Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Šeste sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2019. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 76 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 88 narodnih poslanika, odnosno da su prisutna najmanje 84 poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Nastavljamo rad i prelazimo na pretres u pojedinostima o 1. tački dnevnog reda – Predlogu zakona o budžetu Republike Srbije za 2020. godinu, sa Predlogom odluke o davanju saglasnosti na Finansijski plan Republičkog fonda za penzijsko i invalidsko osiguranje za 2020. godinu, Predlogom odluke o davanju saglasnosti na Finansijski plan Republičkog fonda za zdravstveno osiguranje za 2020. godinu, Predlogom odluke o davanju saglasnosti na Finansijski plan Nacionalne službe za 2020. godinu i Predlogom odluke o davanju saglasnosti na Finansijski plan Fonda za socijalno osiguranje vojnih osiguranika za 2020. godinu. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da su pozvani da sednici prisustvuju svi članovi Vlade sa saradnicima. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici, kao i Odbor za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava. Pisanim putem amandmane su povukli Vlada na članove 1. i 8. i narodni poslanici Muamer Zukorlić i prof. dr Jahja Fehratović na član 3. stav 6, na član 3. stav 7. Predloga zakona. Primili ste izveštaje Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo i Odbora za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo, saglasno članu 163. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, odbacio je amandmane narodnih poslanika Zorana Živkovića na član 8, sa ispravkom, Milana Lapčevića na član 8. i Olene Papuge na član 8. Odbačeni amandmani ne mogu biti predmet rasprave i o njima se ne glasa. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na naziv Predloga zakona amandman je podneo narodni poslanika Miladin Ševarlić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naziv glave 1. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Živković. Da li neko želi reč? Jelena Žarić Kovačević ima reč. Izvolite.
Hvala vam, predsedavajući. Uvaženi ministre sa saradnicom, dame i gospodo narodni poslanici, kao što vidite, gospodine Arsiću, mi imamo deo opozicije u Srbiji koji očigledno jako neozbiljno shvata rad u parlamentu i oni koji bojkotuju rad, ali naravno, ne bojkotuju plate, a trebalo bi da sede ovde prekoputa nas, jure ministra po hodnicima i snimaju ga telefonom, što je, ja bih rekla, za jednog poslanika, ispod svakog nivoa, ali dobro, to zavisi od toga kako ko shvata obavljanje ove funkcije i svoj rad. Drugi ne mogu da se odluče da li će doći u parlament da raspravljaju o budžetu, ili neće doći, onda se javljaju da budu na listi govornika i podnose amandmane, koje ne dolaze da brane, odnosno da predstavljaju. Ispostavilo se da i predlagač ovog amandmana ima neka preča posla umesto da raspravlja u parlamentu o najvažnijem zakonu za naše građane. Zašto ovo kažem? Ovo kažem zato što se radi o primedbama na budžet koje je izneo čovek koji je u vreme dosovske vlasti bio i premijer, bio je i gradonačelnik Niša, a sećamo se da nije baš preterano vodio računa ni o budžetu Republike, ni o budžetu grada Niša. Postavlja se pitanje – kakav kredibilitet ima Zoran Živković da kritikuje budžet ako je poreska policija podnela krivičnu prijavu protiv njega zbog sumnje da je utajio 18 miliona dinara kao odgovorno lice preduzeća „Empresa d.o.o.“, i to zbog poslovne transakcije sa vinom, koja nije evidentirana u poslovnim knjigama. Podsetiću vas da je on u to vreme bio narodni poslanik. O tome kakav je on bio gradonačelnik Niša da i ne govorim. Uostalom, kao i većina čelnika gradova i opština koji su kasnije bili iz DS, oni su umesto da razvijaju naš grad, fabrike privatizovali i gasili, radna mesta ukidali, kvalitetne projekte stopirali. Setimo se da je Zoran Živković upravo kao gradonačelnik Niša stopirao projekat izgradnje brane Selova kod Kuršumlije, čijom bi realizacijom Niš bio snabdeven vodom. Ali, kao što smo već više puta zaključili, interes građana njima nije mnogo bio važan. Godine 2012. mi smo zatekli potpuno devastiran budžet grada Niša, potpuno upropašćene institucije koje nisu bile u stanju da podižu Niš ni u ekonomskom, ni u privrednom, niti u bilo kom drugom smislu. Danas je Niš centar jugoistočnog dela Srbije, sa aerodrom koji radi, sa projektom železničke obilaznice oko grada, koji čeka realizaciju, sa šest novih fabrika i mnogo novih radnih mesta, sa obnovljenim školama i vrtićima, sa lokalnim putevima i autoputevima koji grad povezuju i sa zemljama u regionu, sa boljom socijalnom politikom, sa više turističkih i kulturnih dešavanja. Očekujemo i rekonstrukciju u skorije vreme Trga Kralja Milana, koji će učiniti da naš grad bude još lepši i primamljiviji za turiste. Niškoj Banji su konačno otvorene mogućnosti da ponudi sve što ima. Naravno, to je rezultat stabilnog budžeta grada Niša, ali i rezultat saradnje sa Vladom Srbije. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Da li neko želi reč? Izvolite, kolega Šaroviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre Mali, ja se nadam da ćete vi danas biti mnogo raspoloženiji za jednu argumentovanu raspravu nego što ste to bili tokom prethodnih dana i nadam se da ćete konačno pokazati poštovanje za Narodnu skupštinu Republike Srbije, jer vi pokušajima da uvredite one koji vam se obraćaju iz opozicije, zapravo samo možete omalovažiti građane Srbije. Ja sam vama, vezano za budžet, postavio mnogo konkretnih pitanja. Mogu da razumem ukoliko u onom trenutku možda niste imali dovoljno podataka, ali imajući u vidu da je od tada već prošlo tri ili četiri dana, ja danas očekujem konkretne odgovore. Pre svega i najvažnije pitanje, pitanje svih pitanja za ovaj budžet, zašto niste predvideli sredstva koja su potrebna da bi nadoknadili penzionerima u Srbiji ono što ste im oduzeli protivustavno donošenjem Zakona o privremenom načinu isplate penzija? Pre svega, i sam taj naziv zakona pokazuje da se radi o prevari, jer ne može se nazvati načinom isplate kada nekome otmete deo onoga što mu dugujete. Naime, vi ste umesto da isplaćujete pune penzije, odlučili da ih umanjite i to nazvali privremenim načinom isplate. Ja sam vas upozorio prethodni put da ste penzioneru koji je imao 50.000 dinara penziju, dakle to je proračun iz PIO fonda, da ste za 47 meseci oduzeli 282.888 dinara, i to samo po osnovu direktnog umanjenja. Druga dva osnova su zakonska zatezna kamata za to što dugujete i to što ste propustili da usaglašavate penzije sa rastom cena na malo i sa rastom BDP, što znači da je taj iznos mnogo veći. Tražio sam od vas preciznu informaciju koliko ste oduzeli onima koji su imali 20.000, koliko onima koji su imali 30.000 dinara penziju i ono što je, takođe, veoma bitno da saopštite za svaku fiskalnu godinu - koliki je ukupni iznos koji ste uštedeli, koji je država uštedela, a koji je otet penzionerima, zbog umanjenog isplaćivanja penzija? Molim vas, gospodine ministre, najljubaznije, da date precizan odgovor.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Marković. Izvolite.
Zahvaljujem. Gospodine predsedavajući, ministre, dame i gospodo narodni poslanici, danas je 329. dan kako poslanici dela opozicije ne dolaze na posao, a za koji uredno primaju platu. Da stvar bude gora, danas kada raspravljamo o amandmanima na Predlog budžeta za 2020. godinu, ni danas nisu našli za shodno da dođu, da ponude tu svoju argumentaciju, ako je uopšte imaju, i na taj način pokazuju svoj odnos i prema Narodnoj skupštini i prema Predlogu budžeta za 2020. godinu i prema građanima Srbije. Neki od njih su, koliko vidim, podneli amandmane na Predlog budžeta, neki od njih su najavili konferencije za štampu u holu Narodne skupštine, ali to je to što možemo da očekujemo od njih. Da uđu u salu, da se suprotstave argumentima, da iznesu svoje argumente, to je nešto što ne možemo očekivati od njih. Šta bi mogli da kažu? Šta bi mogli da zamere? Kakav argument bi mogli da daju u prilog tezi da budžet nije razvojni, kao što vole da govore ovih dana u svojim saopštenjima, na svojim konferencijama, kako budžet nije razvojni, kako je predizborni i tako nešto, kada znamo da imamo posla sa osvedočenim lažovima, i to sa lažovima, zaista, da kažem, fantastične vrste? Dakle, imamo najnoviju laž i Boška Obradovića i Marinike Čobanu Tepić, kako se već preziva, pa su pokušali pre neki dan u svom konstruisanju svakodnevnom različitih afera da nas posvađaju i sa Rusijom, sa Ruskom Federacijom, pa su u svojoj, nazovi, argumentaciji pokazali osminu jednog dokumenta. Osminu dokumenta koji je navodno trebao da dokaže neku aferu, prodaju oružja Ukrajincima itd. Kažem, pokušali su da nas posvađaju sa Ruskom Federacijom na taj način i Aleksandar Vučić je, kao predsednik Republike, pre nekoliko dana, na konferenciji za štampu obelodanio kolike su razmere njihovih laži. Dakle, sakrili su dve stranice, izaberu jednu stranicu da kao nešto dokažu, a sakriju ostatak u kome se jasno vidi da je krajnji kupac tog oružja, dakle, Poljska, Poljak i da nikakve veze nema ni sa Ukrajinom, ni sa ubijanjem, kako oni to vole maliciozno i onako vrlo patetično da kažu, kako mi ubijamo rusku decu ili ne znam već kakve su gluposti govorili. Dakle, imamo posla sa ozbiljnim lažima, sa ljudima koji su spremni svakodnevno da izmišljaju najnovije monstruozne optužbe i laži i o Aleksandru Vučiću i o svim funkcionerima Vlade Srbije i SNS. U prilog tome, pre dva dana je izašao zanimljiv tekst u „Blicu“. Dakle, „Blic“ su novine za koje ne možete da kažete da su režimske ili da favorizuju SNS ili Vladu Srbije ili tako nešto. Izašao je tekst, odnosno intervju Jelene Anasonović, jedne od organizatorki protesta „Jedan od pet miliona“ i ona u toj svojoj ispovesti kaže i potvrđuje sve ono što smo mi inače znali i govorili mesecima unazad, da ti protesti zapravo nisu građanski i da nisu nepolitički, već su vrlo politički, da su kreirani i organizovani od strane Saveza za Srbiju i Dragana Đilasa. Ona kaže – tamo gde su po gradovima stranke bliske Savezu za Srbiju organizovale proteste često nije bilo dobrodošlo da govori neko iz npr. lokalnog fronta, Pokreta slobodnih građana ili neke treće opcije. Dalje, ona kaže, na pitanje novinara – kako je izgledao taj pokušaj preuzimanja protesta, našla sam se sa Stefanom, izvesnim Stefanom, i Draganom Đilasom i rekla sam im da to treba da budu građanski protesti, bez stranačkih obeležja i da nama treba njihova podrška u smislu logistike i neki vid komunikacije, da ne dođe do sabotaže. Onda novinar postavlja pitanje – ko je finansirao kamion, ozvučenje i takve stvari? Ona kaže – što se tiče kamiona i ozvučenja, to je plaćao Savez za Srbiju, znači, Dragan Đilas, iako smo se sami snalazili za mnoge potrebne logističke stvari itd, pa kaže – kada su političari počeli da govore, imali smo problem ukoliko su bili izvan Saveza za Srbiju. Zašto ovo sve čitam? Zato što se iz ovoga, a ima toga mnogo u ovom intervjuu, jasno vidi ono što smo mi iz SNS govorili mesecima unazad, a to je da su ti protesti bili politički i organizovani i kreirani i osmišljeni od strane Saveza za Srbiju i Dragana Đilasa. Ovo sve govorim u prilog tezi da imamo posla sa ozbiljnim lažovima, sa ljudima koji su spremni svakodnevno da izmišljaju nove pokušaje afera, optužbi itd. Meni je drago što su građani imali prilike da vide konferenciju za štampu Aleksandra Vučića gde je demontirao čitav njihov sistem laži i izmišljotina. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Srbislav Filipović. Izvolite.
Hvala, predsedavajući. Uvaženi ministre, dame i gospodo narodni poslanici, svaka čast onima koji su ovih dana u parlamentu i koji diskutuju sa nama, bez obzira na različitost u stavovima. To je prirodno, različite politike, različite stranke, različite ideje, ništa nije sporno. Sporno je, kao što reče kolega Marković, da primate platu, lepu platu u Skupštini Srbije, na posao ne dolazite, radite protiv interesa ove zemlje, trudite se da je posvađate sa regionom, sa celim svetom, gde god možete da izazovete neku aferu iz koje ćete vi, kao tajkunsko političko kriminalna opcija, izvući neku korist, a građani Srbije samo štetu. Pri tome ni reči od strane tih ljudi o budžetu Srbije, o finansijama Srbije, o novim radnim mestima, o nekakvom programu koji bi mogli da ponude građanima Srbije, za zapošljavanje, za nova radna mesta, kako da mlade ljude, o kojima toliko govore da odlaze iz Srbije, zadržimo u Srbiji. O tome, naravno, ništa. Samo se izmišljaju afere iz dana u dan, neke lažne afere koje demontira predsednik Srbije. Aleksandar Vučić i SNS su na strani istine i prave argumentacije. Tako reče Dragan Đilas, usudi se on da govori, da su funkcioneri SNS, kada su u pitanju finansije, jedino poboljšali svoje lične finansije. Evo da stavimo imovinsku kartu svih nas pojedinačno, i predsednika Republike, i ministara, i svih ostalih, ne vidim da je neko poboljšao svoj lični finansijski status. Zato znamo da je Dragan Đilas za vreme mandata gradonačelnika Beograda i te kako poboljšao svoj imovinski status, pa je tako zvanično prijavio imovinu od 24 miliona evra, tako su njegove firme, dok je on vodio grad Beograd u provaliju, u zaduživanje, u bankrot, prometovale 619 miliona evra, tako je taj gospodin kupovao vile po Senjaku, Dedinju, kupovao skupocene automobile, i to se sve meri u više miliona evra imovinske vrednosti, a za to vreme je primao platu od 100.000 dinara. Pitam kao građanin, kao narodni poslanik – kako je moguće da neko bude u isto vreme gradonačelnik i da upravlja privatnim kompanijama i da tu nema ni sukoba interesa, ništa nemoralno i nenormalno za njega? Baš u to vreme, dok vodi grad Beograd, te firme prometuju 619 miliona. Baš u to vreme, on od 74.000 evra sa kojih se dovukao u Srbiju, kamo sreće da nikada u nju nije dolazio, stekne 24 miliona evra koje prijavi Agenciji za borbu protiv korupcije i on će nekom da govori da nema znanje, da je stekao za sebe ličnu imovinsku korist. Koju imovinsku korist? Tu što smo omogućili građanima u Beogradu da rekordno bude niska nezaposlenost, da bude 7%, ako se ne varam, da li je tako ministre, zaposlenost u Beogradu danas, nikada niža, da dug koji je ta ista vucibatina ostavila građanima Beograda, milijardu i dvesta miliona, pa sećamo se i vi i ja, šta je govorio, - nije dug milijardu i 200 miliona, nego je tobož dug 300-400 zato što on nije računao, ni dugove javnih preduzeća, ni dugove prema trudnicama, porodiljama, majkama. Kako su govorili - mame su zakon, pa što si tim mamama ostao dužan i penzionerima 400 miliona dinara koje su morali da vrate tada, da nađe način u to vreme da vrati gradonačelnik Beograda Siniša Mali i svi oni ljudi koji su vodili grad Beograd. Što ti nisi majstore isplatio ljudima? Da li si obećao 2008. godine dobićete 400 miliona? Pa, gde su? U džepu Dragana Đilasa. Što nisi ti dao ljudima te pare? Nego si to strpao u svoje džepove, pa si svojim firmama namakao 619 miliona evra i onda nama soliš pamet. Koliko fabrika je tada otvoreno? Šta je uradio sa PKB-om? Sve čega se taj čovek dotakao, upropastio, sve uništio. On ne može da govori nikome o bilo kakvim ciframa, već da kaže, kako sam uspeo da u isto vreme obavljam funkciju gradonačelnika, da pravim onaj "pazl" grad, koji nije imao ni građevinsku dozvolu, ni bezbednosno nije bio za decu dobar da bi mogli da koriste to, pa je to moralo da se ukloni, pa je to sve u stotinama miliona dinara koštalo , pa rekonstrukcija Bulevara kralja Aleksandra, pa Nemanjina više puta rađena, pa španski tramvaji, pa vodovod. Gde god, u koje god javno preduzeće u Beogradu da smo ušli, izašli i analizirali situaciju u njemu, to je bilo sve uništeno, zapušteno. Prosto, vi ste od minusa debelog morali da krenete. Dana kada je rast u poslednjem kvartalu preko 4%, kažu da to ne valja. Znači, njima minus valja zato što je minus kod građana u džepu, kod njih je debeo plus. Minus 3,5% to je bio sjajan rast verovatno u vreme Dragana Đilasa, Borisa Tadića, Šutanovca, Jeremića, Boška Obradovića i ostalih hoštaplera. Heterlendi, razvojne banke i sve ostalo gde su uzimani krediti, koje su građani Srbije morali da vraćaju posle. Zamislite oni kažu - danas zaduživanje po kamatnoj stopi od 1,5% nije dobro, ali je dobro zaduživanje od 7% - 8% po kamatnoj stopi. Znači, dobro je biti zelenaš. Vidimo tu politiku saveza za silovanje, odnosno Saveza za Srbiju, kako oni sebe nazivaju, da je dobro silovanje. Silovati građane Srbije je super i to je prihvatljivo. Moram da pitam ponovo, kao što sam pitao prošle nedelje - zašto ne reaguje tužilaštvo kada se poziva na silovanje, na ubistva, na pet rafala u leđa? Zašto se na to ne poziva? To je politika njihova. Oni stoje iza toga. Ni jednu jedinu cifru nismo čuli. Evo ovaj ludak koji bi da siluje, on će da drži konferenciju u 11 sati i opet neće ništa niko od njih reći o budžetu zato što programa tu nema. Tu nema nikakve ideje kako da gradite budućnost građana Srbije. Tu nema nikakve ideje kako da mladi, o kojima govore, koji svakog dana stoje ispred ambasada, kako da ih zadržite u ovoj zemlji. Podižete plate medicinskim radnicima, medicinskim sestrama 15%, doktorima 10%, u javnom sektoru 9%, penzionerima 5,2%, jednokratna pomoć pet hiljada dinara. Vrlo konkretne stvari. Planiraju se novi autoputevi. Urađeno je više autoputeva. Za nekoliko godina će ih biti više nego u vreme Josipa Broza. Jel to ništa ne valja? Svi ti autoputevi daju novi život, novu priliku ljudima tamo odakle su odlazili u inostranstvo, nisu mogli da žive, daju novu priliku da se neka fabrika otvori, da imaju neku platu. Ljudi, dolazimo u situaciju da slušamo od tih ludaka da su plate 20, 30 hiljada dinara po tim fabrikama. Bio sam u Kuršumliji u jednom selu. Žena se pohvalila da joj se ćerka u "Leoniju" bavi finansijama i ima 150 hiljada dinara platu. Sve je prema nivou obrazovanja. Znači, nemojte da govorimo i da lažemo ljude da neko nosi pelene i ne znam ni ja šta radi. Bebe nose pelene. Radnici imaju mašine. Imaju svoje alate. Imaju svoje pogone. Imaju svoje fabrike da rade. Prema tome, nemojte da građane Srbije lažete, da ih obmanjujte. Kažite im da je vaš program uništenje Srbije, da je vaš program da vi steknete još nekoliko stotina miliona evra, a oni će na izborima na koje ne izlazite da vas pošalju tamo gde treba. Hvala i prijatno.
Zahvaljujem. Na član 1. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Sp. Jovanović. Da li neko želi reč? Izvolite koleginice.
Gospodine ministre, problem poljoprivrednih penzija i rešavanje tog i nasleđenog, a i aktuelnog problema ove Vlade i onoga što se dešava unazad od kako je SNS na vlasti je samo da je taj problem poljoprivrednika koji žele da odu u penziju postajao sve veći i veći. Od ukupno, našla sam baš zvanični podatak, 145 hiljada poljoprivrednih penzija skoro većina i najveći broj onih je koji primaju oko 10 hiljada dinara, a ima i onih koji primaju porodične poljoprivredne penzije i to iznosi oko osam i nešto hiljada dinara. Oni su bukvalno sa takvim penzijama na ivici siromaštva. Najveći problem je kod onih koji ne mogu da odu u penziju zbog duga koji je nastao kada nisu bili u mogućnosti da uplaćuju poreze i doprinose, a mi smo pokrenuli kao narodni poslanici inicijativu da im se otpiše dug za zdravstveno osiguranje koje nisu uplaćivali jer ga nisu ni koristili. Niko, ni oni, ni članovi njihovih porodica šta god da im se desilo nisu mogli da overe zdravstvene knjižice. Nepravedno je, gospodine ministre, da Poreska uprava od njih traži da plaćaju i taj deo duga, a takođe je nepravedno da onaj ko obrađuje 20 hektara isto plaća u skali poreze i doprinose kao i onaj koji jadan ima možda hektar zemlje ili je registrovao poljoprivredno domaćinstvo zbog neke malih leja nečega zasađenog, neki mali plastenik. To nije u redu. Zaista je neshvatljivo da se niko ozbiljno nije bavio ovim problemom toliko godina. Jeste da je taj dug veliki i da bi to opteretilo budžet Republike Srbije sa možda, vi znate to tačno verovatno u dinar, jednom milijardom evra, ali verujte da je ovakvo dalje stanje neodrživo. U pojedinim opštinama u Srbiji poljoprivrednici šta ko radi, oni od ujutru kod predsednika opštine na vrata, kod nadležnih članova opštinskih veća i tamo gde smo mi deo koalicije i tamo gde smo opozicija i traže ljudi rešenje - kako da odu u penziju ako im se ovaj problem ne reši. Kaže koleginica - vreme, a da vreme je da to rešite.
Zahvaljujem. Reč ima ministar, gospodin Siniša Mali. Izvolite.
Daću vam odgovor na vaše pitanje samo mi dozvolite par minuta da se konsultujem sa ministrom pa ću vam odgovoriti.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Ljiljana Malušić.
Zahvaljujem. Gospodine ministre, svaka čast za vaš rad. Dok ste bili u drugoj opciji bili ste najbolji, najbolji stručnjak, student generacije, četiri mastera, doktorat. Znači, par ekselans. Kako ste došli kod nas, vi ste čudo neviđeno. Te nevaljate, ne ne valja vaša diploma, te ne valja ovo. Ma vi ste izvanredni, a zašto? Što više loše pričaju o vama, to znači da ste top jedan. Najgore pričaju o gospodinu Vučiću, pa onda gospodin Stefanović, pa vi, pa mi poslanici koji kritikujemo, kritikujemo nerad, kritikujemo lopove, kritikujemo to što su grad dok ste vi bili gradonačelnik zatekli ste stanje od milijardu i 200 miliona evra duga. Sram da ih bude. Vi ste taj koji je isplatio porodiljama sve dugove. Vojne penzije - završili smo u Strazburu. Sram ih bilo. I taj dug smo, 700 miliona evra, pokrili. Sve dugove smo njihove pokrili. Tako se radi. O vama i vašem radu govore međunarodni stručnjaci, a ja ću samo reći - budžet za sledeću godinu je razvojni i stabilan. To je rekao MMF, a ja mogu samo da aminujem. Šta to znači? Pre mesec dana smo uradili rebalans budžeta. Zašto? Zato što imao suficit u budžetu 60 milijardi dinara. Zato smo podigli plate, podigli penzije, dali poklon penzionerima. Od sledeće godine plus 5% ide, švajcarski model, penzionerima. Penzija nikada u životu nije bila veća. Podigli smo plate od osam do 15%, zavisi kako kome, najviše lekarima i medicinskim sestrama zasluženo. Penzionerima svake godine, biće i sledeće godine, i poklona i svega. Tako radi odgovorna vlast. O tome kako mi radimo najbolje govore završen Koridor 10, radi se Koridor 11, 320 kilometara autoputeva smo napravili. Nikada u životu niko nije napravio toliko auto-puteva. Napravili smo masu auto-puteva prvog reda. Gradimo pruge, železnice, gradimo brzu prugu, koja će biti gotova za par godina. Ko je to uradio ikada? Nikada niko. Šta je poenta ovog budžeta? Da popravimo standard građana Republike Srbije i da postoji još veći broj stranih direktnih investicija za ovu godinu. U ovoj godini bilo je 2,3 milijarde direktnih stranih investicija, za sledeću biće još veće. Projektovan budžet 280 milijardi dinara za sledeću godinu. Nadam se i više. Šta to znači? Mi smo respektabilna zemlja u svetu danas, centar u regionu. Kod nas se najviše ulaže na Balkanu. A zašto? Pa zato što ljudi vide kako radimo, zato što smo stabilna država, napravili smo sistem. Sigurna sam, da će sledeće godine biti još bolje. Ono što je još važnije jeste da je 27% 2008. godine bilo nezaposlenih. Danas je 10,3%, istorijski minimum, sigurna sam da će sledeće godine taj broj biti jednocifren. Drugo, povećali plate i penzije. Treće, gradi se na sve strane, hiljadu kranova samo u Beogradu, 10 hiljada u čitavoj Srbiji. Pa samo moj Voždovac ima, sigurna sam, preko 300 kranova. Tako se radi, poboljšavamo standard građana, to je poenta. Poenta je da bolje živimo, neka kaže neko ko gore živi. Ne postoji takav neko. Minimalac, ajmo redom, 2012. godine, koliki je bio, 16.200 dinara, sramota jedna. Pokrali su sve što su mogli da pokradu. Danas, 30.022 dinara, prosečna plata 382 evra, danas, 500 evra. Šta je rekao gospodin Šutanovac - kada bude 500 evra, ja ću da se učlanim u vašu stranku. Pa možda bi se i on učlanio, pitanje je da li ćemo ga primiti. Odlično radite svoj posao. O budžetu mogu da pričam onoliko, ima vremena po amandmanima. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Aleksandra Tomić. Izvolite.
Uvaženi predsedavajući, poštovani ministri, kolege poslanici da se malo držimo brojki. Kada govorimo o penzijama, vrlo je važno reći šta je urađeno u ovoj godini, što se tiče penzija, i šta je plan za sledeću godinu. Kada govorimo o primanjima i rashodima, ukupna primanja i rashodi su 696,89 milijardi dinara za plate i penzije i doprinose koji podrazumevaju za sledeću godinu 4,3% veći okvir nego što je to u 2019. godini. Zašto ovo govorimo? Znači, kada govorimo o prihodnoj strani budžeta za penzije imamo 7,04 milijarde dinara, znači evidentiran okvir za PIO fond i za povezivanje radnog staža. Zašto je to važno? Upravo ovo o čemu su kolege iz opozicije govorile, povezivanje radnog staža mora da ide iz ovih planiranih stavki i 1,56 miliona takođe kroz prihode imamo veće za RFZO i za Nacionalnu službu za zapošljavanje. Šta to pokazuje? Čim imate veće prihode za PIO i RFZO to znači da imate zapošljavanje ljudi, da imate nova radna mesta, da imate nove plate na osnovu kojih suštinski država prihoduje, a na rashodnoj strani A na rashodnoj strani imaćemo takođe 7,04 milijarde potraživanja za PIO, odnosno ona količina novca koja treba da se obezbedi za penzije i imaćete 1,56 milijardi za naplatu i naknadu štete po sudskim presudama. Šta to znači? To znači da oni koji su do 2012. godine se ponašali bahato, recimo prema vojnim penzionerima i prema nekim drugim penzionerima gde su penzioneri presavili tabak, tužili državu i dobili te sudske postupke, država je dužna da isplati i da je država obezbedila naravno ta sredstva za penzionere. Ali, prihodi ukupni za PIO koji pokazuju da iznose u ovoj godini 527…
Izvinite koleginice. Neko je muzikalan ovde. (Vjerica Radeta: Lepo sviraju gusle.) Mogu da sviraju gusle, ali ne dok je sednica i ne u sali Narodne skupštine. To samo pokazuje koliko poštujete kolege. Izvolite koleginice Tomić.
Zahvaljujem kolega. Ne morate da se trudite, o poštovanju svako govori o sebi koliko koga poštuje, a treba i da očekuje i nazad takvo poštovanje. Kada govorimo o transferima države, oni su za skoro 8% manji ne ove godine. Biće manji, što pokazuje da će prihodi biti mnogo veći, da država neće morati da izdvaja. Svake godine izdvaja sve manje i manje novca da bi isplatila penzije, a samim tim se ostavlja taj fiskalni prostor za to povećanje penzija, ne samo po toj tzv. švajcarskoj formuli i modelu, već ukoliko se iznađu mogućnosti, kao što se i ove i prošle godine našlo za jednokratne isplate, ukoliko dobro država prihoduje i posluje sa budžetom i ukoliko privreda pravi velike stope rasta, biće u mogućnosti da isplati i mnogo više novca. To je jako važno, da transfer iz budžeta Ministarstva finansija za penzije iznosi 167,3 milijarde dinara, u odnosu na penzije 157,3 i onih deset milijardi planira za RH centre i banje, koje podrazumevaju velika ulaganja investicija u budućnost, kojima će država sve više i više prihodovati. Podrazumeva i 1,92 milijarde za konverzije u prostoru, u zemljištu koje će moći da država prihoduje na osnovu naknada i taksi koje koriste RH centri i koje koriste za banjsko lečenje. Time se podiže i nivo usluge, kada pričamo o banjama i nivo standarda i samih penzionera koji na osnovu svog čeka od penzije imaju pravo da od PIO fonda konkurišu, kada PIO fond raspisuje konkurs za korišćenje banjskog lečenja koje je finansirano od strane države, to koristi zaista u zdravstvene svrhe i time obezbeđuje sebi mnogo bolji život u tim godinama, kada koristi i svoju penziju. Prema tome, država razmišlja ne samo o penzionerima, ne samo o tome da povećava i njihov standard, nego razmišlja o tome i kako će živeti u sledećoj godini, na osnovu kojih sredstava će jednostavno moći i da se leči, a i svoje zdravlje da unapređuje, čak i ako nisu toliko bolesni. Ono što je važno kao odgovor na ovo pitanje je to da država razmišlja o tome da penzije i za one koji ostvaruju od strane svoje delatnosti, poljoprivredne delatnosti, moraju da budu obeštećeni po određenoj proceduri, po zakonskim rešenjima i za to država planira određena sredstva. Ono što pokazuje da nivo penzija danas u BDP u 2019. godini iznosi 9,99%, sa uvećanjem koje je Vlada Republike Srbije, a ova Skupština usvojila, a to je da za sledeću godinu imamo porast penzija, pokazuje da će svake godine praktično rasti 0,3% i svake godine i više prema švajcarskoj formuli to učešće u BDP, čime suštinski pokazuje da se poveća ta domaća potrošnja. Povećanjem domaće potrošnje mi povećamo, dajemo podršku i tom ekonomskom rastu, kroz sve strukture građana Srbije. Znači, i oni koji su zaposleni, i oni koji rade u privatnom sektoru, i u državnom, ali i penzioneri koji na osnovu svojih primanja će moći da učestvuju u razvoju Srbije. Ne samo ekonomskom, nego i političkom, zato što donosioci odluka na političkim, kada govorimo o Vladi Republike Srbije, o budućnosti Srbije, imaće prilike sledeće godine da pokažu kome daju podršku, da li onima koji im jednostavno donose ekonomiju sa negativnim rastom, odnosno padom privrede, koji koriste politiku za lično bogaćenje ili da daju podršku podršku onima koji jednostavno sav svoj kapacitet koriste za poboljšanje i unapređenje rada, ne samo državnih organa, nego svih građana Srbije, gde će svako pojedinačno osetiti taj boljitak u svom novčaniku, u svom životu i moći da razmišljaju o budućnosti Srbije, o svojoj deci i unucima. Tako da, ono o čemu danas govorimo, govorimo u stvari za budućnost, govorimo o sledećoj godini, o godini koja treba da pokaže koliko građani Srbije podržavaju politiku i Aleksandra Vučića i SNS i Vlade, gospođe Ane Brnabić, ali i koji podržavaju rad koji se pokazuje kroz rad svih ministarstava. Ovaj dokument, ovaj budžet koji je u stvari najvažniji dokument u Skupštini Srbije, koji raspravljaju, pokazuje kome je stalo do budućnosti Srbije, kome je stalo da građane Srbije podržavaju u svojoj budućnosti, a kome nije. To se jasno vidi u prisustvu narodnih poslanika i u ovoj sali, jer ulica nikada nije dovela do rasta i razvoja privrede, već samo rad, timski rad i konsenzus u društvu. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Šešelj. Da li neko želi reč? Izvolite, kolega Šešelj.
Dame i gospodo narodni poslanici, dakle, model razvoja na koji Srbija računa danas tj. SNS koja je na vlasti u Srbiji, jeste onaj koji je u Srbiju uvela DS, dakle, davanje subvencija stranim investitorima u visini nekad i više od 10 ili 15 hiljada evra. Dakle, na taj način država Srbija plaća stranom investitoru, na primer, 15 hiljada evra po radnom mestu, taj strani investitor posle toga isplaćuje najčešće minimalnu platu i onda se ispostavi da je to u stvari plata za nekoliko godina koja je finansirana iz državne kase. Taj investitor pored toga dobije još i zemljište besplatno, kao i sve ostale dozvole koje su mu potrebne. Na taj način, samo zato što kaže MMF da je to pozitivno, Srbija računa da će se razviti, a ni jedna, pogotovo ne država istočne Evrope, nije se razvila na taj način, jer taj sistem odgovara samo MMF-u, interesima koje on zastupa i ostalim, tj. lobiju od stranih investitora koji dolaze najčešće iz zapadnih zemalja, zemalja zapadne Evrope. Na taj način srpski privrednici su diskriminisani, jer ne mogu da imaju iste takve uslove. Nastavlja se ta strategija ekonomska koja je u stvari poreklo tj. vuče korena iz dosovskog režima i posle se mi hvalimo sa tim podacima, 750 miliona evra treba da se da u sledećem tonusu za te subvencije. To je pogubno, em što je loše za naše domaće privrednike, em što stvara jednu situaciju koje izgleda niko nije svestan, jeste ucenjivački potencijal koji će, kada jednom taj broj stranih investitora dostigne većinu radnika u Srbiji biti veliki i oni će početi da pritiskaju Vladu Republike Srbije, ministre pod pretnjom da će da napuste i da ostave te ljude bez posla, a država Srbija za to ulaže novac. Kao što je bilo sa fabrikom „Fijat“ u Kragujevcu, kao što imamo sada prilike da vidimo vrlo često u svim delovima Srbije, to se predstavlja kao spasenje, kao nešto što će da nas preporodi, a uglavnom nije tako, uglavnom je samo dobro za onog koji dolazi ovde, koji dobija sve besplatno, nije dobro za naše radnike, nije dobro za našu ekonomiju i nije dobro za budućnost Srbije.
Reč ima ministar, gospodin Siniša Mali.
Hvala puno. Uvaženi poslanici, da objasnim ovaj komentar oko stranih direktnih investicija i oko subvencija. Par stvari tu treba da znate. Najpre, politika Vlade Republike Srbije od 2014. godine je bila usmerena ka smanjenju nezaposlenosti. Ono što je naš cilj bio, bio je da u što kraćem vremenskom periodu zaposlimo što veći broj ljudi u Srbiji, da osim jedne glave u porodici i majka, ili otac, ili sin, ili ćerka takođe dobiju posao. U tome smo uspeli i zvanični podaci iz Zavoda za statistiku govore o tome. Dakle, sa 25,9% stopa nezaposlenosti koliko je iznosila 2013. godine, svaki četvrti u Srbiji bio je bez posla. Danas smo na oko 10%, i dalje je to za nas visoka stopa nezaposlenosti, ali očekujem da ćemo ići i na jednocifrenu stopu nezaposlenosti. S druge strane, u proteklih par godina preko 400, 500 hiljada novih radnih mesta je otvoreno, što takođe govori u prilog uspešnosti ove politike. Ne postoji razlika, i to je veoma važno da napomenem, između domaćih i stranih investicija. Dakle, podrška investicijama je jednaka i za jedne i za druge. Ono što treba da obratimo pažnju i što je veoma važno, što nisam čuo kao komentar ili sugestiju, to je ta razlika između radno intenzivnih i kapitalno intenzivnih projekata. Šta se dešava? Na početku naših reformi, negde oko 2014. godine, 2015. godine, više je bilo radno intenzivnih projekata koji su zapošljavali mnogo više ljudi u odnosu na investicije u opremu. Sada se to menja, u poslednje dve godine imate primer fabrika koje investiraju po 50, 60 miliona evra, dakle, kapitalne intenzivne delatnosti, koje imaju izvoz od 200, 300 miliona evra, a zapošljavaju 50, 60, 70 radnika. Naša strategija jeste da osim radno intenzivnih, privlačimo i kapitalno intenzivne koje pak podržavaju naš izvoz. To je strategija od koje nećemo odustati. Dakle, ono što radimo sa domaćim, radimo i sa stranim investitorima. „Financial Times“, kao jedan od, ako ne i najeminentniji finansijski časopis u svetu, rangirao nas je kao broj jedan prošle godine po privlačenju stranih direktnih investicija po glavi stanovnika, 107 projekata, 5,8 milijardi dolara. Ove godine već za prvih osam meseci 40% više investicija nego prošle godine, dakle, zajedno sa ulaganjima u infrastrukturu, u autoputeve, u industrijske zone. Ja se radujem, da budem iskren, svakoj fabrici koja dođe. Svaka fabrika, da li strana ili domaća, a sve su na kraju domaće. Da vam kažem, taj koji je investirao novac u Srbiju zapošljava našu radnu snagu, poreze, doprinose plaća ovde, plate plaća ljudima koji žive u Srbiji. To je sve Srbija, to sve doprinosi rastu našeg BDP-a, to sve doprinosi situaciji u našem budžetu, da imao suficit već treću godinu za redom, to sve čini našu stopu nezaposlenost nižom, to sve umanjuje naš javni dug iz godinu u godinu. Dakle, pravi jednu pravu perspektivu, ako pogledate stopu nezaposlenosti među mladima koja se prepolovila u poslednjih par godina, to vam dovoljno govori u prilog tome da smo napravili pravu odluku 2014. godine i da dosledno sprovodimo tu strategiju, otvaranje novih radnih mesta, otvaranje novih fabrika uz to što moramo da pravimo razliku između radno intenzivnih i kapitalno intenzivnih, ali opet obe vrste investicija su za nas dobre i pokazuju prave rezultate. Tako da, još jedanput, politika Vlade Republike Srbije jeste podrška stranim i domaćim investicijama. Ne pravimo nikakvu razliku, to već morate da znate, tako da ćemo sa tom politikom nastaviti dalje kako bismo još više smanjili nezaposlenost i obezbedili radna mesta na sve građane Srbije.
Pravo za repliku, narodni poslanik Aleksandar Šešelj.
Što se tiče investicija. Prvo, mi odavno valjda imamo i fabriku čipova, i proizvodimo delove za avione, i proizvodimo mercedesove autobuse i šta sve nismo čuli kao nešto što će da bude bum u našoj privredi, a od toga na kraju nije bilo ništa. Da je to srpski proizvod, iako prave strani investitori ovde, to se možda mi zavaravamo, možemo da lažemo sami sebe. To smo videli kada su naši snovi o izvozu „Fijata“ u Rusiju srušili. Aleksandar Vučić je više o tome govorio u javnosti, kako je to jedna odlična prilika za Srbiju i da iskoristi sporazum koji ima sa Rusijom. Sa ruske strane smo čuli da je to italijanski proizvod, koji se sklapa u Kragujevcu, sklapaju ga Srbi zato što su Srbi jeftiniji od Italijana. Dakle, jeftinije je da ga sklapaju u Srbiju, u Kragujevcu, nego Italijani u Torinu. To posle, čiji je šta proizvod, to možemo sami sebi da pričamo. Dakle, što se tiče modela subvencija, to da je dobro primenjivali bi valjda u zapadnoj Evropi, te zapadne zemlje koje nam to govore, primenjivali bi u svojoj kući, u svojim zemljama te stvari, a ne bi dolazili ovde. To je nešto što je predviđeno za ove zemlje koje treba samo da bude pod kontrolom, da im se kontroliše između ostalog i privredni tokovi. To je ono što je predviđeno za Srbiju, kao i za ostale zemlje istočen Evrope bez ikakve diskriminacije. Isto tako kao što pričamo o tim investicijama i kako je to dobro za nas, mi se zavaravamo tako i da je nezaposlenost u Srbiji smanjena. To što sad drugačije računamo ko je zaposlen, a ko nije ne znači da zaista više ljudi rade. Danas je, nažalost, onaj ko ima najredovnija primanja i onaj od kojeg svaka prosečna srpska posledica finansijski zavisi onaj koji ima penziju, a ne onaj ko je zaposlen. To što imamo više zaposlenih, ne znači da imamo manje nezaposlenih, nego ti što su bili ovde, oni su sad zaposleni, ali u Nemačkoj, Austriji, Švedskoj, nisu u Srbiji.
Zahvaljujem. Reč ima ministar gospodin Siniša Mali.
