narodne skupnosti, zanjo dr. László Göncz.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovani gospa državna sekretarka, kolegice in kolegi, ostali prisotni! Veljavni Zakon o posebnih pravicah italijanske in madžarske narodne skupnosti na področju vzgoje in izobraževanja vsebuje določbe, ki jih je praksa zaradi objektivnih okoliščin v okviru permanentnega procesa razvoja vzgojno-izobraževalnega dela že zdavnaj preoblikovala oziroma so se razmere prilagodile dejanskemu stanju. Poleg tega je sedaj veljavni zakon pomanjkljiv tudi z vidika strokovnega spremljanja izobraževalnih sistemov narodnih skupnosti ter odgovornosti pristojnih državnih ustanov glede izobraževanja primernih strokovnih kadrov, ki so za normalno izvajanje izobraževanja italijanske narodne skupnosti na obali ter izvajanja dvojezičnega izobraževalnega modela na narodnostno mešanem območju v Prekmurju, kjer živi madžarska narodna skupnost, nujno potrebni. V okviru sedanjega modela se je pred leti uspešno uvajalo tudi tako imenovano sprotno opismenjevanje v slovenskem in madžarskem jeziku, kar je tudi treba implementirati v veljavno zakonodajo. Predvsem omenjeni motivi so prejudicirali potrebo po spremembi obravnavanega zakona in s tem sta se strinjali tudi obe narodni skupnosti. K pripravi spremembe zakona je pristojno ministrstvo pristopilo strokovno primerno in transparentno in v preteklih treh letih se je dogovarjalo z vsemi dejavniki, ki so vpeti v sistem tako imenovanega narodnostnega šolstva. Najbolj intenzivni pogovori so potekali z izvajalskimi ustanovami, zato je predlog spremembe zakona v največji meri rezultat konkretnih dogovorov prav z njimi. Kot najtrši oreh se je pokazal tisti del spremembe, ki se v okviru dvojezičnega modela v Prekmurju nanaša na jezikovne kompetence strokovnih delavcev, predvsem kar se tiče ravni obvladanja madžarskega jezika. Pri tem je treba poudariti, da je v tem delu razprave v zadnjih mesecih bilo prisotne tudi nekaj neargumentirane, precej posplošene interpretacije omenjene vsebine, ki ni temeljila na dejanskem besedilu zakona in je bila oziroma je usmerjena predvsem k ustvarjanju nepotrebnih trenj med večinskim narodom in madžarsko narodno skupnostjo. Predlagane spremembe zakona tega nikakor ne prejudicirajo, ker se raven obvladanja jezika v primeru strokovnih delavcev praktično ne zaostruje, kar se tiče madžarskega jezika, niti se ne nanaša na že obstoječi kader v sistemu dvojezičnega izobraževalnega modela. Lahko rečemo celo, da je v dosedanjih dogovarjanjih »popuščala« prav madžarska narodna skupnost in so predlagane določbe zgolj doseganje že veljavne zahtevne ravni, pri čemer so pa omogočena tudi odstopanja glede obvladanja madžarskega jezika, ki jih v zakonu, ki naj bi zagotavljal v naslednjih letih primerne strokovne kadre, torej za naprej govorimo, skorajda ne bi smelo biti. Med drugim se omogoča, da se zaradi nemotenega izvajanja izobraževalnega procesa brez ustrezne izobrazbe, torej brez ustrezne izobrazbe, lahko v treh letih zaposli tudi oseba, ki predpisanih pogojev ne izpolnjuje. Še več, če niti po treh letih ni primernih kadrov, je možnost, da pristojni minister tudi potem odobri začasno zaposlitev kandidata z neustreznimi jezikovnimi kompetencami. Naj pa še dodam, da se madžarska narodna skupnost ne pripravlja na sesutje tega modela – ker to žal nekateri še vedno poudarjajo – čeprav ta oblika izobraževanja zanjo morda res ni najbolj idealna. Ampak v tem primeru ni govora o tem, niti ni ustavne podlage zato. Treba je jasno poudariti, da dvojezični model že zdavnaj ni takšen, kot je bil teoretično zamišljen in kot to misli širša strokovna in laična javnost, torej da se v okviru tega oba jezika enakovredno uveljavita. Prisotnost madžarskega jezika pri strokovnih predmetih marsikdaj ne dosega niti 20 % in so zgolj izjeme tiste, kjer je dejansko prisotna dvojezičnost. Kljub omenjenim pomanjkljivostim pa sprememba zakona celovito gledano le prinaša dodane vrednosti, ker bolj jasno opredeli skrb pristojnih ustanov za dolgoročno izobraževanje primernih kadrov za potrebe obeh skupnosti ter nadgradi permanentno skrb pristojne strokovne ustanove, torej Zavoda za šolstvo. Na koncu naj še povem, da smo zgolj zaradi vsebinske in pa stilistične nadgradnje omenjenega 12. člena vložili amandma, ki je plod sodelovanja ministrstva, pristojnih inštitucij in pa tudi naše poslanske skupine. Zato bova midva tako predlagani amandma kot tudi predlog zakona podprla. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo Saša Tabaković.
