Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam z nadaljevanjem 36. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: mag. Alenka Bratušek, gospa Nada Brinovšek, gospa Marija Bačič, gospa Irena Kotnik do 12. ure, gospa Ksenija Korenjak Kramar od 13. ure dalje, gospa Marjana Kotnik Poropat od 16. ure dalje, gospod Jože Tanko, gospod Peter Vilfan, gospod Tomaž Gantar od 15. ure dalje, gospod Simon Zajc od 12. do 16. ure, gospod Saša Tabaković od 12. ure dalje, gospod Franc Laj, gospod Franc Breznik in gospod Bojan Podkrajšek. Vse prisotne lepo pozdravljam. Prehajamo na 10. TOČKO DNEVNEGA REDA, to je na DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O ORGANIZACIJI IN FINANCIRANJU VZGOJE IN IZOBRAŽEVANJA V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici Vlade ministrici za izobraževanje, znanost in šport dr. Maji Makovec Brenčič.
Spoštovani predsednik, cenjeni poslanke in poslanci! Zakon, ki je pred nami, je pristojno ministrstvo oziroma Vlada posredovala v sprejetje Državnemu zboru že v mesecu aprilu. Poleg javne predstavitve mnenj smo o tem zakonu tudi večkrat soočali mnenja na več sejah pristojnega odbora. Naj poudarim najprej, da smo na ministrstvu v resnici vložili vse strokovne napore, kakor tudi različna mnenja in poglede stroke, kot seveda tudi razmisleke, ki prihajajo iz širše javnosti in posameznih političnih skupin. Poleg uresničitve ustavne odločbe v zvezi s financiranjem zasebnih šol pa smo v predlogu zakona bili predvsem pozorni in osredinjeni na vse elemente, ki gradijo kakovost, predvsem pa stabilnost javnega sistema šolstva. To so tudi ključni poudarki te predlagane novele in hkrati tudi varovala za prihodnji razvoj sistema šolstva in seveda hkrati tudi kakovosti javnega šolstva. Zakon tako najprej uresničuje ustavno odločbo, in sicer da je država dolžna financirati obvezni del javno veljavnega program, hkrati pa se opredeljujemo tudi do razširjenega programa. Vemo, da je samoodločba sprožila zelo različne poglede, mnenja, lahko rečemo tudi večdimenzionalne refleksije, vendar brez dvoma kot takšna nalaga zakonodajalcu, da se reši vprašanje financiranja obveznega programa osnovne šole. Predlog, ki je pred vami, to skuša rešiti na način, da upošteva že zatečene pravice iz leta 1996, ko je bil tak dogovor tudi sklenjen, in hkrati spoštuje ustavno odločbo iz leta 2014. Hkrati pa je treba predvsem opozoriti na tisti del strokovnih in vsebinskih rešitev, ki sem jih že nakazala, ki pomenijo stabilnost, trdnost, kakovost javnega šolskega sistema in s tem tudi na nek način varovalo naše sistemskosti tudi v prihodnje. Zato je postopek za pridobivanje javne veljavnosti mnogo bolj nadrobno določen in tudi zahtevnejši. Zato tudi javna veljavnost ni več avtomatično financirana. In zato tudi predlagamo, da se lahko javna veljavnost programa tudi odvzame. To so vse novosti, ki jih zakon predlaga na način, da ohranimo trdnost, stabilnost in kakovost. Hkrati velja tudi, da imamo pred seboj opredelitev do varovala, da lahko Vlada v primeru, ko gre za kakršnakoli neskladja ali kakršnakoli vprašanja, ki bi se lahko dotaknila prav te družbene stabilnosti, sprejme sklep o neizvajanju določenega programa oziroma ustanavljanja šole, seveda v skladu z vnaprej določenimi merili v uredbi. To so vse ključne novosti, ki jih predlog zakona oziroma novelacija predaja v presojo. Hkrati je zelo pomembno, da uveljavljamo tudi način preverjanja doseganja standardov in ciljev vzgoje in izobraževanja v Republiki Sloveniji, in sicer z omogočanjem programske raznolikosti, če gre za zasebne iniciative. Zakaj? Zato, ker je seveda tako javni, kakovosten in vse vključujoč dostopen sistem šolanja tudi v skladu z ustavnim določilom dostopnosti osnovne šole do vsakogar tisti, ki ga krepimo, a hkrati pripuščamo zasebni del, ki naj prinaša programsko raznolikost. O tem s strani ministrstva razpravljamo in tudi poudarjamo že ves čas, vendar pa hkrati dopolnjujemo novelacijo prav z vidika doseganja standardov in ciljev javne veljavnosti z namenom, da se kakovost udejanja, ne glede na to, ali se javna veljavnost izvaja v javnem sistemu oziroma v zasebnih šolah. Hkrati je prav odvzem tudi javne veljavnosti nekaj, kar pozna tudi večina držav okoli nas, česar do sedaj nismo poznali. Prav tako že omenjena neavtomatičnost financiranja, kar mislim, da je tudi ključno v razmislekih doseganja standardov. Spoštovani! Predlog novelacije prinaša tudi ureditev imenovanja ravnateljev, kar je za vse nas eno od ključnih postopkovnih, tudi lokalno videnih lastnosti v tem trenutku in je prav, da to uredimo. Prav tako umeščamo v zakon tudi pomočnice vzgojiteljice, kar smo že sicer udejanili pri sprejetih spremembah Zakona o vrtcih. Predlog zato prinaša nova vrednotenja in predvsem tudi osmišljanje standardov, ki jih danes izvajajo te poklicne skupine v vrtcih. Če zaključim. Želeli bi si, da to diskusijo, kaj in kakšno šolstvo si želimo v Sloveniji v skladu z ustavno odločbo, gledamo tudi širše: z vidika varoval, z vidika kakovosti, z vidika doseganja standardov in ciljev, ki so ključni predvsem za naše mlade, za otroke in predvsem prihodnost razvoja sistema, ki naj bo trden, stabilen in vse vključujoč. Hkrati tudi predlagam, da se v skladu s 138. členom Poslovnika Državnega zbora na tej seji opravi tretja obravnava predloga zakona. Hvala.
Predlog zakona je obravnaval Odbor za izobraževanje, znanost, šport in mladino kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsednici dr. Mirjam Bon Klanjšček.
Hvala lepa. Vsi prav lepo pozdravljeni! Odbor za izobraževanje, znanost, šport in mladino je na 33. redni seji in na njenem prvem, drugem, tretjem in četrtem nadaljevanju obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo predložila Vlada. Predloženi zakon je z vidika njegove skladnosti z Ustavo in pravnim sistemom ter z zakonodajno-tehničnega vidika proučila Zakonodajno-pravna služba in k njemu podala pripombe. Njena predstavnica pa je v uvodu pojasnila, da predlog zakona odpravlja različen obseg financiranja obveznega dela javno veljavnih programov osnovnošolskega izobraževanja na javnih in zasebnih šolah. Zato s tega vidika tudi po mnenju Zakonodajno-pravne službe uresničuje odločbo Ustavnega sodišča, ki temelji na ugotovitvi, da je vsebina obveznega dela javno veljavnega programa osnovnošolskega izobraževanja enotno določena za vse izvajalce osnovnošolskega izobraževanja. V nadaljevanju je podala pripombe še o posameznih členih predloga zakona. Svoje mnenje je podala tudi Komisija Državnega sveta za kulturo, znanost, šolstvo in šport, ki je predlog zakona podprla. Uvodoma je predlog zakona predstavila predstavnica predlagatelja ministrica za izobraževanje, znanost in šport dr. Maja Makovec Brenčič. Razprava je potekala predvsem o uresničevanju odločbe Ustavnega sodišča glede pogojev za financiranje zasebnih šol. Nekateri razpravljavci so menili, da je izobraževanje v osnovnih šolah človekova pravica, ki se uresničuje na podlagi dobro organizirane mreže javnih osnovnih šol. Vsak otrok ima pravico do brezplačnega izobraževanja, kar mu omogočajo javne šole, v zasebni šoli pa naj bi bilo brezplačno izobraževanje mogoče le takrat, ko bi bil vpis otroku na javno šolo onemogočen. Zagovorniki zakona so pojasnili, da zakon v šolski prostor natančneje vnaša razmejitev med javnim in zasebnim šolstvom. Pretekle prakse so namreč pokazale, da je brisanje meja med javnim in zasebnim šolstvom slabo na celotni vertikali. Strinjali so se, da je treba skladno z ustavno odločbo o zasebni šoli, ki izpolnjuje zakonske pogoje in izvaja program osnovnošolskega izobraževanja, za izvedbo obveznega dela programa, ki je pridobil javno veljavnost, zagotoviti 100 odstotkov sredstev, ki jih država oziroma lokalna skupnost zagotavlja za izvajanje obveznega programa javne šole za ta del. Preostali del programa, to je razširjeni program, pa se ne financira iz javnih sredstev. Drugi pa so menili, da ne gre za financiranje zasebne šole, ampak za financiranje javno veljavnega osnovnošolskega programa, ki ga izvajajo zasebne šole, pri tem da je izobraževanje svobodno. Osnovna šola mora učencem ponuditi program obveznega in razširjenega dela in ta mora biti tudi plačan, ne glede na to, kakšne vrste osnovna šola to je. Po glasovanju o amandmajih je odbor v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval še o členih predloga zakona in jih sprejel. Glede na sprejete amandmaje je na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, v katerega so vključeni sprejeti amandmaji. Hvala lepa.
Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo gospod Janko Veber.
Hvala za besedo in lep pozdrav vsem. V okviru obravnave Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja se v zadnjih mesecih močno stopnjujejo pritiski za izenačitev javnega in zasebnega osnovnošolskega izobraževanja. Rezultat takšnih pritiskov je seveda tudi zakon, ki ga danes obravnavamo v okviru te točke dnevnega reda. V Poslanski skupini Socialnih demokratov menimo, da predlog novele zakona ne predstavlja niti ustreznega načina niti ustrezne vsebine uresničevanja sodbe Ustavnega sodišča. Kot je znano, smo skupaj s poslankami in poslanci stranke Desus, Levice in stranke Alenke Bratušek že pred skoraj tremi leti podali predlog za edino učinkovito pot, da se razmerje javne finančne podpore javnemu in zasebnemu šolstvu ohrani v prid javnemu. O legalnosti in legitimnosti predloga spremembe 57. člena Ustave se je izreklo ne nazadnje tudi Ustavno sodišče samo. In pravilnost takšnega izčiščenja vsebine 57. člena Ustave se potrjuje tudi s tem, ko dobivamo v obravnavo predloge amandmajev, ki enkrat zasebnim šolam določajo formulo financiranja v razmerju glede na razširjen program in na obvezni program v razmerju 100 proti 85, drugič 100 proti nič, tretjič spet drug predlog. Skratka, vse to dokazuje, da je pravzaprav ena velika stiska, kako rešiti to znotraj zakona. Veliko razkrivata tudi predloga amandmajev opozicijskih poslanskih skupin. Z njim se namreč izničuje pogoj, da bi morala zasebna šola zagotavljati vpis učenca ne glede na narodnost, raso, spol, jezik, vero, politično ali drugo prepričanje. Iz takega predloga izhaja, da bi bila država dolžna financirati zasebno šolo, ki bi temeljila na izključevanju. Javno financiranje takih institucij pa je ustavno sporno že samo po sebi. Predlogi torej ne rešujejo neustavnega stanja, pač pa ustvarjajo novo protiustavnost in odpirajo možnost vnovičnim presojanjem financiranja javnega šolstva pred Ustavnim sodiščem. Zato še enkrat poudarjamo, da bi bilo nujno potrebno poglobljeno pristopiti k oblikovanju vsebine 57. člena Ustave in s tem zapreti politiziranje delovanja javnih osnovnih šol, ki imajo v javnosti veliko zaupanje in podporo. Poleg te vsebine pa želimo izpostaviti tudi drugo pomembno vsebino, ki je nekako bila zanemarjena glede tega pomembnega vprašanja, in sicer gre za način imenovanja ravnateljev. Ponovno se bo tudi tu stopnjevala politizacija dela pedagoškega vodje in tudi to nekako pomeni poseg politike v avtonomijo šolskega polja. Po novem naj bi namreč soglasje za imenovanje ravnatelja moral podati pristojni minister. Ob tem pa predlagatelj ne navaja niti razlogov, s katerimi bi lahko minister nasprotoval predlogu sveta, imenovanje ravnateljev bo tako netransparentno, odločanje pa diskrecijska pravica ministra, ki si jo bo lahko jemal predvsem ali pa tudi po svojem političnem preudarku. In tako se bo politiziranje pri imenovanju ravnateljev, recimo, osnovnih šol z lokalnega nivoja, kjer je to prisotno, preselilo še na državni nivo, kar pomeni stopnjevanje politiziranja in to ni dobro za delovanje osnovnih šol. Ob teh razlogih, ki sem jih navedel, da zakon ne rešuje niti odločbe Ustavnega sodišča in stopnjuje politiziranje pri imenovanju ravnateljev, tega zakona ne bomo podprli.
Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije - krščanskih demokratov, zanjo gospa Ljudmila Novak.
Spoštovani gospod predsednik, gospa ministrica, kolegice in kolegi, lepo pozdravljeni! Žal se nam tu večkrat dogaja, da o majhnih problemih, ki bi jih z nekoliko dobre volje lahko hitro rešili, preveč govorimo, namesto da bi hitro in učinkovito ukrepali. Tako je tudi ob obravnavi Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja. Pri tem se koalicija požvižga na odločbo Ustavnega sodišča izpred treh let, ki jo je skušala zaobiti celo s spremembo Ustave. Preveč govorimo o 308 tisoč evrov denarja letno in premalo o vseh drugih rešitvah v zakonu, ki so morda tudi problematične. Ali je to spoštovanje pravne države? Ali je to etično in moralno ravnanje? Vlada pa se žal požvižga tudi na svoje državljane in na pravico do brezplačnega šolanja osnovnošolskih otrok. S tem seveda kaznuje starše teh otrok, ker so izbrali osnovnošolski program, ki se izvaja v zasebni šoli oziroma ker se izvaja javno veljavni program. Resda gre samo za približno tisoč 400 otrok in glasovi njihovih staršev na volitvah ne bodo odločilni. Primer pa jasno kaže na to, da za vladajočo politiko naši državljani niso vsi enakovredni. Ustava v 57. členu določa, da je izobraževanje svobodno, da je osnovnošolsko izobraževanje obvezno in se financira iz javnih sredstev, da država ustvarja možnosti, da si državljani lahko pridobijo ustrezno izobrazbo, in v 41. členu, da imajo starši pravico, da v skladu s svojim prepričanjem zagotavljajo svojim otrokom versko in moralno vzgojo. V Sloveniji imamo 6 takšnih zasebnih šol, ki bi morale biti za nas posebno dragocene, ker vnašajo v šolski prostor drugačen pedagoški pristop in s tem celo bogatijo slovensko šolstvo. Nastale so na željo staršev, ki so spoznali nekatere prednosti takšnih pedagoških pristopov. Ti starši in otroci so slovenski državljani in davkoplačevalci, naši ljudje. Tudi nekateri občinski vrtci uvajajo in uporabljajo, na primer, metode Montessori pedagogike in druge. Ti vrtci so v praksi pokazali, da lahko nove, v svetu že dobro uveljavljene pedagoške metode predvsem obogatijo klasične pristope in pomagajo k dvigu nivoja dela z otroki. Nasprotniki uresničitve odločbe Ustavnega sodišča zavajajo javnost, ko pravijo, da gre za financiranje zasebnih šol. To ne drži. Ker gre le za financiranje javno veljavnega osnovnošolskega programa, ki ga zasebna šola le izvaja. Vse to, kar država predpiše kot obvezni program, ki ga morajo ponuditi vse šole in se financira v državni šoli, mora država financirati tudi v zasebni šoli. Izvajanje drugih vsebin, ki pa predstavljajo nadstandard, pa morajo plačati starši v obliki šolnine. Zasebne šole pa same financirajo zgradbe, v kateri šolanje poteka. Osnovna šola v Sloveniji ne sme ustvarjati profita. S tem ko država ne bo v celoti izpolnila svojih finančnih obveznosti, bo prikrajšala predvsem otroke iz manj premožnih družin. Njihovi starši ne bodo več zmogli plačevati visoke šolnine, postale bodo res elitistične šole za premožnejše družine. Torej je s tem zakonom kršeno tudi načelo socialne države, na katero se nekatere koalicijske stranke tako rade sklicujejo. V Novi Sloveniji bomo zakon podprli le v primeru, če bo sprejet naš amandma, po katerem bo država 100-odstotno financirala obvezni program, ki je v tem zakonu umetno razdeljen na dva dela. Ukiniti želite javno financiranje jutranjega varstva, popoldanskega bivanja in dodatnega ter dopolnilnega pouka otrokom v teh šolah. Izrazito nesocialna poteza! Kakršnokoli znižano financiranje pa je v nasprotju z odločbo Ustavnega sodišča in zmanjšuje že pridobljene pravice, zato bi bil takšen zakon že ob sprejemu ustavno sporen. Spoštovani kolegi poslanci, kolegice poslanke! V Novi Sloveniji smo navajeni, da koalicija zavrne mnoge naše dobre predloge. To sicer ni modro, je pa žal običajno v tem državnem zboru. Prosim pa vas, da zaradi takšnih nespametnih običajev ne kaznujete otrok in njihovih staršev. Svojim otrokom želijo dati samo to, za kar menijo, da je zanje dobro, in kar jim omogoča Ustava.
Besedo ima Poslanska skupina Levica, zanjo Miha Kordiš.
Stališče Levice glede financiranja zasebnega šolstva je jasno: zasebno – javno, to dvoje se mora ločiti. Slovenija že sedaj v povprečju nameni več sredstev privatnim šolam kot primerljive države v Evropi, čeprav je delež učencev, vpisanih v taki šoli, nižji. V Levici to dejstvo razumemo kot izraz visoke ravni zaupanja v javno šolstvo, ki je bilo vzpostavljeno z desetletji napora in vlaganj. Zaupanju navkljub pa je javno šolstvo podhranjeno, zato so vsa prizadevanja za večje financiranje zasebnih šol napad na javno šolo. Vsak evro za zasebnike je evro manj za javno izobraževanje. V Levici zato sprejetje zakona, ki bi šle v izenačevanje državnega financiranja zasebnih in javnih osnovnih šol, ne moremo podpreti. Prednost slovenskega izobraževalnega sistema je močna in kakovostna mreža javnih osnovnih šol, ki mora pri razvoju izobraževanja obdržati osrednjo vlogo tudi pri financiranju. Javno šolo bi morali krepiti, ne slabiti. Eden ključnih pomenov javnega je vloga, ki jo igra pri izenačevanju socialno-ekonomskih razlik učencev. Mednarodna raziskava pismenosti PIRLS 2016 je tako pokazala, da so se v Sloveniji v zadnjih petnajstih letih pri bralni pismenosti razlike med otroki iz bogatejših družin in tistimi iz revnejših povečale približno za tretjino. Izhodišče Levice je, da mora javna mreža pri razvoju izobraževanja obdržati osrednjo vlogo, zato zasebne šole ne smejo imeti enakega financiranja programov. Izenačitev financiranja bi zasebnike postavilo v privilegiran položaj, ker bi zasebni ustanovitelji lahko z dodatnim vložkom omogočili nadstandardno izobraževanje, kar se navsezadnje dogaja že sedaj. Dodati je treba, da zasebne šole svoje učence izbirajo, ne vzamejo prav vsakega, kot to počne javna osnovna šola, in svoj izbor vršijo na podlagi različnih kriterijev, primeri iz tujine kažejo, da tudi na podlagi etične pripadnosti ali hendikepa. V vsakem primeru zasebno šolstvo vsebuje elitistični faktor. Na drugi strani pa je ravno javna šola med najmočnejšimi vzvodi boja proti družbeni neenakosti in teh družbenih neenakostih ne sme nikakor povzročati ali reproducirati, vendar se vsaj pri nas zasebne šole primarno ustanavljajo za specifične populacije na podlagi veroizpovedi ali nazorov, ne pa za vse. S tem delujejo ločevalno. Zaradi vsega navedenega bi morali financiranje zasebnega šolstva temeljito prenoviti, kar je bil namen spremembe 57. člena Ustave, ki bi se morala zgoditi v tem mandatu, tako smo pa pred tem, da želijo s povečevanjem financiranja zasebnih šol le še pospešiti ustvarjanje dveh šolskih sistemov, enega za bogate in verske skupnosti ter drugega za vse ostale. Politika bi morala ta trend radikalno obrniti. Javna osnovna šola bi morala za vse postati zares brezplačna, do zadnjega učbenika in do poslednjega delovnega zvezka.
Besedo ima Poslanska skupina nepovezanih poslancev, zanjo dr. Mirjam Bon Klanjšček.
Hvala lepa. Spoštovani! Odločitev Ustavnega sodišča, da mora država stoodstotno sofinancirati tudi javni osnovnošolski program, ki se izvaja v zasebnih šolah, je tako v javnosti kot tudi v politiki spodbudila burno in čustveno razpravo. Tako imamo na poslanskih klopeh dva predloga, predlog skupine poslancev za spremembo Ustave ter Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o vzgoji in financiranju vzgoje in izobraževanja, ki ga je vložila Vlada in je danes pred nami. Predlog zakona med drugim spreminja sedaj že skoraj zloglasni 86. člen, ki določa pogoje za financiranje zasebnih šol. Sprva je bila rešitev financiranja predvidena na način, kot jo je določil na matičnem delovnem telesu sprejeti amandma, torej 100-odstotno financiranje obveznega dela in ničodstotno financiranje razširjenega dela izobraževalnega programa. Naj omenim, da smo bili poslanke in poslanci deležni velikega pritiska in poziva, da naj vendarle to edino sprejemljivo rešitev podpremo. Zato se teden kasneje nisem mogla načuditi amandmaju, ki ga je vložila skupina poslank in poslancev največje vladne stranke SMC, ki po novem predvideva 100-odstotno financiranje obveznega dela in 65-odstotno financiranje razširjenega dela izobraževanja. Kaj se je v vmesnem času zgodilo, da se je edina sprejemljiva rešitev, do takrat namreč, spremenila v predlagano rešitev, in kakšen predlog bo na koncu prejel podporo, si ne znam predstavljati. Prav tako ne vem, kakšen predlog bo na koncu prejel zadostno podporo, saj se, kot kaže, stališča spreminjajo iz minute v minuto. Prav tako poudarjam, da bi se po našem mnenju postopek za spremembo Ustave moral končati pred obravnavo tega predloga zakona, tudi če za spremembo Ustave zadostna večina ne bo zagotovljena. Kajti igranje s postopki je dejanje, ki je neodgovorno in se v hramu demokracije ne bi smelo zgoditi, in to na plečih otrok. Zato opozarjam, da otroci ne smejo postati predmet trgovanja. Takšno ravnanje je nedopustno. Tako sama kot tudi moja poslanska kolegica mag. Alenka Bratušek nikoli nisva nasprotovali zasebnim šolam. Še več, meniva, da so dobrodošle, saj bogatijo šolski prostor. A obveznost države do enih in drugih ne more biti enaka. Javne šole zagotavljajo vsem otrokom, da v njim najbližjem šolskem okolišu pridobijo zahtevano izobrazbo, medtem ko zasebne tega ne zagotavljajo. In ta bistvena razlika je tisti pogoj, ki mora biti vzet v obzir tudi, ko gre za financiranje. Navsezadnje dolžnost države ni podpirati izobraževalno ustanovo, ki služi partikularnim, religioznim ali filozofskim prepričanjem, ampak zagotavljati kvalitetno in vsem dostopno javno osnovnošolsko izobraževanje. V Poslanski skupini nepovezanih poslancev tega predloga zakona zaenkrat, tako kot je, ne podpiramo. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina italijanske in madžarske narodne skupnosti zanjo dr. László Göncz.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovana gospa ministrica s sodelavci, kolegice in kolegi! Naj uvodoma povem, da mi, obe narodni skupnosti, menimo – in tudi seveda v naši poslanski skupini –, da je javno šolstvo v Republiki Sloveniji kvalitetno, na zelo visoki ravni in temu primerno daje tudi rezultate. Poudarjamo tudi, da pa možnost ustanavljanja zasebnega šolstva je bila dodana vrednost in danes v polemiko o vsebini, o nekih načelnih vprašanjih financiranja se v tem stališču ne bom spuščal. Vsekakor pa bi rad poudaril, da smo mnenja, da zasebno šolstvo v Sloveniji nikakor ne ogroža javnega šolstva. V naši poslanski skupini smo smatrali odločbo Ustavnega sodišča za obvezno, brez kakršnihkoli dilem in smo tudi bili mnenja, da se to lahko realizira zgolj z zakonom o financiranju in organiziranju izobraževanja. Tega zakona, kot vemo, dolgo ni bilo, tudi poznamo razloge zanj, ampak tudi v te dileme in polemike, ki so se v preteklih letih dogajale v zvezi s tem, se ne bom spuščal. Ne bom se dotikal tudi do skrajnosti spolitiziranega ozračja glede spremembe Ustave, ker ni točka današnjega dnevnega reda. Poudaril pa bi to, da prvotni predlog ministrstva, ki je prišel v Državni zbor oziroma ki je bil sprejet na Vladi, sicer v celoti po naši presoji ni urejal korektno vprašanja financiranja zasebnega šolstva, je pa za nas bolj sprejemljivo, in pri tem še vedno vztrajamo. Torej smatramo, da je glede na okoliščine ministrstvo predlagalo najboljšo ali pa najbolj optimalno varianto glede na okoliščine, v katerih se je ta vsebina znašla. Vse, kar je sledilo potem, vključno z dopolnjenim predlogom zakona, ki je že bil predstavljen, menimo, da je manj od tega in tega ne podpiramo. Žal tudi amandmaji ne gredo v pravo smer, v celoti niti eni, niti drugi, niti ta zadnji, ki je prišel s strani dela strani poslancev SMC. Torej zaključujem s tem, da je najino stališče, da v predlagani obliki, kot je pač sedaj predlagana v okviru dopolnjenega predloga zakona, ne moremo podpreti in ne verjamemo, da se z amandmiranjem lahko to nadgradi. Nam je pa zelo žal, ker zamujamo eno priložnost, ki je bila ponujena s kompletnim predlogom ministrstva. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo gospod Saša Tabaković.
Spoštovani, hvala za besedo! Današnja novela Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja je bila v parlamentarno proceduro vložena letošnjega aprila in je bila vse od takrat deležna različnih poskusov njene neobravnave. Hkrati smo se soočali s številnimi interpretacijami, polargumenti in tudi zavajanji, kaj piše v odločbi Ustavnega sodišča iz leta 2014. Pri tem se je več kot jasno zasledoval cilj spremeniti nič v stilu filozofije, naj vse ostane tako, kot je. Na tako, kot je, v Poslanski skupini SMC nismo pristali, saj se očitno bolj kot marsikdo zavedamo potrebe in nujnosti po sprejetju predlagane novele. Tudi v postopku za spremembo Ustave smo se na presenečenje nekaterih obnašali odgovorno in se zanjo odločili, ker družbene spremembe zahtevajo primeren odziv na občutljiv razvoj šolskega prostora. Ustavo spreminja dvotretjinska večina poslank in poslancev, ki je v tem primeru žal na Ustavni komisiji ni bilo mogoče zagotoviti. Preprosto dejstvo je, da Ustavno sodišče v odločbi iz leta 2014 razlikuje med obveznim in razširjenim delom izobraževalnega osnovnošolskega programa. Kdor temu ne verjame ali ne želi verjeti, naj si natančno prebere 25. točko izreka. Šibkost argumentacije tega dela vsebine v ustavni odločbi pa žal rezultira v različnih interpretacijah, kako razumeti obvezni in razširjeni program osnovnošolskega izobraževanja in kaj ta vsebuje. V Poslanski skupini SMC tega ne počnemo arbitrarno kot nekatere poslanske skupine desne provenience, ampak smo se pri tem naslonili na veljavno zakonodajo. Naj poudarim, da nikoli nismo nasprotovali celotnemu financiranju obveznega dela programa, na kar nas napotuje odločba Ustavnega sodišča. Kot je razvidno iz magnetograma prvega sklica 33. redne seje Odbora za izobraževanje, je temu pritrdila tudi Zakonodajno-pravna služba, zato citiram: »Predlog zakona odpravlja različen obseg financiranja obveznega dela javno veljavnih programov osnovnošolskega izobraževanja na javnih in zasebnih šolah. Zato s tega vidika tudi po mnenju Zakonodajno-pravne službe uresničuje odločbo Ustavnega sodišča, ki temelji na ugotovitvi, da je vsebina obveznega dela javno veljavnega programa osnovnošolskega izobraževanja enotno določena za vse izvajalce.« Kako potem lahko govorimo o tem, da s predlaganim zakonom, da se v resnici požvižgamo na odločbe sodišč in komu tukaj v resnici ne gre matematika? Naj še enkrat spomnimo, da je samo Ustavno sodišče postavilo ločnico med obveznim in razširjenim delom programa in temu primerna je tudi nova dikcija 86. člena, kjer se obvezni del financira v celoti, razširjeni po presoji zakonodajalca. V tem trenutku je to nič. Izhajajoč iz te distinkcije formula 165, ki jo z amandmajem predlaga skupina dvanajstih poslank in poslancev SMC, še vedno uresničuje odločbo Ustavnega sodišča, pri tem da ne posega v že pridobljene pravice, ki se dotikajo financiranja in tako tudi ne pomeni dodatnega bremena za javni proračun. To je dejstvo, ki ga nekateri želijo zapakirati v barantanje z odstotki. Res je, da so spoštovani kolegi iz SDS v parlamentarno proceduro že večkrat vložili novelo zakona, s katero bi po njihovem mnenju, pod narekovaji, »do popolnosti izpolnili odločbo Ustavnega sodišča« in pri tem jim veselo seveda asistira tudi Poslanska skupina Nove Slovenije. A v isti sapi pozabljajo, da njihovo rešitev diskriminatornosti ne bi odpravila, saj bi zasebne šole za polno financiran program staršem še vedno lahko zaračunavale šolnino. Oceno o pravičnosti tega pa prepuščamo državljankam in državljanom. S spremembami današnje novele se ukinja avtomatizem financiranja, zaostrujejo se pogoji, ki jih morajo šole izpolnjevati, da pridobijo pravico do financiranja iz javnih sredstev, med drugim bodo morali biti vpisni pogoji določeni tako, da bodo zagotovili vpis učencev in dijakov ne glede na narodnost, raso, spol, jezik, vero, politično ali drugo prepričanje, gmotno stanje, izobrazbo, invalidnost ali katerokoli drugo okoliščino. O tem se je veliko razpravljalo in danes imate glasniki enakosti pri vpisu možnost, da to tudi podprete. Vnaša se možnost odvzema veljavnosti javnega programa, če se ugotovi, da šola, ki izvaja program in pridobiva javna sredstva, krši določene določbe, ki so povezane z jasno definiranimi cilji vzgoje in izobraževanja v naši državi ter zahteva, da se v procesu pridobivanja veljavnosti jasno opredeli, kako in s katerimi vsebinami program zasebne šole dejansko prispeva k bogatenju šolskega prostora in programski raznolikosti; torej vse tisto, kar naš izobraževalni prostor zaradi spremenjenih družbenih okoliščin nujno potrebuje. V Poslanski skupini SMC ne bomo podprli amandmajev, ki ste jih vložili v poslanski skupini SDS in Nove Slovenije, glede amandmaja skupine 12 poslank in poslancev SMC pa bomo glasovali vsak po svoji vesti. Ne glede na izid glasovanja o amandmaju pa bomo podprli zakon v celoti in glasovali »za« ter s tem končali kalvarijo razumevanja razmerja med javnim in zasebnim šolstvom, ki je v 25 letih prevečkrat bila polje politične razprave in premalokrat strokovne. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo gospa Jelka Godec.
Najlepša hvala. V SDS ne pristajamo na nespoštovanje Ustave in ne pristajamo na barantanje z ustavnimi odločbami, kar danes dela koalicija oziroma večinski del parlamenta. Kolega pred mano je dejal, naj si preberemo 25. člen ustavne odločbe, kateri govori, » … Pravica do brezplačnega obiskovanja obveznega javno veljavnega programa osnovnošolskega izobraževanja od države namreč ne zahteva, naj financira tudi izvajanje nadstandardnih ali razširjenih programov, s katerimi zasebne šole zasledujejo svoje partikularne interese. Drugi odstavek 57. člena Ustave torej zahteva, naj se javno financira obvezen minimum osnovne izobrazbe, ki je enotno določen po vsebini, kar pa ne zajema financiranja dodatnih vsebin, ki so odvisne od vrednostnih usmeritev posameznih izvajalcev osnovnošolskega izobraževanja.« Potemtakem pomeni, da bo vaš amandma financiral razširjeni program zasebnih šol, ki sledijo partikularnim interesom zasebnih šol. To pomeni, da vaš amandma financira predmet Vera in kultura v zasebni šoli, ker ta predmet Vera in kultura je del razširjenega programa zasebne šole, ki sledi partikularnim interesom zasebne šole. In to, kar vi izvajate, je čisto zavajanje javnosti; namreč osnovnošolsko izobraževanje javno veljavni program je obvezen za vse javne in zasebne šole, ki ta program izvajajo, in zajema obvezni in razširjeni program. V razširjeni program pa spada jutranje varstvo, dodatno dopolnilno dejavnost in interesne dejavnosti. V ta razširjeni program, ki je obvezen za vse šole, ki izvajajo javno veljavni program, pa ne spadajo predmeti, ki so v razširjenem programu, ki zasleduje partikularne interese zasebnih šol. In vaše zavajanje je ravno v besedi razširjeni program osnovne šole. Torej, javno veljavni programi po Zakonu o osnovni šoli zajema obvezni del, kamor spadajo matematika, fizika, tehnika, slovenščina in tako naprej, in razširjeni del, v katerega spadajo, torej še enkrat, dodatni dopolnilni pouk, jutranje varstvo, interesne dejavnosti. Potem pa imate še dodatni ali partikularni razširjeni del, kjer pa so predmeti, ki se ne financirajo iz javnih sredstev in se ne smejo financirati iz javnih sredstev po odločbi Ustavnega sodišča ne v zasebni ne v javni šoli. In še enkrat, Ustavno sodišče je v 25. členu povedalo, da država, ne, ni dolžna financirati partikularnih razširjenih predmetov. Torej ni dolžna financirati vere in kulture, ni dolžna financirati verouka in tako naprej, in za to se nikoli v Slovenski demokratski stranki nismo zavzemali. Zavzemali pa smo se, da se javno veljavni program v obsegu obveznega in razširjenega dela financira 100-odstotno za vse šole, ki izvajajo javno veljavni program, ne glede na to, kdo je ustanovitelj, kar je zelo pomembno. Namreč, vse šole, ne glede na to, kdo je ustanovitelj, ki izvajajo javno veljavni program v obsegu obveznega in razširjenega dela, pripeljejo otroke do javno veljavnega spričevala, ki velja potem tudi za gimnazije ali za srednje šole, kamor želi. Torej, to je največje zavajanje, ki smo ga deležni danes s strani koalicijskih strank in tistih, ki zagovarjajo in se zavzemajo za pravično financiranje. To barantanje z nič procentov na 100 procentov pa na 85, 65 je pa tako ali tako zelo [[…]]V bistvu ne najdem besede za to; kot da smo na turški tržnici. Naslednje zavajanje, ki ga poslušamo, je, da bomo razmejili javno in zasebno šolstvo. Javno in zasebno šolstvo je že danes razmejeno. Država ne financira zasebnih šol, ki ne izvajajo javno veljavnega programa. Država ne financira zasebne British school v Ljubljani, ker ne izvaja javno veljavnega programa osnovne šole. Naslednje zavajanje, ki smo ga slišali, in v Slovenski demokratski stranki ne pristajamo na to, češ da zasebne šole, ki izvajajo javno veljavni program, nimajo otrok s posebnimi potrebami. Lahko si preberete, v Osnovni šoli Antona Šuštarja je 38 učencev s posebnimi potrebami, 20 otrok z odločbami za dodatno strokovno pomoč, 18 učencev s prilagoditvami in tako naprej. Da tu ni otrok iz socialno šibkih družin. So, zato ima 38 % otrok na Šuštarju subvencionirano malico in v Montessori več kot 50 %. Da so tu skladi, ki zbirajo denar za socialno šibke. S temi amandmaji, s tem zakonom boste ravno to naredili, kar danes govorite – da so te šole elitne. S tem boste vzeli tudi tem otrokom, ki so socialno šibki, da se lahko šolajo. In ni res, da se v zasebne šole lahko vpišejo samo tisti, ki želijo, tudi v osnovno šolo, ki ima določeno okolje, se lahko vpišejo samo tisti otroci, ki so v tem okolišu. V Slovenski demokratski stranki ne pristajamo na ta zakon in ne na to, kar je bilo sprejeto na odboru, zato tega zakona ne bomo potrdili. Apeliramo pa na vse, da podprete naš amandma, ki zagotavlja 100-odstotno financiranje javno veljavnega programa, ne glede na to, kdo je ustanovitelj šole. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospod Franc Jurša.
Hvala. Lep pozdrav vsem v dvorani in tudi tistim, ki nas eventualno spremljajo! Pred nami je zakon, ki že dolgo sproža burne reakcije v javnosti. Vse pa se vrti zgolj in samo okoli financiranja zasebnih osnovnih šol. Po svoje je to razumljivo, saj gre za vprašanje ločnice med javnim in zasebnim, to pa vedno odpira polje za ideološki boj. In to je škoda. Zakon je namreč dobro pripravljen in tudi potreben, saj trenutno veljavna zakonodaja ne odgovarja več potrebam časa in prostora. Novelo zakona potrebujemo in naj že zdaj povem, da jo bomo tudi podprli. Zakaj menimo, da je zakon potreben – ker uvaja novosti. Resornemu ministrstvu namreč daje novo pristojnost, da na podlagi meril, ki jih določa Vlada Republike Slovenije, določi izvajalce izobraževalnih programov, torej zasebnih šol, ki so pridobile javno veljavnost. Vlada bo morala pri določitvi meril poleg števila in starosti učencev na določenem območju, specifičnosti poselitve in razvojnih posebnosti območja, upoštevati tudi programsko raznolikost izobraževalnega programa, ki staršem omogoča možnost izbire. Uvaja se tudi zahteva po preverjanju, ali predlagani program prispeva k bogatitvi šolskega prostora in ali staršem omogoča možnost izbire. Tega do sedaj ni bilo, zato je novela zakona dobra in, konec koncev, nujna nadgradnja trenutno veljavne zakonodaje. Naj se vrnem k tistemu, kar najbolj prizadeva, k financiranju. Prav neverjetno je, koliko odzivov v slovenski družbi je požel prav ta zakon, ki pravzaprav ureja še marsikaj drugega kot zgolj financiranje, in to ni prav. Ta zakon je več kot to. Zelo pomembno se nam zdi izpostaviti, da predlog loči med javno veljavnimi programi, ki jih izvajajo samo javni zavodi in zasebni zavodi s koncesijo ter programi s priznano javno veljavnostjo. Predlagana novela torej postavi jasno ločnico med javnim in zasebnim, kar smo v stranki Desus vedno zagovarjali. Prav je, da obstaja možnost izbire, saj nas različnost bogati. A ob tako kakovostni in vsem dostopni javni mreži ne vidimo razloga, da bi država tako zasebne kot javne šole financirala enako. Morda se sliši prežvečeno, a na tem mestu vas še enkrat vprašam, ali obstaja interes kakšne zasebne šole, da organizira šolo v Osilnici, Lovrencu na Pohorju ali v Beli krajini? Ne. Tega interesa seveda ni. Mar otroci s podeželja nimajo enakih pravic kot tisti iz Ljubljane in Maribora. Prav to razmišljanje nas je vodilo k pripravi dopolnila, ki je bilo na matičnem delovnem telesu sprejeto, in to je, da bi država 100-odstotno financirala obvezni program, razširjenega pa ne. To se nam zdi najbolj prav, saj mora obstajati jasna meja med javnim in zasebnim. To zagovarjamo pri zdravstvu kakor tudi pri šolstvu. Prav tako je treba izpostaviti, da otrokom za pridobitev spričevala razširjenega programa ni treba obiskovati in tu sledimo odločbi Ustavnega sodišča, ki pravi, naj se obvezni program, torej program, ki ga je otrok dolžen obiskovati, financira 100-odstotno, ostalo pa je v domeni zakonodajalca. Seveda so se sedaj pojavila nova dopolnila glede financiranja zasebnih osnovnih šol; eni bi vse financirali, enako bi drugi v razširjeni program financirali 65-odstotno. V Stranki Desus ne spreminjamo stališč kar tako, v tri dni. Smo stranka s tradicijo in naša zavezanost pravicam socialne države je jasna in javno izražena. Verjamemo v skupno dobro, javne sisteme in enake možnosti za vse. Veste, samo javne šole sprejmejo vse otroke, so brezplačne, vsem dostopne, izredno kakovostne. Zaradi vsega naštetega ne bomo podprli nobenega od amandmajev, saj verjamemo, da je naša rešitev najbolj pravična. Poslanke in poslanci Poslanske skupine Desus bomo zakon podprli.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Postopkovno gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa, spoštovani gospod predsednik Državnega zbora. Spoštovana ministrica s sodelavkami, drage kolegice in kolegi! Gospod predsednik, imamo izjemno pomembno vsebino in predlagam, da pred začetkom razprave priskrbite morda eno veliko šolsko tablo, lahko je tudi digitalna, da nam gospa ministrica, ki je odlična pedagoginja, razloži definicije. Mi danes nismo v skupnem koordinatnem izhodišču. Danes nekateri govorite o financiranju zasebnih šol. Halo! To sploh ni tema. Gospod predsednik, mi se moramo najprej, tako kot so mene to učili, in sem to vedno z veseljem akceptiral, pri matematiki ali fiziki o definicijah – o čem mi danes govorimo? Ali govorimo o financiranju zasebnih šol? Ne govorimo o tem. Lepo prosim, gospod predsednik, da nam ministrica razloži vsem, mislim, da mi razumemo, kaj je javna šola, kaj so državne šole oziroma šole, ki jih ustanavlja lokalna skupnost ali je soustanoviteljica – recimo, če gre za dvojezično šolo, tudi na primer pomurska madžarska narodna skupnost – in kaj je zasebna šola. Kaj je torej tisto, kar je javno? Namreč, v Novi Sloveniji se zavzemamo za javni šolski sistem in za javno zdravstvo in tako naprej. Ne moremo imeti kvalitetne razprave, gospod predsednik, če teh gradnikov, če atomov te razprave ne bomo natančno definirali. Lepo prosim, postavimo koordinatno izhodišče in naj nam gospa ministrica – še enkrat, odlična pedagoginja – vendarle te gradnike razprave razloži. Mislim, da sem bil dovolj jasen, gospod predsednik.
Bili ste dovolj jasni, čeprav ne razumem, kaj naj bi na podlagi tega naredil, ker tudi če bi takšen koordinatni sistem obstajal, bi še vedno vsak govoril tisto, kar želi govoriti, in definiral na način, na kakšnega želi definirati. Tako bo imel vsakdo v razpravi možnost, da pač pove tisto, kar pač ima povedati. O kvaliteti razprave pa sam ne bi sodil, ker se bom tudi udeležil te razprave [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Ne, takšne zadeve pa res ne. Prehajamo na razpravo [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Ne, ker je neresno, ker ne bo pomagalo. Ne pomaga. Prehajamo na razpravo o členu in vloženih amandmajih, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 14. 12. 2017. V razpravo dajem 11. člen ter amandma Poslanske skupine SDS, amandma Poslanske skupine Nove Slovenije in amandma Poslanske skupine poslank in poslancev s prvopodpisano gospo Urško Ban. Želi kdo razpravljati? Prosim za prijavo. Besedo ima gospa Ljudmila Novak.
Hvala za besedo. Moj poslanski kolega je izpostavil pravi problem te današnje razprave. Ponovno govorite, da država ni dolžna financirati zasebnih šol. Država v tem primeru ne financira zasebne šole, ampak obvezni, javno veljavni obvezni program. Torej zasebna šola da na razpolago zgradbo, organizacijo in tako naprej, program, ki se pa izvaja, pa morajo sicer plačevati starši s šolnino. Upravičeno je plačevanje dodatnega programa. Tisto, kar je pa obvezno in ga pa predpiše država in ta program je obvezen, je prav, da država tudi financira. O tem je odločalo Ustavno sodišče. Zato ne zavajati. V stališču Desusa je bilo, da naša rešitev je najbolj pravična. Na odboru je bil sprejet amandma, da 100-odstotno za obvezni del in nič za razširjeni del. Pa se mi zdi, da sploh ne veste, kaj je ta razširjeni del. To je jutranje varstvo, popoldansko varstvo, dodatna učna pomoč, ko otroci dobijo celo odločbe, da so upravičeni do dodatne učne pomoči. Seveda tega nimajo vsi otroci, ker vsega tega ne potrebujejo. Tudi jutranjega varstva vsi ne potrebujejo. Ampak razlika je v tem, da država predpisuje, da to morajo imeti vsi na razpolago in v državni šoli je to plačano s strani države, v zasebni šoli morajo pa potem po vaši odločitvi to plačati starši, pa ima otrok odločbo, da mora imeti to na razpolago. Takšnih zavajanj je veliko in preveč, ampak glejte, kot sem že v stališču povedala, v Novi Sloveniji smo navajeni, da ne reagirate ali pa ne podprete naših odločitev, žal če so še tako upravičene in dobre. Ampak tukaj ne gre za Novo Slovenijo. Gre za to, da boste kaznovali starše teh otrok, naše državljane, ki so pač presodili, da je ta program, ki se tam izvaja, v skladu z njihovimi potrebami; to, kar želijo v vzgojnem procesu za svoje otroke. In tako imajo pravico. Moji otroci niso v teh šolah, zaenkrat vnuki še tudi ne, ampak govorim o starših, ki imajo to pravico in te šole bogatijo slovenski prostor z novimi pedagoškimi pristopi. In še nekaj bom izpostavila. Glejte, sedaj sicer zelo malo poslancev Stranke Modernega centra sedi tukaj, ampak tudi gospod predsednik je član te stranke. Vi ste bili v glavnem izvoljeni zaradi obljub vašega predsednika, ki je rekel, da bo ravnal v skladu z zakonom, da bo ta država pravna in etična. Lansko leto aprila je vaš predsednik obiskal Zavod svetega Stanislava v Šentvidu. Kaj je tam obljubil? Nekako je rekel, da mu je celo nerodno ali nekaj takega, da še ni izpolnjena [[…]]Kako je rekel? [[oglašanje iz dvorane]] Nesrečen, da še ni izpolnjena odločba Ustavnega sodišča in da je to treba urediti. In vi vsi – ali je predsednik spremenil zdaj to stališče pa je torej dajal napačne obljube, da ne govorim s kakšnimi drugimi besedami, ali pa mu vi ne sledite in ste ga vi postavili tako rekoč v kočljiv položaj, da ne more izpolniti tistega, kar je obljubil. Govori o pravni državi. V vaši stranki je ogromno pravnikov in se čudim, da se vi kar požvižgate na odločbo Ustavnega sodišča. Gospod predsednik se zelo zavzema za človekove pravice. To je zelo dobro. Ali v tem primeru niso kršene človekove pravice teh staršev, za katere je Ustavno sodišče odločilo, da je država dolžna plačevati javno veljavni osnovnošolski program, ker je osnovna šola obvezna? Če pa pristajate na izsiljevanja koalicijskih partnerjev, je pa tudi žalostno, da ste pri tem pripravljeni povoziti svoje obljube, povoziti stališča vašega predsednika, ravnati neustavno in odvzemati pravico do plačila obveznega osnovnošolskega programa našim oziroma otrokom, ki se tam šolajo, in njihovim staršem in tako dejansko uvajate neenakost in to ni socialna država. Samo tisti iz premožnejših družin si bodo lahko privoščili še šolanje tam. Sedaj pa smo že večkrat slišali, da te šole ne obiskujejo ravno otroci iz zelo premožnih družin. Ker v Montessori programu več kot 50 odstotkov otrok dobiva subvencionirano šolsko prehrano in tudi v osnovni šoli Alojza Šuštarja 34 odstotkov. Torej, to niso premožni otroci ali pa starši. Zato še enkrat, spoštovani kolegi poslanci in poslanke, tudi na odboru je sama Zakonodajno-pravna služba izpostavila: vsako nižanje teh standardov pomeni neustavnost novega zakona, ker so že pridobljene pravice odvzete. Mnogi izmed vas ste pravniki, mislim, da vi še bolj to razumete. Zato prosim, če premislite ponovno. Ne izpostavljajte v kočljiv položaj vaše ministrice, vašega predsednika, ki želi ravnati etično, ki želi pravno državo, in podprete amandma o 100-odstotnem financiranju celotnega programa, ki ga država predpiše.
Besedo ima gospod Saša Tabaković.