Hvala puno. Uz veliko poštovanje prema vama, samo ako možete da mi pojasnite vašu poziciju, da li biste vi da ne postoji „Fijatova“ fabrika u Kragujevcu i da 1.500 ljudi ostane bez posla? Ako se ne varam, to sam tako razumeo. Dakle, ako ste protiv toga, samo to jasno i kažite. Mi nismo. Dakle, nije lako u automobilskoj industriji, ako malo pratite vesti iz sveta, vidite da su tu stalno neke konsolidacije, otvaranje, zatvaranje fabrika, otvaranje novih tržišta, imate i globalni rat Amerika, Kina, Rusija, EU itd. Tako da, nije sve, uvaženi poslaniče, crno i belo, nije sve ni jednostavno. Ono što je naša obaveza, naš zadatak je da se borimo – i borimo se. Borimo se da kroz sporazume o slobodnoj trgovini otvorimo što veći broj tržišta za naše proizvode, da li su to poljoprivredni proizvodi, da li su to prehrambeni proizvodi, da li su to automobili, borimo se. Negde uspemo, negde ne uspemo. Ali se borimo svaki dan kako bismo ljudima i u Kragujevcu, u drugim delovima Srbije takođe obezbedili nova radna mesta. Pomenuli se malopre „Ikarbus“. Pa jel se ne proizvode „Mercedesovi“ autobusi tamo ili se proizvode? Ako pogledate po ulicama grada Beograda, voze se „mercedes-ikarbus“ autobusi. S druge strane, imate pre mesec-dva dana i kineska kompanija je preuzela taj „Ikarbus“ i to će im biti centar za Evropu za proizvodnju električnih autobusa. Pa zar to nije dobra vest, zar to nije sigurno zapošljavanje za radnike u Zemunu? Pa jeste. Za to se borimo. U Staru Pazovu dolazi „MTU“, pa to je avio industrija, pa to su motori za avione. O tome smo pričali, evo, ljudi potpisali sporazum, potpisali ugovor, našli mesto gde će da grade fabriku, gradiće fabriku. Šest novih fabrika, ako se ne varam, u Nišu, ne znam koliko u Beogradu, u Novom Sadu. Sećam se za tu „Meitu“ u Beogradu kad su mi prišli iz nekih medija i rekli – pa vi lažete, toga neće biti, iako imate kamen temeljac, neće tu biti ni 700 zaposlenih. Eno, 2.500, 3.500 ljudi radi u „Meiti“ danas, u Obrenovcu. U Obrenovcu nemate više nezaposlene zbog te fabrike. Sa novim auto-putevima, novim investicijama, uvaženi poslanici, pa to nam je politika. Ja mogu ovde posebno predavanje da napravim oko svih fabrika koje su se otvorile, oko svih investitora koji su proširili svoje poslovanje ovde u Srbiji u poslednjih par godina, ali ne bi oni došli da prvo Srbija nije promenila svoj imidž, da nismo jasno faktor mira i stabilnosti u regionu, da nemamo jasno definisanu politiku stabilnih i zdravih javnih finansija, da nismo svako obećanje koje smo dali i ispunili po pitanju obaveza prema investitorima koji dolaze, jer veoma je važno da zaradite njihovo poverenje. Još jedanput, ne zapošljavaju oni svoju decu, zapošljavaju našu. Dođu, otvore fabriku u celoj Srbiji, gde god, i zaposle naše radnike, njima isplaćuju plate, njima se uplaćuju doprinosi, budžetu Republike Srbije se uplaćuju doprinosi i porezi odatle i finansiramo i gradimo nove bolnice, nove domove zdravlja, nove škole, nove vrtiće, nove auto-puteve, to je jedina ispravna politika. I još jedanput, ne postoji diskriminacija između stranih i domaćih investitora, to ne postoji, svi imaju jednake uslove. Ja sam lično pre mesec dana kad sam bio u Rakovici obišao jedno privatno preduzeće gde je vlasnik izuzetno zadovoljan podrškom koju je dobio od države. Nabavio je novu opremu iz Kine, dobio je grant, dakle, bespovratna sredstva od Vlade Republike Srbije, plus pomoć preko Razvojne agencije Srbije. Sa tom mašinom koju je kupio on postaje lider u regionu. Kaže – to je prava politika koja je usmerena naravno i domaćim i stranim investitorima. U zavisnosti od visine investicija, država će uvek pomoći, a ne bi mogla da pomogne, završiću sa tim, da mi nemamo novca u budžetu, da nemamo stabilne i zdrave finansije. Tada i ako bi neko hteo da investira, mi bismo kao oni pre nas rekli – izvinjavamo se, nemamo, ili obećamo nešto pa ne ispunimo, ostanemo dužni, kao što su ovi pre nas radili. Ne, svako obećanje oko podrške po pitanju infrastrukture, industrijskih zona, obaveza koje imamo prema investitorima, domaćim i stranim, ispunjavamo u minut i zbog toga imate nikada više investicija, ne kaže to Siniša ili bilo ko ovde od nas, to kaže „Fajnenšel tajms“, to kaže Međunarodni monetarni fond, to kaže Svetska banka, to kažu kreditne rejting agencije i Duing biznis lista Svetske banke, na kojoj smo napredovali, to kažu svi oni koji objektivno sagledavaju ekonomsku politiku Vlade Republike Srbije i stanje naših javnih finansija. Tako da bih ponovio još jedanput, apsolutno smo posvećeni otvaranju novih fabrika, otvaranju novih radnih mesta u našoj zemlji. Smanjenje stope nezaposlenosti, povećanje broja zaposlenih govori u prilog tome koliko smo uspešni u toj politici. Ne postoji nikakva diskriminacija između domaćih i stranih investitora i mi ćemo sa tom politikom samo nastaviti, sa željom da i ove godine budemo prvi na listi „Fajnenšel tajmsa“, da sledeće godine budemo prvi takođe u celom svetu po glavi stanovnika, jer to znači samo nova radna mesta u našoj zemlji i cilj da što veći broj građana svoj hleb upravo u ovoj zemlji može da zaradi, a ne da svoje snove ostvaruje u nekim drugim zemljama i Evrope i sveta. Hvala puno.
Pravo na repliku ima narodni poslanik Aleksandar Šešelj.
Najlakše je možda banalizovati pa reći da ukoliko se kritikuje nešto što je u našoj ekonomiji loše, onda smo mi za otkaze i da ti ljudi ne rade itd. Dakle, nismo mi za to da ti ljudi ne rade, ali to je činjenica da Republika Srbija te plate isplaćuje, da to ona sve plaća, a taj strani investitor, kao što je na primer „Fijat“ u Kragujevcu, izvlači ekstraprofit iz svega toga. Još smo imali više puta situaciju kada su oni pod pretnjom napuštanja Srbije tražili izvesne ustupke od Vlade Srbije. Je li to istina? To što imamo sada „mercedesovu“ šasiju pa mislimo da imamo sada i proizvodnju „mercedesa“ verovatno. Šta je sa fabrikom čipova? Šta je sa preporodom privrednim Srbije? Šta je sa sto milijardi investicija koje je najavio bivši predsednik SNS Tomislav Nikolić na predizbornom skupu SNS? Šta se sa tim desilo? Vi poredite investicije koje dolaze sa zapada i one koje dolaze iz Kine. Pa to je ono što smo mi prvi primetili, to nije isto. Ne možete ih stavljati u isti koš, pogotovo što kineske kompanije koje dolaze ovde, na našu veliku sreću, dolaze ovde da bi ostali, a ne da bi zaradili u prvih dve ili tri ili pet godina poslovanja u Srbiji. To je ono za šta se mi zalažemo, da se Srbija orijentiše na saradnju sa tim zemljama, a da napusti ono što nam govore Međunarodni monetarni fond i Svetska banka. Vi kažete – oni su objektivni, oni hvale naše uspehe. Pa oni su sve, samo nisu objektivni. Oni zastupaju interese krupnog kapitala na svetu i njih ne zanima naš razvoj i naša zaposlenost. Kako mi to ne možemo da shvatimo? Šta njih briga kakve će biti plate u Srbiji, koja će biti cena struje? Ako se dugovi i krediti servisiraju na vreme, mi smo super. A to koliko ima zaposlenih, kakvi su uslovi rada, kakva je ekonomska politika Vlade u smislu stranih investitora, to za njih apsolutno nema nikakve veze. Nemojte da se zavaravamo, hajde da nazovemo stvari pravim imenom i da se u skladu sa tim i ponašamo, a ne da pričamo i dalje i maštamo o zlatnom dobu i ne znam ni ja čemu, najvećim investicijama, Duing biznis listama itd. Ne možemo toliko da slažemo sami sebe i da kažemo onda da se toliko dobro živi u Srbiji.
Izvolite, ministre.
Hvala vam. Nije baš ekonomija tako jednostavna stvar, uvaženi poslaniče, i ovde ću završiti diskusiju sa vama pošto mislim da to gledate mnogo jednostavnije i mnogo prostije nego što to jeste u praksi. Svaka zemlja u svetu podržava investicije i sve te fabrike koje su došle u našu zemlju za konkurenciju su imale Poljsku, Rumuniju, Mađarsku i neke druge, mi smo pobedili upravo zbog toga što se njima dopao, svideo, prihvatili su model našeg ekonomskog razvoja, kvalitet radne snage i perspektiva Srbija. Pitaću vas i time ću završiti, mislim da smo iscrpeli ovu temu, da li znate koliko je američka Vlada subvencija isplatila kompaniji „Boing“ prošle godine? Kompanija „Boing“ prošle godine, dakle 2018. godine, za one koji ne znaju, dakle američka kompanija, jedna od najvećih na svetu, a ko ne i najveća na svetu, dobila je verovali ili ne, subvencije od američke Vlade i to u godini kada je otpustila 6.000 radnika. Kako biste vi to rekli da onda treba… A znate kolika je subvencija? Dvesta dvadeset i sedam miliona dolara. Ja onda stvarno ne razumem o čemu vi govorite kada govorite o tome da treba ili da ne treba podržati investitore. Apsolutno ih treba podržati, to su radna mesta, to su zaposleni. Sve države to rade jer se bore za svoje građane, bore se za ta radna mesta, borimo se i mi i od toga nećemo odustati. Na kraju, i brojke govore u prilog tome i sad nam je uprava ta strategija i ka kapitalno intenzivnijim projektima veoma važna i vidite, na kraju, prosečna plata u Srbiji sa 328 evra pre samo par godina, već je na 500e. Pa, ima valjda nešto dobro u toj strategiji naše ekonomske politike kada su u pitanju fabrike, zapošljavanje, otvaranje novih radnih mesta, ako nam u isto vreme i raste broj zaposlenih i rastu prosečne plate. Hvala.
Pravo na repliku, narodni poslanik Aleksandar Šešelj.
Što se ne bismo poredili sa Amerikom, kad već možemo da imamo švajcarsku penziju, nemački standard, onda možemo da se poredimo i sa Amerikom. Šta je to za budžet Amerike i za ekonomsku moć Amerike da da tolike subvencije „Boingu“? Njih baš briga da to urade. Ali, ne možemo mi da se ugledamo na Ameriku i da mislimo da mi možemo to isto. S druge strane, videli smo i 2008. godine kada je bila svetska ekonomska kriza, novac poreskih obveznika Amerike je bio korišćen da bi se spasile najveće multinacionalne kompanije i to je njihova politika ekonomska i šta se mi onda poredimo uopšte tu sa njima. Mi se hvalimo doveli smo nekoga zato što, a nisu ga doveli Bugari ili Rumuni ili Slovaci ili ko ne. Pa, to je zato što mi najviše dajemo po radnom mestu. Cilj svakog ekonomskog razmišljanja valjda treba da bude da to bude dovođenje investitora, ali uz što manje sopstvenih troškova, a ne da mi imamo maksimalne troškove, neko dođe pokupi iz Srbije ekstraprofit. Pa, mogla je Vlada Srbije sama da uloži i da osnuje takva preduzeća i da se time bavi, šta će im investitor iz inostranstva, valjda je mogla Vlada Srbije sama to da radi. Mi se hvalimo prosečnom platom od 500 evra. Koliki broj ljudi u Srbiji danas prima tu platu? Da li najveći broj ljudi u Srbiji danas i dalje prima oko 300 evra, koliko iznose u „Mediani“ u Srbiji, a ne prosečna plata od 500 evra. O čemu mi pričamo? Dakle, npr. moja plata je 70.000 dinara. Guverner Narodne banke, Jorgovanka Tabaković ima 600.000 dinara, mi u proseku primamo po 330.000 dinara. Eto, to je metod izračunavanja prosečne plate danas od strane Vlade Republike Srbije. Dakle, pola stanovništva jede kupus, druga polovina jede meso, a svi u proseku jedu sarmu. Tako Vlada ovo izračunava. Nemojte, opet kažem, ono što je pogubno za Srbiju jeste što mi, a i vi ste to radili gospodine ministre, snimali ste i promotivne spotove kada ste se hvalili pozitivnim ocenama MMF, ako nešto možemo da znamo da nije u radu, jeste kada je MMF nastavlja aranžmane. Znamo onda da smo i dalje kolonija, i dalje im trebamo da bi nam davali ove subvencije, da bi isplaćivali kredite, a to koliko će biti zaposlenih u Srbiji to je najmanje važno.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Branimir Rančić. Izvolite.
Zahvaljujem predsedavajući. Poštovani ministre, samo politički daltonista ne vidi da je odluka o vašem doktoratu političke prirode. Jadan je to univerzitet gde dve studentkinje, aktivisti Saveza za Srbiju i večiti student u kratkim gaćama isteruju iz kabineta rektorku sa zahtevom o poništavanju vašeg doktorata. Maske su pale i sa izjavom profesorke sa Biološkog fakulteta univerziteta u Beogradu koja je na protestu „ 1 do 5 miliona“ izjavila sledeće, citiram – Beogradski univerzitet je stao na crtu aktuelnoj vlasti, povratka nema. Poštovani profesori, vaš je legitimno pravo da se bavite politikom, ali osnujte stranku ili se učlanite u Savez za Srbiju, a ne da se kao kukavice krijete iza autonomije univerziteta. Jer, zamislite lekara koji pomoć bolesnom uslovljava za svoje političke ciljeve. Znači, sve je jasno upad u Rektorat je dogovoren. Drugo, obećanje rektorke da će zahtev biti pozitivno rešen u korist ove grupe, jer će se u protivnom oni vratiti i ponovo blokirati univerzitet. Izjava Sergeja Trifunovića data unapred, pre donošenja odluke o vašem doktoratu govori sve. Poštovani ministre Mali, moram da kažem da radite kao veliki ministar, a poruka ovom večitom studentu je da zauzme rektorat i da ne izlazi iz Rektorata dok ta rektorka ne sredi ispite da ih položi i na taj način diplomira. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik, Vladimir Đurić. Izvolite.
Hvala predsedavajući. Imali smo veoma interesantnu polemiku o svrsishodnosti politike subvencija kao motora privrednog rasta, kao glavnog alata Vlade ove i nekoliko prethodnih, ali evo prethodni govornik je skrenuo sa teme i dotakao se pitanja doktorata ministra Malog, pa ću onda ja iskoristiti priliku da iskažem mišljenje da bi etički bilo da ministar podnese ostavku. Sada bih se vratio na politiku subvencija oko koje je vođena polemika do malo pre. Može se svaki predstavnik Vlade i vladajuće većine pozivati na pojedinačne primer koji su uspešni u konkretnoj sredini, kod konkretnih investitora i konkretnih lica koje su kod te investicije i zaposleni, ali koliko god subvencija pomogne pojedinoj sredini toliko potrošen poreski dinar ostaje uskraćen neki nastavnik u nekoj drugoj sredini ili neki lekar u nekom trećem delu Srbije i za neku drugu investiciju ostaje uskraćena, recimo Vojvodina za neki deo auto-puta ili za neku magistralnu deonicu, tipa, recimo Fruškogorski koridor. Dakle, prosečne plate na subvencionisanim investicijama i uopšte problematika prosečne plate i prethodno je rečeno da nije merodavan pokazatelj uspešnosti investicije zato što je dovoljno da imate mali broj visoko plaćenih ljudi koji će prosečnu platu podići na gore i zato je ta statistika potpuno nepouzdana i nekompletna. Godine 2016. smo imali podatak o „Mediani“, dakle, o zaradi do koje primanja ima 50% zaposlenih i tada je izbačen podatak da je svega 15% građana primalo prosečnu zaradu ili više od toga, svega 15% građana. Argument u prilog subvencijama je svojevremeno bio i taj da srpska privreda nije dovoljno konkurenta i da zbog toga država mora da je pomogne dok ne izađe na konkurentske pozicije da može da sposobno konkuriše evropskom partnerima kada jednog dana postanemo deo jedinstvenog evropskog tržišta. Nije tačno da se subvencionišu samo slabe, posrnule, nekonkurentne domaće firme, mi subvencionišemo velikim količinama novca izuzetno profitabilne inostrane kompanije. Stranka moderne Srbije nije protivnik dolaska stranih investitora, zato što oni vrlo često sa sobom donose i nova znanja i nove tehnologije koje su našoj privredi potrebni. Ali, kako da vam kažem, subvencionisanje basnoslovno, prekomerno subvencionisanje je cena kupovine investicije i mi, zapravo, kupujemo i plaćamo izostanak vladavine prava koji je ključan faktor investicione klime u našem društvu. Da li je subvencija ekonomski isplativa ili nije? Kako da vam kažem, jednostavan pokazatelj bi bio jesu li i u kom trenutku fiskalni prihodi od subvencionisanih biznisa i investicija prevazišli rashode budžeta u vidu direktnih plaćanja kroz subvencije i sve druge rashode koje javni interes ima u ovoj zemlji kroz indirektne pogodnosti, otpise doprinosa, otpise poreza, komunalno opremanje koje se takođe plaća poreskim dinarom. Dakle, u nekom trenutku fiskalni prihodi koji se ostvaruju od subvencionisanih radnih mesta moraju prevazići sva ova davanja, u suprotnom subvencija je ekonomski neisplativa. Da li Vlada Srbije ima takvu analizu? Ako je ima, neka je pokaže. Sve drugo je propaganda. Vi možete imenovati jednog, drugog, trećeg, petog investitora u jednoj, drugoj, trećoj, petoj sredini i reći kako je neki veliki ekonomski svetski brend koji je, eto, došao u našu malu sredinu. Pa, naravno, svaki onaj koji je potpomognut poreskim dinarom biće zadovoljan takvom politikom Vlade jer je on to pozitivno osetio na svom džepu. Kako da vam kažem, u javnosti postoji utisak da je raspodela plodova subvencionisane investicije nepravedna i da od subvencionisanih investicija najveću korist imaju, pod jedan – subvencionisani investitori i pod dva – državni funkcioneri koji sa njima te subvencionisane investicije dogovaraju. Ja vam govorim šta je utisak javnosti. Dakle, građani nemaju utisak da plodovi subvencionisanih investicija ravnomerno raspoređeni, jer njihove zarade to ne govore. Rejtinzi „Standard end Pura“, „Duing biznis lista“ i slični fensi inostrani nazivi razno-raznih ekonomskih pojmova možda mogu zvučati fantastično nekome ko nije upućen u problematiku, ali oni ne govore ništa o životnom standardu građana, oni govore samo o kreditnoj sposobnosti države i, zapravo, samo daju informaciju poveriocima jesmo li sposobni kredite da vraćamo ili nismo. „Duing biznis lista“ govori nešto, o investicionoj klimi, ali da je investiciona klima dobra i da je vladavina prava ovde prisutna, mi bi bili prinuđeni da subvencionišemo manje. Dakle, ono što je potrebno, potrebna je vladavina prava i popravka investicione klime da bi investitori ovde došli i bez da ih se kupi. Potrebne su nam neselektivne mere koje ne targetiraju konkretno tog i tog investitora, nego targetiraju celu privredu. Nažalost, u ovom budžetu takve neselektivne podsticajne mere za privredu izostale su, pogotovo u privatnom sektoru, zato što Stranka moderne Srbije smatra da je smanjenje doprinosa na zarada od svega 0,5 procentnih poena nedovoljno, i da se moglo pribeći oštrijem revidiranju akciznih politika koje će i naredne godine biti uzete od privrede u većim iznosima, a nije uvažena mogućnost da zbog povećane potrošnje, dakle zbog privrednog rasta koji postoji, iako nije dovoljan, pa se troši više akcizne robe, nafte i naftnih derivata, pa će i naplata akciza po tom osnovu biti veća, to je konstatovano još kod rebalansa budžeta, nije se pribeglo reviziji akcizne politike da se smanjenjem akciza na naftne derivate smanje privredi ulazni troškovi energenata i da se privreda i na taj način podstakne. Dakle, ove mere neselektivnog podsticaja privredi primenjene su u nedovoljnoj meri, nedovoljno intenzivno, zato što je barem još toliko fiskalnog prostora potrošeno na povećanje plata u javnom sektoru, koje ne negiramo kao meru u potpunosti, ali mislimo da je bilo prekomerno. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima ministar gospodin Siniša Mali. Izvolite.
Hvala puno, uvaženi poslanici. Tema koju ste vi započeli je veoma važna tema. Tema koja govori s jedne strane o investicijama u našu privredu, s druge i o rasterećenju privrede po pitanju smanjenja poreza i doprinosa. U oba slučaja veoma je važan taj fiskalni prostor koji ste pomenuli. Zašto je to veoma važno? Do pre par godina taj fiskalni prostor za građane Srbije, da razumeju, to je prostor koji se javi u budžetu ukoliko imate veće prihode od rashoda. Dakle, imate prostor, imate mogućnost, vratili ste sve dugove, vratili ste sve, isplatili sve troškove koje ste imali, ali s obzirom na to da vam ekonomija stoji bolje nego što ste planirali, imate neke veće prihode i onda razmišljanje na koji način da uložite taj novac kako biste u narednom periodu imali još veće prihode i još veći fiskalni prostor i još, naravno, manji javni dug i više stope rasta. Tu onda dolazite do ovoga o čemu je poslanik pričao. Dakle, da se napravi pravi balans ili ravnoteža između ulaganja u infrastrukturu, javnih ulaganja, između podrške stranim i domaćim investitorima i investicijama, između povećanja plata i penzija, dakle, povećanja potrošnje i konačno, između poreskih olakšica i rasterećenja privrede koje svi očekuju. Ono što ja smatram da smo uradili, evo drugu godinu za redom, je da smo upravo našli upravo najbolji balans, ravnotežu između tih nekoliko faktora koji su osnovne determinante stope rasta jedne ekonomije. Da smo na pravom putu i da smo dobar balans napravili pokazuje i ukazuje na to i činjenica da u trećem kvartalu ove godine imamo 4,7% rast naše ekonomije. Za poslednji kvartal ove godine očekujemo preko 5,2. Dakle, ovo su ozbiljne stope rasta naše ekonomije koje govore u prilog tome da smo dobro napravili tu ravnotežu. Idemo sa povećam plata i penzija kako bi u što kraćem vremenskom periodu podigli životni standard građana Srbije, kako bismo obezbedili i ovim mladima koji žele da odu, da ostanu i da svoj srpski san ostvare u našoj zemlji. Idemo sa nikada više javnih investicija. Građani Srbije, i vi sami znate, otvorili smo i Koridor 10 i auto-put „Miloš Veliki“ i gradi se na sve strane po pitanju i putne i železničke infrastrukture, industrijskih zona i svega ostalog. Najavili smo i Nacionalni investicioni plan. Dakle, još 10, 12 milijardi evra u infrastrukturu u naredne četiri, odnosno pet godina, dakle sa tim idemo i to jeste nosilac rasta i razvoja naše ekonomije zajedno sa povećanjem plata i penzija, zajedno sa dolaskom investitora u Srbiju i podrškom domaćim investitorima da investiraju više, i konačno, ono o čemu je uvaženi poslanik pričao je i rasterećenje privrede koja je veoma važna. Prošle godine imali smo dilemu. Fiskalni prostor je bio neki 63% je opterećenje bruto na neto zaradu i rekli smo – hajmo polako da ono što decenijama niko nije hteo da se bavi time da se mi bavimo time i da polako ali sigurno smanjujemo to opterećenje na zarade. Onda smo sa 63% smanjili na 62% i evo, danas pred vama u budžetu zajedno sa zakonima koji ćemo raspravljati naredne nedelje i ove nedelje smanjujemo to opterećenje na 61%, ukidamo 0,5% doprinosa za PIO Fond na teret poslodavca i povećavamo neoporezivani deo dohotka sa 15.300 na 16.300 dinara. Ukupno, smanjujemo za 1 procentni poen opterećenja na zarade. To što smo rekli prošle godine da ćemo polako ali sigurno to opterećenje smanjivati, mi to obećanje danas ispunjavamo. Nisam za to, a to smo čuli od Fiskalnog saveta, da se naglo u velikim iznosima iskoristi fiskalni prostor da se to smanji sa 63 na 50, 55 ili kako već, nisam za to za to zato što ekonomija nikad ne voli šokove. Sa druge strane, hoćemo i da vidimo kakva će rezultat ovakva mera imati na povećanje zaposlenosti ili na ponašanje poslodavaca u našoj zemlji, ali sa druge strane ovakav naš pristup je jasan signal da hoćemo da rasterećujemo privredu dodatno i da hoćemo da iz godine u godinu to opterećenje smanjujemo, počeli smo prošle godine, evo i ove godine, nastavićemo i naredne godine. Uslov za to je da imamo dovoljno fiskalnog prostora, uslov za to je da nam ekonomija raste. Zato smo projektovali i stopu rasta od 4% za narednu godinu. Sa druge strane, samo da znate i to rasterećenje od 1% ove godine za sledeću to je 13,1 milijarda dinara manje prihoda u budžetu. Dakle, toliko mi kao država smo rekli, u tom balansu ili ravnoteži između različitih faktora koji utiču na stopu rasta naše ekonomije - da, toliko želimo da ostavimo privredi više, da ne plaća u budžet, kako bi sa tim i povećala plate ili podstakla sebe, da investira više ili da zaposli nove ljude. Kao što sam rekao i malo pre, ekonomija nije crno-bela. Imate veliki broj faktora, imate veliki broj varijabl determinanti jednog rasta. Ono što mi želimo je da nađemo pravi miks, pravi balans između raznih faktora. Mislim da u tome, ne mislim, brojke, cifre, stopa rasta naše ekonomije, pokazuje da u tome uspevamo, i to na najbolji mogući način. Idemo sa povećanjem plata, povećanjem penzija, rastu nam i javne i privatne investicije i, s treće strane, nastavljamo sa rasterećenjem privrede, oprezno, pažljivo, uz odgovornu politiku, da ne napravimo velike šokove, da ne napravimo velike lomove, a s druge strane da damo jasan signal svima onima koji su već investirali ili hoće da investiraju u Srbiju, da je Srbija država spremna da smanjuje to opterećenje, kako bi upravo podstakla veću zaposlenost i više plate za građane Srbije. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Ljubiša Stojmirović. Izvolite [[Vladimir Đurić: Predsedavajući, javio sam se za repliku.]] Kolegi ću prvo dati repliku, pa ću vas kasnije prozvati. Izvolite, kolega Đuriću.
Hvala. Ministre, tačno je da ekonomija ne trpi šokove i Stranka moderne Srbije ne bi ni podržala mere koje bi izazvale šokove u privredi. Nije Fiskalni savet tražio da se opterećenja zarada spuste na 50, nego na 58. Fiskalni prostor za to je postojao još kod rebalansa, kada smo imali oko 45 milijardi fiskalnog prostora za podsticajne mere. Poređenja radi, prvi zakon koji je ovaj saziv Skupštine doneo bio je prebacivanje poreza na dohodak građana sa lokalnog na republički nivo u sličnom iznosu. Dakle, za toliko su lokalne samouprave morale da dopunjavaju republički budžet. Balans budžeta nije dobar. Govorili ste o tome da treba naći pravi balans kada se kreiraju mere Vlade, kada postoji fiskalni prostor. Javni sektor je ovim budžetom dobio, 25 milijardi na povećanje plata. Imate direktno na rashodima na zaposlene 22,5 i imate još dve-tri milijarde transfera AP Vojvodina za zaposlene u oblasti obrazovanja, što je ukupno 25 milijardi za plate javnog sektora povećanje. Zatim, 13 milijardi, 14, oslobođenje obaveze da uštede po osnovu smanjenja plata javni sektor uplaćuje u budžet i konačno 13 milijardi mere podsticaja u vidu smanjenja doprinosa 0,5 procentnih poena i povećanje neoporezivog iznosa zarade. Dakle, javni sektor je ovim budžetom dobio 51-52 milijarde budžetskih darova, privatni sektor je dobio svega ovih poslednjih 13 milijardi podsticaja kroz smanjenje opterećenja zarada. I konačno, dajte da damo egzaktne podatke oko tog rasta BDP. Srbija, centralna i istočna Evropa, od 2008. do 2018. godine, Srbija 19%, centralna i istočna Evropa 34%. Prva polovina 2019. godine, Srbija 2,8%, centralna i istočna Evropa 4%. Dakle, da se vratim na balans budžeta, balans nije bio dobar ni kod rebalansa, a ni ovim budžetom, gde imamo 20 milijardi umanjenje davanja na socijalne politike u sektoru socijalne zaštite. Kapitalna ulaganja vojske smo smanjili sa 1,1 na 0,7% BDP, ali i dalje 2,5 do 3 puta u vojsku i vojno-policijsku opremu. Ne u platu vojske i policije, koje nisu sporne, nego u opremu, 2,5 puta ulažemo više nego uporedne zemlje centralne i istočne Evrope. To su stvari koje pojedu fiskalni prostor i zbog toga izostaje novac za podsticajne mere privrede. Reč ima ministar, gospodin Siniša Mali. Izvolite.
Hvala. Ne slažem se sa vama da izostaje novac. Novca ima i kao što vidite, mi smanjujemo poreze i doprinose na zarade iz godine u godinu. Slobodno mi recite kada je to bilo u istoriji Srbije da se ti porezi i doprinosi smanjuju upravo ovom brzinom kojom ih mi smanjujemo, iz godine u godinu, za jedan procentni poen? S druge strane, ako pogledate kakav je multiplikator smanjenja opterećenja na zarade u odnosu multiplikator uticaj na stope rasta vaše ekonomije, kada uporedite smanjenje zarada, odnosno opterećenja na zarade, sa direktnim investicijama u putnu i železničku infrastrukturi, pa, šta daje veći efekat na stopu rasta? Upravo građevinska industrija, upravo investicije u infrastrukturu. One su osnova. Ako se ne varam, iz svog teorijskog znanja, multiplikator za građevinsku industriju je skoro dva. Dakle, jedan dinar ulaganja u infrastrukturu, u građevinu, dva dinara, koja vam zbog ostalih industrija, pratećih industrija, rada i svega ostalog, imate rast vašeg BDP. Tako da nije baš tako jednostavno. Razumem vaš pristup. Vi biste možda više akcenat stavili na rasterećenje zarada. Imam pred sobom tabelu. Pošto mi to gledamo ovde, da vam kažem uvaženi poslanici, bruto, neto zarada, to se tako ne gleda u svetu. U svetu se gleda tzv. poreski klin, odnosno tax wedge. U ovom trenutku, u Srbiji, on je 38,4%. Dakle, opterećenje na neto zaradu kada se pogleda bruto u odnosu na neto je 38%. Mi smo tu, uvaženi poslanici, na samom proseku 28 zemalja EU. Njima je prosek 38,2, mi smo 38,4. Dakle, nismo mi manje konkurentni po tom osnovu u odnosu na prosek EU. Naša želja, s druge strane, jeste da budemo još konkurentniji, generalno, za ceo svet, da privučemo što više investicija. Ali, s druge strane, pogledajte od Češke koja je 41,4%, Nemačke koja je 45,4%, Grčke koja je 36,9%, Italije 40,9%, Mađarska 45% je taj poreski klin. Kod nas je 38,4%. Zato kažem da nije to prioritet prioriteta, ako tako mogu da se izrazim, a da me ne shvatite pogrešno. Dakle, smanjenje opterećenja na zarade treba da bude deo ekonomske politike, sastavni deo naše ekonomske politike i on jeste. Jasna poruka - idemo sa smanjenjem opterećenja na zarade, iz godine u godinu, koliko nam fiskalni prostor dozvoli, ali, evo, već dve godine za redom, za po 1%. Mnogo je važnije da nastavimo da investiramo u našu infrastrukturu zajedno sa povećanjem plata i penzija. Iz dva razloga pominjem povećanje plata i penzija. S jedne strane, što se borimo da životni standard građana Srbije bude što veći u što kraćem vremenskom periodu. S druge strane, što i sami kažete i vi, treba da zadržimo ljude ovde da svoj san ostvare u Srbiji. Upravo je to način. Dakle, balans potrošnje, lične potrošnje penzija i plate, povećanje minimalne cene rada. Da ne zaboravimo, ljudi, nama je povećanje minimalne cene rada od 1. januara 3.000 dinara. U istoriji naše zemlje nikada veći. S druge strane, investicije i javne i privatne rastu. Kada pogledate izveštaj iz Zavoda za statistiku, vidite da nam je građevinska industrija opet ostvarila stope rasta od 20% - 30% u odnosu na prošlu godinu, zdrave stope rasta i, konačno, rasterećenje privrede. Dakle, ta tri faktora su pravi miks u ovom trenutku i stope rasta naše ekonomije i stanje u budžetu koje ukazuje na suficit i smanjenje javnog duga, na kraju i smanjenje stope nezaposlenosti ukazuju, uz stabilnu monetarnu politiku, jer ni jedan od ovih ciljeva nije ugrozio ni kurs, nije ugrozio ni stopu inflacije. Dakle, na pravom putu, na pravi način gradi osnovu za dalji rast naše ekonomije i upravo je to pravi balans koji je vezan za faktore koji utiču na našu ekonomsku politiku. Hvala puno.
Pravo na repliku, narodni poslanik Vladimir Đurić. Izvolite.
Hvala, predsedavajući. Ministre, evo, možete vratiti stenografske beleške, nijednog trenutka nisam kritikovao kapitalna ulaganja u putnu infrastrukturu. Svi znamo da je to veći faktor rasta nego neka druga mera. Dakle, smanjenje opterećenja na zarade je moglo biti nešto veće i moglo se pribeći smanjenju akciza na naftne derivate da fiskalni prostor nije iskorišćen za povećanje plata. Inače, ceo budžet, kada se pogledaju tabele, urađen je školski i vi dobijate krvnu sliku gde ni jedan parametar ne prelazi zadati opseg i nigde se ne ulazi u crveno. To je na zadovoljstvo inostranih poverilaca, svakako, urađeno, ništa to nije sporno. Ima samo jedan faktor koji ulazi u crveno, a to je upravo to prekomerno povećanja plata, povećanje plata u javnom sektoru. Nisam kritikovao investicije u putnu infrastrukturu, ja sam kritikovao da su nam ulaganja u vojnu i policijsku opremu 2,5 do tri puta veća od zemalja u regionu, čije privrede, inače, mogu to da izdrže bolje nego naša. Što se tiče investicija u putnu infrastrukturu, sjajan primer je „Fruškogorski koridor“. Pozdravio bih da grešim kada vam nacrtam scenario koji će da se desi. U budžetu je predviđeno zaduživanje od 750 miliona za „Fruškogorski koridor“ i Šabac – Loznica. To je sve jedan magistralni pravac od nekih 120 kilometara. To je otprilike šest miliona evra po kilometru, pri čemu ne znam gde je tu novac za Ruma – Šabac deonicu. To su krediti koji tek treba da se uzmu. Ti krediti moraju da dođu ovde u Skupštinu na ratifikaciju. Jedno je predvideti u budžetu 750 miliona kreditnog zaduženja, ali na rashodima za kapitalna ulaganja za ovaj projekat predviđeno je svega 200 miliona dinara. Držim da su to projektna dokumentacija, nešto da se krene sa eksproprijacijom itd. Vi ćete se hvaliti dogodine svi, sigurno, u izbornoj kampanji kako će ova Vlada graditi „Fruškogorski koridor“. Evo, ja vam kažem – neće bagera tamo biti i lopata neće biti zabodena do predsedničkih izbora 2022. godine, jer krediti moraju da dođu kroz posebne zakone na ratifikaciju ovde u Skupštinu. Da li će se to desiti do nove godine, da li će se to desiti kod nepotpunog prolećnog zasedanja, koje je pitanje koliko ćemo i da li ćemo imati zbog predstojećih izbora, dakle, dok sve to prođe, dok svi ti papiri budu napravljeni, neće od „Fruškogorskog koridora“ skoro biti ništa. Pozdravio bih da nisam u pravu, zato što je to deonica koja je izuzetno potrebna. To je redak fenomen da imate međunarodni teretni saobraćaj koji prolazi kroz srce nacionalnog parka. Da ne otvaram sada temu pitanja zaštite životne sredine, za koju je ovde, takođe u budžetu nedovoljno predviđeno. Spominjali smo subvencije. Subvencije u poljoprivredi su svakako dobrodošle, ali su one ovim budžetom smanjene za oko milijardu i 800 hiljada. Konačno, to istorijsko najveće povećanje minimalne zarade od 3.000 dinara mesečno, ja mislim da građani znaju šta nekome znači 3.000 dinara mesečno – ništa. To je, kako da vam kažem, život, preživljavanje na granici siromaštva. Mislim da naši građani imaju pravo da od svojih života očekuju mnogo više, a to mnogo više je moguće ako se mnogo više podstakne privreda i to, pre svega, domaći privatni sektor kroz smanjenje akciza, kroz oštrije oslobađanje rada fiskalnih nameta iako je tačno da Fiskalni savet daje uporednu analizu da su oni kod nas manji čak nego kod zemalja u regionu, ali mi nemamo drugu konkurentsku meru. Mi nemamo savršene vrhunske tehnologije i čak nemamo, izgleda, ni dovoljno obrazovan kadar, pošto nam i loše obrazovanje uzima jedan procentni poen privrednog rasta. Dakle, nama trebaju oštrije stope privrednog rasta, koje bi minimalnu zaradu kao temu sklonile sa dnevnog reda, kao što ona, recimo, u Švedskoj ne postoji. Hvala.
Reč ima ministar, gospodin Siniša Mali. Izvolite.
Hvala. Ako mogu da ponovim ono što je uvaženi poslanik rekao, a sa čime ne mogu da se složim. Rekao je – šta 3.000 dinara znači za građane Srbije? Ne bih baš omalovažavao 3.000 dinara, uvaženi poslaniče. Tih 3.000 dinara povećanje minimalne cene rada je možda vama malo, za građane Srbije, imajući u vidu da je to rezultat odgovorne ekonomske politike, da je minimalna cena rada 2012. godine bila 16.000 dinara, a sada će biti preko 30.000 dinara, ja mislim da je to dobar rezultat koji upravo govori u prilog tome koliko nam je stalo da životni standard građana Srbije poboljšamo u što kraćem vremenskom periodu. Neko bi se možda bavio politikom drugačije, pa bi rekao – ne, mi ćemo sada, možda biste to i vi uradili, na kraju, povećati minimalnu cenu rada za 20.000 dinara, za 100, za 500, kako god hoćete, ali mi nećemo da ugrozimo teško stečenu makroekonomsku stabilnost. Nećemo da se igramo sa našim budžetom, nećemo da se igramo budućnošću naše dece. Upravo tako je budžet za 2020. godinu skrojen. Visoke stope rasta, uz čuvanje makroekonomske stabilnosti. Čuo sam pre neki dan, i 5.000 dinara za penzionere je malo, jednokratna pomoć. Pa, da je malo i 5,4% povećanje penzija, a s druge strane mnogo je ukoliko povećate plate između 8% i 15%. Ajte, ljudi, odlučite se, jel hoćemo da povećavamo plate i penzije ili nećemo da povećamo plate i penzije? Jel hoćemo da povećavamo minimalnu cenu rada ili nećemo da povećavamo minimalnu cenu rada? Vaš komentar šta znači 3.000 dinara ljudima – ništa, a s druge strane – zašto ste povećali plate? A, šta hoćete da uradimo? Ali, vratiću se još jedanput na te plate. Čuli smo više puta, ja ću ponovo pročitati. Sa povećanjem plata, uvaženi poslanici, ni na koji način ne ugrožavamo naš budžet. Imamo novca za to i naša je odluka i hteli smo i želeli da povećamo plate za između 8 i 15%. Kada i to povećamo, dolazimo do učešća plata od 9,5% u našem BDP. Ja sam vam pročitao i ponovo ću pročitati, prosek u EU 28 zemalja je 9,9% u BDP. U Hrvatskoj 11,6% učešće plata u javnom sektoru u BDP. Slovenija 11,1. Rumunija 11. Dakle, mi smo i dalje ispod 10%. Ni na koji način ne ugrožavamo makroekonomsku stabilnost. Čemu onda stalno pitanje – da, vi ste prekomerno povećali plate. Ne, nismo. Povećali smo onoliko koliko možemo i koliko želimo. Naš cilj jeste da povećavamo plate građanima Srbije. Prosečna plata 328-329 evra 2013/14. Evo, sad u decembru preko 500 evra. Jeste, obećanje koje smo dali, obećanje koje ispunjavamo. Na kraju, radimo i živimo da građani Srbije žive bolje, da imaju više novca i za svoju decu i za sebe, da penzioneri imaju novca i za sebe i za svoje unuke, kada im daju, kao što znate, deda i baba uvek unucima pomognu malo, kupe neki slatkiš itd. Dakle, gospodo, hajmo da budemo jasni. Naša ekonomska politika jeste usmerena ka povećanju plata i ka povećanju penzija, ali odgovorno, shodno rezultatima koje pravimo. Zato i kažem, trebaju nam što više stope rasta, ohrabruje 4,7 stopa rasta u trećem kvartalu ove godine, 4,4 za celu prošlu godinu. Ove godine biće 3,7-3,8 stopa rasta u uslovima trgovinskih ratova, recesije, skoro recesije u Nemačkoj, recesije u Italiji, koji su naši najveći spoljno-trgovinski partneri. Više nego dobar rezultat, gde ste ostvarili, imali suficit u budžetu, rebalans budžeta, pozitivni rebalans budžeta i imate planirani deficit do kraja godine sa daljim smanjenjem javnog duga, uz održavanje monetarne stabilnosti. Ja ne znam koji više ekonomski indikator treba analizirati pa da kažete da ekonomska politika Vlade Republike Srbije nije, što bi rekli, „spot on“ ili „tačno u metu“. Zato ćemo tako i nastaviti. Hvala.
Pravo na repliku, narodni poslanik Vladimir Đurić. Izvolite.