Hvala za besedo. Spoštovane, spoštovani! Do sedaj veljavni Zakon o posebnih pravicah italijanske in madžarske narodne skupnosti na področju vzgoje in izobraževanja iz leta 2001 ni v zadostni meri zagotavljal podpornega okolja za izvajanje izobraževalne dejavnosti avtohtonih narodnih skupnosti, zlasti v delu zagotavljanja ustreznega kadra zaposlenih v vzgojno-izobraževalnem procesu. Model dvojezičnega poučevanja, ki ga poznamo v Prekmurju, je zahteven model. Programsko je bil v preteklosti že nadgrajen, vendar vse do sedaj ni bilo rešeno vprašanje zagotavljanja ustreznega kadra v tovrstnih programih. Zato imamo danes na mizi spremembo zakona o posebnih pravicah narodnih skupnosti, ki je plod obsežnega strokovnega dela, razumevanja problematike s strani pristojnega ministrstva in več kot dveletnega procesa usklajevanja, v katerem sta sodelovali obe krovni organizaciji avtohtonih narodnih skupnosti. Njegov osnovni namen je slediti spremembam v praksi v manjšinskem šolstvu v Republiki Sloveniji ter zagotoviti večjo kakovost dvojezičnega šolstva v Prekmurju oziroma šolstva v italijanskem učnem jeziku na Obali. Predlog zakona jasneje določa stopnje znanja za zaposlene na dvojezičnih šolah, izražena je tudi jasna zaveza države, da bo financirala programe v jezikih avtohtonih narodnih skupnosti na visokošolski ravni, kar bo imelo pozitivne posledice na zagotavljanje ustrezne jezikovne kakovosti bodočih učiteljev na šolah na narodnostno mešanem območju. Žal so se glede predloga zakona v zadnjem času pojavljali določeni pomisleki na strani večinskega prebivalstva, predvsem na območju Lendave, a zastavlja se vprašanje, v katere čevlje se postavimo ob sprejetju zakona. Ko so pred dobrim letom na avstrijskem Koroškem oblasti želele omiliti pogoje glede pogoja in zahtevanja stopnje znanja slovenskega jezika za tamkajšnje ravnatelje, niti ne učitelje, temveč ravnatelje, ki nimajo tako neposrednega stika z učenci in dijaki, so nekateri v spoštovanju in skrbi za pravice manjšin menili drugače, kot menijo v primeru, ko omogočamo uresničevanje pravic druge narodne manjšine pri nas. Nad takšnim ravnanjem se je treba zamisliti; ne samo na emotivni, zgodovinski ravni, ampak tudi na politični. Zato sem med stališči nekaterih poslanskih skupin, ki nekaj dajo na kulturno raznolikost, v resnici tudi pozitivno presenečen. V Poslanski skupini SMC se bomo zavzemali za korektno izpolnjevanje pravic ustavno priznanih narodnih manjšin in bomo predlog zakona tudi podprli. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo gospod Marijan Pojbič.
Spoštovani! Vzgoja in izobraževanje za pripadnike italijanske in madžarske narodne skupnosti je sestavni del sistema vzgoje in izobraževanja v Republiki Sloveniji in poteka na podlagi predpisov, ki urejajo področje predšolske vzgoje, osnovnošolskega izobraževanja, nižjega in srednjega poklicnega izobraževanja, srednjega strokovnega oziroma tehniškega ter srednjega splošnega izobraževanja. Pogoje za opravljanje ter način opravljanja in financiranja vzgoje in izobraževanja ureja Zakon o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja. Posebnosti dela vzgojno-izobraževalnega sistema in uresničevanje posebnih pravic pripadnikov narodne skupnosti na področju vzgoje in izobraževanja ureja ta zakon. Tako podrobneje ureja posebne cilje vzgoje in izobraževanja za pripadnike italijanske in madžarske narodne skupnosti, posebnosti organizacije, mrežo vrtca in šol, prilagajanje javnoveljavnih programov, določa pa tudi posebne pogoje za strokovne delavce v vrtcih in šolah, dvojezično poslovanje, financiranje graditve vrtcev in šol. Osnovni razlog, kot je bilo danes že večkrat povedano, za spremembo zakona je slediti spremembam prakse v manjšinskem šolstvu v Republiki Sloveniji ter zagotoviti večjo kakovost dvojezičnega šolstva v Prekmurju oziroma šolstva v italijanskem učnem jeziku na Obali. Dejstvo je, da sta oba manjšinska šolska modela, tako dvojezični model kot model šol v italijanskem učnem jeziku, stara že več kot 50 let, v vsem tem času do nekih bistvenih sprememb k modelu ni prišlo. Zaradi navedenega je nujno potrebno določene rešitve v obstoječem zakonu uskladiti s trenutno veljavno zakonodajo, predvsem pa jih prilagoditi trenutnim dejanskim razmeram in posledično potrebam manjšinskega šolstva v Republiki Sloveniji. Zakon o posebnih pravicah italijanske in madžarske narodne skupnosti na področju vzgoje in izobraževanja temelji predvsem na načelu dostopnosti vzgoje in izobraževanja za predstavnike narodnih skupnosti v njihovem jeziku. Novela zakona prinaša nekatere novosti: zakonske spremembe k obstoječim področjem vzgoje in izobraževanja, na katerih imajo pripadniki italijanske in madžarske narodne skupnosti posebne pravice, dodajo višješolsko strokovno izobraževanje ter vzgojo in izobraževanje otrok, mladoletnikov in mlajših polnoletnih oseb s posebnimi potrebami. Novela tudi določa, da morajo biti na dvojezičnem območju učni načrti, katalogi znanj in izpitni katalogi objavljeni dvojezično ter da se za učence in dijake dvojezičnih šol zagotovijo dvojezične naloge za vsa tekmovanja iz znanja, razen slovenščine in madžarščine, ki so sofinancirana iz javnih sredstev. Zaradi zagotavljanja dostopnosti šol z italijanskim učnim jezikom oziroma dvojezičnih šol se omogoča pravica, da lahko starši otroka vpišejo v šolo z italijanskim učnim jezikom oziroma v dvojezično šolo, tudi če živijo izven šolskega okoliša. Predlog zakona je plod obsežnega strokovnega dela in sodelovanja obeh krovnih avtohtonih narodnih skupnosti in Ministrstva za izobraževanje, znanost in šport. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke bomo Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o posebnih pravicah italijanske in madžarske narodne skupnosti na področju vzgoje in izobraževanja podprli.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členu in vloženem amandmaju, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženega amandmaja z dne 12. 2. 2018. V razpravo dajem 12. člen ter amandma Poslanske skupine italijanske in madžarske narodne skupnosti. Želi kdo razpravljati? Prosim za prijavo. Besedo ima gospod Roberto Battelli.