Hvala lepa. Saj pravzaprav razprava, ki se je ravnokar zgodila s strani spoštovane Ljudmile Novak, je bila v resnici pričakovana, ker podobna stališča poslušamo v resnici že, recimo, vsaj od aprila letos. Pa bi na neka sprenevedanja rad vseeno opozoril in tudi povedal, zakaj ne bom podprl amandmaja, ki ga predlagajo tako v Poslanski skupini SDS kot v Novi Sloveniji. Zato, ker izenačenje, popolnoma izenačenje financiranja javnega in zasebnega šolstva, programov, če želite, pomeni pravzaprav napotovanje oziroma odpiranje vrat k vavčerskemu sistemu. To je pa nekaj, s čimer se konceptualno sam ne morem strinjati, ker je to v resnici privatizacija osnovnošolskega sistema. Mi se danes lahko sicer pogovarjamo o odločbah Ustavnega sodišča, o zakonodaji, mi se v resnici danes pogovarjamo o trku dveh konceptov. Ali želimo razumeti šolski prostor v Sloveniji, kot da država zagotavlja javno šolstvo in da dopušča zasebno šolstvo kot njegovo dopolnilo, zato ker je pač potrebno skladno z mednarodnimi smernicami bogatiti šolski prostor – na eni strani. Ali pa – na drugi strani –, da se enostavno nekega dne, ker to je samo prvi korak, to, o čemer se danes pogovarjamo, o izenačenju programa, se bomo nekega dne državljani zbudili in bomo imeli pred nosom privatiziran šolski sistem. To je v resnici tisto, o čemer se danes pogovarjamo. Kar se tiče odločbe Ustavnega sodišča. Odločba Ustavnega sodišča je bila zelo jasna, tudi Zakonodajno-pravna služba je povedala, da v primeru, da se v celoti financira obvezni del programa, da se s tem tudi izpolnjuje samo odločbo Ustavnega sodišča. Ustavno sodišče je samo razlikovalo med obveznim in razširjenim delom. Zakaj? Zato, ker je v 25. točki izreka sledilo tudi judikaturi Evropskega sodišča za človekove pravice, ki je s tremi odločbami zelo jasno povedalo, da država ni niti s centom dolžna financirati zasebnega šolstva. Ker pa imamo v naši ustavi zapisano, da je osnovnošolsko izobraževanje obvezno, je tudi na podlagi 25. točke izreka Ustavno sodišče zapisalo, da država mora zagotavljati obvezen minimum osnovnošolskega izobraževanja, kar pomeni obvezni program tako v javnih kot tudi v zasebnih šolah. Razširjeni program ni nekaj, o čemer bi se mi sedaj pogovarjali arbitrarno, kaj je del razširjenega programa, kaj ni del razširjenega programa. Razširjeni program je zelo jasno definiran v Zakonu o osnovni šoli. Mi se ne moremo kar nekako tako, počez pogovarjati, kako si mi predstavljamo, kaj razširjeni program je in kaj ni. In spoštovana kolegica Ljudmila Novak, ko se pogovarjamo o pravici otrok, ko se pogovarjamo o dopolnilnem programu, pa saj že danes ti otroci oziroma njihovi starši plačujejo razširjeni program, ker danes financiranje zasebnega šolstva pač ni stoprocentno financirano. In če je Ustavno sodišče povedalo, da je razlikovanje med javnim in zasebnim šolstvom v razširjenem delu, ko se pogovarjamo o osnovnošolskem izobraževanju, potem je pač enostavno treba pogledati, kaj je del obveznega izobraževanja in kaj je v resnici razširjeni program. To je zelo jasno zapisano v Zakonu o osnovni šoli. To ni nekaj, kar bi si izmislilo ministrstvo ali bi si izmislili poslanci SMC, Desus in podobno. Mi imamo veljavni zakon, ki normira obvezni in razširjeni del, in imamo odločbo Ustavnega sodišča, ki pravi, kaj je država dolžna zagotoviti. Dolžna je zagotoviti financiranje v celoti obveznega dela, ker je to tisti del, na podlagi katerega otroka, ki hodita v javno šolo in v to zasebno šolo, domov prineseta enako spričevalo. To je vse. Zato je tudi izhajala ideja, da je potrebno v celoti financirati obvezni del, razširjenega pa lahko tudi nič, zato ker je v resnici Ustavno sodišče to presodilo, da je to v presoji zakonodajalca, kako se bo odločil, koliko bo financiral razširjeni progam. Amandma, ki se pojavi s strani dvanajstih poslancev, ki govori o konceptu 165, pa ne govori o tem, da mi ne razumemo razmejevanja obveznega ali razširjenega dela, ampak je zagata samo v tem, ker bi financiranje 100: 0 dejansko zmanjšalo sredstva omenjenim šolam, amandma 165 pa samo zagotavlja popolnoma enako financiranje, kot je to bilo do zdaj. Toliko zaenkrat. Hvala lepa.
Besedo ima gospa Vesna Vervega.
Hvala lepa. Spoštovani predstavniki ministrstva, kolegice in kolegi! Da smo v poziciji, v kateri smo trenutno, mislim, da sta vzroka dva. To je nerazumevanje terminologije oziroma vsak ima svojo obrazložitev za različne termine in v nejasnosti ustavne odločbe. To je po mojem mnenju oziroma nejasnost – oziroma bom tako rekla: v tem, kako kdo bere ustavno odločbo. To tudi bom pojasnila, kaj mislim. Preden pa se opredelim do vsega tega, pa bi rada povedala, kaj moram narediti kot oseba zasebnega prava, da ustanovim zasebno šolo, in katere so tiste obvezne stvari, ki jih moram zagotoviti. Torej, najprej moram imeti zagotovljen prostor za izvajanje po vseh standardih in normativih, potem z aktom o ustanovitvi zasebne šole določiti vsebino in obseg programa, ki potem gre v postopek potrjevanja v strokovni svet. Seveda pri tem pa moram upoštevati obvezno cilje vzgoje in izobraževanja po 2. členu ZOFVI, moram zagotoviti enakovreden izobrazbeni standard oziroma minimalna znanja, če gre za šolo s posebnimi pedagoškimi načeli, in če želim, da je šola upravičena do financiranja po 86. členu seveda veljavnega ZOFVI, pa moram zagotoviti, da program izvajajo zaposleni učitelji v skladu z zakonodajo. Ko to vse skupaj pridobim; torej, ko strokovni svet potrdi, da je javni veljavni program pridobil javno veljavnost, potem seveda začnem izvajati program v svoji zasebni šoli. Ali v izvajanju oziroma pri izvajanju programa lahko karkoli spremenim, dopolnim, kakorkoli prilagodim? Seveda, Zakon o osnovni šoli to tudi jasno določa, katere stvari oziroma kateri deli ne veljajo za zasebne šole, veljajo pa za javne šole. Samo nekaj jih bom naštela, ker smo jih velikokrat že slišali. Zasebni šoli ni treba upoštevati ministrskega šolskega koledarja, v zasebni šoli niso zahtevani razredni oddelki oddelčne skupine. Javna šola mora vpisati učence iz svojega okoliša, zasebna ne. Za zasebne šole je tretji predmet pri NPZ kar privzeto prvi tuji jezik. In še nekaj takšnih stvari je, katere zasebna šola lahko prilagodi. Seveda sem pogledala predmetnik in, recimo, program, ki ga izvajajo zasebne šole pri nas v Sloveniji. Seveda temu ne sledijo. Imajo isti ali podoben program kot javne šole; javne šole, ki jih je ustanovila država. Vendar, če progam pa ne izvajam v okviru te zasebne šole v skladu s cilji vzgoje in izobraževanja, v tem trenutku pa po veljavni zakonodaji Vlada oziroma ministrstvo nima vzvoda, da na kakršenkoli način prepreči delovanje te zasebne šole, izvajanje programa. Prav tako mi kot ustanovitelju zasebne šole ni treba zaposliti učitelje, vseh učiteljev, za polni delovni čas in ni treba upoštevati enakih vpisnih pogojev, kot veljajo za javne šole. Prav to je vzrok, zakaj obeh amandmajev, ki sta pravzaprav ista – amandma SDS in Nove Slovenije –, ne morem podpreti; zato ker so, razen deleža financiranja, vsebine ostale enake kot v veljavnem ZOFVI – torej 86. člen se v bistvu v drugih sredinah ne spreminja, novela pa prinaša spremembe prav na tem področju, poleg tega deleža financiranja. Naslednja stvar. Pojme, kako jaz berem odločbo Ustavne sodišča – pa nisem edina, seveda – in kaj, kako opredeljuje obvezni in razširjeni program Zakon o osnovni šoli in odločba Ustavnega sodišča. Ta pojem obvezni program in pojem razširjeni program določa Zakon o osnovni šoli. Nisem našla nikjer obrazložitve tega pojma v nobenem drugem podzakonskem aktu. Torej, če uporabljamo ta pojem kjerkoli, potem verjetno njegovo osnovo oziroma njegovo definicijo iščemo v Zakonu o osnovni šoli. Tam jasno piše, da obsega obvezni program obvezne predmete, izbirne predmete in ure oddelčne skupnosti in razširjeni program, kot smo slišali – podaljšano bivanje, jutranje varstvo, dopolnilni pouk, dodatni pouk, interesne dejavnosti in pouk neobveznih izbirnih vsebin. To je zakonska določba. Sedaj berem ustavno odločbo oziroma obrazložitev v ustavni odločbi: »Vsebina obveznega javno veljavnega programa osnovnošolskega izobraževanja, ki se financira iz javnih sredstev, je namreč enotno določena za vse izvajalce.« Konec citata. Torej berem obvezni javni program oziroma ga seveda razumem kot tistega, ki je v zakonu opredeljen. Nadalje, citiram, » … to izhaja iz zasledovanja enakih ciljev vzgoje in izobraževanja, enakovrednega izobrazbenega standarda, enakih pogojev za strokovne delavce, prostor, opremo enako, kot ga določa 104. člen ZOFVI, enako uporabo učbenikov, z zakonom določene obvezne predmete in enako omejitev plač«. Tukaj bi rada samo opozorila na eno nedoslednost v tej obrazložitvi, kajti prvi odstavek 104. člena določa, da morajo pogoje, predpisane za strokovne delavce v javnih vrtcih in šolah, izpolnjevati tudi strokovni delavci v zasebnih vrtcih in šolah, osnovnih šolah, ki izvajajo javno veljavne programe in pridobljene, vendar določba prvega odstavka pa ne velja za tiste strokovne delavce, ki delajo pa učijo v programih po posebnih pedagoških načelih. Torej, to je dejansko nekako izpuščeno v obrazložitvi. Potem nadalje, ta del, razširjeni program, ki je tolikokrat v bistvu omenjen v teh razpravah, in tisti najpomembnejši del obrazložitve v odločbi razumem tako, citiram del odločbe, » … Drugi odstavek 57. člena Ustave zahteva, naj se javno financira obvezen minimum osnovne izobrazbe, ki je enotno določena po vsebini, kar pa ne zajema financiranje dodatnih vsebin« in tako dalje. Kaj je za mene obvezen minimum osnovne izobrazbe? Tisti del, ki ga učenec v osnovni šoli mora obvezno obiskovati, to je pa obvezni program. Torej ugotavljam, da mi različno beremo in razumemo pojme, ki so opredeljeni v odločbi in ki jo Ustavno sodišče obrazlaga. Ne nazadnje smo z dnem 9. 10. dobili poslanci dopis, ki so ga podpisali ravnatelji zasebnih šol in predsedniki sveta staršev, in tako kot sem jaz razumela, mislim, razumem tudi njihovo stališče, citiram, » … predstavniki zasebnih šol smo pri nastanku zakona sodelovali s pripombami, katere so bile delno upoštevane. Nastali predlog zakona podpiramo kot najboljši možen kompromis, saj po eni strani uveljavlja nesporni del ustavne odločbe glede financiranja rednega programa, hkrati pa ne spreminja financiranja razširjenega programa, tako imenovana formula 100 : 85.« To je bil prvotni predlog Ministrstva za izobraževanje. Torej to razmejitev obveznega in razširjenega so po mojem mnenju tako razumeli tudi oni. Seveda pa novela zakona prinaša, kot smo slišali prej, tudi druge zelo potrebne, prepotrebne in pozitivne spremembe, ki jih je osnovno šolstvo, pa ne samo osnovna šola, ampak tudi celotna vertikala do visokega šolstva potrebuje: večjo transparentnost pri postopkih imenovanja ravnateljev ter zmanjšanje korupcijskih tveganj pri imenovanju, potem realizira se sodobna konceptualna sprememba predšolske vzgoje – torej s preimenovanjem pomočnik vzgojitelja v vzgojitelj predšolskih otrok, pomočnik vzgojitelja –, in še druge spremembe, ki so potrebne. Zato amandmajev poslanskih skupin Nove Slovenije in SDS ne morem podpreti, bom pa podprla amandma, ki smo ga v Stranki modernega centra pripravili, in absolutno tudi zakon.
Besedo ima mag. Matej Tonin.
Dragi poslanke in poslanci! Kot kaže, bo to izjemno vroča tema. Problem te razprave pa je, da kot je že poslanski kolega Horvat rekel, da nismo vsi na istem koordinatnem sistemu in da nekateri enostavno – mislim, da – namenoma, namerno govorite drugačne stvari, kot pa so resnične. Ta razprava, ki jo zlasti opozicijski del, bom rekel neosocialisti, uporabljajo za nabiranje poceni socialističnih političnih točk, gre približno takole; vi ste tisti ta grdi, ker želite, da država financira nekaj zasebnega, ker zasebno pomeni profit, to pa bo dal nekdo v žep. Tako nekako se iz vaših razprav da slutiti. Ampak, to je daleč od resnice. Na različnih omrežjih so se razvile različne debate in ena izmed njih je bila tudi, da mi hočemo, recimo, kot če bi bil nek zasebni taksi voznik, da mora zdaj država tega taksi voznika plačevati. Uporabljam ravno taksi zaradi tega, ker je bila tudi včeraj zelo dinamična razprava na to temo. Ampak, če želimo s taksi službo potegniti analogijo na današnjo razpravo, bi rekel naslednje. Če bi nam, bog ne daj, država predpisala z ustavo, da se moramo vsi voziti s taksiji, da moramo vsi uporabljati taksi, da pridem od točke A do točke B, je vse, kar je zdaj Ustavno sodišče reklo, da mora država za ta taksi plačati, pa ne glede na to, ali je taksi državni ali pa je taksi zasebni. Bistveno je samo, da te pripelje od točke A do točke B. Pa najverjetneje, ker nekateri nenavadno gledate, tudi to ni bila dosti dobra razlaga, bom še bolj poskušal razložiti koordinate. Rekel bi, da imamo tri različne osnovne šole v Sloveniji. Imamo državne šole in te državne šole gradijo občine, država in te državne šole izvajajo program, ki ga predpiše država. Poleg teh imamo zasebne šole, ki jih zgradi zasebnik, različne organizacije, društva, podjetja – karkoli. Pri teh zasebnih šolah imamo dva tipa; eno so zasebne šole, ki izvajajo javno veljavni program, in drugo so zasebne šole, ki izvajajo popolnoma svoj program, kakršnegakoli hočejo. Mi se o teh zasebnih šolah, ki izvajajo čisto svoj program, ne pogovarjamo. Mi se danes pogovarjamo izključno samo o šolah, ki izvajajo javno veljavni program. V 57. členu Ustave Republike Slovenije je jasno zapisano, da je osnovna šola obvezna. Obvezna! Ustavno sodišče je na nek način zelo jasno povedalo, da kar je država predpisala, je država dolžna tudi financirati, in to ne glede na to, ali se to poučuje za zidovi, ki jih je zgradila občina, ali za zidovi, ki jih je zgradil nek zasebnik. To je odločitev Ustavnega sodišča. Pri teh odločitvah Ustavnega sodišča je treba še eno stvar dodati, ki se zelo pogosto zavaja, da je Ustavno sodišče o isti zadevi odločilo dvakrat različno. Ni res, zavajate! Leta 2014 je Ustavno sodišče odločalo o financiranju osnovnega šolstva, leta 2001 pa je Ustavno sodišče odločalo o konfesionalni dejavnosti v javnih izobraževalnih institucijah. Dve zelo različni stvari, in še celo več, iz leta 2001 je navedlo, da se do vprašanja financiranja sploh ne opredeljuje. Ne razumem, kako imate vest tisti, ki trdite, da je Ustavno sodišče o isti stvari dvakrat različno razsodilo. Pa preberite si papirje! Naslednja takšna stvar, ki se jo tudi zlorablja zelo učinkovito, je da [[…]]Okej, če ste se zdaj že s tem sprijaznili, da vendarle je treba tisto, kar je država predpisala, financirati, potem imamo zdaj tukaj razliko med obveznim programom in razširjenim programom. Kar se tiče obveznega programa ni problema, ker vsi vemo, da je to razredni pouk, matematika, biologija, angleščina, šport in tako naprej. Tudi neosocialisti se strinjate s tem, da je treba v zasebnih šolah, ki izvajajo javno veljavni program, to financirati 100-odstotno. Napredek, vsekakor pozitivno. Potem pa pridemo do razširjenega programa. Razširjeni program pri teh, ki imajo javno veljavni program, pa pomeni podaljšano bivanje, jutranje varstvo, interesna dejavnost, učna pomoč, dopolnilni in dodatni pouk. Dopolnilni in dodatni pouk! Zdaj pa vi meni povejte, recimo, še zlasti poslanec Jurša naj to utemelji, zakaj je isti dopolnilni ali pa dodatni pouk, ki je v neki šoli, ki jo je zgradila država, financiran, v neki šoli, ki jo je postavil nekdo drug, pa ne sme biti financirano, čeprav gre za isto stvar. Poslanec Jurša bi kot župan moral vedeti, da je nek tak zasebnik občini naredil korist. V Kamniku smo gradili novo osnovno šolo – 3, 4, več milijonov evrov stane taka investicija in si hvaležen, če to investicijo namesto tebe naredi nekdo drug, ti zgradi šolo, ti pa v to šolo lahko postaviš javno veljavni program. To se je v teh primerih zgodilo. In vas ne razumem, zakaj pravite, da v teh šolah ne sme biti financirano podaljšano bivanje, jutranje varstvo in interesne dejavnosti. Desus je prišel z amandmajem, da to ne sme biti financirano nič. Ravno oni kot socialno čuteči bi morali razumeti, da zlasti dopolnilni in dodatni pouk potrebujejo najbolj ranljivi, najbolj občutljivi učenci, in bi morali to absolutno podpirati, ne pa, da predlagajo nič. Potem pa pridemo do, recimo, take finte v levo, ki se jo poslužuje poslanec Tabaković, ki pravi, da je Ustavno sodišče jasno razmejilo med tem, da pa [[…]]Okej, obvezni program se lahko financira, ampak razširjenega se pa ne sme financirati. Ne pove pa, da je Ustavno sodišče naredilo vejico – poglejte, kaj piše: »Razširjeni program, s katerim zasebne šole zasledujejo svoje partikularne interese.« Poslanec Tabaković, res je, Ustavno sodišče je reklo, da državi »ni potrebno plačevati razširjenega programa,« – vejica – »s katerim zasebne šole zasledujejo svoje partikularne interese.« Poslanec Tabaković, s tem se strinjamo tudi mi, ampak je treba narediti razliko, da tudi pri razširjenem programu obstaja razlika; obstaja razširjeni program, ki ga imajo državne šole, in kot sem rekel, so to podaljšano bivanje, jutranje varstvo, interesna dejavnost in tako naprej, to je treba financirati. Se pa strinjam z vami, da tistega razširjenega programa, ki ga imajo zasebne šole zaradi svojih partikularnih interesov, pa ne. Ampak, a veste, vi pa to predstavljate, da je celoten razširjeni program nek zaseben partikularen interes teh šol. Ni res! Gremo naprej. Govorite o tem, kako bo šest zasebnih šol ogrozilo 767 državnih šol in da jih danes imamo, ne vem, šest, jutri jih bomo imeli deset, pojutrišnjem pa ne vem koliko. Pa dajte, bodite vsaj toliko pošteni in povejte, da enostavno teh zasebnih šol z javno veljavnim programom ne bo moglo biti v nedogled veliko, ker država postavlja javno veljavnost. Vem, čas mi je potekel, bom zaključil. Skratka, hotel sem samo še to povedati, ker pravijo, da zasebne šole z javnim programom nimajo enakih pogojev dela – pa imajo, kajne, ker zelo jasno piše, da so plače učiteljev enake po Zakonu o sistemu javnih plač in kolektivni pogodbi, da je tudi za njih veljal ZUJF in tako naprej. In še zadnja stvar, ki bi jo rad povedal, je pa to, ko trdite, da ni treba sprejeti vseh teh ljudi v zasebne šole. Se pravi, da vi trdite, da imajo zdaj te zasebne šole neko elito, ki lahko obiskuje te šole. Ampak, poglejte, v noveli ZOFVI jasno piše, da te šole ne smejo diskriminirati učencev glede na njihove osebne okoliščine, ne na nadarjenost in podobne stvari. Skratka, tudi te zasebne šole, ki imajo javno veljavni program, so javne. Zaključim pa s tem, da je pa koalicija, zlasti pa SMC pa pogruntala eno noro pogruntavščino. Si predstavljate, kako zdaj v SMC predlagajo uresničitev ustavne odločbe? Do zdaj smo imeli 85 : 85; 85 obveznih, 85 razširjenih, to je sedanja ureditev. Zdaj oni predlagajo 100 pa 65. Če to seštejete skupaj, pa naredite vprašanje, koliko bodo osnovne šole dobile, pridete do zaključka, da bodo dobile isto, kot dobijo danes. Zdaj, dragi moji, vprašam vas, kakšna je to uresničitev odločbe Ustavnega sodišča, da sprejmeš takšen zakon, da se nič ne spremeni. Malo morgen!
Replika, najprej gospod Saša Tabaković, ker je bil prej.
Hvala lepa. Moram replicirati, ker smo seveda poslušali, kako v poslanski skupini oziroma tudi jaz morda, ne razumemo dovolj dobro odločbe Ustavnega sodišča in kako je Vlada pripravila neustaven tudi zakon. Po drugi strani pa se potem sprašujem, če zavajam jaz oziroma koalicija, ministrstvo, potem očitno zavaja tudi Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora, ki je zelo jasno povedala, kaj pomeni dejansko upoštevanje odločbe Ustavnega sodišča. To je eno. Tukaj moram replicirati tudi kolegu Toninu. V njegovi razpravi je v bistvu nekaj zelo zanimivega. Ko govori o definiciji obveznega programa, s tem se seveda popolnoma strinja, ko pa pride do definicije razširjenega programa, tukaj pa pri njemu nastopi neka zagata, čeprav gre v resnici za isti zakon, s tem da gre pravzaprav pri definiciji obveznega dela za ne vem kateri člen, malo naprej je pa naslednji člen, ki definira razširjeni program. Kolega Tonin ta razširjeni del interpretira po svoje, jaz sem že tudi v stališču povedal, da mi razumemo razširjen del tako, kot je pač zapisan v veljavni zakonodaji, in tako pravzaprav ne razumem te situacije, da se lahko znotraj istega zakona [[…]]V bistvu kolega Tonin nekako ne razume popolnoma dobro – oziroma zelo dobro razume. To je v resnici problem, da zelo dobro razume, kaj je obvezni, kaj je razširjeni del – s tem, da mu seveda ne paše definicija razširjenega dela, ampak to seveda ni težava ZOFVI, to je potem verjetno zagata Zakona o osnovni šoli. Če pa že tako problematizira razširjeni del, potem pa jaz njega pozivam, pa naj mi gospod Tonin razloži, kateri so pa tisti partikularni interesi zasebne šole znotraj razširjenega programa, ki naj se ne bi financirali iz javnih sredstev, in v katerem delu zakona so ti partikularni interesi tudi lepo normativno našteti. Ker če se želimo seveda pogovarjati natančno, glede na to, da smo zakonodajno telo, bo seveda kolega Tonin to znal zelo verjetno odlično obrazložiti. Hvala lepa. Samo še to, se opravičujem! Ker zelo dobro vemo, da konfesionalna dejavnost je tako ali tako v šolah z zakonom prepovedana. Hvala.
Zdaj, kolega Jurša, vi se boste morali prijaviti, ker še niste razpravljali, tisto je bilo samo stališče. [[oglašanje iz dvorane]] Ja. Tako da [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Ne, saj prosim, da se prijavite, ker je itak še veliko interesa. Besedo ima gospa Iva Dimic. Mikrofon, prosim.
Danes, ko obravnavamo Zakon o financiranju vzgoje in izobraževanja v osnovni šoli sem prepričana, da vsi želimo imeti dobro izobraževanje, da želimo za naše otroke najboljše in da želimo starši ne nazadnje tudi vse dobro tudi učiteljem, ki poučujejo v teh šolah. Enake pravice. Povsem razumljivo je, da država predpisuje, kolikšno število ur mora biti v posameznem razredu v prvi triadi, drugi triadi, tretji triadi. Popolnoma se o tem strinjamo, ne gre pa mi nekaj –, da se gre deliti osnovni in razširjeni del. Pričakujem, da je moj otrok ravno toliko vreden in da mu po zakonu pripada ravno toliko kot nekomu, ki obiskuje šolo, ki ima javno veljavni program. Enako. Če je otrok bolan, potrebuje po dveh, treh dneh uro dopolnilnega pouka, v katerikoli šoli. To je financirano v javni šoli iz državnega oziroma iz lokalnega proračuna, ker ta sredstva zagotavljajo lokalne skupnosti, tam pa morajo plačati sami starši. Ali smo si enakovredni? Ali imajo vsi otroci možnost do enako kvalitetnega izobraževanja? Imajo? Po tem, kar vi pravite, ne! In hočete še znižati po tem, kar je bilo z vašim amandmajem. Se mi zdi, da je skrajno neprimerno obravnavati otroke po razširjenem delu in reči, to je za doplačilo v neki šoli, ki ima javno veljavni program, pa recimo, jutranje varstvo. Jutranje varstvo je z uvedbo devetletke obvezno financiranje. Je! V zakonu piše. Poglejte si! Slabo ste zakon prebrali. Jutranje varstvo za prvi razred mora biti zagotovljeno po zakonu za otroke, ki so stari 6 let, eni pa še manj, ki morajo iti v šolo. Zakaj nekdo, ki se odloči, da bo dal v šolo z javno veljavnim programom, mora to jutranje varstvo doplačati? Ali imamo vsi enake pravice do izobraževanja? Jih nimamo. Nimamo vsi enakih pravic. In se mi zdi, da z vsem tem želite: prvič, disciplinirati starše, ker vsak je občutljiv po tem, ko se ga po žepu udari, po denarnici, in po drugi strani tudi učitelje, kar se mi zdi skrajno neprimerno. Kdo izvaja v javnih šolah podaljšano bivanje, jutranje varstvo, dodatno pomoč, dopolnilno pomoč? Ne nazadnje, pozabili ste, kaj bo pa z otroki, ki imajo odločbe s posebnimi potrebami? Kako pa se bo to izvajali v šolah z javno veljavnim programom? Ali jih bodo morali starši doplačati? Ker tam je tudi kakšna ura, dve, tri, odvisno od potreb – je določeno po zakonu, po sistemu se določi. Vi pravite, da to pade ven, da je to razširjeni program, ki ga bo neka šola z javno veljavnim programom imela. Pa vi delate neverjetne [[…]]Mislim, obupne razmere med javno veljavnim programom pa med neko javno šolo, bom lahko rekla, pri nas v Cerknici. Kdo izvaja programe? Največkrat izvajajo programe, kar se tiče interesnih dejavnosti, jutranjega varstva ali pa podaljšanega bivanja, učitelji, ki so zaposleni in jim manjka kakšna ura do polne plače. Največkrat se znotraj šole tako porazporedi, kdo bo popazil, kdo bo zjutraj prišel, če mu manjka ena ura? Ali pa se da glasbo ali nek interesni, pevski zbor, nekomu, ki mu manjka ena ali dve uri do polne plače oziroma do polnega programa učitelja. To rečete, ja, v javnih šolah ja, z javnim veljavnim programom pa ne. Se pravi, želite disciplinirati učitelje. To je namen, discipliniranje tako, kot ste ga bili vajeni včasih, ampak verjamem, da ljudje razumejo, da živimo v demokratični državi in da demokracija prinaša tudi enake pravice za vse.
Besedo ima Miha Kordiš.
Hvala za besedo, predsedujoči. Današnja razprava se je odprla s trditvijo oziroma serij trditev, ki so se konvergirale v isto točko: da ne vemo, o čem pravzaprav govorimo. Da je javni program ena stvar [[…]]in o tem teče beseda, da zasebne šole so pa neka čisto druga stvar in da ne moremo tukaj govoriti o zasebnih šolah, ker – gor in dol. Mislim, če se znajdejo javna sredstva na TRR od privatne šole, potem še kako govorimo o proliferaciji zasebnega šolstva, ker ta dobi denar, javni denar, državljanski denar, ki ga država zbere z davki in ga zato mora namenjati v delovanje obče družbene koristi. Obče družbena korist je pa v šolskem primeru mreža javnih šol pod javnim nadzorom, ki zasleduje neke zelo jasne cilje, da manjša razlike, razredne, slojne razlike, razlike v kulturnih kapitalih in tako naprej med ljudi, med otroci, ki prihajajo iz različnih stratificiranih okolij. Da ne diskriminira, da vzame vsakogar. To so vse določila, ki jih zasebna šola ne spoštuje oziroma jih ni treba spoštovati. Skratka ja, razprava pred nami je razprava med javnim in zasebnim, med javnimi šolami in privatnimi šolami. Naprej. V etru se je pojavila trditev, nemara je bil to tak celo lapsus, o upravičenih doplačilih za dopolnilne programe. Glejte, nobeno plačilo ali pa doplačilo v šolskem sistemu ni upravičeno. Še učbeniki in delovni zvezki, ki zdaj niso zastonj, bi morali biti zastonj in šele takrat bomo lahko govorili o popolnem javnemu šolstvu. To je pravi problem, ne to, da privatne šole dobijo premalo denarja! Tudi premalo denarja dobijo javne šole, zdaj bi pa v to malho zajedali še privatniki s svojimi čisto specifičnimi ideološkimi smotri. Dalje, družba bi morala biti hvaležna, če nekdo pride v določeno lokalno okolje in z nekaj milijoni, 3, 4 ali več milijoni tam postavi šolo. Ej, če ima nekdo pod palcem toliko denarja, pomeni, da so davki zanj prenizki, še zlasti v današnjih razmerah, ko so javne šole podfinancirane, pa socialna pomoč, pa javno zdravstvo in tako naprej. A tam se nekje najde – kaj? Dobri striček, ki je kar od nikoder potegnil milijone in milijone evrov, njegov sosed je pa na socialni, recimo, in bo investiral v nek svoj ločen ideološki aparat, mi mu bomo mogli biti pa za to še hvaležni? Še več, še ves denar za delovanje tega njegovega ideološkega aparata naj mu država da. Ne pride v poštev! Skratka, kar se uvaja s postopnim zabijanjem zasebnega šolstva v malho javnega denarja je dvotirni šolski sistem, ki razločuje na bogate in na revne. En šolski sistem za tiste, ki imajo kaj pod palcem in so prave veroizpovedi, pa še kakšen drug diskriminatoren kriterij se najde vmes, in drugi šolski sistem za vse ostalo. Seveda ta šolski sistem za rajo je lahko siromašen, je lahko kakršen si že bodi, važno je, da ima elita svojega na vrhunski ravni. V slovenski družbi neenakost raste, to je neizpodbitno dejstvo, in ta neenakost se med drugimi pozna tudi pri šolskemu sistemu in pri bralni pismenosti. Prej, ko sem govoril, ko sem predstavljal stališče Poslanske skupine Levica, sem vam navedel raziskavo iz leta 2016. Kar za tretjino je porasla razlika v bralni pismenosti med otroki iz revnih družin in med otroki iz privilegiranih družin. To je ta razredna in slojna neenakost in različen kulturni kapital, o katerem sem govoril nekaj minut nazaj. To ni prav in to ni v redu, je pa to posledica vse razkrajajočega kapitalizma, ki jo šola lahko zgolj blaži. Neenakost lahko pa odpravimo samo tako, da odpravimo tudi kapitalizem, ki jo poraja.
Besedo ima gospod Ivan Škodnik.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovana državna sekretarka, kolegice in kolegi poslanci! Prav o tem zakonu razpravljamo že dolgo časa, najprej v odborih, seveda tudi tu v Državnem zboru. Danes pravzaprav do zdaj ni bilo nič kaj novega, ampak bi se mogoče na začetku malo ustavil o namenu samega zakona. Sam zakon ni bil namenjen samo financiranju zasebnih in javnih šol, to je seveda pač tista zadeva, ki je padla enim in drugim v oči, in o tem pravzaprav poteka diskusija že ves čas. Na začetku je ministrica vendarle povedala širino, širši pomen tega zakona, ki bi bilo dobro, da ga danes sprejmemo. Nekako, če se omejim na neke točke. Da ta zakon, za katerega bi bilo dobro, da bi ga sprejeli, ki je sedaj v pripravi, da nekako bolje ureja ustanavljanje osnovnih šol, kot je bilo to včasih. Sedaj govorimo o šestih osnovnih šolah, ki so privatne. Če bi te zadeve bile zakonsko – v preteklosti takrat, ko so se te šole ustanavljale – bolj opredeljene, kako in kaj, in tudi financiranje, sedaj sploh ne bi bilo problemov. A žal temu ni bilo tako. Zato imamo tudi zelo različno financiranje, odvisno v katerih letih in kako so se ustanavljale. To je zelo pomembno. Ta zakon tudi to ureja, zato bi bilo dobro na dolgi rok, da vendarle ta zakon danes podpremo, ker se bo v bodoče te stvari drugače reševale. Kaj prinaša ta zakon? Ta zakon nam prinaša programsko raznolikost, to je v redu, to mislim, da vsi si tega želimo; tako tisti, ki zagovarjamo ta zakona, kot tisti, ki ste proti temu. Ureditev imenovanja ravnateljev je tudi zelo pomembno področje, ki ga ta zakon zajema. Sam sem bil dolgo v šolstvu, pa vem, da te stvari niso bile tako urejene, kot bi morale biti, in da so nastajale težave marsikje. Ureja ta zakona tudi delo vzgojiteljic in pomočnic v vrtcu. Rekel bi, da moramo ta zakon gledati malo širše, v dobro otrok in seveda tudi države. Če se malo ozremo po svetu, lahko vidimo, da je financiranje zelo različno; bodisi v same stavbe, bodisi potem financiranje v plače osebja ali pa učiteljev, ki delajo v šolstvu, da je to zelo različno. Eno je pa prav gotovo – eno so osnovne šole, drugo so zasebne. Moje mnenje je, nimam pravzaprav čisto nič proti zasebnim šolami, ampak državne šole vsekakor se financirajo iz države in so namenjene vsem; tako tistim, ki so v velikih centrih, mestih, kot na primer Maribor, Ljubljana, ter tudi tistim, ki so na Koroškem – prej je bilo rečeno v Beli krajini in še kje drugje. Zelo bi bil vesel, če bi se tudi na Koroškem ustanovila kakšna privatna šola, ampak mislim, da se ne bo, ker ni zanimivo področje, ker je tam premalo otrok. Prej so bili omejeni tudi šolski okraji in tako naprej za osnovne šole. Popravite me, če bom narobe rekel, ampak sedaj naj bi tisti otroci hodili v osnovno šolo, ki je v tistem šolskem okraju. Kolikor pa vem, če pa nekdo vpiše otroka v drug okraj, potem mu pa občina ni dolžna financirati prevoza, kolikor jaz vem, ali pa je to v pripravi pa bo slej ali prej prišlo do realizacije, ampak ta predlog je prav gotovo bil dan. To poznam, ker sem se enkrat o tem tudi pozanimal, tako da vem, da na tem nekaj je. O tem, kaj je ta obvezni program in kaj je razširjen progam. O tem so si bili tudi – ne bom šel v detajle – zelo raznoliki tudi ustavno sodniki, saj so razsodili 5 proti 4. Ne bom šel sedaj v detajle, ampak če so si sodniki tako različni v tem, kako si bomo pa potem mi ali pa jaz, recimo, ki nisem pravnik [[…]]Mogoče bi osvežil samo amandmaje, ki so sledili. Tisti prvi predlog, ki ga je predlagalo ministrstvo za šolstvo, da bi se financiralo poleg [[…]]To se pravi, 185 pomeni obvezni 100 odstotkov in razširjeni 85. Sedaj govorim v svojem imenu ne v okviru poslanske skupine – meni se zdi osebno ta predlog zelo dober. Potem je seveda šlo na nič. V naši poslanski skupini je nastal nek kompromis 65, ki je seveda boljši kot nič, verjetno pa tudi ni prava rešitev, ampak neki kompromisov v tem trenutku prav gotovo je. Nikakor se pa ne morem strinjati z amandmajema Nove Slovenije in SDS – pa nimam kaj proti privatnim šolam –, da bi bilo to 100 : 100. Tega pa mislim, da ne morem zagovarjati, zato ker v tistem razširjenem programu je vendarle nekaj vsebin tudi takih, ki so prilagojene in ki jih je ustanovitelj prilagodil, ki nekako dela ali pa gradi, poučuje malo drugače in tudi s tem pridobiva na vrednosti šole. Seveda bom amandma Stranke modernega centra, ki govori o financiranju 100 : 65, podprl. Podprl bom pa tudi zakon. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Janko Veber.
Hvala za besedo in lep pozdrav vsem! V okviru današnje razprave o Zakonu o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja je treba vendarle poudariti predvsem zelo pomembno dejstvo, da imamo v Sloveniji popolno mrežo javnih osnovnih šol. Če ta mreža ne bi bila vzpostavljena, potem se je seveda nujno treba iskati rešitve in če ugotovimo, da tega ne moremo zagotavljati iz javnih sredstev, je zelo dobrodošlo in pravzaprav edina rešitev, da zapolnijo to vrzel zasebne šole. Vendar, v izhodišču moramo ugotoviti, da imamo popolno mrežo javnih osnovnih šol. Od tukaj naprej se postavlja vprašanja, ki bi ga moralo ne nazadnje izčistiti tudi samo Računsko sodišče, ki je pristojno za to, da nadzira porabo javnih sredstev oziroma celotne javne porabe. Poglejte, ko imamo javno mrežo popolno pri osnovnih šolah, jo seveda po ustavi moraš tudi financirati, ker je osnovna šola obvezna. Če k tej popolni mreži dodamo še eno vzporedno mrežo, ki jo gradijo zasebne šole, potem se postavlja vprašanje smotrnosti porabe javnih sredstev. Ali lahko iz javnih sredstev financiramo, kljub temu da je javna mreža popolna, še vzporedno zasebno mrežo, ki sicer izvaja javno veljavni program. Po mojem razumevanju porabe javnih sredstev ne. Prav zanimivo bi bilo videti stališče Računskega sodišča, če bi presojalo smotrnost porabe javnih sredstev, ob tem da imamo javno mrežo pri osnovnih šolah popolno. Tudi predlagatelj zakona o financiranju vzgoje in izobraževanja se je tega zavedal, ko je vpisal v ta zakon, da pa je mogoče, kljub temu kar sem povedal, financirati zasebne šole, ki izvajajo javne programe, v višini 85 odstotkov. Mislim, da je bilo že takrat to seveda zelo sporno s strani porabe javnih sredstev, ampak odločitev je bila sprejeta, je uzakonjena, vendar je predlagatelj tudi v 87. členu takratnega Zakona o financiranju vzgoje in izobraževanja, ki velja še danes, dal varovalko. In sicer gre za varovanje javne mreže, ki pravi, da ne glede na 86. člen zakona, o katerem razpravljamo, »zasebni šoli ne pripadajo javna sredstva, če je zaradi vpisa v zasebno šolo ogrožen obstoj edine javne osnovne šole ali je zaradi vpisa v zasebno glasbeno šolo ogrožen obstoj edine javne glasbene šole v istem šolskem okolišu«. Zadnji odstavek tega 87. člena pri varovanju javne mreže, »zasebna šola, ki se financira iz javnih sredstev, se v primeru iz prvega odstavka tega člena«, ki sem ga citiral, »preneha financirati po pravnomočnosti odločbe, ki jo izda minister«. To je ta varovalka, ki je bila takrat vgrajena v zakon in jasno govori o tem, da če bi zaradi organiziranja vzporedne zasebne mreže prišlo do tega, da ugasnejo javne osnovne šole, se preneha financirati zasebno šolo. In če imamo to pred očmi, potem odpadejo prav vse te dileme, o katerih se danes pogovarjamo in se iščejo variante, ne vem, 100 : 85, 100 : 0, ali pa 100 zasebno in tako naprej. Zato apeliram, da se je treba vrniti na izhodišče, imamo popolno javno mrežo osnovnih šol in vse ostalo je potem mogoče financirati, ker pa je zakon bil sprejet in gre za pridobljeno pravico, samo v tem obsegu, kot je zakon v tistem obdobju pač dal, to pa je teh 85 odstotkov, ker Ustava tudi ščiti pridobljene pravice. Mislim, da je treba predvsem tudi zaščititi starše, ki so v dobri veri vpisali svoje otroke tudi v zasebno šolo, ker menijo, da jim ta zasebna šola lahko nudi nekaj več kot sicer lahko dobijo v javni šoli v skladu z njihovimi pričakovanji, prepričanjem. Skratka gre za to, da poskušajo svojemu otroku nuditi po vsaj njihovem prepričanju bistveno več in boljše pogoje, kot bi jih sicer imeli v javni šoli. Ampak s tega izhodišča, ko izhajamo in za katerega sem prej govoril, da je mreža osnovnih šol popolna in da vsi lahko vpišejo svojega otroka v to šolo, ne glede na versko, spolno, narodno pripadnost, politično pripadnost, vsi lahko vpišejo svojega otroka v javno šolo in jim to seveda tudi potem financiramo. Če pa se vzporedno organizira potem ta zasebna šola, bi bilo korektno s strani te zasebne šole do staršev, da ta ustanovitelj, zasebnik, pokrije vendarle tistih 15 odstotkov, kolikor jih morajo starši ta hip plačevati. To bi bil korekten odnos do staršev. Razen v primeru, če ta osnovna šola ne bi imela popolne mreže, takrat seveda je ta odnos drugačen in je dobrodošlo, da tudi z javnimi sredstvi financiramo to. Ampak v Sloveniji je pač to dejstvo, ki sem ga opisal, in tega se dejansko moramo zavedati in tudi sam apeliram na ustanovitelje zasebnih šol, da vendarle zagotovijo staršem še tistih 15 odstotkov, kolikor manjka sofinaciranja javnega programa iz proračuna Republike Slovenije ali pa tudi proračuna občin, ki ravno tako v enem delu zagotavljajo sredstva za delovanje osnovnih šol. Tukaj se lahko zelo hitro poenotimo in vsi, mislim da, lahko pridemo zelo hitro do zaključka, da je potrebno, ker pa je veljavni zakon o financiranju bil sprejet, vendarle dopolniti 57. člen Ustave na način, da omogoča financiranje tistih 85 odstotkov s sprejetjem posebnega zakona. Namreč, zdaj veljavna Ustava v 57. členu sploh ne daje možnosti, da bi sprejeli poseben zakon, s katerim bi financirali zasebne šole. Zdaj veljavni 57. člen tega ne omogoča in ta sprememba, ki jo predlagamo, pravzaprav legalizira to, kar je bilo sprejeto, in ohranja pridobljene pravice. Vse ostalo je iskanje in preprečevanje eden drugega ali pa politiziranje, ki nikoli ni dobro v javnemu šolstvu, še posebej ne v osnovnem šolstvu, kajti resnično ima zelo visok ugled, zelo veliko stopnjo zaupanja med ljudmi in to je treba vedno imeti pred seboj. Kajti, če ostanemo pri takšni odločbi Ustavnega sodišča, kot je zdaj veljavna, da moramo financirati v enakem odstotku javno veljavni program v zasebnih šolah, potem morate pričakovati, da bomo dobili na mizo predloge, da bomo imeli v Sloveniji osnovne šole, ki jih bodo organizirali kot zasebniki v skladu s svojo narodno pripadnostjo. Vsaka narodna skupnost v Sloveniji bo lahko zahtevala izvajanje osnovnošolskega programa in mi bomo morali to financirati, če ostane ta odločba v veljavi z javnimi sredstvi. Enako velja za raso. Pripadniki različnih ras bodo lahko zahtevali svojo osnovno šolo in bodo morali biti financirani iz javnih sredstev. Enako velja za spol, enako velja za jezik, enako velja za vero in ne nazadnje za politično pripadnost. Si predstavljate, da bi še politične stranke šle v to smer, da bi vsaka politična stranka zahtevala svojo osnovno šolo, svojo zasebno šolo? Oprostite, kakšen Babilon bi postal v Sloveniji, če se to začne izvajati? Samo opozarjam na to, ker vsi ti, ne glede na narodnost, raso, spol, jezik, vero, politično pripadnost, lahko izobražujejo svojega otroka v javni osnovni šoli brez kakršnihkoli težav. Zasebne šole, nekatere, ki danes delujejo, imajo diskrecijsko pravico oziroma se lahko odločijo, da odklonijo vpis otroka v to zasebno osnovno šolo, pač, recimo, če ne bi bilo to v skladu z njihovo rasno usmeritvijo, spolno usmeritvijo, jezikom, versko usmeritvijo. To je tisto, česar se moramo zavedati, ko razpravljamo o tem. Gre za zelo, zelo pomembno temo in če imaš vse to pred očmi, je smiselno, da se opremo na to, da imamo popolno javno mrežo osnovnih šol, in kakršnokoli odstopanje financiranja ostalih mrež je pravzaprav nesmotrna poraba javnih sredstev in samo ohraniti moramo to, kar že je, zato ker je to z Ustavo tudi zaščiteno, in zahtevati od ustanoviteljev zasebnih šol, da zagotovijo tistih 15 odstotkov in razbremenijo starše, ki so v dobri veri vpisali svoje otroke v njihove šole. Hvala.
Besedo ima gospod Jožef Horvat. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani kolegice in kolegi! Dovolite, da najprej v imenu Poslanske skupine Nove Slovenije čestitam demokratični opoziciji Venezuele, ki je pred dnevi dobila eminentno nagrado priznanje Saharova za svobodo misli. To podeljuje, kot veste, vsako leto Evropski parlament. Zakaj? Zato, ker Evropski parlament spoštuje človekove pravice. Tudi Državni zbor je leta 1994 sprejel Zakon o ratifikaciji Konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin. Sestavni del tega je Protokol številka 1, ki v drugem členu pravi in govori o pravici izobraževanja, citiram: »Nikomur ne sme biti odvzeta pravica do izobraževanja. Pri izvajanju nalog, ki so v zvezi z vzgojo in izobraževanjem, mora država spoštovati pravico staršev, da zagotovijo svojim otrokom takšno vzgojo in izobraževanje, ki sta v skladu z njihovim verskim in filozofskim prepričanjem.« Gospe in gospodje, poslanke in poslanci! Potrebujemo najmanj 90 kilogramov pepela, da se posujemo, kakšne bedastoče so bile že v tej hiši sprejete samo v tem mandatu. Včeraj – neustavnost, danes greste z neustavnostjo nad neustavnost. Lepo vas prosim! Staršem dajmo prednost; staršem – to, kar sem prebral. Staršem dajmo prednost. Zakaj so nastale zasebne šole, gospe in gospodje? Na pobudo staršev. Če ste danes zgodaj zjutraj poslušali radio, ste to lahko slišali od predstavnika šole Montessori. Če ste brali ali pa poslušali Tarčo, ste to poslušali in slišali od gospoda Globokarja. Starši so dali iniciativo za zasebne osnovne šole. Jaz sem proti sofinanciranju z javnimi sredstvi zasebnega osnovnega šolstva. Sem proti, ker zasebno osnovno šolstvo je sestavljeno iz programa, to je software, in iz zgradbe, iz infrastrukture, to je hardware. Sem pa samo za to, da se javno veljavni program financira enako iz državnega proračuna, ne glede na to, če ga izvaja državna šola ali pa če ga izvaja zasebna šola. Res bi bilo dobro, gospe in gospodje, da si preberemo v celoti, dvakrat, trikrat, štirikrat, odločbo Ustavnega sodišča. Saj je že star papir, 4. 12. 2014. 4. točka, obrazložitve, to vas bo pa streznilo. »Vlada se strinja s pobudo predlagateljev in meni, da je izpodbijana določba v nasprotju z Ustavo. Sklicuje se na podatke Eurostata, ki kažejo, da je delež zasebnega šolstva v Republiki Sloveniji v primerjavi z drugimi članicami EU minimalen, zato meni, da obstoječa zakonska ureditev, ki jo izpodbijajo pobudniki, de facto ne omogoča zasebnega šolstva pri nas«. De facto ne omogoča zasebnega šolstva pri nas! "Vlada meni, da načelo enakosti ob doslednem spoštovanju načela socialne države zagotavlja enako javno financiranje enakih položajev, torej javnih in vseh vrst zasebnih šol, ki imajo javno veljaven program«. Kaj to komu ni jasno? In zdaj, ko govorite o partikularnih interesih, ki jih zasledujejo zasebne šole. In vi pričakujete, da bodo zdaj ti partikularni interesi zapisani v zakonu. Halo? Spet berem ustavno odločbo, 25. točka: »Pravica do brezplačnega obiskovanja obveznega javno veljavnega programa osnovnošolskega izobraževanja od države namreč ne zahteva, naj financira tudi izvajanje nadstandardnih ali razširjenih programov, s katerimi zasebne šole zasledujejo svoje partikularne interese.« Seveda ne, to naj financirajo starši. Tukaj je v oklepaju 14. točka obrazložitve ene druge odločbe Ustavnega sodišča 68/98, pa sem tudi to poiskal; 14. točka te druge odločbe, 68/98. Pozor: »V okviru svobode vere Ustava staršem zagotavlja tudi pravico, da svojim otrokom zagotovijo versko vzgojo, ki je v skladu z njihovim prepričanjem,« to je namreč tretji odstavek 41. člena Ustave. »Ta ustavna pravica staršev državo zavezuje spoštovati njihova verska prepričanja tudi na področju šole.« Premalo imam časa, da bi vam še kaj prebral. Pa si vzemite čas in res priporočam, da se najprej osredotočimo na definicije, ki so nujno potrebne za današnjo razpravo. Podprl bom seveda amandma Nove Slovenije.