Ministre, sve indikatore treba analizirati zato što oni daju kompletnu sliku. Nije dovoljno da analizirate procenat sa kojim plate učestvuju u BDP, pa da kažete da smo mi tu u rangu sa zemljama koje imaju mnogo veći BDP od nas. To, naravno, nije dovoljno. Isti procenat na malo i isti procenat na mnogo više ne daju istu stvar. Rekli ste kako je budžet urađen odgovorno. Ponoviću ono što sam rekao, jedini indikator koji ulazi u crveno na toj finansijskoj krvnoj slici budžeta je stopa po kojoj se povećavaju plate u javnom sektoru. Ona je trebala biti taman tolika koliki će biti nominalni rast BDP, dakle, recimo, 6%, to bi otvorilo prostor za još jedan procentni poen sniženja opterećenja na zarade ili na smanjenje akciza i da se za tih još nekih 10, 12, 13 milijardi dodatno podstakne privreda, zato što je to na duži rok bolje za Srbiju, jer će se podsticajem privrede privredni rast izdići efektivno i realno iznad 5%, a onda će nam budžet, umesto 1.300 milijardi dinara prihoda, imati 1.500 milijardi dinara prihoda, pa će biti još 200 milijardi za raznorazne druge socijalne politike, podsticajne politike, još dodatnih smanjenja opterećenja itd, i onda će biti i prostora na srednji i duži rok za mnogo veće plate. Međutim, ovde je balans urađen po principu bolje vrabac u ruci nego golub na grani. Trebalo je nahraniti apetite javnog sektora i njihovih zaposlenih. Okej, i oni su ljudi i njima, naravno, treba povećati plate. Niko u Srbiji platama nije zadovoljan. Tačno ste rekli da meni 3.000 dinara znači manje nego nekome koje primao do sada minimalac, ali ću vam reći, i tih 3.000 dinara meni znači mnogo manje nego vama. Vama znači još manje, vama ne znači baš ništa. Tako da, ne vidim zašto je bilo potrebe za tom vrstom rasprave. Lepo smo polemisali ekonomski. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Ljubiša Stojmirović. Izvolite.
Poštovane koleginice i kolege, ovo je jedinstvena prilika kada je na dnevnom redu Zakon o budžetu, jedan od najvažnijih zakona, da pozicija i opozicija sučele svoja mišljenja i svoja viđenja i u jednom demokratskom ambijentu da ukažu na dobre i one manje dobre strane ovog zakona. Ne smemo da koristimo ovu priliku da bi jedni druge vređali i da bi se ponašali, u najmanju ruku, nekulturno, nego moramo voditi računa da taj budžet je budžet koji interesuje sve građane Srbije i da moramo napraviti maksimalan napor da taj budžet zadovolji mnoge potrebe, osnovne potrebe sada svih građana. Istovremeno, moramo da oslušnemo i ono što govore ljudi koji su stručni, koji se mnogo bolje razumeju od većine nas u ovu problematiku. Ja bih pohvalio diskusiju profora Hasana Hanića, koja je bila danas na Prvom programu RTS, gde je on na jedan civilizovan, kulturan način ukazao na dobre strane i na one druge strane ovog budžeta. Hasan Hanić je, koliko ja znam, jedan vrstan stručnjak u svojoj oblasti i mislim da nije pripadnik nijedne političke organizacije, a i da jeste, ne bi bilo nikakvih problema, jer njegove diskusije su uvek korektne i uvek u interesu građana Srbije i Republike Srbije. Moramo istovremeno da budemo i svesni činjenice u kakvom je trenutku kormilo broda zvanog Srbija došlo u naše ruke. To je bio trenutak kada je more valjalo, kada je bilo sa svih strana i oluje i uragana i lošeg vremena, kada su putevi kojima je trebao taj brod da se kreće prema luci u kojoj će da pokuša da sanira sve ono što je na njemu pokvareno, bili nevidljivi, kada je na tom putu bilo mnogo stena i hridi, i samo izuzetnim umećem, pameću, znanjem kapetana i posade, taj brod je uspeo nekako da se dovuče do luke spasa, odnosno da dođe u remontni zavod, odnosno brodogradilište. Od tog trenutka počinje ona prva faza u razvoju svakog sistema, pa i Srbije, to je faza opstanka. Mi smo uspeli da izborimo sa Srbiju opstanak, jer smo bili u trenutku kada je pretilo da će taj brod zvani Srbija da se potopi. Velikim trudom i velikim znanjem prevazišli smo tu fazu i ušli smo u fazu rasta. Normalno, mnogi bi želeli da vide Srbiju u onoj fazi koja je kvalitativna i naziva se razvitkom, odnosno razvojem, ali nije tako lako doći do te faze. Treba puno vremena, treba puno snage i treba mnogo znanja. Sad, na tom putu na kome je Srbija i gde mi danas diskutujemo o ovom budžetu, ne možemo da budemo nekorektni i da kažemo da je sve u budžetu idealno i sve valja. Nije tačno, normalno je, uslovi su nas primorali da budžet bude onakav kakav odgovara ovom trenutku. Moram da se složim i sa prof. Hanićem i sa svima ovima koji su rekli da treba povesti računa o povećanju plata i penzija. Niko nije rekao da ih ne treba povećati. Normalno je, pa svako želi da ima bolje finansijske uslove. Ali, to nam ukazuje da moramo da budemo i mudri i oprezni, da ne smemo da uletimo u zamku u koju je uletela jedna od prethodnih vlasti, kada je enormnim povećanjem i penzija i plata dovela Srbiju u jedan veoma nezgodan i težak položaj. Mi to sebi ne smemo da dozvolimo. Sad, na putu realizacije ovog budžeta i na putu ulaska Srbije u fazu razvoja, ima mnogo problema. Navešću jedan, možda dva problema. Jedan problem, koji je najverovatnije danas i najveći problem Srbije, to je problem nataliteta. Mi se suočavamo sa situacijom da nam je natalitet izuzetno mali i slab. Ali, istovremeno pravimo, razgovarao sam sa ministrom Đorđevićem i žao mi je što nije tu, istovremeno pravimo veliki problem vezan za položaj trudnica ili porodilja, gde nismo dobro rešili to pitanje zakonski, tako da, dolazimo u situaciju da te žene koje su na porodiljskom bolovanju primaju 100, 200 dinara ili 1000, 2000 dinara mesečno. Ne možemo da očekujemo povećanje nataliteta sa takvom politikom. I to nam je jedan od problema koje moramo da rešavamo. Možda ga nećemo rešiti baš ovim budžetom, ali ministar Đorđević mi je obećao da se priprema uskoro zakon koji će ispraviti te nedostatke. Drugi problem je problem vezan za školstvo, odnosno obrazovanje. Nije naša krivica, ali to nije ni razlog da se mi vadimo na to da je to krivica prethodnih vlasti u ne znam ni ja koliko decenija. Mi smo sebe doveli u situaciju da nemamo dovoljno stručnog kadra u srednjem obrazovanju. Mi se sad suočavamo sa velikim problemom da nemamo dovoljno kvalifikovanih radnika srednje i zanatske struke. Nedavno sam slušao neku emisiju, gde kaže – povlačimo naše zavarivače, varioce iz zemalja EU, jer radi se Južni tok, i sada im dajemo plate od tri do sedam hiljada evra. Zašto smo sebi dozvolili da dođemo u takvu situaciju da nemamo ni dovoljno zidara, ni tesara, ni armirača? Pa, pogledajte na ovim gradilištima po Beogradu, a tako je i širom Srbije, na svakom gradilištu videćete natpis – traži se, pa onda piše armirači, zidari itd. Ja sam bio prošle nedelje u Crnoj travi na proslavi 100 godina srednje Građevinske škole, najstarije građevinske škole u Srbiji, škole koja je bila rasadnik izuzetno dobrih i kvalitetnih stručnjaka vezanih za oblast građevinarstva. Evo, nosim i bedž sa te proslave. Predložio sam već jedanput ili dvaput u ovoj Skupštini nadležnom ministarstvu da umesto što zatvara odeljenje te škole u Crnoj travi, da napravi majstorsku akademiju, gde bi svi kadrovi iz svih tih stručnih škola dolazili makar mesec dana na praksu, da se izuče i obuče u tim oblastima i da postanu vrhunski majstori, onakvi kakvi su nekada bili čuveni Crnotravci neimari, zidari. U znak zahvalnosti, njima je podignut spomenik u vračarskom parku i na ulasku u Crnu travu. Nismo smeli da dozvolimo sebi luksuz da dođemo u situaciju da onu radnu snagu koju smo nekada poklanjali Evropi i svetu, danas moramo da tražimo u Albaniji, u Turskoj, Rumuniji, ne znam sve kojim zemljama. Zato pod hitno moramo da rešimo te probleme i da ne dozvolimo da Srbija dođe u situaciju da od jedne zemlje koja je bila poznata po dobrim zanatlijama, danas ili sutra nema svoje ljude, svoje radnike koji će raditi u tim oblastima. Za sada neću više. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Đorđe Vukadinović. Izvolite.
Zahvaljujem. Javio sam se oko ove polemike, odnosno dijaloga u vezi sa podsticajima stranim investitorima, i to je ovaj amandman koji se tiče, ili povodom amandmana u kojem se pominju penzije, švajcarska formula i slično. Skrenuo bih vam pažnju, gospodine predsedavajući, da uvažavajući vašu tolerantnost kojom se toliko hvalite, mislim da je greška do vas što niste skrenuli pažnju. Nisam hteo po Poslovniku da trošim vreme, ali jeste to tipična poslovnička primedba. Dakle, trebali ste da skrenete pažnju gospodinu ministru, ja ne mislim da je njegova greška, verovatno nije obavešten, da on u ovom delu rasprave ima pravo samo na dve minuta koliko i poslanici po amandmanu da govori. Dakle, on govori bez ograničenja. Nije problem, ali, kažem, vi ste tolerantni, dajete i nekim predsednicima opozicije da probiju taj rok, ali nije loše da se držimo kad god možemo i koliko god možemo Poslovnika. No, ono što jeste dilema mnogo važnija za građane, za život, na kraju krajeva, i ovu zemlju jeste ova kontraverzna oko direktnih investicija i posebno stranih investitora. Vratio bih se na tu temu, ona jeste važna, pogotovo što ne bih voleo da se posle ove gotovo jednosatne i polusatne polemike sa jednim kolegom iz opozicije, desno od mene, otprilike stvori utisak da je glavna dilema, što pretpostavljam vlasti odgovara, ali da je glavna dilema da eto neki iz opozicije, dakle sigurno ne mi koji ovde sedimo, ili levo od mene, smo protiv povećanja plata i penzija, ali eto Vlada i ministar kažu – ne, mi hoćemo da povećamo. Dakle, niko nije protiv povećanja plata i penzija. Bilo je nekih mišljenja, naravno, ovde, ali nekih stručnih mišljenja oko opravdanosti tog procenta. Ja ne spadam među njima. Dakle, ja smatram da nije trebalo smanjivati te plate i penzije, da je moglo na drugačiji način, ali svakako nisam protiv povećanja. Moram da vam kažem, gospodine ministre, vi, ne samo vi, nego i kolege iz vladajuće većine, kada govore o švajcarskoj formuli i nekim drugim stvari, stvara se utisak kao da će to biti švajcarske plate. Ne, švajcarska formula ne znači da će biti švajcarske, pardon, penzije. Švajcarska formula za obračun penzija ne znači da će penzije biti švajcarske, nego samo znači jedan relativno pristojan način obračuna i taj način mi i ja, takođe, podržavamo. Isto tako, iz izlaganja uvaženog kolege Stojmirovića, maločas, jedan dobar deo njegove diskusije mogao bih da podržim i on je skrenuo pažnju na činjenicu koja malo baca senku na ovu ružičastu sliku, na ružičastu sliku koja se ovde pravi. Dakle, ti bilansi, kojim se Vlada i gospodin ministar ponose i ovde ih ističu, jesu u velikoj meri posledica nekih drugih stvari a ne samo uspešne ili ne pre svega uspešne ekonomske politike. Dakle, nezaposlenost pada, to je rečeno, ali nažalost moram pomenuti, pre svega, zbog toga što nam ljudi odlaze iz Srbije. Sa druge strane, to je žalosna činjenica, nama nedostaju radnici u mnogim strukama. Nama nedostaju majstori. Teže je naći majstora, maltene, danas u Srbiji, u Beogradu ili u nekom većem gradu nego akademika ili doktora, mislim doktora nauka. Doktora je teško naći kao i medicinsku sestru. Dakle, odlaze nam stručnjaci, odlaze nam visoko obrazovani, odlaze nam srednje obrazovani i to je katastrofalan trend. Daleko od toga da mislim da je sada samo ova ili jedna Vlada ili jedna garnitura za to odgovorna, ali to je problem kome moramo pogledati u oči, iskreno, a ne zanositi se nekim povoljnim i statistički povoljnim, ponekad i malo nategnutim, brojkama. Očigledno je, gospodine ministre, bez obzira što ste vi o tome govorili, relativno odmereno, barem u toku današnje diskusije, da ta igra, to klađenje od strane investitora i na strani investicije nije dalo rezultata ili nije dalo dovoljno rezultata. Nismo mi protiv toga, ali prosto očigledno su potrebne drugačije mere. Vi niste primetili, ali imate jedan primer koji ste naveli prepodne u raspravi, pobedonosno, kako je američka vlada ili američka država uložila u „Boing“ stotine miliona dolara da bi ga spasla. Predvideli ste samo jednu sitnicu – „Boing“ je američka kompanija. Oni su uložili u sopstvenu kompaniju. Oni su uložili u spasavanje i pomoć svojoj kompaniji, kao što su za vreme svetske ekonomske krize masovno, kršeći, uzgred budi rečeno, mnoge principe iz sveta pisma i slova liberalne doktrine, ekonomske, i te kako spasavali, ne samo Amerikanci, i Britanci, i Nemci, i Francuzi, svoje kompanije i spasavali svoje banke. Dakle, taj primer sa „Boingom“, koji ste naveli, upravo pokazuje da treba imati malo drugačiji odnos i da te velike ekonomije i velike zemlje ili ozbiljne zemlje, ne samo velike, to je vrlo važno, pogledajmo Sloveniju, Mađarsku, to nisu velike zemlje, nam mogu biti uzor, kada je reč o tim stvarima. Dakle, taj liberalni ili neoliberalni koncept, to zaklinjanje kako ćemo što više stranih investicija, što viši standard, to će biti bolje državi, nije dao rezultate. Vi, kao i ja, znate da je to koncept koji je jedna druga Vlada ili garnitura, grupa stručnjaka promovisala od početka 2000. godine i mnogi su se kleli u to tada. Taj koncept je više ili manje kolabirao u svetu, propao, a i kod nas je pokazao svoje loše strane. Ne govorim ovo da bi skupljao bilo kakve jeftine političke poene, niti da vam zamerim, već prosto pokušavam da skrenem pažnju da to junačenje i hvaljenje kako nas je neka novina ili neka međunarodna institucija pohvalila, pa pohvalila nas je zbog toga što su to stvari koje njima odgovaraju. Njima je važno da imaju stabilan kurs dinara. Njima je važno da će se otplaćivati dugovi koje nam daju i na taj način je država na nekoj vrsti kanapa, da ne kažem udice. Najkonkretnije, kada je reč o tim čipovima, famoznim, kojih nema ili ima, fabrike, ili tim avionima, ili nekim visokim tehnologijama, naravno da su dobrodošle strane investicije i treba im davati podsticaje, ali ne valja u tome što je naša država, gospodine ministre, kao što znate, davala godina i daje podsticaje za fabrike i zapošljavanje ljudi koji za minimalna sredstva motaju kablove, proizvode kablove, stvaraju i neke druge stvari za proizvodnju koja nije visoko tehnološka i sofistikovana i za stvari koje su mogle lako da budu ili smo mogli bez njih ili da ih rade domaći proizvođači. O tome se radi. Dakle, za neke složene, komplikovane investicije, uključujući i te automobile i automobilsku industriju, to je grana koja zahteva dotacije i subvencije države i, nažalost, to daju i drugi, ali za ovo za šta se inače davalo, znam primere iz Sombora, znam primere iz drugih delova Srbije, davali su subvencije, da su otprilike držali vodu dok majstoru odu tj. dok prođe rok ili se potroše subvencije, to preduzeće, ta fabrika se zatvori, investitor ode i traži neke nove ovce za šišanje. Dakle, apelujem na vas, završavam time, više pažnje, više akcenta na domaću proizvodnju. Vi se ponosite i kažete, pa vas kritikuje, kažete – ne, oni imaju ravnopravan tretman, domaći i strani investitori. Prvo, pitanje je da li imaju. Kada se pogledaju brojke vidi se da zapravo mnogo više ide u subvencije stranim investitorima, a čak i da imaju ravnopravan, ja vam sugerišem, pogledajte da na jedan diskretan i racionalan način podržite domaću proizvodnju. Hvala.
Hvala, gospodine Vukadinoviću. Reč ima Marijan Rističević, po Poslovniku. Izvolite.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, čl. 106. i 107, a mogao sam i da reklamiram i Zakon o pravima nacionalnih manjina. Ne znam da li je ovo bilo na vlaškom, ali ništa nisam razumeo. Dakle, niti se govornik držao teme dnevnog reda, a po meni je povredio dostojanstvo Narodne skupštine. Kako? Svi se sećate Zakona o dualnom obrazovanju i kolege koje stalno prisustvuju sednicama Narodne skupštine svakako znaju da je prethodni govornik bio protiv dualnog obrazovanja, a sada se raskukao kako nema majstora za vodu, nema majstora za ovo, nema varioca, nigde ne možeš naći zidare itd. Znači, neko ko je bio protiv dualnog obrazovanja i stvaranja novih majstora sada kuka kako tih majstora nema. Naravno da je prethodna vlast, koju je on podržavao, uložila više u dualno obrazovanje, a manje u igre na sreću, i gde je on bio srećni dobitnik, a da lutriju nije kupovao, zamislite kada ne kupujete lutriju i srećku, a dobijete na igrana na sreću, onda u to mora da se umešala srećna ruka Borisa Tadića. Zato smatram da je povređeno dostojanstvo Narodne skupštine, i s obzirom da sam u nekom realnom sektoru po meni onako malo degutantno kada osobe, koje su napravile onoliki deficit, kada osobe koje ništa u privredi nisu uradile, odnosno kada su podržavale režim koji ništa nije radio, kada danas pričaju kako treba raditi, a ja dobro znam, dame i gospodo narodni poslanici, da je iza njih ostalo samo prah, prašina, države nije bilo, sve su razbucali, sve su rasturili, ali su svoje džepove napunili… Kada se setim, da ništa veliko nisu uradili, da se nisu oznojili, a kamoli znojavi vode napili, da jedan ekser u zid nisu ukucali, da makar danas svoju znojavu košulju, dok rešavamo njihove probleme, možemo na nešto da okačimo, kada oni pričaju o privredi i kako treba raditi, kada oni pričaju o istraživanju javnog mnjenja, kada oni pričaju o novinarstvu, kada su oni ujedno i novinari, istraživači javnog mnjenja… (Predsedavajući: Hvala.) … i kada nas oni uče šta treba raditi, onda je to uvreda za zdrav mozak, a kamoli za dostojanstvo Narodne skupštine. Hvala.
Hvala, gospodine Rističeviću. Da li želite da se Narodna skupština izjasni u danu za glasanje? (Ne.) Sada reč ima narodni poslanik Goran Kovačević. Izvolite.
Dame i gospodo, poštovani ministre, pažljivo sam slušao prethodnih, od prilike sat vremena raspravu narodnih poslanik u Skupštini Srbije i mogu da kažem da je rasprava imala veliki stepen lično i jasno definisanih precizno ekonomskih stavova. Generalno nisam ništa nešto preterano mogao da shvatim zato što sam pažljivo slušao i kada krenu da raspravljaju o nekoj ekonomskoj temi po jednom principu, završimo u potpuno drugom principu i to je politički stav. Ovde generalno o vođenju budžeta, o budžetu Republike Srbije ima vrlo malo teoretskih osnova ne samo u Skupštini, nego i u raspravama koje čujemo u javnosti, pa i moj uvaženi kolega kada citira neke eminentne profesore. Ja sam za povećanje plata. Zašto je to bitno? Ne kažem da se potpuno razumem u ekonomiju, ali prilično je shvatam. Ja sam za povećanje plata i želeo bih da polemišem sa mojim kolegama i sa javnošću Srbije, koji nema takav stav. Povećanjem plata za 22 milijarde mi dovodimo do povećanja lične potrošnje. Povećavajući ličnu potrošnju, dovodimo do povećanja rasta BDP. Kada povećavamo penzije, to isto radimo, dovodimo do povećanja lične potrošnje i stvaranja pretpostavki za rast BDP. Zašto se ja ne slažem, u stvari zašto veliki deo javnosti Srbije ne razume kada smanjujemo poreze na rad, koje smanjujemo, da je to isti efekat kao povećanje plata. Kada smanjujemo poreze za rad, mi u stvari povećavamo ličnu potrošnju na taj način što teoretski povećavamo plate zaposlenih u realnom sektoru. Isti je efekat na rast BDP, kao smanjenje poreza na rad, kao povećanje plata u javnom sektoru, kao povećanje plata, ako verujete u multiplikatore. Imate teoriju koja kaže da verujete u multiplikatore, imate teoriju koja kaže da ne verujete u multiplikatore, ali i u jednom i u drugom slučaju multiplikatori nikada ne daju manji efekat od onoga što ste uložili. Kada se govori o javnom sektoru i ulaganju u realni sektor, odnosno ono što radi Vlada Srbije dajući subvencije- subvencije se daju u dva slučaja, kada imate nivo nezaposlenosti na nivou makroekonomije veliki, ili u drugom slučaju, kao što je bio slučaj u Srbiji, i u drugom slučaju kada imate smanjenu tražnju. Tu dolazimo ponovo do multiplikatora i ne postoji nijedna varijanta koja kaže da za sto uloženih dolara imaćete manje od sto uloženih dolara. U najgorem slučaju efekat povraćaj na budžet Republike Srbije biće isti kao i onoliko koliko smo uložili, a imate pretpostavke da će doći i do tri puta više. Ono što bih posebno hteo da naglasim, gospodine ministre, i mislim da je jedna od ključnih tema koje govore o ekonomskom rastu i razvoju, i tu bi se složio sa svojim kolegama, koji su to iznosili - to je sistem obrazovanja u državi Srbiji. Sistem obrazovanja, u državi Srbiji je klasičan sistem koji se nije reformisao od prilike negde, pogotovo u visokom obrazovanju, od 1946. godine. Imate visoko obrazovanje koje ima preko 20 milijardi sopstvenih prihoda i vi ste lepo rekli da vi lično i Skupština Srbije, kao i Vlada nije umanjila finansijska sredstva Univerziteta u Beogradu, nego su sopstveni prihodi umanjeni. Znači, lošije funkcionisanje tog u finansijskom smislu Univerziteta. Uopšte da se ne mešam u autonomiju Univerziteta, ja prosto sa ugla nekoga ko je u Odboru za budžet hoću da potcentiram i mislim da je to pitanje koje vi treba da otvorite sa ministrom Šarčevićem – sistem obrazovanja koji podrazumeva način finansiranja visokog obrazovanja, srednjeg obrazovanja i osnovnog obrazovanja. Vreme je, gospodine ministre, da se podvuče crta i da se vidi da li Srbija hoće da ostane u ovom modelu finansiranja ili želimo obrazovanje koje je moderno, svetsko pre svega po načinu finansiranja. Neprihvatljivo je da sopstvena sredstva Univerziteta koja su najveća i kreću se na nivou budžeta grada Kragujevca i Niša zajedno praktično su izmaknuta iz svake kontrole Odbora za budžet i mi kao vlasnici nemamo pravo da funkcionišemo i shvatamo kako ta sredstva funkcionišu. Takođe je neprihvatljivo da model finansiranja po kome ćemo imati obrazovanje koje finansiramo samo na osnovu toga što je država vlasnik potpuno pravi diskriminaciju između privatnih vlasnika institucija koje se bave obrazovanjem. To je u modernom uređenju potpuno neshvatljivo. Država Srbija ima obavezu da sistem obrazovanja, onako kako kaže po Ustavu, obezbedi sigurno i dostupno obrazovanje osnovno i srednje, ali nigde ne stoji da moramo i treba da pravimo diskriminaciju u načinu finansiranja iz budžeta Republike Srbije po osnovu prava vlasništva. Ovo je jedno od ključnih pitanja koje svakako zadiru u društveni bruto proizvod, ekonomski rast i razvoj i svakako jeste neki kostur iz prošlosti koji nam neprekidno ispada iz ormana. Naravno da kada umanjujete poreze na rad ne podstičete privredu – to meni nikako nije jasno šta podrazumevate pod podsticajima privrede? Umanjenje poreza za rad podrazumeva da taj iznos sredstava koji smanjujete ide ili za povećanje lične potrošnje, odnosno zarada radnika ili da ide na investicije. I u jednom i u drugom slučaju rast, odnosno podsticaj i mogućnost za rast BDP je isti kao i druga finansijska sredstva koja ulažete. Zahvaljujem se.
Hvala gospodine Kovačeviću. Sada reč ima dr Muamer Zukorlić. Izvolite dr Zukorlić.
Dame i gospodo, pitanje finansiranja obrazovanja, posebno visokog obrazovanja definitivno je tema preko koje se ne bi smelo tako brzo preletati. Svakako sam i ranije podržao ideju predloženu u predlogu budžeta da se uvećaju prihodi obrazovanja općenito. Međutim, ono što imamo u visokom obrazovanju jeste da je to jedinstven slučaj u celokupnom trošenju državnih sredstava, odnosno sredstava građana gde zapravo imamo državu, odnosno Vladu čija uloga je jedino da novac da i posle toga mi više ne znamo šta se sa tim novcem dešava. Ne morate biti ekonomski stručnjak da samo malo zavirite u to kako se određeni fakulteti na univerzitetima finansiraju, gde se još pojavljuju tzv. dotatni prihodi, dodatna sredstva, nešto što apsolutno nema uporišta u zakonu, ali općenito nažalost država i nadležni organi su na neki način prihvatili da budu poraženi od strane određenih struktura oligarhijskih grupa i pojedinaca koji su se izborili za neku vrstu nadzakonskog statusa. To je, gospodo, nedopustivo i ne samo zbog određene političke i zakonske nekorektnosti. Time se otvara prostor za još gore i gore stanje u visokom obrazovanju. Zato pozivam nadležne organe da se dalje svi zajedno pozabavimo ovim pitanjem ako želimo da spasimo obrazovanje općenito, a posebno visoko obrazovanje od potpunog kolapsa. Zapravo, ko prati ovih dana i ovaj pokušaj obračuna sa legalno izabranim državnim organima, Vladom i općenito, vlastima u povodu osporavanja doktorata gospodina ministra finansija, što je zapravo samo sredstvo za jedan politički obračun, ako iole imate bistro oko da promatrate detalje, zaključićete da ovde apsolutno nikakve veze nema. Dakle, nastojanje da se sačuva akademska čestitost i samo uvođenje pojma neakademsko ponašanje je još jedna akrobatika, odnosno demagoška deformulacija kojom se nešto treba osporiti, a u stvari sam pojam neakademsko ponašanje niti je akademski, niti je zakonit. Ono zapravo, otvara jedno novo polje slobodnog procenjivanja određenih ljudi koji su na pozicijama u visokom obrazovanju i koji mogu bilo šta proglasiti neakademskim ponašanjem, a sa druge strane mi imamo na stotine primera negacije činjenica, negacije naučnih istina, nepoštovanja osnovnih metodičkih, misaonih i naučnih principa u pogledu zauzimanja određenih stavova. Naravno, ne bojimo se mi da se iz univerzitetskih krugova dobijaju nove ideje, pa makar po političkim pitanjima, ali to mora biti obrazloženo argumentima boljitka, općenito za društvo i državu. A, kada se priča o akademskoj čestitosti i neakademskom ponašanju, pojavljuje se od strane ljudi koji su proteklih godina ojadili visoko obrazovanje i bili simboli neakademskog ponašanja, učestvovali u raznim aktivnostima, organima, kroz sukob interesa, direktno prkoseći zakonu, kršeći zakonske norme, a danas se kroz razne mikrofone, raznih televizija i raznih tela, pa čak i nekih etičkih odbora i određenih pozicija, zapravo pojavljuju kao spasitelji akademske čestitosti navodne borbe protiv neakademskog ponašanja. Meni ovo nije samo pitanje obračuna sa ministrom finansija ili sa Vladom, meni je ovo mnogo više. Ovo je pokušaj da se ispod kišobrana univerziteta u dubokoj hladovini štiteći se pojmom autonomije univerziteta, zapravo gomilaju razne destruktivne energije, gospodo koje mogu da nas koštaju jednog potpunog debakla u visokom obrazovanju. Ja bih voleo da to iskoristimo kao alarm i da se na svim nivoima uključujući i Odbor za obrazovanje, uključujući određene druge strukture pozabavimo ovim pitanjem, ako hoćemo da iskoristimo poslednje trenutke da spasimo što se spasiti može. Hvala vam.
Hvala, gospodine Zukorliću. Reč ima prof. dr Aleksandra Tomić. Izvolite gospođo Tomić.
Uvaženi predsedavajući, poštovani ministre, kolege poslanici, koristim vreme poslaničke grupe, da kažem da je budžet za 2020. godinu veći za 7,7% za oblast obrazovanja, a 2,2% veći za nauku, tehnološki razvoj i inovacije, što pokazuje odgovornost ove Vlade i države da se brine o nauci i obrazovanju na jedan potpuno drugačiji način nego do sada. Ali, ovde smo sada otvorili pitanje o kome, recimo narodni poslanici Odbora za budžet, finansije i kontrolu trošenja javnih sredstava su govorili i kada je bio ministar Krstić i kada je bio ministar Vujović, a evo sada i kada je gospodin Siniša Mali ministar finansija. Znači, transparentno u trošenju javnih sredstava, pitanje sopstvenih sredstava, određenih državnih institucija, neprepoznatljivo za nas narodne poslanike. Mi ne znamo koliko prihoduju univerziteti i fakulteti i ne znamo koliko troše. Znači, kada su u pitanju privatni, vi to jednostavno možete da vidite na osnovu završnih računa, ali kada su u pitanju državni fakulteti, to jednostavno ne možete do kraja istinito da vidite zato što na osnovu sopstvenih sredstava ne moraju da prikažu završnim računima i onim o realizaciji budžeta. Za njih je najvažnije da prikažu onaj budžetski deo koji ide kroz budžet i koji ide kroz Upravu za trezor, a onaj deo sopstvenih sredstava mogu u toku godine već da daju određene investicije, projekte i to jednostavno niko ne mora da kontroliše. Prema tome, najveća laž koja je sada ovih poslednjih dana data kroz samu odluku komisije o tome da gospodin Siniša Mali ima doktorat koji je plagijat, je ta da je gospodin Siniša Mali dao manji budžet Beogradskom univerzitetu zato što je tobože on znao da će politička komisija njega osuditi za to što je radio nešto 2011. godine. Prvo, to je jedna velika neistina, jer je Beogradski univerzitet dobio 804 miliona dinara više za sledeću godinu, nego ove, govorim o budžetskom sredstvima, a prikazali su da će sopstvena sredstva biti mnogo manja nego što su bila prošle i pretprošle godine. Sada je to pitanje da li će biti manja ili neće biti manja i zbog čega će biti manja? Jel to znači da je nesposobno rukovodstvo da osposobi finansijsku instituciju da prihoduje više ili bar isto nego što je ove godine? Znači, ja sada ovde u javnosti postavljam jedno veliko pitanje - kada ćemo moći na isti način i dekane fakulteta i rektore i beogradskog, i niškog, i kragujevačkog, i subotičkog da posmatramo na potpuno isti način kao i sve ljude koji imaju određene funkcije u ovom društvu? Znači, oni su birani na određeni način iz određenih struktura, to su profesori zaposleni na fakultetu imaju mandat, takođe su javne ličnosti, takođe vrše jedan javni posao, podležu Agenciji za borbu protiv korupcije da podnose svoj izveštaj o imovini. Prema tome, ono što je raspolaganje finansijama takođe treba da bude javna stvar. Mi smo o tome govorili proteklih više od pet godina, međutim, nijedan ministar nije hteo da se suoči sa tom činjenicom i da pokrene ovu temu u javnosti, jer to nije popularno. Znate, nije popularno da budete ministar i da pričate o profesorima, jer to je nešto što se ne dira ni ovde, ni u jednom drugom društvu, ali sada dolazimo do jedne druge situacije. Ako je taj Beogradski univerzitet pet godina vršio određenu vrstu kampanje za određeni doktorat, onog trenutka kada je na funkciju stupio gospodin Siniša Mali kao gradonačelnik, to je 2013. godine, gospodin prof. Žarko Trebješanin na "N1" u emisiji "Kvaka 23", znate šta kaže - evo, pet godina traje naša borba da dokažemo da je Siniša Mali plagijator i Aleksandar Vučić je urušen zbog takve odluke. To znači da je to politička odluka, jer ako od 2011. do 2014. godine taj doktorat nikome nije bio važan, a počinje da bude važan 2014. godine, pa se vodi jedna čitava politička kampanja i među studentima i među profesorima, da postoje određene strukture u društvu koje pokreću određene proteste, koji su finansirani od strane Saveza za Srbiju i tada dolazimo do toga da imamo i potvrdu svega toga. Juče i prekjuče imamo u "Blicu" Jelenu Anasonović koja kaže da nije bilo plana da se zauzimaju Beogradski univerzitet i Rektorat da bi se vršio politički pritisak, a imamo ujedno i Sergeja Trifunovića koji kaže da je na raspolaganju rektorki u svakom trenutku, ako treba ponovo da se zatvore u Beogradski univerzitet, onda vam govorio tome da je to jedna vrsta ucene Beogradskog univerziteta da traži veće pare od ministra finansija, ucenjujući da će sigurno biti plagijator. Prema tome, mi danas u javnosti imamo jednu temu koja želi da uruši kompletan sistem obrazovanja Republike Srbije, a pored toga da uruši i kompletan sistem finansiranja i temu koja se zove budžet za 2020. godinu. To jeste politička priprema za izbore za 2020. godinu, ali izvinite, zašta se pripremaju oni koji su pokrenuli ovu političku lavinu? Spremaju se da ne izađu na izbore, u stvari zato što znaju da će da izgube, a u stvari se spremaju da na nelegalan način preuzmu institucije države, odnosno da se zatvore u fakultete i da pokušaju da kažu da su svi plagijatori, da su svi lopovi. Onda dobijate u društvu jednu lošu atmosferu u kojoj investitori koji treba da dođu, ne žele da dođu. Ta atmosfera u stvari ide upravo od profesora prema studentima. To je ono što ne valja. To je ono što ruši budućnost Srbije, što ruši koncept mladih da žive u Srbiji koja se razvija. Ne želite da vidite brojke, ne želite da vidite razvoj Srbije, ne želite da kažete da nešto napreduje u Srbiji u proteklih pet do sedam godina, nakon sprovedenih reformi. Imamo zadnjih četiri godine non-stop suficit i napredak, nego kažete to nije dobro, to ništa ne valja, to je suviše mali rast u odnosu na zemlje u regionu. Jednostavno želite da obesmislite sve ono što je dobro. Kada pričamo o univerzitetu i kada pričamo o fakultetu, želim samo da vam kažem, ako pogledate, ako hoćete da budete pošteni prema doktoratima, ne samo Siniše Malog, nego mnogih i sadašnjih profesora, prvo se postavlja pitanje, da li je svaki od profesora imao objavljen rad na SCI kada je branio taj doktorat? Drugo, postavlja se pitanje, ako je Fakultet organizacionih nauka i komisija donela odluku da nije plagijat, da postoje greške u navođenju citata u uvodnom delu, to je metodološka greška, da je taj tzv. softver koji kontroliše da li je neko plagirao određene delove rada prošao, znači na Fakultetu organizacionih nauka, i ako kažu nastavnici, koji su na tom celom fakultetu, kažu da nije plagijat, a da dođete u situaciju da vam Rektorat to pod političkim pritiscima proglasi za plagijat, onda mi ovde govorimo o Srbiji koja jednostavno nema mehanizme da donese adekvatnu, relevantnu odluku da li je neki doktorat plagijat ili nije. Jer, ovde imamo jedno igranje, igranje sa ljudskim sudbinama, igranje sa doktoratima, igranje sa javnošću i porodicama tih ljudi koji nešto rade. Ja potpuno razumem gospodina Sinišu Malog, koji nije hteo da poništi sav svoj doktorat, jer ako pogledate i njegove diplome i prosek studiranja i sve ono što je radio, ako je greška u tome što je postao gradonačelnik, ako je greška u tome što je postao ministar finansija, da mu neko ospori rad, onda je on potpuno u pravu što nije hteo da povuče svoj doktorat i da kaže – povlačim ga zato što je plagijat. Mislim da zbog toga, kada govorimo o toj političkoj kazni koju neko treba da plati za tako nešto u javnosti, jednostavno mora da se izađe i da se kaže, svako od nas nosi svoje breme političke funkcije, ali to više nikada ne sme da bude predmet bilo čijoj raspravi i bilo čijeg uništavanja života. Ne, samo Siniše Malog, već i Aleksandra Vučića, jer gospodin Trebješanin na „N1“ u emisiji kaže – da ova odluka univerziteta je u stvari prva stepenica o uništavanju Aleksandra Vučića. Pa o čemu mi dalje ima da govorimo ako jedan „N1“ treba da se bavi ovde doktoratima ljudi koji su na političkim funkcijama. Ko zna koliko imate profesora koji se ne bave politikom, a imaju, recimo, probleme sa navođenjem fusnota i možete da ga karakterišete da li je plagijat, nije plagijat. Mi to danas i ne znamo. Treba da se sprovede kontrola i na privatnim, i na državnim fakultetima, ali svih, znači i onih koji su sada profesori zato što, verujte mi, na državnim fakultetima je manja kontrola nego na privatnim fakultetima, baš zbog toga što je fokus u društvu na privatnim fakultetima toliki da se kaže da apriori oni su svi plagijati, da jednostavno nivo znanja, nivo kriterijuma na privatnim je mnogo manji, što naravno nije istina, uvek zavisi i od profesora i od onih koji su tu u sistemu donošenja odluka kad je i nastavno naučno veće, i kada su rektori u pitanju. Prema tome, naš zaključak danas je uopšte da vi imate nastavak te političke kampanje, da oni koji su doneli odluke su u funkciji u stvari svrgavanja s vlasti i Aleksandra Vučića i pokušaji da se život, ne samo Siniše Malog, nego svih onih koji danas vrše važne funkcije u društvu obesmisle i pošalju na istoriju prošlosti. To se neće desiti. Zašto? Zato što mora da postoje ljudi koji će se boriti za istinu da kažu. I dobili ste odgovor što se tiče Siniše Malog i od strane Aleksandra Vučića, i od strane premijerke Ane Brnabić, i od strane gospodina ministra. Jutros ga je dočekalo da stavljaju neke lance oko Ministarstva, dok on ne da ostavku. Ne treba da da ostavku. Ne treba zbog toga što treba da pokaže Srbiji da istina mora da pobedi, bez obzira na to što neko želi svojim medijima da pokaže da politička kampanja postoji i da zbog toga Aleksandar Vučić treba da podnese ostavku zbog toga što Siniša Mali navodni ima određenu vrstu plagijata, jer metodološki jeste napravio greške. On to sigurno ne krije i zbog toga mu je sigurno danas žao. Ali, ono zbog čega sigurno neće da da ostavku i poništi svoj rad, zato što zna da je pošteno radio svoj rad i utrošio silno vreme da bi napravio taj doktorat. Ali, bio je cilj, znate, oboriti doktorat na državnom fakultetu, da bi se posle toga obarali svi na privatnim i svi oni koji pripadaju SNS. E, pa, moraćemo da se borimo svi zajedno da javnosti jednostavno dokažemo šta je istina. Hvala.
Hvala, gospođo Tomić. Reč ima narodna poslanica Mirjana Dragaš. Izvolite, gospođo Dragaš.