Hvala lepa, gospod predsednik. Hotel sem povedati to, da Pedagoška fakulteta Univerze na Primorskem že vrsto let aktivno sodeluje s slovensko manjšino v Republiki Italiji, izraz tega je bilo večletno sodelovanje z Univerzo v Trstu,Universitŕdegli Studi di Trieste,Facoltŕ di Scienze della Formazione, tako se v Italiji imenuje pedagoška fakulteta, ko so visokošolski učitelji in sodelavci Univerze na Primorskem sodelovali pri študijskem programu Corso di Laureadi scienze della formazione primaria, to pomeni pač diplomiranje iz pedagoških veščin, in izvedli predavanja in vaje pri sedmih predmetih v slovenskem jeziku. Izobraževanje je financirala italijanska vlada, prvenstveno pa je bilo namenjeno študentom slovenske manjšine navedenega študijskega programa ter vzgojiteljem in učiteljem v vrtcih in šolah s slovenskim učnim jezikom na Tržaškem. To, da imamo mi na Obali šole z italijanskim učnim jezikom, je posledica povojnih traktatov, povojnih sporazumov, urejanjaodnosov na slovenski zahodni meji. Tako pride šele sredi sedemdesetih let do rešitve mejnega vprašanja z Osimskimi sporazumi. Osimski sporazum ima člen 8, ki povzema specialni statut, ki je priložen Londonskemu memorandumu, kjer je obveza Jugoslavije, torej zdaj Slovenije, ker je naslednica, ustanavljanje šol z italijanskim učnim jezikom in je zaveza Italije ustanavljanje šol s slovenskim učnim jezikom v Furlaniji - Julijski krajini. Če ne bi imeli teh šol, to je mednarodna obveznost, ne vem [[…]]Dvojezično izobraževanje v Prekmurju nastane kasneje in v sedemdesetih letih, prvih sedemdesetih letih – ker nekateri smo bili zraven, ko so se te razprave dogajale oziroma smo bili priče tem razpravam, nismo bili vključeni – so pa hoteli na Obali narediti dvojezično šolstvo. Seveda to ni bilo mogoče ravno zaradi mednarodnih sporazumov in spoštovanja mednarodnih sporazumov. Ampak v letu 2017 je Pedagoška fakulteta Univerze na Primorskem uspešno kandidirala na razpisu za izbor zunanje izobraževalne agencije za slovenske šolnike na Tržaškem in izvedla osem modulov, namenjenih vzgojiteljem in učiteljem v vrtcih in šolah s slovenskim učnim jezikom na Tržaškem. Navedeno usposabljanje je bilo organizirano v okviru načrta stalnega strokovnega izpopolnjevanja za šolnike v obdobju 2016–2019 v okviru zakona dobra šola s strani ministrstva za šolstvo Republike Italije, Piano per la formazione dei docenti 2016-2019 la Buona Scuola, Ministero dell'Istruzione in tako naprej. In se bo predvidoma nadaljevalo vse to tudi v prihodnjih letih. Italijanska vlada je v državnem stabilizacijskem zakonu predvidela tudi sredstva za slovensko narodno skupnost v Italiji in sredstva so namenjena tudi skrbi za slovenski jezik v šolah. To poteka že kar nekaj let in bo potekalo tudi v prihodnjih letih. Tako da tukaj se res postavlja vprašanje, vsi mi, ki smo starši, ali pa tudi tisti, ki nismo, katero stopnjo znanja jezika slovenščine bi mi želeli, da obvladajo tisti, ki predavajo v srednjih šolah. Stopnjo, ki predvideva tudi izobraževanje v slovenskem jeziku na univerzi, ker je to pogoj. Visoka in višja izobrazba je sploh pogoj za to, da nekdo uči v šoli. Bi se vi zadovoljili s tem, da je to znanje na nivoju srednje šole? Ali bi želeli tako, kot velja v celi državi, da je to usposabljanje, da je to znanje, da je ta izobrazba višja oziroma visoka? Ker če se nič ne naredi za to, da se – v prid, seveda, narodnih skupnosti – zagotovi določena raven, strokovna raven obvladovanja učnega jezika, potem je nemogoče uresničevati vse, kar je potrebno, zato da jezik in kultura ene manjšine obstoji. Razen če ni tako velika, da se sama na nek način reproducira naprej. To pa ni naš primer. Ker mi smo se v nekaj letih, recimo doli pri nas, spremenili z 98-odstotne prisotnosti na 1,5-odstotno, 2-odstotno. In ti ljudje niso šli stran zaradi tega, ker so poslušali radio. Torej je malo problematično zdaj, kako postaviti stvari skupaj, se pravi spoštovati tisto, kar je civilizacijsko in tudi mednarodnopravno urejeno, in vse to preliti v neko stvarnost, ki je zelo šibka. Je zelo šibka in je postala toliko bolj šibka, ker se namenoma desetletja nihče ni ukvarjal dejansko – razen volontersko in tisto, kar je pač lahko nastalo – s kvaliteto kadrov. Rešitve, ki so v tem predlogu, omogočajo, da se zakon pametno uporablja za to, da se kvaliteta učnega jezika v teh zavodih in za ti narodni skupnosti pripelje skozi čas vsaj do neke dostojne ravni, civilizacijsko dostojne. Ti pa, ki so sedaj zaposleni v teh zavodih – in mnogi od njih so naredili vse, kar so mogli v lastnem življenju, za to, da bi res obvladali učni jezik tako, kot je treba, in mnogo je takih – njim se pa nič ne spremeni. 1. člen v prehodnih in končnih določbah tega teksta pove, da ti ljudje pač obvladajo učni jezik, saj so to verjetno tudi dokazali doslej. Problem je, kako zagotoviti te stvari za v bodoče. Nič se ne rešuje na plečih tistih, ki so sedaj v šolah, ampak se poveča skrb za kvaliteto poučevanja v jezikih narodnih skupnosti za v bodoče, tisto, kar bi moralo obstajati že od vsega začetka. Ker to, recimo, da specialni statut pove, da morajo vsi učitelji oziroma to, kar so zdaj, strokovni kader obvladati materni jezik učencev, to izhaja iz tiste procentne situacije, o kateri sem prej govoril. Tiste norme se nanašajo na situacijo, ko je na lokalni ravni manjšina večina. Ampak to je bilo sprejeto, obe strani sta to sprejeli, zato da se je tudi civilna uprava vrnila v bivšo cono B oziroma za Italijo v bivšo cono A Svobodnega tržaškega ozemlja. To so mednarodni sporazumi in to je 8. člen Osimskega sporazuma in pacta sunt servanda, kajne? Ali »pacta su ena veranda«, zunaj, tako, z visečo mrežo? Velja za vse. In je treba te stvari tudi uresničevati. Ne moremo mi govoriti, da imamo nivo specialnega statuta, in potem ne uresničevati ničesar od tega, ampak govoriti vsemu svetu, da imamo pa te norme. Izvaja se pa ne nič oziroma