Replika gospod Kordiš. Izvolite, imate besedo. [[oglašanje iz dvorane]]
Sem bil omenjen kot predsednik Skupine prijateljstva z Venezuelo, vsaj programsko sem bil omenjen. Kolega Horvat je zdaj pokazal vse svoje barve, ko je čestital desni opoziciji v Venezueli. Veste, kaj ta desna opozicija tam počne? Požiga javne šole! Veste, kaj še počne? Požiga javne zdravstvene domove [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] [[…]]in porodnišnice in pobija skupnostne aktiviste. Glede na to, da pri nas veljajo malo drugačni standardi razrednega boja kot v kakšni Latinski Ameriki, si seveda skrajna desnica česa takega na ulicah ne more privoščiti. Pa vendar, podobno poskuša narediti skozi zakonodajo. Torej, požgati vse, kar je javnega dobrega, zadušiti, odrezati od javnih financ, zraven pa ta sredstva prekanalizirati v popolnoma zasebne interese – ravno tako kot venezuelska desna opozicija.
Vračamo se k Zakonu o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja. Besedo ima gospa Marinka Levičar, izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani predstavnici ministrstva pristojnega in seveda kolegice in kolegi, lepo pozdravljeni! Mene veseli, da je v naši državi okrepljena zavest na levi strani, da je treba krepiti javno šolstvo in vse, kar je javnega. Tudi sama to podpiram; tako krepitev javnega zdravstva kot javnega šolstva. Javno šolstvo mora biti vsem dostopno in javno šolstvo je v resnici vsem dostopno. Zasebno šolstvo pa ni vsem dostopno. Javno šolstvo je organizirano tudi v krajih, kjer je tri, štiri, pet učencev, tako kot se je na primer zgodilo v Osilnici. Zasebno šolstvo temu ne sledi. Tudi jaz sem danes zjutraj, tako kot je gospod Horvat spomnil, poslušala, kaj je rekel predstavnik Montessorija, šole Montessori: »Mi bomo organizirali oziroma organiziramo svoje šole tam, kjer je interes staršev.« To se mi zdi prav, vendar, če imajo samo trije, štirje starši interes, da bi v šolo Montessori svoje učence vpisali, sem prepričana, da šola Montessori tam pač ne more organizirati te šole, tako kot to dela javno šolstvo. Javno šolstvo je dobro, moramo pa si prizadevati, da bi bilo še boljše. Tudi jaz sem se seznanila s to analizo, ki jo je omenil kolega Kordiš, namreč, da se v pismenosti med bogatimi in revnimi otroci izraža vedno večji razkorak, in sem prepričana, da bomo nekaj v tej smeri naredili na področju javnega šolstva. Novelo tega zakona, ki ga danes obravnavamo, je treba podpreti, ker prinaša številne novosti, tako kot so že moji kolegi v prejšnjih razpravah omenili, zato se mi teh novosti ne zdi potrebno ponavljati. Ampak ponovila oziroma poudarila bi samo tiste dve, ki se meni zdita zelo pomembni. Torej, da bo preverjene teh veljavnosti teh programov in da se, če šole tega ne bodo izvajale, lahko ta javni program odvzame tem šolam. Zelo pomemben se mi zdi tudi kriteriji za ustanavljanje javnih šol, novih zasebnih javnih šol. Tega do zdaj nimamo urejenega, to bo urejeno in to se mi zdi tudi zelo pomembno. Res je, tako kot so že kolegi pred mano omenili, da je pristojni odbor za izobraževanje o tej noveli razpravljal kar 4-krat in v glavnem so se vse razprave vrtele okrog tega financiranja zasebnih šol; to, kar se nam pač nalaga uskladitev z odločbo Ustavnega sodišča. Žal smo se res premalo sploh dotaknili teh drugih novosti, ki so prav tako pomembne. Vseeno sem zadovoljna, da smo v tej razpravi na našem pristojnem odboru uspeli z amandmajem, ki ga je predlagal Desus, in da je to zdaj sestavni del te novele zakona, da se bo samo obvezni del izobraževanja v zasebnih šolah financiral 100 odstotno. Prepričana sem, da to pomeni spoštovanje ustavne določbe. Nam se gre predvsem za to, da bi to ustavno odločbo spoštovali in gospod Horvat, kolega pred mano, je opozoril na obrazložitev te ustavne odločbe. Jaz bi pa še enkrat samo citirala, kar je Ustavno sodišče reklo glede spoštovanja 57. člen Ustave, » …ker je ustavna pravica do brezplačnega obveznega osnovnošolskega izobraževanja učencev povezala z njihovo ustavno dolžnostjo, se mora iz javnih sredstev financirati tisto osnovnošolsko izobraževanje, ki je za učence obvezno.« Prepričana sem, da s tem dopolnilom oziroma to novelo, ki smo jo predlagali v Desusu, se s tem zadostuje odločbi Ustavnega sodišča. Razumem pa tudi kolege z desnice, ki predlagajo še več, in mislim, da je to njihova pravica in ne bi o tem diskutirala. Njihova pravica in želja je pač, da bi se še financiralo več, kot zahteva odločba Ustavnega sodišča. Moje stališče pa je, da se tej določbi Ustavnega sodišča oziroma odločbi samo zadosti. To mislim, da je s tem zakonom, ki je predlagan danes – in upam, da ga bomo sprejeli –, tudi zapisano in uresničeno. Zato mislim, da amandmajev, ki so jih vložili SDS, Nova Slovenija in tudi skupina poslancev Stranke modernega centra, ne bom podprla, ker ne čutim potrebe, da bi bili potrebni za zadostitev tej osnovni nameni tega zakona. Rada pa bi še poudarila, da se mi zdi pomembno pri noveli tega zakona, da bo njeno uresničevanje, ker bodo pač dobili nekaj sredstev manj zaradi tega, ker se 100-odstotno ne bo financiral oziroma vsaj 80-odstotno financiral tudi ta dodatni del, neobvezni, razširjeni del programa, da bo to stopilo v veljavo šele z naslednjim šolskim letom. Torej, meni se zdi, da je treba ta zakon podpreti in ga mislim tudi podpreti, amandmajev pa, kot sem rekla, ne. Hvala za besedo.
Magister Matej Tonin želi podati postopkovni predlog. Izvolite.
Spoštovani, podpredsednik, saj veste, da vas imam za korektnega poslanca in da tudi korektno vodite to sejo, ampak mislim pa, da tukaj pa ste po nepotrebnem obmolknili in da bi v primeru izpada poslanca Kordiša morali odreagirati. In sicer, v tej hiši, v tem Državnem zboru je prepovedano poveličevanje totalitarnih režimov in poslanec Kordiš si je prav to privošči. Veste, da režim v Venezueli je nedemokratičen, da strada svoje ljudi, da jih pobija. To, kar si je privoščil poslanec Kordiš, je enostavno nedopustno in kot predsedujoči bi mu morali dati vsaj opomin. To je moj prvi postopkovni predlog. Drugi postopkovni predlog se nanaša na poslanca Tabakovića, ki me je prej pozival, naj mu dostavim dokaze oziroma vsebino, kje pišejo stvari, o katerih sem govoril. Mu bom natančno povedal, za kaj gre. In sicer, on me je spraševal, kateri je tisti razširjeni program, ki zasleduje partikularne interese. To je bilo njegovo vprašanje. Naj mu povem, kje to piše, kaj je ta razširjeni program, ki zasleduje partikularne interese. Ustavno sodišče je v 14. točki obrazložitve zelo jasno povedalo, da gre v tem primeru za verski pouk oziroma za versko vzgojo. Torej, če zdaj zelo jasno postavimo vse stvari v gabarite, imamo državne šole, imamo zasebne šole z javnim programom in imamo zasebne šole. Pri državnih šolah se vse financira, obvezni in razširjeni program, pri zasebnih šolah z javno veljavnim programom bi se moralo 100-odstotno financirati obvezni program in razširjeni program, je pa tu izključena verska vzgoja. Pri ostalih zasebnih šolah nas pa stvari niti ne zanimajo. Sprevrženo je, da poslanec Kordiš razpravlja, češ da mi danes govorimo o zasebnih šolah, pa ne govorimo o zasebnih šolah, ampak o zasebnih šolah z javno veljavnim programom, in gre za bistveno razliko. Mislim pa, da je tudi sam povedal, ko je govoril, da gre na nek način za ločen ideološki aparat; to je pa tisto, kjer se Levica kar trese, da ne bi slučajno kdo drug morda še kaj drugega povedal, kar ne bi bilo na liniji z njimi. Ampak vse te stvari, ki se bodo drugače povedale, kot kar je na liniji z njimi, se morajo tako ali tako posebej plačati. Tako pač je. In naj bodo v svojih razpravah korektni. Poslanec Tabaković, kot sem rekel, 14. točka razlage Ustavnega sodišča vas pa napeljuje na tisto, kar ste terjali od mene.
Hvala lepa, mag. Tonin. Bom začel pri drugem, povabil bi vas k razpravi v odgovoru gospodu Tabakoviću, ne pa k postopkovnemu predlogu. Pri prvem, kot ste bili priča, sem gospoda Kordiša nemudoma preusmeril k razpravi o točki dnevnega reda. Ravno v izogib temu, kar se bojim, da ste ravnokar sprožili s tem postopkovnim. Postopkovno dajem besedo tistemu, ki jo je takoj za vami zahteval. Gospod Miha Kordiš, izvolite, imate postopkovno. Toliko, da se zavedamo, kako senzibilno vprašanje je. [[oglašanje iz dvorane]] Se opravičujem, gospod Mahnič, razumel sem gospoda Lisca, da želi postopkovno. Ko sem rekel, da ima Matej Tonin, sem razumel, da ne želi več. Če to ni tako gospod Kordiš, se opravičujem, postopkovno ima gospod Lisec, ker je res najprej dvignil roko, ampak sem razumel, da preklicuje. Gospod Tomaž Lisec, izvolite, imate postopkovni predlog.
Hvala, podpredsednik. Nimam pojma, kaj se dogaja v glavi poslanskega kolega Mateja Tonina. Pa tudi, če bi enako mislila, ne bi bilo nič narobe in ni v nasprotju s poslovnikom, če oba predlagava enake predloge pri proceduralnih predlogih. Spoštovani podpredsednik, zakaj sem se odločil, da dam postopkovni predlog, in kaj je moj postopkovni predlog. Moj postopkovni predlog je, da vse tiste razpravljavce, ki bodo danes strašili s privatizacijo javnega šolstva, napotite na 87. člen Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja. In, gospod podpredsednik, da ne boste iskali po spletnih straneh, dovolite, da preberem 87. člen, ki govori o tem, da nikakršna privatizacija ne osnovnih šol niti katerih drugih šol v Sloveniji sploh ni mogoča. Citiram: »Ne glede na 86. člen tega zakona zasebni šoli ne pripadajo javna sredstva, če je zaradi vpisa v zasebno osnovno šolo ogrožen obstoj edine javne osnovne šole oziroma je zaradi vpisa v zasebno glasbeno šolo ogrožen obstoj edine javne glasbene šole v istem šolskem okolišu.« Zato, spoštovani, predlagam, da vsakič, ko bo kdo govoril o privatizaciji slovenskega šolskega sistema, ga opomnite, da preden laže ali pa zavaja, naj si še enkrat prebere 87. člen. Drugo, predlagam, da enako opozorite tudi podobne oziroma enake razpravljavce, ko bodo govorili, zakaj pa nihče noče zgraditi osnovne šole v Osilnici. Ker je ne more, ker imamo že problem s to javno veljavno šolo in ker piše, da se ne more ustanoviti zasebna šola, če je zaradi vpisa v zasebno šolo ogrožen obstoj edine javne osnovne šole. Pa da ne govorim naprej, kdo je hotel ukiniti osnovno šolo v Osilnici in kdo je sklical nujno sejo Odbora za izobraževanje, kjer smo predlagali sklep, da se tega ne naredi. Prvopodpisani Jože Tanko! Skratka, spoštovani podpredsednik, proceduralni predlog. Ko bo kdo govoril o privatizaciji osnovnega šolstva v Sloveniji, ko bo kdo govoril, zakaj ni zasebnih šol v manjših krajih, prosim, da ga prekinete in ga opozorite, naj najprej prebere obstoječo slovensko zakonodajo, v tem primeru 87. člen Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja. To pa predlagam zato, ker se je danes to že nekajkrat ponovilo in v izogib naslednjim manipulacijam predlagam, da se tega ne poslužujejo več. Hvala.
Hvala tudi vam. Prvič, gospod Tomaž Lisec, ko boste želel naslednjič postopkovno, jasno dvignite roke in boste to brezpogojno tudi dobili. Drugič pa, zavračam vaš postopkovni predlog, kajti omejevanja razprave – se ne bom tega predloga držal. Tako se zdi mi smotrno, da ne glede na to, da gre za zelo pomembno vsebino, da dopuščamo in puščamo vsakemu od nas, da razpravlja v okvirih točk dnevnega reda. Prosim, gospod Mahnič, želite kaj dodati? Slišim, da ste zelo glasni. Želite kaj povedati? [[Ne.]] Torej nadaljujemo. Gospod Miha Kordiš, imate postopkovno.
Hvala, predsedujoči. Predlagam, da zavrnete kategorično postopkovne predloge kolega Tonina, ker mu je uspelo v treh minutah svojega postopkovnega govora, srebrnemu jeziku in lepo ukrojeni suknji navkljub, lagati kot je dolg in širok.
Gospodje, ali lahko nadaljujemo s točko dnevnega reda? Bi še kdo želel besedo? Opažam, da ne. Zato, gospa Jelka Godec, izvolite, ste na vrsti, imate besedo. Izvolite.
Najlepša hvala. Toliko laži, kot je bilo danes izrečenih, se strinjam, jih že dolgo nismo slišali v tem Državnem zboru. Očitno pa je, da lažejo predvsem tisti, ki nikoli še niso imeli otrok v osnovni šoli, nikoli v bistvu vodili kakršenkoli ali javni zavod, ali gospodarsko družbo, ali karkoli, ali pa sploh prebrali zakone na tem področju. Najbolj odmeva tudi, recimo, v javnosti takšna parola: Javna šola je edina šola za vse. To je parola iz nekih časov, ki se je pojavila nedavno tega, torej nekaj dni nazaj s strani enega bivših ministrov. Torej, vsi otroci morajo v javno šolo, če hočejo ali ne. Vprašanje je, če starš za svojega šestletnega otroka ne vidi v javni šoli tiste šole, ki bi mu prinesla dodano vrednost, ki bi ga lahko izobrazila v smeri, ki si starš želi. Ali je to verska smer, ali je to smer waldorfske šole ali kakršnekoli posebne oziroma šole, ki nudi nekaj več, ima drugačne pristope kot javna šola. Predstavljajte si Janeza Novaka, avtomehanika, plačuje davke v Sloveniji, ženo Francko Novak, ki dela, recimo, v Gorenju, plačuje davke v Sloveniji, enostavno davke, ki potem gredo tudi za javne šole oziroma za financiranje javno veljavnih programov v osnovnih šolah. In zdaj ta dva starša za svojega šestletnega otoka ugotovita, da šola, ki je v tistem okraju, nekako ni prava šola, si želita več, želita, recimo, otroka vpisati v waldorfsko šolo in ga tudi vpišeta. Ampak vi želite, da se javno veljavni progam v teh šolah ne financira 100-odstotno. Torej pomeni, da se ne financira, to pomeni, da davki, ki jih ta dva starša plačujeta, v bistvu ne bodo povrnjeni v smislu šolanja njihovih otrok. Govoriti, da morajo vsi otroci v javne šole, je popolni nesmisel. Šolanje, izobraževanje v Sloveniji je svobodno in se lahko vsak starš odloči ali pa otrok potem za srednjo ali fakulteto odloči sam. Če je to zasebna, če je to javna, če je to šola s koncesijo, nima veze, pomembno je, da se jim po ustavi javno veljavni program osnovne šole financira 100-odstotno. Ko pravite, odloča Ustavnega sodišča ni jasna. Odločbe Ustavnega sodišča so javne, odvisno je samo, kako si pač kdo to predstavlja oziroma kako zadeve bere, in lahko premikate to obvezno naprej pa nazaj, kakorkoli, potem imate konec koncev tukaj še Zakon o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja in Zakon o osnovni šoli, ki jasno piše. Jasno piše najprej, gremo pri Ustavi, osnovnošolsko izobraževanje je obvezno. Torej gre za obvezno osnovno šolo. Drugo, v zakonu piše, javno veljavni program in Ustavno sodišče govori o javno veljavnem programu obveznega osnovnega šolstva. Največja napaka je sploh bila, da smo se začeli pogovarjati o obveznem in razširjenem delu. Če pa se že o tem pogovarjamo, pa je v Zakonu o osnovni šoli javno veljavni program oziroma program osnovnošolskega izobraževanja razdeljen oziroma piše, obsega obvezni program in razširjeni program. V obveznem programu so zajeti vsi ti predmeti, ki jih vsi dobro poznamo, od slovenščine naprej, do gospodinjstva, tehnike in tako naprej, in izbirni predmeti. Da pa je v razširjenem programu lepo zapisano, 20. člen Zakona o osnovni šoli, da razširjeni program obsega podaljšano bivanje, jutranje varstvo, dodatni pouk, dopolnilni pouk, interesne dejavnosti in pouk neobveznih izbirnih predmetov. To je v razširjenem programu in nič več. Nič več. Tukaj notri točno definira, kaj gre za razširjeni program. Ko vi to delite in pravite, da pač boste financirali samo 100 odstotkov obveznega programa in nič ali [[…]]Saj zdaj več ne vemo, koliko. Recimo, zdaj v obstoječem predlogu nič za razširjeni program, pomeni, da boste otrokom, ki obiskujejo javno veljavni program obveznega osnovnošolskega izobraževanja, kratili pravice oziroma jim ne boste financirali podaljšanega bivanja, jutranjega varstva, dodatnega in dopolnilnega pouka, interesnih dejavnosti in pouka neobveznih izbirnih vsebin. Torej, ne glede na to, kdo je ustanovitelj, vsi tisti torej, ki izvajajo javno veljavni program obveznega osnovnega šolstva, morajo ponuditi učencem tudi razširjeni program v tem smislu, kar sem zdaj povedala po zakonu, in vi tega ne želite financirati. Kaj to pomeni? ZPS, kar poslanci SMC nikakor danes niso želeli tega izpostaviti, je na odboru povedala oziroma opozorili so, da je amandma – torej amandma, ki je bil sprejet in zdaj omogoča 100-odstotno financiranje obveznega programa in nič razširjenega – sporen z vidika načela varstva zaupanja v pravo iz drugega člena Ustave Republike Slovenije. Ta drugi člen pa omogoča posamezniku oziroma mu zagotavlja, da mu država pravnega položaja ne bo arbitrarno poslabšala, to je poslabšala brez razloga, utemeljenega v prevladujočem javnem interesu. Ni bilo nobenih razlogov oziroma nobenega pojasnila, zakaj je Desus s tem amandmajem, torej nič procentov financiranja za razširjeni program, kaj je s tem želel doseči oziroma kaj v bistvu je namen tega. Je pa jasno, da gre za poslabšanje trenutno že pridobljenih pravic teh otrok, torej da imajo financiran dodatni dopolnilni pouk in interesne dejavnosti in jutranje varstvo. Zdaj pa, da vam zadeve še malo zakompliciram. Pravite, 100-odstotno bomo financirali obvezni – kakšna je bila izjava? Aha, program, ki je za učence obvezen. Za učence je v osnovni šoli obvezen ta del, obvezni program, ki ga morajo obvezno obiskovati, razširjeni pa samo, če želijo. Torej, k dopolnilnemu grejo, če želijo, k dodatnemu grejo, če želijo. O tem malo kasneje. Torej, financirali boste program, ki je za učence obvezen. Na Šuštarjevi osnovni šoli, to je verska, da se ne bomo sprenevedali, je za učence obvezen program oziroma obvezno obiskovati tudi predmet narava in tehnika, praktikum, spoznavanje vere, vera in kultura. No, zdaj pa mi povejte, ali boste tudi to financirali. Ker ste dejali, da s 100-odstotnim financiranjem obveznega programa, ki je obvezen za učence, to pomeni potem, da boste financirali tudi partikularne interese te osnovne šole. Ker to so partikularni interesi, ker v bistvu niso obvezni po zakonu, učenec pa mora to obvezno obiskovati. Da vam stvari še malo zakompliciram. Ker sploh ne veste, o čem govorite. Ker si večina poslancev sploh ni pogledala predmetnikov teh zasebnih šol in sploh nimate – niti Zakona o osnovni šoli – nimate predstave, kaj so partikularni interesi, kaj je obvezni progam, kaj je razširjen program, kaj je dodatni razširjen program in tako naprej. To v Slovenski demokratski stranki neprestano poudarjamo. Javno veljavni program obvezne osnovne šole se naj financira 100-odstotno, ne glede na to, kdo je ustanovitelj. Vsi tisti predmeti, pa jih vrzite, kamor jih hočete – ali v razširjeni, ali v obvezni, kamorkoli –, ki pa izražajo partikularne interese te šole, se ne smejo financirati iz javnih sredstev. Temu sledi tudi, ker je tudi v 25. točki Ustavno sodišče zapisalo, da država ni dolžna financirati tistega dela, ki zasleduje partikularne interese, ki pač izvajajo javno veljavni program. Zdaj vas pa sprašujem, dragi poslanci, obveznost za učence na Šuštarju so tudi predmeti vera in kultura, spoznavanje vere, narava in tehnika. Vi boste to financirali 100-odstotno? Razširjeni del, o katerem govorimo, torej podaljšano bivanje, dodatni dopolnilni pouk, interesne dejavnosti in tako naprej, tega pa nič? Ne! Otroci v teh šolah ne bodo imeli financirane dodatne učne pomoči, jutranjega varstva, interesnih dejavnosti. Ne! Ker kaj so ti otroci kaj drugačni od naših? Obiskujejo obvezno osnovno šolo, katere pač je ustanovitelj nekdo drug in ne država. Govoriti, da je razlika med bogatimi in revnimi, pismenosti otrok bogatih in revnih, takšna kot je, verjamem, da te statistike obstajajo, celo mogoče držijo – ampak, kaj ima to zveze z zasebnimi in javnimi šolami? Kakšne zveze ima to? Tudi v javnih šolah so otroci bogatih staršev, ki so verjetno padli v to statistiko. Kje je tukaj kakršnakoli povezava s financiranjem razširjenega programa oziroma s tem zakonom danes? Naredite, da bo pismenost se povišala med socialno šibkimi. Kaj vi delate? Tem šolam, ki izvajajo javno veljavni program obvezne osnovne šole, jemljete denar, zato ker te šole imajo notri elitne otroke, ker te šole niso na podeželju in ne vem kakšni razlogi so še vse. Ker imajo ti otroci javno šolo in naj gredo tja. Ne, ti otroci si ne želijo v tiste javne šole, ker se ne vidijo tam. Ker jim je fino na waldorfski šoli, ki dela z otroki, ki spodbuja družinsko življenje, prijateljske odnose, ne vem, imajo drugačne pristope, gradijo na teh veščinah, ki jih imajo otroci. Drugače jih pač izobražujejo in vzgajajo. Ti otroci so na koncu koncev dobijo spričevalo devetletke, gredo naprej v srednje šole in potem še nadaljujejo šolanje. Zakaj ni na podeželju teh šol? Ja zato, ker je treba dati [[…]]Prvo kot prvo, materialni stroški so, treba je imeti prostore, teh prostorov ni; drugo kot drugo, jih zakon omejuje, kot je bilo že povedano. Po 87. členu se zasebna šola ne sme ustanoviti tam, kjer je ogrožena javna šola. In kdo bo ustanovil v neki vasi, kje so zdaj štirje otroci? Saj ne more, saj ne sme! Kaj da ne more, ne sme, po zakonu ne sme! In to so nesmiselni argumenti. To so popolnoma nesmiselni argumenti. Mi se moramo tako ali tako boriti za te podružnične šole, kjer imajo štiri otroke, in smo se borili tam za Osilnico, kot je rekel kolega. To, da so v teh zasebnih šolah otroci bogatih staršev; so tudi bogati, ja. Pa so tudi revni. Tako kot v javni šoli. So bogati in so revni in zato je tudi na teh zasebnih šolah poteka humanitarna akcija, so skladi, ki omogočajo šolnine tem otrokom, ki jim plačujejo [[…]]In vi zdaj pravite, uničimo še to, ker zdaj bomo pa še ta denar vzeli, torej, da še manj teh otrok, še manj otrok bo na zasebnih šolah. Pravite, da v zasebne šole lahko gredo samo tisti otroci, ki jih pač zasebna šola želi vzeti. Saj jih več ne more, ker je ministrstvo predpisalo, koliko razredov lahko razpiše! Zadnjič ste lahko slišali, da bi bilo še več vpisa, če bi lahko razpisali nov oddelek, pa ga ne smejo. Ne smejo ga! Po zakonu ga ne morejo razpisati. Torej bi bilo še več teh otrok. Javna šola ima svoj okoliš, zasebna ga nima. To je res. V javno šolo v tem okolišu imajo vedno, vsako šolsko leto vpis za – ne vem, bom rekla sedaj tisoč otrok. Če sta tisoč dva, zna biti problem in tudi tista dva preusmerijo v drug šolski okoliš, ker pač enostavno ga v javno šolo tam ne morejo vpisati. Če želite vpisati otroka v neko šolo, ki ni v tvojem okolišu, tudi rabiš soglasje. Torej, so varovalke takšne in drugačne. Pravim še enkrat, argumenti, zakaj ni šole zasebne na podeželju, češ da zato ne morete podpirati, ker je ni tam, pa bi si jo želeli. Ja, jaz bi si tudi želela, verjetno marsikdo. Ampak potem dajte to omogočiti. Vendar zakon danes tega ne omogoča. Javne šole, javna mreža javnih šol je zaščitena in ni možnosti, da se ustanavljajo. Torej, s tem zakonom, s temi amandmaji odrekate v bistvu davkoplačevalcem, ki imajo otroke na teh šolah, da bi se jim financiral obvezni javno veljavni program. Odrekate jim torej, da davek v bistvu, če v prispodobi govorim, da denar sledi v bistvu davkoplačevalcu, tako kot pri zdravstvu. Vsi moramo iti k zdravniku, ki je v javnem zdravstvenem domu. Bog obvaruj, da bi šel kdo k zasebniku. O kakšnih nesmislih se danes v Slovenijo pogovarjamo, namesto da bi omogočili vsem izobraževanje, ki si ga želijo, in bi financirala država obvezni osnovnošolsko izobraževanje, javno veljavni program in da bi enkrat že nehali govoriti v Sloveniji, da se financirajo, recimo, v tem primeru zasebne šole, ker se ne. Financira se javno veljavni program. Financirajo se plače učiteljev v teh šolah, ki izvajajo javno veljavne programe. Ti učitelji so plačani po zakonu o plačah v javnem sektorju, so po kolektivni pogodbi za neizobraževanje, za šolstvo. Torej vse isto velja kot v javnih oziroma šolah, ki jih je ustanovila država. Zadel jih je tudi ZUJF. Torej, gre za isto. Da imajo oddelke na zasebnih šolah drugače organizirane, torej manj otrok in ne vem, kaj so vse – so standardi in normativi v šolstvu, dragi moji. Če ne izpolnjuje šola standardov in normativov, ne bo dobila denarja, ker mora javljati na ministrstvo, koliko otrok je v šoli, koliko v dopolnilnem, koliko dodatnem in ne vem katere [[…]]To vedo ravnatelji bolje, koliko vseh teh statistik morajo ob koncu in začetka šolskega leta dati. In če se ne izpolnjuje standardov in normativov, tudi šola, ki jo je ustanovila, ne vem, na primer Montessori, ne bo dobila denarja. Torej, ne govoriti, da se jim pač financira nekaj, česar nimajo. Ni res. Ker na lepe oči država, upam, da – no, vsaj takšnim šolam zagotovo ne da denarja. Mogoče komu drugemu. Torej, to so takšni argumenti, ki so popolnoma nesmiselni, in upiranje v Sloveniji proti zasebnemu in iniciativi je nekaj neverjetnega. Namesto da bi, še enkrat, omogočali tako kvalitetno šolstvo, ne glede na to, kdo je ustanovitelj, dopuščali svobodno izbiro tako staršem kot učencem. Zatohlost v tej državi je neverjetna. Tako kot zatohlost včasih v tej dvorani, ko bi bilo najbolje, da se okno odpre, da se naredi prepih v nekaterih glavah. Pravim še enkrat, bom povedala tako, kot sem na odboru. Imam otroka v javni in zasebni šoli in se ne sramujem ne ene ne druge šole. Zakaj imam otroka v zasebni šoli, sicer srednji šoli? Zato, ker se ni videla v javni šoli, ker enostavno ni videla nobene možnosti. In nimam problema z ničemer. Ko gledam tam otroke in starše, vem, da to ni elita. Vem pa, da je elita v osnovni šoli, ki se spreneveda in se norčuje predvsem iz otrok, ki so drugih narodnosti. Sramotno za javno šolo. Če ste gledali Tarčo, ravnatelja, predstavnika ravnateljev, ki je bolj nestrpen kot vsi ostali sodelujoči, to je predstavnik javne šole. To za mene ni predstavnik ne javne šole ne nikogar. To je predstavnik neke ideologije, ki je danes ne bi smelo več biti v Sloveniji. Meja med javnimi in zasebnimi je torej že danes. Ker zasebne šole, ki ne izvajajo javno veljavnega programa, se ne financirajo z davkoplačevalskega denarja. Gre recimo, za British school v Ljubljani, ki je čista zasebna šola in se ne financira iz davkoplačevalskega denarja. Z zakonom, ki ga danes sprejemate, verjetno – ne vem sicer, ker v SMC, ki sicer pravijo, da se obnašajo odgovorno, vsaj eden poslanec je tako dejal – še danes lahko marsikaj pričakujemo in to barantanje z nič, 85 na 65 je sramotno in neodgovorno dejanje. Daleč od tega, da bi lahko govorili, kdo se obnaša odgovorno. Prav tako v šolah pravite, da so šolnine, da gre za komercializacijo in za tržno dejavnost [[…]]Vse šole so netržne, torej ne morejo ustvarjati dobička. Še enkrat, prej vsaj malo poglejte predmetnike. Vprašanje seveda za koalicijo pa še enkrat predvsem pa za Desus, ker so dejali, da s členom, ki so ga sprejeli, oziroma z nič financiranja razširjenega programa po mnenju pravnikov pomeni tudi poseganje v že pridobljene pravice in možnost neustavnosti po 2. členu Ustave. In da bodo financirali samo tiste, kar je za učence obvezno, potem naj si pogledajo predmetnik in obvezne predmete v Osnovni šoli Alojzija Šuštarja, pa jih sprašujem, ali bodo financirali tudi tiste predmete, ki zasledujejo partikularne interese te šole. Če ja, potem ste se pa popolnoma zapletli in rabite res spet kakšen gordijski vozel presekati, tako kot jih sečete na nekem drugem področju. Verjetno je še kakšna druga stvar, ki bi jo bilo treba izpostaviti, ampak krepiti javno šolstvo, pa naj stane, kar hoče, torej uničiti vse ostalo [[…]]Ampak ne vem, kje krepite javno šolstvo s tem, da omejujete svobodo tistih, ki si ne želijo oziroma ne obiskujejo javnih šol in so našli, recimo, svojo priložnost v waldorfski šoli ali pa v šoli Montessori.
Postopkovno mag. Matej Tonin.
Spoštovani podpredsednik, še enkrat rečem, vas spoštujem, ampak ponovno ste obmolknili, ko me je poslanec Kordiš neposredno napadel in žalil. On je dvakrat rekel, da sem se lagal; se pravi, on se je dvakrat zlagal in potem meni očital, da to delam. To je nekaj podobnega, kot bi tat vpil: »Ujemite tatu!« Gre v tej hiši za demokracijo? Če bomo dopuščali tudi v tem parlamentu, da bodo poslanci neposredno lagali in to očitali drugemu, potem ne vem, kam smo prišli. Še ena stvar. Nikoli se ne spuščam v stil oblačenja poslanca Kordiša. On si to dovoljuje, nam meče opazke kar tako in niti opomina ne dovoli. Mislim, da gre za ugled te hiše, da je treba na tovrstne žalitve odreagirati, ker so nedostojne. Še ena stvar, če ste zelo natančni. Jaz sem v svoji debati rekel samo to, da poslanec Kordiš govori o zasebnih šolah, danes je pa tematika zasebne šole z javno veljavnim programom in on me mirno označi za lažnivca in nič se ne zgodi. To, da je poveličeval totalitarni režim, je dejstvo in ko poveš resnico, si označen za lažnivca. Zgodovina natančno uči, kam so tovrstne zadeve in postopki peljali v 30. in potem po 40. letu in tako naprej. Zato je treba radikalne poslance začeti danes opozarjati, ker morda bo čez nekaj mesecev prepozno.
Postopkovno gospod Miha Kordiš.
Hvala, predsedujoči. Ponovno predlagam, da zavrnete ponovno kategorično postopkovni predlog kolega Tonina. Ne vem pač, kaj mu je, da sedaj s temi proceduralci, ki proceduralci niso, skače. Najbrž je nervozen, ker mu bo Marjan Šarc odnesel poslanski sedež tam v Kamniku. Ampak pomirite ga, ker to nikamor ne sodi, nima nikakršne zveze z vsebino, samo pač neka provokacija konflikta, ki nima nobene osnove.
Postopkovno, mag. Branko Grims. [[oglašanje iz dvorane]] Niste želeli postopkovnega? Razprava. Bom potem. Odgovoril bi obema. Vsak od nas lahko nastavi drugo lice in se potemtakem strinjam delno z vami, mag. Tonin, in tudi z vami, gospod Kordiš, ampak jaz vas vse prosim, da se vzdržimo, če le lahko. Seveda lahko vsakič znova opozarjam, in to tudi počnemo, ampak velikokrat je stvar naše presoje, ali s tem generiramo še dodatno širjenje sovražnega govora ali pa poskušamo s pomiritvijo delovati v smeri, da vsi skupaj govorimo o temi, ki je na dnevnem redu, in ne dodatno vznemirjamo svojih kolegov in kolegic. Razumem, mag. Matej Tonin, poskušal sem že nemudoma in sem bil relativno uspešen, dokler niste vi ponovno pozvali, in to že v tretje. In seveda, reakcija, odziv je nemuden tudi z druge strani. Tako da vas prosim, da se včasih vsi skupaj ugriznemo v jezik, predvsem z željo po konstruktivni razpravi, in da se velikokrat zavedamo, da imajo naša dejanja potem tudi od nasprotno mislečih neko določeno reakcijo in s tem samo širimo svoje nestrinjanje in nestrpnost. Vse skupaj prosim, da nadaljujemo s točko dnevnega reda. V tem krogu imamo še eno razpravljavko, gospo Eriko Dekleva, in potem bom sprožil še en krog. Mag. Matej Tonin, preden dam besedo gospe Eriki Dekleva, imate ponovno postopkovni predlog, izvolite.
Predsedujoči, ne morete biti vseglihar. Poslanec Kordiš je začel s postopkovnim napadom na mojega poslanskega kolega Horvata zgolj in samo zato, ker je čestital za nagrado Saharov, in od tukaj naprej se je celotno kolesje zavrtelo. Mi, ki se trudimo v tem državnem zboru govoriti resnico, smo lažnivci, radikalni poslanci, ki pa lažejo, da smo mi lažnivci – pa vi pravite, da smo zdaj enakovredni in na isti strani. Jaz na takšen princip vodenja in na takšen način ne morem pristajati. Imate dvojne standarde. Radikalnim poslancem, kot je poslanec Kordiš, se dovoljuje vse, on lahko zmerja, laže in ni nič, niti opomina ne dobi. Tukaj ste do poslanca Trčka mnogo bolj strogi, pa je mnogokrat mnogo bolj vsebinski kot poslanec Kordiš, ampak njemu pa nič. Pa še ena zadeva, da bo tukaj jasna, kar se tiče mojega poslanskega mandata, poslanec Kordiš, ne skrbite. Garantiram vam, da bom jaz naslednji mandat tukaj sedel, vas pa ne bo.
Postopkovno, gospod Miha Kordiš.
Hvala za besedo, predsedujoči. Očitno sem zadel v živo, ne slišimo velikokrat kolega Tonina, da takole malo izgubi kontrolo pri svojih replikah. Ampak niti se ne bom spuščal v kakšne dodatne postopkovne predloge, razen to, da, predsedujoči, kot ste sami rekli, dajte pač to »puškarjenje« presekati, ker ne gre nikamor, nima nobene osnove. Napihovanje tam enega poslanca nam sabotira celotno debato. No, prosim.
Besedo ima gospa Erika Dekleva.
Hvala za besedo. Nič novega nismo danes slišali, »SDS je edina odgovorna stranka v tem prostoru in ne prispeva k zatohlosti v tem prostoru«. Tudi prav. Res je težko po vseh teh stališčih povedati še kaj novega. Predvsem je zelo težko umestiti to razpravo v neke racionalne okvire. Kljub vsej ideologiji, zavajanju, manipuliranju je morda prav, da ponovimo tudi večkrat, če je treba, nekatera dejstva. Morda najprej to, da je sistem organizacije in financiranja izobraževanja v naši državi zastarel. Spremembe so nujne, pa se vsi pogovarjamo samo o financiranju in prav nič o organiziranju. Če bi do ustreznih sprememb v preteklosti že prišlo, se seveda danes na tak način tu notri ne bi pogovarjali. Ker je debata izredno ideološka in neracionalna, človek dobi občutek, da je pravzaprav en velik interes ali pa vsaj interes večine, da vse ostane tako, kot je, in tako, kot je, je Ustavno sodišče reklo, da je narobe. Tudi to najbrž večini ustreza, zato da lahko potem s prstom kaže in uperi vse v predsednika Vlade. To zelo pogosto in zelo rada počne in tudi danes je počela spoštovana kolegica Ljudmila Novak, jaz pa ji moram povedati, da ni predsednik Vlade tisti, ki danes lahko pritisne na gumb za ali proti, mi smo, zato je na nas ta odgovornost. Kolegica Ljudmila Novak, veste, po ustavi poslanci nismo dolžni upoštevati nobenih navodil, slediti moramo svoji vesti. In če ste na desni strani naučeni, da morate delati tisto, kar vodja reče, je to vaš problem, ne naš. Mi sledimo svoji vesti in seveda glasujemo skladno z ustavo. Seveda se vse začne in konča pri denarju, žal tudi tokrat stopa v ospredje. Če želimo to spremeniti, je treba spremeniti zakon in jasno zapisati kriterije, ki razmejujejo javno in zasebno. Treba je urediti tudi nadzor nad delovanjem zasebnih šol. Če jih že moramo financirati v 100 %, je potem prav, da jih tudi nadzorujemo. Ampak o tem govori le malokdo, večina sedi na svojem bregu in trmasto vztraja pri svoji rešitvi, jaz pa mislim, da si v bistvu nismo tako zelo narazen. Mislim tudi, da ni kakšne velike potrebe po tem, da se prepričujemo, kdo ima prav, kdo pravilno bere odločbo Ustavnega sodišča in kdo narobe, vsaj zelo daleč nas to ne bo pripeljalo. Poglejmo raje ta del, v čem se strinjamo. Strinjamo se, da je treba 100-odstotno financirati obvezni del programa tako v javnih kot v zasebnih šolah. Seveda se razhajamo v tem delu, ki naslavlja financiranje razširjenega dela programa, ampak tu bi morali po moji oceni znati sprejeti kompromis, ker v politiki po navadi ne sprejmemo tistega, kar si želimo, ampak tisto, kar lahko. In kdo je danes, razen SMC, sposoben sprejeti kompromis? Tako ali drugače; mislim, da je povsem jasno, da bo tudi nov zakon romal ponovno na Ustavno sodišče in oni bodo odločali o tem, kdo bere in kdo razume pravilno in kdo narobe. Poslanci nismo ustavni pravniki in jaz ne pristajam na to, da stalno govorite, kako sprejemamo protiustavne odločitve. Niste vi poklicani za to, da odločate, kaj je v skladu z ustavo in kaj ni, to počne Ustavno sodišče. Delujemo in glasujemo tako, kot mislimo, da je prav, zastopamo pa volivce. Mislim, da je prav, da danes podpremo ta zakon ne glede na člen, ki ureja financiranje, ker sam zakon prinaša vrsto potrebnih rešitev, o katerih pa le malokdo danes govori. Priznam, da osebno ne razumem, zakaj bi država morala financirati 100 % razširjenega programa, še posebej ne zato, ker zasebna šola ne sprejme vsakega otroka. Ga ne. Torej diskriminira tako otroke kot njihove starše. Osebno ne razumem niti 100-odstotnega financiranja obveznega dela ali pa bolje rečeno, ni mi všeč in podpiram spremembo ustave. Še posebej, ko preberem program katoliške šole, ki zapiše pod posebne cilje »predstaviti učencem vrednost verskega življenja« ali pa »predstaviti učencem naravo kot božje stvarstvo«. Ampak jaz sem sposobna to preseči. Vem, da ustave v tem mandatu spremeniti ne moremo. Ne moremo, ker nimamo večine. Tu celo bolj razumem desnico kot kolege iz SD, oni pač pravijo – tako vsaj Han v Tarči – da jim je najbolj všeč tako, kot je bilo do sedaj, torej 85 – 85. Ampak to ne gre. Glede na odločbo Ustavnega sodišča to ne gre. Potem bi vam bilo zelo všeč spremeniti ustavo – meni tudi, pa je ne moremo. Torej, sedaj kaj? Damo glavo v zemljo in ne naredimo nič. »Odgovorno«. Kot predlagate, vrnimo se v izhodišče. Ko poslušam, kako Nova Slovenija zagovarja svoja stališča, malo trpim, priznam. Predvsem v delu, ko govorite, da želimo kaznovati starše in otroke. Starši, ki, za razliko od v javne šole, svojih otrok ne morejo vpisati v zasebne šole, ker jih v te ne sprejmejo, niso kaznovani. Niso kaznovani. Izbiranje otrok je kršenje človekovih pravic, ko že citira kolega Horvat. Parole »samo javna šola je za vse« pa jaz ne razumem tako, kot jo je razložila kolegica Godec. Jaz jo razumem ravno tako, da javna šola pač sprejme vse otroke, zasebna jih pa ne. Seveda bom danes podprla zakon. Hvala.
Replika, potem bom pa sprožil postopek, da se lahko prijavite. Gospa Ljudmila Novak, izvolite, imate besedo.
Moram replicirati kolegici Dekleva. Žal imam premalo časa, da bi replicirala na vse, kar sem sedaj slišala, nekaj bom pa rekla. Pravite, da spoštujete ustavo, zato glasujete po svoji volji, tako kot vam vest narekuje. Jaz sem želela povedati, da torej beseda vašega predsednika v vaši stranki nima nobene veljave. In če res glasujete po svoji vesti in tako, kot je prav, potem mi pa samo to povejte, kaj je sedaj prav. Na odboru ste glasovali 100 plus nič, potem je bil predlog zakona 100 plus 85, zdaj je 100 plus 65. Kaj je torej prav?
Kolegice, kolegi, prosim, da se prijavite k razpravi. Prijava poteka, izvolite. Kot prvi dobi besedo gospod Janko Veber.
Hvala za besedo. Želim samo še enkrat pojasniti, da ne gre za to, kaj nam je všeč in da želimo potem to uveljavljati, ampak iščemo rešitve, ki jih je nakazalo že samo Ustavno sodišče, ki je sprejelo to zadnjo odločbo. Med temi rešitvami je Ustavno sodišče omenjalo tudi spremembo ustave oziroma 57. člena. Da imamo prav, da je to tista pot, ki bi jo morali uskladiti tukaj v Državnem zboru, seveda vsaj na nivoju dveh tretjin poslank in poslancev, dokazuje razprava, in ne nazadnje tudi vprašanje, ki je bilo jasno postavljeno, kaj pa je prav, ali 100-odstotno financiranje javnega programa pa nič razširjenega in še druge variante teh procentov. Veste, vsebina 86. člena, ki je bila sprejeta na odboru, je po mojem mnenju v nasprotju z ustavo, ker gre za pridobljene pravice, ki so bile drugačne, kot je zdaj zapisano v tem zakonu, pridobljene pa so bile z zakonom, ki velja ta hip. Poseganje v pridobljene pravice Ustavno sodišče praviloma, da se ne bom opredeljeval vnaprej, opredeli za neustavno. Opozarjam vas na nekaj, da bi bil zelo koristen premislek o tem, da se dogovorimo za dvotretjinsko podporo spremembe ustave, ki govori o tem, da zakon določa to financiranje, do sedaj namreč sploh ni bilo podlage, da bi zakon to določal, in s tem izpolnimo vse tiste pogoje, ki jih je treba izpolnjevati za to, da izčistimo način financiranja obveznih programov oziroma javnoveljavnih programov v osnovnih šolah. To, kar je pomembno, na kar vas želim opozoriti – kaj pa, če bo Ustavno sodišče glede na to, da bo ugotovilo, da v Državnem zboru sprejemamo zopet kar eno rešitev, ki še bolj odstopa recimo od tega, kar je že sprejel, torej zopet neustavno, in bo ugotovilo, da se zakonodajalec ne zna opredeliti in izčistiti tega vprašanja glede na izdano odločbo Ustavnega sodišča, samo sprejelo odločitev, ki bo izvedbene narave? Kaj pa takrat? Ustavno sodišče je to kar nekajkrat že naredilo. Vzelo si je to pristojnost, da se je pravzaprav postavilo nad Državni zbor in sprejelo odločitev, ki je bila potem ne na ravni odločbe Ustavnega sodišča, ki jo je treba ustrezno udejanjiti s sprejetjem zakona, ampak je samo sprejelo odločitev, ki bo na izvedbeni ravni. Jaz tega ne bi prepuščal Ustavnemu sodišču, zato ker to zmoremo in lahko uredimo v Državnem zboru. O tem, kaj pa bo tam, kakšna bo tam odločitev, si pa lahko ustvarimo eno podobo in zopet začnemo razmišljati o tem, kakšna je sestava Ustavnega sodišča, ali je način imenovanja ustavnih sodnikov res tak, da politika nima vpliva na sestavo Ustavnega sodišča. Mislim, da je vsem jasno, da temu ni tako, da politika ima vpliv, in ko ima politika vpliv, potem je praviloma pri tako pomembnih vprašanjih, kot je financiranje osnovnih šol, javnih šol predvsem, to lahko tudi politična odločitev, ki je sicer pokrita z odločitvijo Ustavnega sodišča, ampak ne nujno v korist javnemu interesu, lahko je v korist zasebnemu interesu. Kajti če bi Ustavno sodišče tudi že ves čas imelo pred očmi 2. člen Ustave, ki govori o tem, da je Slovenija socialna država, potem bi po vsej verjetnosti sprejemalo tudi to drugo odločitev z drugačno vsebino, kot jo je. Ampak je to spregledalo ali pa ni upoštevalo, ker tega ni bilo v okviru zahteve za ustavno presojo. Kajti starši, ki so vložili pobudo za ustavno presojo tega člena, so jo vložili glede svojega problema, ta problem pa je, da se jim 15 % nalaga, da plačajo izobraževanje svojih otrok, kljub temu da je to javnoveljavni program. S tega stališča so šli na ustavno presojo in Ustavno sodišče je pač to samo presojalo. Posledice te odločitve pa so bistveno bistveno širše, že prej sem jih želel na kratko izpostaviti, to, da bomo imeli mogoče v prihodnosti zopet osnovne šole, ki bodo izobraževale v skladu z narodnostno pripadnostjo, spolno pripadnostjo, versko pripadnostjo, politično pripadnostjo, resnično, veste, pridemo do točke, kjer bomo govorili o osnovnošolskem Babilonu. Babilon pa, če pogledamo nazaj, v Sveto pismo, boste vsi ugotovili, da ni bil namen ta, da se nekaj poenoti pa učinkovito izpelje, ampak da se vse skupaj spravi na nivo, da se nikoli ne dogovori in da se potem pač izniči ta meja, v tem primeru med zasebnim in javnim. Predvsem moramo vztrajati pri tem, da se ta meja med zasebnim in javnim ne izniči. To varuje tudi 2. člen Ustave. Še enkrat opozarjam, dokler imamo popolno javno mrežo osnovnih šol, nimamo nobene obveze, da bi z javnimi sredstvi financirali kakršnokoli drugo mrežo, ki je organizirana recimo s strani zasebnikov. To pomeni, da iz vreče javnega denarja omogočaš prelivanje javnih sredstev v zasebni žep. Računsko sodišče, če bi to presojalo s tega vidika, bi po mojem mnenju prišlo kar blizu temu, kar sem ta hip povedal. Ampak ponovno poudarjam, ker je bil pa zakon sprejet, gre za pridobljene pravice, ščitimo s svojimi rešitvami pridobljene pravice in ponujamo spremembo ustave vsem oziroma vsaj za dve petini. Če bi se samo tisti, ki so sopodpisali to pobudo, zavedali tega, da je tudi ta podpis podlaga za spremembo ustave in da ni dobro vmes spreminjati svojih odločitev, ampak izpeljati spremembo ustave, bi do tega prišlo. To je tudi to ključno sporočilo. Ustava je nad zakonom in v kakšno situacijo bomo prišli, če bomo ta zakon recimo sprejeli, potem bomo pa sprejeli še spremembo ustave? Dobro je, da si izčistimo tudi ta pogled, če je dan podpis k spremembi ustave, potem je prav, da pri tem tudi vztrajamo do konca in poskušamo izčistiti besedilo 57. člena Ustave. To je naš predlog in ne gre za nobeno prizadevanje, da nam je nekaj všeč ali ne, ampak za iskanje konkretnih rešitev.
Besedo ima dr. Matej T. Vatovec.