Hvala. Veliki deo današnje rasprave ovde u Skupštini, kada je reč o budžetu, odnosi se u stvari na deo koji se tiče povećanja penzija i plata, s druge strane obrazovanja, metodologije i odnosa prema obrazovanju i njegove primene, odnosno prilagođenosti samom tržištu rada. Ja bih se u stvari nadovezala na taj deo rasprave i na taj deo priče, da istaknem da moje lično mišljenje da, kada je reč o ovom Predlogu budžeta, s obzirom da je zasnovan na realnim osnovama, bilo neophodno izvršiti povećanje plata i penzija. Zašto? Ako je već rezultat u budžetu pozitivan, zašto da se ne povećaju plate i penzije i time stimuliše bolji život građana da oni sami u svakodnevnom odnosu takođe osećaju taj boljitak, na stranu to što će se naravno i potrošnja time povećati. S druge strane, kada je postignut pozitivan efekat u budžetu, a da se ne povećaju penzije i plate, zar se ne bi onda s druge strane iz opozicije i nekih drugih redova, postavilo pitanje, zašto da se ne povećaju kada je već postignut taj pozitivan uspeh i pozitivan efekat, nego se sve daje u neke druge ciljeve gde narod neposredno ne oseća bolji život. Takođe, govorimo o tome da je problem u našoj zemlji što građani odlaze na radu u inostranstvo. Zašto odlaze na rad u inostranstvo? Zato što tamo za neki isti rad imaju veću platu. Hajde onda da nama, zasnovano na realnim ciljevima, na realnim ostvarenjima, na realnom dohotku, rastu ovde plate i penzije, da se ostvaruje bolji život i da mladi i uopšte građani, ne požele da odu u drugu zemlju, nego naprotiv, da ostanu da rade u svojoj. Podržaću svaku onu Vladu koja upravo projektuje u nekom budućem vremenu razvoj ekonomije zasnovan, kako na stranim investicijama, tako i na domaćem kapitalu, koji bi razviju i državni i privredni sektor. Takođe, na podsticajima države i stvaranju pomoći države koja razvija i pomaže preduzeća upravo po nekom planu, neko kaže – ah, to je prevaziđena državna ekonomija, to više nije tako. Međutim, mi u mnogim razvijenim zemljama vidimo da se tamo upravo država brine za pojedine sektore rada, pojedine sektore proizvodnje upravo da bi ostvarila ciljeve da država u svim segmentima svoga rada i razvoja bude funkcionalna, ostvaruje ekonomske ciljeve i ostvaruje ekonomske interese. Za takav razvoj kapitala i takav razvoj privrede, naravno da smatram da oni uvek većinski mogu da dobiju podršku svih građana, a samim tim i većinski u Narodnoj skupštini. Ono što je takođe bitno, smatram kada je o ovome reč, kada je reč o jednoj dugoročnoj prognozi, koja stalno za cilj ima iznalaženje načina i uslova za razvoj ekonomije, da postavimo pitanje i dugoročno planiramo obezbeđenje sistema penzija. Danas imamo situaciju da su penzije dostigle određeni pozitivan nivo, da smo došli dotle da se ona po tzv. švajcarskom modelu u sledećoj godini povećava i usklađuje i sa kretanjem BDP i sa kretanjem cena, što pokazuje u stvari uravnoteženu brigu o rastu penzija u skladu sa uslovima koji objektivno postoje. Ali, postavlja se pitanje, ako znamo da nam je problem obnavljanja stanovništva veliki problem i da se za narednih 20 i 30 godina teško može dovesti do jednog potrebnog nivoa obnovljivosti stanovništva u najpozitivnijem smislu, da odlazi mlado stanovništvo, postavljam onda pitanje – kako ćemo za 30 godina finansirati penzije, a da to ne bude iz budžeta, da ne bude tom dotacijom, jer onda neće imati, što se govori već u današnjim raspravama, u dovoljnoj meri mlade radne snage koja će finansirati penzije. Znači, zalažem se da već sada u ovom momentu država i svi odgovorni funkcioneri upravo razmišljaju i stvore uslove da s jedne strane postoje fondovi koji su u državnom budžetu, odnosno u sistemu socijalnog osiguranja, u zemlji koja ide iz bruto prihoda zaposlenih, ali s druge strane da se kapitalizuje i stvori adekvatan sistem kori privatne fondove. Ali kada je reč i o jednom i o drugom, smatram da mora da postoji jednak odnos i prema jednom i drugom fondu, odnosno da u svim trenucima kada je iz privatnih penzionih fondova, odnosno državnih, koje su finansirali svi građani, stvoren određeni kapital, pa se ulagalo u putnu privredu, pa se ulagalo u preduzeća, pa se ulagalo na koncu i u banje, a govorimo o njihovoj prodaji i njihovoj privatizaciji. Takođe, mora se stvoriti osnov da se taj kapital zaštiti, jer je zaštićen u inostranstvu i u privatnim fondovima, da bi imali sutra i za 20 godina svi poverenje u državne fondove, svi takođe dodavali kapital svoj za privatne fondove i time stvorili onu potrebnu finansijsku masu za obezbeđenje socijalnih uslova života svih građana. Vidimo da je takođe način rada i rad uopšte povezan sa, rekla bih, i položajem radnika kod nas. Zalažem se da sa razvojem privrede nadoknada, nadnica, zarada radnika mora da prati taj ekonomski rast, jer rad ne sme da bude potcenjen, rad mora da ima svoju cenu i ne sme da ide ispod nivoa apsolutno njegovog vrednovanja na kvalitetan način. Najzad smo nekoliko rečenica, ovde je dosta bilo reči o obrazovanju, postoji i privatno i državno. Ono što smatram važnim i u jednom i u drugom sistemu jeste kvalitet i znanje koje će biti pruženo mladim generacijama i svim onim koji su uključeni u sve procese obrazovanja, rekla bih, za ceo radni vek, jer više nema – završio sam školu i sad učenja nema više, ali ni i jednom ni u drugom slučaju ono ne sme da bude potcenjeno i dovedeno do nivoa kad učenici, kad studenti ne dobijaju pravo znanje i pravu osposobljenost za rad. Ne sme obrazovanje da bude dovedeno da se u državi proizvodi tzv. biomasa, odnosno deca da ne steknu pravo znanje koje će kasnije moći da na pravi način iskoriste u privredi i u radu. Funkcionalno povezivanje sa tržištem rada u našoj reformi obrazovanja apsolutno mora da bude povezano sa tržištem rada, sa potrebama privrede i sa njegovom projekcijom u nekom narednom periodu. Smatram da u jednoj odgovornoj državi ovakvo jedno planiranje i razvoja i jedne i druge delatnosti samo može da dovede do kvaliteta i obezbeđenja onoga što stvara osnovu jedne moderne i razvijene države. Zato očekujem da planiranje budžeta i u narednoj godini, odnosno u narednim periodima apsolutno bude zasnovano na takvim principima. Nadam se da će to ministar, odnosno i buduće vlade sve imati na umu i da će to biti princip stvaranja moderne i razvijene Srbije. Hvala.
Hvala, gospođo Dragaš. Reč ima narodni poslanik Danica Bukvić. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Poštovani ministre sa saradnicima, poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, podržavam mišljenje Vlade po pitanju predloženog amandmana. Htela bih samo da kažem nešto u vezi sa izdvajanjem sredstava za zdravstvo koje je predviđeno za 2020. godinu. Moram na početku da kažem da je Vlada Srbije već dosta učinila za unapređenje zdravstvene zaštite u Srbiji i da se taj trend Predlogom budžeta za 2020. godinu i dalje nastavlja, što se vidi iz činjenice da je budžet za zdravstvo povećan za 70%, odnosno on će činiti 2,4% od ukupnih izdataka ovog budžeta. Ono što posebno želim da istaknem, to su izdvajanja koja su predviđena za preventivnu zdravstvenu zaštitu. Za tu svrhu je predviđeno 1.325.513.000 dinara, naročito za prevenciju i kontrolu vodećih hroničnih nezaraznih bolesti, kao što su kardiovaskularne, maligne bolesti, dijabetes, hronične respiratorne bolesti. Podsetila bih da svake godine u svetu umire 17,9 miliona ljudi kao posledica bolesti srca i krvnih sudova, a da trećinu svih uzroka smrti u svetu čine bolesti srca i krvnih sudova. Svetska federacija za srce upozorava da najmanje 85% prevremenih smrtnih ishoda može da se spreči kontrolom glavnih faktora rizika kao što su pušenje, nepravilna ishrana i hipertenzija. Bolesti srca i krvnih sudova, odnosno kardiovaskularne bolesti su vodeći uzrok smrti i u našoj sredini i oni čine 51,7% među svim uzrocima smrti u Srbiji. U 2018. godini kardiovaskularne bolesti i maligne bolesti su činile dve trećine uzroka smrti, a svaka peta osoba umrla je od malignih bolesti. Poznato je da je rizik od kardiovaskularnih bolesti i veći kod onih koji boluju od šećerne bolesti. Kao što sam rekla, u Srbiji oko 50.000 ljudi umire godišnje od bolesti srca i krvnih sudova, i to najviše od srčanog i moždanog udara i posledica hipertenzije. Zato je jako značajno izdvajanje sredstava za preventivni rad u zdravstvu, za skrining preglede stanovništva, za zdravstveno prosvećivanje stanovništva, jer ranim otkrivanjem i otpočinjanjem lečenja smanjiće se troškovi lečenja, smanjiće se smrtnost, povećaće se produktivnost i vratiće se radna sposobnost licima koja su obolela. Isto tako, želim da istaknem još jednu stvar koja je obuhvaćena ovim budžetom, a što je pozitivno za zdravstvo, a to je izdvajanje značajno većih sredstava za lečenje obolelih od retkih bolesti, kojih prema podacima u našoj zemlji ima oko 450.000, mada registar obolelih ne postoji, tako da taj podatak i nije baš pouzdan, ali svakako da će ovo povećano izdvajanje iz budžeta za 2020. godini od 2,4 milijarde dinara olakšati lečenje ove grupe obolelih. Želim da kažem da je neophodno potrebno da pored ulaganja koja većinom idu u velike kliničke centre, da se sredstva usmeravaju i u manje sredine radi unapređenja zdravstvene zaštite na svim nivoima i u unutrašnjosti, a ne samo u velikim centrima. Moram da kažem da se to već i čini. Tako je u Lazarevcu ove godine izgrađeno vanbolničko porodilište, čime je višedecenijski problem rešen. Takođe bih htela da kažem da je potrebno da se u što skorijem vremenu obezbede na lokalnom nivou i stacionari ili neke druge ustanove koje će služiti za zbrinjavanje obolelih koji se nalaze u terminalnim fazama malignih bolesti. To u ovom trenutku predstavlja veliki problem i za obolele i za njihove porodice, tako da smatram da rešenje ovog problema treba što pre da se nađe. Na kraju, iako ne najmanje značajno, moram da kažem da je povećanje plata u zdravstvu najveće, da će sestre dobiti 15%, lekari 10%, što je veoma značajno, a ovo je omogućeno pravilnom politikom Vlade Srbije koja je za prvih osam meseci ove godine postigla suficit u budžetu od 46,6 milijardi dinara. Ovo će svakako uticati na to da se smanji odliv kadrova i da ovi kadrovi ne odlaze u svet, a time će se obezbediti i kvalitetnije obavljanje zdravstvene delatnosti u Srbiji. Hvala.
Hvala, gospođo Bukvić. Sada reč ima narodni poslanik Borisav Kovačević. Izvolite, kolega Kovačeviću.
Hvala gospodine predsedavajući. Prvo, moje izvinjenje, nisam mogao da se uključim kad je koleginica Tomić završila. Hteo sam tad da se javim ali kad sam se ja uključio vi ste već bili dali reč koleginici Dragaš, pa bi se vratio se na ono što je koleginica Tomić govorila u onom delu u kom je govorila o navodnom plagijatu gospodina ministra. Nije danas možda, uz ovaj amandman, to nije tema, ali jeste važno da u Skupštini zauzmemo svoj stav, jer ova Skupština je birala i gospodina Malog za ministra. Postaje sve značajnije i nije u pitanju više samo gospodin ministar kao pojedinac, sve značajnije postaje hoćemo li i kakav stav zauzeti oko toga i hoćemo li dokazati, a ima mnogo, mnogo argumenata dokazati da je to politička odluka i politički stav zauzet na jednoj visokoj instituciji, kakav je Beogradski univerzitet, jer, evo, imate sad na društvenim mrežama poslednjih dana jedno za drugim, pominju se mnoga druga imena ljudi koji su na značajnim funkcijama u ovoj zemlji da su i oni plagirali svoje doktorate, a doktori su nauka. Hoću da kažem, namerno sam rekao da su i oni plagirali, i to je ključna stvar oko koje želim da kažem nešto kad je u pitanju slučaj gospodina ministra Malog i njegove disertacije. Nigde niste čuli jednu reč u javnom pominjanju u obrazloženju ove odluke, pa evo ni danas ne pominjemo onu drugu stranu. Ne može niko sam plagirati svoj doktorat, postoji i druga strana, s one strane njega koja je ozvaničila i potvrdila da je čovek doktorirao, odbranio disertaciju i ona to prihvatila. Nikada neću prihvatiti nikakav stav Beogradskog univerziteta oko ovog slučaja ili bilo kojeg drugog dok ne budu saopštili ovoj javnosti i da ja čujem, pa ću onda zauzeti svoj stav, šta je to uradio Beogradski univerzitet da prođu i disertacije gospodina Malog i sad sve ove koje pominju na društvenim mrežama itd. Gde je krivica te druge strane? Hoće li neko progovoriti kakav nam je to univerzitet? Kakav moral vlada? Ne prihvatam da su sedeli tamo ljudi nestručni koji nisu mogli proceniti pravu vrednost disertacije, koji nisu mogli tada proceniti da li je to plagijat ili nije, ne prihvatam to. Znači da nije, i to mi je najveći argument, da nije u pitanju pravo stanje stvari, nego da je politički pritisak i da je politička odluka. I, cenjena gospođa rektorka, ono što je dozvolila da bude u rektoratu, a znamo šta je bilo i prošlo, je tada u stvari podlegala svim tim pritiscima i tada se videlo da radi pod pritiskom i neke stvari dozvoljava da se rade. Prema tome, ona je ta koja treba da ide sa svoje funkcije, a ne gospodin ministar da podnosi ostavku. Jer mi nismo birali gospodina ministra i nikoga zbog toga što je dr nauka, nego zbog onoga što je uradio dotle i što radi sad. Pa, neka izvoli gospođa neka podnese ona ostavku ako već neće da raščisti situaciju u svom nastavnom kadru na Beogradskom univerzitetu. I ako to ne raščisti mi ćemo imati opet političke odluke ubuduće, naknadne odluke i naknadnu pamet univerziteta. Kako da verujemo u taj univerzitet i njegove kapacitete ako očekujemo da će sutra opet da se pojave takve stvari. Dakle, molim vas, ovo sam želeo i izvinite što, a evo ja uvek branim to da treba po temi da govorimo, ali mi je ovo izuzetna stvar i nisam želeo da to ne istaknem i da podsetim da treba tu stranu da gledamo.
Zahvaljujem, gospodine Kovačeviću. Reč sada ima Vesna Ivković. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovani predsedavajući, uvaženi ministre sa saradnicom, poštovane kolege, budžet za 2020. godinu je realan i u zadatim okvirima, što ukazuje na to da je budžetiranje javnih prihoda pažljivo planirano, njegov osnovni cilj je ravnomerna raspodela fiskalnog prostora, na povećanje životnog standarda, odnosno na povećanje plata i penzija. Plate za 8% do 15% više, a penzije za 5,4% po švajcarskom modelu od Nove godine. Ovim se, kako je izjavio ministar ne ugrožava makroekonomska stabilnost a vreme je da građani osete boljitak. Budžet za 2020. godinu je realan i u zadatim okvirima što ukazuje na to da je budžetiranje javnih prihoda pažljivo planirano. S obzirom da moje kolege iz poslaničke grupe u raspravi u načelu nisu stigli da pričaju o delu budžeta za zdravstvo, ukratko ću se osvrnuti na ovu veoma značajnu oblast. Predlogom budžeta za sektor 18 razdeo 27, to je zdravstvo, opredeljeno je 32,7 milijardi dinara što je za 13,828 milijardi više nego za 2019. godinu. Gotovo polovinu ovog iznosa čine transferi Ministarstva zdravlja, RFZO 15,1 milijarda. Glavni cilj je unapređenje i očuvanje zdravlja stanovništva Republike Srbije i održivog sistema zdravstvene zaštite. Drugim rečima, cilj je jačanje zdravstvenog potencijala nacije i postavljanje korisnika, to jest pacijenta u centar sistema zdravstvene zaštite. Budžet Ministarstva zdravlja obuhvata sledeće oblasti, uređenje i nadzor u oblasti zdravstva, preventivna zdravstvena zaštita, razvoj kvaliteta i dostupnost zdravstvene zaštite, razvoj infrastrukture zdravstvenih ustanova, podrška ostvarenju prava iz obaveznog zdravstvenog osiguranja, prevencija i kontrola vodećih te zaraznih bolesti. Izdvojila bih određene programske aktivnosti, a to su, preventivna zdravstvena zaštita, odnosno otkrivanje i suzbijanje faktora rizika za nastanak oboljenja kao i rano otkrivanje bolesti. Za te namene izdvojeno je milijardu i 344 miliona, što je za 201 milion više nego u budžetu za 2019. godinu. Ovde moram, podsećanja radi da spomenem i jednu veoma važnu granu medicine, a to je zdravstvene zaštita radno aktivnog stanovništva, odnosno medicine rada kojoj smo nepotrebno umanjili značaj, a i te kako ima veliki značaj u ranom otkrivanju i sprečavanju bolesti, tako i u ranom otkrivanju i sprečavanju bolesti u vezi sa radom i profesionalnih oboljenja. Svaka država koja vodi računa o zdravlju nacije ulaže u preventivu jer samo zdrav čovek može doprineti i sebi i društvu u celini. Dodala bih jednu sugestiju, sve pohvale za povećanje plata, za povećanje kvaliteta i poboljšanje kvaliteta zdravstvene zaštite, za ulaganje u infrastrukturu, ali naime reč je o normativima za broj lekara po broju stanovništva. Suština je da se poveća broj lekara u preventivnoj zdravstvenoj zaštiti na broj stanovnika . Sledeća programska aktivnost je unapređenje dostupnosti zdravstvene zaštite osetljivim grupama stanovništva, kao i Romskoj populaciji. Ova programska aktivnost obuhvata sprovođenje Akcionog plana za unapređenje zdravlja Roma od 2018. do 2025. godine i biće usmerena po poboljšanju zdravstvene zaštite ove populacije, u smislu prevencije, obavezne imunizacije, sistematskih pregleda, zaštitu reproduktivnog zdravlja i drugih aktivnosti. Izdvojila bih još jednu programsku aktivnost, a to je zdravstvena zaštita osiguranih lica obolelih od retkih bolesti, a za te namene je izdvojeno 2,4 milijarde dinara, što je složićete se mnogo više nego 2019. godine, kada je izdvojeno 250.000 dinara. Ovo je dokaz da država i te kako ume da pokažu humanost na delu. Osvrnula bih se i na budžetski fond za lečenje oboljenja, stanja ili povrede koje se ne mogu uspešno lečiti u Republici Srbiji. Ovaj Fond je osnovan da bi se omogućila dodatna sredstva za ove namene za koje RFZO ne može da obezbedi sredstva od uplate doprinosa za obavezno zdravstveno osiguranje. Najveći iznosi su planirani na programske aktivnosti, uređenje zdravstvenog sistema 10,6 milijardi, u okviru kojeg Ministarstvo zdravlja vrši uređenje sistema zdravstvene zaštite, sistema obaveznog zdravstvenog osiguranja, prava iz zdravstvenog osiguranja, stručnog usavršavanja i specijalizacije zdravstvenih radnika, a posebno deficitarnih struka. Nove aktivnosti i projekti planirani Predlogom budžeta su podrška aktivnostima banke reproduktivnih ćelija, projektu unapređenja radionukleotidne terapije i dijagnozu unapređenja primena zračenja i brahi terapije u Srbiji u okviru kojeg je predviđena nabavka opreme za Institut za onkologiju Srbije, kao i stručna edukacija zaposlenih, kao i projekat aktivnosti društva Srbije za borbu protiv raka iz koga će se finansirati rad ove humanitarne organizacije na pružanju podrške obolelima od raka i edukaciji stanovništva. Na kraju, nije zgoreg da ponovim, da je ovaj budžet za 2020. godinu tako isplaniran da omogućava ravnotežu između rasta privrede i podizanja životnog standarda građana, povećanjem plata i penzija i investiranjem u javni investicije. Zahvaljujem.
Hvala gospođo Ivković. Reč ima narodni poslanik prof. dr Marko Atlagić. Izvolite.
Poštovani potpredsedniče Narodne skupštine, gospodine Marinkoviću, dozvolite da kažem da je ovaj Zakon o budžetu najvažniji zakon u ovom godini, a za sledeću godinu koji će važiti. Da je on zaista napravljen savesno, odgovorno i da je on razvojni iako naši politički protivnici oličeni u Savezu za Srbiju tvrde da nije. Pre nego što kažemo kakav je ovaj budžet, trebali bi da podsetimo građane Republike Srbije kakvi su bili budžeti pre dolaska SNS na vlast. Ja ću u nekoliko rečenica samo podsetim građane da je SNS prilikom dolaska na vlast zatekla budžet i budžete, tako da kažemo, Republike Srbije i zemlju koja je bila ekonomski, industrijsku, infrastrukturno totalno devastirana, zemlju koja je bila demonizirana, u čijoj demonizaciji su učestvovali i predstavnici sadašnjeg Saveza za Srbiju, zemlju sa urušenom Vojskom i sistemom odbrane, zemlju sa prevelikom prezaduženošću, zemlju sa prevelikom nezaposlenošću 26,5%, zemlju bez vere u budućnost njenih građana, zemlju bez ikakvog međunarodnog ugleda, zemlju u kojoj su se odrekli ovi iz Saveza za Srbiju Kosova i Metohije kao sastavnog dela Republike Srbije i zemlju u kojoj je zdravstveni sistem bio po oceni evropskih zvaničnika najgori u Evropi. Ja ću sada nešto specifično, gospodine podpredsedniče, da kažem ko je krivac imenom i prezimenom i koliko u budžetima Republike Srbije. Dozvolite da kažem da je jedan od glavnih krivaca zašto budžet nije veći Dragan Đilas čelnik Saveza za Srbiju, u narodu zvani kao Điki mafija, koji je u politiku ušao kao običan „gologuzan“, a iz politike kao rukovodeće funkcije izišao sa 618 miliona i time oštetio budžet Republike Srbije. Vuk Jeremić, u narodu znani kao Vuk potomak, inače član kriminalne međunarodne bande lopova i prevaranata, oštetio budžet Republike Srbije za nekoliko desetina hiljada eura. Dr Janko Veselinović, u narodu znani kao Janko „stanokradica“, poznat je po tome što je ukrao stan profesorki Milici Badži u Obrovcu, u Ulici braće Kurjakovića broj 7 i na taj način što smo morali izdržavati u navodnike, ovu profesorku dvadeset godina, oštetio budžet Republike Srbije. Dušan Petrović, zvani Dule „kravoubica“, ili 10%, jer je za vreme dok je bio ministar poljoprivrede samo u jednoj godini dao da se pokolje 250.000 krava od ukupnog fonda 500.000 koliko je imala država Srbija u tom momentu. Poštovani građani Republike Srbije, on je još oštetio budžet Republike Srbije jer je na kraju juna 2012. godine posle izgubljenih izbora iz budžeta isplatio 8,5 miliona dinara u junu mesecu radi pravljenja plana upravljanja vodama. Ni manje ni više završili izbori 8,5 miliona. To je onaj koji onom Zelenoviću daje podršku, koji ide i blati državu Srbiju van granica naše zemlje svakodnevno. Sledeći na redu koji je oštetio Republiku Srbiju jeste Marinika Tepić, poznata pod nazivom „golubica preletačica“, a poznata u narodu samo, pored ostalog po dve izrazite stvari. Prva stvar je što legne naveče u jednoj političkoj stranci, a ujutru se probudi u drugoj političkoj stranci. Drugo, izvršila je pronevere u Sekretarijatu za fizičku kulturu, dok je bila pokrajinski sekretar i oštetila budžet pokrajine i države, države Srbije. Sledeći na listi jeste Boško Obradović, zvani „lupetalo“. Zašto „lupetalo“? Narod ga zove, pita stalno, građani ga zovu, susreću i pitaju, zašto on stalno lupeta. Ja sam odgovorio, on je profesor srpskog jezika, izmislio je verovatno osmi padež „lupeti“, jer svakodnevno zaista lupeta. Šta je taj čovek izvršio? Izvršio je upad u RIK i napao na članice RIK. Izvršio upad u opštinu Pećinci, izvršio napad na predsednika Administrativnog odbora Skupštine Srbije, dr Aleksandra Martinovića i mišom ga tukao i oštetio budžet i na taj način, izvršio upad u kabinet predsednike Narodne skupštine Republike Srbije Maje Gojković, izvršio upad u policijsku stanicu u Guči, izvršio napad na novinarku „Pink“, pokušao da upadne u REM, tražio verovali ili ne streljanje Republike Aleksandra Vučića i predsednika Vlade Ane Brnabić. Pokušaj, upad u zgradu predsednika Republike Srbije Aleksandra Vučića, tražio od Vojske Srbije da izvrši državni udar u Srbiji. Izvršio upad u zgradu RTS sa testerama. Izvršio upad u zgradu SO Gornji Milanovac, odakle ga je čuvar izbacio iz zgrade, inače bi oštetio budžet još više Republike Srbije. Zapretio predsedniku Vučiću šamaranjem. Na kraju, 19. novembra 2019. godine izjavio je, sada ću citirati: „Vučić mora na hitnu operaciju srca u SAD, kako bi preživeo. Baš zato, sada je pravi trenutak da intenziviraju napadi na njega iz svih oružja“. Da li vam treba, poštovani građani objašnjavati šta ovi iz Saveza za Srbiju rade svakodnevno? Njih izbori ne interesuju. Njih interesuje rušenje Republike Srbije. Sedmi na spisku meni je Milojko Pantić, koji svakodnevno blati predsednika Republike, državu Srbiju i građane Republike Srbije, u narodu znani kao "ludojko" ili "ispičutura". Pantić je mrtav pijan, vozeći automobil, izazvao udes na Brankovom mostu. Taj heroj je pobegao sa lica mesta i vozio u suprotnom pravcu. Normalno, uhapsila ga je naša policija i odvela u stanicu milicije na ispiranje. Zato je optužio, pogodite koga? Nikoga drugog nego Aleksandra Vučića. Vi i niste verovali, poštovani građani, meni kada sam rekao, ima godinu dana, da je Milojko Pantić ispičutura. Sada, posle ovog incidenta, zaista i jeste, a oni koji ga znaju, zaista je jedna obična ispičutura. Sledeći na spisku koji oštećuje budžet Srbije jeste Sergej Trifunović, u narodu znani kao "Sergej pišoje". Taj je izjavio da će pišati po grobu predsednika Aleksandra Vučića. Taj čovek je oštetio budžet Srbije sa onom svojom nevladinom organizacijom. Da se s njim puno ne bavim, samo da citiram njegovu koleginicu Biljanu Srbljanović zvanu "kokainović": "Neoprani lažljivi Sergej, to vam je taj vođa protesta, uvek podmukli lažov, uvek mi se ulizivao, bio zlatna medalja u uvlačenju u dupe, uvek lagao, uvek smrdeo, uvek se grabio za novac, obrok, piće, nikada se nije prao, a uvek je varao kolege". Završen citat. O njemu zaista nema potrebe više govoriti. Milojičić Radoslav Kena, u narodu zvani "Kena pivopija", taj je oštetio budžet Republike Srbije i budžet svoje opštine Smederevska Palanka. Narodni poslanik je u ovom visokom domu, a vidite da ga nema i nikada ne dolazi. Bio je predsednik SO Palanka. Nezakonito je potrošio iz budžeta opštine, kao predsednik opštine, na pivo 457.710 dinara, samo u 2016. godini. U kafiću "Atrijum" potrošio je 110.800 dinara na kafu, pivo… (Predsedavajući: Kolega Atlagiću, izvinite molim vas, molim poslanike da ugase tu muziku, nema smisla, nismo u kafani nego smo u cenjenom domu Narodne skupštine.) … u kafiću iz budžeta… (Predsedavajući: Dobro, ima pravo svako da govori šta želi, ali to ne znači da sad možemo da puštamo muziku, da gađamo jedni druge papirima. Nema smisla.) Ne mogu me omesti, mogu puštati koliko hoće muziku. Nezakonito je potrošio iz budžeta opštine Smederevska Palanka 457.710 dinara na pivo. U kafiću "Atrijum" potrošio 110.800 dinara, na kafu i pivo, iz budžeta opštine. A 15. 05. gospodnje 2016. godine potrošio je dodatno na pivo 139.850 dinara i tako oštetio budžet i džepove, poštovani građani, vaše. Još nije u Smederevskoj Palanci obrisan grafit koji su mu građani napisali, a ja ću ga citirati: "Istina je živa, u Palanku nema piva, ostalo je samo pena, popio ga žuti Kena. A pivo je bilo skupo, em ga pio, em se u njemu kupo. Što pije kafana, budžet plaća sve, ja sam žuti Kena, iz Glibovac bre." Dragan Šutanovac, u narodu zvani "zgrabinovac" oštetio budžet Republike Srbije samo sa jednom transakcijom, sa onim koji nas svaku veče kritikuje na TV ekranima, a to je onaj bivši guverner Šoškić, samo sa jednom transakcijom, sa 260 miliona dinara. To ne kažem ja, nego kaže državni revizor. Zoran Živković, u narodu znani kao poljoprivrednik u pokušaju. Šta o njemu reći, kako je oštetio budžet Republike? Samo jednu cifru - taj bivši predsednik Vlade oštetio je budžet Republike za 536 hiljada evra samo po osnovu jedne subvencije, što je digao za vinograde. A umesto da radi vinograde, on je kalemio vinovu lozu na travu. Poznat je taj njegov rad. Boris Tadić, zvani "lipicaner", za šest meseci, dok je bio predsednik države, oštetio je budžet Republike Srbije na taj način što je potrošio više 40 miliona dinara nego Tomislav Nikolić u istom periodu. Tako su trošili, što bi naš narod rekao - trajbili pare građana Republike Srbije i zato danas napadaju Sinišu Malog. Nenad Čanak, zvani u narodu "Neša gicoje" rekao je da će se zalagati za priznanje nezavisnog Kosova kao predsednički kandidat. Čedomir Jovanović, zvani "Čeda duvanović", po raznim osnovama oštetio je budžet Republike Srbije za nekoliko hiljada tona pšenice. Velimir Ilić, zvani "direktor kraduckanja", šta o njemu reći? Sećate se kad je govorio - kraduckajte malo, a danas je glavni kritičar nas ovde, zato što vodimo računa o svakom dinaru u budžetu Republike Srbije. Dušan Teodorović, evo ga, akademik, zvani "glavotres". Videli ste ga sinoć na TV ekranima. On se trese, ja ću pokazati, ovako glavom trese kada se spomene SNS i predsednik države, Aleksandar Vučić. I narod zato i kaže - evo akademika glavotresa. Šta o njemu reći? To je čovek koji je za vreme bombardovanja pobegao iz Srbije u Ameriku, na doškolovanje CIA-e, vratio se nakon dve godine, da bi mogao ovo raditi što radi. Inače je oteran sa Saobraćajnog fakulteta zbog nerada i neodgovornosti. Sledeći, 17. po redu je prof. dr Rade Veljanovski, među profesorima zvani "Rade jajara". Zašto? Zato što je oštetio na razne načine budžet i svakoga fakulteta a i države Srbije, jer je vršljao oko doktorata. Profesor dr Ognjen Radonjić, gle čuda ovoga, čudim se profesoru Zecu koga je za asistenta uzeo. Radonjića? Zvani "profesor tortura". O njemu sam ja govorio na prošloj sednici jer, kako kaže jedan njegov student, on ima patološku potrebu da ponizi studenta. Čak je poverenik za informacije tražio ocene studenata, a nije mogao da dođe do njih. Taj danas predvodi proteste i pljuje nas u časopisima, čestite ljude. To je jedna hulja od profesora. Da je profesor, ne bi to radio svojim studentima. Profesor dr Jovo Bakić, po treći put docent, zvani "govnar", jer je rekao, citiram, da objasnimo ovde… (Predsedavajući: Profesore, ako možete samo da se uzdržite od tih termina. Ne moramo ovde. Hvala.) Da objasnimo, potpredsedniče. On je rekao za Aleksandra Vučića, citiram: "da je izmećar Angele Merkel". Završen citat. Zašto, gospodine potpredsedniče, niste nikad ni vi, ni neko, upitali se zašto on to govori predsedniku države, a kad ja citiram njega, onda vi i novinari mene upozoravate? Jel tačno, gospodo narodni poslanici? Jel tačno, poštovani građani Srbije? Tačno je. Nikada ni jedan novinar, nikada ni jedan političar iz Saveza za Srbiju nije mu prigovorio. A kad sam ja rekao samo šta bi bilo kad bih ja rekao da je on govnar, a govnar ne znači ono što vi mislite, potpredsedniče, to znači – nerazuman čovek. Pogledajte knjigu profesora Petrovića, „Srpski govori u Vojvodini“ u četiri toma, pa ćete videti šta znači. Ja se ne bavim i ne vređam ljude kao vi. Zoran Lutovac, zvani u narodu "zalutovac", jer mu građani kažu - zalutao u politiku, evo, ponovo mu se stranka raspala juče. Balša Božović, golobradi gusar sa Maldiva. Taj sa Maldiva letuje non-stop, ali sigurno ne od svojih para. Taj se dobro nafatao dok je bio na nivou grada Beograda. Goran Marković, 22. na spisku, u narodu zvani „bumbar“. Šta reći o njemu kad svakodnevno blati predsednika države i uvažene narodne poslanike i Vladu Republike Srbije? Jedino mogu da mu preporučim ono što sam mu preporučio, da sve one bljuvotine koje je o nama rekao da uokviri i stavi u svoju dnevnu sobu i da se podseti na nivo civilizacijske kulture. Bojan Pajtić, u narodu zvani „rodoljubac“. Zašto? Dok je bio predsednik Izvršnog veća Vojvodine zaposlio je i 20. koleno. Ne kažem ja to, opet, gospodo novinari, da ne mislite da ja to kažem, i oštetio budžet Republike Srbije i Pokrajine Vojvodine, to kaže Goran Ješić. Evo, ja ću ga citirati: „Bojan Pajtić je zapošljavao u Izvršno veće tetke, sestre, strine, svastike, supruge i kumove“. Završen citat. Dalje dodaje, citiram: „Od 670 zaposlenih u Izvršnom veću, on je povećao rodbinom na 2.700“. Završen citat. To kaže Goran Ješić. Nisam ja to rekao, a mene znaju da prozivaju. Na koncu bajna Sanda Rašković Ivić, zvana „bundašica“. Zašto, to već i vrapci znaju, a da kažem u čemu je oštetila budžet Republike Srbije dok je bila u Komesarijatu za izbeglice. Enormno je trošila. Negde pola miliona na ludorije je potrošila. Ta žena je izjavila da se u Srebrenici desio genocid, što nije tačno. Ni jedan relevantni zapadni istraživač, ja ih 60 mogu sad nabrojati, nije to potvrdio. Drugo, izjavila je isto tako da je „Oluja“ humanitarna akcija dva puta na HRT-u. Poštovani građani, ne samo što ona je to lagala, nego ona svakodnevno laže. Evo, da vas podsetim šta je lagala 5.11. u ovom visokom Domu ovde na sednici 2018. godine, u 13 časova i 33 minuta. Rekla je prilikom najave odlikovanja Aleksandra Vučića od strane Vladimira Vladimirovića Putina, citiram, ovde, u stenogramu je rekla: „To je laž, od toga nema ništa“. Završen citat. Istina je da je Aleksandar Vučić dobio najveće odlikovanje. Posle Nikole Pašića čini mi se da niko nije to dobio. Da ima malo morala, poslaničkog, profesorskog, ljudskog, došla bi u ovaj Visoki Dom, stala bi nasuprot nas da se izvini, ne nama, ne ni Aleksandru Vučiću, nego građanima Republike Srbije. Dozvolite na kraju, koleginica Tomić je rekla o profesoru Trebješaninu. Nemojte, molim vas, o njemu govoriti. Taj čovek nije silazio sa televizijskih ekrana četiri, pet godina blateći državu i saučestvovao je sa onima koji su pljačkali sedam godina budžet Republike Srbije i to sa nekim psihološkim svojim, tzv. "frazama“. Taj čovek nema ni stida, ni morala. On je sinoć izjavio, ako ste čuli za Vacić, kaže - Vacić ne bi trebao, ono neki Vacić, ne znam ja ko je taj Vacić, da je rekao za Zelenovića da treba da pliva po nekakvoj reci, je li, ali, kaže, može se neko naći, pa to učiniti. Ja pitam, poštovani profesore Trebješanin, šta mislite, da vas niko ne prati? Pa, svaku vašu rečenicu ja imam 12 godina izrečenu na televizijskim ekranima. Pitam vas zašto niste ukorili svog kolegu na Fakultetu Jovu Bakića, koji je rekao da ćemo plivati po Savi i Dunavu, kao što su ustaše govorile od 1941. do 1945. godine? Da li ste ga upozorili? Da li ste mislili da nema „ludih“ koji će pokušati da izvrše neke nečasne radnje i predsedniku države i poslanicima SNS i koalicionih partnera naših, itd? Dakle, da vidite dvoličnosti o moralu. Na koncu, ja ću završiti ovom rečenicom, poštovani potpredsedniče, vrlo važnom za državu Srbiju. Niti jedan… nisi trebao ni doći, ti dođeš godišnje jednom, Đuriću. Niti jedan nemački intelektualac, niti jedan nemački novinar ili publicista nikada neće raditi na štetu sopstvenog naroda i države. Nikada o njima neće nešto reći ružno, kaže jedan Nemac jednom našem Srbinu - pojedini srpski intelektualci, političari i novinari, mahom aktivisti opozicionih stranaka, sada stranke Savez za Srbiju, dolaze u ovom slučaju u Nemačku, ali i druge evropske zemlje, je li, zapadne zemlje, i propagiraju antisrpske stavove pod firmom demokratija i oslobađanje od diktature. Završen citat. Na šta vas, poštovani građani, vi koji pamtite, ovo podseća? To je bilo 5. oktobra. To je i sada na sceni, ovi što šetaju. Isti ljudi, iste reči i u ovoj Skupštini i na ulici i na TV ekranima. Njih ne interesuje ništa drugo nego ulica. To kaže akademik vajni Teodorović, sinoć ste ga čuli - samo ulica i rušenje ulice. Poštovani poslanici, da li možete verovati da to profesor Univerziteta i akademik kaže? Pa, u političke stranke, ko mu brani, pa politički delujte! Na koncu samo jednu rečenicu o doktoratu Siniše Malog. Specijalno ću se o tome oglasiti narednih dana. Samo da kažem jednu rečenicu, a to je da je to čista politička stvar. Gospodine ministre, budite hrabri, budite istrajni, pravda je na vašoj strani. Hvala.
Hvala, prof. Atlagiću. Sada reč ima narodni poslanik prof. Mihailo Jokić. Izvolite.
Poštovana gospodo, ja bih istakao jedan momenat koji je vrlo bitan za budžet, a to je da će budžet biti donet pre 1. decembra. To je veliki uspeh i ministra, i vlade i predsednika Republike. Kada smo mi doneli budžet pre 1. decembra? Zašto smo ga doneli na vreme? Zato što Srbija ide sigurnim putem, zato što povećavamo penzije i plate. Zašto smo ovoliko povećali? Zato što ćemo i dogodine povećati. Zašto niko ne kaže da je sedam ministarstava dobilo manje iznose nego 2019. godine, da je predsednik Republike dobio 0,3% manje, da je Vlada dobila 4,2% manje, da ste vi u Ministarstvu finansija dobili 11,2% manje od sredstava koja ste dobili u 2019. godina. Oko plata. Neće svako povećanja plata da poveća lična ulaganja u BDP. Hoće sada ova. Zašto? Dobili su povećanje ljudi koji će sav taj novac, više od 90% vratiti u budžet. To je ono što treba reći. Naravno, penzioneri su uvek tu i ne treba otvarati raspravu o budžetu dok se ne sagleda ova tabela koju ste vi ovde lepo dali. Ja sam ovde ukucao i 2018. godinu. Tu je i 2019. godina. Tu se jasno vidi pozitivan trend kojim idemo. Znači, ove plate su dobrodošle i one su garancija da će i dogodine one biti veće. Znači, šta je bitno? Da stalno plate i penzije budu na vreme i da svake godine budu sve veće. Oko direktnih ulaganja, ja sam prvi za to da bude više domaćih direktnih ulaganja. Ja sam za to da bude bruto nacionalni dohodak, da ne bude bruto domaći. O čemu se radi? Mi moramo u ovom momentu da pokrijemo manjak na tekućem računu. Mi nemamo mogućnosti za domaćim direktnim investicijama i zato to moramo pokriti direktnim investicijama iz inostranstva. Evo, ovde piše lepo da je manjak na tekućem računu 5,3% BDP, a da će direktne investicije biti 6,3%. Ova razlika od 1% govori da mi idemo pravim putem i da je ovo moralo da bude. Dalje o čemu želim da pričam su fakulteti. Fakulteti su dobili više sredstava i to je i ministar rekao, nego nešto oko dopunskih prihoda. Ministarstvo, država, Ministarstvo finansija moraju pomoći fakultetima da imaju što veći dopunski prihod, jer veći dopunski prihod stvara uslove da profesori imaju veće plate, da bolji standard bude, da studenti lakše studiraju itd, samo što taj dopunski prihod mora biti vidljiv. On mora biti proknjižen i mora biti prikazan u završnom računu. Ako neće, postoje mehanizmi koji će ih naterati da to urade. Znači, mi se zalažemo za to – što više dopunskih prihoda, što veći standard, što bolji standard. Na kraju, za mene je kao prosvetnog radnika nezamislivo da, recimo, novinar, analitičar tri-četiri puta pravi gramatičke greške i kaže „spašava, spašava, spašava“, koliko puta je rekao „spašava“, ja sam to doživeo kao udarac u glavu. Novinare, naučite, nije „spašava“ nego „spasava“, jer ovo slušaju đaci, studenti itd. To je vaša struka, vi ste TV lice. Ovu moju kritiku shvatite dobronamerno. Uzmite gramatiku pa malo to preslišajte. Hvala.
Hvala, dr Jokiću. Na član 1. amandman, sa ispravkom, zajedno su podneli narodni poslanici dr Muamer Zukorlić i prof. dr Jahja Fehratović. Izvolite, dr Zukorlić.
Važno je nastaviti sa temom budžetiranja visokog obrazovanja. U tom pogledu, na dve stvari želim obratiti pažnju. Dakle, već duže vreme se najavljuje donošenje zakona ili zakonsko uređenje finansiranje univerziteta, odnosno, visokoškolskih ustanova. Bojim se da jako kasnimo i da zapravo time pomažemo nedostatkom tog zakona da imamo svojevrsno crno ili sivo područje. Nema nikakvog smisla i ne možemo do kraja biti zadovoljni samo cifrom i kazati - ove godine je više, toliko i toliko smo dali. To je dobra strana ove priče u pogledu volje Vlade da finansira obrazovanje i da uvećava budžetske prihode za obrazovanje, ali nemati do kraja punu kontrolu tih sredstava, nemati izveštaje, nemati povratne informacije, ljudi, to je uvođenje divljine i to urušava celokupno kvalitet. Ponavljam, nisam za dodatna sredstva. Dodatna sredstva na javnoj ustanovi moraju biti ozakonjena. Ona se koriste za kupovinu asistenata, saradnika, za pravljenje većina u savetima i telima, i to je opasno. Ne možemo preko toga tako proći. Potom, pitanje Zakona o Beogradskom univerzitetu kao nacionalnom univerzitetu, jer smo izmenom Zakona o visokom obrazovanju usvojili, dakle, stav da se taj univerzitet izdvoji, ali ne možemo ostati na tome. Država nema uređen univerzitet, općenito, a posebno Beogradski univerzitet. Ovo što nam se dešava od ovih pobunjeničkih akcija na univerzitetu, posebno na tom univerzitetu, su veoma loši znaci. Ukoliko im sada ovo, sa ovim obračunom, sa Vladom i ministrom finansija, prođe olako, gospodo, to je najava mnogo žešćih udara. Zapamtite, nemojte to potcenjivati. Ili će oni vas ili ćete vi njih. Nemojte taj požar potcenjivati. Mali požar i mala bolest se nikada ne potcenjuju, jer ako ih potcenite, vrlo brzo postaju i velika bolest i veliki požar. Ovde rasprave ne treba da idu u pogledu toga ko voli ministra, ko je za njega, ko će ga bolje pohvaliti. Ovo su simptomi sistemske bolesti i mi ne treba da se bavimo konkretno tom temom, već temom instalacija koje su u veoma lošem stanju, a iz takvih instalacija požari lako planu. Hvala.
Pre nego što dam reč Goranu Kovačevu, želim da saglasno članu 27. i članu 87. stavovi 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine, obavestim narodne poslanike da će Narodna skupština raditi i posle 18,00 časova, zbog potrebe da Narodna skupština donese akte iz dnevnog reda ove sednice. Gospodin Kovačević, izvolite.