se izvaja celo nasprotje! Tu je treba zastreti malo to, kako bi rekel, ta misterij, ki je dejansko tisto, kar lahko, vsaj nekateri, vidimo, da obstaja. Želel bi se samo še enkrat zahvaliti ekipi ministrstva, ker je ta ekipa, kljub temu da – saj veste, pobudnik vsega tega ni bila ravno madžarska samoupravna skupnost v tem mandatu, ampak so bili nekateri drugi pobudniki že mnogo let nazaj, tudi pri enem ministru, ki je bil član neke koalicije, ki je vladala od 2004 do 2008, in ki je razumel to zadevo, ampak potem ni bilo moč te zadeve odpreti. Pravzaprav so nastavki za to, da se skrbi za kadre, že v obstoječem zakonu. Problem je v tem, da so tudi naši šolniki tako navajeni ne biti aktivni in požreti vse, kar se dogaja okoli njih, in se znajti potem v takih situacijah, da niso nikoli zahtevali, da se ta že zdaj obstoječi 23. člen tudi uresničuje. Kjer je zaveza države, da se izobražujejo učitelji v jeziku narodne skupnosti, ker pač potem učijo ali v dvojezični ali v enojezični šoli, ki je namenjena tudi ohranjanju jezika in izobraževanja manjšincev v njihovem jeziku. Torej niso imeli nikoli tega poguma. Zakaj ga niso imeli, je pa spet lahko stvar za doktorsko disertacijo, zakaj so bili navajeni ne imeti stališč in iniciative in sploh. Upam oziroma sem prepričan, da bo ta zakon danes sprejet, ker se vsi zavedamo, da bi bil skrajni čas, da naredimo nekaj na tem področju. Še enkrat hvala za izjemno sodelovanje in predvsem za visoko strokovnost ekipe ministrstva, ki se je teh problemov in tako občutljivih stvari lotila na izjemno kompetenten način. Hvala lepa še enkrat.
Besedo ima dr. László Göncz.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Naj nadaljujem tam, kjer je kolega Roberto končal. Dejansko se moramo zahvaliti za ta strokovni pristop, ampak se zahvaljujem tudi za današnja stališča poslanskih skupin, ker so res poskušali v širšem kontekstu osvetliti potrebo po spremembi tega zakona. Menim, da so razprave oziroma stališča šla v tisto smer, kot je Roberto na koncu poudaril, da bo zakon danes sprejet. Naj zgolj poudarim še nekatere stvari. Prvič, kar se amandmaja tiče, ker konec koncev razpravljamo o amandmaju, ta amandma, ki je vložen, je zgolj zato vložen, ker smo na seji Komisije za narodni skupnosti v naglici glede besedila, predvsem stilistično gledano, sprejeli nek tekst, za katerega smo že takrat rekli, da ga bomo nadgradili pred samo plenarno sejo. Ta amandma pravzaprav nič drugega ne počne, kot zgolj nekje popravlja besedilo in pa uporablja tiste izraze, ki dejansko veljajo po ZOFVI in po drugih predpisih. Samo en stavek o modelu dvojezičnega šolstva. Ta model ni plod želja madžarske narodne skupnosti, v nasprotju s tistim, kar je Roberto poudaril, kar je za njih prejudicirala mednarodna pogodba, to je Londonski memorandum in pozneje potem ostali nižji akti. Za nas, madžarsko skupnost, to ni nič prejudiciralo, zato so, bom kar poudaril, z dekretom CK-ja uvedli dvojezični model leta 1958 in potem uveljavili 1959. Ampak tako je sedaj, v 60. letih se je ta model ustalil in moramo priznati, da v tem trenutku madžarska narodna skupnost ni celovito gledano pripravljena na nikakršen drug model, ker preprosto za to nimamo resursov in pa potenciala, in nočem se zdaj v to poglabljati. Tako da mi moramo stremeti k temu, da se ta model čim bolj nadgradi in se čim bolj konkretno izvaja po členu zakona. Znanje jezika. Tukaj je bilo tudi povedanih nekaj netočnosti ali pa zgolj posredne točnosti, moramo poudariti, da ta predlog zakona v nobenem svojem stavku ne govori o narodni skupnosti kot o tisti populaciji, ki uživa prednost. Prejšnji zakon, torej sedaj veljavni zakon, je še omenjal neko »favoriziranje« pripadnikov narodnih skupnosti, zdaj ta zakon to izrecno postavlja na raven poznavanja jezika. Kdorkoli, ki je kompetenten glede jezika, je lahko zaposljiv v teh ustanovah. Kar se tiče soglasja, narodna skupnost je do zdaj tudi imela soglasje, 24. člen veljavnega zakona jasno določa soglasje pri podzakonskih aktih in tudi drugje, tako da soglasje ni nič novega. Moram poudariti, da to soglasje ne velja za konkretno zaposlovanje v sistemih našega šolstva, ampak velja zgolj pri pravilnikih, kjer se pa normalno dogovarja o neki vsebini. Moramo tudi to poudariti, da so se ob pripravi tega predloga zakona že pripravljali tudi predlogi pravilnikov. Vse te predloge pravilnikov so praktično pripravile dvojezične izobraževalne ustanove, ne narodna skupnost ne poslanec ne kdorkoli drug, ampak izrecno izvajalske ustanove. Skratka, jaz zgolj prosim vse nas, da poskušamo tukaj pristopiti v duhu, kot je bilo tudi do sedaj predstavljeno. Menim, da tukaj ne gre za nikakršno dviganje ravni, kot sem že v stališču poudaril, prej gre z vidika madžarske skupnosti, če smo zelo iskreni, za nekoliko znižanje te ravni oziroma bom drugače rekel, za več možnosti, da se izogne določbam, kjer navajamo toliko alternativ, da praktično brez [[…]]Če po treh letih in po naknadni odobritvi ministra še vedno kdo ni usposobljen za ta model, potem se res moramo vprašati, ali je sploh smiselno kakršnokoli tovrstno določbo sprejemati. Na koncu naj končam s tem, da jaz menim, da je sožitje zelo dragocena stvar, in to sožitje se zelo težko vzpostavlja. Menim, da je kljub vsem težavam, kljub vsem našim drugačnim videnjem in mnenjem v Pomurju dejansko vzpostavljena neka raven sožitja. Ta zakon res z ničemer ne posega v rahljanje tega sožitja, zato tudi vse nas prosim, da poskušamo predvsem stremeti za tem, da pomagamo pri izvedbi sedaj sprejetih določb ali pa čez nekaj ur sprejetih določb, in predvsem, da skrbimo vsi skupaj, tako da lahko madžarska skupnost razvije svojo kulturo in jezik, kot tudi da ima večinski narod od tega neko dodano vrednost. Ker dejansko, kot so že tudi drugi poudarjali, je prisotnost narodne skupnosti bogastvo tistega območja. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Saša Tabaković.