Najlepša hvala, podpredsednik. Še en vidik mislim, da je treba osvetliti, in to je dejstvo, da Slovenija v primerjavi z ostalimi članicami Evropske unije sedaj bistveno nadpovprečno financira zasebne šole. Nikjer drugje v nobeni drugi državi v Evropski uniji ne boste videli takšnega obsega državnega financiranja, javnega financiranja zasebnega šolstva. Za leto 2016 to pomeni, da je – in tu je treba poudariti, koliko delajo kolegi iz Nove Slovenije – za šest šol šlo 3,6 milijona evrov javnega denarja. To je ta del, ki ga je sofinancirala država. 3,6 milijona evrov. V Levici smo že jasno povedali in seveda stojimo na tem stališču, da je vsak evro, ki gre v zasebne šole, evro manj za javne šole. Kakšen je pomen javne šole pa tudi ne bom ponavljal, ampak vemo, da je na tej stopnji javna šola, tako kot jo imamo, popolna, torej da pokriva celotno ozemlje in izpolnjuje pravzaprav država že tisto, kar so določbe ustave, torej da je izobraževanje vsem dostopno. Druga debata pa je tista debata, ki jo skušajo zdaj kolegi iz desnice na nek način prikazati kot omejevanje človekovih pravic, omejevanje svobode izbire in tako naprej. Ta argument gre nekako tako, da so sedaj starši otrok, ki so vpisani v zasebne šole, diskriminirani, zato ker morajo plačati šolnino in tako naprej. Jaz bi tu poudaril in mislim, da moramo to osvestiti, da je to odgovornost posameznika, ki svojega otroka vpiše v zasebno šolo. Ker omogočeno jim je, svobodo izbire imajo, izbira je preprosta – lahko vpišemo otroka v javno šolo ali pa ga vpišemo v zasebno šolo. Izbira obstaja, odgovornost staršev pa je, ali bodo prevzeli nase dodatni strošek, ki prihaja s tem, če vpišeš otroka v zasebno šolo. Izobraževanje v zasebni šoli, ki je financirana z javnimi sredstvi, tako nikakor ne more biti razumljeno kot človekova pravica. Človekova pravica, ki jo moramo razumeti tudi iz ustave – ne nazadnje je bilo to tudi eno od ločenih mnenj ene od ustavnih sodnic v tej zadnji odločbi – je, da mora država zagotavljati to, da se lahko otrok vpiše v javno šolo. Kršitev človekovih pravic bi bila šele takrat, ko se otrok ne bi mogel vpisati v osnovno šolo. Ampak, danes smo to že večkrat slišali, mreža javnih šol je v Sloveniji popolna, vsak otrok lahko najde mesto v osnovni šoli. Iz tega je naše stališče jasno, financiranje zasebnih šol iz javnih sredstev je nepotrebno. Ker po eni strani teh zasebnih šol in njihovega ustanavljanja ne vodi neka dobrodelnost. Slišali smo, da so nekateri pripravljeni vložiti tri ali več milijonov evrov za to, da se zgradi takšna šola, ampak mislim, da nam je vsem jasno, da ne gre za nekakšne dobre može, ki to naredijo iz čiste dobrote, ampak sta vedno dva osnovna principa, ki vodita ustanavljanje zasebnih šol. Eden je po osnovni logiki stvari zaslužek, drugi pa je tisti, ki je morda še nekoliko bolj sporen, nek določen svetovnonazorski vidik. Tu je potem vprašanje tega, kaj pravzaprav še ponujajo dodatno te šole. Če hočejo vse, kar spada pod obvezni in razširjeni del, bom rekel tako, nasprotniki javnega šolstva spraviti v zasebno šolstvo, je odgovor zelo preprost. To, kar ponuja javna šola, torej tiste obvezne vsebine in tiste dodatne vsebine razširjenega programa, ki so univerzalne, ki ne diskriminirajo, ki ne ločujejo in ki nimajo nobenega svetovnonazorskega poudarka, so že tu. Obstajajo javne šole. In če vi trdite, da so pravzaprav zasebne šole, ki izvajajo javno veljavni program, enake javnim šolam, ker pač počno isto, potem je odgovor še bolj preprost, dajte vpisati otroke v javne osnovne šole. Ker ta vaš argument ravno govori o tem, da obstaja še nek dodatek zraven, in tu je ta svetovnonazorski ali pa kateri drugi dodatek. Dalje. Bilo je rečeno, da ni ogroženo javno šolstvo, če bo prihajalo do financiranja zasebnih šol. Mislim, da je ta trditev nepravilna, ker je ne glede na varovalke, ki so bile omenjene, 87. člen in tako dalje, lahko neka daljnoročna projekcija, da bo, ko bosta vzporedno obstajala dva šolska sistema, torej osnovne šole, ki so javne in javno financirane, in zasebne šole, ki so zasebne in javno financirane, prihajalo do tega, da bodo kljub vsemu zelo verjetno zasebne šole pridobivale na moči. To seveda ne pomeni, da bodo ogrozile vpis v osnovne šole do take mere, da bi bile osnovne šole popolnoma ogrožene, bodo pa ogrozile javno mrežo osnovnih šol na tak način, da se bo ta vpis zmanjšal, posledica tega pa bo, da bodo začele zasebne šole pridobivati večjo veljavnost, če naj tako rečem. To dalje pomeni, da bomo prišli na neki točki kljub vsemu do tega, da bomo priča tistemu, kar smo videli v nekaterih, predvsem anglosaških državah, kjer so dejansko zasebne šole namenjene tistim, ki si jih lahko privoščijo. Zato ker še vedno vztrajam na tem, da bo nek dodatek, nek dodatni zaslužek, neko dodatno financiranje ravno teh programov, ki ne spadajo v tisto, kar sedaj ponujajo osnovne šole, še vedno plačljiv in bodo to postale šole za tiste, ki si jih lahko privoščijo, in posledica tega bo, da bodo šole, ki so javne, ki jih ustanavlja država, še bolj podhranjene, kot so danes, in podvržene temu, da bodo postale nekakšne drugorazredne šole, šole, ki bodo namenjene tistim, ki si ne bodo mogli privoščiti plačila za osnovnošolsko izobraževanje. Današnja razprava oziroma ta razprava, ki jo zdaj v resnici vodimo že kar nekaj mesecev, je razprava o tem, ali si želimo v Sloveniji vzpostaviti še večji pomen javnega šolstva – javno moramo zelo ostro in ozko razumeti kot tisto, kar ustanovi in vzdržuje država – ali želimo nekakšno čudno mešanico javnega in zasebnega, ki bo na koncu na škodo vseh. Javna šola ima en ključni učinek, in to je ta, da skuša izničiti tisto, kar so socialno-ekonomske razlike v družbi, in teh ni malo. Večkrat je bila danes že omenjena tudi raziskava bralne pismenosti in tako naprej, to so vse okoliščine, ki vplivajo na to, kako se bodo otroci in mladostniki razvijali, in seveda tudi, kakšna bo njihova socialna mobilnost kasneje v življenju, kako daleč bodo lahko v družbi prišli. Mislim, da se bi morali vsi strinjati s tem, da socialno-ekonomski status enega otroka ne more biti že v izhodišču osnovna cokla pri tem, ali bo lahko v življenju nekaj dosegel ali ne. Tu je pomen tega, da bi morali v tem trenutku najprej, čisto po hierarhiji pravnih aktov, spremeniti ustavo, ki je nadrejen pravni akt, ki govori o tem, kako se potem z zakoni izvaja ta ustava, in šele potem sprejemati spremembe dotičnega zakona. Prvo vprašanje, ki ga moramo izpostaviti, tudi jasno razčistiti ta problem, je, ali si želimo močno javno šolstvo ali si želimo dolgoročen propad javnega šolstva. Če bomo vztrajali, in tu niti SMC ni izključen, pri financiranju zasebnih šol, bomo dolgoročno dosegli ravno to, da se bo moč in teža javnega šolstva enostavno s časom začela krhati in bomo proizvedli nič drugega kot samo še večje socialno-ekonomske razlike in še več neenakosti, in to že v šolskih klopeh.
Replika, gospa Godec. Izvolite, imate besedo, gospa Jelka Godec.
Kolega, 57. člen Ustave pravi: »Izobraževanje je svobodno.« Moja svoboda je, da izbiram, v katero šolo bom vpisala svojega otroka. Če v javni šoli ne vidim perspektive, ga bom vpisala pač v tisto šolo, recimo waldorfsko, ki menim, da je za mojega otroka boljša. In nihče v tej državi me ne bo prisilil, predvsem pa ne vi kot poslanec, da ga vpišem v javno šolo, če tega ne želim. Izobraževanje je svobodno. In kaj vas moti v zasebnih šolah? Mogoče cilj, ki ga imajo zapisanega, in sicer vzgojiti poštenega, strpnega, odgovornega in solidarnega državljana? Vas to moti?! Vas mogoče moti cilj: vključiti razsežnosti slovenske in evropske verske in kulturne tradicije v zavest lastne identitete? Vas to mogoče moti v zasebnih šolah? Takšni cilji? Takšno izobraževanje in vzgoja teh otrok? Verjetno vas moti tole: »Seznaniti učence s krščansko vero, njeno tradicijo, njenimi vrednotami ter jih naučiti spoštovati drugače misleče«. To vas moti?! Kaj je narobe pri tem? Vi želite, da vsi državljani, ki plačujejo davke, vsi davkoplačevalci vpisujejo otroke v javne šole, ki takšnih ciljev recimo nimajo zapisanih, vsaj ne tako eksplicitno. Še enkrat, 57. člen Ustave: »Izobraževanje je svobodno,« za vsakega državljana. Moja odločitev je, kam bom otroka vpisala, in vi mi ne morete zaukazati, da ga vpišem v javno šolo, če tega ne želim. In prav tako nihče, da ga vpišem v zasebno šolo, če tega ne želim. In ko pravite, da javne šole želijo izničiti socialne razlike, dajte, pojdite stat pred šolo pa glejte, kakšni starši so, kakšni otroci so, pojdite v šolo, pojdite pogledat, kaj imajo nekateri otroci in česa drugi nimajo. Kje javna šola poskuša izničiti socialne razlike? Jih ne. Jih tudi država ne poskuša, to sem že ne vem kolikokrat povedala, dajte na tem nekaj narediti. Govorite o tem, da bo vedno več denarja šlo v zasebne šole – 300 tisoč evrov dodatnega denarja naj bi šlo v zasebne šole, ki izvajajo javnoveljavni program, ki je po ustavi obvezen, osnovnošolski. 300 tisoč. Če govorimo o razširjenem, po moje govorimo o maksimalno okrog 80 tisoč evrov za vseh 6 zasebnih šol, ki izvajajo javnoveljavni program. Ne zavajajte ljudi, da bo s tem prišlo do vzporednega sveta. Že sedaj obstajajo zasebne šole, ki izvajajo javnoveljavni program. Že sedaj. Že sedaj bi kdo ustanovil zasebno šolo, če bi lahko ustanovil, ker pa je treba zagotoviti material, prostore in vso opremo, to ni mogoče. In te zasebne šole se ne morejo širiti, zato ker je omejeno z zakonom, koliko oddelkov lahko imajo razpisanih.
Besedo ima mag. Branko Grims.
Hvala za besedo. Vedno znova rečem, da bi v tem parlamentu potrebovali pojočo travico, kajti ob teh razpravah, ki jih je danes imela vladajoča koalicija skupaj s svojim levim podaljškom v tako imenovani opoziciji pod B, se mora ljudem, ki nas gledajo, orositi oko in obrniti želodec. Gospe in gospodje, poznate Murphyjev zakon levičarstva? Za najbolj visokodonečimi besedami levičarjev v politiki se skrivajo najbolj nizkotni interesi. To, gospe in gospodje, uresničujete danes. Kaj je pa resnica? Kajti to, kar ste vi govorili, je vse od prve do zadnje črke laž. Kaj je pa resnica? Resnica je pa to, da ravno levičarji, tisti, ki imate polna usta javnega šolstva, svoje otroke šolate na zasebnih šolah. Kronski primer tega je bil dr. Lukšič. Bil je predsednik SD pa bil je minister za šolstvo in imel polna usta javnega šolstva, svoje otroke je pa šolal na zasebnih šolah. Milan Kučan je svojo hčer poslal na zasebno šolanje v tujino. Zakaj? Zaradi tega, ker zasebno šolstvo daje najbolj kvalitetno izobrazbo. In seveda, levičarji, ki imate denar, ker ste si ga prihvatizirali v minulih desetletjih, svojim otrokom to lahko privoščite in sedaj se borite, da se ja ne bi uresničila odločba Ustavnega sodišča. Najprej ste ta beg pred ustavnim redom, katerega sestavni del so ustava in odločbe Ustavnega sodišča, hoteli narediti preko ustave. Sramota najvišje kategorije! Za to, da bi zmanjšali možnost otrokom iz revnejših družin, da bi dobili enako kvalitetno izobrazbo, za to vam je v resnici šlo. Kaj je hotelo narediti Ustavno sodišče? Samo hotelo je tudi otrokom iz revnejših družin dati možnost, da pod enakimi pogoji pridejo do bolj kvalitetne izobrazbe. Najbolj plemenit namen Ustavnega sodišča, vi ga pa teptate. In to počne koalicija, ki jo vodi ustavni pravnik. Zadeva se je na koncu na ustavnopravni ravni ustavila, pa ne zato, ker bi to ustavil ustavni pravnik, ki je predsednik Vlade, ampak zato, ker je gospod Göncz v tem parlamentu jeziček na tehtnici in je povedal, da za to vašo svinjarijo nikoli ne bo glasoval. Zato se je ta stvar ustavila. Zakaj tako vpijete o javnem šolstvu in javnem zdravstvu? Mimogrede, tudi tisti, ki imajo polna usta, spet levičarji, javnega zdravstva, se potem hodijo na kakšno privatno kliniko zdravit v Švico. Sicer na račun javnega zdravstva, ja, na račun javne blagajne, to pa ja, ampak na zasebno kliniko. Ravno tako kot svoje otroke šolajo na zasebnih šolah. Zato ker je sistem javnega zdravstva največja pralnica denarja v Sloveniji, sistem javnega šolstva je pa največja pralnica možganov v Sloveniji. Kaj delajo naše šole? Osebno poznam primer, ko so otrokom v 4. razredu osnovne šole šli predavat LGBTQ-jevci o tem, kako je fino, če dve punčki kaj med seboj počneta pa dva fantka kaj med sabo počneta, in take neumnosti. To so otroci morali poslušati v okviru rednega šolstva. Oprostite, to je za otroka uničujoče, ker ga zmede. To je tako, kot da si otroka izpostavil verbalni pornografiji, in to je za kazensko ovadbo. Upam, da me zdajle kriminalisti poslušajo, pa naj preverijo, v katerih šolah po Sloveniji se je tako ravnalo. Seveda gre za sistem javnega šolstva. Oprostite, kdor želi kaj početi, ima vso pravico, tudi zakonske možnosti, da v tej državi počne, kar hoče na tem področju, ampak nima pa najmanjše pravice otrokom tega vcepljati v glavo kot neko kvaliteto ali vrednoto, ker to otroka zmede, okrni njegovo rast. O tem obstaja, če kdo dvomi, pojdite prosim pogledat, zdaj celo uradna ugotovitev ameriške zveze, ki se profesionalno zdravniško ukvarja s tem področjem. Za to v resnici gre pa za to, da se hvali rdeča zvezda. Ko so otroci v eni od šol na Gorenjskem imeli na pobudo obrtniške zbornice neko igro, kako naredijo poslovni načrt, kako izdelajo nek izdelek, kako ga prodajo, skratka, učili so se podjetništva, tistega, kjer smo Slovenci najbolj šibki, so prišle učiteljice, sistem javnega šolstva, z rdečimi zvezdami pa z rutkami pa so se drle na tiste – otroci pa jokali, ker so bili zmedeni – češ, kaj se to pravi, da z gnusnim kapitalizmom že kvarijo otrokom možgane, ko so takole majhni. V resnici jih kvarijo, seveda, take učiteljice. Za kaj v resnici gre? Staro pravilo pravi [[…]]Tisti, ki to počnejo na osnovnih šolah, konkretno, da propagirajo socializem – mimogrede, socializem še nikjer na svetu ni deloval, to vsi dobro veste, povsod je po revoluciji prišla samo smrt, uničenje in razkroj, no ampak tisti, ki to počnejo v šolah – kaj delajo v resnici? Zlorabljajo tisto staro pravilo, da kdor v mladosti kot otrok ni bil vsaj malo revolucionaren, nima srca, kdor pa ostane tak, ko je polnoleten, ko odraste, pa nima možganov. In marsikatera razprava danes tukaj je bila fantastičen dokaz, da to pravilo res velja brez izjeme, tudi vaše, gospe in gospodje. Malo se zamislite nad tem, pa zamislite se predvsem nad ustavnim redom Republike Slovenije, ki pravi, da ima vsakdo pravico svoje otroke vzgajati skladno z vrednotami, ki jih zagovarja. Poleg tega je iz ustavnega načela mogoče izpeljati tudi to, da ima vsakdo pravico, vsak starš zagotovo to čuti tudi kot dolžnost, da svojim otrokom zagotovi najbolj kvalitetno možno izobrazbo, zagotovo pod pogoji, ki jih je določilo Ustavno sodišče. Če bi vi res, tako kot je prej vehementno trdila predstavnica SMC, sledili ustavnim vrednotam, ustavnim določbam in ustavnemu redu, potem bi bilo danes tukaj pred nami besedilo zakona povsem drugačno. Ravno tako, kot bi bilo v preteklosti drugačno vaše glasovanje. Ko je rekla, »mi vedno glasujemo po ustavi« [[…]]Ja, seveda! Opozarjal sem vas, da je protiustavno komurkoli odvzeti mandat za nekaj, kar je bilo znano pred volitvami, da o tem obstaja odločba Ustavnega sodišča, ne ena, tri, da o tem obstajajo odločbe Evropskega sodišča za človekove pravice, sem vam jih prebral tukaj. Tukaj na gre za tisto, kar gospa trdi, »ja, jemljete si pravico, da presojate ustavo«. Ne. Opozarjamo, kaj je očitno protiustavno, ker je to jasno vsakomur, ki zna šteti do 10. Ampak očitno vi nočete znati šteti do 10, ko gre za ustavnopravni red, in ste glasovali za odvzem mandata in se opekli seveda na Ustavnem sodišču in bi morali vsi po vrsti odstopiti takrat, na čelu s predsednikom Državnega zbora, ki je to celo javno obljubil in seveda to preklical in pozabil tisti trenutek, ko je bila znana presoja Ustavnega sodišča. Kot je rekel Nobelov nagrajenec dr. Havel, laž je nesmrtna duša komunizma. In to udejanjate v praksi. Skratka, to, kar vi predlagate, je sramota. Če bi hoteli v resnici slediti odločbi Ustavnega sodišča, bi tisto, kar piše v odločbi, tudi prenesli v člen zakona. Bi zapisali, da je 100-odstotno financiranje obveznega programa in da je 100-odstotno financiranje dopolnilnega programa, razen takrat ko gre za osebne partikularne interese posamezne šole. Če bi hoteli slediti odločbi Ustavnega sodišča, pa ji nočete, zavestno jo kršite, in to je očitna kršitev. Pri tem zganjate rdeči džihad in se tukaj sprenevedate in lažete javnosti po dolgem in počez, zato da boste še naprej samo vi lahko svoje otroke šolali na zasebnih šolah. Drugim pa zmanjšate možnost, predvsem revnejšim zmanjšate možnost, da bi prišli do bolj kvalitetne izobrazbe, in s tem svoj privilegiran položaj, ki izvira iz minulih desetletij, ohranjate še za naprej. To je v resnici ozadje tega rdečega džihada, te ideologizacije, razprave, ki jo je priznala celo poslanka SMC sama, ki jo izvajate v vladajoči koaliciji skupaj s svojim podaljškom levičarjev v opoziciji pod B, kot se je temu včasih reklo. To je bistvo sedanje zgodbe in to je treba zavrniti, zavrniti je treba v celoti in treba je dosledno uveljaviti ustavno načelo in spoštovati ustavni red, katerega sestavni del je poleg samega določila ustave tudi odločba Ustavnega sodišča. Če bi kaj veljale tiste silne besede vladajoče koalicije o spoštovanju ustavnega reda, bi točno to tudi naredili. Povedal sem ravnokar, kako se to naredi, ampak tega pa nočete, ker seveda veste, da bi se potem spodrezali tam, kjer ste najbolj občutljivi, pri ustvarjanju dejanskih razlik. Kajti kaj je, kot sem rekel, bistvo levičarjev? Kot je povedal že zdavnaj Nobelov nagrajenec Havel, laž je nesmrtna duša levičarjev. Vi govorite o enakosti, hkrati pa sami ustvarjate neenakost s tem, ko svoje otroke šolate na zasebnih šolah, ker je tam najbolj kvalitetna izobrazba, drugim pa ovirate to možnost, jim jo onemogočate. Najbolj žalostno je, da če bi ljudje vedeli, za kaj v resnici gre – in to se da krasno povedati s primerom, za koliko denarja v resnici gre. Cela ta zadeva bi stala v resnici samo 300 tisoč evrov letno razlike. Ampak če pogledamo cel sistem, pazite, sistem javnega šolstva, je tako grozljivo podhranjen v Sloveniji, da je v resnici že itak kršeno tisto ustavno načelo svobodne izbire in svobodne vzgoje otrok skladno s svojimi vrednotami, ker te dejanske izbire nimaš, ker so zasebne šole premajhne, imajo premalo kapacitete, imajo umetne omejitve, ne morejo odpirati oddelkov. To je tisto, kar je vaša politika. Sramota! Ampak če to pogledate, gospe in gospodje, cel sistem zasebnega šolstva stane dobra 2 milijona letno. Cel sistem zasebnega šolstva dobi iz proračuna letno dobra 2 milijona, vi ste pa leta 2016 v proračunu za ilegalne migrante, za kršilce zakona vrgli skozi okno 123 milijonov v enem samem letu. To bi zadoščalo za financiranje zasebnega šolstva, da bi tudi revnejšim omogočili najbolj kvalitetno izobrazbo za 50 let. 50 let prihodnosti slovenskih otrok iz revnejših družin ste vrgli skozi okno in danes tukaj govorite o solidarnosti pa o enakosti pa ne vem še o kakšnih neumnostih, ki jih sami kršite po dolgem in počez in katerim ne verjamete niti tisto sekundo, ko to izgovorite. To je bistvo sedanje zgodbe. Nič drugega ni ta zakon, ki je pred nami, kot beg pred ustavno odločbo, katere bistvo je bilo, da je Ustavno sodišče hotelo tudi otrokom iz revnejših slovenskih družin omogočiti najbolj kvalitetno izobrazbo. Ker je to v slovenskem razvojnem interesu, je bilo to ne samo skladno z vrednotami, ki izhajajo iz slovenske ustave, ampak tudi skladno z razvojnimi interesi Republike Slovenije. Torej je vaše ravnanje danes tu in ob poizkusu spreminjanja ustave izrazito protirazvojno, zato da branite svoje privilegije, uničujete nadarjene posameznike iz revnejših družin, ker jim ne omogočite najbolj kvalitetne izobrazbe na način, ki ga je določilo Ustavno sodišče kot sestavni del ustavnega reda Republike Slovenije. Poden od podna! In to je Vlada in koalicija, ki jo vodi ustavni pravnik. Sram naj vas bo.
Besedo ima mag. Marko Pogačnik.
Spoštovani predsedujoči, hvala za dano besedo. Uvodoma bi rad samo povedal, da prvo, kar je, je verjetno tudi naloga vseh poslank in poslancev, da udejanjimo odločbo Ustavnega sodišča, in zaradi tega bom jaz vsekakor podprl amandma, ki ga je vložila Slovenska demokratska stranka. Bi pa tukaj rad odprl temo glede zasebnega in javnega. Prepričan sem, da bi morali zadevi zasebno in javno delati v koraku s korakom z roko v roki, ne samo na področju šolstva, ampak tudi na področju zdravstva. Prepričan sem, da obstajajo predvsem pozitivne, dobre prakse delovanja zasebnega in javnega v interesu obeh v marsikateri evropski državi. Žal tega v Sloveniji ni in res ne razumem predvsem leve opcije, zakaj ste tako proti zasebnemu. Glede samega šolstva bi rad naredil korak nazaj, in sicer ko se je ministrstvo za šolstvo opredelilo do zame skrajno neverjetne stvari, in sicer da se prepoveduje objavljanje primerjav osnovnih in pa srednjih šol med seboj. Spoštovana ministrica, me veseli, da ste se vi pridružili današnji razpravi pa boste mogoče lahko tudi o tej temi kaj več povedali, ampak se mi zdi, da je bil to prvi korak proti zasebnemu. V nadaljevanju ste se pa celo odločili, da boste povozili ustavno odločbo Ustavnega sodišča in šli spreminjat ustavo zaradi tega, da dokončno uničite nekaj, kar je zasebno. Leta 2014 ali leta 2013 smo bili deležni tega, da se je v Sloveniji prvič objavila primerjava uspešnosti osnovnih in srednjih šol na osnovi nacionalnega preverjanja znanja in pa mature. Takrat je ministrstvo za šolstvo naredilo vik in krik, da je ta primerjava osnovnih in srednjih šol med seboj neustrezna. Vik in krik je naredil učiteljski sindikat in pa združenje ravnateljev in je zato pozvalo ministrstvo, da naj spremeni zakonodajo tako, da bo razvrščanje šol na podlagi preizkusov znanja še bolj prepovedano, kot je sedaj. Prepričan sem, da je to logika prejšnjega stoletja in prejšnjega sistema. Zanima me, zaradi česa se tako bojite. Mene kot starša zanima, kakšne so primerjave osnovnih šol in srednjih šol med seboj. Vi ste to prepovedali. Kljub odločbi, ki jo je dobil Državni izpitni center od informacijske pooblaščenke, da morajo posredovati podatke o nacionalnem preverjanju znanja in mature naprej, tega niso hoteli narediti. Upravno sodišče je leta 2016 v eni zadevi od teh že odločilo, vendar je bila pritožba potem na Vrhovno sodišče, Vrhovno sodišče pa se do danes še ni odločilo. Spoštovana ministrica, mislim, da je dolžnost države kot skrbnice javnih storitev, da tudi sama izbira in objavlja podatke o kakovosti šol. Res me zanima, česa se tako bojite. Prepričan sem, da zgolj samo ene zadeve, da je verjetno, ne vem, ali ministrstvu ali komu drugemu šlo v nos, da so se nekatere zasebne šole na teh lestvicah uvrstile precej visoko. Recimo pri zasebnih srednjih šolah Zavod sv. Stanislava, Škofijska klasična gimnazija klasično lepo na drugem mestu. Prvo mesto pa recimo Gimnazija Bežigrad. To je bilo objavljeno s točkovanjem na osnovi rezultatov mature. Za osnovne šole so pa naredili na osnovi nacionalnega preverjanja znanja. Tukaj se je zgodil vik in krik, da teh primerjav ne sme biti. Zakaj jih ne sme biti? Česa se bojite? Prepričan sem, da gre tu zgolj za eno transparentnost. Mislim, da je nedopustno, da nismo seznanjeni s tem. Če že ne za osnovne šole, pa sem prepričan, da bi te zadeve morale biti objavljene za srednje šole in da se lahko starši potem odločijo, v katero šolo bodo vpisali svoje otroke, tudi glede na te rezultate. Če ministrstvo ocenjuje, da recimo metodologija, ki jo je naredila ta analiza, ni ustrezna, potem predlagajte novo metodologijo in nove analize, na osnovi katerih bodo ti podatki primerjav osnovnih in srednjih šol danes objavljeni. Sem skoraj prepričan, da smo mi edina evropska država pa edina resna država na svetu, kjer je nedovoljeno objavljanje primerjav uspešnosti osnovnih in srednjih šol med seboj. Res to spominja na neke jeklene, svinčene čase za nazaj in tudi čase prejšnjega sistema. Prepričan sem, da gre tu v nos zgolj, da se vidi ta primerjava zasebno – javno. Prepričan sem, da je vsaka stvar, ki ni monopol na trgu, dobrodošla, neka konkurenca med seboj mora biti. Prepričan sem, da je tudi skrajno nerazumljivo, da kršite ustavo, kršite odločitev Ustavnega sodišča, in tukaj ne gre za celotno financiranje zasebnega šolstva, ampak zgolj za tiste programe, ki jih je določilo ministrstvo za šolstvo. Imeli so javne programe, ne gre pa tukaj notri za financiranje infrastrukture, elektrike, ogrevanja in vsega, ampak zgolj za tisto zadevo, ki je pač osnovna in ki jo izvajajo tudi v javnem šolstvu. Prepričan sem, da bi moralo biti v interesu, da je teh zasebnih šol danes v Sloveniji še več, da je konkurenca med sabo, in jaz sem prepričan, da bi se tudi marsikateri davkoplačevalski denar na osnovi izgradnje osnovnih šol in vsega tukaj notri prihranil. Še enkrat pozivam koalicijo tukaj tudi k strpnosti razprave. Tukaj smo bili priča nekaterim grobim napadom, napadom na zasebnost. Res ne vem, česa se toliko bojite, ampak jaz sem prepričan, da rezultati so, in rezultati primerjav, ki so narejeni, so pokazali, da je marsikatera zasebna šola po uspešnosti boljša kot javna. Zanima me pa, tukaj bi moral biti še večji izziv za ministrstvo in za vse druge, da naredijo primerjavo predvsem, zakaj so nekatere šole boljše od drugih, in da se dobre prakse, ki jih te šole uporabljajo, kjer dosegajo učenci in učenke dobre rezultate, prenesejo na tiste šole, ki dosegajo slabše rezultate. Tukaj je res skrajno nerazumevajoče, da sta največji vik in krik pri primerjavi zasebnih, pa ne samo zasebnih šol, ampak tudi primerjav javnih šol med sabo, zagnala združenje ravnateljev in pa sindikat. Prepričan sem, da želi nekdo tukaj res delati eno uravnilovko med sabo. Spoštovana ministrica, ali res živimo v družbi, kjer se je treba pretvarjati, da vsi delamo enako dobro in da smo enako uspešni, o razlikah pa lahko govorimo le na skrivaj? Kajti to meni govori ta odločitev, ki ste jo sprejeli. Prepričan sem, da bi ministrstvo za šolstvo moralo biti tisto prvo, ki bi reklo, primerjave osnovnih in pa srednjih šol med sabo so dobrodošle. Zdaj greste pa celo korak naprej, najprej ste prepovedali objavo uspešnosti osnovnih, srednjih šol med sabo, zdaj boste pa dejansko po glavi želeli zatreti še tisto zasebno šolstvo. Ampak ne zavedate se, da delate s tem še večjo razliko med socialnimi razredi v Sloveniji, kajti če se bodo te vaše odločitve sprejele in bodo uveljavljene, sem prepričan, da si marsikdo v Sloveniji zasebnih šol ne bo mogel privoščiti, danes si jo pa dejansko lahko vsak, če je to logistično le možno. Spoštovana ministrica, spoštovani poslanci koalicije, naj prevlada razum. Prepričan sem, da tako na področju šolstva kot na področju zdravstva zasebno in javno lahko delujeta z roko v roki, in to uspešno. In prepričan sem, da potrebujemo v Sloveniji tako uspešno javno kot uspešno zasebno zadevo tako na področju šolstva kot zdravstva. In jaz sem prepričan, da imajo edino korist od tega državljanke in državljani Republike Slovenije. To, kar uveljavljate vi, so pa verjetno bolj kot ne neki parcialni osebni interesi in zaton zasebnega. Mislim, da to ni v redu.
Gospod Tomaž Lisec, imate besedo.
Hvala, podpredsednik, za dano besedo. Spoštovani ministrica s sodelavko, kolegi, kolegice, lep pozdrav! Ustava Republike Slovenije, nanjo prisežejo predsednik Vlade in ministri, ki rečejo: »Prisegam, da bom spoštoval ustavni red, da bom ravnal po svoji vesti in z vsemi svojimi močmi deloval za blaginjo Slovenije. Prisegam, da bom spoštoval ustavni red.« In v 57. členu Ustave, ki je ključna rdeča nit današnje razprave, sledi, prvi odstavek: »Izobraževanje je svobodno.« Drugi odstavek: »Osnovnošolsko izobraževanje je obvezno in se financira iz javnih sredstev.« Tretji odstavek: »Država ustvarja možnosti, da si državljani lahko pridobijo ustrezno izobrazbo.« Ministri pa prisegajo, da bodo spoštovali ustavni red. Potem pa imamo odločbo Ustavnega sodišča s 4. decembra 2014, skratka 3 leta in 9 dni nazaj, odločilo je: »Prvi stavek drugega odstavka 86. člena Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja je v delu, ki se nanaša na javno veljavne programe osnovnošolskega izobraževanja, v neskladju z Ustavo.« Točka 2: »Državni zbor mora ugotovljeno protiustavnost odpraviti v roku enega leta od objave te odločbe v Uradnem listu Republike Slovenije.« 2 leti in 9 dni zamujamo z zelo jasno in enostavno odločbo Ustavnega sodišča, kljub temu da predsednik Vlade in ministri prisegajo, da bodo spoštovali ustavni red. Kaj se zgodi, ko je na oblasti leva koalicija? Najprej trikrat zavrne predlog Poslanske skupine SDS, ki 100-odstotno sledi odločbi Ustavnega sodišča. Ministrica je bila samo zaradi tega interpelirana, ker, še enkrat, ne spoštuje ustavnega reda kot ministrica, ki skrbi za področje izobraževanja. Pustimo ob strani, kakšne so njene osebne preference na tem področju, ampak kot ministrica, še enkrat, ste prisegli, da boste spoštovali ustavni red. Ta odločba, saj pravim, 2 leti zamuja z izvršitvijo, potem pa danes v prvem stavku ministrica reče: »Pred nami je uresničitev odločbe Ustavnega sodišča.« Glede na to, da sem sodeloval kot član odbora za izobraževanje in sem videl osnutek zakona, sem videl amandma SD, sem videl amandma SMC in Desusa na seji matičnega delovnega telesa in vidim danes nek čuden poskus amandmaja določenih poslancev SMC, me, spoštovana ministrica, zanima, kaj je po vašem de facto uresničitev odločbe Ustavnega sodišča. Ali je to 100 in 100, torej obvezni in razširjeni program, kar govori odločba Ustavnega sodišča, ali je to po vašem 100 in nič ali je to po vašem 100 in 65 ali je to po vašem 100 in 85? Govorim o obveznem in razširjenem programu. Bom šel kasneje o tem, kaj govori ne samo odločba Ustavnega sodišča o obveznem in razširjenem programu, ki ga nekateri, še enkrat, kljub jasno znani dikciji odločbe Ustavnega sodišča nočete razumeti, ker nočete razumeti niti pisnega niti ustnega mnenja Zakonodajno-pravne službe. Skratka, namesto resne izvršitve odločbe Ustavnega sodišča imamo kolobocijo poskusov, da se zopet uveljavijo neustavne rešitve. Še enkrat, kdor je razumno odločbo Ustavnega sodišča prebral, in tudi mnenje Zakonodajno-pravne službe prebral in poslušal, ve, da karkoli ne bo sprejeto, ali amandma Poslanske skupine SDS ali pa amandma Poslanske skupine Nove Slovenije, bomo dejansko, kljub temu da se izgovarjate, da bo Ustavno sodišče odločalo, v neustavnem stanju. Kolega Tabaković je zelo lepo povedal, odločitev Ustavnega sodišča je jasna, potem pa nadaljeval, kaj vse bi morali narediti pa se iti malo obvode. Na srečo vam za tisti obvod, najbolj brutalen, ker zaradi tega, ker vam odločitev Ustavnega sodišča ni všeč, želite spremeniti ustavo, poslanec madžarske narodnosti pove, da se ne gre teh vaših kolobocij. Ampak še vedno imamo pred sabo zakon, ki ne sledi odločbi Ustavnega sodišča. Meni, spoštovana ministrica in spoštovani kolegi, je zelo žal, da namesto, da bi govorili o dobrih in slabih šolah – o tem je prej govoril tudi kolega Marko, ko je spraševal, zakaj se brišejo primerjave – govorimo o javnih in zasebnih. Pa še to imamo problem. Imamo državne šole in imamo privatne šole. Angleška privatna šola, ki nima nič financiranega s strani države, niti investicije niti opreme niti učiteljev, nič, to je privatna šola. Mi pa govorimo o javnih in zasebnih, ki pa imajo isto rdečo nit – javnoveljavne programe. In najprej ja, tudi jaz se bom malo obregnil ob ustavnega pravnika, ki ima ime in priimek Miro Cerar in je na srečo ali pa nesrečo, kakor želimo, predsednik Vlade. Predsednik Vlade Miro Cerar je en mesec – oziroma tri tedne prej so bili sploh ustanovljeni – govoril: »Pravna država, odločbe sodišč je treba spoštovati in upoštevati.« In kaj imamo danes? Imamo istega predsednika Vlade, ki od sosednje države insistira, da spoštuje odločbo mednarodnega sodišča, doma pa pripravi zakon, ki ne sledi odločitvi sodišč. Kako naj bi se danes počutili državljani, ko dobijo pismo, pošto s sodišča, kjer jim sodišče nalaga to in ono zadevo? Si mislijo, saj predsednik Vlade govori, da je odločbe sodišč treba spoštovati in upoštevati, pa se sam tega ne drži, zakaj pa moram jaz kot Janez Novak sodbe sodišč spoštovati in upoštevati. Zakaj je predsednik Vlade s somišljeniki prvorazredni državljan, vsi ostali, ki pa moramo spoštovati ustavo, sodbe sodišč in zakone, smo drugorazredni? Ker privilegirani lahko obidejo ustavo, sodbe sodišč, lahko kršijo zakone, pa se jim nič ne bo naredilo, vsi ostali, teh nas verjetno 98 %, pa smo drugorazredni, ker moramo spoštovati in upoštevati tisto, kar nam piše v ustavi, v odločbah sodišč in tudi v zakonskih zadevah. Skratka, želim povedati, da je dr. Miro Cerar katastrofalen pravnik. Če ima probleme z izvrševanjem, spoštovanjem in upoštevanjem odločb Ustavnega sodišča, je očitno katastrofalen matematik, ki ne loči, da je 65 manj kot 85, in ki ne loči, da je 85 manj kot 100 odstotkov. To pa je tisto, kar je zapisalo Ustavno sodišče. Še več! Predsednik Vlade Miro Cerar je prvovrsten lažnivec. Leta 2016 je rekel: »Sam osebno sem nesrečen, ker se ne spoštuje odločitev Ustavnega sodišča, in storil bom vse, da se bo ta odločba izvršila.« Upam, da je res Miro Cerar zelo nesrečen, ker kot pravnik ne spoštuje odločitev sodišč. Pa čisto na kratko še o pravnikih. Pred tem mandatom smo bili tisti, ki smo končali FDV, neko drugorazredno telo, so rekli, ah, mi smo pravniki, vi ste pa tam FDV-jevci. Moji kolegi, kar nekaj jih imam, ki so pravniki, rečejo, po tem mandatu ste vi na FDV še kar zelo sposobni in spodobni ljudje, mi pravniki smo pa manjvredni, ker nas pravniki z Vlade s predsednikom Vlade kot pravnikom prikazujejo, da smo nekaj brezpredmetnega, ker si lahko izmišljujemo, poteptamo ustavo, poteptamo sodbe sodišč, poteptamo zakonodaje, ne spoštujemo zakonodaje, pa nikomur nič. Zakaj torej sploh študirati pravo, če si lahko predsednik Vlade kar izmišljuje, kaj bo spoštoval in česa ne bo spoštoval. Ne samo, da imamo predsednika Vlade, ki je katastrofalen pravnik, to nas sam večkrat poduči s svojimi dejanji, imamo problem s koalicijo, ki trguje z odločbo Ustavnega sodišča, kjer poslanec SMC reče: »Edino zveličavno je 100 % obvezno in 0 % razširjeni program.« Čez tri dni ista poslanska skupina: »Edino zveličavno je 100-odstotno financiranje obveznega in 65-odstotno financiranje razširjenega programa.« Ob tem povozijo mnenje ministrice, ki reče: »Bodimo vsaj malo tolerantni in dajmo 100-odstotno obvezni in 85 razširjeni.« Ampak še enkrat, spoštovana ministrica, uresničitev odločbe Ustavnega sodišča govori o 100-odstotnem financiranju javno veljavnih programov. To, kar si privoščite večinoma – tukaj lahko rečem, da je morda gospa Vervega še najbolj korektno debatirala v duhu odločbe Ustavnega sodišča, vsi ostali pa ste doktorirali iz obveznega, razširjenega in ne vem kakšnega. Vam bom začetek še enkrat prebral, glede na to, da imate očitno nekateri probleme ne samo z razumevanjem, ampak tudi z branjem odločbe Ustavnega sodišča, petindvajseti stavek, na katerega se predvsem kolega Tabaković sklicuje, citiram: »Vsebina obveznega javno veljavnega programa osnovnošolskega izobraževanja, ki se financira iz javnih sredstev, je namreč enotno določena za vse izvajalce osnovnošolskega izobraževanja.« Naprej: »Vsebinske razlike v načelih, po katerih delujejo zasebne oziroma javne šole kot institucije, se pokažejo šele v razširjenih izobraževalnih programih, ki se financirajo iz javnih sredstev in zato niso predmet te pobude. Pravica do brezplačnega obiskovanja obveznega javno veljavnega programa osnovnošolskega izobraževanja od države namreč ne zahteva, naj financira tudi izvajanje nadstandardnih ali razširjenih programov, s katerimi zasebne šole zasledujejo svoje partikularne interese. Drugi odstavek 57. člena Ustave torej zahteva, naj se javno financira obvezen minimum osnovne izobrazbe, ki je enotno določena po vsebini, kar pa ne zajema financiranja dodatnih vsebin, ki so odvisne od vrednostnih usmeritev posameznih izvajalcev osnovnošolskega izobraževanja.« In zdaj ste v to enostavno dikcijo vrgli razlikovanje med obveznimi, razširjenimi, partikularnimi in dodatnimi vsebinami, ker vas je strah nečesa, do česar sploh ne more priti. Ker vas je strah privatizacije, ki je po zakonu ne more biti. Že prej sem enkrat proceduralno predlagal predsedujočemu, da naj opozori, pa se očitno nekaterih še vedno ne prime dikcija 87. člena Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja, ki govori o varovanju javne mreže. In sem vmes še dvakrat slišal: »Zakaj pa ni zasebne šole v Osilnici?« Ker je ne more biti. Ker če je zaradi vpisa v zasebno osnovno šolo ogrožen obstoj edine javne osnovne šole oziroma je zaradi vpisa v zasebno glasbeno šolo ogrožen obstoj edine javne glasbene šole, zasebne šole ne more biti. Toliko o tem strahu pred privatizacijo. Pa pustimo ob strani, da vas je dejansko strah samo ene privatizacije, da ja ne bi Cerkev naredila še kakšne šole. Verjemite, če bi Cerkev ustanavljala šole, jih zagotovo ne bi pod tako ekstremno levo vlado in zagotovo jih ne bi v času, ko njeni finančni prihodki niso tako super, kot jih nekateri želite prikazati. Še več! Danes je bila debata o profitih zasebnih šol. Varovanje javne mreže, isti 87. člen govori: »… ali če opravlja dejavnost v nasprotju s petim odstavkom 7. člena tega zakona.« Dovolite, da vam ga preberem, zakaj dobiček ni možen. Peti odstavek 7. člena govori, samo sekundo, da ne bom zavajal, tako kot večina počne: »Vrtec oziroma šola ne sme opravljati vzgojno-izobraževalne dejavnosti, ki se financira iz javnih sredstev, zaradi pridobivanja dobička.« Ne more imeti dobička, ker so vzvodi tako na ravni ministrstva – imamo poseben svet – kot na zakonski dikciji, da tega ne more biti. Imamo strokovni svet in Zakon o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja, ki govori, da dobička ne more biti, pa danes spet poslušamo, »dobiček zasebnikov«. Kakšen dobiček? Tisti dobiček, ki so ga oni preko kakšne druge dejavnosti ustvarili v tem grdem kapitalizmu in so se ga namenili dati v ustanovitev šole in so s tem razbremenili proračun lokalnih skupnosti, če govorimo predvsem na primarnem izobraževanju, so s tem neobremenili proračun države, ko govorimo o srednjih šolah in fakultetah? To pomeni, da je plus v državnem proračunu, če je kakšna zasebna šola več, ampak ne, tukaj ravno nasprotno strašite s privatizacijo šol. Poleg tistega, kar sem prej prebral v petindvajsetem stavku odločbe Ustavnega sodišča, vas je na zadnji seji predstavnica Zakonodajno-pravne službe opozorila, da če ne bo spoštovana odločba Ustavnega sodišča 100-odstotno, kar pomeni 100-odstotno financiranje javnoveljavnih programov (brez vaših debat o obveznem, razširjenem, dopolnilnem in ne vem kakšnem izobraževanju), de facto kršite ustavo. Pred Ustavnim sodiščem je bila junija 2016 že vložena nova pobuda za oceno ustavnosti, ki jo Ustavno sodišče prednostno obravnava. In če Ustavno sodišče v vnovični presoji ugotovi, da so bili dosedanji zakonodajni postopki za izvršitev njegove odločbe v Državnem zboru neuspešni in da je v tistem trenutku edini način, da se zagotovi njeno spoštovanje, izvršitev, lahko določi nov način izvršitve, s čimer dokončno zavarujejo ustavnopravni položaj pobudnikov. Ampak seveda, s tem se bo ukvarjala nova sestava državnega zbora, kjer bodo spet verjetno sedeli novi obrazi, ki bodo spet pametovali, kako je treba brati zelo enostavno odločitev Ustavnega sodišča. Danes smo celo slišali eno, ne bom rekel samo antiustavno razpravo. Nekdo, pa ga ne bom omenjal, da mu ne bo nerodno, je rekel: »Odločili smo se za kompromis pri odločitvi glede odločbe Ustavnega sodišča.« Pri spoštovanju odločb kateregakoli sodišča ni kompromisov. Ali izvršiš 100-odstotno, vse ostalo je neizvršitev. Upam, da se bodo o tem vsaj pravniki v tem državnem zboru strinjali z mano, če že imamo verjetno predsednika Vlade, ki se s tem ne strinja. Spoštovana ministrica, kar velik del zakona, ki ga danes obravnavamo, je zelo soliden, je napredek tako pri imenovanju ravnateljev kot glede tega javne in zasebne šole, da se lahko odvzame, čeprav to že imamo v trenutni zakonodaji. Je nek napredek in resnično ne razumem ne predsednika Vlade ne vas, spoštovana ministrica, še manj pa poslanci, ki boste na koncu odločili, zakaj zapnete pri tako enostavni odločbi Ustavnega sodišča. Pri odločbi Ustavnega sodišča ki, še enkrat, govori, da je treba, kot rečeno, spremeniti 86. člen Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja v roku enega leta. In da se zdaj tukaj pod neko krinko ideologije – to dejansko nekateri celo javno priznajo, ko govorijo, da ne bodo sprejeli amandmaja SDS samo zato, ker jih je strah še kakšne nove cerkvene šole. To je bilo slišano na odboru tako javno kot tudi takrat, ko niso bili prižgani mikrofoni. Vas resnično tega ne sprašujem. Ministrica, če se strinjate z mano v razpravi, da pri spoštovanju odločb Ustavnega sodišča ni kompromisov, me zanima, za kateri gnili kompromis se boste – sicer ne vi, ker nimate glasovalne pravice pri tem zakonu, ampak poslanci koalicije – odločili. Kaj je gnili kompromis? 0 % razširjenega programa, 65 % razširjenega programa, 85 % razširjenega programa ali pa spoštovanje odločbe Ustavnega sodišča, ki govori o 100-odstotnem financiranju javnoveljavnih programov? Ne apeliram na zdrav razum, ne apeliram na neko dogmo, da kar predlaga SDS, moramo itak vse zavrniti, ampak predlagam samo to, da spoštujete to, kar zaprisežejo predsednik Vlade in ministri: »Prisegam, da bom spoštoval ustavni red, da bom ravnal po svoji vesti in z vsemi svojimi močni deloval za blaginjo Slovenije.« Če ne bo sprejet amandma SDS oziroma Nove Slovenije, boste kršili ustavni red in boste delovali proti blaginji Slovenije, ker boste naredili prvorazredne in drugorazredne otroke, ki obiskujejo šole, ki imajo javnoveljavne programe, in boste naredili prvorazredne in drugorazredne starše teh otrok, ki so otroke vpisali v šole, kjer se izvajajo javnoveljavni programi. Najlepša hvala.
Postopkovno gospa Erika Dekleva, potem pa imamo še eno repliko. Izvolite, gospa Erika Dekleva.
Hvala za besedo. Sem pričakovala, da boste vi pojasnili kolegu iz SDS, da ni predsednik Vlade tisti, ki piše zakonodajo, ampak je to ministrica, in ni predsednik Vlade tisti, ki lahko sprejme ali zavrne zakon, ampak smo to mi poslanci. Zato je to naša odgovornost in ne njegova. Hvala.
Postopkovno gospod Mahnič. Izvolite, imate besedo.
Hvala. Predlagam, da kolegico podučite, če že gremo v tej smeri, da pa je predsednik Vlade tisti, ki lahko da točko na dnevni red ali ne. In če bi predsednik Vlade kot dr. ustavnega prava menil, da je točka dnevnega reda v neskladju z ustavo, potem takšnega zakona ne bi dal na dnevni red. To pa je pristojnost predsednika Vlade.
Predlagam, da se tovrstne aktivnosti prenesejo na razpravo, zato, gospa Vesna Vervega, imate pravico do replike. Izvolite, imate besedo.