Svakako da je pitanje koje je otvoreno u obrazloženju amandmana vrlo značajno za funkcionisanje sistema obrazovanja u državi Srbiji i ja bih javnost i gospodina ministra, u principu, koji zna sve to hteo da upoznam a u vezi rasprave o budžetu sa konkretnim činjenicama kako izgleda finansiranje u brojkama. Sopstveni prihodi na ekonomskoj klasifikaciji 0,4 visokog i višeg obrazovanja iznose 13 milijardi 291 milion. Od tog iznosa, gospodine ministre, preko 82% odlazi za plate i lična primanja zaposlenih na Beogradskom univerzitetu. Samo 2% odlazi za izdvajanja za opremu i za izdvajanje za nekretnine. Sad dolazimo do ključnog pokazatelja. Državna revizorska institucija, i ovo su podaci DRI, kaže da je 95% sopstvenih prihoda od 13 milijardi u stvari školarina. Toliko o ekonomskom i transparentnom poslovanju univerziteta na tržištu. Samo 5% prihoda sopstvenih su posledica njihovog rada, 95% posledica školarine i monopola. To su u stvari, gospodine ministre, fiskalnih prihodi, odnosno fiskalni rashodi za ljude koji plaćaju tu školarinu, obaveza, uskraćeno od države Srbije, a sada dolazimo do ključnog podatka, 48 do 86% tih sopstvenih prihoda po izveštaju DRI odlazi za plate i primanja zaposlenih na Univerzitetu. Ako imate 82% iz budžeta Republike Srbije i do 86% sopstvenih prihoda za rashode za zaposlene, zato i imamo 2 do 2,5% ulaganja u opremu o nekretnine. Šta je još tragičnije? Mi kao narodni poslanici, Odbor za budžet, već četiri godine, a na osnovu izveštaja DRI ne možemo da dođemo do informacije na koji način se troše sredstva koja potiču iz sopstvenih prihoda. Nemamo imena, nemamo ekonomske klasifikacije, nemamo krajnje korisnike u Trezoru. Kome idu ta sredstva? To ne govori u ekonomskoj uređenosti prostora obrazovanja, to govori da u oblasti obrazovanja, bez obzira na političke stavove, čisto finansijski, imamo potpuno rasulo, koje je manje-više posledica funkcionisanja države u oblasti obrazovanja, bez konkurencije, u svakoj oblasti u kojoj nemate konkurenciju i nemate pravo na slobodan izbor. Na kraju imate monopol. Taj monopol na visokom obrazovanju završi se na budžetu Republike Srbije, odnosno u fiskalnim izdavanjima, koja nisu primerena preko školarine za građane Srbije. Zato je, gospodine ministre, neophodno da u skladu sa Zakonom o izmenama budžetskog sistema koji ste najavili za iduću godinu i Zakona o finansiranju visokog obrazovanja, koje je najavio ministar Šarčević, u narednoj godini izvršimo demonopolizaciju sistema finansiranja visokog obrazovanja, da bi Srbija imala kvalitetnije i bolje obrazovanje, a samim tim i kvalitetniju radnu snagu.
Hvala, gospodine Kovačeviću. Reč ima narodni poslanik Žarko Bogatinović. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre sa saradnicom, grad Leskovac značajno radi na unapređenju i privrednom rastu, a glavni preduslov za to jesu uređene saobraćajnice. Otkako je SNS, sa svojim koalicionim partnerima, preuzela odgovornost rukovođenja gradom, Leskovac je do sada dobio 40 hiljada metara novih saobraćajnica i za tu namenu izdvojeno je 740 miliona dinara. Posebno smo ponosni što smo san velikog broja naših sugrađana počeli da pretvaramo u javu. Naime, prošle nedelje krenulo se sa izgradnjom centralnog gradskog trga, a stanovnici Leskovca će za 360 dana dobiti novo multifunkcionalno mesto okupljanja i obeležje grada. Ova kapitalna investicija je vredna 223 miliona dinara. Značajna investicija koja je našem gradu pružila lepši izgled i doprinela boljem funkcionisanju je izgradnja nove pijace, u koju smo uložili preko 120 miliona dinara. Zatim, kompletna rekonstrukcija Centra za socijalni rad, vredna 44 miliona dinara, kao i rekonstrukcija višenamenske hale „Partizan“ u koju je uloženo preko 70 miliona dinara. Treba pomenuti i projekat „e-parlament“ realizovan u prethodnih godinu dana od strane sa UNDP, u koje je uloženo 182 hiljade evra i zahvaljujući njemu rad leskovačkog parlamenta postajo je transparentniji, brži i bolji. Prioritet grada Leskovca u narednom periodu je otvaranje novih radnih mesta. Sa tim ciljem planira se nastavak razvoja „zelene zone“. Plan za ovo područje grada je komunalno-infrastrukturno opremanje „zelene zone“, a ova investicija je vredna preko 100 miliona dinara. Takođe, planira se i realizacija javnog privatnog partnerstva za javnu rasvetu, koja će omogućiti zamenu osvetljenja na teritoriji čitavog grada, grad i svih 144 naseljena mesta i stavljanje novih led sijalica, što će dovesti do uštede u gradu i omogućiti bolje i savremenije osvetljenje grada. Vrednost projekta je milijardu i sto miliona dinara. Saobraćajna infrastruktura jedna je od nosilaca razvoja lokalne zajednice. Ono što planiramo i od čega nećemo odustati je svakako izgradnja obilaznice, odnosno Bulevara Nikole Pašića, rekonstrukcijom puta ka Bojniku. Grad Leskovac ima i odličnu saradnju sa Kancelarijom za upravljanje javnim ulaganjima, preko kojih su realizovani i tek će se realizovati brojni projekti. Nakon 70 godina i zgrada Službe za infektivne bolesti doživela je potpunu rekonstrukciju za čije namene je Kancelarija za upravljanje javnim ulaganjima izdvojila 46 miliona dinara, dok je 62,2 miliona dinara namenila rekonstrukciji ustanove za odrasle i starije. Najstarija osnovna škola na teritoriji našeg grada, Osnovna škola „Josif Kostić“, je nakon 165 godina prošla kroz prvu fazu rekonstrukcije u vrednosti od 70 miliona dinara, dok se sa drugom fazom krenulo tokom prošle nedelje, 60 miliona dinara i učenici će za sto dana boraviti u jednoj od najmodernijih škola u našem kraju. Uz pomoć Kancelarije za upravljanje javnim ulaganjima, ove godine krenuli smo i sa rekonstrukcijom glavne zgrade bolnice. Vrednost ove investicije iznosi 21 milion evra. Početne radove na rekonstrukciji obišao je i predsednik Republike Srbije Aleksandar Vučić. Prilikom iste posete, predsednik Vučić obišao je gradski stadion, gde će nići novi objekat vredan 20 miliona evra. Zahvaljujem.
Hvala, kolega Bogatinoviću. Na član 1. amandman sa ispravkom podneo je narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, poljoprivreda. Beogradski univerzitet, samo Beogradski univerzitet je dobio više nego prošle godine, 7 ili 8%. Dobio je 820 miliona više. Poljoprivreda, na prvi pogled, je dobila manje. Sada izgleda za ovu rektorku mora da ima. Ona je ovako malo ješna, tu mora da se doda i kada dodate, ona ne priznaje. Što se smejete? Ješna ko ona Petrojka. Kada joj dodate, oni kažu - niste dodali. Buni se Dragan Đilas. Ja sam očekivao od Dragana Đilasa, kolege poljoprivrednika, s obzirom da je preko noći očas posla kupio 25 hektara zemlje, tamo negde u Sikulama kod Negotina. Mojoj porodici trebalo je 60 godina da to kupi. Njemu je trebalo 60 sekundi. Dakle, ja sam očekivao da će Dragan Đilas tražiti za poljoprivredu, ali očigledno da je njemu ova rektorka srcu draga, očigledno da je ona visoko pozicionirana u njegovom pokretu, što kaže i sama Anasonovićka ili kako se već zove vođa tog protesta. Ja sam tražio više za poljoprivredu, tri milijarde. Kada ona može da dobije 820 miliona samo za Beogradski univerzitet, zašto i mi ne bi dobili tri milijarde za celu poljoprivredu Srbije? Možda sam ja tražio više, ali to je moj običaj, živim na selu, znam kako se muče poljoprivrednici i stoga sam tražio da se tih tri milijarde stavi u ruralni razvoj za nabavku priplodne stoke. To je onaj kravocid koji su oni izvršili, ovi bivši koji sada ne dolaze na sednicu. Želeo sam da to uložimo u nabavku priplodnih grla, zato što se mi bavimo uglavnom izvozom poljoprivrednih proizvoda, žitarica. Imamo 0,33 grla po hektaru. Ukoliko bi imali evropski prosek, koji je jedno grlo po hektaru, da umesto biljne proizvodnje izvozimo meso, mleko, jaja, imali bi još tri miliona uslovnih grla, što je svake godine vrednost od tri milijarde. Prerađeno, ne u konačni stepen prerade, to bi vredelo šest milijardi. Za žitarice, kukuruz, ječam, za proizvode od soje, za stočno brašno, mi izvozom godišnje dobijamo samo 800 miliona evra. Tih 800 miliona evra, te žitarice uložili smo u stočarsku proizvodnju drugih zemalja, a pri tome naš stočni fond je minimalan. Zato sam želeo da zanavljamo stočni fond i da na takav način pare dobiju naši stočari, da naši prerađivači, koji rade sa 30% kapaciteta, recimo, klanice, da dobiju sirovinu i da takvom preradom dižemo ekonomiju Srbije. Samo da vam kažem da svaka svinja proizvedena u Martincima, proizvedene u Laćarku, proizvedena u Sremu, samo tri sela u okolini Sremske Mitrovice ponekad imaju proizvodnju i produkciju od 200.000 komada. Svaka termički obrađena svinja da veći društveni proizvod nego jedan „Fijat“. Dakle, od papka do konačnog proizvoda, sve je iz Srbija, da celokupna proizvodnja, celokupan iznos otpada na domaću proizvodnju i zato svaka prerađena svinja u Srbiji vredi, donosi Srbiji više nego jedan „Fijat“ iz Kragujevca, o kome se toliko priča i piše. Zato je moj predlog bio da ovo što poljoprivreda dobija, a ne dobija malo, ja to priznajem, dobila je sada amandmanom gospodina Martinovića još 720 miliona, što pohvaljujem, ja sam želeo da dobijemo još tri milijarde, ali moram, takođe, poljoprivrednicima reći da bez obzira na ovaj iznos, svi zahtevi za podsticaj subvencija koje budu u skladu sa zakonom podneti, biće isplaćeni i ukoliko se cifra koja je planirana probije, da će država platiti i to što se više potroši na subvencije u poljoprivredi. Želim da zahvalim na onome što smo dobili, a verujem da ćemo ove godine, a sledeće posebno, dobiti daleko više i da ćemo podizati stočni fond koji su ovi upropastili i na takav način našu biljnu proizvodnju uložiti u proizvodnju mesa, mleka i jaja i uvećati BDP od domaće stoke, domaće biljne proizvodnje, gde će sve što izvezemo i proizvedemo biti prihod države Srbije. Hvala.
Hvala. Reč ima Jelena Žarić Kovačević. Izvolite.
Hvala. Uvaženi ministre, dame i gospodo narodni poslanici, kao što smo mogli i od predlagača amandmana da čujemo, ali to smo čuli i od vas, gospodine ministre, u načelnoj raspravi, a nadovezaću se na prethodnog govornika, pa Dragan Đilas za vreme njegovog mandata kao gradonačelnika imao je privatne firme koje su zaradile više od 600 miliona evra, a samo neto dobit, odnosno onu koju je on prikazao, bila je 105 miliona evra. On je ostavio rekordni deficit u budžetu grada Beograda, skoro 20% i ukupne dugove od 1,2 milijarde evra. Složićete se da je sumnjivo to što je njegova lična imovina, privatna imovina rasla dok je imovina, odnosno budžet grada Beograda bio devastiran. I sada Dragan Đilas koristi ovu priliku što mi u Skupštini raspravljamo o najvažnijem zakonu za naše građane i negde tako sa strane, na ulici ili po raznim pres konferencijama iznosi primedbe. Podsetiću vas da je njegovo zaduživanje bilo u visini, da je kamata bila 7,25%, a naša kamata za zaduživanje je oko 1,5%, dakle, pet puta povoljnije za budžet i za građane Republike Srbije. Mi smo na taj način uštedeli 4,4 milijarde dinara samo na kamatama tako što smo na taj način refinansirali skupe dugove koji su ostavljeni do 2011. godine. I to je još jedan od razloga zbog kog moramo da prihvatimo ovaj budžet koji je pred nama i treba da to uradimo. Ali, treba da čujemo i šta smo mi uradili. Mi smo čuli i u dosadašnjoj raspravi da će budžetsku politiku u 2020. godini obeležiti rast standarda u smislu povećanja plata i penzija, u smislu novih investicija za infrastrukturu, za privredu, za mostove, puteve, železnicu, za nove škole, za nova obdaništa. Kada je reč o nameri da se ubrza privredni rast, treba reći da su javne investicije u 2019. godini iznosile 220 milijardi dinara, a u ovom predlogu je ta cifra povećana čak na 260 milijardi dinara, skoro 10 milijardi dinara namenjeno je za podsticaje za strana ulaganja. Ove godine, dakle 2019, imamo 43% više investicija, nego prošle godine, a u proteklih pet godina izgrađeno je 320 kilometara auto-puteva i sa tom strategijom će se nastaviti i ubuduće. Planirana su i dalje ulaganja u vodovodne i kanalizacione mreže, u fabrike za prečišćavanje otpadnih voda itd. Ono na čemu želim kratko da se zadržim jeste deo budžeta koji se odnosi na Ministarstvo pravde, tačnije najpre na investicione aktivnosti Uprave za izvršenje krivičnih sankcija u 2018. i 2019. godini. Ne želim isuviše široko da govorim o tome, ali želim da vam samo navedem gradove koje su obeležile investicione aktivnosti. Dakle, u 2018. godini to su Beograd, Sremska Mitrovica, Požarevac, Leskovac, Pančevo. U 2019. godini investicionih aktivnosti bilo je u Požarevcu, Sremskoj Mitrovici, Beogradu, Leskovcu, Kragujevcu. Iz IPA 2015. godina projekata dobijena su vozila i računarska oprema za kancelarije za izvršenje vanzavodskih sankcija na teritoriji Republike Srbije. Započet je projekat proširenja sistema za izvršenje vanzavodskih sankcija i mera uz elektronski nadzor itd. Ono što bih želela da izdvojim, kao neke nove stavke koje možemo da vidimo u predlogu Finansijskog plana za 2020. godinu, su svakako izrada projektno-tehničkih dokumentacija za nove objekte i za objekte koje treba rekonstruisati. Izdvojila bih izgradnju smeštenih kapaciteta zatvorenog tipa i izgradnju i opremanje novog zatvora u Kruševcu. Smatram da ovakav budžet, o kome mi danas raspravljamo samo u pojedinostima, treba da dobije podršku, jer je razvojni, jer nam sve pokazuje da je dobro izbalansiran, a u smislu planiranja rashoda i prihoda. Naša Vlada je bila u mogućnosti da predloži ovakav budžet, upravo zbog uspešno sprovedenih reformi u proteklom periodu koje su bile teške, ali koje su očigledno dale rezultate. Stvorili smo uslove da možemo da kažemo da će budžet za 2020. godinu biti razvojni i da ćemo moći da i dalje radimo na poboljšanju životnog standarda naših građana. Sada ćemo imati para za ulaganje u neke stvari za koje ranije zaista nismo imali para, za ulaganje u infrastrukturu, ali i za ulaganje u obrazovanje, u struku, u znanje, jer sledeće godine očekuje se, podsetiću vas, otvaranje četiri velika naučno-tehnološka parka, šest centara za preduzetništvo i realizacija još mnogo projekata koji će nam pokazati da smo na dobrom putu da stanemo rame uz rame sa najrazvijenijim zemljama. Prema tome, ja ću ponoviti da će ovaj budžet podržati poslanici SNS u danu za glasanje. Hvala.
Hvala, gospođo Žarić Kovačević. Sada reč ima narodni poslanik Đorđe Milićević. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Najpre želim da dam podršku predlagaču amandman, jer smatram da ovaj amandman u dugoročnom smislu donosi dosta Srbiji. Maločas sam imao prilike i da detaljnije razgovaram sa gospodinom Rističevićem o podnetom amandmanu. Dakle, nije, gospodine Rističeviću, nikada dovoljno i nikad mnogo za poljoprivredu. Vi ste tražili da se izdvoji tri milijarde, a subvencijom 50 hiljada grla, dobili bi u dugoročnom smislu svake godine 75 miliona evra. Lično ću podržati i vaš amandman i amandman gospodina Martinovića, kojim je predviđeno da se za ruralni razvoj, postojeći, ono što je predloženo budžetom, iznos koji je predložen budžetom podigne za 420 miliona, i to iz jednog prostog razloga, jer smatramo da poljoprivreda jeste realna razvojna šansa Srbije. Gospodine ministre, javio sam se iz još nekoliko razloga i želim, pre svega, vama da se obratim u nastavku izlaganja i, predsedavajući, koristiću vreme predsednika poslaničke grupe. Gospodine ministre, čuli smo tokom današnjeg dana da će vam nekakve grupacije, ja više ne znam da li su političke ili nevladine ili kako već da ih nazovem, onemogućiti da uđete u zgradu Ministarstva finansija. Kako je rečeno, kako su mediji preneli, da će staviti katanac na zagradu Ministarstva finansija. Možda je to i moguće, ali oni zaboravljaju jedno, demokratija se u Srbiji ostvaruje samo na jedan način, a to je na izborima. Samo izbori mogu da promene politički kurs Srbije. Srbija je slobodna i demokratska država, a u kojoj svako ima pravo da protestuje i da na taj način izrazi svoj legitimni politički stav o različitim pitanjima. Sve dok su ti protesti mirni, dok ne ugrožavaju pravo drugog i, ono što je suštinski najvažnije, dok ne ugrožavaju funkcionisanje države. Konačno smo pre nekoliko dana dobili odgovor na pitanje - imamo li mi u Srbiji građanske ili političke proteste, iako smo jako dobro znali da je reč o političkim protestima, iako smo jako dobro znali ko stoji iza tih protesta. O tome je kolega Marković danas govorio na početku skupštinskog zasedanja, ali znate, gospodine ministre, od političkih protesta se očekuje i odgovor na neka ključna pitanja danas u Srbiji. Ako su odgovori na ta ključna pitanja od strane tog dela opozicije pretnje, nasilje, sukobi, onda se to ne može definisati kao politički protesti, već kao nasilničko, siledžijsko ponašanje, primitivizam, i to ne sme i ne može da postane osnovna norma i modalitet društvenog ponašanja u Srbiji. Ono na čemu mi insistiramo kao poslanički klub, ako je zaista tačno, ako su tačne najave da će neko blokirati, zatvoriti zgradu Ministarstva finansija, očekujemo upravo zbog toga da to ne sme postati norma društvenog ponašanja u Srbiji, očekujemo reakciju nadležnih organa i nadležnih institucija. Vi ste danas bili u sali i niste imali prilike da čujete obraćanje onog jednog dela opozicije, uz dužno poštovanje kolega, ne mislim na vas, mislim na deo opozicije koji već jako dugo ne učestvuje u radu parlamenta, i ponovo nekakva priča o slobodi medija. Zamislite, tragikomična situacija, o slobodi medija govori neko ko na konferenciji za štampu opet danas kaže da će hapsiti glavne i odgovorne urednike i vlasnike komercijalnih televizija sa nacionalnom frekvencijom i glavne i odgovorne urednike pojedinih listova. Ti isti, podsetiću vas, su fizički nasrtali na novinare, i to iz jednog prostog razloga, jer novinari ne misle isto kao i oni, postavljaju im pitanja na koja nemaju odgovore i ti isti su, pre izvesnog vremenskog perioda, vrlo jasno u kameru na konferenciji za štampu rekli - da, zatvorićemo vašu komercijalnu televiziju, ukoliko budemo u prilici. Ti isti se sa punim pravom bave slobodom medija i danas govore o slobodi medija. Neće se u Srbiji ponoviti istorija u svom najgorem obliku kada su svi mediji morali u Srbiji da pišu i da misle isto, ali je evidentan jedan pritisak od jednog dela opozicije koji u kontinuitetu želi da se bavi uređivačkom politikom medija, i to vam je ono, znate, kukate o medijima u medijima. Mi nismo zastupnici teze - ako smo prisutni u mediji, medijska scena je dobra, da ako nas nema u medijima, ta medijska scena je loša. Strategija o privatizaciji medija, mislim, doneta je posle 2000. godine. Gospodo, želeli ste kapitalizam, dobili ste kapitalizam. Odakle danas potreba da se bavite privatnim sektorom u oblasti medija? Mi nemamo nameru da se bavimo uređivačkom politikom medija, podržavamo sve što su evropski standardi, što podrazumevaju evropski standardi, ali nemamo nameru da se bavimo time kakve će poruke političke stranke slati tokom predizborne kampanje, ali jedno je evidentno. To što neko ima 50 ili 60% podrške, a neko se bori da dođe do tih famoznih 5%, to nije naš problem. Ne možemo im mi pomoći u tome da povećaju i da pojačaju svoj rejting i podršku među građanima. Uzgred rečeno, ne želim besplatno da ih savetujem, ali mislim da ono što rade, rade pogrešno. Fabrikovanjem nekakvih afera, pri čemu žele da diskredituju predsednika Srbije, Vladu Republike Srbije, nije način da dođete ni do kratkoročnih, a kamoli dugoročnih političkih poena. Podsetiću vas da je ovo, gospodin Marković je to izračunao, 329. dan kako jedan deo opozicije ne učestvuje u radu parlamenta. Vrlo često, pa i danas se postavlja pitanje odgovornosti. Ima li njihove odgovornosti? Znate kako, legitimno je pravo da li će oni učestvovati ili ne, ali da li su oni odsustvo sa sednice opravdali onako kako je jasno i precizno definisano Poslovnikom o radu Narodne skupštine koji je upravo definisala većina koja sedi u tom i takvom Savezu za Srbiju. Jel to odgovoran i ozbiljan odnos prema građanima koji su im dali poverenje na izborima? Valjda mi kao legitimno izabrani predstavnici građana, valjda je naša obaveza da sedimo u parlamentu koji je glas naroda da razgovaramo o alternativama kako da dođemo do najkvalitetnijih zakonskih predloga koji će biti u najboljem interesu građana Srbije. Mi smo više puta do sada govorili - znate građani Srbije bilo da rade u javnom ili privatnom sektoru ako ne dođu na posao to se odražava na njihov materijalni status i to svoje odsustvo ne opravdaju. Dozvolite, to isto mora da važi i za poslanike jer i mi smo građani Srbije. Nema ovde građana prvog i građana drugog reda. U svemu tome naša poruka njima je potpuno jasna. Ako imate program, a definitivno ga nemate, koji je u interesu građana, ako imate ljude koje građani prepoznaju i čiji rad vrednuju, čemu onda uslovi, čemu onda bojkot parlamenta, čemu onda najavljeni bojkot izbora? Samo pre nekoliko meseci iz tog istog skupštinskog hola smo slušali – želimo vanredne parlamentarne izbore. Nije tada bilo nikakvih uslova, nije tada bilo nikakvih zahteva jer su smatrali da mogu predstavljati alternativu vladajućoj koaliciji. Kada su shvatili ne da ne mogu predstavljati alternativu, nego da ne mogu politički preživeti neki naredni izborni ciklus u Srbiji, onda su se brže bolje dosetili neke nove političke floskule, a to je bojkot izbora. Što se tiče onoga o čemu je danas bilo reči i o čemu je u kontinuitetu već nekoliko dana reč o vama, gospodine ministre, ja ću ponoviti naš stav. Mi smo o tome vrlo otvoreno, vrlo jasno i precizno govorili u javnost, a reći ću i danas u plenumu. Dakle, ne ulazeći u ocenu rada Saveta Beogradskog univerziteta prilikom odlučivanja o vašoj doktorskoj disertaciji, ali ipak ostaju otvorena brojna pitanja, dileme na koje javnost očekuje odgovor. Ako iza odluke Saveta Univerziteta stoji, a definitivno stoji, jedna politička opcija i jedan deo opozicije, onda se radi o jednoj beskrupuloznoj stravičnoj kampanji koja se vodi protiv vas i koja ima pokušaj i cilj vašu ličnu i stručnu diskreditaciju. Imajući u vidu nesporne stručne reference vaše, kao i dokazane rezultate o radu, a naročito rezultate koje postižete kao ministar finansija, gde je vaša profesionalnost i stručnost dostigla jedan, po našem mišljenju, pun kapacitet zaista je iznenađujuće da se i pored svega toga kvalifikujete kao neko ko je plagirao doktorsku disertaciju. Osim toga, vaša dokazana vrednost u stručnom smislu proizilazi iz nespornih činjenica da je vaše obrazovanje, stručno osposobljavanje bilo impresivno ocenjeno i vrednovano od strane najviših stručnih relevantnih institucija koje dolaze iz oblasti ekonomije i oblasti finansija. To znači da vi svakako ne možete biti neko kome u bilo kom slučaju se može osporiti stručnost, stručni potencijal zbog čega je teško i apriori prihvatiti odluku o navodnom plagiranju doktorata. Stiče se utisak da je u jednom delu javnog mnjenja daleko pre donošenja odluke Saveta već odlučeno da je vaša doktorska disertacija plagijat. To je tako. U tom smislu se ne može izbeći uticaj upravo dela tog javnog mnjenja, upravo dela tog dela opozicije prilikom odlučivanja o vašoj doktorskoj disertaciji. Želim još jednom potpuno jasno i precizno da kažem, gospodine ministre, i vi i Vlada Republike Srbije imate našu punu podršku i ovde u plenumu vrlo rado razgovaramo sa vama jer znamo da uvek dolazite sa pozitivnim ekonomskim i finansijskim pokazateljima i da zajedno kao i cela Vlada Republike Srbije, predsednik Srbije, radite u najbolje interesu građana Srbije. Zahvaljujem.
Hvala gospodine Milićeviću. Sada određujem pauzu u trajanju od sat vremena. Sa radom nastavljamo u 15 časova i pet minuta. Hvala.
Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo sa radom. Na član 1. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite koleginice.
Dame i gospodo narodni poslanici, danas smo u ovoj raspravi u pojedinostima zaista čuli mnogo toga što možda i nema preterano veze sa Predlogom zakona o budžetu i sa ovim amandmanima, ali dobro. To i nije tako loše, ali evo da podsetimo na dan kada je predsednik Vlade, Ana Brnabić obrazlagala Predlog budžeta, prva rečenica joj je bila da se ovim budžetom obezbeđuju dalja povećanja, ulaganja u infrastrukturu. Zaista, normalno bi bilo da kažemo – da to je dobro i mislimo da jeste dobro da se ulaže u infrastrukturu i mislimo da jeste dobro i ono što je do sada ulagano, ali kada stavimo određene primedbe vi onda banalizujete ono što mi kažemo. Onda kažete - vi ste protiv kapitalnih investicija, vi ste protiv infrastrukture, vi ste protiv autoputeva itd. Ne, nismo. Mi smo samo za to da se svaki dinar iz budžeta mora potrošiti pošteno i da se mora potrošiti zaista za namenu koja je budžetom i predviđena. Kada smo vam govorili o „Behtelu“ i o tome da će iz budžeta netragom nestati 300 miliona evra, vi ste čak i taj dan govorili da se ne zna ko će raditi deo auto-puta od Preljine do Pojata, negirali ste čak i da ste zakonom, tim lex specialis zapravo predvideli da je „Behtel“ jedini koji može konkurisati. Nije tako napisano, ali uslovi koji su predviđeni govore o tome. Pa se onda pre neki dan pojavila vest da nije izvesno da će taj ugovor biti 800 miliona evra, jer „Behtel“ izgleda ima još nekih dodatnih zahteva, jer u tom memorandumu koji su Zorana Mihajlović, Skot i predstavnik „Behtela“ potpisali u Vladi Republike Srbije nisu predvideli sve te buduće poslove. Jutros je bilo u vestima da se ovih dana očekuje zaključivanje tog ugovora. Samo da vam skrenem pažnju da se suviše ne zalećete. Ipak vi očigledno, niste dovoljno informisani, vi poslanici vlasti, pa onda branite besomučno nešto. Danas kada ste govorili o ministru Siniši Malom nije bilo, koliko, petnaestak dana, možda hajde dvadeset, kada ste ovde skakali, branili tu Ivanku Popović, jel se tako zove ta gospođa koja je rektor, jer nju tamo napadaju ovi tzv. studenti iz Saveza za promene. Pa vi ste na njenoj strani, pa ona jadna trpi pritiske itd. i onda vi da joj pomognete pošaljete svoje iste onakve studente kakvi su i ovi iz Saveza za promene i kada je Ivanka Popović okrenula ćurak naopako, kada je vama okrenula leđa, sad sve najgore o njoj. Sada vam je, vidim, aktuelna ova Anasonovićka. Sad je mnogo važno šta ona kaže, a kada se za koji dan pokaže da Anasonovićka ništa nije promenila u svojim stavovima osim što će se pojaviti u nekom drugom agregatnom stanju, onda ćete opet da skačete na sve ono što ona kaže. Dakle, nemojte tako. Ako nešto branite budite dosledni. Koje još primedbe imamo na ova ulaganja u infrastrukturu? Za nas srpske radikale je apsolutno neprihvatljivo da je garantni rok za auto-put dve godine. To valjda nigde u svetu nema. Pa, ljudi moji, rok za fen je dve godine. Tako da, mi u tom smislu imamo primedbe, ne što se gradi, nego što to ne radite ozbiljno. Takođe, reći ću nešto i vezano za recimo zdravstvo. Rekli ste i koliko je predviđeno sredstava za zdravstvo i da se ulaže i da se ulagalo mnogo i nije sporno, urađeni su klinički centri, ulažete dakle, u zgrade, u objekte, ulažete u opremu, ali ne ulažete u kadrove. Zašto je to tako? Zato što kada se ulaže u zgrade, u opremu itd. onda tu može po neko i da se ugradi, onda tu mogu da se ostvare određena materijalni efekti, a kada ulažete u kadrove, onda to ne može. Pitali smo vas i sada ponavljamo, jer odgovor na pitanje nismo dobili - kako je moguće u državi Srbiji, da recimo profesor univerzitetski, lekar specijalista koji radi na svom osnovnom radnom mestu, da na Beogradskom univerzitetu ima tri puta veću platu, nego što je ima na Univerzitetu u Novom Sadu. To je nešto što je apsolutno van zdrave logike. Onda ste obećali profesorima iz Novog Sada da ćete uskladiti njihove zarade sa ovim profesorima iz Beograda, tako što ćete beogradskim da smanjite, njima da povećate. Inače novosadski profesori Medicinskog fakulteta dobijaju 30.000 naknadu za rad na fakultetu, a beogradski 90.000 i umesto da ih izjednačite tako što ćete novosadske izjednačiti sa beogradskim, vi to radite tako što ćete ovima da smanjite, ovima nešto malo da podignete i opet ćete napraviti nezadovoljstvo među lekarima. Usput, naravno, nije usput, nego vrlo važno, nedopustivo je da i dalje među nezaposlenima iako se hvalite da je stopa svega 10%, ima lekara. Još uvek ima lekara, još uvek ima specijalista koji su prijavljeni kao nezaposlena lica, što je zaista apsolutno neprihvatljivo što se tiče nas iz SRS. Gde nestaje novac, recimo iz zdravstva? Podsetiću vas, 26. juna Aleksandar Vučić je na otvaranju nekog od objekata rekao da 20% budžeta koji se izdvaja za zdravstvo ide, niko ne zna gde. Evo citiram ga - Bog otac ne zna gde su te pare otišle, zato što ne postoji dobra kontrola. I, evo kaže Vučić - sada, da me ubijete, ne znam na šta je potrošeno 20% budžeta predviđenog za zdravstvo. Takve stvari nas interesuju. Protiv takvih stvari smo i od ministara i predsednika Vlade očekujemo odgovor na to pitanje. Najlakše je, kao što je malopre jedna koleginica u prepodnevnom delu, rekla - vojne penzije su završile u Strazburu, sram ih bilo, one koji su doveli do toga da se o vojnim penzijama rešava u Strazburu. A šta sa ovima zbog kojih su penzije civilne završile u Strazburu? Mislim na veliki broj penzionera koji su se obratili Strazburu zbog toga što im niste vratili one penzije koje su otimane četiri godine. Da li onda i za te važi, odnosno za ove aktuelne da li važi - sram vas bilo ili je njima bravo? Valjda imate iste aršine. Hvala.
Zahvaljujem. Po amandmanu reč ima narodni poslanik Milija Miletić. Izvolite.
Zahvaljujem se, uvaženi predsedavajući. Ja bih po amandmanu rekao, vezano konkretno za ovaj Zakon o budžetu i sve stvari koje su govorili, pošto smo svedoci da je ovaj budžet o kome sada govorimo jeste budžet koji je razvojni, gde dajemo mogućnost za sve one segmente koji su bitni za našu Srbiju. Kada govorimo sada konkretno o infrastrukturi, velika stvar za sve nas što će se raditi i nastaviće da se rade svi oni projekti koji su započeti, konkretno vezano za izgradnju pruga, za izgradnju puteva, autoputeva i to je ono što se tiče mene kao narodnog poslanika, predstavnik i predsednika USS bitno zato što će da se radi, da se gradi i na jugoistoku Srbije, imaće velike mogućnosti da se nastavi sa radom, da se radi u malim sredinama državni putevi i neki lokalni putevi kojim će moći da se lakše funkcioniše. S druge strane, velika stvar za sve nas i na jugoistoku Srbije i u celoj Srbiji, za sve nas koji živimo na selu i od sela, što će imati mogućnost da se nastavi ulaganje u poljoprivredu. S tim što sam ja uvek govorio i tražio, i nadam se da ćemo to imati i mogućnosti i naredne godine da ostvarimo, da se drugačije vrednuju opštine koje su nerazvijenog tipa, da se u tim opštinama izdvaja više, da se pravilnici menjaju za dobrobit svih naših ljudi koji žive na jugoistoku Srbije u našim seoskim područjima i kako sam dobio uveravanja nadležnog Ministarstva poljoprivrede, to će biti urađeno. Drugačije će se rangirati, biće cela teritorija opštine nerazvijena, odnosno sa težim uslovima života, neka do sada određena sela. Još nešto što bi govorio za mene kao čoveka je vrlo bitno to što suština svih nas jeste napredak, natalitet, rađanje i ovim budžetom je tu stavljen akcenat i o tome bi govorio nešto što je za mene vrlo bitno, zato što će sada biti povećana sredstva u okviru budžeta, to je previđeno, sredstva za finansijsku pomoć porodicama, s tim što bi ja tu zamolio i nadležnog ministra, a i Vladu da u okviru zakona koji treba da dođu kasnije posle usvajanja budžeta, da se tim zakonima da veća mogućnost za ljude koji žive u našim selima, za ljude koji žive u nerazvijenim brdsko planinskim područjima, u opštinama, da tim porodicama obezbeđujemo najmanje 50% veću naknadu, finansijsku pomoć. Ako je do sad bilo sa 100 hiljada, sada da bude povećana na 300 hiljada za te porodice. Da bude 50% ako žive u nerazvijenom brdsko planinskom području, a ako živi u nekim selima u takvim područjima da bude i 75% veća naknada. To je jedan od načina da se tim ljudima obezbedi da imaju bolje uslove za život, da im se da veća pažnja i mislim da bi to dalo rezultata zato što lokalna samouprava iz koje ja dolazim opština Svrljig, već to radi unazad osam ili devet godina, gde se daju veća sredstva za one porodice koje stvaraju bračnu zajednicu u našim selima 50% više daje u odnosu na one koji žive samo u Svrljigu. Jeste Svrljig nerazvijena opština, jeste da ima potrebe da se radi, ali smo mi dali akcenat našim selima. Ja ovde govorim i nadam se da ćemo imati mogućnost da kroz određene zakonske predloge damo mogućnost da se i u narednom periodu iz budžeta izdvaja više, najmanje 50% za brdsko planinska područja, za nerazvijene opštine, devastirane, demografski ugrožene, a za seoska područja da bude i 75%, jer tim ljudima treba veća podrška da mogu tamo da ostanu da žive. Još jednom, ja ću podržati Predlog budžeta zato što je razvojni i mislim da je potrebno ove stvari da usaglasimo kada dođu zakoni za to.
Zahvaljujem, kolega Miletiću. Po amandmanu, reč ima narodni poslanik Vladimir Orlić. Izvolite.