Spoštovani predsednik, hvala za besedo. Rad bi se navezal na stališče naše poslanske skupine in bi tudi rad izrazil svoje mnenje v okviru predvsem znotraj amandmaja zaradi nemira, ki se je zgodil na področju Prekmurja, predvsem v Lendavi. Ali je dvojezični sistem vzdržen ali ne? Že sama beseda vzdržnost je pri tej tematiki preobčutljiva beseda in tudi lahko zelo pomenljiva, vsekakor pa je to vprašanje stvar širše razprave, ki mora biti kvalitetna, korektna in predvsem objektivna in temeljiti na ustavnih in mednarodnih zavezah, ki jih je treba spoštovati zato, ker so takšne, kot so, z razlogom. To pomeni, da se mora vsakršna razprava, najsibo to razprava, ki se dotika samega dvojezičnega sistema ali tudi sprejemanja novele, tako na lokalni ravni kot tudi na državni ravni, vsekakor ogniti nekemu diskurzu, ki bi mejil oziroma posegel v diskurz nacionalizma. Zdi se mi, da so takšne razprave zagotovo nek lakmusov test zrelosti naše družbe. Seveda se zavedam, da je zgodovina zelo kompleksna stvar, še posebej zato, ker je večkrat percipirana oziroma utemeljevana tudi skozi nek emotivni moment. Zato je še posebej slabo, kadar se zgodovinski spomin izgublja, in tudi takrat, kadar se želi nek zgodovinski spomin izrabljati oziroma izkrivljati za vsakodnevne politične potrebe. Še posebej takrat, kadar kontekst od zunaj želi takšen diskurz v politiki narekovati, pa najsibo to s strani večine ali pa tudi manjšine. V luči tega smo se na odboru dogovorili oziroma je prišlo do konsenza predloga amandmaja k 12. členu, ki je bil sprejemljiv tudi za predstavnika narodnih skupnosti, hkrati je pa ta amandma naslavljal pomisleke, ki smo jih lahko slišali tudi v razpravi v Državnem svetu. Vloženi amandma, kot sta že dejala moja predhodnika, samo vsebinsko še bolj natančno definira pristojnosti države, vsekakor pa se, kot rečeno, vsebinsko ne odmika od konsenza, ki je bil sprejet na samem odboru, zato bomo tudi ta amandma v Poslanski skupini SMC podprli. Bi pa rekel nekaj za konec. Osebno menim, da drži ta rek, da več znaš, več veljaš, in da znanja zagotovo bogatijo. Lahko se tudi strinjam, da ni nujno, da se to na tekočem računu vsakokrat pozna, zagotovo pa verjamem v bogastvo duha. In ko gledam svojega otroka – večjezičnost je bogastvo. To mi lahko verjamete. Hvala lepa.
Želi še kdo razpravljati? Ne. Potem zaključujem razpravo. O amandmaju bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali čez pol ure v okviru glasovanj. S tem prekinjam 18. točko dnevnega reda in 38. sejo Državnega zbora, ki jo bomo z glasovanjem nadaljevali ob 14. uri in 25 minut.
Spoštovani kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Nadaljujemo s prekinjeno sejo zbora. Preden preidemo na postopek glasovanja, vas želim obvestiti, da bo Državni zbor glasovanje opravil po naslednjem vrstnem redu: 11., 14., 16., 17., 18. in 1. točka dnevnega reda. Prehajamo na glasovanje zbora o predlogih odločitev. Poslanke in poslance prosim, da preverijo delovanje glasovalnih naprav. Postopkovno, dr. Vinko Gorenak.
Hvala lepa. Predsednik, glede na to, da je bil minister včeraj bolan, danes je prišel v Državni zbor, pa imamo ravno to točko dnevnega reda, številka 1, se pravi poslanska vprašanja, predlagam, da naredite izjemo in da omogočite, da daste besedo gospodu ministru, da mi po štirih mesecih odgovori na poslansko vprašanje. Vem, da boste rekli: »Poslovnik to, tisto, ono,« ampak omogočite mu. Saj po mojem poslanci ne bodo proti, če boste to izjemo naredili, zaradi tega ker ga pač ni, ker se skriva. Zdaj pa je prišel pa bi mogoče res odgovoril na to vprašanje pri poslanskih vprašanjih. Hvala lepa.