Hvala lepa. Bila sem omenjena v razpravi kolega Lisca. Njegove besede so bile približno takšne: edina prava odločitev, ki uresničuje odločbo Ustavnega sodišča, je 100-odstotno financiran javnoveljavni program. Torej tako, kot ga predlagate z amandmajem. Tukaj bi rada pojasnila, da je javnoveljavni program po odločbi Ustavnega sodišča – ki ga tudi Ustavno sodišče deli, javnoveljavni program, na – obvezni in razširjeni program. Spet smo pri tem pojmu. Torej da se 100 % financira javnoveljavni program, ni odločitev Ustavnega sodišča, že v tistem delu, ko pravi: »Vsebinske razlike v načelih, po katerih delujejo zasebne oziroma javne šole kot institucije, se kažejo šele v razširjenih izobraževalnih programih, ki se ne financirajo iz javnih sredstev in zato niso predmet te pobude.« [[oglašanje iz dvorane]] Ampak jaz sem citirala od začetka stavka do konca stavka. V nekem drugem delu pa seveda, glejte, razširjeni program ali nadstandardni program, saj Ustavno sodišče razširjeni program enači oziroma pravi, da je nadstandardni. Tako torej jaz mislim, da javnoveljavni program ni tisto, o čemer govori odločba Ustavnega sodišča, v celoti javnoveljavni program. Hvala.
Postopkovno gospa Jelka Godec. Izvolite, imate besedo.
Zakon o osnovni šoli, zdaj pa lepo prosim, dajte si ga že enkrat prebrati. 14. člen, program osnovne šole: »Program osnovnošolskega izobraževanja obsega obvezni program in razširjeni program.« Javnoveljavni program obvezne osnovne šole zajema obvezni in razširjeni program in ne govorimo o nobenem nadstandardu, ker to ni nadstandard. Če pa preberete odločbo Ustavnega sodišča, pa piše, da država ni dolžna financirati tistega dela razširjenega programa, s katerim zasebne šole zasledujejo svoje partikularne interese. »Drugi odstavek 57. člena Ustave torej zahteva, naj se javno financira obvezen minimum osnovne izobrazbe, ki je enotno določena po vsebini, kar pa ne zajema financiranja dodatnih vsebin, ki so odvisne od vrednostnih usmeritev posameznih izvajalcev osnovnošolskega izobraževanja.« Se opravičujem zaradi postopkovnega, ampak postopkovno, predsedujoči, je, dajte že enkrat razložiti poslancem, naj si preberejo zakon o financiranju vzgoje in izobraževanja, torej ZOFVI, naj si preberejo Zakon o osnovni šoli, če pa je človek iz izobraževanja prišel v poslanske klopi, bi pa moral to že na pamet vedeti. In naj se neha zavajati! Še enkrat, predsedujoči, prosim lepo, da vsakič, ko bodo rekli, da je razširjeni program nadstandard – ni! Razširjeni program morajo razpisati vse osnovne šole, ki izvajajo javnoveljavni program. Gre za jutranje varstvo, dopolnilni, dodatni pouk, interesne dejavnosti. Prosim, naj se neha o tem govoriti, v zakonu jasno piše, kaj je razširjeni program. Razširjeni program v zasebnih šolah je pa lahko tisti dodatni razširjeni program, pa še partikularne interese zastopa, to so vera in kultura in ne vem, kaj vse. Jaz bi res prosila, ker poslanci si enostavno ne preberejo zakonov. Saj ni samo en zakon, ti zakoni so vezani še na druge podzakonske! In to je nedopustno, da se prebere odločba Ustavnega sodišča do vejice, potem naprej pa ne. Ni dopustno, predsedujoči. Če nekdo navaja nek zakon, člen, naj ga prebere v celoti. V celoti! Če že ne more vseh 6 odstavkov, naj prebere pa cel stavek! Hvala.
Gospa Jelka Godec, razumem vaše pomisleke, ampak jaz vas pa prosim, da to prenesemo v razpravni del. Vidim, da imate, Poslanska skupina SDS, še 20 minut, mislim, da moramo omogočiti Državnemu zboru, da deluje v skladu s poslovnikom. Zato vas vabim, da se prijavite k razpravi. Prijava poteka. Prva ima besedo prav gospa Jelka Godec.
Najlepša hvala. Zdaj smo na začetku, tam, kjer smo bili pred – ne vem, koliko ur že traja ta zadeva. Še vedno [[…]]Prosila bi gospo ministrico, če imamo narobe, naj pove. Povejte, ki ste za to pristojni, da Zakon o osnovni šoli govori o javnoveljavnem programu, da je sestavljen iz 2 delov, obveznega dela, v katerem so predmeti matematika, angleščina, tehnika, biologija, ne bom vseh naštevala, plus izbirne vsebine, in pa iz razširjenega programa, ki po 20. členu zajema podaljšano bivanje, jutranje varstvo, dodatni, dopolnilni pouk, interesne dejavnosti in pouk neobveznih izbirnih vsebin. To vse skupaj, obvezni in razširjeni, mora šola ponuditi učencu, obvezno razpisati. Zdaj pa, k obveznemu programu morajo učenci obvezno hoditi, obvezno, tu ni opravičil, razen ko so bolni, k razširjenemu delu, to pomeni jutranjemu varstvu, dopolnilnemu, dodatnemu in tako naprej, pa če želijo, torej ne gredo vsi v jutranje varstvo in ne gredo vsi k dopolnilnemu. In potem se kaj zgodi? No, zdaj še tako mimogrede, šola mora to razpisati in financirati. Dobi financirano, ko po vseh teh statistikah javlja na ministrstvo. In zdaj ljudje, tukaj ti poslanci govorijo, da je razširjeni program še zraven vera in kultura in ne vem, kaj vse. Ne ni, in to Ustavno sodišče dobro napiše. In tudi Zakonodajno-pravna služba je povedala, da se ne sme in se ne bo – zdaj nimam tukaj – financiralo niti pol ure več jutranjega varstva, niti ena dodatna interesna dejavnost več, niti ena ura dodatnega pouka več, ker to ni odločitev Ustavnega sodišča. Odločitev Ustavnega sodišča je, da se 100-odstotno financira javnoveljavni program obvezne osnovne šole, kar je zdaj v zakonu 85 %, da se financira. 85 %. Zakon zdaj ni nič govoril o delitvi na obvezni in razširjeni, to ste zdaj vi izumili. Vi ste izumili, ker ste v odločbi Ustavnega sodišča prebrali o razširjenem programu, ki zasleduje partikularne interese zasebne šole. To je čisto nekaj drugega kot razširjeni program, ki je zapisan v Zakonu o osnovni šoli. Razširjeni program, ki sledi partikularnim interesom zasebne šole, ni zajet tu notri in se ne sme plačati iz javnih sredstev in se ne bo plačal iz javnih sredstev. Ampak ker ste vi tako zmešani vsi, zdaj ne veste niti, ali bi dali 0 % ali bi jih dali 65 ali bi jih dali 85. Zdaj se je že čisto vse zmešalo. Jaz sem vam pa prej prebrala, da morajo otroci v zasebni šoli celo obvezno obiskovati tudi vero in kulturo. Ali boste to tudi financirali? Verjetno ne, ker se upirate temu. Ampak vi ste rekli, da boste tiste predmete oziroma tisti del javnoveljavnega programa, ki je obvezen za otroke, financirali 100-odstotno. To ste povedali. Dajmo torej ločiti med razširjenim programom, ki je v zakonu napisan, in tistim, kar zasleduje partikularne interese zasebne šole. Tisto se ne financira in se ne sme in je Ustavno sodišče reklo, da se ne sme. Če otrok hodi na šolo, ki je bila ustanovljena zasebno in izvaja javnoveljavni program, če on obiskuje vero in kulturo, ker jo verjetno mora znotraj tega, se tega ne plača. Ampak če boste vi šli s 85 % financiranja na 0 % v razširjenem delu, to lahko pomeni tudi, da v javnih šolah oziroma v šolah, ki jih je ustanovila država, otroci ne bodo več upravičeni do jutranjega varstva oziroma da se bo to plačalo šoli. Še enkrat, dajte si v zakonu prebrati, kaj zakon govori o obveznem in razširjenem. To je zdaj bistvo. Potem pa preberite še odločbo Ustavnega sodišča od vejice naprej. ZPS je povedala, da se vsaka naslednja ura interesne dejavnosti, oddelek ne sme financirati oziroma se ne bo, da se jim ne bo nobena ura več, ki ni obvezna, financirala. In ne zavajati. Ne zavajati, da so v razširjenem programu v šolah, ki so jih ustanovili zasebniki, ne vem kateri predmeti – niso. Razširjeni program po zakonu, še enkrat, jutranje varstvo, dopolnilni, dodatni pouk in tako naprej. Kar pa je problem, je pa to, kar bi bilo treba razmisliti. Dopolnilni in dodatni recimo ni obvezen. Šola ga mora razpisati in ga razpiše. In kaj se potem zgodi? Učiteljica sedi eno uro notri sama. Sama. Pri dopolnilnem, pri dodatnem ne toliko kot pri dopolnilnem. Otroci pa pol razreda odločbe. Ampak šola to dobi plačano, učiteljica sedi. In jezni so učitelji, ker enostavno sedijo eno uro pa, ne vem, delajo priprave, ne vem, kaj vse, otroci se igrajo, saj jim nihče ne oporeka, starši pa iščejo odločbe, ker otrok ni sposoben slediti. Da bi ga pa dali v dopolnilnega, to pa ne, ker to pa je sramota. Ali ne vem, kaj se razmišlja. Ampak to šola dobi plačano, dragi moji, da učiteljica sedi 45 minut sama, namesto da bi imela otroke pri dopolnilnem. Pri dodatnem je malo drugače, ker so tam pač tisti otroci, ki se hočejo še kaj zraven naučiti, pa še to je potem v višjih razredih malo problem, raje gredo kam drugam kot tja. Ampak to dobi šola plačano. Ali se na ministrstvu s tem ukvarjajo, da v javnih šolah oziroma vseh šolah, kjer je javnoveljavni program, učitelji sedijo sami notri? Učitelji pišejo pisma, tudi ravnatelji, da je to totalni nesmisel. Nesmisel! Včasih je bilo to obvezno, kolikor se spomnim, potem pa je bilo, da nista več obvezna dopolnilni, dodatni, in zdaj so učilnice prazne. In mi to plačujemo! Mi plačujemo prazne učilnice. O tem pa nihče ne govori. Vsi govorite o kakovostnem javnem šolstvu, o tem nihče ne govori. Razpišejo nemogoče, dodatni pouk oziroma tiste interesne dejavnosti takšne, da ne veš, od kod so jih potegnili, iz žilnih pet ven, kamor nihče ne gre, o tem se pa nihče ne pogovarja. Pa da imamo izbirno vsebino angleščino, pa neizbirno angleščino, pa na oboje morajo. Mislim, to je [[…]]Saj mislim, da se je ministrstvo s tem tudi ukvarjalo. V glavnem, nebuloze takšne v javnem šolstvu notri, da je groza, mi pa se zdaj pogovarjamo, kaj je to razširjeno in kaj ni razširjeno. V zakonu piše, kaj je razširjeni program, in to je to. Ne more biti nič drugega. Vera in kultura nista razširjeni program in se to ne sme financirati. Pri tem vztrajamo. Ker pa ustavna odločba govori o javnoveljavnem programu obveznega osnovnega šolstva, govori o paketu, ne deli, deli samo v tistem delu, ko reče, »razširjen program, ki sledi partikularnim interesom zasebne šole«. To pa ni delitev. To pa ni delitev! Če imate vi eno škatlo in potem gori še eno, je tista spodnja svoja, druga pa je dodatek. Če spodnjo škatlo kupite oziroma dobite zastonj, tole morate zraven plačati, boste plačali, ker ni druge. Zakon je jasen. Če že nočete priznati, da je odločba Ustavnega sodišča jasna, je zakon jasen, kaj je obvezno, kaj je razširjeno.
Hvala lepa. Gospa Anja Bah Žibert, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani! Če bi bili na začetku tisočletja, bi še mogoče razumela takšno razpravo, ampak mi smo leta 2017, v 2018. gremo, in mi se ukvarjamo s tem, ali bomo financirali za ene otroke, ne vem, 65-odstotno, za druge mogoče ali pa v neki drugi obliki – 85-odstotno je trenutno – ali bomo financirali 100-odstotno. Za otroke! Kje vidite največji problem? Kje se ti otroci učijo. Osnovna šola je obvezna. Ne nazadnje lahko določen program do določenega leta opravljajo starši tudi doma. Tudi ta opcija je v zakonu. S tem se v bistvu nihče ne ukvarja, na kakšen način se učijo ti otroci oziroma kaj je tisto, kar sodi v javni program, razširjeni program ali kar gre v partikularni program. Ti otroci morajo na koncu narediti neke izpite, dokazati, da imajo primerno znanje. Tudi to opcijo imamo in jaz jo podpiram, da ne bo nobene pomote. Ampak mi se pa danes ukvarjamo s tem, zakaj zasebne šole, ki so v ta prostor, kakorkoli obračate, prinesle po dolgih letih, odkar to že obstaja drugje po Evropi in izven nje, različne alternativne vzgojne koncepte, ki pripomorejo k razvoju otrok v različnih pogledih, spoštovani. Ne gre samo za znanje, gre tudi za način pridobivanja znanja in gre tudi za vzgojne koncepte. Imamo vzgojno-izobraževalni program. Prinesle so neko širino in pomembno dodano vrednost, jaz vam lahko to garantiram. Waldorfska šola, waldorfski koncept, koncept montessori, reggio pedagogike žal nimamo v Sloveniji, ogromno je teh konceptov in nekdo, ki prinaša neko alternativo, je za vas nesprejemljiv, da bi prišel do 100-odstotnega financiranja. Na Ustavni komisiji je Matej Tašner Vatovec dejal, da je predlog Ustavne komisije potreben zato, ker želimo ohraniti javno šolstvo. Kdo ga pa ukinja?! Kdo ga pa ukinja? To, kar je on izrekel, zame odpira neko drugo vprašanje – ali smo dejansko v tej državi zadovoljni z javnim šolstvom? Če ima nekdo tako skrb, da bo neka alternativa prinesla pa kar ukinitev javnega šolstva [[…]]Zakaj bi ga pa?! Jaz vam lahko na osebnem primeru povem, moj otrok je štiri leta obiskoval Osnovno šolo Alojzija Šuštarja, potem smo se preselili, te možnosti ni bilo več in je šel v tako imenovano javno šolstvo. Mi smo bili zadovoljni z enim in z drugim. Nekaj več je odnesel v prvi osnovni šoli oziroma tisti, ki jo je obiskoval prva leta, nekaj v drugi. Tako je, to je normalno. Ni pa normalno, da smo za to morali dodatno plačevati. To pa ni normalno. Kajti njegovo znanje, ki ga zahteva zakon, je bilo enako. Ne nazadnje, poglejte, če imamo danes v zakonu 85 %, za nekatere pa 100 in zdaj bi to še spreminjali, pomeni, da bi morali ti otroci delati dodatne izpite, kajti kdo garantira, da je potem uresničitev tega programa takšna, kot jo zahteva zakonodaja? Zakaj? Ker jim ne priznavamo. Saj jim ne priznavamo tega. Mi jim s tem ne priznavamo tega, dejansko po drugi strani pa priznavamo, ker zakon jasno govori, da je osnovna šola obvezna in da je treba uresničiti program, ki ga, seveda v skladu z zakonom, morajo učenci izpeljati. Ampak danes morajo nekateri za ta program, ki je obvezen, plačevati. Zakaj? Ali pa če to nekoliko obrnem, mogoče ga torej ne izvajajo, po vašem. Čudno, da si niste omislili še kakšnih dodatnih izpitov za te šole. S takšnim načinom mi dejansko vsako svobodno presojo državljanov, da se odločijo, kam bodo dali v šolo svoje otroke, dobesedno uničujemo. Uničujemo. Verjamem, da se je ta predlog ali pa tudi ta predlog Ustavne komisije in vsa godlja, ki jo je seveda pričel SD, dejansko začela samo zaradi problema tako imenovane zasebne šole, ki je nastala na pobudo Cerkve. Mislim, da je to največji problem, ker mi smo imeli do zdaj ali pa še prej waldorfsko šolo, pa ni bilo nobenega problema. Zanimivo, ali ne? Nobenega problema. Ko se je ustanovila Osnovna šola Alojzija Šuštarja, se je pa začelo o tem na veliko razpravljati. Zakaj?! Oni opravljajo javnoveljavni program v skladu z zakonom. Vse tisto, kar je dodatno in kar je Jelka Godec zelo dobro utemeljila, je v tistih njihovih individualnih parcialnih interesih, za katere morajo denar priskrbeti sami. Tega nihče ne plača, tega ne plačajo davkoplačevalci. Jaz kot davkoplačevalec ali moja družina je pa morala plačevati davke tej državi, morali smo osnovno šolo, ki smo jo izbrali, dodatno plačevati. Za program, ki je obvezen v skladu z zakonom. To je največji problem. Prosim vas, dajte razmisliti, leta 2018 bomo, dopustite alternativne vzgojne koncepte za dobro otrok. Ne šibati svojih otrok v tujino, ker to je najlažje. Denarja je dovolj, pri nekaterih, da lahko svoje otroke pošiljajo v tujino, nam bodo naši otroci sami bežali tja, ker ne vidijo več rešitve doma. Uredimo stvari tukaj, kot je treba, in omogočimo, da bodo otroci nadaljevali šolanje v naših šolah, slovenskih šolah s programom, ki je določen z zakonom. Ne spreminjajte in izigravajte odločitev Ustavnega sodišča.
Hvala lepa. Primoža Hainza moram izpustiti. Gospod Žan Mahnič, imate besedo.
Hvala za besedo, podpredsednik. Slišati je bilo, da so različne interpretacije in pa različne obrazložitve sodbe Ustavnega sodišča. Kar se tiče različnih interpretacij, se strinjam, da obstajajo, mnogo jih je, ampak vse so znotraj ideološkega okvira. Če pogledate pravnike, z izjemo predsednika Vlade Mira Cerarja, drugih ustavnih pravnikov nisem slišal, da bi podprli to varianto zakona in tak način financiranja, kot ga predlagate vi, oziroma vse variante, ki ste jih do sedaj predlagali. Zanima me, gospa ministrica, od kod številka 65 %? Meni se zdi, da je 85 % odločno, 100 % bi bilo pa bolj odločno. To je bil vaš moto, mimo grede, v času kampanje za predsedniške volitve. Edino pravično, pravno bi bilo, da se v celoti spoštuje odločba Ustavnega sodišča na način, da se sprejmejo amandmaji, ki jih predlagamo bodisi v Slovenski demokratski stranki bodisi v Novi Sloveniji. Zanimivo je, da je ravno nam največkrat očitano nespoštovanje pravne države in da smo mi tisti, ki v tem primeru vlagamo amandma, ki v celoti spoštuje, predvsem pa, kar je bolj bistveno od spoštovanja, upošteva sodbo Ustavnega sodišča. V 20. členu Zakona o osnovni šoli – treba je pogledati tudi ta zakon, ne samo zakon o financiranju vzgoje in izobraževanja – je jasno opredeljen razširjeni program, ki našteva podaljšano bivanje, jutranje varstvo, dodatni pouk, dopolnilni pouk. To je program, ki ga imata tako javna kot tudi zasebna šola, in to je javnoveljavni program. So pa v okviru tega razširjenega programa znotraj javnoveljavnega programa seveda opredeljene tudi interesne dejavnosti. Tukaj pa se razume, da se to, če gre znotraj teh interesnih dejavnosti za dejavnosti, ki glede na sodbo Ustavnega sodišča sledijo partikularnim interesom vzgojno-izobraževalnega zavoda oziroma v tem primeru zasebne šole, kot smo večkrat rekli recimo vera, kultura in tako naprej, ne financira. Povejte mi, na kakšen način je lahko dopolnilni pouk, dodatni pouk, predvsem pa jutranje varstvo ideološko. Ne more biti. Ne more biti, ker jutranje varstvo je obvezno. Ne živijo vsi v Ljubljani, kjer se službe večinoma začenjajo ob devetih, osmih, velika večina na podeželju ob šestih zjutraj začenja službe, ob sedmih najkasneje in morajo otroke peljati v šolo. Zaradi tega je potrebno jutranje varstvo. Zakaj sedaj na zasebni šoli ne bi financirali jutranjega varstva oziroma bi ga financirali glede na predlog, ki je bil sprejet – na predlog Poslanske skupine Desus ga sploh ne bi, glede na amandma dela poslancev SMC pa bi ga 65-odstotno? Kako ste opredelili teh 65 %? Zakaj je jutranje varstvo otroka recimo na šoli montessori – kjer je, kot smo včeraj videli, praktično 50 % otrok takšnih, ki prejemajo pomoč pri plačilu malice, kar pomeni, da ne prihajajo iz nekih elitnih krogov slovenske družbe, pač pa so otroci iz bolj revnih družin, ki potrebujejo pomoč, zakaj je njihovo jutranje varstvo – manj vredno kot jutranje varstvo nekoga, ki obiskuje javno šolo z enakim programom? Ker v tem primeru spoštujem, vedno pa upoštevam sodbe sodišč, bom glasoval za amandma, ki v celoti odločbo Ustavnega sodišča prenaša in pa ubeseduje tudi v 86. členu zakona, o katerem se pogovarjamo.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Prosim za prijavo. Mag. Matej Tonin, izvolite.
Da bomo zelo konkretni in korektni, o čem danes govorimo. Danes se pogovarjamo o financiranju šolskih programov. Celotna politika, vsi se strinjamo s tem, da ga je treba ne glede na to, v kakšno šolo, v kakšne zidove damo javnoveljavni ali pa obvezni javni program, 100-odstotno financirati; matematiko, slovenščino in tako naprej. Grem na konec. Vsi se tudi strinjamo, da v nobenem primeru država, proračun ne sme financirati verskega programa, verske vzgoje. Opozicija, Nova Slovenija, SDS, in celotna leva koalicija, vsi se strinjajo s tem. So pa razlike pri financiranju razširjenega programa. To pa so dopoldansko varstvo, popoldansko varstvo, dopolnilni, dodatni pouk in tako naprej. Tukaj pa so razlike. Mi v Novi Sloveniji in v SDS pravimo, da je to treba 100-odstotno financirati, del SMC pravi, da je to treba 65-odstotno financirati, SD in Desus pravita, da se dopolnilnega pouka, popoldanskega in dopoldanskega varstva ne sme financirati. Še enkrat poudarjam, če bo sprejet predlog SD in pa SMC, bodo prizadeti prav najbolj občutljivi. Ker tisti, ki so bogati, si lahko privoščijo vse, tiste, ki nimajo, pa bo takšen odvzem sredstev prav najbolj prizadel. Zaradi tega je edina uresničitev odločbe Ustavnega sodišča ta, da v celoti financiramo tudi jutranje varstvo, popoldansko varstvo, dopolnilni pouk, učno pomoč.
Hvala lepa. Gospod Jan Škoberne, izvolite.
Najlepša hvala, spoštovani podpredsednik. Spoštovani kolegice in kolegi! Verjetno je imel predgovornik v mislih Desus in SMC. Socialni demokrati smo že od samega začetka povedali – in bržkone bi bila tudi današnja razprava povsem nepotrebna in odveč, če bi to storili – da je pred sprejetjem tega zakona treba razjasniti ustavno dikcijo, spremeniti ustavo in skozi ustavno prizmo razrešiti to, o čemer danes, tu se lahko strinjamo, povem brez potrebe razpravljamo, ujeti v ideološki konflikt tam, kjer se v resnici v pomembnem delu vsi strinjamo. To je v tem, da mora biti obvezna osnovna šola dostopna vsem, kvalitetna za vse, in če čemu, mora biti podrejena vrednotam naše družbe, ki izhajajo iz ustave, ki je zapisana. Da smo pred tremi leti to skupaj s partnerji Socialni demokrati želeli rešiti in da do končnega glasovanja na Ustavni komisiji ni prišlo, mi je iskreno žal. Bolj logično od tega, da se skozi ustavo javno zapiše primarnost javnega šolstva, če želite državne osnovne šole, in opcijsko, če nam to dopuščajo viri, okoliščine, financiranje tudi zasebne šole, se mi ne zdi nič, o čemer smo govorili v zadnjem obdobju, pa to ni samo obdobje te seje, ampak obdobje zadnjih 20 let. Zakaj je tako nerazumljivo, da moramo imeti najprej sredstva, vire in infrastrukturo za javno, državno šolo, če želite, in če nam bogastvo naše družbe omogoča, nato še možnost financiranja – tako kot je pred menoj kolega Tonin povedal – tudi dopolnilnega, pa kar se mene tiče tudi partikularnega razširjenega programa, če si to lahko privoščimo? Jaz s tem posebne težave nimam. Ampak dokler ni zaščiteno tudi z ustavno dikcijo na način, da ne more prihajati do različnih sodb Ustavnega sodišča v povezanih vsebinskih zadevah, potem je naloga zakonodajalca, da vendarle najprej zaščiti javno osnovno šolo, ki jo je država dolžna zagotavljati vsem in vsakomur ne glede na partikularne interese. Torej, vsak okoliš mora imeti javno šolo, skozi katero država zagotavlja možnost vsakemu otroku ne glede na politično, versko ali kakršnokoli drugo opredelitev njegovih staršev, da se izobražuje v osnovni šoli, ker je slednja obvezna. Če lahko in če to zmoremo in če smo tako napredna družba, in verjamem, da smo, pa lahko razmišljamo o tem, da ta temelj nadgradimo še z vsebinsko ali vrednostno ali programsko in metodološko različnimi osnovnimi šolami, kar je logično. Ne pa na način, kot se je to dogajalo marsikje po svetu, da so pod pretvezo dajanja različnih vzgojnih možnosti in programskih in vrednostnih usmeritev počasi odtekala sredstva, namenjena primarno javnemu šolstvu, v zasebno šolstvo, kvaliteta javnega je padala, zaradi zmožnosti večine udeležencev staršev k sofinanciranju zasebnega pa rasla kvaliteta zasebnega in razslojenost družbe se je povečevala. Lahko gledamo to v Združenih državah Amerike, lahko to gledamo tudi v Franciji pa Veliki Britaniji, da o državah nekdaj tako imenovanega tretjega sveta niti ne govorim. Če smo dobro poslušali – z namenom sem se javil med zadnjimi – celotno razpravo danes, se mi zdi, da se o bistvenih elementih v resnici vsi strinjamo. Kot sem na začetku povedal, vsak otrok mora imeti pravico, da se izobražuje v kvalitetni, vsem dostopni osnovni šoli. Da ne bo pomote, javna osnovna šola je odlična, prav tako je po mojem mnenju odlična večina zasebnih osnovnih šol, bistveno manj odlične ali da ne rečem celo v večini slabe so pa zasebne šole na terciarni stopnji izobraževanja. To kaže na fenomen, ki se lahko zgodi tudi pri javnem izobraževanju v osnovni šoli, če za to ne bomo ustrezno poskrbeli, kot že rečeno, primarno z zaščito tega sistema na ravni ustave in potem z jasno opredelitvijo, kaj in na kakšen način je mogoče in treba omogočiti tudi zasebnim šolam, da se v ta sistem javne mreže vključujejo. Če bi pred tremi leti pobudo Socialnih demokratov skupaj s partnerji vsi sprejeli z iskrenostjo ali pa če bi proces pripeljali do konca in glasovali, bi vsaj vedeli, kje smo. Tako pa delamo ključno napako, razpravljamo o zakonu, razdvojeni pri interpretaciji, ali je sploh Ustavno sodišče ob očitno nejasni ustavni dikciji lahko steber, na katerega se oslanja zakon pri odpravljanju te neustavnosti, smo zašli v eno povsem politikantsko zgodbo, iz katere bomo mi – še najmanj pomembno – vsi skupaj izšli poraženci, se pa strinjam, spravljamo v stres učence, učitelje, starše, ki si take obravnave niso zaslužili. Lahko se zakonodajalec, Državni zbor, odloči tudi, da ne želi na ustavni ravni zaščititi javnega šolstva, da mu ne želi podati primata na tej ravni, to je legitimna in legalna pravica tega zbora. Ampak da se skušamo pa izogniti temu, da na najvišji možni ravni odpravimo neustavnost s tem, da razčistimo, kaj so naše temeljne družbene, državne in ustavne vrednote, to je pa izogibanje odgovornosti, za katero smo kandidirali in za katero smo sem izvoljeni. Iz tega razloga smo Socialni demokrati večkrat povedali, da nasprotujemo temu, da se najprej sprejema zakon, ko bi se v resnici moralo reševati ustavno nejasnost in potrditi, na katerem vrednostnem temelju bomo družbo upravljali. To ne pomeni izključevanja ne zasebne iniciative ne zasebne osnovne šole, daleč od tega. Pomeni pa z vidika socialne demokracije, da moramo najprej zavarovati javni izobraževalni sistem, še posebej javno laično osnovno šolo. Vsaj državna sekretarka na Ministrstvu za izobraževanje, znanost in šport se bo spomnila, kako zelo težko je bilo v času krize zagotavljati osnovna sredstva za delovanje javnega izobraževalnega sistema, ker ko pač ni bilo denarja, ni bilo denarja. Tako in drugače smo – sam sem takrat sedel tudi v kabinetu ministra Pikala – iskali način, da smo skozi interventna sredstva preprečevali puščanje streh v naših osnovnih šolah, ker za kakršnokoli drugo investicijo tako ali tako ni bilo denarja. To se nam ne sme zgoditi in ne smemo si naložiti naloge, da bomo morali financirati množico vsega, če nismo najprej dorekli, da bomo poskrbeli za kvaliteten, nadgrajen, izjemen javni izobraževalni sistem po celotni vertikali, ne samo v osnovnošolskem delu. Potem ko smo pa rešili ta del enake dostopnosti in visoke kvalitete, pa smo ugotovili – in tukaj lahko ugotovimo to tudi skozi ustavno dikcijo – da smo družba znanja, da želimo vlagati v znanje in da moramo vlagati v znanje, potem pa, kar se mene tiče in sem prvi, lahko govorimo za to, da je treba dvakrat povečati izobraževalni proračun, pa za znanost pa za šport, in začnemo vlagati še v izbirne zgodbe. To bi bila prava odločitev. Strinjam se z vsemi, 6 zasebnih osnovnih šol ne ogroža nikogar. Ampak zakaj potem zapiramo podružnične v obmejnem pasu, kjer je to ključno za to, da obstanejo tudi slovenske vasi, da se narodnostno območje jezikovno, kulturno ne izgublja? Ker si postavimo fiktiven normativ, da mora biti 5 otrok, pa so 4, pa zapremo podružnično šolo nekje na periferiji, ker si na vrednostni ravni dovolimo, da se nismo javno opredelili za to, da bomo poskrbeli za to, kar je steber razvoja te družbe, in to je kvalitetno, javno in vsem dostopno izobraževanje po celotni vertikali. In ker smo dovolj bogata družba, si lahko privoščimo njegovo nadgradnjo tudi s tem, da podpremo zasebne. Ampak najprej bo treba na ustavni ravni razrešiti to dilemo in potem urejati zakon. Zato ne bom podprl tega predloga zakona, kljub temu pa cenim trud. Žal mi je, da je na koncu prišlo do sem, ampak res cenim trud, ki ga je vložilo Ministrstvo za izobraževanje, znanost in šport.
Hvala lepa. Ali lahko zaključimo razpravo? Hvala lepa, zaključujem. O amandmajih bomo odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 27. točki dnevnega reda. S tem prekinjam 10. točko dnevnega reda. Prehajamo na 27. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO VMESNEGA POROČILA O JAVNEM NAROČANJU PRI INVESTICIJI V BLOK 6 TEŠ. Vmesno poročilo je v obravnavo zboru predložila Preiskovalna komisija za ugotavljanje politične odgovornosti nosilcev javnih funkcij pri investiciji v blok 6 Termoelektrarne Šoštanj. Za dopolnilno obrazložitev dajem besedo predstavniku predlagatelja predsedniku preiskovalne komisije gospodu Matjažu Hanžku.
Hvala lepa, predsedujoči podpredsednik. Spoštovani poslanke, poslanci in vsi, ki spremljate delo Preiskovalne komisije za ugotavljanje politične odgovornosti nosilcev javnih funkcij pri investiciji v blok 6 Termoelektrarne Šoštanj! Komisija je na svoji 3. seji sprejela odločitev, da bo dokazni postopek razbila na več vsebinsko zaokroženih in ločenih smiselno povezanih sklopov. Pri prvi vsebinsko zaokroženi celoto se je komisija usmerila v iskanje odgovorov na vprašanja v zvezi s podatki o kakovosti, zalogah in nakupni ceni premoga, ki ga bodo uporabljali v TEŠ. Razlog je bil dejstvo, da je bila prav cena premoga, kot je pokazala parlamentarna preiskava, pomemben dejavnik pri odločitvi poslancev, da so s svojim glasom za tako imenovani poroštveni zakon prižgali zeleno luč za začetek investicije. Iz vmesnega poročila, ki smo ga prejeli lani, lahko sklepamo, da je bilo s strani investitorjev v blok 6 veliko zavajanja poslancev pri odločanju o nadaljevanju investicije, predvsem pa pri odločanju o podpori zadrževanja za investicijo. Če se je vsebina prvega poročila osredotočila na manipulacije tistih, ki so investicijo izvajali, se to drugo vmesno poročilo osredotoča predvsem na delovanje države, ministrstev in državnih funkcionarjev, ki bi po zakonu in prisegi morali delovati v korist države in skupnosti. To je vprašanje javnega naročanja, ki ga je opredelila Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta o usklajevanju postopkov za oddajo javnih naročil naročnikov v vodnem, energetskem in transportnem sektorju ter sektorju poštnih storitev ter leta 2004 zavezala EU, pa tudi leta 2006 s sprejetjem Zakona o javnem naročanju na vodnem, energetskem, transportnem področju in področju poštnih storitev v slovenski državni zbor. V opravljeni parlamentarni preiskavi smo člani preiskovalne komisije in njihovi namestniki glede vprašanja javnega naročanja preverjali sum, da naj bi deležniki zlorabili svoj politični vpliv in omogočili kršitve direktive. Pri tem smo znotraj odrejenega namena parlamentarne preiskave ugotavljali politično odgovornost za domnevno opustitev dolžnosti, ugotavljali politično odgovornost posameznih nosilcev javnih funkcij zaradi suma, da so omogočili nespoštovanje zakona, ki ureja javno naročanje, in dopustili veljavnost pogodb s tujimi in domačimi dobavitelji, s čimer so opustili dolžno ravnanje ugotavljanja ničnosti predmetnih pogodb. Naj takoj na začetku povzamem sklep, ki ga je komisija sprejela po skrbni analizi množice dokumentov, ki smo jih dobili od vpletenih ter po zaslišanju prič. Na uvodno zahtevo Državnega zbora, da parlamentarna preiskava potrdi ali zavrže sume, da naj bi vpliv politike omogočal kršitve direktive, lahko odgovorimo pritrdilno. Pri sprejemanju Zakona o javnem naročanju je politični vpliv pripomogel, da se investicija v blok 6 Termoelektrarne Šoštanj ni vodila v skladu z direktivo in zakonom. Vlada Republike Slovenije, ki je brez dvoma politično reprezentativno telo, je na 109. seji februarja 2007 s pravno neustreznim sklepom sprejela seznam zavezancev za javno naročanje brez 12 proizvajalcev električne energije kot dodatek k uredbi seznama naročnikov po Zakonu o javnem naročanju. Ta sklep je bil prvi v celi vrsti političnih vplivov, ki so omogočili kršitve direktive. Pristojni, od vlad, ministrstev, pravnih svetovalcev do vladnih uradov, so potrebovali kar 6 let, da so dopolnili seznam naročnikov kot prilogo k uredbi, ki je podzakonski akt zakona, kar je bila podlaga izgovorov Termoelektrarne Šoštanj, da se pri investiciji v blok 6 ni ravnala po zahtevah Zakona o javnem naročanju in po zahtevah direktive Evropske unije. V tem času pa so bile podpisane vse pogodbe in oddana vsa dela pri projektu. Da niso upoštevali zakona, je investitor dokazoval s tremi napačnimi argumenti glede zavez za javno naročanje. O teh argumentih bom govoril na koncu. Kako je potekalo nesprejemanje zakona oziroma sprejemanje zakona in nesprejemanje uredbe? 31. marca 2004 je bila objavljena omenjena direktiva, 7. januarja 2007 je pričel veljati Zakon o javnem naročanju, s katerim naj bi v slovensko zakonodajo prenesli 3 leta pred tem sprejeto direktivo EU. Zakonu bi morala slediti uredba o seznamih naročnikov. Vanjo bi morala biti vključena vsa javna podjetja. Ta podjetja direktiva v 2. členu opredeljuje kot podjetja, nad katerimi lahko javne oblasti neposredno ali posredno izvajajo prevladujoč vpliv zaradi svojega lastništva, svojega finančnega sodelovanja v njih ali predpisov, ki jih urejajo. Ta definicija nedvomno velja tudi za Termoelektrarno Šoštanj, ki je v 100-odstotni lasti Holdinga Slovenske elektrarne, ki pa je v 100-odstotni lasti Republike Slovenije. Resorni minister, to je minister za finance dr. Bajuk, je TEŠ in še 11 drugih podjetij uvrstil v uredbo, čemur je nasprotoval minister za gospodarstvo mag. Vizjak, ki je bil ob tem tudi predsednik nadzornega sveta HSE in predsednik Odbora Vlade RS za gospodarstvo, predlagal je dodatno usklajevanje. 12. februarja 2007 je Ministrstvo za finance odgovorilo Ministrstvu za gospodarstvo, da se pri črtanju proizvajalcev električne energije s seznama naročnikov postavlja vprašanje obstoja dejanske konkurence. Po ugotovitvah ministrstva je namreč eden izmed pogojev, da se dejavnost izključi iz zakona, ta, da je izkazana tako formalna kot dejanska konkurenca. Dalje Ministrstvo za finance navaja, da zakon za izločitev področij, na katerih je na trgu formalno in dejansko zagotovljena konkurenca, predpisuje poseben formalni postopek, ki mora biti sprožen pred Evropsko komisijo. Pri nas so to naredili kar po svoje. Kljub tem opozorilom resornega ministrstva je Vlada Republike Slovenije na 119. seji januarja 2007 sprejela omenjeno uredbo o seznamu naročnikov brez proizvajalcev električne energije, kot je predlagalo Ministrstvo za gospodarstvo. Obenem je Vlada naložila ministru za finance, da v sodelovanju z Ministrstvom za gospodarstvo pridobi mnenje Evropske komisije o statusu proizvajalcev električne energije kot naročnikov po Zakonu o javnem naročanju. V tem je Vlada prekršila zakon, ki ga je sama sprejela, in direktivo, ki je temu zakonu določila okvire dopustnosti. S tem so tudi razširili popolno napačno mnenje, da TEŠ ni zavezanec po Zakonu o javnem naročanju, saj ni naštet v uredbi. Iz pravno okrnjene razlage določil zakona, neobveščanja Evropske komisije in opuščanja iskanja avtentične razlage določil evropske direktive pri Evropski komisiji je moč sklepati na namerno neustrezno ukrepanje in zavestno neizvajanje povsem enoznačnih določil Zakona o javnem naročanju in direktive z namenom nepreglednega izvajanja investicije v blok 6 Termoelektrarne Šoštanj. Politično odgovornost za to brez dvoma nosijo pobudnik napačne odločitve takratni minister za gospodarstvo mag. Andrej Vizjak, dr. Andrej Bajuk, ki ni izvršil sklepa Vlade in ni obvestil komisije o spremembi uredbe, pa tudi njun predpostavljeni predsednik Vlade Janez Janša. V naslednjih letih se je zakon štirikrat dopolnil, a uredba je ostala ista. O uredbi in njeni veljavi se je začelo ponovno govoriti leta 2011, ko je poslanec Državnega zbora Tadej Slapnik poslal pisno poslansko pobudo v zvezi z zakonitostjo naročanja gradenj, blaga in storitev naročnikov na energetskem področju, ki ga je naslovil na ministra za finance dr. Francija Križaniča in na ministrico za gospodarstvo mag. Darjo Radić. Predlagal je, da bi se med zavezance za javno naročanje uvrstili tudi proizvajalci električne energije v Sloveniji po postopkih, predvidenih v direktivi. Iz odgovora ministrstev poslancu nedvomno izhaja, da je tudi naslednja vlada natančno vedela za postopke, ki so predpisani za določanje izjem. Pri tem se je Ministrstvo za finance oziroma minister dr. Križanič zavestno izmikal ureditvi te problematike, čeprav je javno naročanje spadalo v njegov resor. Nasprotno pa je bilo Ministrstvo za gospodarstvo in njegova ministrica mag. Radić mnenja, da imajo obravnavani subjekti po oceni Ministrstva za gospodarstvo nesporno status naročnika po Zakonu o javnem naročanju, in je predlagalo Ministrstvu za finance, da začne postopek dopolnitve navedenega seznama. Mag. Radić je tudi zahtevala, da se našteta podjetja ravnajo po Zakonu o javnem naročanju, čeprav niso na seznamu, a uredbo so spremenili šele čez 2 leti, ko je to izpeljal v naslednji vladi minister za finance dr. Šušteršič. Nerazumljiva je opustitev dolžnostnega ukrepanja pristojnega ministra za finance dr. Francija Križaniča, ker javno naročanje sodi v Ministrstvo za finance. Opustitev dolžnostnega ravnanja je razvidna iz njegovega pričanja in je potrditev njegove politične odgovornosti. Zavedanje dolžnostnega ravnanja je pokazal z odgovorom na poslansko pobudo poslanca Tadeja Slapnika. Prav tako je politično odgovoren minister za gospodarstvo dr. Matej Lahovnik, saj je energetika spadala v njegov resor. Za opustitev dolžnostnega ravnanja je nedvomno politično odgovoren tudi predsednik takratne vlade Borut Pahor, ki bi moral zagotoviti korektno in zakonito ravnanje Vlade. Dodal bi samo še nekaj, če mi čas ostaja. Tri točke, s katerimi so se izgovarjali, da niso zavezanci, so bile pomembne. Prva je najpomembnejši izgovor, zakaj niso podvrženi Zakonu o javnem naročanju – ker investicija v 6. blok Termoelektrarne Šoštanj naj ne bi bila uvrščena v uredbo, torej ni na spisku zavezancev, ki je priloga uredbe. Navedeni argument je bil največkrat navajan in so mu v veliki večini verjeli in nasedli, a je obenem tudi najbolj trhel. Kdo je zavezanec, določata zakon in direktiva in ne seznam. Spisek je le pomožni dokument in v nobenem primeru ne more spreminjati kriterijev, ki jih določata zakon in direktiva. Tako je v večini primerov odločalo tudi Evropsko sodišče, pa tudi Državna revizijska komisija. Vlada bi morala sprejeti uredbo, ki jo je predlagal minister za finance dr. Bajuk, zavezanci iz uredbe, ki bi menili, da tja ne sodijo, pa bi morali sprožiti ustrezen postopek ugotavljanja, to se pravi pred Evropsko komisijo. Drugi argument je bil, da je pri prevodu direktive prišlo do napake. Pri tem se lahko vprašamo, ali ena napaka pri prevodu pomeni, da se spremeni cel državni koncept in razvoj, ker je nekdo besede zamenjal. Do napake naj bi prišlo, ker je slovenski prevod evropske direktive izgubil del terminologije, ki jo vključuje angleško besedilo, original. To seveda ne drži. Slovenski prevod sicer z nobenim pridevnikom ne precizira, da je v prvem odstavku govora o naročnikih javne narave, vendar pa je to razvidno iz konteksta in ne privede do nejasnosti, saj je v obeh primerih govora o naročnikih, za katere velja direktiva. Tudi s tega vidika zatorej ni razvidna nobena podlaga trditve, da je slovenski prevod direktive dvoumen in da je privedel do nejasnosti v 3. členu Zakona o javnem naročanju. In tretjič, veljavnost direktive. Tudi če bi bil prevod napačen, bi morale za TEŠ in drugih 11 zavezancev neposredno veljati zahteve direktive. Sicer praviloma velja, da so direktive zavezujoče za države članice le glede rezultatov, ki jih je treba v določenem časovnem roku doseči, in pa dopušča izbiro oblike in načinov za njihovo uveljavitev. Nacionalna zakonodaja mora torej sprejeti tako imenovani nacionalni izvedbeni akt, s katerim domačo zakonodajo spreminja v luči načel direktive, ter s tem zagotoviti resničen učinek prava po načelu lojalnega sodelovanja iz tretjega odstavka 4. člena Pogodbe o Evropski uniji. Ko izda država članica pravni akt in je ta dvoumen, je potrebna k direktivi konformna interpretacija akta, kar se seveda tukaj ni zgodilo. Kljub tem načelom je Sodišče Evropske unije določilo naslednje pogoje, pod katerimi se direktiva uporablja neposredno: prenos v domače pravo ni bil izvršen oziroma je bil izveden nepravilno; druga točka, določbe direktive so vsebinsko brezpogojne ter dovolj jasne in natančne. Torej če bi bila napaka v prevodu, bi veljale zahteve direktive, saj bi v tem primeru veljala 1. točka. To se pravi, da je bilo evropsko pravo preneseno nepravilno, vsekakor pa so bile določbe direktive brezpogojne in dovolj jasne in natančne. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospod Zvonko Lah bo predstavil stališče Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov.
Spoštovani podpredsednik, spoštovani kolegice in kolegi! V Poslanski skupini Nove Slovenije se strinjamo z zaključki tega vmesnega poročila, tako kot ga je prebral predsednik preiskovalne komisije. Tudi sam se strinjam s tem, čeprav sem bil pozneje vključen v to komisijo, da je zaključek tega poročila pravilen, da imamo na nek način ugrabljeno državo, pa tudi s tistim, kar je eden od zaslišancev govoril, da imamo tudi posiljen javni interes. V tem poročilu je lepo opisano, kaj je pri svojem delu preiskovalna komisija ugotovila, da so bili tukaj določeni interesi, ne bom rekel samo lobijev iz ozadja, tudi določenih političnih strank, da se po najlažji poti, mogoče ne v nekem interesu, da se določen denar tukaj odvede iz tega procesa, da se ne izbere najugodnejši izvajalec, ampak da se ta javna naročila ne podvržejo zakonu o javnih naročilih in tudi evropski direktivi, ki je bila sprejeta leta 2004, ki je obvezujoča za Slovenijo. To direktivo se je izigralo, ravno tako tudi Zakon o javnem naročanju. Da je bilo izključenih 12 podjetij iz te uredbe, da za njih ne velja Zakon o javnem naročanju, je prišlo od ministra za gospodarstvo gospoda Vizjaka, ki ni bil toliko neposredno vključen v to. Mogoče je bil interes večji tudi za druga podjetja, ne samo za Termoelektrarno Šoštanj. Tudi glede samega pričanja takratnega predsednika vlade se strinjam s predsednikom komisije, da takratni predsednik vlade, ko je Vlada na 109. seji leta 2007 sprejela sklep, da se tako Ministrstvo za gospodarstvo kot Ministrstvo za finance pozanimata v Evropski komisiji, ali je ta naša uredba pravilna ali ne – to ni bilo storjeno in jaz sem tudi pri zaslišanju povedal, moje mnenje je, da predsednik vlade verjetno ni vedel, da to ni bilo storjeno. Tako Ministrstvo za gospodarstvo kot Ministrstvo za finance. Zakaj to ni bilo storjeno? Verjetno so zadaj nekateri lobiji pritisnili na posamezna ministrstva, čeprav, tako takratna korespondenca, je minister Bajuk nasprotoval temu, da se teh 12 podjetij izloči iz te obveze, vendar je bil preglasovan na Vladi. Da se to potem ni poizvedelo v Evropski komisiji, pa verjetno podrejeni ministru Bajuku niso izvršili njegovega ukaza ali naročila. V glavnem, ostalo je pri tem in država je potrebovala 6 let, en mesec in en dan, da je to uredila. V teh 6 letih so se opravila v glavnem vsa pomembna naročila za TEŠ 6. Tukaj je sigurno zadaj bil hud interes, da so ta naročila šla na tak način. Kolikor nam je znano, tudi policija zdaj ugotavlja in raziskuje te primere. Upam, da bo prišlo do epiloga, da se ugotovi, koliko naročil je bilo tako speljanih oziroma koliko denarja je odteklo pri teh naročilih na neznane račune. V Poslanski skupini Nove Slovenije se strinjamo z zaključki te preiskovalne komisije. Upamo, da bo v končnem poročilu, ki bo nekje spomladi, v prvih mesecih, prišlo do epiloga, da bodo tudi določene ovadbe posameznih ljudi, ki so sodelovali pri teh nečednih poslih pri naročanju in pri samem poslovanju TEŠ 6.
Gospod Miha Kordiš bo predstavil stališče Poslanske skupine Levica.