Hvala. Vezano za sve ono što čujem u ovoj sali danas, postoji nekoliko stvari na koje zaista treba reagovati. Prvo, kada neko kaže, a vezano za ono što su radili ovi Đilasovi lažni studenti i ostali neostvareni marsovci, znate jako dobro na koga mislim kada to kažem, da je to isto radila i SNS, jer tako je izgovoreno ovde, kaže - vi ste iste takve svoje studente koristili za ne znam šta. To je na prvom mestu potpuno nekorektno i takođe potpuno netačno. Dakle, da se razumemo dobro, Srpska napredna stranka nikada nije one pojave poput Miljuša, Boška Obradovića, ko još beše bio tamo sa njima, predstavljao se kao nekakav student lažni, jel bila Marinika Tepić, Sergej Trifunović, Zoran Lutovac, nije nikada predstavljala kao neke studente i na taj način pokušavala da vrši politički pritisak, da maltretira institucije na taj način ih ponižava. To je prva stvar. Druga stvar, nikada ni one koji jesu studenti i koji nisu studenti, bez obzira da li su članovi stranke ili nisu, nismo za te svrhe koristili ni na jednom mestu. Nikada nećete naći primer jedan jedini, da smo pokušavali da, kao što oni jesu, ucenjujemo, maltretiramo zvanične institucije, ni jednu jedinu, a samim tim i Rektorat, kao što oni jesu pokušavajući da ih navedemo da za neki naš politički interes donose odluke koje nikakve veze nemaju sa univerzitetom, koji nikakve veze nemaju sa obrazovanjem, koje na najbrutalniji način krše autonomiju univerziteta. Takav slučaj pronaći nećete. Da neko pokušava da napravi paralelu, da izvuče znak jednakosti između nas i njih, to je nekorektno i to je netačno. Branko Miljuš, onaj kog držite na vlasti na opštini Stari Grad, je donosio one sendviče i kojekakve druge ponude Đilasovim lažnim studentima, ne našim. Marko Bastać, onaj kog držite na vlast na opštini Stari Grad, što ljudima navlači kese na glavu dok se svađaju oko koverata za reket, on je dolazio da podržava Đilasove lažne studente, nikada naše. Slične primere, još jednom, pronaći nećete. Nikakve tu jednakosti nema. Kada god smo mi tražili da se poštuju propisi, da se vodi računa o institucijama, pojavljivali su se zlonamerni pokušaji da se napravi neka paralela jednakosti, ali toga prosto nema. Kao što u njihovim aktuelnim lažima, a vidite da svakoga dana po jednu novu laž plasiraju, sve jedna laž drugu sustiže, budu u potpunosti raskrinkani i pokaže se da su najobičniji besomučni lažovi. Tako su lagali, i da nije reč o političkom pritisku, kada su slali onog, koliko ima 33, 34 godine neostvarenog marsovca da izigrava nekakvog studenta, a sa njim sve te o kojima, da, govori njihova dojučerašnja perjanica Anasonovićka, za koju ona sama kaže, dakle, oni sami o sebi pričaju, da su to sve partijski ljudi, da su to sve neki nazovi omladinci, a u stvari aktivisti što stranke Dragana Đilasa, što ovih drugih koji su pod Đilasovom kontrolom. Dakle, to su neistine na koje smo mi ukazivali od samog početka, ukazivali na njih jasno, govorili o njima javno, da bi na kraju došlo do čega? Pa da ih oni sami priznaju, da oni samo u raskošnom intervjuu za neki dnevni list pre dva dana ispričaju da je apsolutno sve, od reči do reči što smo mi govorili, tačno, apsolutno sve. Da su bili partijski tzv. protesti u pitanju od samog početka, da su ih finansirali Đilas i ovi njegovi, da su pravili nekakve lažne građanske varijante sa nekakvim lažnim studentima, a u stvari sa svojim aktivistima. Da su zbog toga i propali, jer im narod ne veruje, jer narod neće da sledi Đilasa, Jeremića, Obradovića i ostale koji su narod u crno zavili. Sve što pogledate, apsolutno odgovara onome što smo govorili mi i nikada se mi na taj način ponašali nismo. Jeste nekada videli da nekog mladog čoveka mi zloupotrebljavamo na taj način na koji su oni radili? Da teramo nekoga da napada policiju, a oni su kordone policijske ovde pokušavali da pregaze kamionom, ako se dobro sećate, to je lično Boško Obradović naređivao. Oni su policajce gađali flašama, oni su ih opsedali ispred policijske stanice, upadali sa njima, sa tim mladim ljudima koje su koristili i predstavljali ih kao ne znam šta, a svoje aktiviste gurali u prve redove da razbijaju RTS. Nikada nećete naći takav primer ponašanja na našoj strani. Te mlade ljude oni su zloupotrebljavali i onda kada se dogodi da neko reaguje, a mora da reaguje kada je na primer napadnut pripadnik policije, onda su ih koristili za dalje kreiranje besomučne propagande. Da pričaju njihovi aktivisti kako su gladovali, sećate se, kada provedu dva, tri sata negde u državnoj instituciji odgovarajućeg ranga, pa se pojave snimci kako lepo ručaju sendviče tamo. Sve je bilo besomučno propaganda i sve je bilo laž i sve je bilo histerija sa željom da se izazove veći incident, da se izazove neka velika, snažnija reakcija državnih organa kako bi to dalje služilo da hrani njihovu propagandu. Igra je potpuno pročitana, potpuno jasno od prvog dana. Još jednom vam kažem, ta igra se kreira samo na jednoj strani i tu vrstu provokacija, tu vrstu nestabilnosti sve vreme generišu oni. Nema tu nikakve jednakosti, to je prvo što treba da znate. Drugo, što se tiče tog autoputa. Hajde, sto puta kada kažemo, nije nam teško ni 101 put, postojao je javni poziv za formiranje partnerstva. Je li činjenica? Činjenica je. Postojale su različite kompanije koje su mogle da se jave zadovoljavajući uslove. Je li činjenica? Činjenica je. Javilo se toliko koliko se javilo, jedna jedina. Je li činjenica? Još jednom, činjenica je. Pre nego što sebi da za pravo neko da kaže šta on smatra koliko vredi, nek se podseti. Moravski koridor podrazumeva deonicu dužine 112 kilometara, nek se podseti. To je 78 mostova, to je 24 nadvožnjaka, 12 podvožnjaka, 10 petlji, to je dve godine intenzivnog posla, koji podrazumeva i izmeštanje korita reke, koji podrazumeva i kompletnu infrastrukturu, da obezbedi optički kabl koji treba da poveže čitav taj deo zemlje, koji podrazumeva i tzv. terminalnu infrastrukturu, koja će da omogući da tamo savremeni servis i internet budu čak i dostupniji nego u mnogim drugim danas razvijenijim delovima zemlje. Samo to imajte na umu i ništa više. Dakle, da postoji prilika da se takmiči u ovoj zemlji, postoji. Da postoji prilika da se učestvuje, ko želi i ko je u stanju da bude konkurentan, apsolutno postoji. Ko na kraju pobeđuje? Pa suština ovoga bi trebalo da bude, ako se mi ipak dobro razumemo, da na kraju pobeđuje Srbija. Da ima tu infrastrukturu koju nije imala nekada, da ima auto-put tamo gde ga nekada nije mogla ni zamisliti, nekada u vreme ovih Đilasa, Jeremića, Obradovića, što zloupotrebljavaju mlade ljude, što vrše neprihvatljiv pritisak na institucije, koji su i sa Rektoratom uspeli da naprave ovo što su uspeli da naprave. Dakle, da danas malo pametnije stvari radimo, da se ne bavimo njihovim glupostima i njihovim potrebama da budu bogatiji. Između ostalog, auto-puteve da imamo, i ovaj kao što imamo sada, auto-put „Miloš Veliki“, kao što imamo sada završen Koridor 10 i Južni i Istočni krak. Sećate se, i o tome smo pričali i govorili – biće. Kao što vidite, ima ga. I da Srbija danas sve to, i jedno i drugo i treće, ima odakle da finansira, a da nije ugrožena, nego da može, održavajući mir i stabilnost i razvijajući se ekonomski, da sve te stvari podnese i na kraju realizuje i da nastavi da radi dalje, da radi nove dobre stvari nije mogla da zamisli takođe, a koje, recimo, mi ni danas ne pominjemo u ovoj raspravi, a koje će takođe biti realnost, videćete i to. Ulaganje u zdravstvo je apsolutno opravdano. Ulaganje u zdravstvo, dakle, niste u pravu kada kažete – ima smisla samo ako je ulaganje u kadrove i ako je na personalnom planu. Prvo, i to ulaganje u kadrove i ulaganje na personalnom planu se danas radi. Pogledajte samo ova povećanja plata koja mi imamo u nekoliko navrata do danas. Pa jesu li upravo najveća kada je reč o zdravstvenim radnicima, kada je reč o lekarima, medicinskim sestrama? Pa najveća su. Dakle, i to je jedna od stvari koje Srbija nije mogla da zamisli do juče, a danas radi, realizuje sa uspehom, ali radi i na unapređenju infrastrukture u tom domenu, takođe objekata, takođe opreme. Ne može neko da kaže – to nije dobro zato što postoji bilo kakva mogućnost, makar teoretska zloupotreba. Da ste u pravu, onda niko nikada ne bi ulagao ni u šta što podrazumeva objekte, infrastrukturu i opremu. Da li bi iko jednu zgradu uradio negde, bilo gde na svetu, da je logika ta ispravna? Da li bi neko jedno vozilo nabavio, nije bitno da li sanitet ili policijsko ili vojno vozilo, da je ta logika ispravna? Pa ne bi nikada niko. Ne razmišlja se tako. Zahvaljujući tome što pristupamo na pravi način, mi danas možemo da kažemo – da, novi kliničko-bolnički centri, Niš, o kom smo govorili, ali i Beograd, Kragujevac, Novi Sad, uostalom, pogledajte, dovoljno je da se provezete kroz glavne gradske ulice, pa ćete videti i objekte te vrste koji se danas rade, na veliko zadovoljstvo, možemo da kažemo, ponos građana ove zemlje dobijaju potpuno novi izgled. Neki od njih ni postojali nisu. E, postojaće i videćete biće toliko realni i toliko korisni koliko su, recimo, i ovi auto-putevi i drugi projekti te vrste koje smo već realizovali. Dakle, ulaže se i u ljude, ali i u sredstva pomoću kojih ti ljudi rade, leče građane ove zemlje. Naravno, sve je to u svrhu upravo zdravlja tih ljudi, tih građana ove zemlje. Koliko smo danas u stanju da finansiramo projekata koji služe za to da se leče retke bolesti, da se finansira i lečenje u inostranstvu? Pa kad je toga bilo u Srbiji pre Aleksandra Vučića i SNS? Ko je uradio te kliničko-bolničke cente pre nas? Sećate se, pokazivali smo fotografije ovde, potpuno prazne, gole ledine su bile na mestu gde danas imamo te objekte. Prazna mesta u raspalim garažama, tamo gde danas imamo moderne sanitete. Ali, ako hoćete, i vojna vozila i policijska vozila, sve su to stvari koje potpuno drugačiju, mnogo bolju, mnogo uspešniju Srbiju prikazuju danas, u odnosu na onu kakva je bila u vreme ovih večito nezasitih, večito gladnih dodatnih para. Malo je Đilasu 619 miliona evra, hajde ako može još krug, još toliko, ili dva, još bolje. I sve je vredno toga i sve može da se gazi, samo da bi gospodin tajkun ponovo to sebi mogao da obezbedi i priušti, pa ako treba da se gaze institucije, može, uništavaj Rektorat, uništavaj sve ostalo, blokiraj Narodnu skupštinu, blokiraj Predsedništvo, gazi autonomiju Univerziteta, ništa sveto nije i ne treba da bude sveto. Da li treba da se uništavaju životi mladih ljudi, da se ti ljudi zloupotrebljavaju? Nikakav problem. Tamo gde je osnovna logika novih 600 ili koliko hoćete stotina miliona evra, za nezajažljive tajkune nisu vredni ni ljudi, ni institucije, ni bilo čija sudbina, niti bilo kakva pamet tu ima bilo kakvu vrednost. Bitno je samo to njihovo lično, pohlepno i nezajažljivo. Kada pričamo o penzijama, te penzije, još jednom, ti pohlepni, nezajažljivi su ugrozili. Hajde da se podsetimo još jednom kada i kako. Tako što nisu razmišljali o državi ni najmanje, tako što su se ponašali kao pijani milioneri. Dakle, rasturali su finansije ove države, rasturali su budžet, zaduživali se besomučno, nisu razmišljali o tome ko će to da vraća, nisu razmišljali o tome kako će to da funkcioniše sutra, a kamoli za godinu dana i time doveli državu na ivicu bankrota. Uostalom, to i oni sami kažu. Kada pričamo o stvarima koje priznaju, pa najbolje su, znate, najslađe su stvari koje oni sami priznaju. Kao što danas priznaju šta su radili divljajući sa onim svojim tzv. protestima i lepo imenom i prezimenom govore ko je zabranio da se obrate određeni glumci, ko je zabranio da se narodu obrate određeni politički predstavnici koji im nisu bili po volji, kao što danas kažu i ko je šta finansirao i plaćao i sa kojim interesom. Tako su i sami priznali, jeste, država je bila pred bankrotom, ali mislili su – šta ih briga, više to nije njihov problem i njihov posao. Ali to je ta nakaradna logika, to je taj sebični pogled na život. Nije bitno šta će i kako će sutra, nego da vidim ja šta tu ima za mene, pa da ja svoje firme obezbedim, pa da mi kao Đilas u četiri firme lepo zgrnu što je moguće više para, da prihoduju nekih 619 miliona, a ja sam kao što je Đilas da imam lično bogatstva 25 miliona evra samo u nekretninama, a bog sveti zna koliko ima onoga o čemu nije ni govorio. Dakle, to je napravilo tu vrstu opasnosti u državi. Šta smo mi uradili? Još jednom, pa mi smo državu spasili te opasnosti. Penzije su danas svima veće, upravo zahvaljujući ozbiljnom i odgovornom odnosu koji smo pokazali svi kao društvo 2014. godine. Naravno, naši penzioneri pokazali su tu odgovornost najviše. Zbog toga mi uvek kažemo, ponosno kažemo – njima neka je najveća čast i najveće hvala za to što smo uspeli da uradimo. Bili su strpljivi, bili su svesni koliko je važno da se država sačuva, jer ako je ne sačuvamo, onda nema ničega, bukvalno ničega. Nema tih penzija, nijedne jedine, ne u ovom ili onom iznosu, nema ih uopšte, nema plata, nijedne jedine, nije bitno u kom iznosu, nema ih uopšte, nema ni novih vozila, nema ni novih objekata, nema nove infrastrukture, auto-putevi ostadoše samo u pričama i planovima od Broza naovamo, nikad ništa neće biti. Zbog toga što smo razmišljali drugačije, ozbiljno, odgovorno, mi smo te reforme sa uspehom proveli, pa sada, čuli ste, 14 do 19% su veće penzije svima, kao što su veće i plate, sve plate su veće, ne samo one koje se odnose na javni sektor, nego to vam kažu predstavnici stranih investitora. Veće plate u javnom sektoru automatski povlače i povećanje u privatnom. Svima standard raste. Uporedite danas aktuelnih 500 evra prosečne plate sa onomad aktuelnih 320 evra prosečne plate, pa to je jasna razlika. Prave šale ovde neki da li će švajcarska formula za penzije da predstavlja švajcarski standard. Pa niko ne kaže da će Srbija da postane Švajcarska, ali koja je penzija manja nego u vreme tih genija koji su bili Švajcarci, ali samo za sebe i svoje firme, kada je Đilas bio najveći Švajcarac, ali za svoje firme, svoj džep, svoje nekretnine i svoje neposredno okruženje. Kad je bilo šta bolje od toga? Znate šta je problem sa tim švajcarskim paralelama? To smo rekli i ovima koji danas ponovo pričaju besmislice o penzijama. Problem je što su sve kritike onoga što smo uradili i što postigli bušne ko švajcarski sir. Kada pričamo o Švajcarskoj, da li znate možda, da li ste saznali, pitali smo nekoliko puta, ali ste ćutali, koliko iznosi minimalna cena rada u Švajcarskoj? Ne znate i dalje, je li tako? Nemojte da vas začudi da u Švajcarskoj možda ne postoji ništa garantovano u tom smislu. A Srbija ne da ima garantovano, nego je to garantovano sada duplo bolje nego u vreme Đilasa, duplo bolje. Je li bilo oko 16.000? Koliko je u odnosu na tih 16.000 danas 30.000 i nešto? Je li duplo bolje? E, to vam je, ako hoćete da pričamo o Švajcarskoj i o nama. Što se tiče vojnih penzija, oni su ih devastirali, oni, niko drugi, a mi izvodili računice koliko su samo veliki greh napravili, i ne samo to, rešenje našli. Da li je predložen zvanično program svim vojnim penzionerima koji se tiče nadoknade toga? Jeste, godinu dana unazad. Da li se veliki deo tih ljudi saglasio sa tim predlogom? Dakle, prihvatio da nađe rešenje zajedno sa svojom državom. Pa, jeste. Ko je to našao? Da nisu Đilas i ovi njihovi Anasonovići i Miljuši i ostali lažni studenti? Pa, nisu, nego one vlade koje je lično vodio Aleksandar Vučić i ove vlade koje sprovode politiku koju je ustanovio Aleksandar Vučić. U njihovo vreme, u naše vreme Srbija je postala dovoljno snažna da može to da finansira, rešenje napravi i sa narodom ga dogovori. Dakle, ta ista država danas uspešna, neuporedivo uspešnija nego onda, i to je pitanje rešavala. Kada neko kaže, ma najlakše je, čuo sam to malopre. Znate šta, daleko je od najlakšeg, ubedljivo je najteže raditi ovo ovako kako radimo mi. Ubedljivo najteže, jer to podrazumeva odgovornost, svest da morate da napravite rezultat i da vas niko neće pitati jel vam bilo lako ili vam je bilo teško, da vas niko neće pitati da li ste znali za radni ili neradni dan, vikend, državni praznik. Svi će samo da pitaju gde je rezultat? Ali taj rezultat da pravite kao što ga pravimo danas. Mi smo to uzeli kao obavezu broj jedan za sebe. To je ustanovio kao princip, ako hoćete da govorite o našoj politici, Aleksandar Vučić lično, i to je princip koji je za nas svetinja. E, zbog toga se ovakvi rezultati prave, zbog toga Srbija ima sve ovo što nekada, da zamisli, nije mogla. Znate šta je najlakše? Najlakše je reči, tako kao što govore mnogi, ništa ne valja. Ali, znate šta, to neće tog ko to tako kaže dovesti u situaciju da se sa bilo čim što smo mi napravili poredi, jer razlika između prazne priče i autoputa koji vidite, i plate koju primite, i penzije koju primite, znate da je veća nego ikada, pa razlika je toliko očigledna. Negde tamo krajem marta, početkom aprila videćete koliko je dobro, samo građani ove zemlje vide, razumeju i koliko vrednuju tu razliku.
Jeste li vi tražili repliku ili po amandmanu? Repliku.
Najpre, samo u jednoj rečenici, ne znam da li ste vi čuli da se u Švajcarskoj od socijalne pomoći živi bolje nego u Srbiji od prosečne plate. Nikada nismo rekli da, što se tiče zdravstva da ne treba ulagati u objekte i opremu, već paralelno u objekte, opremu i u kadrove. Nedovoljno ulažete u kadrove. To je bila primedba. Kada ste govorili o „Behtelu“ i o tome da će početi uskoro radovi, pominjali ste korita reke, samo da vas podsetimo da treba da rešite jedan veliki problem koji je nastao otimanjem delova parcela ili celih parcela ljudima uz Moravu, zbog delovanja šljunkarske mafije za koju ništa niste uradili da to sprečite. Mi vam mesecima govorimo. Sve što ste rekli vezano za ovaj Savez za promene za Srbiju, kako se već zovu, tu ste bili u pravu, uglavnom. Ali, niste u pravu kada govorite o vama, u dobrom delu. Mi vam mesecima govorimo da demokratija treba da živi u Narodnoj skupštini. Tu se nešto slabo trudite. Demokratija van Narodne skupštine se pokazuje tako što funkcionišu institucije sistema. Da ste to poštovali reagovale bi nadležne institucije sistema kod prvog upada u RTS, pa kod one testere u RTS, pa kog upada u rektorat. Ne, vi ste izigravali, tamo neke demokrate navodne, da u rektorat tačno je. Pored tih večitih studenata u kojima su bili i svi ti iz Saveza za promene koje ste pominjali, vi ste tamo poslali vaše aktiviste. Nisam rekla da su predstavljani kao studenti. Vaše televizije su snimale te njihove studente, njihove televizije vaše aktiviste koji su rekli – poslali me da dođem ovde. Dakle, da ste tako radili onda vam ne bi trebao stav te Anasonovićke. Znate, kažete ona govori ko je sve bio na tim skupovima, kome nisu dali da govori itd. Svi znamo da su tamo govorili Borko, Đilas, Jerkov, Maja Videnović, Boško, Marinika Čobanu. Svi znamo ko je tamo govorio. Što mi treba Anasonovićka da mi kaže ko je vodio te proteste.
Vladimir Orlić, replika.
Biće kratko. Mislim da se mi u dobrom delu ovde i razumemo. Čak ću da vam kažem i u čemu se slažemo. Ali prvo ovo oko čega se ne slažemo. Ne može nikada da se stavi znak jednakosti između onih koji su blokirali rektorat kako sami kažu. Otišli tamo da isteruju nešto što je njihov zahtev. Insistirali da ima da bude kako oni kažu, pa nek se svet raspadne. I, da ih je baš briga da li je to direktno kršenje autonomije univerziteta, a tako su se ponašali Đilasovi lažni studenti, da ih je baš briga kakav je to katastrofalan odnos prema institucijama, da ih je baš briga što se rektorat pretvara u u njihovo političko telo, i onih ljudi koji su otišli tamo da im kažu nemojte to da radite. Tu je razlika kao između zemlje i neba. Niko nije, sem njih, vršio politički pritisak. Da se oko toga razumemo. Ako su se pojavili ljudi da im kažu nemojte to da radite, izađite napolje i ostavite univerzitet na miru. Nikada oni da budu jednaki ne mogu. Ja sam pominjao Anasonovićku iz jednog razloga. Mislim da je to bilo potpuno jasno. Da vam kažem da nema bolje potvrde nego kada dođe iz njihovih usta, kada sami lepo ispričaju i priznaju šta su radili, i kada se to u dlaku slaže sa onim što tvrdimo mi. Pa, ima li bolje potvrde da su nacističke lomače pravili po Knez Mihailova onomad od toga da je Dragan Đilas sam morao da sazove novinare, kada se suočio sa dokazima, kada je video snimke i da prizna i da kaže – dobro jesmo. Bili smo mi, bio je neki naš čovek tamo, pa šta hoćete sada. Dakle, zbog toga je to za nas važno, kad ljudi čuju iz njihovih usta da sami priznaju šta su radili i kako su besomučno lagali, to ima svoju težinu. A što se tiče odnosa prema institucijama i potrebe da se one zaštite, mi oko toga nemamo spor i nemamo različito viđenje, mi i ne bismo gradili državu da imamo drugačiji odnos prema institucijama, ali jednu stvar uvek govorimo, nećemo da dozvolimo da nas uvuku u svoje zamke. Oni bi hteli da bude energičnih intervencija policije, oni bi hteli da posle kukumavče i izigravaju žrtve kako ih je neko, ne znam hapsio i privodio i tako dalje. (Predsednik: Hvala vam.) Samo još jednu rečenicu, ali znate baš zbog toga što znamo da oni hoće da se izazove velika nesreća ovom narodu, mi nećemo da im dozvolimo tu vrstu zadovoljstva. Oni nesreću žele, a nam ne pada na pamet da je…
Hvala, odgovorili ste na repliku. Idemo dalje, građani su svakako zainteresovani da čuju nešto i o budžetu. Reč ima Ljubica Mrdaković Todorović. Izvolite.
Hvala predsednice, ja ću po amandmanu. Kada govorimo o budžetu Ministarstva zdravlja ono se finansira kroz šest programa i to uređenje i nadzor u oblasti zdravstva. Procenat učešća programa u ukupnom budžetu Ministarstva zdravlja je 35,20%. Zatim, podrška ostvarenju prava iz obaveznog zdravstvenog osiguranja sa 32,68%, zatim sledi razvoj infrastrukture zdravstvenih ustanova sa 24,30% i nakon toga idu preventivna zdravstvena zaštita, razvoj kvaliteta i dostupnost zdravstvene zaštite kao i prevencija i kontrola vodećih hroničnih, nezaraznih bolesti. U ukupnom budžetu Ministarstva zdravlja transferi RFZO čine 32,68% i povećani su u odnosu na 2019. godinu za milijardu i 250 miliona dinara i obuhvataju sledeće. Zdravstvena zaštita lica koja se smatraju osiguranicima po članu 16. stav 1. Zakona o zdravstvenom osiguranju, a to su lica za koje niko ne uplaćuje doprinose pa država uplaćuje, zatim, naknada zarade u slučaju privremene sprečenosti za rad zbog bolesti ili komplikacija u vezi sa održavanjem trudnoće. Zatim, zdravstvena zaštita lica obolelih od retkih bolesti, sredstva u 2019. godini za ovu stavku su bili dve milijarde i 150 miliona dinara, a za 2020. godinu dve milijarde i 400 miliona dinara. Znači, biće veća za 250 miliona dinara. Podrška aktivnostima banke reproduktivnih ćelija u 2019. godini, nismo imali opredeljena sredstva, za 2020. godinu su planirana u iznosu od 100 miliona dinara. Ministarstvo zdravlja pored izgradnje novih i rekonstrukcije postojećih zdravstvenih objekata nabavke nove medicinske opreme i aparata intenzivno radi i na kadrovskom osnaživanju zdravstvenog sistema i na usavršavanju, odnosno odobravanju specijalizacija tako da je u poslednje četiri godine zaposleno u zdravstvenom sistemu Srbije, 12 000 zdravstvenih radnika je odobreno više od osam hiljada specijalizacija. Hvala vam.
Zahvaljujem. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li želite reč? Da, izvolite.
Prilikom donošenja Predloga budžeta, i da niste mogli da pročitate sve amandmane, a još manje da vi date odgovor povodom naših podnetih amandmana i evo ja ću vam sada pročitati šta Vlada kaže i zbog čega se ne prihvata amandman koji smo mi podneli na član 1: "Amandman se ne prihvata iz razloga što je tehnički neispravan, jer posle tabele Ukupnih prihoda i primanja, ne postoje reči: "u cilju sprovođenja javnih politika". Reči: "u cilju sprovođenja javnih politika" postoje na strani 2. Predloga budžeta, a posle druge tabele". Dobro, nije ni važno to što vi niste prihvatili, samo je ovo malo smešno. Znate, čita to neko, beleži se. Nemojte tako više da dozvolite. Posle usvajanja ovog budžeta, ja mislim da ćemo mi imati jedan ozbiljan problem. Mi smo do sada imali veliki broj azilanata i migranata i ja očekujem da sada počnu i građani Švajcarske da dolaze u Srbiju, jer rekoste malo pre da se u Srbiji bolje živi, da Srbija ima zagarantovani lični dohodak, a da toga u Švajcarskoj nema. Nije ni to toliko važno, gospodine ministre, da se vratimo malo na ove strane investicije, odnosno direktna strana ulaganja. I vi i svaki drugi predstavnik Vlade, pa čak i svi poslanici skupštinske većine, kažu da su domaći i strani investitori potpuno ravnopravni. Ja moram da vam kažem, imajući u vidu praksu u Srbiji, dakle, u Srbiji, ne u nekoj drugoj državi, nisu oni ravnopravni. Reći ćete vi da su sada ravnopravni i svi oni koji žele da učestvuju u izgradnji Moravskog koridora. Nisu, kad ste posebnim zakonom, leks specijalis rekli ko će to da gradi. Možda je to i malo sredstava, možda je to jeftino, možda će "Behtel" biti na gubitku kad to uradi, mi ne insistiramo na tome, mi samo tražimo da svi učesnici imaju podjednako prava. Ali, napravite vi analizu. Mislim da će uskoro biti desetak godina kako su neke firme, prvi strani ulagači došli, pogledajte koliko je to nas koštalo, koji su direktni efekti za privredu države Srbije i za standard građana Srbije i šta će se možda desiti nakon isteka 10 godina, gde oni uživaju neki poseban i povlašćeni položaj u odnosu na privredne subjekte. Vi kažete da imaju pravo. Imaju, ali možda nemaju te mogućnosti. Nisu prosto takvi uslovi da se do toga dođe. Još jedna stvar koju ste vi izrekli, gospodine ministre. Nije ovo malo 1% što će sad biti obaveze na zaposlene po osnovu poreza i doprinosa manje i rekli ste da to u apsolutnom iznosu jeste negde oko 13 milijardi na godišnjem nivou. O tome je govorio i ministar Đorđević. Vidite, 1%, 13 milijardi, a koliko je u apsolutnom iznosu bilo 10% od plate i penzije u periodu od četiri godine? Izračunajte to, pa ćete videti koje su tu disproporcije i koja je tu razlika. I to građani Srbije i traže. Budžet je ekonomska, pravna kategorija, ali svakako i politička. Zbog čega politička? Pa, rekao je ministar - želimo da povećamo plate, tako mi hoćemo. To što mi hoćemo, to je politički karakter jednog akta. I to nije uopšte ni sporno. Znači, ono kad ste vi odlučili da sprovedete ne tako popularne mere, kao što ste i sami rekli, da smanjite plate i penzije, to je politički stav. I sad je došlo vreme da se to vrati. Ako nam tako dobro ide, ako mi ne znamo šta ćemo od suficita, onda bi dobro bilo, ali ne lažna nada i obećanja, onda bi dobro bilo možda i kroz ovaj budžet napraviti projekciju kako, u kojem periodu građanima Srbije vratiti ono što je od njih oduzeto. Nemojte da radimo nešto za druge, da predstavljamo. Mnogo stvari je bolje sada nego što je bilo ranije, ali ima stvari gde pomaka uopšte nema. Neka mesta ne znaju šta su to strane investicije. Zbog čega? Zbog te infrastrukture koja nije na zadovoljavajućem nivou rešena u tim mestima. Nema normalnog čoveka koji može da kaže da ne treba ulagati u infrastrukturu. Mislim da će ta direktna strana ulaganja, pa i od strane privrednih subjekata iz Srbije, ali iz drugih mesta Srbije, imati pogodno tle na određenim područjima u Srbiji, ali nema dobrih putnih, saobraćajnih i nekih drugih komunikacija. Zbog toga verovatno ti privrednici izbegavaju otvaranje svojih predstavništava ili možda potpuno novih privrednih subjekata u tim firmama. U jednom gradu, reći ću vam to kasnije, nisam se lično uverio ali sam proverio, da nije bilo, došao je ovde jedan ministar, ministar je gospodin Nedimović, ministar za poljoprivredu i rekao - evo, ja se danas vraćam iz jednog mesta gde smo se dogovorili da će se graditi fabrika za preradu maline. Prošlo je negde oko 15 meseci, meni kažu, nisam lično proverio, da nema nikakvih radova, da se nije ništa radilo. A vi pričate da su potpuno ravnopravni i domaći i strani investitori. To nije tačno. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima Desanka Repac.
Zahvaljujem. Ja bih htela nešto da kažem o zdravstvu, što moje kolege nisu rekle. Sa reformama u zdravstvu se kasnilo, mada je ono najviše napredovalo i najviše je urađeno. U te duge reforme smo krenuli tek 2014. godine, veoma teške. Jako se puno uradilo i ne bih da se ponavljam. Ono što sam htela da kažem jeste sledeće. Koleginica je rekla da ima još lekara koji nisu zaposleni. Ministar zdravlja je pre neki dan rekao da će do Nove godine da bude primljeno oko 100 lekara. Ovo ministarstvo je dalo 8.000 specijalizacija. Znamo da su demokratske vlasti zabranile specijalizacije, niko nije odlazio. Od ovih 8.000 specijalizacija od 2014. godine prva specijalizacija je sad završena, u septembru. Htela sam da kažem da je za retke bolesti ovim budžetom planirano 9%, onih koji se leče u inostranstvu, da imamo spašenih 63 pacijenta u odeljenjima za transplantaciju, tri života su spašena, da smo smanjili upotrebu antibiotika od 2015. godine za 37,6%. Mi smo našoj deci davali tri do pet puta više antibiotika nego sve zemlje centralne Evrope. Htela sam da kažem da od 2012. godine, 2012. godine za zdravstvo demokratska vlast je izdvojila tri milijarde, a mi ove godine izdvajamo 32.668.796.000, znači, 11 puta je veći budžet za zdravstvo za 2020. godinu. Radiće se na uređenju zdravstvenog sistema koji se sprovodi kroz pet programskih aktivnosti. Posebno sam htela da naglasim, jako je važno da će se sprovoditi nadzor zdravstvenih ustanova, da će biti pojačan sanitarni nadzor u oblasti lekova i medicinskih sredstava. Ovo povećanje koje je usledilo u budžetu za zdravstvo od 13.826.760.000 otvara mnogo mogućnosti da se u zdravstvu uradi. Sem toga, programski će se aktivirati i administracija i upravljanje. Ovo je jedna novina koja će da unapredi zdravstveni sistem. Htela sam da kažem još da pored infrastrukture, sem kliničkih centara, jako je puno urađeno i na regionalnim bolnicama i tek se planira da se uradi. Posebno treba da se naglasi prevencija i kontrola vodećih hroničnih bolesnika, nezaraznih, kojih je najviše na našoj teritoriji. To su oboljenja kardio-vaskularnog sistema, malignih bolesti, dijabetesa melitusa. Mi imamo registrovanih ljudi koji su bolesni od dijabetesa 700 hiljada. Zbog toga Ministarstvo planira da vrati u domove zdravlja savetovališta za ovu bolest, za dijabetes melitus, za ljude obolele od šećera. To je jedna novina koja će puno značiti, koja je ukinuta dolaskom demokratskih vlada. Sve što je planirano to će biti ostvareno, posebno novina oko plata medicinskih radnika kojima će biti plate povećane. Čuli smo to, da se ne ponavljam. Htela sam samo da kažem da Srbija vodi politiku prosperiteta podizanjem boljeg standarda, boljeg života, školovanja, kulturnog razvoja. Ovo je ogroman napredak Vlade Republike Srbije i predsednika Republike, Aleksandra Vučića, čoveka koji je uzdigao Srbiju i politički i ekonomski i vojno. Posebno smo ponosni na ove ekonomske reforme. Hvala vam lepo.
Zahvaljujem. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Vlada i Odbor za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Aleksandra Tomić. Izvolite.
Uvaženi predsedavajući, poštovani ministri, kolege poslanici, samo da bi znali šta je Vlada usvojila, a na predlog poslanika. To je izmena tabele kojom su u stvari obezbeđena veća sredstva za poljoprivredu, ovo što je gospodin Marijan Rističević govorio. To je 720 miliona, od kojih 420 miliona je na poziciji Uprave za agrarna plaćanja, a ovaj drugi deo, 300 miliona se nalazi, takođe, na pozicijama Ministarstva za poljoprivredu koje se odnose i na rešavanje mnogih problema koji se odnose na sam proces digitalizacije u koju je ušlo i samo Ministarstvo poljoprivrede. Zatim, Kancelarija za IT je povećala za 15 miliona dinara svoj deo za projekte koji su od značaja za državu. Zatim, Kabinet ministra bez portfelja koji je zadužen za regionalni razvoj, a i deo koji se odnosi na poljoprivredne zadruge je 300 miliona. Tako da, kad pogledate, u stvari, poljoprivreda je dobila milijardu i 20 miliona dinara budžet. Deo koji se odnosi na član 3. b) u tabeli člana 8. koji obuhvata 440 miliona evra, nastavak, odnosno završetak projekta Kolubare B, a u saradnji sa Kineskom razvojnom bankom. Onaj deo koji je najinteresantniji, a mislim da je politički deo razgovora pozicije i opozicije je, u stvari, gde Narodna skupština Republike Srbije povećava za 50 miliona svoj budžet, upravo da bi tehnički osposobila RIK za obavljanje izbora i unapređenje samog postupka izbora koji nam slede u sledećoj godini, a na osnovu Preporuke Vlade koja je donešena, na čijem čelu Radne grupe je gospodin Nebojša Stefanović, koji praktično se odnosni na sam izborni proces, na transparentnost tog izbornog procesa. Stoga je morala ta pozicija da ide upravo ovde. Zahvaljujemo se ne samo ministru finansija, nego i Vladi Republike Srbije, koja je prepoznala praktično način rešavanja svih ovih problema koji su u samoj raspravi u načelu doveli do ovih izmena. Stoga je gospodin, naš kolega, Aleksandar Martinović predložio ove amandmane. Mi ćemo imati amandman Odbora koji je upravo u skladu sa ovim promenama, koji smo morali da uskladimo kada je došlo do ovih povećanja. U Danu za glasanje mislim da ćemo ga, kao i amandmane Odbora, svi narodni poslanici podržati. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović. Izvolite.
Zahvaljujem se, predsednice. Uvaženi ministre, odnosno ministri, izvinjavam se, poštovane kolege narodni poslanici, teško je da bilo ko ko realno, naravno, stručno i argumentovano sagleda strukturu budžeta o kome raspravljamo već nekoliko dana, može da nađe ozbiljnije primedbe i da iznese argumentovane kritike, osim politizacije i populističke priče. Nažalost, tih demagoških istupanja danas ima mnogo, i nažalost umesto jednog zaista konstruktivnog pristupa jednoj vrlo ozbiljnoj temi od koje zavisi bolji standard građana, od koje zavise egzistencije velikog broja porodica u Republici Srbiji, mi imamo dnevno politička nadgornjavanja, ti o onog dela opozicije kome apsolutno ništa nije dobro, pa čak ni ono što je savršeno dobro i što se ni u kom slučaju ne može dovoditi u sumnju, baca se senka na tako nešto kako bi se barem pokušao ostvariti neki politički poen. Zbog toga, ja moram da istaknem još jednom stav poslaničke grupe SPS koji je nedvosmisleno jasan, a to je zaista puna podrška i snažna podrška ne samo ovom budžetu, već i daljem privrednom rastu, investicionom preporodu i u svakom slučaju svakom ekonomskom i finansijskom kretanju koje omogućava bolji život građana Republike Srbije. Zašto ovo govorim? Zbog toga što postoje činjenice koje bilo ko ko napada ovaj budžet, naročito, kako to pojedinci čine, na jedan krajnje neargumentovan i prizeman način, te činjenice ipak ukazuju na nešto sasvim suprotno. To suprotno je sledeće: da su ukupni rashodi planirani približno, da su planirani u visini prihoda. Dakle prihodi 1,3 milijarde dinara, a rashodi nešto malo više od 1,3 milijarde dinara, što govori o jednom potpuno uravnoteženom budžetu, predviđen je nizak deficit budžeta od 0,3 posto BDP, odnosno 20 milijardi dinara, i neminovno je da će na taj način se stvoriti posledica smanjenja spoljnog duga. Istovremeno ovaj budžet svakako jeste razvojni budžet i ni u kom slučaju ne treba prihvatiti političku priču i klasičnu političku demagogiju da se radi o nekakvom izbornom ili predizbornom budžetu. Zašto? Zato što gotovo sve stavke u ovom budžetu ukazuju da mi nastavljamo onaj trend, odnosno zadržavamo kontinuitet nečega što je do sada postignuto na jedan izuzetno uspešan način. Konkretno, posle finansijske konsolidacije koja je započeta 2012. godine, i kada je konačno uveden red, kada su u pitanju finansije Republike Srbije, kada je uveden red u poreski sistem, i uspostavljena poreska disciplina, mi sada imamo nesumnjivo stvoreno dobro tlo, odnosno da nastavimo razvojnim putem i to upravo onako kako je ovim budžetom planirano. Ako imamo u vidu da je rast BDP projektovana 4 posto, da je inflacija projektovana na 2 posto, da je učešće javnog duga u BDP 51,4 posto, onda ove činjenice samo potvrđuju ono što sam rekao, a to je upravo nešto što građani Srbije upravo očekuju i od ove Vlade, i ono što im je ova Vlada pružila. A to je, da se sigurno i u 2020. godini, i svakoj drugoj godini nakon toga može očekivati investicioni rast, privredni rast i ono što je najvažnije nastavak rasta, novozaposlenih, odnosno smanjenje broja nezaposlenih lica. Kada se radi o ulaganjima u infrastrukturu, niko apsolutno niko ne može dovesti u činjenicu u sumnju da je upravo taj infrastrukturni preporod učinjen u nekoliko prethodnih godina. Ako imamo u vidu koliko je samo kilometara autoputeva urađeno, koliko je projektovano revitalizacije železničkih pruga, koliko je osavremenjavanja saobraćaja, kako železničkog tako i putničkog, učinjeno i to na jedan kvalitetan način, onda možemo govoriti o nastavku nečega ili kontinuitetu nečega što je započeto značajno ranije, još u periodu obnove zemlje, posle 2000. godine. Mislim da u tom pravcu, dakle, zadnjih nekoliko godina imamo ekspanziju infrastrukturnih sadržaja, odnosno investicija u infrastrukturu i nije zgoreg ponoviti da se radi i o Moravskom i Fruškogorskom koridoru, autoputu ka Bosni, odnosno Federaciji BiH, odnosno Republici Srpskoj, autoputu „ Mira“ kako se popularno zove prema Luci Drač, i naravno železničkoj pruzi koja će da bude jedna žila kucavica saobraćajnog, da kažem preporoda, kada je u pitanju povezivanje Republike Srbije sa Republikom Mađarskom, odnosno državom Mađarskom. Moramo biti svesni činjenice da je urađeno mnogo i kada su u pitanju i plate i penzije, koje su nesporno povećane i to značajno povećane, i ne mogu da ni u kom slučaju prihvatim jedan demagoški pristup da se radi o povećanju od samo, kako je navedeno, samo 3.000 dinara, i da je to samo 3.000 dinara dovelo do minimalne zarade od nešto više od 30.000 hiljada dinara. Uvaženi ministre, ovo samo 3.000 dinara, je generator povećanja plata u celini, a naročito povećanja plata u javnom sektoru. Ako imamo vidu činjenicu da su plate povećane za više od 150 evra, za samo pet, šest godina, onda je javni sektor nesumnjivo poprimio one dimenzije koje je trebao da ima značajno pre 2012. godine, a to znači da zaposleni u javnom sektoru imaju jednu apsolutnu stabilnost, a to podrazumeva ne samo ostvarenje puke egzistencije članova njihovih porodica, kako je to bilo do 2012. godine, već i jedan pristojan život sa jednim pristojnim standardom. Ono što raduje i što je jako dobro, jeste činjenica da je projekcija povećanja plata u narednom periodu u javnom sektoru, ako grešim vi me ispravite, negde u rasponu od 8-15%, što mislim da je krajnje ohrabrujuće za građane Republike Srbije, naročito zaposlene u javnom sektoru. Ono što mi se čini, takođe, veoma značajnim, to je da je projekcija realnog rasta privrede od 4% nešto što podrazumeva ne samo kontinuitet dosadašnjeg uspešnog rada, već i više od toga, jer nakon toga, i kažem ponovo, posle 2020. godine, očekujemo i naredne uspešne godine kada je u pitanju ne samo finansijska stabilnost, već i projekcija rasta u svim segmentima života naših građana. Ulaganje u obrazovanje i inovacije, sigurno će omogućiti da Srbija nastavi sa visokim i održivim rastom ekonomije. Ono što se do sada nije mnogo čulo, moram to da napomene, uvaženi ministre, jeste činjenica da je upravo u ovom procesu, procesu obrazovanja, projekat koji je i te kako koristan, i te kako značajan, doživeo punu afirmaciju, odnosno, doživeće punu afirmaciju upravo u 2020. godini, a to je projekat tzv. „povezanih škola“. Taj projekat podrazumeva da će preko 1000 škola u Republici Srbiji biti povezano na brzi internet, da će preko 10.000 učionica biti opremljene savremenom tehnologijom koja će omogućiti učenicima, ne samo brži proces obrazovanja u IT sektoru, nego će generalno pospešiti sve ono što podrazumeva generator nečeg boljeg kada je u pitanju proces obrazovanja u Republici Srbiji i dalji stimulans privrede i ekonomije. Takođe, mislim da je kao važno istaći činjenicu da su i ulaganja koja se odnose i na druge sfere društvenog života, a to su ulaganja u sport, kulturu i umetnost, veoma značajna za građane Republike Srbije. Moram da dužnu pažnju posvetim činjenicama za koje smatram da su od nemerljivog značaja, pre svega kada je u pitanju socijalni aspekt. Mi smo danas zaboravili da je danas Međunarodni dan borbe protiv nasilja nad ženama. Da, danas je zaista taj Međunarodni dan borbe protiv jedne pošasti koja je, ne samo u Srbiji, već i u celom svetu, poprimila razmere koje podrazumevaju bukvalno nešto što se može u najgorem smislu reči okarakterisati kao sadističkim, da ne govorim o nečem težem i da ne upotrebim neku težu kvalifikaciju. Ali, ta činjenica nam jednostavno nameće obavezu da ne samo kroz ovaj budžet o kome govorimo, već i generalno posvetimo pažnju upravo zaštiti onih koji su najranjiviji, najosetljiviji i koji su izloženi brojni rizicima i opasnostima. Ne sumnjam da je ova Vlada Republike Srbije mnogo učinila kada je u pitanju upravo zaštita osetljivih kategorija. Sigurnim kućama, kao i svim onim koji se brinu o osetljivim kategorijama, ranjivim kategorijama stanovništva, moramo posvetiti još veću pažnju, moramo uložiti dodatna sredstva kako bi se obezbedio smeštaj svim onim koji taj smeštaj neophodno zaslužuju, odnosno, kojima je to potrebno, kako bi se zaštitili od rizika, odnosno opasnosti po lični integritet, po zdravlje i na kraju krajeva, po sam život, imajući u vidu činjenicu da je nemali broj lica koja su upravo u ovakvim situacijama stradala, a ne postoji ništa vrednije, niti postoje etalon vrednosti koje se može meriti sa vrednošću života. Prema tome, u tom smislu ja mislim da je jako važno da taj segment, kada je u pitanju oblast socijalne zaštite, kada su u pitanju ranjive grupe, mora zavredeti pažnju i dodatno od Vlade Republike Srbije i da se dodatno moraju obezbediti novčana sredstva koja će omogućiti, ne samo novoosnovane sigurne kuće, već sve one socijalne programe zaštite koja ova lica zaslužuju i kojima je to neophodno. Kada je u pitanju ulaganje u kulturu i umetnost mislim da je to usko povezano sa onim što se zove informaciono polje, odnosno što se zove medijski prostor. Na tom medijskom prostoru moramo se izboriti da bude što manje rijaliti sadržaja, da što manje bude dekadencije, da bude što manje onoga što urušava sistem vrednosti, merila vrednosti, a da se vratimo nečemu što je predstavljalo i te kako značajan sektor vrednosti kada je u pitanju i socijalizacija ljudi, i komunikacija među ljudima, gradnja kulture, gradnja onoga što je na neki način pogaženo, a to je elementarno kućno vaspitanje. Zašto? Zbog toga sve ono što je sa Zapada došlo kao toksično, što je inficiralo i medijsku scenu i kulturnu scenu, dovelo upravo do toga da se mladi naraštaji izlože opasnostima kao što su najgrublji rijaliti programi i kao što je ono, bez obzira koliko god bilo komercijalno i ostvarivalo prihode, dovelo do toga da mlade populacije budu inficirane nečim čime ne smeju da budu inficirane i što može da dovede do još težih posledica. Zato, pozdravljam pokušaje Vlade i u ime poslaničke grupe SPS, snažno podržavamo i strategiju razvoja medijskog prostora i osavremenjavanja medija u Republici Srbiji. Na kraju, vratiću se na nešto o čemu sam govorio u uvodnom delu, odnosno u načelnoj raspravi kada je u pitanju budžet i još jednom uputiti, uvaženi ministre, vama apel, kada se radi o pravosuđu i zaposlenima u pravosudnom sistemu, imajući u vidu da veliki broj zaposlenih u pravosuđu još uvek ima veoma niske zarade, ponoviću da se radi o nameštenicima, za razliku od državnih službenika oni su u nešto nepogodnijem finansijskom položaju, zamoliću vas da upravo oni od kojih mnogo toga zavisi u pravosuđu, upravo oni koji operativno obavljaju i te kako značajne poslove u pravosudnom sistemu, u sudovima, tužilaštvima, na kraju krajeva, i u pravobranilaštvima, moraju imati daleko veći naš, da kažem, pogled na njihov status, daleko značajniji pogled, daleko veće razumevanje s naše strane, a to razumevanje sa naše strane podrazumeva da imaju bolji status kada su u pitanju njihove zarade da se nagrada koja im se daje na neki način poveća sa 1% na barem do 10%. Takođe, apelujem da se u pravosudnom sistemu izvrši uravnoteženje zarada zbog toga što postoji velika disproporcija u zaradama između sudija osnovnih sudova, kao i sudija viših, odnosno sudija republičkog ranga, kao što su Apelacioni sudovi, Privredni apelacionu sud i Vrhovni kasacioni sud. Uravnoteženje zarada u tom smislu mora postojati zbog toga što postoje velike razlike. Ako je zarada sudije Osnovnog suda neznatno veća od prosečne zarade u privredi Republike Srbije, koja se već bliži iznosu od nekih blizu 600 evra, onda je jako značajno kako bi se sprečile opasnosti od koruptivnog delovanja, kako bi se sprečile opasnosti od jednog sunovrata sudstva koje imamo već dugo godina, a kako bi se, s druge strane, obezbedilo ozdravljenje pravosuđa u celini, onda se te zarade, barem sudija, na nivou osnovnih sudova moraju povećati. Ono što vezano za državni sektor treba pohvaliti, to je nesumnjivo digitalizacija e-uprave i to, uvaženi ministre, podržavamo i vas i kompletnu Vladu, imajući u vidu činjenicu da se na taj način postižu dva bitna efekta. Prvi efekat nesumnjivo jeste smanjenje broja zaposlenih, gde je u javnom sektoru nesumnjivo postojanje značajnog većeg broja zaposlenih od potreba. S druge strane, to podrazumeva da se potrebe građana servisiraju na mnogo efikasniji način, jer umesto, pežorativno rečeno, velikog broja ljudi koji moraju po satima, nekad ko zna koliko, čekati pred šalterima, sada se digitalizacijom e-uprave servisiranje potreba građana i upravo u tom segmentu potreba građana ostvaruje na mnogo, mnogo efikasniji način i mi se moramo truditi da to bude još efikasnije, da građani jednostavno ne moraju, naročito oni koji su u stanju nemoći, bolesti, penzioneri, stari ljudi, da obilaze šaltere i da čekaju ko zna koliko dugo da bi dobili jedan dokument od koga im zavisi ostvarenje određenog prava. Taj dokument se može i dobiti i, da kažemo, ustrojiti sistem davanja tog dokumenta na jedan izuzetno efikasan način i siguran sam da će se to postići unapređenjem digitalizacije e-uprave koja je zaživela i mislim da je to nešto čemu treba stremiti i ubuduće. Kada je u pitanju oblast zaštite životne sredine i zdravlja, mislim da se učinilo dosta, ali to što se učinilo dosta ni u kom slučaju ne treba da bude aksiom gde se staje. Naprotiv, mora se raditi dalje. Mora se unapređivati infrastruktura koja se vezuje za zaštitu životne sredine. Čini mi se da je u tom pravcu jako značajno što je nagoveštena zabrana uvoza automobila čiji produkti sagorevanja predstavljaju ozbiljnu opasnost kada je zagađenje životne sredine u pitanju i to je nešto što, naravno, treba podržati. S druge strane, mora se imati u vidu i onaj socijalni elemenat, a to je status naših građana. Kako uravnotežiti činjenicu da, s jedne strane, imamo ogroman broj građana sa niskim primanjima, koja su takve prirode, i struktura i sadržina, da građani ne mogu ni u kom slučaju obezbediti prevozno sredstvo koje omogućava, s jedne strane, filtraciju izduvnih gasova kako bi se sprečilo zagađenje. S druge strane, da imamo mogućnost da ti isti ljudi mogu u saobraćaju ostvariti ono što je njima neophodno potrebno za život, a to je da se od mesta do mesta mogu i bezbedno prevesti i ostvariti sve ono što podrazumeva životne potreba a da ne koriste druge vrste prevoza, osim sopstvenog prevoza, naročito u seoskim odnosno ruralnim područjima. Prema tome, to uravnoteženje, odnosno uspostavljanje balansa između ovako dve kompleksne situacije nije baš jednostavno. Kada je u pitanju sport, uvaženi ministre, imajući u vidu da potičem iz te grane u je dnom značajnom delu svog života, molim vas da i u saradnji sa Ministarstvom sporta utičete na nešto što mislim da na neki način biva pomalo zapostavljeno, a to je akcenat na razvoj tzv. školskog sporta. Zastupljenost školskog sporta u domenu sporta na neki način je vrlo mala. Zašto mala? Zbog toga što mi ne ulažemo dovoljno u taj segment sporta i razvoja sportske kulture kao što se ulaže u profesionalni sport. Čini mi se da bi popularizacija školskog sporta morala da bude daleko veća jer se na taj način animiraju oni kojima je to najpotrebnije, a to su najmlađe starosne kategorije stanovništva Republike Srbije i to je svojevremeno bilo nešto što se može okvalifikovati kao pohvalno kada je u pitanju jedan medij, a to je SOS kanal koji se upravo bavi ovom temom, temom školskog sporta. Mislim da na tom polju treba i dalje raditi, uložiti značajna sredstva i obezbediti sve ono što je neophodno kako bi se naši najmlađi mogli uključiti u sportske aktivnosti koje su sigurno od najvećeg značaja za njihovo zdravlje. Na samom kraju, sve ovo što sam istakao, uvaženi ministre, nije vredno bilo kakvog osvrta na populističke i demagogske priče koje se vezuju za vašu doktorsku disertaciju odnosno koje se vezuju za nešto što je poprimilo karakteristike čiste politizacije. Odluka o nečijem doktoratu jeste politikanska priča i kao takvu je mi doživljavamo i kao takvu je i ocenjujemo. Uspešnost u radu, zastupljena stručnost i profesionalizam su najbolji podaci, parametri i pokazatelji da svi oni koji negiraju upravo ove vrednosti ne mogu ni u kom slučaju kod građana zavredeti pažnju, osim osude za pritisak na one institucije na koje pritisak ne sme da se vrši, a prevashodno ne sme da se vrši pritisak na visoko obrazovne institucije kao što je Rektorat i Beogradski univerzitet. Nažalost, ti pritisci su izvršeni i, zahvaljujući toj vrsti političkih pritisaka, imamo danas dnevno političku temu koja se zove poništaj doktorske disertacije. Zahvaljujem se.