Dobro veste, kakšen bo moj odgovor, zaradi česar ga niti ne bom dal. Nadaljujemo s prekinjeno 11. točko dnevnega reda, to je z drugo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o cestah v okviru rednega postopka. Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 12. 2. 2018. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine Levica k 25. členu. Amandma Poslanske skupine Levica k 25. členu je vsebinsko povezan z amandmajem za novi 41.a člen. Če ta amandma ni sprejet, postane amandma za novi 41.a člen brezpredmeten. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Levica, dr. Franc Trček.
Hvala za besedo, predsedujoči. Bom ponovil, kar sem v razpravi in v stališču povedal. V Strategiji trajnostne rasti slovenskega turizma piše, je nosilni stavek, citiram: »Slovenija bo postala zelena, aktivna in zdrava destinacija za petzvezdična doživetja.« V tem zakonu se je odprl člen, ki omogoča, da se resno pogovorimo o oglaševalskem onesnaževanju. Vse neke resne turistične destinacije, ki se hočejo iti tovrstni turizem, kot ga ubesedi ta stavek, ki sem ga prebral, so že določena desetletja nazaj zelo omejile oglaševanja na nekih jumbo plakatih, svetlobnih, digitalnih plakatih oglaševalskih teles. V razpravi sem navedel celo vrsto teh držav, celo v deželi najbolj popularnega slovenskega zeta, ameriškega predsednika, je kar nekaj zveznih držav, ki so že – recimo prva je začela s tem že leta 1968, eno leto pred mojim rojstvom. Skratka, mi se tukaj nekako zgledujemo po sosedi in predlagamo omejitev v pasu 100 metrov od roba cestišča. Če resno mislite s to strategijo, o kateri bi se dalo tudi govoriti, pričakujem vsaj, da bo vsa koalicija podprla ta naš predlog. Ker dejansko ob nekih klasičnih oblikah onesnaževanja, kot je onesnaženost prsti, Cinkarna Celje, o čemer bomo v petek razpravljali, kar je onesnaženost zraka, kar tulim že cel mandat, kar je onesnaženost voda, obstaja še cel drugi niz onesnaževanj, hrup, smrad, svetlobno onesnaževanje [[…]]Eno od teh vrstnih onesnaževanj je onesnaževanje s pretirano oglaševalsko propagando, ki zaseda prostor, ki spreminja kulturno krajino. Ni naključje, da so Francozi šli kot prva turistična destinacija v Evropi zelo daleč v tem. Oni celo omogočajo, da so lokalne skupnosti, občine še strožje od državne zakonodaje. Recimo eden bivših krajev, kjer smo imeli zimske olimpijske igre, Grenoble, je leta 2015 to zelo omejil, ker se dovoli predvsem zgolj oglaševanje manjših formatov za neke lokalne, regionalne zadeve. Francozi imajo celo v zakonodaji, da mesta, ki imajo manj kot 10 tisoč prebivalcev, nimajo svetlobnega ali digitalnega tovrstnega oglaševanja. Če resno mislite s turizmom, o katerem vsi tako zelo radi na splošno govorite, je to lep lakmusov papir, da testirate zadevo, in upam, da boste vsi to podprli. Mi bomo seveda glasovali za. Hvala.
Glasujemo. Navzočih je 65 poslank in poslancev, za je glasovalo 10, proti 49. [[Za je glasovalo 10.]] [[Proti 49.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Ker amandma Poslanske skupine Levica k 25. členu ni bil sprejet, je postal amandma istega predlagatelja za novi 41.a člen brezpredmeten. Zaključili smo z odločanjem o amandmajih. S tem zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ker v drugi obravnavi amandmaja k dopolnjenemu predlogu zakona nista bila sprejeta, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Levica, dr. Franc Trček.
Hvala za besedo. Žal slovenska politika še vedno boleha za epidemijo dvoličnosti. Po eni strani se lapa o nekih občih mestih, v praksi se pa ne misli – upam, da se bo to z naslednjim sklicem izdatno spremenilo. Mi smo že napovedali, da če naši amandmaji ne bodo sprejeti – razložil sem, v čem je poanta – bomo pri glasovanju vzdržani. Tukaj je nekaj dobrih tehničnih rešitev, ki jih prinaša ta zakon, ampak če se že odpira zakon, je seveda treba misliti tudi onkraj. In čeprav nas največkrat nabijajo, kaj pa ta Levica in gospodarstvo gor, dol, večina nas se ni svaljkala v politiki 40 let in žal zgolj edini mislimo v tej družbi in državi odgovorno gospodarstvo, ne na način nekega ministra za gospodarstvo, ki je zdaj na napol turističnem obisku down under 12 dni, ali pa ministrice, ki ima štrajk jutri, pa je na olimpijskih igrah, kot da ona tekmuje. V nobeni resni državi minister ali ministrica 14 dni ne moreta biti okrog v tujini na službeni poti. Moral sem to povedati. In seveda ne more biti minister za gospodarski razvoj in tehnologijo nekdo, ki izhaja iz turizma in reče: »Ah, nizke plače v turizmu so zaradi tega, ker v turistične šole hodi tista mularija, ki kam drugam ne bi bila sprejeta.« In reči sočasno: »Ja, bomo pa manko delavcev dopolnjevali z uvodom delavcev …« Veste, turizem, ki je zapisan v strategiji, se ne more furati s takim ministrom, ki bi ga fural z ljudmi, ki bodo imeli 400 evrov plače. Vzdržani bomo. Hvala.