6. blok Termoelektrarne Šoštanj je spomenik sistema, ki za zagotavljanje kapitalskih in osebnih interesov izkorišča državo in njene institucije. Je spomenik sistemske korupcije, katerega gradnja je potekala enako ne glede na to, kdo je bil na oblasti, SDS ali Socialdemokrati. To smo v Levici povedali že pri obravnavi prvega vmesnega poročila Preiskovalne komisije za ugotavljanje politične odgovornosti nosilcev javnih funkcij pri investiciji v blok 6 Termoelektrarne Šoštanj. Drugo poročilo, ki ga obravnavamo danes, našo trditev samo še potrjuje. Poročilo ugotavlja, kaj vse je šlo narobe pri javnem naročanju pri investiciji v TEŠ 6. In narobe je šlo prav vse, pri čemer lahko na podlagi poročila zaključimo, da ni šlo za niz nesrečnih naključij, ampak načrtno opustitev dolžnih ravnanj v samem vrhu politike. Odločilni datum začetka metanja denarja v jamo brez dna v Šoštanju je bil 16. avgust 2006, ko je direktor TEŠ Uroš Rotnik sprejel sklep o začetku postopka oddaje naročila za 6. blok. Manj kot mesec dni kasneje je nadzorni svet HSE s sklepom naročil vodstvu, da do naslednje seje nadzornega sveta pripravi pisno gradivo glede gradnje 6. bloka. Predsednik nadzornega sveta je bil takratni minister za gospodarstvo mag. Andrej Vizjak, ostali člani pa so bili Andrej Aplenc, Franci Križanič, Franc Bogovič, Franc Ervin Janežič, Janez Požar ter predstavniki zaposlenih. Zlatka Zorko iz TEŠ je nato poslala razpisno dokumentacijo za izbiro ponudnikov za dobavo glavne tehnološke opreme Petru Zajcu na Evropsko investicijsko banko, ki na poslano dokumentacijo ni imel pripomb. Pomenljivo je, da Zajc ni izkazal nikakršnih pooblastil za presojo razpisne dokumentacije in dajanje mednarodnih mnenj v imenu Evropske investicijske banke in da mnenje, ki ga je poslal, nima nikakršnih značilnosti uradnega dokumenta investicijske banke. Manj kot 2 meseca po Rotnikovem sprejetju sklepa o začetku postopka oddaje naročila je bil razpis za izbiro ponudnikov za dobavo glavne opreme že objavljen v evropskem Uradnem listu. Vsa ta dejanja so bila nezakonita. Vlada kot skupščina HSE je šele decembra 2006 sprejela razvojni načrt HSE 2006–2015, kjer je bila investicija v 6. blok prvič sploh predvidena. Torej šele po tem, ko so se vsi ti koraki že zgodili. Politično odgovornost za to nosijo vsi prej našteti politično nastavljeni člani nadzornega sveta. To so člani strank SDS, SD, Desus in Nove Slovenije. Seveda se zgodba tukaj ne konča. Februarja 2007 Janševa vlada izloči TEŠ iz seznama zavezancev po Zakonu o javnem naročanju na vodnem, energetskem, transportnem področju in področju poštnih storitev. Od tu naprej vse investicije v TEŠ 6 niso bile več predmet javnih naročil, kar je glavni razlog, da se je v Šoštanju izkopala 1,4 milijarde evrov globoka luknja. Vlada je sicer naložila Ministrstvu za finance, da v sodelovanju z Ministrstvom za gospodarstvo pridobi mnenje Evropske komisije o tem, ali so proizvajalci električne energije, ki so v 100-odstotni državni lasti in nimajo konkurence na trgu, res zavezanci po tem zakonu. Ta sklep ni bil nikoli izvršen. Odgovornost za to nosita takratni minister za finance Andrej Bajuk iz Nove Slovenije in Andrej Vizjak iz SDS skupaj s svojim takratnim predsednikom vlade Ivanom Janezom Janšo. Sklepamo lahko, da je šlo za namerno neustrezno ukrepanje in zavestno neizvajanje povsem enoznačnih določil prej omenjenega zakona in dveh evropskih direktiv, ki urejata ta specifični del javnega naročanja, vse z namenom nepreglednega izvajanja investicije v blok 6 Termoelektrarne Šoštanj. Kljub temu da je bil Zakon o javnem naročanju na vodnem, energetskem, transportnem področju in področju poštnih storitev do leta 2013 še štirikrat spremenjen, v tem času nobena vlada ni umaknila TEŠ s seznama podjetij, za katere ta zakon ne velja. In to kljub temu da je 2 leti prej, torej 2011, eden od poslancev takratnega sklica državnega zbora na takratnega ministra za finance Francija Križaniča in na ministrico za gospodarstvo Darjo Radić naslovil pobudo v zvezi z zakonitostjo naročanja blaga in gradenj na energetskem področju, v kateri je ministra in ministrico pozval k temu, da se proizvajalci električne energije uvrstijo med zavezance za javno naročanje, se to ni zgodilo. Zgodilo se ni nič, čeprav sta ministra v odgovoru na pobudo pokazala, da se zavedata dejstva, da bi morali biti proizvajalci električne energije v neposredni ali posredni državni lasti zavezanci za javno naročanje. S tem priznanjem pa se je pokazalo, da so minister za finance Franci Križanič in ministrica za gospodarstvo Darja Radić oziroma predvsem njen predhodnik Matej Lahovnik opustili dolžno ukrepanje, za to pa je kot njun predstojnik odgovoren tudi takratni predsednik vlade Borut Pahor. Drugo vmesno poročilo Preiskovalne komisije za ugotavljanje politične odgovornosti nosilcev javnih funkcij pri investiciji v blok 6 Termoelektrarne Šoštanj potrjuje, da je vpliv politike omogočil kršitev Direktive 2004/17 Evropskega parlamenta in Sveta o usklajevanju postopkov za oddajo javnih naročil naročnikov v vodnem, energetskem in transportnem sektorju ter sektorju poštnih storitev oziroma zakona, ki v naš pravni red prenaša to direktivo. Poročilo se zaključi s strinjanjem z mnenjem Komisije za preprečevanje korupcije, ki je zapisala, da, citiram, »omenjena neodzivnost različnih državnih organov primarno ni bila posledica ravnanja strokovnih služb v posameznih uradih ali ministrstvih, ampak je bolj posledica vplivov in političnih odločitev.« Konec citata. Zato lahko domnevamo, da imajo ravnanja ob investiciji v blok 6 vse značilnosti, ki jih lahko imenujemo ugrabljena država. Za razliko od prvega vmesnega poročila pa drugo poročilo postreže tudi z imeni tistih, ki so ugrabitev države in gradnjo trikrat preplačanega bloka 6 Termoelektrarne Šoštanj omogočili. To so bili v skupni spregi predsedniki vlad, ministri in člani nadzornih svetov: Borut Pahor iz SD; Ivan Janez Janša iz SDS; Andrej Vizjak, ponovno SDS; Matej Lahovnik, Zares; Franci Križanič, ponovno SD; Andrej Bajuk, Nova Slovenija; Andrej Aplenc, SDS; Franc Bogovič iz SLS; Franc Ervin Janežič iz Desusa in Janez Požar iz Nove Slovenije. V Levici bomo poročilo preiskovalne komisije podprli in upamo, da bomo kmalu lahko obravnavali tudi končno poročilo in da se kdo od odgovornih znajde za zapahi. Hvala.
Hvala lepa. Gospa Maruša Škopac bo predstavila stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra.
Zapleti okrog investicije v blok 6 Termoelektrarne Šoštanj so bili dolga leta predmet strokovne, politične in širše družbene polemike. Že v zgodnjih fazah investicije so se namreč pojavljala vprašanja o javnofinančni vzdržnosti in posledicah, ki dolgoročno lahko vplivajo na trg slovenske energetike. Termoelektrarna Šoštanj je objekt uvrstila in sprejela s strateškim razvojnim načrtom leta 2004 z namenom, da bo blok 6 s svojimi 600 megavati moči postopoma nadomestil tehnološko zastarele in ekonomsko nerentabilne preostale bloke termoelektrarne. V nadaljnje odločitve, potrebne za izvedbo tega projekta, pa so bile vpletene vse vlade naslednjih 10 let. V javnosti je bila investicija najbolj odmevna v fazi, ko je cena projekta začela presegati vrednosti, ki bi projekt ohranile dolgoročno vzdržen in ekonomično upravičen. Državni zbor je v letu 2012 sprejel zakon, na podlagi katerega je podelil poroštvo za najetje posojila pri Evropski investicijski banki v višini 440 milijonov za investicijo, ki je na koncu presegla vse predvidene vrednosti in dosegla vrtoglavih milijardo 440 milijonov evrov. Več kot jasno je, da tako velik projekt ne bi nikoli zaživel in ne bi nikoli ustvaril tako porazne finančne slike, če ne bi imel močne podpore političnega okolja. Parlamentarna preiskava je bila ustanovljena prav z namenom, da se raziščejo okoliščine političnega vpliva in poiščejo politično odgovorni akterji, ki so v ključnih trenutkih sprejemali sporne odločitve ali pa se na okoliščine niso odzvali takrat, kot bi se po svoji dolžnosti morali, in bi glede na svojo funkcijo tudi morali ukrepati. Preiskovalna komisija Državnega zbora za ugotavljanje politične odgovornosti nosilcev javnih funkcij pri investiciji v blok 6 TEŠ je bila ustanovljena januarja 2015. Za izhodišče si je zadala cilje raziskati okoliščine javnega naročanja pri investiciji v blok 6 Termoelektrarne Šoštanj, večanje moči bloka 6 in cene investicije, dobave, kakovosti in kurilne vrednosti, cene in zaloge premoga v Premogovniku Velenje ter raziskati odzivnosti Vlade, ministrstev, vodstva HSE, TEŠ in Premogovnika Velenje na odločitve, ki so se v ključnih obdobjih sprejemale. Prvo vmesno poročilo preiskovalne komisije je bilo sprejeto januarja letos. Ugotovitve so se nanašale na kakovost premoga, zaloge in odkupno ceno pri investiciji v blok 6 Termoelektrarne Šoštanj ter so pokazale na zavajanja, ki so v osnovi spremenila rezultate izračunov v prid ekonomičnosti investicije v blok 6. Pri tem je treba izpostaviti, da so bila ta zavajanja izključno s strani vodstva Premogovnika Velenje in vodstva Termoelektrarne Šoštanj. Tem zavajajočim informacijam s strani gospodarskih subjektov in njihovega vodstva pa so sledile tudi politične odločitve. V nadaljnjem delu se je preiskovalna komisija usmerjala v preiskavo druge pomembne okoliščine, in sicer vprašanja javnega naročanja pri investiciji v blok 6 Termoelektrarne Šoštanj. V fazi pridobivanja dokazov in zasliševanja posameznih akterjev kot prič v postopku se je izkazalo, da sta dve vladi in pristojni vladni organi – zlasti ministrstvi, pristojni za finance, infrastrukturo in gospodarstvo – ki so bili pristojni za izvedbo projekta izgradnje bloka 6 Termoelektrarne Šoštanj, zavestno izigrali zakonodajo, zato da so lahko investicijo izvedli na način, kot so jo, netransparentno, javnofinančno nevzdržno in družbeno neodgovorno. Termoelektrarna Šoštanj je bila namreč izločena iz seznama zavezancev za javna naročila, kar je povzročilo, da je bil nadzor nad izvedbo projekta povsem onemogočen. Za boljšo predstavo, kakšne finančne posledice neupoštevanja Zakona o javnem naročanju so nastale pri samo enem delu investicije v blok 6 Termoelektrarne Šoštanj, naj navedem primer izbora izvajalca za gradnjo hladilnega stolpa. Dr. Uroš Rotnik je 7. julija 2010 podpisal pogodbo s podjetjem Rudis, d. d., kot nosilcem konzorcija, s Primorjem in nemškim izdelovalcem hladilne opreme za gradnjo hladilnega stolpa, kljub temu da sta SCT in njegov belgijski partner v skupni ponudbi ponudila boljšo tehnologijo za več kot 3 milijone ceneje. Kot da to ne bi bilo dovolj, je bil samo 3 tedne po podpisu pogodbe z dražjim ponudnikom podpisan aneks k pogodbi v višini 6 milijonov evrov. Hladilni stolp so v TEŠ tako plačali 30 milijonov evrov, kljub temu da je SCT s svojim belgijskim partnerjem izvedbo ponujal za približno 20 milijonov evrov. Ker so bila dela Rudisu oddana brez uporabe postopka javnega naročila po zakonu o javnih naročilih, neizbrani ponudnik ni imel pravice pregledati izbrane ponudbe in tudi ne možnosti pritožbe pred Državno revizijsko komisijo. To je nazoren prikaz načina porabe sredstev pri investiciji v blok 6 Termoelektrarne Šoštanj. Ta izjema na področju javnega naročanja je bila narejena leta 2007, ko je bila sprejeta vladna Uredba o seznamih naročnikov, področni zakonodaji skupnosti, seznamih gradenj in storitev, obveznih informacijah v objavah, opisih tehničnih specifikacij in zahtevah, ki jih mora izpolnjevati oprema za elektronsko naročanje, ki je iz seznama zavezancev izločila danes že večkrat omenjenih 12 proizvajalcev električne energije, vključno s Termoelektrarno Šoštanj. V obdobju od 2004 do 2008 bi namreč Slovenija po evropski direktivi morala pripraviti seznam zavezancev za javno naročanje na vodnem, energetskem in transportnem sektorju ter sektorju poštnih storitev. Ministrstvo za finance, ki ga je takrat vodil Andrej Bajuk, je v skladu z direktivo pripravilo seznam zavezancev za javno naročanje, a se z njim ni strinjalo gospodarsko ministrstvo, ki ga je vodil Andrej Vizjak. Takratni minister Vizjak je dne 5. februarja 2007 generalnemu sekretarju Vlade posredoval dopis, v katerem Ministrstvo za gospodarstvo nasprotuje Ministrstvu za finance glede uredbe o seznamih naročnikov za javno naročanje. Ministrstvo za gospodarstvo je nasprotovalo uvrstitvi 12 naročnikov na seznam, in sicer z utemeljitvijo, da gre za gospodarske družbe, ki ne ustrezajo definiciji osebe javnega prava. Med temi 12 podjetji je bila tudi Termoelektrarna Šoštanj. Vlada je tako sprejela očiščeno verzijo zavezancev za javno naročanje, v kateri ni teh 12 podjetij iz energetske dejavnosti. Tukaj je pomembno izpostaviti neposredno odgovornost takratnega ministra Vizjaka in tudi posredno odgovornost takratnega predsednika vlade Janeza Janše, saj je Vlada takrat ravnala protipravno. V skladu z direktivo bi Vlada namreč morala vsa ta podjetja uvrstiti na seznam zavezancev po Zakonu o javnem naročanju in nato poslati v Bruselj prošnjo z utemeljitvijo, zakaj smatra, da so posamezna podjetja lahko izvzeta iz tega seznama. Šele na podlagi odobritve Bruslja bi se ta podjetja s seznama zavezancev za javna naročila lahko črtala. Šele leta 2013 po številnih pozivih, po poročilu KPK na to temo je Državna revizijska komisija ugotovila, da so tudi ta podjetja s področja energetike zavezanec po Zakonu o javnem naročanju. Uredba je bila z 12 podjetji s področja energetike dopolnjena šele v času ministrovanja Janeza Šušteršiča. Zato se je mogoče z bistvenimi ugotovitvami o javnem naročanju pri investiciji v blok 6 Termoelektrarne Šoštanj v celoti strinjati, da so neposredno politično odgovorni nekdanji ministri pristojnih ministrstev s področja financ in energetike, gospod Andrej Vizjak, gospod Andrej Bajuk, gospod Franci Križanič in gospod Matej Lahovnik, objektivno odgovornost pa nosita oba takratna predsednika vlade, gospod Janez Janša in gospod Borut Pahor, ker bi po svoji funkciji glede na sprejete odločitve in številne dvome in opozorila s strani strokovne javnosti morala okoliščine raziskati in ustrezno ukrepati. Ob tej navedbi je korektno povedati tudi, da odgovornost ministrov ni povsem enaka, saj je minister Bajuk pripravil seznam korektno, v skladu z direktivo, vendar pa je bil takratni vladni minister Vizjak očitno močnejši in je dosegel, da se je seznam sprejel v nepopolni obliki. Vsi ostali omenjeni ministri so namreč podpirali seznam brez 12 podjetij s področja energetike. V Poslanski skupini Stranke modernega centra bomo bistvene ugotovitve vmesnega poročila o javnem naročanju pri investiciji v blok 6 Termoelektrarne Šoštanj podprli. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Danijel Krivec bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Hvala za besedo, predsedujoči. Lep pozdrav vsem prisotnim! Kot že rečeno imamo na mizi oziroma v obravnavi vmesno poročilo o javnem naročanju pri investiciji v blok 6 Termoelektrarne Šoštanj kot drugo vmesno poročilo. Prvo je obravnavalo začetek investicije, predvsem problematiko premoga, kjer smo prišli do nekih ugotovitev, drugo poročilo pa preiskovalna komisija za ugotavljanje politične odgovornosti daje kot nek drugi dokument, kar obširno poročilo, ki na začetku vsebuje predvsem pričanja posameznih prič, v zaključku pa ugotovitve oziroma določene zaključke. Dejstvo je, da uredba o zavezancih za javno naročanje v letu 2007 ni vsebovala podjetij, ki so bila izločena, se pravi tudi podjetij z energetskega področja. Že dejstvo, da ni bila izločena samo Termoelektrarna Šoštanj, ampak kar 12 podjetij, ne more enoznačno povezati dejstva, da je bil to ključni razlog za kakršnekoli anomalije pri projektu TEŠ 6. Kajti če pristanemo na to dejstvo, očitno vsi projekti, ki so vodeni po zakonu o javnih naročilih – govorimo o gradnji druge infrastrukture na cestnem področju, na železniškem področju, gradnji preštevilnih javnih zavodov, bolnic in tako naprej – ne bi smeli imeti nobenih težav, če bi bilo to tako enostavno povezljivo. Dejstvo je, da v internih aktih Termoelektrarne Šoštanj kot družbe in tudi HSE obstajajo enake zadeve, kot jih predvideva zakon o javnih naročilih, edina olajšava, ki je bila dana takratnemu poslovodstvu, je bila ta, da pritožba ne zadrži postopka. To je bila edina olajšava, ki jo je imelo to podjetje izven področja javnih naročanj. Vse ostale uzance so bile predpisane tudi za to podjetje. Težko je presojati, zakaj v letu 2007 ta podjetja niso bila uvrščena. Verjetno obstajajo kakšni razlogi, težko pa pristanemo na to, da je to, kot sem rekel, ključni razlog, da je investicija tekla v napačni smeri. Tudi ključne pogodbe so bile podpisane bistveno kasneje, v letu 2009, in do takrat bi tudi naslednja vlada, ali kdorkoli bi na ministrstvih sedel, verjetno odreagiral, če bi bilo tako, kot želite nekateri prikazati, zelo jasno, katera podjetja spadajo na kakšen seznam. Vsi vemo, da je evropskih direktiv in priporočil zelo veliko. Pri samem izvajanju je treba tudi to poudariti, da je bila v začetni fazi to vseeno investicija, ki jo je vodilo podjetje, sicer v 100-odstotni državni lasti, vendar je bilo vodeno kot projekt zasebnega lastnika. Ni bila država na začetku vpeta v neposredno izvajanje tega projekta. Vključevanje ministrstev v večjem obsegu in Vlade in tudi ne nazadnje Državnega zbora je nastalo takrat, ko je prišlo do sprememb na energetskih borzah, do upada cen električne energije in do takrat nastopa tega, da je podjetje HSE, in tudi TEŠ, enostavno prišlo v situacijo, da brez državnega poroštva verjetno investicije ne bo sposobno izvesti. Takrat je vstopila tudi v večji meri Vlada, verjetno pritiski na Vlado in tudi v večji meri pritiski na poslance, Državni zbor, da se poroštveni zakon sprejme. Kot sem rekel, nobene odveze ni imelo ne podjetje HSE niti TEŠ kot nosilca te investicije v smislu naročanja v njihovih internih dokumentih, aktih, ki jih mora poslovodstvo spoštovati, praktično so enake zahteve, kot so v Zakonu o javnih naročilih, zato odveza tem gospodarskim subjektom v tej smeri ni bila dana. Se pa lahko strinjamo, da je težko reči, da v primeru, da bi zakon o javnih naročilih neposredno veljal, bi bila mogoče kakšna stvar bolj transparentna ali ne. Vendar kot sem rekel, praksa v Sloveniji kaže, da tudi vsi zavezanci za javna naročila, ki imajo vse inštitucije in nadzore nad seboj, v praksi tega ne spoštujejo in prihaja ravno tako do izigravanja, zato je vedno odgovornost na osebah, ki morajo določene projekte procesirati, izvajati posamezne sklope. V tej smeri smo tudi na komisiji lahko ugotavljali, da so posamezni subjekti, ki so bili neposredno vpleteni v izvajanje posameznih naročil dajali zelo nasprotujoče komentarje oziroma odgovore. S tega vidika je komisija po mojem mnenju pridobila kar veliko materiala, tudi vsa zaslišanja so bila koristna. V končnem poročilu, ki ga komisija pripravlja nekje za začetek naslednjega leta, in tu se zahvaljujem predsedniku za konstruktivno delovanje, verjamem, da bo vključeno tudi še ostalo od ugotovitev, ki jih je komisija skozi zaslišanja uspela pridobiti. V naši poslanski skupini ne nasprotujemo temu poročilu. Bi pa mogoče za zaključek še enkrat poudaril ravno to, da noben zakon in nobena prisila ne zagotavlja izvajanja nekega tako velikega projekta, če ljudje, ki so neposredno vpleteni v izvajanje, ne spoštujejo pravil igre, ki jih imajo zapisane tudi v drugih dokumentih. Zakon o javnih naročilih je mogoče samo eden od takih, ki bi preprečili eventualno nekatera izigravanja pri naročanju materiala in storitev v projektu Termoelektrarne Šoštanj, izgradnji bloka 6. Kot rečeno pa je sama investicija tudi po mnenju komisije in po tem, kar smo na zaslišanjih do sedaj izvedeli, bila dejansko slabo vodena s strani akterjev, ki so bili zadolženi za izvajanje samega projekta. Poročilu ne bomo nasprotovali.
Hvala lepa. Gospa Marjana Kotnik Poropat bo predstavila stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije. Izvolite.
Spoštovane in spoštovani vsi prisotni, lep pozdrav tudi z moje strani! Preiskovalna komisija za ugotavljanje politične odgovornosti nosilcev javnih funkcij pri investiciji v blok 6 Termoelektrarne Šoštanj je na 3. seji v času izvajanja pripravljalnih del dejanj sprejela odločitev, da bo dokazni postopek razbila na vsebinsko zaokrožene in smiselno povezane, ločene a hkrati povezane sklope, ki vse skupaj vodijo k izpolnitvi namena odrejene parlamentarne preiskave. Na 3. seji je tako opredelila naslednje vsebinske sklope, ki skupaj pokrivajo predmet parlamentarne preiskave v celoti, njen namen kot tudi obseg. Prvič, vprašanje javnega naročanja pri predmetnem projektu. Drugič, vprašanje večanja moči bloka 6 in cene investicije. Tretjič, vprašanja, povezana z dobavo kakovosti, kurilna vrednost, ceno in zalogami premoga v Premogovniku Velenje. Četrtič, vprašanje odzivnosti Vlade Republike Slovenije, ministrstev, vodstva HSE, d. o. o., Termoelektrarne Šoštanj, d. o. o., in Premogovnika Velenja, d. d., na odločitve Državnega zbora. Tokratno že drugo vmesno poročilo preiskovalne komisije predstavlja opravljeno parlamentarno preiskavo v zvezi s 1. točko, to je vprašanje javnega naročanja pri predmetnem projektu izgradnje bloka 6 v Termoelektrarni Šoštanj. V opravljeni parlamentarni preiskavi smo člani preiskovalne komisije in njihovi namestniki glede vprašanja javnega naročanja pri predmetnem projektu preverjali razlog za odreditev parlamentarne preiskave, in sicer suma, da naj bi deležniki zlorabili svoj politični vpliv in omogočili kršitve Direktive 2004/17 ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 31. 3. 2004 o usklajevanju postopkov za oddajo javnih naročil v vodnem, energetskem in transportnem sektorju ter sektorju poštnih storitev oziroma zakona, ki ureja javno naročanje na vodnem, energetskem, transportnem področju in področju poštnih storitev. Pri tem smo znotraj odrejenega namena parlamentarne preiskave poizkušali ugotoviti, zakaj Vlada Republike Slovenije opušča ugotavljanje in uveljavljanje odškodninske odgovornosti poslovodstev in nadzornikov podjetij v državni lasti, konkretno HSE in Termoelektrarne Šoštanj, ugotoviti politično odgovornost za domnevno opustitev dolžnosti ter angažiranje državnega pravobranilstva za zaščito materialnih interesov Republike Slovenije, ugotoviti politično odgovornost posameznih nosilcev javnih funkcij zaradi suma, da so omogočili nespoštovanje zakona, ki ureja javno naročanje na vodnem, energetskem, transportnem področju in področju poštnih storitev, in dopustili veljavnost pogodb s tujimi in domačimi dobavitelji, s čimer so opustili dolžno ravnanje ugotavljanja ničnosti predmetnih pogodb. Pričujoče vmesno poročilo, ki je po vsebini nadaljevanje vmesnega poročila, EPA 1570-VII z dne 3. 11. 2016, obravnavanega 23. 1. 2017 na 26. seji Državnega zbora, tudi tokrat zgoščeno predstavi potek postopka parlamentarne preiskave, ki je bil pomemben za parlamentarno preiskavo v zvezi z javnim naročanjem. Zgodnji del drugega vmesnega poročila tudi tokrat navaja najprej bistvene ugotovitve opravljene parlamentarne preiskave glede javnega naročanja, nekatera dejstva o seznanitvi odgovornih z investicijskim programom Postavitev bloka 6 moči 600 MW v TEŠ in oceni projekta. Prvič, investicijski program, revizija 1, april 2006, vrednost bloka 6 Termoelektrarne Šoštanj znaša 637 milijonov evrov. 598,7 milijonov evrov plus strošek financiranja 38,3 milijona evrov. Drugič, na osmi seji nadzornega sveta HSE je bil sprejet sklep: Nadzorni svet HSE, d. o .o., se je seznanil z investicijskim programom Postavitev bloka 6 moči 600 MW v TEŠ, revizija 1. Tretjič, Vlada Republike Slovenije je kot ustanovitelj HSE, d. o. o., z dne 7. 12. 2006 na svoji 100. seji sprejela razvojni načrt HSE 2006–2025 s pogledom do 2025. Investicija v blok 6 Termoelektrarne Šoštanj je zabeležena na strani 38 v naboru projektov prve prioritete s ceno 598,7 milijonov evrov. Bistvene ugotovitve vprašanja javnega naročanja pri predmetni zadevi. Naj takoj na začetku povzamem sklep, ki ga je komisija sprejela po skrbni analizi množice dokumentov, ki smo jih dobili od vpletenih ter zaslišanju prič. Na uvodno zahtevo Državnega zbora, da parlamentarna preiskava potrdi ali zavrže sume, da naj bi vpliv politike omogočil kršitev direktive 2004/17ES, lahko odgovorimo pritrdilno. Pri sprejemanju Zakona o javnem naročanju je politični vpliv pripomogel, da se investicija v šesti blok Termoelektrarne Šoštanj ni vodila v skladu z direktivo in v skladu z zakonom. Dejstvo je, da pri investiciji v šesti blok Termoelektrarne Šoštanj ni bila spoštovana Direktiva 204/17ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 31. 3. 2004 o usklajevanju postopkov za oddajo javnih naročil v vodnem, energetskem in transportnem sektorju ter sektorju poštnih storite oziroma zakona, ki ureja javno naročanje na vodnem, energetskem, transportnem področju in področju poštnih storitev, kot tudi ne Zakon o javnem naročanju na vodnem, energetskem, transportnem področju in področju poštnih storitev. Vlada Republike Slovenije, ki je brez dvoma politično reprezentativno telo, je na 109. redni seji 5. februarja 2007 s pravno neustreznim sklepom sprejela seznam zavezancev za javno naročanje brez dvanajst proizvajalcev električne energije kot dodatek k uredbi o seznamih naročnikov, področni zakonodaji skupnosti, seznamih gradenj in storitev, obveznih informacijah v objavah, opisih tehničnih specifikacij in zahtevah, ki jih mora izpolnjevati oprema za elektronsko naročanje. Ta sklep je bil prvi v celi vrsti političnih vplivov, ki so omogočili kršitev Direktive 2004/17ES. Vsi pristojni v državi, od vlad, ministrov, pravnih svetovalcev, vladnih uradnikov so potrebovali kar šest let, da so dopolnili uredbo o seznamih naročnikov kot prilogi zakona, kar je bila podlaga izgovoru Termoelektrarne Šoštanj, d. o. o., da se pri investiciji v blok 6 ni ravnala po zahtevah Zakona o javnem naročanju in Direktive 2004/17ES. V tem času pa so bile podpisane vse pogodbe in oddana vsa dela pri projektu. Da investitor ni upošteval zakona, je dokazoval s tremi napačnimi argumenti glede zavez za javno naročanje. Prvič. Najmočnejši izgovor, zakaj se investicija in naročanje zanje ni vodila po načelih javnega naročanja, je bil, da ni uvrščena v uredbo, torej ni na spisku. Navedeni argument je bil največkrat navajan in so mu v veliki večini verjeli in nasedli, a je obenem tudi najbolj trhel. Kdo je zavezanec, določata zakon in direktiva in ne seznam. Spisek je le pomožni dokument in v nobenem primeru ne more spreminjati kriterijev, ki jih določa zakon in direktiva. Tako je v več primerih odločilo tudi Evropsko sodišče kot tudi Državna revizijska komisija za revizijo postopkov oddaje javnih naročil 15. 11. 2013. Nerazumljivo je, da je bilo potrebnih kar šest let, da se je vprašanje, kdo je zavezanec za javno naročanje, razrešilo. Prava pot, spoštovani, bi bila naslednja. Vlada bi morala sprejeti uredbo, ki jo je predlagal minister za finance dr. Bajuk, zavezanci iz uredbe, ki bi menili, da tja ne sodijo, pa bi morali sprožiti postopek ugotavljanja. Pri proučevanju razlogov, zakaj blok 6 Termoelektrarne Šoštanj ni bil na seznamu, pa se poraja sum zavestnega manipuliranja z namenom, da bi se investicija v blok 6 Termoelektrarne Šoštanj izognila nadzoru, ki ga zahteva zakon o javnem naročanju. Drugo zavajanje je bilo, da je pri prevodu direktive prišlo do napake, ko je slovenski prevod evropske direktive izgubil del terminologije, ki vključuje angleško besedilo, torej original. Pri taki argumentaciji se lahko več kot resno zamislimo, kako lahko neka napaka v prevodu usmerja vodenje nekega velikega projekta, kakršen je bil projekt Termoelektrarne Šoštanj. Do napake naj bi prišlo, ko je slovenski prevod evropske direktive izgubil del terminologije, ki vključuje originalno angleško besedilo. Slednji ima dva pojma, in sicer Contracting Authority in Contracting Entity. V slovenskem prevodu je izpadel pojem pogodbenih strank, kar je imelo za posledico oženje razumevanja subjektov, ki so zavezani k spoštovanju usmeritev direktive s področja javnih naročil. V nadaljnjem postopku implementacije direktive v slovenski pravni red se je pri sprejemanju zakona upošteval le slovenski prevod direktive, zato po mnenju odvetniške pisarne TEŠ in HSE ne sodita k zavezanosti javnega naročanja. A to ne drži. Slovenski prevod sicer z nobenim pridevnikom ne precizira, da je v prvem odstavku govora o naročnikih javne narave, vendar pa je to razvidno iz konteksta in ne privede do nejasnosti, saj je v obeh primerih govora o naročnikih, za katere velja direktiva. Tudi s tega vidik torej ni razvidna nobena podlaga trditve, da je slovenski prevod direktive dvoumen in da je privedel do nejasnosti v 3. členu Zakona o javnem naročanju. A tudi če bi veljalo, da je prevod napačen bi moral biti TEŠ in drugih 11 izpuščenih podjetij zavezanec, saj bi v tem primeru neposredno veljala direktiva, saj je podjetje TEŠ v stoprocentni lasti podjetja HSE d. o. o., ta pa v stoprocentni lasti Republike Slovenije. Sicer praviloma velja, da so direktive zavezujoče za države članice le glede rezultatov, ki jih je treba v določenem časovnem roku doseči, jim pa dopušča izbiro oblike in načinov za njihovo uveljavitev. Nacionalna zakonodaja mora torej sprejeti tako imenovani nacionalni izvedbeni akt, s katerim domačo zakonodajo spreminja v luči načel direktive ter s tem zagotoviti resničen učinek prava po načelu lojalnega sodelovanja iz tretjega odstavka 4. člena PEU. Ko izda država članica pravni akt in je ta dvoumen, je potrebna direktivi konformna interpretacija akta. Kljub tem načelom pa je sodišče Evropske unije določilo sledeče pogoje, pod katerimi se direktiva uporablja neposredno. Prvič, prenos v domače pravo se ni izvršil oziroma je bil izveden nepravilno. Drugič, določbe direktive so vsebinsko brezpogojne ter dovolj jasne in natančne in določbe direktive podeljujejo pravice posameznikom. Če bi držala trditev o napačnem prevodu, bi prva dva pogoja določila neposredno veljavnost evropske direktive. Zaključek. Za konec še enkrat na kratko [[…]]
Hvala lepa.
Ja, sem pri koncu. V Desusu podpiramo to poročilo. Hvala lepa.
Mag. Bojana Muršič bo predstavila stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Naše stališče bo bistveno krajše od kolegice. Temeljna naloga države je, da izvršuje svoje poslanstvo v zagotavljanju učinkovitega delovanja svoje socialne, pravne, ekonomske, okoljske in vseh drugih funkcij, ki so ključne za zagotavljanje dostojnega življenja državljank in državljanov ter omogočajo solidarno sobivanje v družbi, ki mora biti pravično. To pomeni, da država zagotavlja temeljne razvojne elemente, omogoča enakost, možnosti in priložnosti ter skrbi, da družba uveljavlja zakonitost in pravičnost na vseh nivojih brez izjem. Naloga države je, da se ustrezno odzove na vse odklone in poskuse, da bi družbeno solidarnost, razvojne potenciale in temeljno pravičnost derogirali, ne glede na to, kdo je nosilec tovrstnih poskusov ali izvršenih odklonov. Socialni demokrati smo večkrat poudarili in poudarjamo tudi danes tako naše zaupanje v učinkovitost in sposobnost pravne države, da pred roko pravice postavi vse tiste, ki so kadarkoli in kakorkoli sodelovali v nezakonitih poslih zoper lastno skupnost, državo, zoper solidarnost, ki je osnova naše prihodnosti. Kot smo podprli prvo vmesno poročilo Komisije o ugotavljanju politične odgovornosti pri izgradnji šestega bloka Termoelektrarne Šoštanj, bomo podprli tudi drugo vmesno poročilo, ki se podrobneje ukvarja z vprašanjem javnega naročanja pri tej investiciji. Ključno je namreč, da razkrijejo vse napake v postopkih, vsi sistemi pritiskov in zavor ter, najbolj pomembno, vsa morebitna nezakonita ravnanja, saj bomo le tako lahko v bodoče nujne investicije za razvoj naše države vodili drugače, z manj napak, rizičnosti in z več zaupanja državljank in državljanov, da sta tako stroka kot politika v naši državi sposobni uspešne izpeljave tudi najzahtevnejših projektov. Socialni demokrati bomo tako podprli ugotovitve preiskovalne komisije v upanju, da končno poročilo in rezultat ne bo le politično ocenjevanje, kdo bi lahko v danem trenutku kaj postoril ali storil drugače, ampak naznanitev dejansko storjenih kaznivih dejanj, a ne na splošno, ampak z imeni in priimki tistih, za katere bo ugotovljeno, da so delovali v nasprotju z najbolj temeljnimi normami naše skupnosti in morajo biti za to postavljeni pred pristojna sodišča. Hvala.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi razprava poslank in poslancev o vmesnem poročilu ter o bistvenih ugotovitvah preiskovalne komisije. Besedo ima predlagatelj gospod Matjaž Hanžek. Izvolite.
Hvala lepa. V vsakem primeru se zahvaljujem v svojem imenu in v imenu članov in članic komisije in tistih strokovnih delavcev, ki so pomagali to pripravljati, za podporo temu poročilu. Rad bi dodal samo nekaj informacij. Nekajkrat je bilo omenjeno končno poročilo. Končno poročilo bo vsekakor pred koncem mandata. Plan je, ne plan, drugače sploh več ne gre, da bo do konca januarja napisano, da bi lahko komisija imela potem še cel mesec časa, da še razpravlja in potem je samo še stvar procedure. Glede javnega naročanja. Zanesljivo, javno naročanje, če ga imamo ali če ga nimamo, ni edina stvar, ki lahko prepreči razne korupcije. Javno naročanje po mojem celo ni zaradi tistih, ki korektno in pravilno delajo, ampak med različnimi državnimi subjekti, vemo, da je veliko takih, ki ne delajo pravilno in denar odhaja. Zanesljivo je tudi Evropska komisija sprejela, predstavila direktivo, zato da preprečuje ta izigravanja. Tudi sem prepričan, da noben zakon in nobena policija ne more v popolnosti preprečiti kakršnega koli kriminala, korupcije in tako naprej. Mislim pa, da lahko zmanjšuje tako korupcijo kot željo po korupciji. Ne upam si jaz trditi, da je bila investicija zato dvainpolkrat ali trikrat dražja, zato ker se ni upošteval Zakona o javnem naročanju, ampak ne moremo pa tudi trditi, da to ni. V enem primeru, ki ga je kolegica, podpredsednica komisije omenila, se je že to pokazalo, ampak vsekakor, treba je lastne zakone spoštovati. Jaz se bom vmes morda še kaj javil, če ne na koncu. Ta trenutek nimam nič posebnega, ker tudi niso bile posebne zahteve. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Matej Tonin, pripravi naj se gospod Marjan Dolinšek.
Leta 2011 sem bil prvič izvoljen v ta državni zbor in spomnim se, da kmalu, tam nekje po začetku mojega mandata je začel po poslanskih skupinah naokrog hoditi takratni poslanec Socialnih demokratov Srečko Meh, ki je nas poslance prepričeval, da je nujno treba sprejeti poroštveni zakon za to investicijo v TEŠ 6. In takrat je bilo tudi rečeno, če ta poroštveni zakon ne bo sprejet, bo investicija končana oziroma propadla, nasedla, kakorkoli. Takrat se je tudi že govorilo, da naj bi bilo že vsaj 25 milijonov evrov v ta projekt vloženih, in da ga je absolutno nesmiselno zaustavljati, ker bi to lahko pomenilo izgubo teh sredstev. Spomnim se, da smo bili takrat edina poslanska skupina, poslanska skupina Nove Slovenije, ki je v celoti nasprotovala temu poroštvenemu zakonu. Lahko si mislite, kakšni so bili pritiski na nas, da so bili ti lobisti, ki so potiskali TEŠ 6 naprej, izjemno dobro plačani, imeli so tudi dobre vplive in kar na enkrat so se o nas v medijih pojavljali vsemogoči neresnični članki, češ, kako nimamo pojma, kako smo z Lune in podobne zgodbe. Ampak ti ljudje so bili brezsramni lažnivci, ker se spomnim, da je takrat minister Černač dal pogoj ceno premoga. Če garantirajo, da bo cena premoga takšna, potem se on tudi strinja, da se ta poroštveni zakon sprejme. Nas so, vsaj del stroke, ki je tej investiciji nasprotoval, prepričevali, da niti pod razno ne more biti cena premoga takšna. Mi smo jih poslušali in, kot sem rekel, temu poroštvenemu zakonu nasprotovali. Minister Černač je takrat dobil to zagotovilo, ki je bilo lažno zagotovilo, ki je bilo zagotovilo zgolj in samo zato, da se je politika izvršenih dejstev nadaljevala in da se je ta projekt nadaljeval. Da je to spomenik korupcije, je jasno. Dali smo več kot tisoč 400 milijonov evrov za ta spomenik. Primerljivi objekti so se pa drugod po svetu gradili tam med 750 in 900 milijoni evrov. To so bile na nek način realne cene tovrstnih elektrarn. Tako da imamo tudi zelo zelo realno oceno, kakšna je bila tukaj vkalkulirana korupcija. Problem, ki ga zdaj vidimo, je ta, da vsi vemo, da je tukaj poniknilo več kot 400 milijonov evrov – in nič. Kdo izmed teh predstavnikov TEŠ 6 danes sedi v zaporu? Kdo? Nihče. Še bivši šef, ki je imel v svojem sefu čudežno 3 milijone evrov, se je potem premislil, da jih nima več oziroma se je zgodba potem tam obračala. Temeljno vprašanje, ki si ga moramo tukaj zastaviti, je, kako naprej. In tukaj sem jaz hvaležen predsedniku preiskovalne komisije in tudi preiskovalni komisiji, da je vendarle naredila neko delo, da potiska stvari naprej, ker ob vseh teh norostih, ki se jih gre ta vlada, bi se lahko zelo hitro zgodilo, da bi ta projekt in ti milijoni odšli v pozabo. Pač bi rekli, dobro, to je stvar preteklosti, kot je tukaj zelo velikokrat fraza v tem parlamentu, o preteklosti se ne pogovarjamo, in tisti, ki so si nagrabili 400 milijonov evrov, bi bili vsi srečni in veseli, ker smo ali so nekateri na te stvari pozabili. Zadeva je bila jasno predstavljena, kdo je bil za kakšno stvar objektivno odgovoren. Edina stvar, ki bi jo jaz pri poročilu preiskovalne komisije problematiziral, je to, da je preiskovalna komisija ugotovila neka dejstva in je vse ljudi vrgla v isti koš. Če se samo dotaknem na primer premierskega položaja. Zagotovo je neka razlika med Janezom Janšo in Borutom Pahorjem, kar se tiče same odgovornosti. In obstajala je razlika, kakšne možnosti je imel nekdo, da ta projekt zaustavi. Tudi med finančnima ministroma Bajukom in Križaničem je bistvena razlika. Ampak dobro. Komisija je vse vrgla v isti koš. Jaz bi to stvar kljub vsemu tudi malo politično rangiral glede na težo odgovornosti, ki jo je posameznik imel. Tudi sodišče, ko razsoja o posameznih kriminalcih, reče, teža njegovega dejanja je bila taka in bo zato dobil eno leto, teža tega kriminalnega dejanja in tega kriminalca je pa taka, in bo dobil 10 let. To je praktično tista stvar, ki mene pri poročilu morda moti. Ker pa je to vmesno poročilo, mislim, da se jo da do končnega poročila še izboljšati. Zato bi bil moj konkreten predlog, če želimo k tej stvari resno pristopiti, ker morda v nasprotnem primeru se zdi, da je to poročilo »vsegliharsko«. Se pravi, lažen občutek lahko nastane, ker je predsednik preiskovalne komisije nekdo, ki ni bil, vsaj mislim, da ni bil v nobeni od teh strank, ki so bile v današnji razpravi omenjene in da v smislu političnega obračuna vse skupaj vrže v en koš in reče, vi ste odgovorni. Okej, to je teoretično možno, ampak jaz zgolj pravim, če želimo kvalitetno izboljšati to poročilo, ga je treba do končne obravnave oziroma do končnega poročila v tem delu še nekako izboljšati in jasno povedati, kje so bile tiste točke, ko je bilo mogoče kakšen projekt še zaustaviti, in ko ga ni bilo več mogoče. Meni se zdijo to ključne stvari, da se tudi o teh stvareh spregovori, kdaj je bilo mogoče kakšno stvar še preusmeriti, kdaj je bila ta možnost večja, kdaj pa manjša. Če se spet vrnem malo nazaj na ta projekt. Problem, ki bo v slovenski družbi nastal, je, da če za to krajo teh milijonov ne bo nihče odgovarjal, če ne bo nihče sedel v zaporu, tako kot morda kakšni visokokvalificirani kriminalci sedijo v Islandiji, potem to na nek način ljudi žalosti, jih uspava, jih napeljuje k temu, da smo vsi isti, da je v tej državi kraja nagrajena, večja, kot si riba, več imaš možnosti, da lomastiš. In če lomastiš, te nič ne prizadene. Tukaj so potem tiste krilatice, ki so vsem nam dobro znane, da tehnični kontrolor za 200 evrov podkupnine dobi 3 leta zapora, medtem ko pa nek nekdanji nagrajeni gospodarstvenik za stomilijonsko škodo dobi 7 let zapora. To so pač stvari, ki ljudi jezijo. Jaz mislim, da je ta hiša dolžna storiti maksimalno, kar je v naših pristojnostih, da to stvar premaknemo naprej. Poročilo preiskovalne komisije je lahko ena izmed stvari, ki ohranja spomin na tisto krajo in ki morda tudi organom pregona države da kakšne konkretne vsebinske stvari, s katerimi si oni lahko pomagajo pri pregonu. Zagotovo je pa treba tudi v naslednjem mandatu do konca vztrajati pri tej stvari, dokler odgovorni za to stvar ne bodo odgovarjali. Je pa bila s tem projektom povzročena zgodovinska škoda. Ko se cel svet premika proti obnovljivim virom energije, se mi še vedno premikamo proti premogu. Ko ta naš premog proizvaja zdaj vsak mesec izgubo, drugi pospešeno vlagajo v obnovljive vire energije. Zakaj smo lahko pri teh stvareh samo še bolj jezni in nezadovoljni? Zato ker imamo relativno dobre vodne vire, ki bi jih lahko mnogo boljše izkoristili. Ena izmed stvari je, da je kar nekaj še slovenskih rek, ki imajo še hidropotencial in bi ga lahko še mnogo boljše izkoristili. In še ena pomembna stvar je, na katero nas pa zlasti ljudje s terena opozarjajo, da je tudi Slovenija, ker je vodnata, enkratna za številne male hidroelektrarne, ki pa jih je danes v Sloveniji praktično nemogoče zgraditi zaradi silovitih birokratskih in administrativnih zapletov. Če bi te stvari spremenili, olajšali, potem bi naredili bistveni korak naprej, da bi lahko vpliv TEŠ 6 zmanjšali in se čedalje bolj premikali proti obnovljivim virom energije. Svet se danes razvija pospešeno, informacijska tehnologija prihaja do vsepovsod, svet porabi čedalje več energije, tudi potrebe se bodo v Sloveniji v prihodnosti povečevale in tukaj se bo treba iz te zgodbe TEŠ-a kaj naučiti in potem zadevo peljati v smeri, da bomo predvsem izkoriščali potenciale, ki jih imamo na čim bolj racionalen način. Upam, kot sem že na začetku dejal, da bo to poročilo premaknilo tudi kakšno stvar naprej pri organih pregona. Seveda pa sem hvaležen vsem tistim, ki delujete v tej preiskovalni komisiji za vaše delo, da se trudite in stvari potiskate naprej.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Marjan Dolinšek, pripravi naj se gospod Zvonko Lah. Izvolite, gospod Dolinšek.