Hvala. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik prof. dr Miladin Ševarlić. Reč ima narodni poslanik prof. Miladin Ševarlić. Izvolite.
Zahvaljujem, poštovana predsednice Narodne skupštine. Ja sam uputio amandman na član 1, imajući u vidu da Zakonom o podsticajima u poljoprivredi i ruralnom razvoju je propisan minimalni obim sredstava za podsticaj poljoprivredi i ruralnom razvoju od 5% od ukupnih poreskih prihoda. Budući da ukupni poreski prihodi iznose 1.132 milijarde i 100 miliona dinara, 5% od toga je 56.605.000.000,00 dinara. Međutim, Predlogom zakona za podsticaje u poljoprivredi i ruralnom razvoju na poziciji subvencije planirano je svega 40.588.753,00 dinara. To je razlika, odnosno umanjenje za te namene od 16.023.459.000,00 dinara. S obzirom na to, ja sam predložio da se taj nedostajući iznos, za koliko je oštećena poljoprivreda i sela, da se obezbedi iz dve pozicije. Prva pozicija je ekonomska klasifikacija 45 - subvencije i ostale subvencije za nedefinisane namene. Druga pozicija jeste Razdeo 16 Ministarstva finansija na ekonomskoj klasifikaciji 499 - sredstva za rezerve, u iznosu od tri miliona dinara. Imajući u vidu da je poljoprivreda izuzetno značajna delatnost i da nijedne godine posle 2004. godine, i u prethodnom i u ovom režimu poljoprivredi nije obezbeđivano minimalnih 5%, mislim da je krajnje vreme da poljoprivrednici dobiju ono što im je zakonom propisano, jer se Zakonom o budžetu ne mogu umanjivati prava koja proističu iz drugih zakona koji su doneti pre njega. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Milimir Vujadinović. Izvolite.
Hvala, predsednice. Uvažene kolege, poštovani predstavnici Vlade, uvaženi građani, kao što ste videli, i sada i u proteklim danima nismo čuli nijedan ozbiljan i realan argument kada je u pitanju kritika Zakona o budžetu, niti je jedan od iznesenih argumenata mogao da posluži kao realna osnova za kritiku samog budžeta. Mnogo je dobrih i pozitivnih stvari sadržano u ovom predlogu zakona, a tiču se i povećanja zarada i investicija istovremeno, što priznaćete nije baš čest slučaj kada su uopšte budžeti u pitanju. Obično je, nije to pravilo, ali je osnovna karakteristika svakog plana prihoda i rashoda u suštini to da su ili razvojnog ili socijalnog karaktera. Ovaj predlog u sebi sadrži obe te komponente. On je istovremeno i razvojni i socijalni. Ponavljam, to jeste zaista jedna vrednost, nije pravilo da je jedna od tih izuzeta, ali ovaj sadrži, prosto, te obe stvari u sebi. E sada, to je samo po sebi rezultat ozbiljnog i predanog rada predsednika države i Vlade, ali ako hoćete, to je sa jedne strane, ali ako hoćete i razuma i strpljenja građana Srbije koji su podneli najveći teret reformi u prethodnim godinama, a tu pre svega mislim na penzionere, koji sami jesu izneli nekako naveći teret svih ovih reformi. Međutim, avaj, sve ovo i džaba svi dobri rezultati kada vam nedostaju nekakvi realni argumenti, onda kreće jedna besomučna kampanja, pre svega na vas ministre, kao jednog od najodgovornijih u Vladi za sprovođenje ovog zakonskog predloga. Međutim, ministre, ono što treba da znate vi ste samo sekundarni cilj i vi, odnosno vaša ličnost i vaša doktorska disertacija i na kraju krajeva Ministarstvo koje vodite, pa moglo bi se reći i Vlada. Svako od nas pojedinačno je samo propratni ili sekundarni cilj takve jedne besomučne kampanje. U suštini cilj je Srbija. Cilj je zaustaviti Srbiju, napraviti jednu političku nestabilnost u Srbiji. Nakon toga, po diktatu iz inostranstva, sastaviti nekakvu Vladu sa ulice, sa mnoštvom egzotičnih likova u njoj popu, recimo, Dragana Đilasa, Vuka Jeremića, Borisa Tadića, Boška Obradovića itd. Takva Vlada bi onda sprovodila ono što je naum nekih drugih centara, a to je dovođenje u opasnost, vraćanje Srbije decenijama unazad i dovođenje u opasnost i dovođenje u pitanje samog njenog opstanka. To bi, naravno, u konačnici dovelo u jednu bezizlaznu situaciju i milione naših ljudi koji žive i u Republici Srpskoj i u Crnoj Gori i u Makedoniji, ako hoćete i u Mađarskoj, na kraju krajeva. Nakon toga bi usledila jedna ozbiljna materijalna naknada protagonistima jednog takvog posla iz istih tih centara gde je takav jedan scenario kreiran. E, to je ono što je primarni cilj čitave kampanje koja se ovih dana vodi i protiv vas i protiv svega onoga što ste radili, ali i protiv ministra Stefanovića, predsednika države i mnogih drugih odgovornih ljudi danas u Republici Srbiji. Boško Obradović, videli ste u poslednjih dan-dva, ima još jedan dodatni cilj, a to je, sam ga je proklamovao, verujte ja ga i niko od nas nije izmislio, da se njegova supruga proglasi kraljicom Srbije, a on valjda nekako po difoltu princem od Srbije ili tako nešto. Koliko god, mislim istini za volju, da vam kažem, nije to nešto što je cilj ovih ostalih o kojima sam govorio, to je više odraz mentalnog stanja, ne gospođe Obrenović, odnosno Obradović, nego pre svega njenog supruga koji je i predlagač jedne ovakve neverovatne ideje. Koliko god to, ministre i uvažene kolege, zvučalo pomalo smešno, verujte mi to nije ni malo smešno. To je veoma, veoma opasna stvar. Ovo drugo govorim, pre svega, zbog građana Srbije koji treba da znaju šta je to i kakva je to opasnost koja se ovih dana nadvila nad Srbijom i šta je to sa čime i mi iz SNS, ali i ljudi koji nas podržavaju, moramo da se izborimo. Međutim, Srbija je već jednom prošla kroz nešto slično, imala je priliku, naš narod je dovoljno mudar, imala je priliku da na nekim drugim mestima u svetu vidi šta je to i šta sledi iza toga i siguran sam da narod u Srbiji tako nešto neće dozvoliti. A mi ćemo, ministre, kao poslanici SNS, na čelu sa našim predsednikom, svakako nastaviti da raskrinkavamo sve ono što je pozadina delovanja danas dela opozicije u Srbiji. Verujte da zajedno sa vama i predsednikom nećemo dozvoliti jedan takav scenario kakav su planirali i o kome sam ja govorio u prethodnom periodu, a ovaj svakako dobar zakonski Predlog budžeta za 2020. godinu ćemo u danu za glasanje podržati. Hvala vam.
Zahvaljujem. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Miljan Damjanović. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 1. amandman je podnela poslanica Aleksandra Čabraja. Da li neko želi reč? (Da) Milan Ljubić, po amandmanu Aleksandre Čabraje. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovana predsedavajuća, uvaženi ministri, poštovani narodni poslanici, politika SNS i našeg predsednika, Aleksandra Vučića, je politika privrednog rasta i stabilnosti. To je politika koju vodimo i za koju se zalažemo. Ovim budžetom za 2020. godinu težimo ubrzanom privrednom rastu, a samim tim i daljem povećanju životnog standarda građana. Za 2020. godinu projektovan je realni rast privredne aktivnosti do 4%. Suština je da će fiskalni prostor u 2020. godini biti iskorišćen za povećanje kapitalnih investicija, povećanje plata i penzija, kao i za poresko rasterećenje privrede. Ove mere će dovesti do povećanja životnog standarda i ubrzanja rasta privrede, ne ugrožavajući stabilnost javnih finansija, uz smanjenje javnog duga. Predviđen rast plata u javnom sektoru iznosiće od 8 do 15%, a prosečna plata biće 500 evra sa tendencijom rasta. Penzije će porasti za 5,4% po tzv. "švajcarskoj formuli". To je trend koji će se nastaviti. To je stavka budžeta koji će uticati i na povećanje životnog standarda naših sugrađana. Minimalna cena rada raste za 3.000 dinara na 30.000, što će doprineti rastu. Drugi aspekt ubrzanja privrednog rasta jeste rasterećenje privrede. U budžetu za 2020. godinu, kada je reč o kapitalnim investicijama, predviđeno je 198,9 milijardi dinara. Kada je reč o infrastrukturi, izdvojena su sredstva za "Moravski koridor", izgradnju auto-puta Beograd-Sarajevo. U nacrtu budžeta su i projekat mađarsko-srpske železnice, kao i rekonstrukcija pruge Niš-Dimitrovgrad, proširenje luke Smederevo, što će doprineti ubrzanom privrednom rastu naše zemlje. Srbija je danas zemlja novih auto-puteva, železničkih pruga. Srbija je čvorište puteva koji spajaju sever sa jugom, zapad sa istokom. Uz dobru infrastrukturu, lako ste kandidat za nove fabrike. Ulaganje u obrazovanje i inovacije će omogućiti da Srbija nastavi visoki i održivi rast. To je sve ključ razvoja i napretka pojedinca, ali i društva, države, kako bi još brže i spremnije išli lakše u budućnost i kako bi podigli nivo na lestvici i bili još uspešniji. Budžetom za 2020. godinu povećana su sredstva za ulaganje u obrazovanje, inovacije. Udvostručena su sredstva fonda za nauku. Opredeljena su sredstva za izgradnju i rekonstrukciju škola, projekti digitalizacije. Izdvojena su sredstva i za opremanje računarskih kabineta za stvaranje još boljih uslova. Obezbeđen je novac za naučno-tehnološki park u Novom Sadu, Nišu. Nauka i inovacije su ključni faktori konkurentnosti i održivog razvoja, što će doprineti ubrzanom privrednom rastu zemlje, da stvaramo bolje uslove za mlade ljude, da im omogućimo bolju i uspešniju budućnost, da imaju više mogućnosti. Ukupan budžet Ministarstva zdravlja veći je za 13,8 milijardi dinara ili 73% u odnosu na 2019. godinu. Povećan je iznos od 2,4 milijarde dinara za lečenje retkih bolesti. Više se ulaže u prevenciju, zatim u razvoj infrastrukture zdravstvenih ustanova KC Srbije, KC Novi Sad, KC Kragujevac, kao i za nabavku medicinske opreme. Na taj način zdravstveni radnici će imati bolje uslove za rad, a građani dobiti kvalitetnije zdravstvene usluge. Suština je da je ovo razvojni budžet i da imamo trend nastavka privredne aktivnosti u 2020. godini, da gradimo konkurentniju privredu, da rešavamo probleme običnih ljudi, povećavamo broj zaposlenih, kvalitet života, povećavamo zarade, da se uz stabilnost u ekonomiji ide na gore, da otvaramo nove perspektive i mogućnosti, da nam država bude jača. Zahvaljujem.
Hvala. Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Ružica Nikolić. Da li neko želi reč? Izvolite.
Zahvaljujem, gospođo Gojković. Dame i gospodo narodni poslanici, amandmanom na član 2. Predloga Zakona o budžetu, koji sam podnela u ime SRS, predlaže se brisanje zato što se neposredno projektuje budžetski deficit, a predstavnici Vlade neprestano govore o višegodišnjem suficitu. Mi smatramo da budžet mora biti uravnotežen, zatim dobro isplaniran i da se budžetski deficit može izbeći, pa se postavlja pitanje – da li se ovaj deficit planira namerno, kako bi kasnije mogli da se ponovo pohvalite suficitom? Planiranim budžetom ste unapred najavili da ćete više potrošiti, nego što ćete prihodovati, što i ne mora da bude sporno, jer se često budžet projektuje sa minimalnim deficitom, ali vi odstupate od nekih uobičajenih okvira, a veći priliv sredstava svakako se može ostvariti na više načina i ukoliko bi se ukinule raznorazne vladine agencije i ukoliko bi se ukinulo finansiranje raznoraznih nevladinih organizacija koje direktno rade protiv interesa Srbije, deficit bi se svakako značajno umanjio. Takođe, 300 miliona evra uštede od pogubnog ugovora sa „Behtelom“. Naime, umesto da se prihvati ponuda kineske kompanije koja je bolja i jeftinija, bira se „Behtel“, a upravo ta sredstva od 300 miliona evra su mogla biti uložena u putnu infrastrukturu u bilo kom delu Srbije, čime bi se izbegli novi zajmovi ili krediti sa visokim kamatnim stopama. Zahvaljujem.
Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Mirčić. Da li neko želi reč? Izvolite.
Očigledno da i današnja rasprava, kao i jučerašnja, protiče u znaku osporavanja doktorske disertacije ministra finansija. Pre svega, tu se ističu oni koji su u vladajućoj koaliciji. Nije baš svejedno čoveku kada dođe u takvu situaciju, kao što je to ministar, ali treba pozdraviti tu činjenicu što ipak sedi u Skupštini i raspravlja sa nama o predloženom budžetu. Ako je za utehu, ministre, vi ste probili led, ali ima tu još doktora, magistara, diplomiranih kojekakvih menadžera, videćete šta će sa njima biti.Kada ste vi ovako osporeni, njima to nije nikakav problem, njima samo treba utvrditi koliko je ko davao da kupi tu diplomu ili da eventualno plati titule, a pri tome putni troškovi nisu uračunati, jer ih je mrzelo da odu tamo, diploma im je poslata. Da se ne bavimo sa tim stvarima, vi ste ovde predvideli da 600 milijardi i 500 miliona bude uračunato kao budžetska sredstva tako što će se ostvariti na osnovu emitovanja hartija od vrednosti, pozajmica, kredita od komercijalnih i finansijskih institucija i od prodaje finansijske imovine. Sad, gledajte, to je otprilike, da bi bilo jednostavno da prati javnost, pet milijardi evra, a predviđa se da se to ostvari na ovaj način. Šta je glavna teza u ovome? To je da će najveći deo sredstava biti iskorišćen da se otplaćuju ranije preuzete obaveze na osnovu kredita i hartija od vrednosti, odnosno evroobveznica koje je emitovala država da bi na neki način mogla da isfinansira sve ono što zahteva budžet Srbije. Odmah da krenemo sa kraja, što kažu, pet milijardi i 800 miliona. Ministre, vi ste u ovome budžetu predvideli 10 milijardi od prodaje banja i banjskih lečilišta. Doduše, to ste knjigovodstveno provukli samo kao investiciju. Nije tu država ni jedan jedini dinar uložila. To jeste vlasništvo i raspoloživost PIO, ali država je odlučila da li da stavi u stečaj ili u prodaju. Svejedno je, to će se na kraju, na ovaj ili onaj način, staviti na tržište, odnosno na prodaju i država će da prihoduje određena sredstva, tako da su to mnogo veća sredstva. Ponovo kažem, sad knjigovodstveno se vodi tako 10 milijardi, nego što su ova sredstva od prodaje imovine u visini od pet milijardi i 800 miliona. Što se tiče ovih hartija od vrednosti, tu je naš savet – treba biti oprezan. Naravno, nemamo ništa protiv da se nepovoljni krediti i aranžmani otplaćuju sad kada su ostvaren povoljni uslovi za to, ali treba biti veoma, veoma obazriv. Hartije od vrednosti imaju prolaznost, odnosno potražnja je za njima sve dok oni koji to kupuju, a u ovom slučaju su najvećim delom komercijalne banke, dok one daju povoljnije uslove, nego što je to, recimo, da se stavi eventualno u funkciju privrede ili bilo gde drugo, jer hartije od vrednosti podrazumevaju mnogo veću kamatu, i to je veća sigurnost. Ovde se vidi da je to maltene postalo manir i ove Vlade, a pogotovo Narodne banke, da se pristupi takvom jednom rešenju. Na taj način se ostvaruju ne tako mala sredstva. Ovde konkretno ostvaruje se 312 milijardi plus 236. Znači, veći deo od ovih planiranih sredstava, evroobveznicama ili hartijama od vrednosti, ali tu je opasnost kada dođe trenutak da više nisu zainteresovani za ove hartije od vrednosti. Malopre sam vas pitao, što bi rekli u „ofu“, kako je to moderno, da se računa na prihode koji će biti sledeće godine od ovog turskog toka, a vi ste rekli da ne računate da će ti prihodi biti direktno u budžetu, nego da od prvih prihoda imate nameru da isplaćujete ove rate po osnovu kredita koji su davani „Srbijagasu“, tako da bi se to na neki način moglo, već od aprila sledeće godine, početi sa isplatom, što je veoma, veoma dobro. To je neka racionalna ekonomija koja se vodi, ali i ovde treba biti potpuno obazriv iz razloga što su hartije od vrednosti na prvi pogled velika korist, velika povoljnost, ali morate računati da će doći do prezasićenosti tržišta, pogotovo kada su u pitanju evroobveznice ili hartije od vrednosti koje emituje država Srbija. Moraće strane banke ili je moguće da imaju neku drugu strategiju, a mi ćemo ostati u velikim problemima, jer će nam vratiti te papire, naplatiti po ko zna kojoj kamati. Zbog čega vam to govorim? To se desilo u Grčkoj. U Grčkoj je u jednom trenutku došlo do takve situacije. Grčka Vlada se našla u veoma, veoma teškoj situaciji. Mi samo apelujemo, insistiramo, pogotovo kada je u pitanju ovaj član 2, da se vodi računa da se bude pažljiv, da se jasno dozira, dovoljno dozira sredstava gde Srbija ne može da dođe u probleme.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Marković.
Zahvaljujem predsedavajuća. Normalno je kada raspravljamo o budžetu, da ta rasprava bude i šira malo nego obično, da se govornici dotaknu još nekih društvenih segmenata koji se prelamaju kroz ovaj Predlog budžeta, pa su tako mnogi govornici u toku današnje rasprave, neki od njih više nisu u sali, oni imaju jedan manir da dođu tako na 10 ili 15 minuta u salu, ispričaju nešto i odu da rade neke druge stvari ili da obavljaju neke druge obaveze ne znam ni sam. Jedan od njih je između ostalog, govorio o tome, mislim da dolaze iz one Stranke moderne Srbije ili kako se već zove ta stranka, kako sam skok Srbije na svetskoj Duing biznis listi ne znači ništa za građane, tj. neće se osetiti poboljšanje životnog standarda građana. Mogu delimično da prihvatim da sama vest o skoku Srbije na svetskoj Duing biznis listi ne znači automatski, odnosno ne stvara osećaj kod građana da ima bolji životni standard, da ima više novca u džepu, ali, kako da vam kažem, povećanje penzija i povećanja plata koje je predviđeno ovim budžetom će i te kako uticati na životni standard građana i to je nešto što niko ne može da ospori. Kada mi povećamo plate nekome za 8%, nekome za 10%, nekome za 15%, to se i te kako manifestuje poboljšanjem životnog standarda građana i građani to osećaju u svom džepu, dakle, to povećanje. Nekome je to 2.000 dinara, nekome je to 3.000 dinara, nekome je to 5.000 dinara, nekome i više. U tom smislu, to je i te kako osetno povećanje životnog standarda. Takođe kada govorimo o penzijama, dakle, penzije se povećavaju za 5,4%, ne ulazim sada u onu raspravu o švajcarskom modelu. O tom švajcarskom modelu najviše pričaju oni poslanici koji ništa ne znaju o tom švajcarskom modelu. Čule su se zamerke da treba više da se radi na popravku investicione klime, dakle, zapisao sam tu konkretnu zamerku - popravak investicione klime. Pa, mi to i radimo i to godinama unazad, intenzivno radimo na poboljšanju investicione klime u Srbiji. Čak slobodno mogu reći da sve što radimo, radimo zbog poboljšanja investicione klime u Srbiji, dakle, zbog stvaranja boljih investicionih uslova i boljeg investicionog ambijenta i efekti se već osećaju. Dakle, efekti se osećaju i kroz zakonodavstvo, i kroz pravnu sigurnost, i smanjenjem opterećenja na zarade, i omogućavanjem bržeg izdavanja građevinskih dozvola i sličnih stvari i sve to daje rezultat. To rezultira time da smo apsolutni rekorderi u privlačenju stranih i direktnih investicija i to više niko i ne spori. Dakle, to ne govorimo mi iz SNS, to priznaju sve relevantne finansijske ustanove, da smo apsolutni rekorderi po prilivu stranih direktnih investicija i nastavićemo sa ulaganjima i u putnu infrastrukturu, i u saobraćajnu infrastrukturu, i u železničku infrastrukturu, i u izgradnju puteva, mostova, bolnica, škola, vrtića i svega ostalog što je predviđeno, između ostalog i ovim budžetom. Kada je reč o polemici da li je odluka o plagijatu politička ili nije, pa, naravno da je politička. Apsolutno je politička i ja mislim da se to onako, narodski rečeno, iz aviona vidi da je ova odluka isključivo politička i meni je žao što je Beogradski univerzitet, da kažem podlegao političkom pritisku određenih političkih partija, na čelu sa Draganom Đilasom, sa Vukom Jeremićem, Boškom Obradovićem, i svima njima iz tog Saveza za Srbiju koji su na dnevnom nivou vršili najsnažniji mogući politički pritisak na Beogradski univerzitet. Delove tog pritiska i sada osećamo. Pokazaću vam samo vest od jutros „Ne davimo Beograd lancima zatvorili Ministarstvo, Siniša Mali ni dana više da ne provede na funkciji“. Zamislite, došlo par ludaka jutros ispred Ministarstva finansija i lancima zatvorilo ulaz u zgradu Ministarstva finansija. Pa, jel to nije politički pritisak? Pa, jel to nije? I ja se pitam gde je obezbeđenje, i ja se to pitam. Dakle, nije to sporno. Sporno je da mi ovde trpimo konstantno iživljavanje, višemesečno određenih političkih partija na čelu sa Draganom Đilasom, koji su konstantno vršili najstravičniji mogući politički pritisak na Beogradski univerzitet. Šta znači to da ti neki nazovi ih studenti, mesecima prete kako će blokirati, kako će se tamo ne znam šta sve raditi u zgradi Rektorata, ukoliko odluka ne bude onakva kakvu oni žele da odluka bude. Ako to nije politički pritisak, ne znam šta je onda politički pritisak. Još samo jedna stvar za sam kraj. Kada je reč o polemici vezano za ovu Anasonovićku koju smo danas toliko puta pominjali. Dakle, niko se ovde ne slaže sa politikom koju zastupa ta Jelena Anasonović. Mi smo njeno svedočenje, odnosno tu njenu ispovest, kako su to dnevne novine prenele, samo upotrebili kao krunski dokaz onoga o čemu smo mi iz SNS mesecima unazad pričali, a to je da protesti koji su se mesecima organizovali nisu nikakvi građanski protesti, već protesti koje je organizovao Savez za Srbiju, Dragan Đilas i svi oni iz tog Saveza za Srbiju, sa ciljem rušenja legalno izabrane vlasti. Hvala.
Reč ima Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ne treba zbog političkih stavova unositi zabunu i strah među građane Republike Srbije. Pogotovo kada su u pitanju državne hartije od vrednosti i otplate tih kredita ili da kažem tih zaduženja. Ako pažljivije pročitate član 2. Zakona o budžetu, kaže se da će deo duga biti zamenjen pre roka dospeća. Da objasnim kolegama šta to znači, i građanima Republike Srbije. To znači da ćemo neke državne hartije od vrednosti koje je emitovao Mirko Cvetković, Boris Tadić, Dragan Đilas da vratimo pre roka, a to ćemo vratiti pre roka tako što ćemo uzeti povoljnije kredite. Predlagač ovog amandmana očigledno se slaže sa politikom koju su vodili Boris Tadić i Dragan Đilas i traži da ti skuplji krediti ostanu Republici Srbiji. Tako bar piše u amandmanu. Koliko znam da čitam amandmane to je to. Takođe je neistina da su zaduženja po osnovu emitovanja državnih hartija od vrednosti skuplja nego bankarski krediti. To je potpuno netačno. Znate, banke su finansijske institucije koje imaju registrovano u delatnosti davanje kredita. Mogu da daju fizičkim licima, fizičkim licima koja obavljaju delatnost, privrednim društvima i državi, ali banke se takođe finansiraju iz određenih investicionih fondova koji tim istim bankama deponuje određena sredstva, sa određenom kamatom, pa banka na ta deponovana sredstva i kamatu koju treba da plati, računa maržu kada plasira kredit. Kada emitujete hartije od vrednosti, ti isti fondovi koji finansiraju banke takođe imaju pravo da kupe državne hartije od vrednosti po onoj istoj ceni po kojoj bi plasirali ta sredstva kod banaka. Znači, takav jedan vid zaduženja je i jeftiniji u odnosu na bankarski kredit, odnosno umanjeno za bankarsku maržu koju banka ima kada naplaćuje kredit. Ne možemo ni da se poredimo sa grčkom krizom, jer nije tu u pitanju bilo prezasićenje tržišta, nego gubitak poverenja kod investitora u grčku fiskalnu stabilnost. Imali su otprilike, kada su zatražili pomoć od EU, 180% javnog duga u odnosu na BDP i onda na njihove hartije od vrednosti niko nije hteo da kupi, ne zato što nije imao para, nego je procenio da su suviše rizične i pitanje dana da li će mu ti krediti biti vraćeni. E sad, ako pogledamo situaciju u kojoj je Sada Srbija, ona je daleko, daleko od grčkog scenarija danas, što nije bilo 2011, 2012. godine, kada smo uzimali kredite koje ćemo u toku 2020. godine da vratimo pre roka, iako je neko protiv toga ja smatram da onda on podržava Vladu Mirka Cvetkovića, podržava Borisa Tadića, podržava Dragana Đilasa, jer on svojim amandmanom traži da ti skupi krediti ostanu da se otplaćuju od para građana Srbije, odnosno iz budžeta Republike Srbije.
Reč ima narodni poslanik Milorad Mirčić, pravo na repliku.
Prvo, čuo sam kolega Arsiću da ste jutros bili na televiziji, kamere su čudo one zrače. Moguće da niste dobro razumeli zato što ste još u toj emisiji. Niko ovde nije govorio o tome što vi želite da interpretirate. Ovde smo govorili da budemo pažljivi sa emitovanjem hartija od vrednosti. Nema niko ništa protiv, sad vam samo ponavljam ukratko, u kratkim crtama da bi mogli da se uključite, da izađete iz studija. Znači, ovde je samo rečeno da nema niko ništa protiv da se ako je moguće ranije otplaćuju obaveze na osnovu emitovanih hartija od vrednosti ili evroobveznica. Pa, evo, nedavno je na rebalansu budžeta Ministarstvo izašlo sa predlogom da plati jedan deo hartija od vrednosti koje dospevaju 2020. godine. Zašto se uzimaju hartije od vrednosti u ovom trenutku? Pa, to vi dobro znate. Nego vi očigledno imate ulogu, ne znam kakva vam je uloga, ali čekate tako radikale, pa onda vi kao nešto kontrirate. Volimo mi da vi kontrirate. To je malo radikalskog što je ostalo i to nam je drago. Ali, vi ne vodite računa, niti slušate šta mi govorimo. Mi ovde govorimo o tome da je sad veoma velika zainteresovanost za kupovine hartija od vrednosti, zato što su tu uslovi mnogo povoljniji, nego plasirati u vidu kredita, za komercijalne banke govorim, nego plasirati u vidu kredita, plasirati u privredu. Ovde je sigurno, ovde je nekad kamata bila i do 5%. Sad nije, doduše, sad je 3% sa dospećem sa pet, 10, 12. godina kako koje hartije i to je sigurno ulaganje. Što se tiče Grčke. Očigledno ste vi nešto načuli, a onda ste napravili konstrukciju samo bitno je suprotno od onoga što kažu radikali. Vlada Grčke, gospodine Arsiću, je napravila takav Izveštaj o finansijskog situaciji u Grčkoj da, što bi se narodski reklo, da se ogadi Evropi da ulaže, da se ne bi dalje zaduživala. Međutim, sama Evropa je odlučila trenutak kada treba Grčku dovesti u još nezavidniji položaj. Banke, ne Evropa, nego banke, Svetska banka, Evropska banka za razvoj i ostale koje daju te kredite, oni odlučuju. Ne odlučujemo mi ovde, pa evo, tu je na kraju krajeva i ministar da se uključi u ovu polemiku. Oni će kupovati dok je njima interes, a ne nama i zato treba voditi računa. Zato ja govorim da je realni izvor finansiranja prodaja ove finansijske imovine u banjama i lečilištima. Pa, pogledajte Predlog budžeta, pretpostavljam da ste gledali. Sledeće za privatizaciju predviđaju se banje i lečilišta. Evo, kolega Čolaković, koga ja izuzetno poštujem, on je čovek uključen u to, a na kraju krajeva ja mislim da je jednom i govorio o tome oko banja i lečilišta da se vodi računa da to bude i te kako značajan izvor za buduće održavanja PIO, odnosno u Fond za PIO da bi se obezbedilo finansiranje. Tako da to je 10 milijardi knjigovodstveno, a o realnom mnogo veće pare.
Reč ima Veroljub Arsiću.
Sad, ja neću da pričam o televizijama i ko se ozračio, ko zrači, ko blinka u polumraku, ali sam se naslušao opet nekih stvari koje zaista nemaju veze sa realnošću. Prvo, Grčka je zatražila pomoć EU kada više nije mogla da vrati ni jedan jedini dinar kredita, kada nije mogla da isplaćuje više svoje penzije i plate u javnom sektoru. To se zove skoro pa bankrot. Znači, ako je neko dugovao 320 milijardi evra mu je bio javni dug, a da mu je bruto proizvod negde oko 240, vi izračunajte sami koliko je to. Ali, očigledno da je to malo nepoznavanje finansijskog tržišta, ja to ne zameram. Što se tiče hartija od vrednosti i emitovanja, za stabilne ekonomije uvek će biti interesantnih investitora da kupuju njihove hartije od vrednosti, uvek. Država jeste dužnik prve kategorije, gde se smatra da je dug najsigurniji, ali pod uslovom da su javne finansije te države stabilne. Sad, ne vidim ništa loše u tome da vratimo skup kredit i zamenimo ga značajno jeftinijim. U čemu tu treba biti oprezan? U manjem kamatnom iznosu koji ćete da isplaćujete, jel u tome? To da li će neko da kupi vaše hartije od vrednosti ili neće, odlučuje vaš bonitet. Evo, recimo, čovek je spomenuo i gospodin ministar, Nemačku. Njen javni dug je preko 100% BDP, ali ima stabilan rast. Znate li koliko je kamata na hartije od vrednosti koje Nemačka emituje? Nula ili minus. Znači da investitor plaća to da im nemačka Vlada čuva novac. Mi smo se zaduživali u dinarskim vrednostima, iste ove hartije od vrednosti, po 17, 18, 22, 23%. Sada imamo 2% ili 3%, na evro obveznice 1,2, 1,6%. Nađite zemlju u okruženju koje mogu da emituju tako povoljne hartije od vrednosti. Još nešto, kada govorite o penzijama, morate da vodite računa o nečemu. Za milion i 300 hiljada penzionera penzije nisu smanjene, ni jedan jedini dinar. Naprotiv, bile su im povećavane čak i dok su sprovođene mere fiskalne konsolidacije. Najveći teret su podneli penzioneri koji imaju relativno veće penzije nego većina penzionera. Ako tražite, a vaš politički program je takav, vi to smatrate neustavnim, nemeđunarodnim, neljudskim itd, da se vrati deo ušteda, onda zaboravite na onih milion i 300 hiljada penzionera, jer njima neće biti moguće povećati penzije, kao što to ide od Nove godine. Ili to neko samo čisto pravi političku priču da bi stekao neki politički poen. Mogu da kažem da kada biram između 340, 350 hiljada ljudi koji su podneli jedan veliki deo tereta, ili da osiromašim milion i 300 hiljada penzionera, koji imaju najmanje penzije, ja neću da se odlučujem za ove najsiromašnije penzionere. Ali, očigledno ako neko prima penziju 50 hiljada dinara, da li mu je mama i tata, pa zbog mame i tate mu je žao, pa ovde mamine i tatine pare spominje, on će tako i da se ponaša, znači krajnje neodgovorno, krajnje licemerno i pokazuje kako bi vodio državu. Možda bi idealno rešenje bilo da se ponovo emituju hartije od vrednosti ili kao što su oni to predlagali, bonovi za struku pa to da bude penzija.
Ali, isti kriterijumi, nije replika. Ovde je četiri i 51 bilo diskusije po amandmanu. Na vama je da izaberete. Izvolite.
Mislim da je zaludno voditi ovakvu raspravu. Ovo već traje, u toku ovog mandata, kada bi čovek brojao ne bi mogao tačno da se seti koliko to traje. Bolje je vreme iskoristiti za nešto pametno nego vama nešto govoriti. Tako da, nemam nameru da polemišem sa vama. Što se tiče penzionera, to ćete vi objasniti penzionerima. Nama je sve jasno, da možeš da uzmeš nečije stečeno pravo, da možeš sutra da uzmeš štednju, da to objasniš kao nešto što je preko potrebno, da odeš na Ustavni sud, Ustavni sud ćuti. Sve je to nama jasno, to vi objasnite penzionerima. Mi nemamo ništa protiv, ako im uspete to objasniti. Bilo bi nam drago da prihvate to vaše obrazloženje. Što se tiče stabilne ekonomije. Da jednom budemo načisto. Samo na ime kamate Srbija godišnje izdvaja milijardu evra, samo na ime servisiranja kamata, po različitim osnovama, po različitim kreditima. Drugo, nemojte gubiti iz vida vi koji ste u vladi da ukupan dug nije ovo što vi govorite 23 milijarde i ostatak. Na dug se nadovezuje i ono što vam je razlika između izvoza i uvoza, i ta razlika vam se nadovezuje na ukupan dug Srbije. To svaka država računa tako, tom metodologijom. To što vi prikazujete da se to smanjuje na 51%. Nama bi pre svega srpskim radikalima i te kako stalo. Ne libimo se da pohvalimo da je to stvarno toliko. Samo vas opominjemo da postoji jedna univerzalna metodologija koja na ukupan dug dodaje i ono što je razlika između izvoza i uvoza u svakoj državi. Nemojte više nikada da vam padne napamet da uzimate primer Švajcarsku, Nemačku, Ameriku i sve. To je neprimereno. To je po meni vrhunac cinizma prema sopstvenom narodu.
Idemo dalje. Na član 2. amandman je podneo poslanik Zoran Despotović. Da li želi reč?
Hvala gospođo Gojković. Dame i gospodo narodni poslanici, pred nama se nalazi Predlog zakona o budžetu za 2020. godinu, svakako najvažniji zakon za svaku vladu za godinu za koju se donosi. Koliko je pitanje državne kase važna stvar? Podsetiću vas da je nekada čuvar državne kase tj. ministar finansija bio druga politička figura u državi, posle predsednika države i predsednika Vlade, ali nije kao što je kod nas, recimo ministar vojni, ili pak ministar policije. Nesporni su neki vladini efekti na finansijskom planu. Ali, pitanje finansijskog pokrivača je za svaku vladu stalno otvoreno pitanje i zavisi od ambijenta i od toga koliko se budžetskih korisnika ispod njega nalazi. Vlada je na ispitu. U njenim rukama je i nož i pogača, što znači fiskalna politika, pravila procedure, programi i svi ostali instrumenti u službi daljeg poboljšanja privrednog ambijenta i obezbeđivanja visokih stopa privrednog rasta. Srpska radikalna stranka je protiv politike iz suficita i deficita u budžetu. Jer, ako se oni pojavljuju bilo jedan ili drugi to gospodo znači da nešto niste dobro isplanirali, izprojektovali i izanalizirali. Ono protiv čega smo još, a o čemu je tako razložno govorio i stručno prof. dr Vojislav Šešelj, da se u ovoj raspodeli državnog novca mnogo izdvaja za tzv. nevladin sektor. Ako je to, doduše, i manje izdvajanja sredstava nego prošle godine, svi smo svedoci efekta njihovog rada. Čak su i neke štetne za državu, što znači da ih Vlada finansira, a oni rade protiv države. Draga gospodo, to je još jedna od anomalija nametnutih spolja, od vaših evropskih uzora. Hvala.