Glasujemo, če niste opazili, o Predlogu zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o cestah. Za vsak slučaj povem. Glasujemo. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za je glasovalo 51, proti 4. [[Za je glasovalo 51.]] [[Proti 4.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem 11. točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 14. točko dnevnega reda, to je z drugo obravnavo Predloga zakona o stvarnem premoženju države in samoupravnih lokalnih skupnosti v okviru rednega postopka. Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 12. 2. 2018. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine Levica k 29. členu. Glasujemo. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za je glasovalo 7, proti 45. [[Za je glasovalo 7.]] [[Proti 45.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine Levica k 65. členu. Glasujemo. Navzočih je 69 poslank in poslancev, za je glasovalo 6, proti 57. [[Za je glasovalo 6.]] [[Proti 57.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Zaključili smo z odločanjem o amandmajih ter z drugo obravnavo predloga zakona. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ker v drugi obravnavi amandmaja k dopolnjenemu predlogu zakona nista bila sprejeta, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 52, proti 5. [[Za je glasovalo 52.]] [[Proti 5.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem 14. točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 16. točko dnevnega reda, to je z drugo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o izvršbi in zavarovanju v okviru rednega postopka Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 12. 2. 2018. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine Levica k 20. členu. Glasujemo. Navzočih je 66 poslank in poslancev, za je glasovalo 22, proti 38. [[Za je glasovalo 22.]] [[Proti 38.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine SDS k 70. členu. Glasujemo. Navzočih je 70 poslank in poslancev, za je glasovalo 16, proti 45. [[Za je glasovalo 16.]] [[Proti 45.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju skupine 10 poslank in poslancev s prvopodpisano dr. Jasno Murgel za novi 70.a člen. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Stranke modernega centra, dr. Jasna Murgel.
Hvala lepa. Na seji Odbora za pravosodje smo sprejeli amandma k noveli Zakona o izvršbi in zavarovanju, s katerim smo dali pristojnost za odločanje o pritožbah v zadevah, ki se izdajajo na podlagi verodostojne listine, vsem višjim sodiščem v Sloveniji, torej štirim višjim sodiščem in ne samo izključno višjemu sodišču v Ljubljani. Pred nami je odločanje o amandmaju, ki je samo izvedbeni amandma, ki omogoča prehodno obdobje enega meseca, da se prilagodi delo na sodiščih temu že sprejetemu amandmaju. Zato bomo glasovali za. Hvala.
Glasujemo. Navzočih je 65 poslank in poslancev, za je glasovalo 38, proti pa 7. [[Za je glasovalo 38.]] [[Proti 7.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Zaključili smo z odločanjem o amandmajih. S tem zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Ker so bili v drugi obravnavi sprejeti amandmaji k manj kot desetini členov dopolnjenega predloga zakona in je predlagatelj predloga zakona v uvodni obrazložitvi predlagal, da zbor na podlagi prvega odstavka 138. člena Poslovnika Državnega zbora še na tej seji opravi tretjo obravnavo predloga zakona, prehajamo na odločanje o navedenem predlogu. Sklep ne bo sprejet, če mu bo nasprotovala več kot tretjina navzočih poslancev. Glasujemo. Navzočih je 68 poslank in poslancev, za je glasovalo 61, proti pa 1. [[Za je glasovalo 61.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Ugotavljam, da je zbor v drugi obravnavi sprejel amandma za novi 70.a člen dopolnjenega predloga zakona. Na podlagi tretjega odstavka 138. člena Poslovnika Državnega zbora sprašujem kvalificirane predlagatelje, ali nameravajo k temu členu vložiti amandmaje. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ugotavljam, da k predlogu zakona za tretjo obravnavo ni bilo vloženih amandmajev. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na seji matičnega delovnega telesa oziroma Državnega zbora v drugi obravnavi, predlog zakona neusklajen. Prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 67 poslank in poslancev, za je glasovalo 58, proti pa 1. [[Za je glasovalo 58.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem 16. točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 17. točko dnevnega reda, to je s tretjo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o izvrševanju kazenskih sankcij v okviru rednega postopka. Ker v drugi obravnavi amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 69 poslank in poslancev, za je glasovalo 46, proti pa nihče. [[Za je glasovalo 46.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet.S tem zaključujem 17. točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 18. točko dnevnega reda, to je z drugo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o posebnih pravicah italijanske in madžarske narodne skupnosti na področju vzgoje in izobraževanja v okviru rednega postopka. Prehajamo na odločanje o vloženem amandmaju, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženega amandmaja z dne 12. 2. 2018. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine italijanske in madžarske narodne skupnosti k 12. členu. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine italijanske in madžarske narodne skupnosti, dr. László Göncz.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. V primeru tega predloga amandmaja gre za izboljšanje besedila, ki je bilo konsenzualno sprejeto na seji Komisije za narodni skupnosti. Ko smo določali kriterije poznavanja slovenskega in madžarskega jezika, smo poiskali tiste skupine, kjer je znanje madžarskega jezika na določeni ravni nedvomno potrebno, ampak ker niti izrazi pa tudi sam jezikovni kontekst v tisti ad hoc rešitvi niso bili najbolje naravnani, smo se že tam dogovorili za nadgradnjo besedila z vložitvijo amandmaja na plenarni seji. Zdaj v tem primeru počenjamo prav to. Torej tu ne gre za vsebinsko spremenjeno vsebino, zgolj za stilistični popravek že prej omenjenega konsenzualno sprejetega amandmaja na matičnem delovnem telesu. Hvala lepa.
Glasujemo. Navzočih je 60 poslank in poslancev, za je glasovalo 48, nihče proti. [[Za je glasovalo 48.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Zaključili smo z odločanjem o amandmaju. S tem zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Ker so bili v drugi obravnavi sprejeti amandmaji k manj kot desetini členov dopolnjenega predloga zakona, je predlagatelj predloga zakona v uvodni obrazložitvi predlagal, da Državni zbor na podlagi prvega odstavka 138. člena Poslovnika Državnega zbora še na tej seji opravi tretjo obravnavo predloga zakona. Prehajamo na odločanje o navedenem predlogu. Sklep ne bo sprejet, če mu bo nasprotovala več kot tretjina navzočih poslancev. Glasujemo. Navzočih je 60 poslank in poslancev, za je glasovalo 55, nihče proti. [[Za je glasovalo 55.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Ugotavljam, da je Državni zbor v drugi obravnavi sprejel amandma k 12. členu dopolnjenega predloga zakona. Na podlagi tretjega odstavka 138. člena Poslovnika Državnega zbora sprašujem kvalificirane predlagatelje, ali nameravajo k temu členu vložiti amandmaje. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ugotavljam, da k predlogu zakona za tretjo obravnavo ni bilo vloženih amandmajev. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na seji matičnega delovnega telesa oziroma Državnega zbora v drugi obravnavi, predlog zakona neusklajen. Prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Pred glasovanjem vas želim opozoriti, da se v skladu z drugim odstavkom 141. člena Poslovnika Državnega zbora zakon, ki zadeva uresničevanje v ustavi določenih pravic in položaja zgolj narodnih skupnosti, sprejme s soglasjem poslancev narodnih skupnosti. Šteje se, da je soglasje dano, če sta poslanca narodnih skupnosti glasovala za zakon. Poslanca Roberta Battellija in dr. Lászla Göncza zato sprašujem, ali soglašata z navedenim predlogom zakona, torej ali bosta glasovala za zakon. Prosim.