Hvala, predsedujoči. Kot bi začel kolega, ki ga žal ni tukaj, niti stališča ni predstavil, nepovezani poslanec gospod Bojan Dobovšek, veliki borec proti korupciji. Vendar očitno je tudi njemu malo mar za to, kaj se dogaja, tudi z današnjo točko, ki jo obravnavamo, čeprav je veliki borec za korupcijo. Pa naj grem na samo točko. Najprej je treba izreči pohvalo preiskovalni komisiji, ki je opravila del svojega dela, ni ga še dokončala, jaz upam, da bo v zadnjem delu, v dokončnem poročilu tudi ustrezen in primeren zaključek. Samo poročilo je zanimivo. Vedeti moramo nekaj, da namen te preiskovalne komisije je iskanje politične odgovornosti. Res, da bo lahko to osnova za organe pregona, da se bo tudi kazenski pregon izvajal za vse akterje, ki so bili v tej zgodbi udeleženi. Moram reči, da očitno resnično vsaka čast vsem vpletenim iz Šaleške doline, ki jim je lepo uspelo to igro odigrati. To je sposobnost, žal nismo tako uspešni oziroma zelo neuspešni smo v zasavski dolini, kajti vsa energetika se je v Zasavju pozaprla. Ja, v Šaleški dolini pa se je okrepila. Pa pustimo. Jaz bi v razmišljanju želel opozoriti, kaj bo danes in pa jutri, pustimo zdaj nauk, izsledke, ugotovitve in tako naprej. Jaz sem že tudi na Odboru za infrastrukturo nekajkrat opozoril, da ne vem, ali me občutek vara, da v nekem delu brada še kar raste v tej zgodbi. Sicer takrat, ko se je ta investicija začela, nismo imeli raznoraznih organov, naj posebej izpostavim SDH. Tukaj bi želel v tem kontekstu poudariti in opozoriti, upam, da se zavedajo v SDH tako vodilni kot tudi nadzorniki SDH, kajti v upravi imamo osebo, ki je odgovorna za področje energetike. To je gospa Nada Popovič. S tega mesta pozivam gospo Glavino in gospo Popovič, jaz upam, da bo tudi kakšna vsebinska seja vsaj na Odboru za infrastrukturo, kajti določeni izsledki neke delovne skupine pri SDH, ki je bila imenovana v letu 2015 in je naredila svoj posel in naredila svoj zaključek za upravo SDH, kasneje pa ni bilo nobenih resnih informacij, verodostojnih. Namreč, navedene ugotovitve – razne parametre so preigrali, naredili vso analizo tega projekta na zatečeno stanje in pa prognozo za naprej – nakazujejo določena tveganja projekta, ki se nedvomno odražajo tudi v poslovnem načrtu in bi ga bilo treba upoštevati v okviru ostalih dokumentov te družbe, se pravi razvojni načrt skupine HSE. Zakaj sem rekel, da brada še kar raste? Ne bi se želel spuščati v posamezne detajle, vendar se postavlja se vprašanje, jih bom nekaj naštel za magnetogram, da ne bo jutri ali nekega dne nekdo rekel, da se to ni slišalo, da ni bilo resno opozorjeno. Zanima me poslovni načrt HSE za vsaj pet let. Kaj je v tem načrtu, kakšne so ocene in številke? V nekem delu so predvidevali v svojem načrtu, da bo v naslednjih osmih, devetih, desetih letih energija na svetovnih borzah šla gor za 60, tudi 70 %. Ja, to je igra številk. Na koncu, kar hočeš ven dobiti, boš to prilagodil in prihodke, graf »našibal« na vrh, vendar dejstva so malo drugačna. Zato me zanima danes in kako bo jutri s to zgodbo naprej, ker zdaj gre pa za našo odgovornost, nas, ki sedimo tukaj notri v tej dvorani. Mi za nazaj smo ugotavljali, dve tri vlade so to vse skozi dale v dobri veri na osnovi vseh analiz in tako naprej. Nam je velika šola to delno poročilo in vprašanje je, kako jutri, kaj bo s tem projektom, koliko minusa se ustvarja. To je še kar skrivnost. Koliko milijonov ustvarja TEŠ 6 minusa? V teh dokumentih jaz mislim, da imamo te kompetence, da terjamo odgovor, ali se je na dolgi rok na novo naredil načrt, ki je opredelil, kakšna bo cena, ne da se bo spet še dvakrat spremenila cena za gigadžul velenjskega lignita,. Druga stvar je verjetnost, ker je slišati že, da bo treba premog uvažati. To pomeni še dodatno investicijo, pomeni razkladalno postajo,, ki bo stala nekaj milijonov. Od kod bo uvoz premoga? Obstoječa tehnologija ne omogoča kurjenja kar na vsak premog, kakor bi si kdo izmislil. Nadalje, kakšne so resnično po današnji resni oceni, ne spet zapeljevanje, kot je bilo slišati leta nazaj, ko je šlo za poroštveno garancijo, se pravi, kakšna je povprečna letna proizvodnja lignita, dejanska, realna, možna? Kakšne so zaloge? Za koliko let? Ali bomo zdržali do leta 2050? Določene ocene, že dve, tri leta nazaj, so bile narejene, da ne omogoča. Ampak mene zanima danes, na novo. Jaz mislim, da bi to morali imeti. Zato še enkrat pravim, SDH, ki je zdaj neposredno na vrhu, je odgovoren. Včasih ni bilo SDH, zdaj ga pa imamo. Letna proizvodnja TEŠ 6 v povezavi s petico, kakšna proizvodnja, koliko ur obratovanja na letni ravni? To vse vpliva na to, kakšna bo cena in koliko milijonov evrov bo vsako leto TEŠ proizvajal minusa. To bo moral nekdo pokriti. Upam, da ne davkoplačevalci. Bojim pa se, da bo na koncu tako. Ampak to pa je že naša odgovornost, tukaj zdaj vseh nas, ki tukaj sedimo. Jaz mislim, da projekt, ki se je začel graditi kar tako z danes na jutri, ne vem, kako vsi, ki ste takrat že bili v tem hramu demokracije, ste to lahko dovolili. Ni bilo niti posebnega zakona o investiciji TEŠ 6. Toliko ste imeli nekateri povedati okoli drugega tira. Vsaj zakon obstaja. Tudi nadzor iz civilnih struktur. Takrat pa nikome ništa, v ozkih zaprtih krogih se je nekaj dogajalo. Politika je vedela, ni vedela, ne bom jaz delal zaključkov. To bo naredila komisija, izsledki pa kažejo na to, da so nekateri vedeli za neke stvari. Nič ni bilo naključje. Nič. TEŠ se je začel graditi v nasprotju z resolucijo o nacionalnem energetskem programu. V nasprotju. Še to ni bilo pokrito. Se pravi, šlo je čisto ne samo po levi strani, celo po pločniku in še preko pločnika na zelenico. Res težko razumljivo. Težko. Dajmo pogledati za jutri, ker namreč ta TEŠ 6 bo treba vzdrževati. Reči, »ja, zdaj ga bomo pa zaprli, če se bo pokazalo«, glejte, to je malo neodgovorno. Ampak treba pa je zdaj vse narediti tako na optimizaciji, tudi kakšni statusni spremembi. Tukaj bi lahko še dosti povedali. Mene pa zdaj ta vprašanja zanimajo, ki sem jih delno nakazal. Jaz osebno premalo vem, kaj se sedaj dogaja s TEŠ. Po drugi strani pa slišimo za neke okvare. Kdo bo to plačal? Zneski menda niso sto tisoč, ampak se menda govori o milijonih. Omenjeno je bilo tudi, da bomo tožili Alstom za te napake. Spet bomo trošili denar, naš denar, davkoplačevalski denar. In mene to danes zanima. Sicer danes ne bomo dobili teh odgovorov. Upam pa, da v prihodnjih mesecih bomo še na to temo tudi kaj rekli. Jaz bi želel dobiti tudi te odgovore. To, kar pa je bila ugotovitev komisije, je pa samo treba pozdraviti in je velika šola, fakulteta, iz katere je treba samo za prihodnost potegniti tisto, kar se da razbrati iz poročila, iz ugotovitev. Dobra nadaljevanka, kako se neka stvar zavrti, če je vnaprej zelo dobro premišljena, zamišljena in kako se stotine milijonov da v žepe. Na tej točki bom tudi zaključil. Še enkrat, upam, da tisti, ki so bili omenjeni s strani SDH, bom še enkrat ponovil, terjam odgovornost predvsem od vrha SDH, gospe Glavina, gospe Nade Popovič, ki je odgovorna za energetsko področje. Upam, da se bodo v prihodnosti tudi kaj oglasile in dale kaj od sebe. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Zvonko Lah, pripravita naj se gospod Igor Zorčič in gospod Ljubo Žnidar.
Hvala. Verjetno to vmesno poročilo pri sami zgodbi, ki jo danes obravnavamo, ni najpomembnejše za vse, kar se je zgodilo v tej zgodbi okoli TEŠ 6. Tu lahko ugotovimo, da je bila Termoelektrarna Šoštanj izvzeta iz nadzora zakona o javnih naročilih. Lahko da so bile tukaj neke nepravilnosti zaradi tega. Lahko se je prej prišlo do določenih izvajalcev ali dobaviteljev zaradi tega. Največje stvari so se dogajale naknadno v času, ki ga obravnavamo danes, se je verjelo še vedno, da bo električna energija v bodoče 85, 90 evrov megavatna ura. Ta investicija seveda prenese to ceno. Z gospodarsko krizo je kar naenkrat cena elektrike začela padati. To se je ugotovilo leto 2008. Takrat je bilo opozorilo s strani prejšnje pozicije, vlade 2004–2008, ko je prišla vlada Boruta Pahorja, je bilo opozorilo, da so se stvari spremenile, da se električna energija ceni in da je cena opreme 600 megavatne termoelektrarne bistveno previsoka in da bi razmislili o tem, da bi zmanjšali oziroma da bi ponovno pretehtali smiselnost tega projekta, ker je bil še čas, pogodba še ni bila podpisana, zapravljeno je bilo samo 25 milijonov evrov za rezervacijo, ki je bila nepovratna, se ni štela v skupni strošek, takrat smo bili zavedeni poslanci, vse do takrat, ko smo poroštvo potrdili. Lahko bi, najbolj pametno bi bilo, sicer pravijo, da lahko je biti po bitki general, ampak takrat se je že vedelo, če bi šli v novo pogodbo, novo naročilo, recimo 500-megavatne termoelektrarne, ki bi bila bistveno cenejša, bistveno večje konkurenca proizvajalcev kot za 600-megavatno, bi bil strošek mogoče 500, 600 milijonov, ne pa milijardo 400. In krivica je bila narejena takrat, jaz se spomnim, bil sem poslanec, ko je takratni kolega poslanec Andrej Vizjak, bivši minister za gospodarstvo, postavil predsedniku Vlade poslansko vprašanje, da se opravi razprava v parlamentu o smiselnosti tega projekta TEŠ 6, glede na situacijo, kakršna je bila. V Državnem zboru je bilo izglasovano, tudi takratna pozicija je glasovala, del pozicije, za to, da se opravi razprava. Razprava je bila opravljena, vendar takratna vlada ni odreagirala na to. Še več. Predsednik takratne vlade je tudi na zaslišanju govoril, da ni vedel, kakšna je situacija, a imeli smo razpravo tukaj v Državnem zboru. In tam je tista točka preloma in največja krivda za usodo tega projekta. Zanimivo je to, da preiskovalna komisija ni dobila magnetogramov sej Vlade, ko je eden od zaslišancev opozarjal na sejah Vlade, da gre vse narobe, pa je takratna, se ve, katera stranka, to povozila in šlo je potem v tako zgodbo glede usode TEŠ 6. Tukaj sem poslušal tudi kolege, dajmo gledati naprej. Sem bral v enem časniku enega največjih poznavalcev s strani energetike, da naj bi čez petnajst, dvajset let bila električna energija zastonj. Javno dobro. In da se bo Termoelektrarna Šoštanj sama ugasnila. Kupili smo staro železo. Razpravljali smo tudi, kar je bilo tukaj že omenjeno, na Odboru za infrastrukturo, okrog malih hidroelektrarn. Nuklearna elektrarna nam daje 350 megavatov našega dela, slovenskega. Male hidroelektrarne imajo možnost proizvesti 300 megavatov, to je pol TEŠ, pa ni treba za male hidroelektrarne nobenega denarja za investicije, ker bi zasebni investitorji financirali, nobenega poroštva, nobenih kreditov, pa se temu branimo. Jaz sem takrat razpravljal v tej smeri, če bomo sedaj začeli, sedaj dovolili tem investitorjem, da bodo zgradili te male hidroelektrarne, ker zdaj je še čas. Ko bo enkrat šla tehnologija tako daleč, da bomo energijo dobivali v glavnem samo iz sonca, se tudi to več ne bo izplačalo. Ampak s temi malimi hidroelektrarnami bi zajezili in bi marsikje rešili protipoplavno varnost, pa še kaj drugega. Podtalnica bi se dvignila marsikje, ne bi bilo toliko suše. Ampak ne. Zanimiva je bila izjava na odboru enega od teh investitorjev, ko je rekel, da je pred leti eden od uradnikov rekel: »Ne, to bodo potem pa zasebniki služili, zakaj ne bi samo država.« Da je bil to razlog, in so zakomplicirali do amena, da ne more priti do gradbenega dovoljena za te male hidroelektrarne. Ravno obratno je v sosednjih državah. Kar se tiče električnih avtomobilov, 30 % sedaj porabljene električne energije naj bi porabil promet, če bo šel na električno energijo. Kje bomo to dobili? Kje bo država dobila milijardo denarja, ki ga zdaj dobimo v proračun iz trošarin na goriva, če potem tega denarja ne bo? Bo država obdavčila sonce? Samo to je adekvatno temu, da dobi država ta denar. Kam bo šel razvoj? Imajo tudi razvit kamion na električen pogon, ne samo osebna vozila. Imate ponudbo za samooskrbo s sončnimi celicami, niti ni tako drago. Računica je čista, ampak sedaj, kaj bo šele v prihodnje, ko bo tehnologija še napredovala. Če bo res čez 15 let Termoelektrarna Šoštanj tako obremenjujoča za davkoplačevalce, ker jaz ne vidim drugega, da bi lahko plačeval izgubo termoelektrarne, jo bo treba zapreti. Potem bodo zaprli tudi rudnik in bo zopet sprejet poseben zakon za zapiranje rudnika Velenje. Koliko časa se bo zapiralo, koliko denarja bo potrebno? Je to kje vračunano v ceno? Nikjer. Jaz sem prepričan, da bo zaradi tega projekta oziroma TEŠ 6 še bolela glava marsikoga, tudi politikov, predvsem pa Šaleško dolino. Zato ker so bili lakomni, ker so želeli imeti energetiko, kot da se je čas ustavil, v svojih rokah, bogateti s tem. Ampak čas gre naprej. Namesto da bi šli na druge vire, ki so nam na voljo, kjer ne bi bilo treba državnega denarja, poroštev in kreditov in ne vem kaj še vse, da bi prišli do energije, smo bili na nek način prisiljeni tudi mi, takratni poslanci tukaj, ki smo glasovali za poroštvo, ker smo bili zavedeni. Ko sem poslušal predgovornika, kako moramo gledati naprej, me zanima, kaj je ta vlada naredila v teh treh letih in pol za naprej na tem področju. Kje je energetski koncept, ki ga čakamo že toliko časa? Kaj se je naredilo na tem področju? Nič. Samo sanje. Ampak to ni današnja točka, morali pa bi o tem razpravljati, in to temeljito razpravljati tudi v tem hramu demokracije. Za nazaj pa naj ne gledamo. Narobe. Jaz upam, da bo končno poročilo dalo neke rezultate, da se bo poiskalo tiste najbolj odgovorne ljudi in da bodo tudi odgovarjali. Tukaj vladajoča ali pa glavna koalicijska stranka nima nič pri tem kot stranka, ampak imajo druge. Res je, treba je gledati naprej, treba je načrtovati. Nekdo mora videti malo dlje, ampak očitno v državni administraciji, pri birokratih tega pogleda ni. Niti v politiki ne. Zato nas vsi prehitevajo, tako po levi kot po desni. Hvala.
Besedo ima gospod Igor Zorčič, pripravita naj se gospod Ljubo Žnidar in dr. Franc Trček.
Spoštovani predsednik, hvala za besedo. Kolegice, kolegi! Jaz obžalujem, da nas danes pri obravnavanju te pomembne teme ni več v tej dvorani. Jaz bi se najprej, preden zapusti dvorano, zahvalil kolegu gospodu Hanžku, ker je zelo dobro s svojo ekipo ostalih poslancev opravil svoje delo. Še posebej me veseli to, da se ta komisija, za razliko od nekaterih drugih, ni sončila v soju medijskih žarometov, delala je nekako tiho, mogoče malo izven medijev, pa vendar bistveno bolj kvalitetno, in danes imamo pred sabo poročilo, ki ga jaz lahko vzamem tudi za končno poročilo. Ko smo leta 2014 šli na volitve kot kandidati, kot stranke, kot nove stranke, kot novi obrazi, kot se še danes dostikrat pove, smo šli tudi s tem namenom, da pridemo do dna takšnim svinjarijam, kot je svinjarija TEŠ 6. Danes vidimo, da razvoj energetike ne gre nikjer po svetu v to smer, kakor so si ga zamislili nekateri v tistem kritičnem obdobju, da gre v bistveno bolj zeleno smer in da je več kot očitno, da je bil ta projekt, pravzaprav tako kot je že nekdo omenil, projekt za črpanje, pa, če želite, tudi sežiganje denarja. Saj ta projekt se dandanes ne plačuje direktno iz proračuna. Nad proračunom visi tisto poroštvo po zakonu, je pa res, da je HSE, ki je lastnik TEŠ, državno podjetje, in da vsa ta nasedla investicija, ki ima zelo negotovo prihodnost, odnaša denar iz nekega državnega podjetja, iz HSE, TEŠ, pa da ne omenim še Dravskih elektrarn in drugih družb. Zaradi tega se mi zdi toliko bolj pomembno, da bi danes morda malo več razpravljali o tej zadevi. To nam je lahko ne nazadnje ne samo nek pogled nazaj, ampak tudi pogled naprej pri vseh podobnih projektih, ki nas še čakajo v prihodnosti, ali pa za katere smo spodbujani s strani različnih interesnih skupnosti. Bodisi da gre za energetske projekte, da gre za ceste, tire, kakorkoli želite. Vedno moramo imeti pred očmi ta projekt, za katerega se je ugotovilo brez kančka dvoma, da je projekt, za katerim je stala politika, ki je namenoma opuščala določena dejanja, izvzemala določene družbe iz sistema javnega naročanja, kot je bil predviden za ostale družbe. Če bi me kdo vprašal, ali imam še kakšno pripombo, pa če bi bil zelo pikolovski na to vmesno poročilo in na bistvene ugotovitve, bi rekel, da je mogoče včasih vseeno preveč v celofanu napisano, da so se dogajale nepravilnosti. Jaz bi rekel, da je kar prihajalo do namernih opustitev. Da se te nepravilnosti niso zgodile same po sebi, ampak da so se zgodile namenoma, kljub opozorilom, vse z namenom, da se ta projekt v neki ihti izpelje do konca. Mene danes ne preseneča, da nekatere politične stranke niste pretirano zainteresirane za to razpravo, da vas je bistveno bolj zanimalo tistih 300 tisoč evrov v osnovnem šolstvu kot pa teh 500 milijonov, ki visijo nad državnim proračunom. Ampak temu se ni čuditi, glede na to da ste imeli ali pa imate še vedno nekateri roke v marmeladi pri tem projektu. Pa to ni edini. Kar pa me še posebej moti, pa je to, da v tem mandatu slišimo veliko očitkov na račun naše stranke ali pa te vlade glede etike in morale. Pri tem se izpostavljajo razni, tudi fiaski, na primer z neko bivšo ministrico, ki je imela ponarejeno magistrsko nalogo. Ampak vse to je kapljica v morje in zelo zanemarljivo pri projektih, kot so TEŠ 6, ki so po moji oceni, jaz nimam drugega izraza, in se opravičujem, svinjarija prve vrste za Slovenijo. Glejte, ko govorimo tedensko, dnevno v tem Državnem zboru o problemih, ki tarejo naše državljane – o pokojninah, o šolskih malicah, o čemerkoli, se premalokrat vprašamo, zakaj imamo takšne probleme, od kod so, katere so tiste slabe in namerno slabe odločitve, ki so privedle od tega, da nekateri danes živijo bistveno slabše, kot bi lahko. Jaz ne rečem, da bi lahko vsi enako. Pa vendarle nekateri bistveno slabše živijo prav zaradi takšnih odločitev. To me toliko bolj moti, ko poslušamo že tri leta raznorazne očitke. Jaz sem prepričan, da tako, kot so bili vsi projekti zastavljeni v tem mandatu, čez dve leti ali pa čez tri leta ali pa čez štiri leta ne bomo imeli zgodbe, kot je TEŠ 6. Danes je bilo v luči raznoraznih sprenevedanj bilo velikokrat slišati »upamo, da bomo dobili na koncu neke kazenske obsodbe«. Veste, mi danes obravnavamo vmesno poročilo komisije Državnega zbora. In to vmesno poročilo vsebuje imena oseb, ki so politično odgovorne za ta projekt. To so Andrej Vizjak, Andrej Bajuk, Franc Križanič, Matej Lahovnik. Jaz ne rečem, da ni prišlo, vsi to vemo, vsaj iz medijev, tudi do konkretnih kaznivih dejanj s strani nekaterih akterjev. Ampak danes se pogovarjamo o politični odgovornosti. In veste, kaj je v tem delu najbolj zaskrbljujoče? Kje so ti ljudje? Tisti, ki so v kazenskih postopkih so nekje, ne vem, doma ali pa mogoče kje na dopustu, tisti del politike, ki je odgovoren za to, je pa na vrhu javnomnenjskih anket pa na mestih, ne vem, predsednika republike. To je najbolj zaskrbljujoče. Če pri takšnih poročilih, ki so za moje pojme že končna, ne bomo nalili čistega vina, če ne bomo tudi sami prezentirali državljanom, kaj se je zgodilo, kdo je za to odgovoren, potem se bo kolesje vrtelo naprej, zavrteli se bomo v začaranem krogu, tisti neki centri moči se bodo spet povzpeli nazaj in jaz mislim, da nam v tem primeru res ni pomoči v tem smislu, da bi se izvili iz nekega klopčiča na dolgi rok in ujeli neke najbolj transparentne in razvite države. Tako da jaz nimam nobenega pomisleka v zvezi s tem, ali podpreti to poročilo ali ne. Jaz upam, da ga bomo vsi. Ne samo da mu nekateri ne bodo nasprotovali, ampak da ga bodo tudi aktivno podprli in da bodo tudi povedali svojim volivcem, državljanom, kaj so danes podprli, da jih bodo seznanili o tem. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Ljubo Žnidar. Pripravita naj se dr. Franc Trček in Violeta Tomić.
Hvala lepa spoštovani predsednik, spoštovane kolegice in kolegi! Tudi v Slovenski demokratski stranki smo zelo zavzeti in zelo strokovno in dobro sodelujemo v preiskovalni komisiji. Investicija TEŠ 6 je nazorno zelo jasen primer, kako se investicija ne sme voditi, in to na osnovi ugotovitev dobrega dela članov preiskovalne komisije, delno tudi s tem vmesnim poročilom. Mi se nadejamo, da bo končno poročilo prineslo več konkretnih ugotovitev, kar je tudi naš skupni namen, da se dejansko ugotovi, kdo so tisti odgovorni pri tej investiciji, ki se je vodila tako, kot se ne bi smela. To je zelo dober primer slabe negativne prakse vodenje te investicije. To je dejstvo in mimo tega absolutno ne moremo. Nekako se delajo obrisi tega okvira vseh teh nepravilnosti, ki so šle pri vseh postopkih te investicije. Če začnem kar z začetkom. Vemo, da je bil narejen program postopnega zapiranja rudnika z letom 2027. Jaz jih bom imenoval tako, usedli so se »šaleški fantje« skupaj, to se pravi poslovodstvo rudnika, Teša in pa občinski veljaki: »Ja, dajmo mi nekaj narediti v Šaleški dolini, da se to rudarstvo v Šaleški dolini ne bo zaprlo.« Ampak kako to uveljaviti, kako to upravičiti? Dejansko so to počeli z očitnim namenskim zavajanjem, in to tako o zalogah premoga, kurilni vrednosti premoga, najbolj pa s ceno premoga. To so bili osnovni parametri, na katerih se potem lahko delajo nadaljnje študije, nadaljnje projekcije, opravičevanja investicije izgradnje bloka 6 termoelektrarne. To je osnova. To so osnovni podatki. Ampak ti podatki so bili očitna namenska zavajanja tako politike in ostale javnosti, stroke in tako naprej. To je bil temelj začetka za investicijo v TEŠ 6. To je bila osnova. Potem ob samem začetku same izgradnje, zelo dobro nam je poznana celotna pot, od prve ocene vrednosti, nekaj pod 700 milijonov, potem šest novelacij investicijskega programa, šesti potem na koncu nikoli ni bil potrjen, pet jih je bilo potrjenih, z rastjo investicije od 700 milijonov do milijarde 400. Vedno z nekimi novimi dodatnimi pogoji, s katerimi so se opravičevala povečanja investicije TEŠ 6. Nov izvozni jašek, pa te dopolnitve tu in tam. Nikoli se ne bodo zgradili. Nikoli. Šlo je samo za opravičevanje rasti investicijske vrednosti. To so dejstva. In to je šlo za namerno rast same investicije. Po Šaleški dolini je bilo tudi slišati, da na račun te investicije se bo Šaleška dolina obogatila z investicijami v turizem in tako naprej. Skratka, to bo dalo zagon tudi razvoju Šaleške doline. Poslušajte lokalno okolje. To so informacije, s katerimi so ti veljaki, ki so to investicijo namensko z zavajanjem pripeljali v Šaleško dolino, že, da ne rečem gostilniško, razpravljali in se hvalili naokrog, kaj vse bodo na ta račun zgradili v Šaleški dolini. To so dejstva. Dajte poslušati domače razprave, informacije. Jaz upam, da bo delo komisije še naprej tako konstruktivno in da bo končno poročilo dalo jasne in natančne nepravilnosti na mizo in posledično, kar bo razvidno iz tega, tudi odgovornost tistih, ki so dejansko pri tej investiciji delali največje napake. Stvar je zelo enostavna, Gre samo za to, ali je v interesu, da se stvar pripelje do konca tako, kot se mora, ali pa ne. Bi pa opozoril na en segment. Samo še pol leta je do novih državnozborskih volitev. Bo komisija končala delo, da se pride do končnega epiloga in do končnega poročila? Ali se bo iz takšnih in drugačnih razlogov malo zavlačevalo in potem delo komisije pode v vodo? Da se ta stvar pripelje do konca ste odgovorni vi v koaliciji. To je vaše delo in vaša naloga, da to zadevo pripeljete do konca. Moj strah je, da boste s takšnimi in drugačnimi potezami stvar zavlačevali. Je res, da je še kar nekaj dela za opraviti, ampak, koalicija, na vaši strani je, da stvar pripeljete do konca. Mi, sočlani v tej komisiji, bomo konstruktivno in aktivno sodelovali pri nadaljnjem delu podnevi ali ponoči, kakorkoli, kakršenkoli urnik boste sestavili, da se stvar pripelje do konca. Dajte to mojo sugestijo vzeti resno, da boste to nalogo opravili, kajti vi ste tisti, ki to stvar vodite, vi ste koalicija, vi ste vlada. Jaz računam, da boste pri tej preiskavi korektni in zadevo pripeljali do konca. Ne pa, da bo dva meseca pred koncem ta zadeva padla v vodo. To je na vas in jaz to od vas, od vlade in od vseh članov preiskovalne komisije, tudi pričakujem.
Besedo ima dr. Franc Trček, pripravita naj se Violeta Tomić in gospod Danijel Krivec.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem skupaj! Ne bom se opravičeval, ker si nisem oblekel suknjiča, čeprav sem si ga najprej hotel. Tekam po mestu in sem majice menjal in tu piše: Ride together, work together. Delali ste skupaj, spoštovana gospoda, spoštovani gospod Ljubo, ki si tudi član te komisije. Jahali ste skupaj in najahali so ludeki, kot temu rečemo v Mariboru. To je dejstvo. Ampak v tem sklicu Državnega zbora in takih sklicih še prej nekako gre zgodba takole, da bi nekdo mislil, da bi celo biblijo morali popravljati, da bi v njej napisali, »yeah, vsi imajo izvirni greh, vsi so nekaj krivi, samo SDS nikoli ni nič kriva; jaz sem princ iz Noriškega kraljestva in gospod Vizjak na spodnjesavski je pa pravljično bitje«. Nehajte ga srati, spoštovana gospoda! Jaz bi se najprej Hanžku zahvalil za njegovo delo in Hanžek je neodvisni poslanec. Včasih smo bili skupaj, sedaj nismo. Ga vseeno spoštujem. Tudi ko se razhajaš, se moraš razhajati kot človek. Priznam, da sem bil takrat tudi malo skeptičen, tudi do včasih kontradiktornega gospoda Marinčka, ker navsezadnje že tako majhna poslanska skupina je izgubila dva pomembna akterja, ki sta se zelo aktivno ukvarjala s tem. Če se spomnite, ko smo prišli v parlament, ko je to Združena levica prevzela, so Janševi začeli pljuvati in napadati nas, zlasti Luko, pa kaj Hanžek ve o turbinah gor in dol, in takrat sem jaz postal pitbull Združene levice, ker je nekdo moral bevskat nazaj. Jaz bi dosti rajši kaj drugega počel v Državnem zboru. Ampak Janša je odigral to tudi v imenu SD, tudi v prečenju nekih silnic v SMC in še koga, ker pač princ teme to mora tako odigrati. To je dejstvo. Poglejte, že vrabci vedo kaj je s tem TEŠ 6. Za tiste ljudi, ki se jim ne da brati to poročilo, je Cirman izdal neko knjigo. Če bi SMC bila res nova politika, mogoče gospa Brenčičeva ne bi kandidirala, pa bi tistih sto tisoč za svetovalca dali za to, da bi vsako gospodinjstvo dobilo to knjigo. Mati vseh slovenskih afer je orožarska. Teta vseh slovenskih afer je TEŠ 6. Vnukinja vseh slovenskih afer bo pa verjetno NEK 2. In to je neko dejstvo. To neko vaše sprenevedanje in strašenje, ne vem, z begunci in vsem živim in gor in dol, največji teroristi smo si mi sami oziroma vi, ki ste to in takšne afere zakuhali. In to je bistvo. Sedaj bom nekaj minut pustil še Violeti. Dotaknil bi se tudi gospoda Zorčiča. Etika in morala. Veste, jaz sem predavatelj. Kaj naj jaz rečem svojim študentom? Prepisujte kot tista bivša ministrica za šolstvo, tudi visoko, ki je bila na oblasti 335 minut? Ne biti tako fuknjeni kot Hanžek pa jaz, ki resno delata diplome. Pa še kaj več. Ne, gospoda! Tudi ona zgodba, Janša ne zna dokazati četrt milijona, Janković ne zna dokazati tri milijone. Tudi če Violeta ne bi znala dokazati 5 tisoč evrov, to je meni ista bagra. Se opravičujem, Violeta. In to bi se ljudje morali vprašati. Tudi vrečke presenečenj, ki jih nekako delate kot novo politiko. V tej zgodbi ste bili vsi dobesedno takrat prečeni. In verjetno so vas v nekih strankah, v ljudskem jeziku povedano, nategnili. Kot je Frutek nategnil Zares in potem se je Zares nekako zbudil v nekem trenutku. Jaz se tu strinjam z Zorčičem. Številni gospodje so zdaj spoštovani prfoksi. Jaz sem dobil neke podatke, ki sem jih že prej imel, 30 milijonov, ki jih vlade, tako Janševa, kot Alenka Bratušek, kot Cerarjeva dajejo za razne in različne svetovalce. To so ljudje, ki na leto dobijo gotovine za dve poslanski plači. Kje po 30 milijonih svetovanja smo mi? Plačujete jih vsi, čeprav jih tudi nabijate malo tako. Tudi pravniški lobi, v katerem je SMC. Koliko milijonov se tu notri zmeče. Dokler teh ljudi in take politike ne bomo pospravili iz slovenske politike, smo mi gotovi. Gotovi na občinski ravni kot Maribor, kjer smo dobili, meni največkrat tam rečejo, ti si Fištreka pripeljal, ko smo dobili še hujše, kot smo imeli prej. Gotovi v Državnem zboru, gotovi, če hočete, na ravni, ne vem, zdaj se spomnim enega, kaj je že, sladkogorsko gasilsko društvo. Madona, se kregajo tam! Potem imate, ne vem, neka zgodba, klub skakalcev, ko se en foter odloči, da bo nekaj zaprl, pa da drugim ne bo dal. Take ljudi je enostavno treba spokati. In ljudje naj začnejo končno že z glavami razmišljati. Ljudje, ko grejd na volitve, naj volijo za koga, ne pa proti komu. In potem se bo nekaj spremenilo. Jaz vem, da predsednik Državnega zbora, kolega Milan, je dober šahist. Jaz nisem. Mi imamo Vidmarjev memorial. Vidmar ni bil samo dober šahist, ne bom zdaj kot Zvonko govoril vse, pa bi lahko, če bi imel več časa, ure govoril o lokalni energetski samooskrbi. Mi imamo energetike, ki vedo, kaj in kako premakniti. Ampak mi se nikoli ne pogovarjamo resno niti o energetski revščini, niti o energetski neučinkovitosti. Mi smo tudi zelo energetsko neučinkoviti na številnih področjih. Tudi tu. Zakaj vse te luči gorijo, če je nas toliko? Mi bi lahko bili v manjšem prostoru navsezadnje, pa se ne hecam. Ampak seveda to energetskemu lobiju ne odgovarja. Tu so zelo jasna imena, v Cirmanovih zgodbah so zelo jasna imena in skrajni domet Slovencev je avto [[..]]Tam je nek gospod, ki je prek lizingov dobre avtomobile talal. Gospod Zidar je pa nekoč dobre ure talal. In tri osebe v Sloveniji so zavrnile to uro. Dokler ne bomo s takimi pometli na kakršnikoli odločevalskih procesih, smo mi gotovi. To je neka zgodba TEŠ 6 in nekih sorodnih zgodb. In se bojim, kot se tudi potiho dela, neke naslednje nuklearke. Že to, da so tam zapisali konkretno za premog iz neke države, bi že otrok, ki v osnovni šoli dela geografijo, moral malo zablinkati, češ – počakaj, zakaj pa zdaj to? To je tako, kot da bi napisali, da bomo v menzi v Državnem zboru pili edino vino iz Svečine. Verjetno bi vsak poslanec malo pogledal, češ, čuj, to pa ne gre. Dobro, jaz pa Pojbič bi bila mogoče za. Ampak vi tega niste videli. Pa dajte, prosim vas lepo, nehajte se norca delati iz nas! Nekaj minut bom pustil pa tudi Violeti in upam, da bo to poročilo prišlo do konca oziroma tudi vem. Razen če ga vi ne boste blokirali, ker vam ne bo odgovarjalo, kar je Hanžek in ekipa odkrila. To je pa že drugo vprašanje, spoštovana gospoda, ki prečite energetske lobije. Hvala za besedo.
Replika, gospod Igor Zorčič.
Hvala za besedo. Franc, nekje si me narobe razumel. Kar se tiče ponarejenih diplom, jaz se s tabo strinjam, to so tudi stvari, o katerih se moramo pogovarjati. Ampak čez en teden bomo lahko ocenjevali, koliko je bilo medijskega prostora namenjenega temu vprašanju, tem vmesnemu poročilu in tej današnji seji. Bomo videli, da nič. Danes smo se pogovarjali pet ur o 300 tisoč evrih za verski program v osnovnih šolah. Zdaj se pa pogovarjamo dve uri o pol milijarde škode, pa se že bližamo koncu. In o tem govorim. To ni nobene samorefleksije. Hvala lepa.
Nismo se pogovarjali o tistih 300 tisoč evrih s tem namenom, govorili smo o financiranju javnoveljavnih programov v zasebnih šolah. Besedo ima gospa Violeta Tomić.
Hvala za besedo, predsednik. Hvala Trčku, da mi je pustil nekaj minut, kakor tudi kolegi Hanžku, ki je pripravil to poročilo, ki nas zelo veseli. Ampak razprave tukaj prisotnih poslancev, ki sem jih poslušale, so šle v smeri, jaz si umijem roke. Najprej je Tonin iz Nove Slovenije poudaril, kako je bila Nova Slovenija proti in kako ga pravzaprav moti, da Hanžek ni bil v nobeni od strank, ki so takrat o tem odločale. Jaz mislim, da je ravno to prednost in mu daje neodvisnost. Nova Slovenija je med temi imeni, ki jih imamo pred seboj, ravno tako lepo zastopana z dvema predstavnikoma, imamo imena, Andrej Bajuk, Nova Slovenija, Janez Požar, Nova Slovenija. Nič slabši rezultat nimajo kot SD, ki ima Boruta Pahorja in Franca Križaniča. Kje so ti ljudje, kot se je vprašal kolega Zorčič? Na prvih mestih priljubljenosti. Predsednika države smo spet izvolili itn. Zmagovalka je seveda SDS, ki ima tri člane: Ivan Janez Janša, Andrej Vizjak in Andrej Aplenc. In se sprašuje kolega Žnidar, ki pravi, da so v SDS zelo zavzeti in sodelujejo v komisiji, da ne bi slučajno koalicija to nekako zavlačevala. Zakaj le? Mene zanima, kaj boste storili s politično odgovornostjo svojih članov, ki so tukaj navedeni, s predsednikom na čelu. Dolinšek je rekel, kako ste lahko to dovolili. Jaz bom pa vprašala kolega Dolinška, pa ga ne morem, ker ga ni tukaj, v redu, kako zdaj SMC lahko dovoli, da se dogaja novi TEŠ 6 preko NEK 2. Ko je kolega Hanžek pred časom postavil poslansko vprašanje ministru Gašperšiču, ali so izdatki za drugi blok NEK 2 v višini preko 15 milijonov evrov bili porabljeni skladno z zakonodajo na področju javnega naročanja, je odgovoril minister Gašperšič, da je lastnik NEK GEN energija, ki je sicer mimogrede v 100-odstotni državni lasti, vendar se on ne more vmešavati v njene poslovne odločitve. Kako ste lahko to dovolili? Zgodba je identična oziroma začela se je identično. Se pravi, NEK 2 še temeljnega kamna ni postavil, pa je že porabljenih 15 milijonov evrov za neke raziskave. Po mojih informacijah je šlo za to, ali je teren na potresnem območju. Ker so za to plačali 2 milijona evrov in je raziskava rekla, da je na potresnem območju, so naročili naslednjo raziskavo. In tudi naslednja je rekla, da je na potresnem območju. In tako bodo porabili 15 milijonov, da dobijo končno eno mnenje, da NEK 2 ne bo stal na potresnem območju. Skratka, hudo hudo narobe je v državi, kjer ljudje, ki imajo, pa ne samo do komolcev prste v marmeladi, ampak do ramen, so vendarle še vedno priljubljeni politiki, najvišje kotirajo in kmalu bodo volitve. Jaz upam, da bodo volivci končno dojeli, kakšno jamo brez dna so nekateri omogočili ali, kot pravijo, prava sežigalnica evrov je bil projekt TEŠ 6. Dajte jim še enkrat mandat, dajte jim še enkrat ves državni proračun, dajte jim NEK 2 in neskončno odvezane roke. Mislim, da današnja preiskovalka lahko naredi en korak naprej, da to preprečimo. Hvala.
Besedo ima gospod Danijel Krivec, pripravi naj se gospa Maruša Škopac in potem prehajamo v sklepni del razprave, kjer dobi besedo še predstavnik predlagatelja Matjaž Hanžek.
Hvala še enkrat za besedo. Pozorno poslušam razprave in stališča in večina govori o vsem drugem, ne samo o tem poročilu ali pa že poskušajo narediti neko svoje stališče, kako bo izgledalo končno poročilo, za katerega jaz verjamem, da ga bomo na komisiji tudi zelo kmalu obravnavali. Jaz moram reči, da sem verjetno najbolj aktivno sodeloval poleg predsednika v tej komisiji in nimam nobene slabe vesti, kar se tiče poročila in vseh odgovorov, ki jih imamo v gradivih. Vsi zapisniki zaslišanih oseb so nam na voljo in zelo dobro bi bilo, da jih marsikdo tudi prebere in ne govori samo tistega, kar je v kakšnem mediju prebral ali kar mu je nekdo naročil. Jaz tudi upam, da bomo to poročilo v zaključni obliki čim prej dobili in da ga lahko tudi dokončno oblikujemo, uredimo in da pridemo z nekimi konkretnimi sklepi pred Državni zbor in ga tudi potrdimo. Kolega Trček, jaz ga zelo spoštujem, ampak včasih pa moram reči, da se težko z njim strinjam, čeprav te njegove eskapade in razlage o vsem mogočem so lahko interesantne, zanimive, ampak vedno pa niso najbolj dobrodošle. To ukvarjanje z nami osebno, mislim, da mu ni ravno v čast, glede na svoj naziv. Ko govori o nekaterih, jih naj poimenuje z imenom, ne pa da opleta z vsemi in vse daje v isti koš. Jaz sem tudi član Slovenske demokratske stranke in sem na to ponosen. Če ima karkoli z mano, naj pač pove, ne pa na splošno okarakterizira vse ljudi. Tudi zelo lepo je povedal, naj se potrudimo in sprejmemo poročila, ker komisije v Državnem zboru so pomembne, in prav je, da jih imamo. Ampak bi se moral tudi sam včasih vprašati, zakaj ni podprl poročila o žilnih opornicah, ko piha na dušo vsem ostalim, kaj je pomembno in kaj ni pomembno. Tako da ta segment, ki ga obdeluje to vmesno poročilo, je pomemben, da imamo mogoče neko boljšo sliko glede same situacije. Vendar pa tako posploševanje s strani nekaterih poslancev, pa mislim, da ni korektno. Treba je pogledati celotno kronologijo tega projekta in kako je bil voden do nekega trenutka, ko se je dejansko vključila in vlada in predvsem parlament. In od takrat naprej je Termoelektrarna Šoštanj, blok 6 problem in tudi razprave v Državnem zboru potekajo. Vendar so bili neki presečni datumi vseeno zelo pomembni in jih je treba na tak način tudi pogledati, ugotoviti, in mislim, da smo na komisiji do sedaj zelo korektno preverjali vsa relevantna dejstva. Kar neka posploševanja o nekih odgovornostih tako povprek mislim, da niso na mestu. Verjamem, da bomo v zaključnem poročilu marsikatero stvar še bistveno bolj osvetlili in tudi dorekli, kar se tiče odgovornosti. Samo poročilo verjamem, da bo sprejeto. Kot sem rekel, mu ne nasprotujemo, tako da verjamem, da bo v nadaljevanju še veliko razprave tudi na sami komisiji, kjer pa, kot rečeno, na žalost ni velikega zavzemanja s strani določenih koalicijskih poslancev, da bi se kakšne stvari odkrile in preiskale. Ne nazadnje, če kolegi iz SMC pogledate, v svoji koalicijski pogodbi ste imeli celo zapisano, da boste ustanovili neodvisno mednarodno komisijo, ki bo preiskala to zadevo, pa nič od tega. In tri leta so mimo. Hvala na nek način Poslanski skupini Levice, ki je sploh pripeljala zgodbo do tega, da imamo preiskovalno komisijo in da se delo na nek način tudi normalno opravlja in prihajamo do zanimivih dejstev, ki bodo v zaključnem poročilu tudi predstavljena.
Besedo ima gospa Maruša Škopac, potem pa predstavnik predlagatelja.
Kolega Tonin se v svoji razpravi ni strinjal s tem, da je politična odgovornost vseh ministrov, ki so bili poimensko navedeni, enaka. V samem poročilu, za katerega ne vem, kako natančno ga je kolega Tonin prebral, pa vendar je v svojem uvodnem nagovoru predsednik komisije, in tudi jaz, eksplicitno povedal, da politična odgovornost poimensko navedenih oseb ni povsem enaka, kajti trije ministri, se pravi gospod Vizjak, gospod Križanič in gospod Lahovnik so podpirali izločitev 12 podjetij iz energetskega področja, da niso na seznamu za javna naročanja. Minister Vizjak kot finančni minister je pravzaprav [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Takrat pa je bil finančni minister [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Pardon, gospod Bajuk. Gospod Bajuk kot finančni minister je korektno vseh teh 12 podjetij iz energetskega področja uvrstil na seznam tistih podjetij, ki so zavezana po Zakonu o javnem naročanju, potem pa je bil očitno v vladi minister Vizjak močnejši in na koncu ta podjetja niso bila dodana na seznam. Želim povedati to, da je komisija dejansko razlikovala v tem smislu politične odgovornosti. Seveda sam Zakon o javnem naročanju ne zagotavlja, da so razpisi oziroma investicije ali pa projekti izvedeni vedno učinkovito, da niso slabo vodeni. Vedno je pomembno tudi, kdo projekt vodi, kako strokovne in kako poštene so pravzaprav te osebe. Jaz se strinjam s kolegom Krivcem, ki je rekel, da ta podjetja niso bila na seznamu zato, da pravzaprav morajo delati po Zakonu o javnem naročanju, da to ni edini razlog, da se je projekt TEŠ 6 odpeljal tako, kot se je, pa vendar bi bilo na kar nekaj točkah povsem drugače. Jaz sem v samem stališču opisala primer izgradnje hladilnega stolpa, kjer neizbrani ponudnik ni imel možnosti vpogleda v ponudbe konkurence in ni imel možnosti pritožbe in iz tega razloga je pravzaprav lahko prišlo do preplačila samo na projektu izgradnje hladilnega stolpa za okvirno 10 milijonov evrov. V tem danem trenutku zgrešeno investicijo v šesti blok ne plačujemo iz proračunske postavke, da bi bila unovčena garancija. Pa vendar se jaz ne morem strinjati, da same zgrešene investicije ne plačujemo iz proračuna. Zakaj? Ko država ustanovi svoja podjetja, podjetja v državni lasti, jih med drugim ustanovi zato, da ta podjetja ustvarjajo delovna mesta in da ustvarjajo dobiček, s katerim bi se moral polniti državni proračun, da gre lahko spet v druge investicije, za šolstvo, za socialo ali pa karkoli drugega. Podjetja, ki tega ne dajejo, in podjetja, ki pravzaprav delajo tako zelo slabo, da ne morejo zagotavljati dodatnih investicij, da zaradi tega stojijo investicije v podjetju Dravske elektrarne in da se razne investicije na področju energetike gradijo iz proračuna, to pravzaprav po mojem osebnem prepričanju pomeni, da slabo investicijo plačujemo iz proračuna. Mogoče ne iz postavke unovčene garancije, jo pa plačujemo iz drugih postavk, kjer potem ni sredstev za to, da bi jih mogoče lahko dali v infrastrukturo, v ceste, v sanacijo bolnic, mogoče v izgradnjo šol, in tako naprej. Glede tega, kaj je pravzaprav prinesla ta slaba investicija, jaz mislim, da jo državljani občutimo tudi v precej višji ceni elektrike, kot pa bi bila lahko na trgu danes. Ko govorimo o tem, da pravzaprav ni vse vedno samo v ljudeh, je treba povedati da tukaj na tem mestu in v tej investiciji je očitno prišlo do tega, da so se na pravih mestih, tako v politiki kot tudi v tistem gospodarskem sektorju, ki je vodil investicijo, skupaj našli ljudje, ki so od vsega začetka imeli veliko težnjo in namen izigrati sistem, iz te investicije, iz tega projekta pa počrpati kar precej sredstev. Hvala.
Prehajamo v sklepni del razprave, v katerem dobi besedo predstavnik predlagatelja Matjaž Hanžek.
Hvala lepa, predsednik. Vesel sem, po po eni drugi strani pa niti ne, malo se je govorilo o samem javnem naročanju, kar po eni strani pomeni, da je poročilo korektno napisano. Po drugi strani pa več, jaz imam zelo rad »hudičeve odvetnike«, ki me opozorijo na napake, da bomo potem na koncu še izboljšali, ampak saj bodo ta javna naročanja del končnega poročila. Tukaj bi uvodoma rad popravil tiste, ki ste govorili »Hanžek je pripravil«. Hanžek je bil predsednik komisije, morda sem res največ pripravil, strinjam se s kolegom Krivcem, da je bil on izjemno konstruktiven oziroma veliko je delal, ne bom zdaj vseh ostalih članov rangiral. Vsi smo veliko delali in moram posebej povedati, da sem z delom komisije, predvsem pa potem, ko smo se usedli in smo razpravljali o besedilu, izjemno zadovoljen. Moram reči, prav presenečen sem bil, da lahko v Državnem zboru lahko tako korektno, tako nepolitično, ampak strokovno debato vodimo, kot smo jo vodili v tej komisiji, ne glede na pripadnost političnih grupacij v parlamentu ali pa ideoloških in tako naprej. Pogovarjali smo se izključno strokovno, vsak predlog je bil res strokovno podprt. Vsako nasprotovanje je tudi imelo argumente in tako naprej. To sem že večkrat rekel, če bi v Državnem zboru povsod delali tako, kot smo v naši komisiji, bi bil užitek delati. Ker smo malo govorili samo neposredno o javnem naročanju, predvsem ni nič takšnega, da bi kaj posebej moral jaz odgovarjati, pojasnjevati in tako naprej. Veliko se je o drugih. Bi pa jaz tukaj izkoristil morda še priložnost in razčistil ali pa poskušal razčistiti vsaj nekaj stvari, ki se vežejo neposredno na preiskovalno komisijo ali rezultate preiskovalne komisije ali širše delo našega projekta. Veliko se je govorilo, marsikdo je govoril o vprašanju drugačne usmeritve energetske Slovenije, tudi s popolnim nasprotovanjem TEŠ-u. Mislim, da bom sedaj povedal mnenje vseh, v komisiji nikoli nismo rekli, da nasprotujemo izrabi lignita do konca, nikoli nismo rekli, da nasprotujemo investiciji v novi blok, čeprav šesti blok Termoelektrarne Šoštanj, absolutno so pa vsi nasprotovali na tak način izpeljani investiciji, za tako ceno, investiciji za milijardo in pol, če zaokrožim, mislim, da sem celo navzdol zaokrožil, prej ali slej se bo to videlo. Za milijardo in pol se je delalo od danes na jutri, vsakokrat drugače. Direktor Rotnik govori leta 2003 o 600- megavatnem bloku, dve leti pozneje dajo na ministrstvo zahtevo za energetsko dovoljenje za 500 milijonov in ga dobijo. Komaj ga dobijo, dva tri mesece kasneje zahtevajo od ministra, da da za 600-megavatni električni blok. Spreminjanje od danes na jutri. Seveda minister, tukaj moram ministra Vizjaka z druge strani podpreti, je moral ponovno dobiti mnenje od Elesa, od vseh, da so lahko spremenili energetsko dovoljenje. Tako je imel poslansko vprašanje, zakaj tako zavlačujejo z energetskim, tako je imel pritisk od in tako naprej, ne bom sedaj konkretno razlagal, ker to bomo videli v končnem poročilu. Tako da je bilo vse skupaj zelo težko delati, neprestano pod pritiskih nekaterih, ki so najbrž vedeli, kaj hočejo, ampak neprestano so kazali nekaj drugega. Totalna zmešnjava. Govorilo se je o premogu. 500-megavatni blok, za katerega je leta 2005 TEŠ dobil energetsko dovoljenje in je pisalo, da bo uporabljal samo velenjski lignit. 600- megavatni blok je pa že to, kar se je danes nekajkrat namignilo, uvedel 10 % uvožena črnega premoga, kar se vidi, da je tukaj pritiskal tudi nek drug lobi, ki bi rad uvažal premog. In niso ga gradili samo zato, da bi porabili velenjski lignit. Mi v komisiji smo prepričani, da bi bil na primer 400, ne vem, nismo strokovnjaki, vsekakor pa manjša enota bi bila primernejša, ki bi porabila ves premog, ki se ga da dobiti po ekonomsko ustrezni ceni. Lignita je mnogo več, ampak težko bo do njega priti. Vidi se tudi, da bo elektrarna na koncu polovico svojega obratovanja delala z malo več kot polovično močjo, ker ne bo dovolj premoga. Bojim se, da bodo prej zaprli. Poleg je tu vprašanje, ki se bo moralo pojaviti, ki ni sicer neposredno vezano na ugotavljanje politične odgovornosti, ampak je vprašanje stroke, nekaterih strokovnjakov, ki so vsak dan drugače govorili, kar smo slišali večkrat. Na primer, v strokovnem svetu, ki je odločal o velikosti energije, so rekli, da 600 megavatov zato, ker je to edini serijski proizvod. Vemo pa, da je ravno 600 megavatov butični izdelek. Butični izdelek zato, da ga nihče skozi investicijo ni mogel primerjati z nekimi drugimi. Če bi imeli recimo 475 megavatov, tako kot ga je Patnow 2 na Poljskem v istem času oziroma malo prej zgradil za 520 milijonov na slabši lignit, kot je velenjski, bi stalo 620 milijonov, mogoče 700. Ampak so hoteli 600-megavatnega, za katerega nihče ni mogel kontrolirati, ker je edini na svetu. S tem so se sicer hvalili, ampak problem je v tem, da ne veš, kdaj bo crknil, ker nova tehnologija je sicer perfektna, ampak nikoli ne veš, kako je varna in tako naprej. Pustimo, to so druge stvari. Predvsem je pa bilo to, nihče konkretno ni mogel argumentirati, da se tako draži, ker če bi imeli tistega iz serije, kjer je še 20, 30 drugih držav, bi lahko rekli, zakaj pa tam v Bosni, na Poljskem, v Nemčiji stane 700 milijonov, pri nas pa milijardo 400. Tako pa se ni moglo nikoli primerjati, ampak si lahko samo verjel. Cel kup stvari je še, ki pa bodo stvar končnega poročila, in verjamem, da še mnogo mnogo bo ostalo, kar mi nismo videli in kar mi ne bomo mogli niti povedati, predvsem pa bo to ostalo za organe pregona. Enkrat so govorili, da bo blok 5 še delal naprej, zdaj vemo, da blok 5 so skoraj ugasnili, dela blok 4, ki bi po pravilu moral biti zaprt, ker lahko banka zahteva povrnitev, ker je bil pogoj, da blok 4 dela samo minimalno. Ampak to bomo naslednjič. Jaz bi tukaj, da bom končal, lahko odgovoril še na nekaj, kar me zelo pogosto ljudje sprašujejo. Eni, ki so bolj cinični, rečejo, ali se sploh splača, saj iz tega nič ne bo. Drugi, ki pa bi radi kaj vedeli, pa vprašajo, kakšne posledice, pozitivne, pa bo imela naša preiskovalna komisija. Tistim, ki so cinični in rečejo, da iz tega nič ne bo, odgovorim, da moja naloga je, da svoje delo opravim. Če drugi svojega dela ne opravijo, zame to ni argument, da jaz svojega dela zaradi tega ne bom opravil. Drugo pa, ker se komisija ukvarja samo s politično odgovornostjo, naletimo tudi na kazensko in vse ostalo, ampak to je stvar organov pregona, ki sicer delajo. Rad bi videl, da bi se te stari še bolj pospešile, da bi tudi naši današnji sklepi, ki verjamem, da bodo pozitivni, pozitivno vplivali tako na policijo, tožilstvo, sodišče, da se bo tudi ta drugi del kazenske odgovornosti hitreje razvil. Ampak naše delo, raziskovanje politične odgovornosti pa je to, da morda bodo volivci na naslednjih in še naslednjih volitvah malo premislili. Zame osebno je še bolj pomembno, da bodo bodoči razvijalci projektov, ki bi jih radi na podoben način izpeljali, malo bolj premislili, ker se bodo ustrašili, da se bodo znašli na kakšni naslednji komisiji, predvsem pa to, da ljudje, ki so vedeli, za kaj gre, pa si niso upali povedati – saj vemo, kako to gre, posebno v manjših okoljih, da postaneš tehnološki višek – ali pa niso zaupali, da se sploh splača karkoli povedati. To vidim sam, zdaj čutim, da te informacije prihajajo vedno bolj tudi od ljudi, ki so prej deset let so molčali, zdaj kaj povedo, in da bo predvsem ta zadnji del, da bodo ljudje bolj zaupali, da država, vključno ali pa v prvi vrsti z državnim zborom zna svoje povedati. Hvala lepa.
Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika Državnega zbora še kdo razpravljati. Če želi razpravljati tudi predstavnik predlagatelja Matjaž Hanžek, prosim, da se prav tako prijavi. V tem primeru dobi besedo kot zadnji. Prosim za prijavo. Besedo ima gospod Danilo Anton Ranc.
Spoštovani predsednik, hvala za besedo. Lep pozdrav kolegicam in kolegom, tudi predsedniku in vsem članom komisije! Mislim, da opravljajo eno odlično, težko delo preiskovalne komisije, ki so tudi del parlamentarne prakse pri nas, zelo pogoste. Me pa po svoje žalosti, da se mora parlament ukvarjati s takimi zadevami, kot je primer TEŠ. Tudi sam sem podprl ustanovitev te komisije, ker mislim, da je prav, da se takim in podobnim praksam izognemo in mislim, da so vsi očitki, da tu vsaj Stranka modernega centra ni konstruktivno pristopila k delu te komisije ali kakorkoli, so predvsem kritike, ki niso realno osnovane. Tudi sam mislim, da je ta projekt TEŠ en primer prakse slabega vodenja, projektnega vodenja v neki investiciji, tudi imel neke učinke na tekoče vodenje projektov, ki jih sedaj vodi ta vlada in ministrstva te vlade. V tem kontekstu bi se rad dotaknil primera drugi tir, ker jaz mislim, da je tudi vsa previdnost pri izvajanju tega projekta v zvezi s sprejetjem zakona na tem področju, bila v zvezi s tem, da se ne bi ponovile slabe prakse iz preteklosti. Ko smo se okrog tega zakona za izvedbo drugega tira tako prepirali, ali je potreben ali ne, menim, da je odgovor na to vprašanje, da želimo v Stranki modernega centra s projektnim vodenjem investicij in s pristopom, ki ne bo omogočil takšnih praks iz preteklosti, to preprečiti. Seveda pa bi rad opozoril, kar me po svoje tudi preseneča, seveda razumem parlament kot zakonodajno vejo oblasti, da se ukvarja s politično odgovornostjo. Tudi ta imena, ki smo jih danes slišali, jaz tudi upam, da bodo volivci prepoznali, kdo so ti deležniki, ki so tako ali drugače s slabimi praksami delovali v preteklosti, da v bodoče na volitvah ta imena ne bodo dobila podpore. Me pa skrbi tudi to, kako bo javnost seznanjena z ugotovitvami te komisije in kako bo to odmevalo v medijih. Tako da se tu bojim, da imajo določeni krogi, ki so politični deležniki ali pa so odgovorni v tem projektu, določene vplive, tako da je prav, da se o tem pogovarjamo, da tudi jasno v zaključnem poročilu komisija to tudi ugotovi. Kar me pa posebej preseneča, da preiskovalni postopki, ki niso v naši pristojnosti, potekajo prepočasi, ko slišim, da so tu vmes nekatere slabe prakse, ki so jih nekateri izvajali, postajajo procedure zelo dolgih preiskovalnih postopkov in da se ti potencialni osumljenci, ki se jim ne more dokazati neka krivda, še mirno sprehajajo. Navsezadnje je tukaj vpleten tudi Alstom kot mednarodna grupacija, ki so ji na mednarodnem področju že dokazali primere podkupovanja. Mislim, da bi tukaj morali preiskovalni in pravosodni postopki potekati hitreje. Tudi v tej luči vidim prizadevanja Stranke modernega centra, Ministrstva za pravosodje, da vpeljuje zakonodajo, ki bi dala večje pristojnosti, olajšalo postopke preiskav in tudi končno osumljence spravilo tja, kamor sodijo, ne pa da bodo igrali košarko ali se mirno sprehajali. Jaz poročilo te komisije podpiram, mislim, da je prav, da ga čim prej zaključi in da se konkretna imena politično odgovornih opredelijo. pričakujem pa tudi še hitrejše delovanje pravosodnih organov, da ugotovijo morebitne kršitve zakonodaje in tudi kaznujejo tiste, ki so bili vpleteni v te postopke.Hvala.
Besedo ima gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Kolegice in kolegi, dovolite, da najprej izrazim spoštovanje in priznanje predsedniku preiskovalne komisije in vsem članicam in članom za do sedaj dobro opravljeno delo. To poročilo bom seveda podprl. Jaz sem hvaležen tudi vsem tistim, na zadnje je to bila kolegica Maruša Škopac, ki je objektivno osvetlila tukaj vlogo nekdanjega finančnega ministra dr. Andreja Bajuka. Nekateri ste zelo konkretno tudi povedali prav kronologijo in omenjali tisto sejo Vlade, ko je pač bil preglasovan. Ampak, ja, vlada je kolektivni organ. Zdaj nočem tukaj nikogar opravičevati, ampak sem zadovoljen, da ste tukaj pošteno navedli te razloge. Bil je pač preglasovan. Jaz sem z njim delal štiri leta pa še kaj zraven in lahko rečem, da sem ga poznal kot človeka, ki je poosebljal poštenje. V časovnem poltraku moramo vedeti tudi to, da se je dr. Bajuk poslovil od Ministrstva za finance na koncu mandata, se pravi leta 2008. Pogodba je bila podpisana naslednje leto, 2009, in takrat je seveda normalno tudi denar stekel. Takrat je bil minister za finance nekdo drug, dr. France Križanič. Verjamem, da članice in člani tudi vedo, da so bili, ja, tudi na politike, ampak to ni opravičilo za politike, bili izvajani nenormalni pritiski s strani različnih lobijev. To je vedno tako, ko gre za denar. Zato se mi danes vedno bojimo neke velike javne državne investicije, ker nam tukaj pri TEŠ 6 ni šlo dobro, nam ni šlo dobro. Glejte, ni nobena skrivnost, nekdanji dolgoletni župan Velenja, tudi poslanec je bil, je evropskemu poslancu in predsedniku osamosvojitvene vlade Lojzetu Peterletu, ki je bil oster nasprotnik te investicije in je rekel, da TEŠ 6 ni pot v brezogljično družbo, korektno povedal, no korektno, pošteno mu je v oči, v obraz povedal: »Veste, gospod Peterle, mi, šaleški lobi, mi smo zelo močni, mi smo zelo močni.« Komisija se najbrž s tem ne more ukvarjati. Komisija išče politično odgovornost in prav je, prav je tako. Jaz samo želim, gospod predsednik, članice in člani, da dejansko svoje delo tako vestno kot do danes upravljate tudi do konca, do končnega poročila. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Simon Zajc.
Hvala za besedo. Naj na začetku povem, da sam bom to vmesno poročilo potrdil. Bi se na tem mestu tudi zahvalil predsedniku komisije gospodu Hanžku za dobro vodenje, in tudi vsem članom za korektno sodelovanje. Kolikor sem danes uspel slišati, ste vsi zelo dobro delali, zato je tudi to poročilo lahko tako dobro, kot je. Jaz zase lahko rečem, da sem od vsega začetka verjel, da bo delo vaše komisije uspešno. Če se pri projektu, kot je TEŠ 6, ki za svojo izvedbo res potrebuje politično podporo, ne bi dalo ugotoviti politične odgovornosti, bi imeli pa velik problem. Tako da za mene takšno dobro vmesno poročilo niti malo ni presenečenje. Zanimiva so mi ta imena, ki so se znašla v tem vmesnem poročilu, kje zdaj so ti ljudje in kako jih Slovenci tretiramo, s čim jih nagradimo. Recimo gospod Lahovnik je trenutno zase velika moralna avtoriteta v raznih kolumnah, na Twitterju, pljuva po vsem, kar ta vlada naredi in ga je bilo zelo zanimivo videti v tem poročilu. Potem gospod Pahor, volivci, državljanke in državljani so ga nagradili v anketah javnega mnenja, drugič je bil izvoljen za predsednika. Očitno to naši ljudje želijo, da zapraviš na tak netransparenten način milijardo evrov, če zmanjšaš brezposelnost, če pripelješ tuje investicije, če odvrneš trojko, če zmanjšaš procent dolga v BDP, tega pa ljudje pri nas ne marajo, takrat te pa pljuvajo. To je ena od zanimivih stvari, na katere človek pomisli ob tem poročilu. Na tem seznamu so tudi trije člani SDS, zato mi je bila zanimiva razprava poslanca SDS gospoda Ljuba Žnidarja, ki je kazal s prstom na koalicijo, češ, vi vodite to preiskavo – za enkrat je predsednik še nepovezani poslanec, ni pri nas, tako da koalicija ne vodi te preiskovalne komisije, pa da se boji, da bomo mi ovirali, da bo koalicija, SMC, da bomo mi ovirali delovanje te komisije. Zdaj gospoda Žnidarja ni tukaj, naj povem, da mi ne bomo ovirali delovanja te komisije, nimamo nobenega razloga. Upam, da tudi vi ne boste, ker imate recimo tri dobre razloge, da bi jih, ampak si želim, da boste, da bo tudi vaš član, kot je bilo danes slišano, da je do sedaj korektno sodeloval v tej komisiji, da bo tudi naprej korektno sodeloval in se veselim končnega poročila in se veselim tudi reakcije Slovencev in Slovenk na te končne ugotovitve. Kako bomo nagrajevali oziroma kako bomo kaznovali tiste, ki so politično odgovorni, vsak v svojem delu, vsak v svoji stopnji, smo danes tudi slišali, da ne vsi enako. To bo zame ena zanimiva stvar, ko dobimo na mizo končno poročilo. Za to vmesno pa, še enkrat, moram reči, da hvala za do zdaj odlično opravljeno delo in čakamo na končno. Hvala.
Besedo ima gospod Igor Zorčič.
Hvala lepa. Sem rekel, da se bom še enkrat oglasil glede na sedanje razprave. Jaz sem slišal nekaj očitkov poslancem, da posplošujejo v teh svojih razpravah o zadevah, ki se tičejo Termoelektrarne Šoštanj. Iskati krivdo med poslanci današnjega sestava, razen mogoče če se kdo identificira v povezavi s to zadevo, ni smiselno. Vmesno poročilo je precej jasno, zgovorno priča o imenih, ki so bila na politični ravni odgovorna za postavitev tega projekta, zgovorno priča o dokazih, ki so nekako podlaga za vse politične očitke tem ljudem. Mislim, da je tu vsakršna debata odveč. Slišal sem očitek, da so bila določena energetska podjetja izvzeta iz javnega naročanja, češ, pa saj je bilo veliko podjetij izvzetih, saj če bi bilo pa tu karkoli namernega, bi pa bil samo TEŠ 6. Seveda to ne gre tako. Jaz verjamem, da je bila množica teh podjetij izbrana celo zato, da bo neko podjetje, mogoče eno, mogoče pa celo tri ali več, da bodo izbrana za razne lumparije, ki so se zgodile in ki smo jim danes priča. Govoriti o tem, da je bilo izvzetih 12 podjetij, in da iz tega izhaja, da TEŠ 6 ni bil v štartu lumparija, je nekako neumestno. Ne nazadnje tudi neki preprodajalci droge po navadi nosijo tisto drogo med kakšnimi drvmi in podobno. Imam občutek, da je TEŠ 6 bil ena takšna podobna zgodba, kjer se je v krogu nekih 12 podjetij želelo skriti eno bujno investicijo, ki je končala tu, kjer je. Kar se tiče samega dela komisije, politične in kazenske odgovornosti, bi še enkrat poudaril, da pomembna za ta del dela Državnega zbora je politična odgovornost. Imamo tu določena imena, je stanje na terenu, recimo temu, nekoliko zaskrbljujoče. Omenjene so bile ankete. Spomnimo se zaslišanja gospoda Boruta Pahorja, ki je omenil, da so bile tekom tega projekta izrečene tudi razne grožnje, sicer je to opisal kot nekakšne legitimne grožnje, da če ta projekt ne bo šel naprej, da ne bo več niti predsednik države, niti predsednik stranke. On se je očitno odločil, da bo raje predsednik stranke in predsednik Vlade. Tako da želim povedati to, da je veliko, zelo veliko sprenevedanja. Mislim, da ga nisem še nikjer slišal toliko kot pri zaslišanju prič pri delu te preiskovalne komisije. Želim si, da bi o tem naredili eno posebno oddajo, mogoče ene odrezke vseh teh zaslišanj, kjer bi se lahko ljudje prepričali o tem, kdo je v določenih fazah vodil najbolj odgovorne funkcije v državi. Upam, da bomo premogli vsi skupaj, vsi državljani toliko samorefleksije, da bomo na to tudi ustrezno reagirali. Hvala lepa.
S tem zaključujem razpravo. Zbor bo odločanje o bistvenih ugotovitvah opravil čez pol ure v okviru glasovanj. Prekinjam 27. točko dnevnega reda in tudi 36. sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali ob 18. uri in 20 minut.
Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Nadaljujemo s prekinjeno sejo zbora. Preden preidemo na postopek glasovanja, vas želim obvestiti, da bo Državni zbor najprej opravil glasovanje o 27. točki in nato še o 10. točki dnevnega reda. Prehajamo na glasovanje zbora o predlogih odločitev. Poslanke in poslance prosim, da preverite delovanje glasovalnih naprav. Nadaljujemo s prekinjeno 27. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Vmesnega poročila o javnem naročanju pri investiciji v blok 6 Termoelektrarne Šoštanj. Prehajamo na odločanje o bistvenih ugotovitvah Preiskovalne komisije za ugotavljanje politične odgovornosti nosilcev javnih funkcij pri investiciji v blok 6 Termoelektrarne Šoštanj, ki so v vmesnem poročilu zapisane na straneh od 153 do 161. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 59, proti pa nihče. [[Za je glasovalo 59.]] [[Proti pa nihče.]] Ugotavljam, da so bistvene ugotovitve preiskovalne komisije sprejete. S tem zaključujem 27. točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 10. točko dnevnega reda, to je z drugo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja v okviru rednega postopka. Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 14. 12. 2017. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine SDS k 11. členu pod številko 1. Če bo ta amandma sprejet, postaneta amandma Poslanske skupine Nove Slovenije pod številko 2 in amandma skupine poslank in poslancev s prvopodpisano gospo Urško Ban k istemu členu pod številko 3 brezpredmetna. O, pardon! Nisem videl. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov, gospa Ljudmila Novak.
Mi bomo seveda ta amandma podprli, ker smo tudi sami vložili podoben amandma, ker želimo, da se izpolni odločba Ustavnega sodišča, ki je odločilo, da javnoveljavni obvezni osnovnošolski program, ki se izvaja v zasebni šoli, mora biti sofinanciran 100-odstotno s strani države. Ne gre za financiranje zasebnih šol, ampak za financiranje javnoveljavnega programa, ki se izvaja v zasebni šoli. Ne gre za tisti program, ki je nadstandard, ki ga morajo starši tako plačevati kot šolnino, gre za pravico izbire staršev, ki so izbrali neko šolo, v kateri se izvaja sicer javnoveljavni osnovnošolski program, ker ta šola ima tudi določen pedagoški pristop. Torej so izbrali po ustavi to možnost, da so svobodno izbrali neko šolo. Če ta amandma in tudi naš amandma ne bosta sprejeta in bo sprejet nek drugi amandma oziroma zakon, ki ne bo omogočal tega 100-odstotnega financiranja programa, bo po našem mnenju in tudi po mnenju Zakonodajno-pravne službe parlamenta zakon kot tak že sam po sebi neustaven. Verjetno si nihče od nas ne želi, da bi nas spet obtožili, kakšne neustavne zakone sprejemamo, verjamem pa tudi, da si nihče od nas ne želi, da bi zaradi naših slabih odločitev, neustavnih odločitev morali starši, ki imajo otroke v teh šolah, plačevati toliko več šolnine. Zato bomo v Novi Sloveniji ta amandma podprli in potem tudi našega, če ta ne bo izglasovan. Sta pa seveda identična.
Glasujemo. Navzočih je 67 poslank in poslancev, za je glasovalo 22, proti 43. [[Za je glasovalo 22.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine Nove Slovenije k 11. členu pod številko 2. Če bo ta amandma sprejet, postane amandma skupine poslank in poslancev s prvopodpisano gospo Urško Ban k istemu členu pod številko 3 brezpredmeten. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Nove Slovenije – Krščanskih demokratov, mag. Matej Tonin.
Seveda bom sam in tudi moja poslanska skupina bo glasovala za ta amandma, ker edino ta amandma uresničuje odločbo Ustavnega sodišča. Jaz upam, da ko bomo danes glasovali, se zavedamo, da edino ta amandma uresničuje odločbo Ustavnega sodišča. Če bo ta amandma danes zavrnjen, to pomeni, da bo zakon še naprej neustaven. Ker je treba pri teh stvareh zelo natančno pa konkretno govoriti, mi se danes pogovarjamo o financiranju šolskih programov, osnovnošolskih programov, ki jih predpiše država, in ta amandma, ki ga predlaga Nova Slovenija, pravi, da je treba financirati obvezni program, ki ga predpiše država. To so učni predmeti – matematika, slovenščina, biologija in tako naprej. Ta amandma pravi, da je treba financirati razširjeni program, ki ga predpiše država, to je jutranje varstvo, popoldansko varstvo, dopolnilni pouk, učna pomoč. Ta amandma pa ne pravi, da je treba financirati razširjeni program za partikularne interese, beri: filozofsko ali versko vzgojo. Ta amandma tega ne financira. Smo se razumeli? Ta amandma, ki smo ga mi predlagali, ne financira verske vzgoje, ne financira verouka. V Novi Sloveniji financiranju teh stvari iz javnih sredstev tudi nasprotujemo. Upam, da sem bil dovolj jasen. Ta amandma, ki smo ga predlagali, financira zgolj tisto, kar je predpisala država, da je del programa v osnovni šoli. Ustavno sodišče je reklo, da za isto delo sledi tudi isto plačilo. Če vam je kaj do ustave, do pravičnosti in enakosti, potem je jasno, da je ta amandma treba podpreti. Se mi pa zdi, ker vsi po svoje debatirate, da ste očitno vnaprej prepričani, da mi lahko tukaj govorimo v prazno, da argumenti in dejstva nikogar ne zanimajo. Tudi zato je šla ta razprava v Državnem zboru tako mimo, ker smo danes poslušali številne razpravljavce, iz katerih razprav se je jasno videlo, da materije ne poznajo, govorijo pa tako zato, ker so jim tako rekli politično ali pa ideološko. Jaz mislim, da je obrazložitev glasu zadnja možnost, da vsaj kanček resnice pa dejstev slišite in da glasujete tako in da tudi mi glasujemo tako, da bomo končno po treh letih uresničili odločbo Ustavnega sodišča.
Še kakšna obrazložitev v imenu poslanske skupine? Obrazložitev glasu v lastnem imenu, gospod Jožef Horvat.
Hvala, gospod predsednik! Spoštovana državna sekretarka, kolegice in kolegi! Povsem normalno je, da bom podprl ta amandma Nove Slovenije, kot sem tudi prej podprl amandma Slovenske demokratske stranke. Zato ker, gospe in gospodje, v ospredje postavljam svobodo, svobodo izbire, svobodo izbire naših slovenskih staršev. Zato ker v ospredje postavljam evropsko konvencijo o človekovih pravicah, ki jo je Državni zbor ratificiral leta 1994, ki med drugim pravi,: »Nikomur ne sme biti odvzeta pravica do izobraževanja. Pri izvajanju nalog, ki so v zvezi z vzgojo in izobraževanjem, mora država spoštovati pravico staršev, da zagotovijo svojim otrokom takšno vzgojo in izobraževanje, ki sta v skladu z njihovim verskim in filozofskim prepričanjem.« Glasoval bom za ta amandma pa predvsem zato, ker zasebne šole, teh 6 zasebnih šol od vseh 772, so nastale na pobudo staršev. In zato v ospredje postavljam starše. Glasoval bom za naš amandma zato, ker je Vlada glede na odločbo Ustavnega sodišča rekla: Vlada se strinja s pobudo predlagateljev in meni, da je izpodbijana določba v nasprotju z ustavo. Vlada pravi, da pravzaprav pri nas de facto naš sistem ne omogoča zasebnega šolstva, če ostane rešitev zakonska takšna, kot je danes. Podpiram ta amandma. Hvala.
Obrazložitev glasu v lastnem imenu, gospa Ljudmila Novak.
Seveda bom podprla naš amandma. Šest zasebnih šol ne more ogroziti javnega šolstva, ker so tudi te zasebne šole javne šole, ker izvajajo javnoveljavni šolski program. Govorimo o približno 308 tisoč evrov letno. Smešno, koliko časa govorimo o tem. Iz tega se jasno vidi, da ne gre za denar, ampak gre za ideološki pristop. V Novi Sloveniji obžalujemo, da se nam to dogaja. Mi smo sicer navajeni, da pogosto dajemo razne predloge, zakone, amandmaje, ki bi bili pametni in na mestu, da bi jih sprejeli, pa so zavrnjeni. Ampak nič hudega, mi smo tega navajeni. Ampak nič hudega, mi smo tega navajeni. Ampak tukaj ne gre za Novo Slovenijo, gre enostavno za otroke in starše teh otrok, ki so vpisali otroke v te šole in bodo morali za obvezen šolski program, ki ga predpiše država, plačevati toliko več šolnine. Če pravimo, da je Slovenija pravna in socialna država, bomo ravno na ta način omogočili, da se bodo vpisovali v te šole otroci premožnejših družin in ne tako kot sedaj, kjer vendarle so te šole dostopne tudi drugim. Iz podatkov, koliko otrok dobi subvencionirano šolsko prehrano, in drugih, je to jasno razvidno. Zato še enkrat moj poziv, moja prošnja, mislimo vendarle na te otroke, starše, naše državljane in zavedajmo se, da so te šole dodana vrednost Sloveniji, ne pa nekaj, kar ruši javno šolstvo.
Še kakšna obrazložitev? Obrazložitev glasu v lastnem imenu, gospod Primož Hainz.
Hvala lepa, gospod predsednik. Sam moram reči, da se strinjam z gospo Novak, da je to ideološka tema. Še bolj jasen je bil gospod Jožef Horvat pred dnevi, ki je rekel na televiziji, ne gre nam za tiste 200 tisoč, zmotil se je, 300 tisoč, ampak takrat je pač to številko navedel, gre za to, da je konec socializma. In to je ta zgodba, o kateri se danes pogovarjamo. Sam vem, da je konec socializma, se pa zavzemam za javno šolo, za razvoj javne šole, ker to je naš problem, ker ni popolnoma takšna, kot si mi želimo, ampak se zavzemam, kajti privatne šole vodijo pa v pavperizacijo šole, pelje v razvrednotenje javne šole v korist privatne šole. Združene države Amerike, Velika Britanija. Ker je tema politična, je tudi Ustavno sodišče odločalo dvakrat. Dr. Teršek je bil jasen. Pred dvema dnevoma sem ponoči gledal neko njegovo izjavo in je rekel, da ta sestava Ustavnega sodišča je birokratska. Sestave Ustavnega sodišča so tudi različne. In vprašanje demokracije: ali je 9 pravnikov več demokracije kot 90 poslancev? Ali so trije ustavni pravniki več vredni kot 90 poslancev? Gre za preprosto vprašanje. Tudi odločbo Ustavnega sodišča ne moreš primerjati, kar ste nekateri danes delali, s sodbo sodišča. To je neprimerljivo. Ustavno sodišče je negativni zakonodajalec, vrne Državnemu zboru, Državni zbor pa potem prouči, kaj narediti in kaj ne narediti. Jaz sem bil od vsega začetka za ustavno določbo. Glasoval bom seveda po svoji vesti. Hvala lepa.
Mislim, da bo najbolje, da naredimo prijavo, da se umirimo. Prosim, da se prijavite za tiste, ki hočete obrazložiti glas v lastnem imenu. Obrazložitev glasu v lastnem imenu, gospod Zvonko Lah.
Gospod Hainz, jaz bi rad povedal to, da bi rabili izgleda en šnelkurs narediti, kaj je javno, kaj je državno pa kaj je zasebno. Vi se ne zavzemate za javno šolstvo, ampak za državno šolstvo. Javno šolstvo je tudi zasebno šolstvo, če opravlja javni program. Razlika med državnim in zasebnim je pa v tem, da državne šole gradi država oziroma v imenu države občine, za kar od leta 2011 država nima nobenega denarja, zasebne šole pa gradi zasebni kapital za javno šolo. V tem je razlika. Dokler ne boste tega osvojili, to ni nobena ideološka tema. Če svojo občino pogledam, zgradili smo novo šolo in vrtec pred nekaj leti, danes je pa že premajhna. Imamo staro šolo, imamo nekaj objektov, v katerih bi lahko bila tudi šola. Župan bi si želel in občani, da nekdo zasebno investira v to šolo za javni program, ker ne bo treba občini denarja dati, ker ga nima. Razumete? V tem je problem. Ampak ne. Ker boljši rezultati v zasebnih šolah, kamor gredo dobri učitelji, najboljši učitelji, potem ogroža državno šolo, ker so boljši uspehi. To je pa dokazano. Ali se bojite, da bi vaši otroci in vnuki imeli boljše znanje ali slabše? Očitno, da se zavzemate za tisto slabše, sebi primerno. Hvala.
Obrazložitev glasu v lastnem imenu, mag. Matej Tonin.
Glasoval bom za ta amandma, ki govori zgolj o tem, da država plača tisto, kar je tudi sama predpisala. A je to tako težko razumeti? Podpredsednik je razpravljal o nekih drugih šolah in tukaj se midva celo strinjava. On je govoril o zasebnih šolah in jaz se s tem strinjam, da javni denar ne more iti za zasebne šole, ki imajo pač lahko takšen program, kakršnega si sami poželijo, šole, kakršne sami hočejo. Podpredsednik, jaz se na tej točki z vami strinjam, da javni denar ne more iti za take šole. Take šole imate v Ameriki in še kje drugje. Ampak dajmo biti toliko pošteni drug do drugega in povedati, da gre to, da se pogovarjamo danes o zasebnih šolah, ki pa poučujejo javnoveljavni program. Torej program, ki ga je predpisala država. Vsakdo, ki je za enakost, svobodo, mora to stvar podpreti. Enako plačilo za enako delo. To je vsa osnova. Danes se pogovarjamo o tovrstnih zasebnih šolah. Žalostno pa je, da se je skozi celotno razpravo poskušalo prikazati, kot da mi podpiramo, da naj gre denar v zasebne šole, v tiste, ki imajo čisto svoj program in svoj kurikulum. Pa to ne drži. Tako da, gospod Hainz, jaz mislim, da tukaj niste razpravljali o pravi šoli in da je treba ta amandma podpreti.
Obrazložitev glasu v lastnem imenu, gospod Jernej Vrtovec.
Mi mešamo hruške in jabolka. Resnično. Po vsej diskusiji v javnosti in v Državnem zboru se šele zdaj na glasovanju o našem amandmaju vidi, da nekateri poslanci resnično ne poznate vsebine ali pa materije, o kateri govorimo že nekaj mesecev. Resnično. Za kaj gre? Tudi za teh šest šol je država rekla, da gre za javno šolstvo, saj se tam izvaja javnoveljavni program. Dajmo ločiti, kaj je zasebno šolstvo in kaj je del javnega šolstva. Če je ustanovitelj zasebnik in se izvaja javnoveljavni program, je Ustavno sodišče reklo, da gre za del javnega šolstva. Gospod Hainz, vi ste pa zdaj govorili o nečem, kar je popolnoma drugo. Da se izvaja zasebni program, vi to mislite. Ampak zdaj o tem ne glasujemo. Ne gre za to, gospod Hainz, in tega ne smemo mešati. Tudi Ustavno sodišče je odločalo o dveh popolnoma različnih stvareh, pa ste tudi tukaj, kot kaže, pomešali. Jaz želim samo nekaj poudariti, in ta amandma bom podprl – glejte, če nam je kaj do pravne države, do spoštovanja odločitev Ustavnega sodišča, do spoštovanja teh sodišč, potem bomo ta amandma Nove Slovenije podprli vsi. Če pa ne spoštujemo pravne države in ne spoštujemo odločitev sodišč, potem pa potrkajte sami, glasujte, tako kot sami želite, ampak potem morate posledice tudi dolgoročno sami nositi. Ko se bo naslednjič pojavilo vprašanje o tem, kdo spoštuje in kdo ne spoštuje odločitve sodišč, ste tudi vi tisti, ki odločitve sodišč ne spoštujete. Ampak država na takšen način nima nobene prihodnosti, če se sami ne bomo držali pravil. To je enako, kot da gremo zaradi tega, ker smo izgubili nogometno tekmo, spreminjat pravila nogometne igre. To ni normalno za pravno in demokratično državo. Podprimo ta amandma, ker je koristen.
Samo še enkrat bom odprl možnost za obrazložitev glasu v lastnem imenu in potem bomo glasovali. Prosim, da se prijavite. Obrazložitev glasu v lastnem imenu, Luka Mesec.
Hvala za besedo in lep pozdrav. Jaz bom glasoval proti temu amandmaju iz treh preprostih razlogov. Prvi je, da je javno javno, zasebno je pa zasebno. Popolnoma skregano z vsako logiko je, da bi morala država 100-odstotno financirati zasebne šole. Oprostite, to potem ni več zasebna šola. [[oglašanje iz dvorane]] Če smem? Drugič, glasoval bom [[…]] [[nemir v dvorani]]
Mir!
Predsednik, prosim če jih lahko umirite. Drugič, glasoval bom proti, ker je javno brezplačno in vsem dostopno šolstvo [[…]] [[nemir v dvorani]] temelj zagotavljanja [[…]]
Mir!
A lahko povem do konca? Če mi zmanjka časa, prosim, da mi štejete. Glasoval bom proti, ker je javno, brezplačno in vsem dostopno šolstvo temelj zagotavljanja družbene enakopravnosti in enakosti. Zadnjič sem pa slišal na odboru predstavnika zasebne šole, ki je govoril, da moramo uvesti to, kar predlagate. Zakaj? Zato da bodo lahko skupine zanesenjakov ustanavljale svoje osnovne šole. Če česa nočem videti v tej državi, pa je, da bodo skupine zanesenjakov ustvarjale svoje zasebne šole. In tretjič, ko govorimo o rezultatih, jaz se spomnim, da je v eni izmed najbolj znanih zasebnih šol v Sloveniji še ne dolgo nazaj več kot 50 % maturantov padlo na maturi. Toliko o teh šolah, ki jih ustanavljajo zanesenjaki, in toliko o boljših pedagoških pristopih, ki naj bi jih te šole imele. Jaz nočem, da se igramo tukaj s prihodnostjo otrok v tej državi in želim, da imajo vsi kvalitetno brezplačno javno šolstvo, ki je preverjeno in zato bom glasoval proti temu amandmaju.
Obrazložitev glasu v lastnem imenu Miha Kordiš.
Hvala za besedo, predsedujoči. Glejte, zasebna šola ima svoj zasebni TRR. In če se na tem TRR znajdejo javna sredstva, pomeni, da efektivno jemljemo denar našim javnim šolam, da zadovoljujemo neke partikularne interese zasebne šola. O tem teče debata, ne glede na to, koliko si jo kakšna politična skupina želi izkriviti. Z Zato sem glasoval proti prejšnjemu amandmaju, bom glasoval proti temu amandmaju in bom glasoval proti tudi pri naslednjem amandmaju, ker cel ta komplet amandmajev predvideva točenje javnega, našega skupnega denarja v malho zasebnih šol. To je, še enkrat ponavljam, narobe. Te zasebne šole zasledujejo neke svoje partikularne svetovnonazorske smotre, ne pa smotre nekega standarda, ki bi veljal na ravni celotne družbe. Prav tistemu, kar nam je skupno, moramo skupna sredstva, ki so proračunska sredstva, tudi namenjati. Javno naj bo javno, zasebno naj bo zasebno. Ampak ko pridemo do vprašanja šolstva, pa mislim, da bomo morali v prihodnosti narediti še en korak naprej. Ni samo en teoretik govoril o šoli kot o ideološkem aparatu. Kaj se zgodi, če se ena druga, več različnih skupnosti tega ideološkega aparata polasti?
Obrazložitev glasu v lastnem imenu gospa Iva Dimic.
Jaz sem danes že povedala, kaj želite s tem nasprotovanjem in z delitvijo otrok, ki obiskujejo javnoveljavne programe in javne šole narediti, – disciplinirati tako starše teh otrok, jih udariti po denarnicah in disciplinirati učitelje. To je vaš namen. Ker če bi bili vi za enakopravno državo, potem bi razumeli, da tudi starši teh otrok, ki jih vi hočete izločiti in jim onemogočiti njihovo izobraževanje, plačujejo v tej državi davke. Vsi plačujemo davke, tudi starši teh otrok. Najlažje je neke mature omenjati. Pa kakšno maturo pa ima osnovna šola? Ima NPZ, to pa res. In mene kot mamo zelo zanima, kakšne NPZ v prvi triadi, drugi triadi ali pa tretji triadi dosegajo učenci na takih in drugačnih šolah. Ampak ta podatek ni tako javen, ker ti podatki lahko ustvarijo tudi konkurenčnost znotraj javnih šol. Ampak mi imamo različne šole, javne, pa lahko omenim naše šole – Rakek, Cerknica, Stari trg in tako naprej, ki jih bolj poznam, pa tudi vem približno kakšni so NPZ. Tudi znotraj njih se ustvarja neka konkurenca. Ampak to je v javnih šolah. Vi pa pravite, da bo šest osnovnih šol v Sloveniji ogrozilo javno šolstvo. Mi se moramo tukaj potruditi, da bodo naši otroci dobili najboljše, kar morejo, seveda pa v skladu s konvencijo, da ima vsak pravico do takega izobraževanja, ki je v skladu z njegovim filozofskim in verskim prepričanjem. To je nek evropski standard. In jaz sem tu prepričana, saj je kar nekaj mlajših od mene, da pa vendarle ste razgledani, poznate zadeve, kako živijo in kako te zadeve funkcionirajo v tujini. Ne nazadnje veliko vas je profesorjev. Jaz upam, da nihče od vas, ki ste tukaj profesorji, ne poučuje na nobeni zasebni šoli [[izklop mikrofona]]
Rekel sem, da bomo enkrat izvedli in sedaj bomo glasovali. [[nemir v dvorani]] Potem bomo pa najverjetneje malo dalj časa tukaj. Ja, ni problema. Torej hočete še naprej obrazlagati glas oziroma razpravljati skozi razpravo glasu? Odpiram možnost, da se prijavite. Obrazložitev glasu dr. Franc Trček v lastnem imenu.
Hvala za besedo. Nisem se mislil v to vključevati. Bom pa, če bom naslednji mandat poslanec, definitivno na Odboru za šolstvo, ker sem v šoli tudi rojen, javni šoli, ki je sedaj gasilski dom. Zbodlo me je to, ker je neka kolegica pred menoj rekla, da moramo omogočiti in odločiti kaj pet ali šestletnemu otroku glede na njegovo filozofsko in versko prepričanje s šolo. Veste, otroke je treba zaščititi pred državo in pred starši. Otroci imajo pravico do otroštva in ko postanejo polnoletni, naj se filozofsko in versko odločajo. Zato bom proti tem nebulam. Gre seveda za ideološko tematiko. Ko je Kordiš rekel ideološko, se je nekdo tam oglasil, ja, saj smo to videli, vam se tudi gre za ideološko zadevo. Kot bi rekel v Mariboru, nehajmo gušit. Naša ideologija je takšna, vaša je takšna, prečenje žil je takšno, mi moramo pa otroke zaščititi pred starši in pred državo. Otroci imajo pravico do otroštva. In od vseh religij najbolj cenim bahajsko, ker se šele ko so polnoletni, odločijo, ali bodo religiozni ali ne. Hvala za besedo. Glasoval bom proti.
Glasujemo. Navzočih je 65 poslank in poslancev, za je glasovalo 20, proti 42. [[Za je glasovalo 20.]] [[Proti 42.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju skupine poslank in poslancev s prvopodpisano gospo Urško Ban k 11. členu pod številko 3. Glasujemo. Navzočih je 64 poslank in poslancev, za je glasovalo 29, proti 30. [[Za je glasovalo 29.]] [[Proti 30.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Zaključili smo z odločanjem o amandmajih. S tem zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ker v drugi obravnavi amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona, niso bili sprejeti, prehajamo na odločanje o predlogu zakona.
Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Obrazložitev glasu v imenu poslanskih skupin. Gospa Jelka Godec, izvolite, v imenu poslanske skupine.
V Slovenski demokratski stranki smo vložili amandma, ki ga niste izglasovali v Državnem zboru, ki sledi odločbi Ustavnega sodišča, da se javnoveljavni program za obvezne osnovne šole, ne glede na to, kje se ta program izvaja, financira 100-odstotno. Tako je odločilo torej Ustavno sodišče. Predlog zakona, ki je danes pred nami, pa govori o tem, da se financira 100-odstotno le del javnoveljavnega izobraževalnega programa za osnovne šole, in sicer obvezni del 100-odstotno, razširjeni del program pa nič procentov. Zakonodajno-pravna služba je na odboru povedala, da v primeru takšne uveljavitve to pomeni, da je ta člen v nasprotju z 2. členom Ustave, ki govori o tem, da je Slovenija pravna in socialna država in da so s tem odvzete že pridobljene pravice. Že danes po uveljavljenem zakonu se javnoveljavni program obveznih osnovnih šol financira 85-odstotno. S tem zakonom se torej jemljejo že pridobljene pravice in se bo po vsej verjetnosti ta zakon znašel spet na Ustavnem sodišču in v presoji. V Slovenski demokratski stranki nasprotujemo takšnemu zakonu oziroma tej dikciji, zato bomo glasovali proti sprejetju tega zakona in pozivamo tudi vse, da še enkrat premislijo, kaj s takšnim zakonom delajo osnovnim šolam, tistim, ki izvajajo javnoveljavni program. Treba je povedati, da to zavajanje, ki je bilo s strani koalicije, da bi se zasebne šole financirale 100-odstotno, če bi sledili odločbi Ustavnega sodišča, kar seveda ni res, kajti zasebne šole, ki ne izvajajo javnoveljavnega programa, se ne bi financirale, financirale bi se samo tiste, ki izvajajo javnoveljavni program, otroci pa na koncu pridobijo javnoveljavno spričevalo. Torej še enkrat, naš predlog amandmaja, ki sledi odločbi Ustavnega sodišča, ni bil sprejet. Temu določilu v zakonu, da se financira le del javnoveljavnega izobraževalnega programa, nasprotujemo, tako da nasprotujemo tudi celotnemu zakonu. Hvala.
Hvala lepa. Mag. Matej Tonin v imenu poslanske skupine. Izvolite.
Dosedanja ureditev tega področja je bila naslednja, da če se je v stavbi, ki jo je zgradil nek zasebnik, poučeval program, ki ga je predpisala država, je država za to dala 85 % za plače učiteljev za poučevanje slovenščine, matematike in tako naprej in dala je 85 % za dopoldansko, popoldansko varstvo in učno pomoč. Danes pa smo prišli zdaj po vseh teh glasovanjih o amandmajih do trenutka, ko je na mizi zakon, ki bi sicer dal za tisti prvi del predmete 100 %, nič pa za jutranje, popoldansko varstvo in dopolnilni pouk. Jaz upam, da vam je pa res tukaj pa vsem jasno, da gre za neustavni zakon, ker gre za poseg v že pridobljene pravice. Gre za poseg v že pridobljene pravice. Tukaj pa je konec ideologije. Tudi tisti, ki zelo nas ne marate, ki ne marate niti slišati, kar je karkoli drugačno od vas, ampak upam pa, da toliko pa je še poštenosti v vas in da se zavedate, kaj pomeni poseg v že pridobljene pravice. Tukaj pa ni več heca. In če boste ta zakon danes sprejeli, je jasno, da bo na Ustavnem sodišču padel. Jaz upam, da boste to blamažo danes z glasom proti preprečili. Žalostna posledica tega je, da po treh letih prizadevanj in truda bomo na začetku – tam, kjer smo bili pred tremi leti. Ampak se mi še vseeno zdi bolje biti na začetku, kot pa zavestno glasovati za neustavni zakon. Tega zakona danes ni mogoče podpreti. Kdor bo ta zakon danes podprl, je resnično ideološkonor.
Hvala lepa. Gospod Janko Veber v imenu poslanske skupine. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. V Poslanski skupini Socialnih demokratov zakona ne bomo podprli. Gre dejansko za vsebino, ki bo posegla v že pridobljene pravice, in zagotovo se bo odprla pot novi ustavni presoji in praviloma Ustavno sodišče tudi odloči potem, da je takšna vsebina v nasprotju z ustavo. Drugi razlogi, ki smo jih predstavljali skozi današnjo razpravo, pa nas ravno tako usmerjajo v nasprotovanje temu zakonu, kajti že od samega začetka smo vztrajali pri tem in predlagali, da je treba spremeniti 57. člen Ustave, da izčistimo to vsebino, ki sicer govori o tem, da je osnovnošolsko izobraževanje obvezno in se financira iz javnih sredstev. Nikjer v tem 57. členu ni bilo zapisano, da je mogoče z zakonom urediti tudi financiranje zasebnih šol. Vendar ta izjema je nastala in tega se zavedamo. Zato smo tudi znotraj procedure sprejemanja tega zakona vložili zakon, da črtamo pravzaprav tisti člen, ki poskuša to urejati. pustiti zadevo na nivoju pridobljenih pravic in izčistiti 57. člen na način, da zakon ureja financiranje tudi zasebnih šol, ampak predvsem zato, ker je takšen zakon že bil sprejet. Zavedamo se, da je javna mreža osnovnih šol v celoti zgrajena v Sloveniji in zato ni dopustno, da namenjamo sredstva še za vzporedno mrežo, ki pa je organizirana znotraj zasebnih šol. Takšna poraba javnih sredstev je dejansko nedopustna. Vendar ker gre v tem primeru za že pridobljene pravice nekaterih zasebnih šol, to spoštujemo. Želimo pa tudi v naprej ohraniti javno šolstvo, tako da ta mreža ne razpade. Tudi 87. člen Zakona o financiranju vzgoje in izobraževanja zelo jasno govori o tem, da če se v šolskem okolišu zaradi delovanja zasebne šole pojavi morebitna ukinitev javne šole, potem se v tistem trenutku, ko postane sklep oziroma akt, ki ga izda minister, da se takšna zasebna šola ne financira, pravnomočen, seveda tudi udejanji. Gre za to, da spoštujemo zakone, spoštujemo ustavo. Ta zakon pravno zaradi tega tudi ne moremo podpreti, ker je odstop od tega, poleg tega pa je eden od poglavitnih razlogov tudi ta, da se bo iz lokalnega politiziranja imenovanja ravnateljev osnovnih šol, to s tem zakonom preselilo še na državni nivo, kar je slabo.
Hvala lepa. Še kdo v imenu poslanske skupine? V svojem imenu ima besedo dr. Milan Brglez. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Zakona ne bom podprl. Razlogi so v osnovi trije. Tudi sam menim, da to, kar je zdaj na koncu nastalo iz zakona, ni ustavno, čeprav je bila podloga takšna, ki bi bila ustavna, nasprotuje našim mednarodnim zavezam in nekako v osnovi moti temeljni čut za pravičnost in poštenost. Na koncu so starši na slabšem in pravzaprav tudi otroci. Sem se pa odločil, da danes tudi dodatno zdajle zavestno ne bom z ideološkim kladivom mahal, ker mahamo po naših otrocih. Tukaj se pa enkrat za spremembo strinjam z dr. Trčkom, da bi bilo treba otroke zaščititi pred vsemi nami. Tako da, dovolj o tem. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Jožef Horvat, izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Približno tako sem tudi razpravljal v razpravi in sem rekel, da ta Državni zbor potrebuje najmanj 90 kilogramov pepela, da se posujemo s pepelom, ker smo dejansko brutalni proti staršem in proti otrokom. Ta dopolnjeni predlog zakona, na katerega je opozarjala na odboru Zakonodajno-pravna služba, ni v skladu z ustavo, ni v skladu s človekovimi pravicami in dejansko jemlje že pridobljene pravice. Jaz obžalujem, gospe in gospodje, da je ta vsebina, o kateri se ne moremo dogovoriti in je preprosto nočemo razumeti, še sam ne vem, kako naj si razlagam, da je praktično dosegla tudi mednarodno raven. Res obžalujem. In je Slovenija tudi pri sofinanciranju javnoveljavnega programa v zasebnih šolah izgubila mednarodno kredibilnost in prepoznavnost. Obžalujem. Pa ne po zaslugi, na primer, Odbora za zunanjo politiko, sploh ne. Ampak sami veste, kot sem že povedal na Ustavni komisiji, da so pobudniki ustavne presoje obvestili o tem, kaj se dogaja, tudi veleposlanike držav članic Evropske unije, ki so v Ljubljani. Tudi naša diplomatska mreža na žalost oziroma na srečo ne celotna pošilja v Slovenijo razne depeše, ki pa jih poslanci ne moremo brati, ker so pač takšna navodila Ministrstva za zunanje zadeve. Jaz bom glasoval proti temu zakonu, ki je neustaven in dejansko smo v nekem črnem tednu – včeraj neustavni zakon, danes, če bo sprejet, neustavni zakon. Ideološka tema – ja ali ne? Veste, leta 1991 smo se res osamosvojili, bojim pa se, da se nismo osvobodili.
Hvala lepa. Gospod Zvonko Lah, izvolite.
Mene veseli, da SD ne bo podprl tega zakona, ker je večja možnost, da ne bo sprejet. Me pa ne veseli njihovo razmišljanje, da imamo zelo dobro organizirane državne šole in ne rabimo še zasebnih šol, ker ogrožajo potem to šolstvo. To me spominja na tiste čase, ko smo imeli zelo dobro eno politično stranko, pa nismo rabili nobene druge politične stranke, ker bi ogrozila tisto politično stranko, ki je bila dobra. Če se vračamo v te čase, me pa res skrbi. Jaz ta zakon ne morem podpreti, se pa strinjam z vsemi tistimi, ki ste razložili, da tega zakona ne boste podprli, ker že posega v pridobljene pravice. Dajmo vsaj enkrat poslušati tudi mnenje Zakonodajno-pravne službe.
Hvala lepa. Še kakšna opredelitev glasu? Ne. Glasujemo. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za je glasovalo 30, proti pa 33. [[Za je glasovalo 30.]] [[Proti pa 33.]] Ugotavljam, da zakon ni sprejet. S tem zaključujem 10. točko dnevnega reda. Prekinjam 36. sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali v torek, 19. decembra, ob 9. uri.