Jaz bom glasoval za zakon, predsednik. Hvala.
Tudi jaz bom podprl zakon.
Hvala. Ugotavljam, da oba poslanca soglašata s predlogom zakona. Glasujemo. Navzočih je 60 poslank in poslancev. Za je glasovalo 50, nihče proti. [[Za je glasovalo 50.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem 18. točko dnevnega reda. Prehajamo na prekinjeno 1. točko dnevnega reda, to je na Vprašanja poslank in poslancev. Glasovanje bomo opravili na podlagi pregleda predlogov sklepov poslanke in poslancev za razpravo o odgovorih predsednika Vlade, ministric in ministrov z dne 12. 2. 2018, ki je objavljen na e-klopi. Prehajamo na odločanje o predlogih sklepov. Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru predsednika Vlade dr. Mira Cerarja na poslansko vprašanje dr. Vinka Gorenaka glede upravljanja države s strani Vlade do volitev v Državni zbor. Glasujemo. Navzočih je 65 poslank in poslancev, za je glasovalo 18, proti 40. [[Za je glasovalo 18.]] [[Proti 40.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru predsednika Vlade dr. Mira Cerarja na poslansko vprašanje Mihe Kordiša v zvezi z ukinitvijo dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja. Glasujemo. Navzočih je 66 poslank in poslancev, za je glasovalo 22, proti 42. [[Za je glasovalo 22.]] [[Proti 42.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru predsednika Vlade dr. Mira Cerarja na poslansko vprašanje mag. Mateja Tonina v zvezi s pripravljenostjo Republike Slovenije na morebitno prihodnjo gospodarsko krizo. Glasujemo. Navzočih je 66 poslank in poslancev, za je glasovalo 18, proti 42. [[Za je glasovalo 18.]] [[Proti 42.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Na glasovanje dajem naslednji sklep: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministrice za finance mag. Mateje Vraničar Erman na poslansko vprašanje Luke Mesca v zvezi s soglasjem k letnemu načrtu upravljanja kapitalskih naložb SDH za leto 2018. Glasujemo. Navzočih je 68 poslank in poslancev, za je glasovalo 23, proti 43. [[Za je glasovalo 23.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Na glasovanje dajem naslednji sklep: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministrice za notranje zadeve mag. Vesne Györkös Žnidar na poslansko vprašanje Luke Mesca v zvezi z rezilno žico na meji s Hrvaško. Glasujemo. Navzočih je 68 poslank in poslancev, za je glasovalo 15, proti 49. [[Za je glasovalo 15.]] [[Proti 49.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Na glasovanje dajem naslednji sklep: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministrice za finance mag. Mateje Vraničar Erman na poslansko vprašanje mag. Andreja Širclja v zvezi s prodajo NLB, d. d. Glasujemo. Navzočih je 69 poslank in poslancev, za je glasovalo 18, proti 48. [[Za je glasovalo 18.]] [[Proti 48.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Na glasovanje dajem naslednji sklep: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za kulturo Antona Peršaka na poslansko vprašanje Violete Tomić v zvezi z umikom novele Zakona o uresničevanju javnega interesa za kulturo. Glasujemo. Navzočih je 67 poslank in poslancev, za je glasovalo 12, proti 43. [[Za je glasovalo 12.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Na glasovanje dajem naslednji sklep: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministrice za okolje in prostor Irene Majcen na poslansko vprašanje Žana Mahniča v zvezi z nerazumnimi birokratskimi ovirami pri gradnji malih hidroelektrarn. Glasujemo. Navzočih je 67 poslank in poslancev, za je glasovalo 19, proti 39. [[Za je glasovalo 19.]] [[Proti 39.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Na glasovanje dajem naslednji sklep: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministrice za zdravje Milojke Kolar Celarc na poslansko vprašanje Danijela Krivca v zvezi s helikopterskimi prevozi za dejavnost nujne medicinske pomoči. Glasujemo. Navzočih je 69 poslank in poslancev, za je glasovalo 20, proti 42. [[Za je glasovalo 20.]] [[Proti 42.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Na glasovanje dajem naslednji sklep: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministrice za notranje mag. Vesne Györkös Žnidar na poslansko vprašanje mag. Branka Grimsa v zvezi z zaščito državljank in državljanov Republike Slovenije na meji z Republiko Hrvaško in Republiko Italijo. Glasujemo. Navzočih je 69 poslank in poslancev, za je glasovalo 21, proti 47. [[Za je glasovalo 21.]] [[Proti 47.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Na glasovanje dajem naslednji sklep: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministrice za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti dr. Anje Kopač Mrak na poslansko vprašanje Mihe Kordiša v zvezi z neplačevanjem nadomestila za praznike v domovih starejših občanov. Glasujemo. Navzočih je 64 poslank in poslancev, za je glasovalo 23, proti 38. [[Za je glasovalo 23.]] [[Proti 38.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Na glasovanje dajem naslednji sklep: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano mag. Dejana Židana na poslansko vprašanje Violete Tomić v zvezi z označevanjem porekla surovin na predpakiranih živilih. Glasujemo. Navzočih je 65 poslank in poslancev, za je glasovalo 25, proti 36. [[Za je glasovalo 25.]] [[Proti 36.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. S tem zaključujem 1. točko dnevnega reda in prekinjam 38. sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 9. uri.