Hvala gospodine Despotoviću. Reč ima dr Dragana Barišić. Izvolite.
Zahvaljujem uvaženi predsedavajući, poštovane koleginice i kolege, poštovani građani, poštovani ministre sa saradnicima. Ja se ne bih složila, a osvrnula bih se na današnje izlaganje jednog od kolega iz iste opcije iz koje je govorio prethodni govornik, a jeste to da investicije nisu bitne. Pitali bih tog kolegu. Kako investicije nisu bitne? Kako misle da se uposle oni građani ostali bez posla 2012. godine. Pošto ja dolazim iz Kruševca isto bih tog kolegu podsetila da je samo u Kruševcu u prethodnih nekoliko godina, zaista došao veliki broj stranih investitora, ali i domaćih i da uspešno posluju sve one fabrike koje su zatvorene do 2012. godine, lošim privatizacijama, a sa istim tim osobama koje su vodile državu do 2012. godine kolege su u nekim opštinama u vlasti i podržavaju ih, što znači da se malo razlikuju od njih, jer ih ne bi podržavali. Ono što je isto podatak je da u 2019. godini je u našu državu došlo preko dve milijarde investicija, što znači da je to jedna odgovorna politika, politika SNS, pre svega, i našeg predsednika gospodina Aleksandra Vučića, što znači da smo maltene jedan od lidera u regionu. Ono što u mom gradu uspešno posluje, da znaju kolege i da su građani zadovoljni time, jesu „Kromberg Šubert“ investicija Nemačke, „Čekoslovak grup“, „Kuper tajd“, „Lidl“, „Nepi“, „Mol“, „Pompea“, „De Smit“, „Nova sloga“, znači u Rasinskom okrugu, zatim „Trajal“ u Kruševcu, „Rubin“, „Župa“, „Namenska“ u Trsteniku i još mnogo, mnogo drugih fabrika. Znači da Srbija ide krupnim koracima napred i otud drage kolege i velika podrška građana i to iz izbora u izbore sve veća. Na narednim izborima očekujem ubedljivu, ubedljivu pobedu, a oni koji ne zaslužuju, naravno idu na političko smetlište.
Hvala, gospođo Barišić. Sada pravo na repliku ima Zoran Despotović. Izvolite gospodine Despotoviću.
Zahvaljujem gospodine Marinkoviću. S obzirom da se ne bih obratio uvaženoj koleginici sa suprotne strane. Vi kada je budete videli vi joj prenesite da se uputi jednom Ibarskom magistralom pa da vidite u jednom delu Srbije, recimo jugozapadnom kako se živi, šta je tamo uloženo, jer pojedini gradovi imaju i Cvetanovića, i Darka Glišića, i naravno imaju i Batu Gašića. Ali, ko nema Batu nema ni platu. Iz tog razloga ja bih voleo da se pojedine kolege poslanici upute u taj deo Srbije, jugozapadno, pa da vidite kako nam svakodnevno odlaze ti ljudi iz tih sredina. Putevi su nam dobri, ali se samo uzima karta u jednom pravcu. Ništa u tom delu nije urađeno i zato, uvažena koleginice, i vi gospodo poslanici, nije Srbija do Zlatibora, mislim da je i Vlada, a ja imam takav utisak da i Vlada Republike Srbije, Srbiju doživljava do Zlatibora, jer evo u zadnjih šest godina ništa nije u tom delu urađeno. Zašto? Ne znam, vi se zapitajte, kod vas je sablja. Hvala vam.
Hvala kolega Despotoviću. Pravo na repliku ima dr Dragana Barišić. Izvolite.
Zahvaljujem se uvaženi predsedavajući. Meni je drago da je kolega primetio da su funkcioneri SNS, doduše gospodin Gašić je sada u mirovanju, ali da su odgovorni pre svega prema svojoj državi i prema gradovima odakle dolaze. Što znači, a meni je žao što on ne prolazi baš Moravskim koridorom budućim pa da vidi šta će sve doneti taj Moravski koridor. Znači, preko 21 hiljada privrednih subjekata je na tom potezu, što znači, to je još novih investicija, još novih radnih mesta. Ali, koliko mi se čini kolega je iz Prijepolja, pa on baš ide ovim putem Miloš Veliki i nadam se da mu je put do Prijepolja mnogo lakši sada, a to je upravo naš predsednik Republike, na čelu sa SNS izdejstvovala da imamo i zdravu infrastrukturu i fabrike. A što se tiče Zlatiborskog okruga, smatram da on nešto ne manjka ni u investicijama ni u napredovanju kao i svi ostali delovi naše prelepe Srbije. Hvala vam.
Hvala, doktorka Barišić. Pravo na repliku ima Zoran Despotović. Izvolite.
Ja se nadam da ću ubuduće ići metroom u tom pravcu, uvažena koleginice, ali smatram da auto-put Miloš Veliki je dobra stvar za Srbiju, kamo sreće da mi imamo mnogo velikih tih puteva, ali taj put je 109 kilometara koji košta 420 dinara u jednom pravcu, putarina, pa vi vidite koliko to košta za običnog građanina sa platom od 30 hiljada dinara.
Hvala, gospodine Despotoviću. Pravo na repliku dr Dragan Barišić. Izvolite.
Hajde da nastavimo kada je kolega raspoložen za ove replike i za rasprave. Opet bih da podsetim, da li oni u nekoj beogradsko opštini podržavaju sve one Đilase, Ljotićevce, koji su bili na vlasti. Pa, drage kolege, ti isti su vladali do 2012. godine i znate kako su vladali, kakvi su putevi bili tad u našoj Srbiji. Znači, iste te putarine ste i tada plaćali, ali za nikakvu uslugu, sada bar imate gde da se vozite i imate i plate. Ko vam je to obezbedio? Srpska napredna stranka naravno. Imate zdrav stabilan budžet, evo sada i razvojni, a ne neki predizborni ili kakav drugi. Prema tome, zaista kontradiktorno malo, napadate nas koji radimo, gradimo, imate zdrave puteve i sve ostalo, a u koaliciji ste i podržavate neke koji su opustošili ovu državu. Ovo zaista ne ide u nekom pravcu kako bi trebalo da bude. Ja sam za konstruktivnu kritiku, ali ovo to nije.
Hvala. Pravo na repliku ima sada Vjerica Radeta. Izvolite.
Ovo je zaista neverovatno. Najpre kaže koleginica da ona putuje nekim budućim koridorom i žao joj što Zoran Despotović ne putuje budućim koridorom. Mi ipak putujemo onim što je realno. Kaže - grade zdrave puteve. Bogami, onaj kod Grdelice je nešto bio bolešljiv, za dva dana se pojavile neke rupe, neki krateri, nije to baš tako zdravo. Mada, ne znam tačno šta znači zdrav put, ali nema veze. Malo je previše sad ovo, koga mi to podržavamo. Rekla je - oni. Valjda je mislila da se tako neće niko javiti da replicira. Oni, mi, tj. podržavamo nekoga. Kolega Zoran Despotović je iz Prijepolja. I tamo oni, vi, naprednjaci, konkretno ću ja reći, za razliku od nje, neću u zamenici, su u vlasti sa Sulejmanom Ugljaninom. To smo više puta rekli. Pa, sad, šta da radimo? I u Priboju, takođe, i u Tutinu, takođe, u Novom Pazaru, takođe. A put kojim inače ide kolega Zoran Despotović prolazi i pored Požege. Znate šta je to? To je ona opština gde su radikali u vlasti sa naprednjacima, pa onda kompletno naprednjačko rukovodstvo bili lopovi, kompletno u zatvoru, u pritvoru, a srpski radikali ostali tamo gde jesu i sad su opet u vlasti, ali sa nekim vašim novim ljudima. Iskreno se nadamo da će ti nastaviti da rade pošteno kao i do sada. Tako da nemojte, koleginice draga, budžet je u pitanju. Recite nešto o budžetu, ako je moguće. Reče malo pre gospođa Gojković da narod želi da čuje nešto o budžetu. Sasvim izvesno da želi. Ali, slušajući danas, od jutros do sada, vas, ja stvarno ne znam ko može uopšte da zaključi da je na dnevnom redu budžet. Hvala.
Hvala koleginice Radeta. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Dubravko Bojić. Za reč se javio Veroljub Arsić. Izvolite.
Ja razumem da poslanici žele pred svojim građanima da se predstave da u onim sredinama gde žive da zastupaju njihove interese i to je potpuno legitimno. Ali, takođe molim kolege da se uzdrže da kažu da ništa nije urađeno, da se ništa ne radi i da će sve to da nestane ukoliko se ništa ne uradi. Jedan kolega je čak spomenuo da je putarina 420 dinara, i ko će to da plati, ko ima platu od 30 hiljada dinara, recimo, u Prijepolju? Sad ja postavljam drugo pitanje - a ko će da dođe da otvori neki pogon, neku fabriku, nešto u Prijepolju, ako nema kvalitetan put do tamo? I ko će onda tom radniku da da veću platu od 30 hiljada dinara, ako nema tog puta… Molim vas da ne dobacujete. … ako je to slepo crevo i da ne treba ulagati u saobraćajnu infrastrukturu. Pogotovo molim da mi ne dobacuju koleginice, jer sam ja tim putem prošao bar jedno 20 puta više nego ona, tako da znam odlično taj kraj. Isto tako, Vlada Republike Srbije, nastavljajući kontinuitet prve Vlade Aleksandra Vučića, vodi Srbiju ka ravnomernom regionalnom razvoju. Nemojte to da zaboravite. Ranije je bila jedna klasična beogradizacija, jedan drugi centar je bio administrativni, to je bilo u AP Vojvodini, Novi Sad. Nešto se malo tu još radilo oko Stare Pazove. To su bili jedini centri u Srbiji gde se nešto radilo. A sad imate fabrike maltene u svakoj opštini u planu da se što je pre moguće dovede neki investitor, ako već nije tamo, i otvori određeni pogon. Ali, da biste dovodili investitore, morate da izgrađujete infrastrukturu. Tu infrastrukturu finansirate iz budžeta Republike Srbije, iz tih čuvenih hartija od vrednosti, kako to neko kaže. I kad neko računa koliko mami i tati treba da vrate penziju, prvo neka izračuna koliko on treba da vrati u budžet Republike Srbije što je putovao od Vranja do Beograda, sedeći u Beogradu. E, onda možemo da pričamo ko je kome šta otimao i koliko je kome uzeo.
Hvala, kolega Arsiću. Po Poslovniku se javila Vjerica Radeta. Izvolite.
Javila sam se po Poslovniku, a na osnovu člana 107. zato što mislim da je kolega Arsić malo pre ozbiljno uvredio predsednika Republike, jer je govorio o penzijama mame i tate, smanjenim penzijama. To je reper koji stalno predsednik Republike iznosi na konferencijama koliko je njegovim roditeljima, mami i tati, smanjena penzija. Zaista nema smisla da narodni poslanici, a pogotovo poslanici vlasti, na taj način vređaju predsednika Republike. Hvala.
Da li želite da se Narodna skupština u danu za glasanje izjasni? (Ne) Po Poslovniku, narodni poslanik Veroljub Arsić, član 103.
Po Poslovniku, član 103. Ja sam sasvim jasno iz svoje diskusije definisao na čije se to roditelje odnosi, jer koliko znam, roditelji predsednika Republike Srbije žive u Beogradu i predsednik Republike Srbije nikada nije putovao za Vranje, osim u službenim posetama, pogotovo ne dok je bio poslanik, pogotovo ne dok je bio gradski odbornik u gradu Beogradu, dok je živeo na Starom gradu, a putovao za Vranje. E, to predsednik Srbije nije uradio. Još jedan kolega, taj koji je živeo u Vranju, ja jesam živeo u Vranju godinu dana, na služenju vojnog roka, odmah da raščistimo, 363 dana, ali za to nisam naplaćivao putne troškove a kao narodni poslanik sedeo u Beogradu. Znači, sasvim je jasno na koga se misli. To što vi sada hoćete da mi kažete, izvolite do mog automobila, 570 hiljada pređenih kilometara, automobil sam kupio nov, pa izvolite, proverite i računajte koliko ima do Požarevca i Beograda pa nazad i računajte dane, evo, slobodno. Nemam ništa protiv da to uradite. Znači, nemojte tako, nemojte da dobacujete i da me krivite za nešto što nisam rekao. Tačno se zna. Taj koji je to radio, nema pravo da optuži bilo koga da je nekome nešto oteo od građana Republike Srbije, jer je nalog potpisivao da putuje iz Vranja, a nije izašao na pet metara od Beograda i sada on priča kako je neko nekome oteo nešto. E, pa, nije. Otimao je on.
Hvala, kolega Arsiću. Da li želite da se Narodna skupština u danu za glasanje izjasni? (Ne) Nastavljamo dalje, da ne pominjemo roditelje više. Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Aleksandra Belačić. Reč ima narodni poslanik Jelena Žarić Kovačević, po ovom amandmanu.
Hvala vam, predsedavajući. Pošto se radi o članu 2. apsolutno se slažem sa nekoliko prethodnih govornika da je budžet najvažniji zakon za sve građane Srbije i zaista smatram da ovaj budžet koji nam je predložen jeste uravnotežen i da jeste dobro izbalansiran. Već smo govorili o tome koji su ciljevi koji su postavljeni za 2020. godinu i zbog toga kažemo da je budžet razvojni. Ali, ako damo sebi malo više prostora i ako posmatramo budžet malo šire, možemo govoriti i o budžetima jedinica lokalne samouprave, a takođe ćemo imati čime da se pohvalimo jer bez saradnje sa Republikom mnogi projekti u jedinicama lokalne samouprave ne bi bili realizovani. Zaista želim da izrazim zadovoljstvo zbog saradnje između Vlade Republike Srbije i grada Niša i želim da se zahvalim na podršci koja je pružena jugu Srbije, jer sećamo se da je vlast do 2012. godine, jug Srbije stavila u zapećak i da ništa apsolutno nije ulagala. Ono što se konkretno tiče budžeta, i republičkog i lokalnog budžeta, naravno, to je da u Nišu po planu napreduje izgradnja Naučno - tehnološkog parka. Mi smo se, kao lokalna samouprava opredelili za razvoj IT sektora u kome mnogi, a naročito mladi ljudi vide budućnost. Osnivanje parka je, naravno, u tesnoj vezi sa naučnom zajednicom i sa univerzitetom i otvara mogućnost formiranja privrednih društava koja se zasnivaju na inovacijama, na istraživanjima i koja će omogućiti saradnju između preduzeća i naučnika. Niš će na taj način dobiti regionalni centar za razvoj inovativnog preduzetništva, ali pre svega šansu za promociju projekata i kompanija. To će dati potpuno drugačiju dimenziju razvoja grada, koja je gradu i potrebna, razvoju Nišavskog okruga, ali i šire. Izgradnja Naučno – tehnološkog parka u Nišu je po fazama zamišljena i zamišljeno je da po završetku svake faze, praktično, taj deo koji je urađen može odmah da se koristi. Tako je sa završetkom prve faze, kada je izgrađen i opremljen Studentski centar Elektronskog fakulteta taj deo odmah počeo da se koristi i primio prve studente. Druga faza podrazumeva izgradnju lamele koja obuhvata prostor za realizaciju projekata, prostor za podršku preduzetništvu i prostor u kome će se odvijati akademsko-projektno dualno obrazovanje koje će povezati mlade naučnike sa lokalnim kompanijama. Na kraju, u trećoj fazi biće završena zgrada Naučno – tehnološkog parka sa kompletnom infrastrukturom koja podrazumeva da će inovativne kompanije moći da dobiju i određenu opremu na korišćenje kako bi smanjile ulaganja i troškove. Mislim da ne moram posebno da naglašavam značaj svega ovoga o čemu sam govorila u prethodnih nekoliko minuta i da Niš ranije zaista nije imao bolju priliku da se razvija, u svakom smislu i u svakoj oblasti. Ako uzmemo u obzir da je Niš veliki univerzitetski centar, videćemo da je značaj ovoga još veći jer ćemo moći da angažujemo Naučnu zajednicu i da dobijemo stručne analize i stručna mišljenja po različitim pitanjima. Zahvaljujući izgradnji ovog Naučno – tehnološkog parka mladi naučnici će dobiti poseban prostor da pokažu šta znaju i da rade u svojoj zemlji i da ostanu u svojoj zemlji. Važan aspekt politike SNS jeste da zadržimo mlade ljude u Srbiji, da se ovde školuju, da žive i rade, da ostanu ovde sa svojim porodicama i sa svojim prijateljima, gde će im se pružiti sigurnost, pa čak možda i jednako dobri uslovi kao u nekim dosta razvijenijim zemljama u inostranstvu. U tom smislu je Aleksandar Vučić najavio da će u naučno-tehnološke parkove i digitalizaciju biti uloženo oko 500 miliona evra, a isti iznos će biti uložen u stanove za mlade bračne parove, gde će biti mogućnosti i za niže cene kvadrata, za popuste i za neka bespovratna sredstva. Dakle, na kraju bih zaključila da zahvaljujući reformama koje su sprovođene od 2014. godine, koje su bile teške za sve naše građane i za državu, kada je Aleksandar Vučić bio predsednik Vlade, međutim te reforme su ipak dale rezultate, mi danas imamo para za sve što želimo da uradimo i da unapredimo u Srbiji. S druge strane, iz Predloga budžeta vidimo da će odnos prema državnoj kasi i na dalje biti promišljen i domaćinski. Još jednom, takvom Predlogu budžeta ja lično bih dala podršku, zajedno sa svojim kolegama iz poslaničke grupe SNS, a sve ovo o čemu sam govorila tiče se republičkog budžeta, ali se tiče i konkretnog razvoja grada Niša kao jedinice lokalne samouprave. Zahvaljujem.
Hvala, koleginice Žarić Kovačević. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Izvolite, gospodine Šaroviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, ja sam u jednom od svojih prethodnih izlaganja dokazao koliko ste novca oteli penzionerima u Srbiji i koliko su to veliki iznosi u ovom prethodnom periodu. Konkretno, na iznos penzije od 50.000 dinara vi ste od 11. meseca 2014. godine, pa narednih 47 meseci oteli ukupno 282.888,14. U proseku je to nešto više od 6.000 dinara ili nešto više od 50 evra mesečno i kao što vidimo radi se o ogromnim sredstvima. Vi još uvek, gospodine Mali, odbijate da priznate kolike su razmere te krađe prema penzionerima. Vaš odgovor na te konkretne podatke je bio da su, po vašim rečima, penzionerima podneli najveći teret reformi, zbog čega im se vi zahvaljujete. Penzioneri, gospodine Mali, od toga nemaju ništa, to sam već rekao. Oni zahtevaju da vi vratite novac koji su oni pošteno stekli svojim radom. (Veroljub Arsić: Sada imaju veće penzije.) E, sad, s obzirom na to da već danima i nedeljama slušamo kako su danas penzije veće nego što su ikada bile, ja sam se, gospodine Mali, pozabavio malo i tim podacima. Evo, došao sam do zvaničnih podataka i ono što možda najbolje govori, možda čak i od nominalne visine penzija, šta najbolje govori kakvo jeste kretanje penzija, to su upravo realne stope rasta penzija koje su se ostvarivale u prethodnom periodu. Prema zvaničnim podacima 2012. godine, kada ste vi došli na vlast, prosečna penzija je iznosila 23.024,00 dinara i uzećemo taj iznos za osnovicu. Realna stopa rasta 2012. godine je bila minus 2,2. Znači, imali smo realan pad penzija u odnosu na prethodni period, a ako uzmemo da je to osnovica, da je to 100%, odbijemo 2,2, dobijamo 97,8 % u odnosu na osnovicu. Godine 2013. godine, gospodine Mali, evo pažljivo slušajte i demantujte ako bilo šta kažem ako nije tačno, 2013. godine, realan pad penzija je bio 3,5%. Kada se to izračuna znači da su 2014. godine penzije imale realnu vrednost 94,37% u odnosu na prosečnu penziju 2012. godine. Znači, druga godina vaše vlasti i dalji pad realne vrednosti penzija. Šta se dalje dešava? Godine 2014. realan pad penzija se nastavlja i taj pad iznosi 2,3% što nas dovodi dotle da u tom trenutku penzije imaju 92,2% realne vrednosti u odnosu na penzije iz 2012. godine. Godina 2015. je bila specifična. To je bila, kako vi kažete, godina najvećih ekonomskih uspeha, to je bila Vlada koju je vodio Aleksandar Vučić. Da vidimo kakav je realni rast penzija bio tada, 2015. godine prema zvaničnim podacima. Realni rast penzija je minus 5,5%, odnosno pad od 5,5% i to je apsolutno najveći pad u ovih proteklih 10 godina u realnoj vrednosti penzija koju smo imali. Kada se to obračuna, dolazimo do toga da tada penzije vrede 87,13% u odnosu na prosečnu penziju 2012. godine, kada ste došli na vlast. Godina 2016. je konačno nešto bolja i tada imamo realan rast penzija od 0,1% i one tada sa 87,13% vrednosti skaču na 87,22% vrednosti u odnosu na prosečnu penziju 2012. godine. Godine 2017. uprkos, kako vi kažete, finansijskoj konsolidaciji, uprkos tome što živimo u zlatnom dobu, uprkos tome što ste svetski prvaci u investicijama, sledeće godine ćete valjda biti i olimpijski prvaci pošto je olimpijska godina, rast penzija, realna stopa rasta penzije je minus 1,2%. Dakle ponovo pad. Sa tim padom dolazimo do toga da je penzija u 2018. godini 86,17% u odnosu na penzije iz 2012. godine i to znači da su penzije koje su isplaćene 2018. godine realno niže za 13,83% u odnosu na prosečne penzije koje su isplaćene 2012. godine. Ta prosečna penzija 2018. godine je 25.278,00 dinara prema zvaničnim podacima. Ako ove godine, kako je najavljeno, rast realne stope penzija, prosečne, bude 3%, to znači da će one iznositi 88,76% od osnovice iz 2012. godine, odnosno da će i dalje biti 11,24% realno niže u odnosu na 2012. godinu. Ovo su, gospodine Siniša Mali, poražavajući podaci. Dakle, vi pričate priče napamet, jer ne postoji nijedna ozbiljna analiza ekonomska koja to dokazuje. Kako kaže, sad su penzije veće između 13% i 18%. Pa, mogli ste da lupite i kažete - između 24% i 52%. Ali, realni podaci, podaci zvaničnih državnih organa kažu da su penzije, odnosno realna vrednost penzije je u konstantnom padu i da danas te penzije iznose, kao što sam rekao, evo 2018. godine 13,83% manje nego što je to bilo 2012. godine. Gospodine Siniša Mali, kada mislite da nadoknadite penzionerima i da im vratite ono što su zaradili? Vi ste trajno, bez obzira sad i ako povećate, time što ste umanjili osnovicu tokom prethodnih godina, vi ste i onima koji su tek otišli u penziju za proteklih pet godina i svim drugim koji su od pre 2014. godine, kada ste započeli otimačinu, vi ste svima trajno umanjili penzije. Sve to što ste umanjili u odnosu na osnovicu koja je izračunata kada su otišli u penziju, sve je to ono što dugujete penzionerima i što ćemo mi iz SRS vratiti kada budemo došli na vlast.
Hvala, gospodine Šaroviću. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Šešelj. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Aleksandar Šešelj. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, imajući u vidu da smo imali prilike već da čujemo kako smo mi šampioni u regionu u svim mogućim oblastima, pa je onda došao red da malo tog našeg šampionskog prenesemo i na neke druge balkanske zemlje, pa smo odlučili da osnujemo tvz. balkansku uniju ili „mali Šengen“. Mi u svetlu ovog našeg tzv. preporoda, kako se to može čuti iz obraćanja najvišeg funkcionera Vlade Republike Srbije, sada se udružujemo sa Albanijom, Severnom Makedonijom, BiH i pravimo „mali Šengen“. Kakvu to priliku Srbija traži na tržištu Albanije? Da li mi mislimo danas da naša ekonomska perspektiva i budućnost odnosa na Balkanu može biti kroz taj „mali Šengen“? Koji će to srpski privrednik taj model da uzme? Pa, neće nijedan. To može da pomogne, kao što je Vučić to i rekao, plasmanu albanskih proizvoda u Srbiju i to se pokazuje da smo mi tome posvećeni u stvari kroz tu inicijativu. Zašto je to došlo? To je došlo kao uteha za nešto što smo videli da se na kraju neće desiti, a to je prijem Srbije u EU. Od toga nema ništa, čuli smo francuskog predsednika, ali sada ćemo biti primljeni u balkansku uniju. Nema veze, bićemo tu najbolji. Ako ništa drugo, unija je unija. Osim što se ne razmišlja o tim stvarima i što se sve prihvata zdravo za gotovo samo da bi se to nekom dopalo, a ne zato što je to bolje po našu privredu, mi zaista ne možemo da identifikujemo razlike između DS i SNS što se tiče ove ekonomske sfere. Jutros smo govorili o subvencijama. To je samo poraslo u vreme SNS. Još jedna razvojna šansa u Srbiji, kako nam se predstavlja od strane Republike Srbije, je izgradnja tzv. nacionalnog stadiona. Ministar je rekao kako je to isto tako prilika za našu građevinsku industriju. Dakle, sada ćemo da napravimo stadion, pa ćemo napraviti stambeni i poslovni kompleks, pa ćemo da razvijemo taj čitav deo grada itd. Naravno, ono što se desilo nekim drugim državama koje su imale slične projekte, to neće važiti za nas. Nema nikakvih razloga, mi smo posebni. Nema veze kako su prošli Grci kada su pravili objekte za tu sličnu namenu za Olimpijske igre 2004. godine, što su uložili mnogo novca i na kraju im se ništa to nije isplatilo. Mi ćemo, ako Bog da, organizovati evropskog prvenstvo sa još neke tri države, pa nam treba za tu namenu, a procvetaće sve ostalo. Dakle, 250 miliona evra samo za to u Beogradu se troši za nešto što je, u najmanju ruku, nebulozno. Nije Srbija i naša ekonomija u takvom jednom stanju da može sebi da dozvoli luksuz izgradnje nacionalnih stadiona, pogotovo kada vidimo koliko imamo problema u svim drugim oblastima, u nekim drugim sredinama u Srbiji. Da li smo mi zaista došli do tog nivoa? Znamo da pričamo o nemačkim standardima, o švajcarskim formulama itd, ali to nije realnost u Srbiji. Mi nismo na nivou da možemo sebi da dozvolimo da ulažemo toliki novac u nešto što znamo da nam se neće isplatiti, jer ne može da nam se isplati. Ne možemo sami sebe da zavaravamo da će to posle da donese novac, stambeni i poslovni kompleksi itd. To se neće desiti. To se nije desilo ni u jednoj od tih država koje su se time bavile. Pogledajte šta se desilo sa olimpijskim kompleksom za Zimske olimpijske igre u Sočiju. To je danas prazno, neisplativo. Nema razloga da drugačije bude u Srbiji. To nisu naše ekonomske šanse i tu mi nećemo naći spas. To da sutra mi napravimo takav jedan objekat, da se hvalimo, da se slikamo, da ima negde da nastupa Zdravko Čolić, to nije ono što je dobro za našu privredu zato što smo videli da i kod „Behtela“ koji će biti angažovan na izgradnji Moravskog koridora, pa neće oni da angažuju srpske podizvođače, nego turske. Zašto bi sada bilo drugačije sa nacionalnim stadionom? Dakle, taj odnos pokazuje nešto što bi moglo da se nazove nedomaćinsko ponašanje.
Reč ima narodni poslanik Đorđe Vukadinović. Izvolite.
Po amandmanu. Poštovani predsedavajući, ja imam amandman na sledeći član na istu temu, pa sam hteo da pridružim svoju diskusiju ovome što je rekao kolega Aleksandar. Dakle, ja sam to rekao i u načelnoj raspravi gospodinu ministru, on je nešto odgovorio, ja bih rekao nedovoljno uverljivo u vezi sa tim Nacionalnim stadionom. Ja sam ovde i mi smo svi ovde danas koji smo bili čuli desetine puta, ali najmanje desetine puta, a možda i više reči, kao što su – doktorat, plagijat, Đilas, bivša vlast. Dakle, desetine i desetine puta. Ništa od toga osim eventualno, hajde bivša vlast, nije u vezi sa raspravom o budžetu, a sada kada kolega ili ja pomenemo taj Nacionalni stadion, onda čujem neke komentare - pa šta sad opet, zašto o tome? Zašto? Zato što košta 250 miliona evra. Za to je predviđeno 250 miliona evra. Tu je greška ne do nas, mi o tome govorimo, ali rekao bih i do kolega nekih iz opozicije, koji su propustili priliku da makar za budžet i povodom budžeta budu ovde pa da kažu svoje mišljenje, da se čuje njihovo mišljenje, ne samo u holu, evo i o tom Nacionalnom stadionu i o raznim drugim stvarima na koje imaju primedbe. Znači nije samo, kamo sreće da je problem samo Nacionalni stadion, ali to je školski primer, to je reprezentativni primer, rečeno je ne domaćinskog odnosa prema budžetu, rekao bih možda lakomislenog ili jednog podleganja sopstvenoj propagandi i iluziji kako je Srbija već rešila svoje glavne probleme pa može da se bavi i takvim stvarima kao što su izgradnja nacionalnih stadiona. Dakle, postavio bih konkretno pitanje, nisam stigao u načelnoj raspravi gospodinu ministru, da li postoji studija izvodljivosti o opravdanosti izgradnje Nacionalnog stadiona? Znači, vrlo konkretno, da li je izrađena ta studija? To su ogromne pare da biste tek tako ušli na osnovu slobodne, odokativne procene da će to doprineti razvoju, urbanom razvoju, da će se tu graditi oko toga tržni centri, šoping molovi, da će turisti da navale i tome slično. Dakle, ja sam postavio letos negde pitanja Ministarstvu sporta i dobio sam prilično nemušt odgovor na to poslaničke pitanje, kako je uopšte došlo do toga da se to našlo u planu, na osnovu čega, koje odluke Vlade? Čuo sam da je bila letos neka odluka Vlade, ali ne i kada je i ko je radio i da li bi mogli poslanici da vide tu studiju o opravdanosti izgradnje Nacionalnog stadiona? S tim u vezi, samo da priključim i ovo, imamo drugu stavku, još veću, od 580 miliona evra. To je za metro, u vezi sa metroom. Za razliku od stadiona, metro je potreban Beogradu. Niko neće reći da to nije teoretski poželjno, ali situacija koju smo čuli ovde i od strane predsednika vlasti i kada su bile poplave nedavno i izlivanja kanalizacije u mnogim delovima Beograda smo čuli da polovina ili skoro polovina Beograda nema sređenu kanalizaciju i najavljen je optimistički plan kojim će to biti rešeno i regulisano u narednih nekoliko godina. Rekao bih, hajde dok makar tu kanalizaciju ne rešimo, možda da ne žurimo sa tim metroom, iako sam video neki prodavali karte u predizbornoj kampanji za taj nepostojeći metro, ali kada možemo da idemo nepostojećim ili budućim koridorom, onda možemo da se vozimo i budućim metroom. Dakle, samo taj metro i samo taj stadion predstavljaju dobru ilustraciju jedne predstave, pokušavam da nađem najblažu reč, neću ovde sa vama da se svađam, nego prosto nerealne predstave o zemlji u kojoj živimo, ili podlaganja sopstvenoj propagandi. Za građane ove zemlje beskrajno je važnija ta rasprava, o tome da pričamo, pa kaže gospodin ministar treba nam stadion jer ćemo biti domaćini, ne znam „Lige šampiona“, finala ili nekog evropskog, svetskog prvenstva, pa će se to vratiti. Prvo, nećemo biti domaćini tih manifestacija, mogao bih da se kladim, a drugo ako slučajno i budemo domaćini neće nam se vratiti, da ne govorim o tome na kakvim niskim granama je fudbal u ovoj zemlji i neće porasti te grane i izaći na zelenu granu fudbal ako gradimo nacionalni stadion, već kao što je ovde neko predlagao, ulažemo u bazične sportove, u sport u školama i fizičku kulturu. Bilo kako bilo, ja ću o tome govoriti još kasnije, ali ovo samo navodim kao ilustracije. Dakle, manje u ovoj raspravi, imamo još dan ili dva te rasprave, manje o doktoratima, plagijatima, Đilasima i bivšoj vlasti, a više o konkretnim stavkama iz budžeta koje branimo, hvalimo i kritikujemo. Nemojte biti osetljivi na kritiku, nije ovde opozicija da viče ura i bravo, čak i vlast i vladajuća većina, ako je razumna neće samo vikati ura i bravo, a pogotovo se to ne može očekivati od opozicije. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Vladimir Orlić. Izvolite.
Deluje neverovatno da još uvek postoji neko ko nije razumeo [[Predsedavajući: Da li je replika ili po amandmanu?]] Replika. … da još uvek postoji neko ko to u ovoj zemlji nije razumeo, ali dobro, ako postoji, naše je da pomognemo da se određeno razumevanje uspostavi. Srbija danas nije više u poziciji da mora da bira, kako bi to neki voleli da predstave, da li treba da se bavi izgradnjom infrastrukture koje se odnosi, da, i na vrhunski sport, ili da se umesto toga bavi izgradnjom osnovne infrastrukture kao što je kanalizaciona ili da se umesto toga bavi ulaganjem u kvalitet obrazovanja, infrastrukturu za škole ali i nove programe. Ne, Srbija danas zahvaljujući odgovornom, ozbiljnom odnosu i rezultatima koje je obezbedila politika Aleksandra Vučića i SNS, konačno u prilici da sve to i još mnogo toga drugog može da radi u isto vreme. Uopšte nismo u poziciji da moramo nužno da biramo hoćemo li samo ovo ili samo ono, pa da vidimo šta su tu veći prioriteti. Možemo, dovoljno dobro stojimo da se bavimo i tom nedostajućom infrastrukturom kao što je kanalizaciona. Ko je pratio video je, već su preduzeti konkretni koraci da se to radi ove, sledeće godine, baš tamo gde nedostaje. Kad pričamo o tim većim projektima, auto-putevi, gospodo, to je već realizovano, završeno, jedan otvoren pre, čini mi se, pet meseci od današnjeg dana, drugi pre jedno mesec dana. Iz dva dela, neka bude dva i po i nešto manje od mesec dana. Već danas pričamo o tome da počinju radovi na ovima koje planiramo ovim budžetom, koje smo predvideli ovim budžetom. To je realnost u Srbiji danas. I ti objekti koji se tiču vrhunskog sporta. Možda je nekada neko tako isto mislio, identično tako mislio kada je bilo reči o izgradnji Beogradske arene, a realnost je bila da država dobije organizaciju vrhunskog događaja. Zašto ga ne bi smo dobili ponovo u nekom drugom sportu? Ko može sa sigurnošću da tvrdi da Srbija koja danas pokazuje da može da bude uspešna, da može da stvara, da može da gradi, pa izgrađuje svoju poziciju i u svetskim okvirima, neće biti domaćin velikog događaja. Ko se nadao pre dve ili tri godine da ćemo biti u prilici da predstavljamo evropsku kulturu kao jedna njena prestonica? I to je opet realnost, u Srbiji ove godine. Dakle, pričamo o zemlji koja je potpuno drugačija od one percepcije na koju su mnogi navikli i zbog toga, čini mi se, uporno greše, ali činjenica jeste da ta Srbija danas koja ima te auto-puteve, koja ima te veće plate i te veće penzije, pri tome je najmanje važno, da vam kažem gospodine ministre, to da li vi nekome ovde treba da objasnite kada kaže - Bilo je 23.000 hiljade, pa 25.000, ali je tih 25 11% manje 23. Najmanje je važno da li na takve stvari treba da odgovarate, ali da građani Srbije razumeju, danas sve to što nam je bilo potrebno, mi sa uspehom realizujemo i tu elementarnu infrastrukturu, ali i ove programe koji zaista predstavljaju jedan pravi odgovor na potrebe koje su usmerene ka pogledu u budućnost. Dakle, u naše obrazovanje. Da li je realnost ili nije da u Srbiji danas imamo ne hiljadama, desetinama hiljada se mere kompletno opremljene digitalne učionice? Novi programi obrazovanja koji su usmereni upravo na to da naše mlade pripreme da budu konkurentni u tim svetskim razmerama, da se razumeju, naravno, i u strane jezike, ali i u savremenu IT infrastrukturu, da umeju da programiraju sa uspehom. Da li Srbija danas ulaže u to da i visoko obrazovanje bude na značajno višem nivou nego što je bilo ikada pa smo zbog toga formirali i Predlog budžeta koji podrazumeva 800 miliona više sredstava iz tog budžeta za, na primer, Univerzitet u Beogradu, što je ovim lažovima iz bivšeg režima koje pominjemo, da, pa baš zato da nam se ne bi ponovila njihova nepočinstva? Njima je to neverovatno, ne mogu svojim očima da veruju kada vide da je tako nešto u Srbiji moguće, pa zbog toga gluposti pričaju, ali da, to je Srbija u toj meri drastično, pozitivno promenjena, drastično pozitivno drugačija, da je danas za te koji su navikli na neka potpuno prevaziđena druga vremena, mračna vremena, teško da razumeju da je tako nešto u Srbiji danas moguće, a jeste. Dakle, to Srbija vidi. Zbog toga Srbija ima Predlog budžeta kao što je ovaj u kom ne mora da bira između tih stvari. Srbija vodi računa o svojim potrebama. Srbija obezbeđuje prave odgovore na tu vrstu svojih potreba i upravo zbog toga Srbija danas pobeđuje. Ako neki ne mogu da je prepoznaju i prihvate, nije to strašno, neka nastave da je posmatraju dovoljno dugo i budite sigurni da će ova politika, politika Aleksandra Vučića i SNS, koja tu Srbiju pozitivno menja, biti u situaciji da pokazuje svoje rezultate još jako dugo, dovoljno dugo da i ovi kojima je teško da poveruju najzad neke stvari shvate.
Reč ima narodni poslanik Đorđe Vukadinović, pravo na repliku. Izvolite.
Zahvaljujem. Neću tražiti pet minuta, kao što je imao moj predgovornik, ali bih samo iskoristio priliku da pokušam da razbudim, gospodina ministra, sa još nekoliko tema i izazovem ga da reaguje. Slažem se i uopšte neću poricati da ima rezultata i ne mislim da sam sada nešto slabiji zbog toga ili popuštam vlasti ako kažem da su neke stvari urađene. Ti putevi… Ne može niko da poriče da je to poželjno i dobro, pogotovo ovaj Miloš Veliki, jel tako, i neki drugi koji su konačno završeni i neki koji se spremaju. U vezi sa tim putevima, ja sam postavio pitanje, i to je bila tema nekog amandmana našeg ranijeg, u vezi ovog auto-puta Niš – Merdare – Priština – Drač, dakle koji je ovde nazvan auto-putem mira, tako ga je neko krstio danas od kolega iz vladajuće većine, smatram, da on baš ne spada u prioritete, ali nećemo sada o tome, samo hoću da kažem da bi tu možda mogli malo racionalnije planirati i to. Meni je drago što neke stvari u budžetu i u društvu funkcionišu, ali rekoh, nešto čime se od toga hvalite ili hvali vladajuća većina je, nažalost, posledica poput pada nezaposlenosti, a to je posledica, nažalost, više odliva ljudi iz Srbije, nego velikog napretka u zapošljavanju. Prosečna plata. Moram da kažem da su neke moje kolege iz opozicije neodgovorno licitirale, sećam se i ovde desno od mene, pa su vikali, ako bude 500 evra, ja ću ne znam šta, bilo ih je više koji su to govorili, a meni je to uvek bilo malo neoprezno sa njihove strane, jer svako, ne morate biti ekonomski genije, pa znati da se to može tim malo inženjeringom, finansijskim, postići. Recimo, da spustite evro, podignete vrednost dinara u odnosu na evro i već ste se primakli ili prebacili prosečnu platu od 500 evra. Mnogo je važnije koliki je prosek, koliku platu prima najveći broj građana Srbije, nego to što saberete najvišu i najnižu, pa onda podelite i dobijete tzv. prosečnu platu. Znamo i vi, i ja, i Bog, i statističari da realno većina građana ove zemlje ne prima platu veću. Znači, najveći broj građana, preko 50% to je ta čuvena medijana, ne prima više od 350 – 360 evra platu. Dakle, to je ono što najveći broj građana ove zemlje prima, a kažem prosečna plata je neka vrsta malo finansijskog inženjeringa i baš zato kolege iz opozicije nisu trebale da se hvataju na taj balon, jer ako spustite još evro, odnosno ojačate dinar u odnosu na evro, spustite evro na 110 ili na 100 dinara, bar privremeno, možete reći – evo, sada nam je prosečna plata 550 evra. Dakle, ja se radujem svakom napretku koji ova zemlja ostvari. Pozdravljam, recimo, nije vezano sa budžetom, ali svako odpriznavanje nezavisnosti Kosova koje postigne naša diplomatija, naravno uz pomoć i sadejstvo ruske i kineske, da se ne lažemo, ali svejedno. To su pozitivni rezultati i razne druge stvari. Ne možemo zbog toga zatvarati oči nad nekim da bi se što više istakli i hvalili, zatvarati oči pred nepunim bilansima, pred činjenicom koju je rekao i gospodin Petrović na ovom razgovoru na Odboru za finansije. Ja samo citiram i ponavljam njegove reči da Srbija zaostaje, dakle zaostaje za svim zemljama istočne i južne Evrope, odnosno iz našeg okruženja u stepenu napretka, odnosno u procentu rasta BDP. To je činjenica. Rekli su je i kompetentni finansijski stručnjaci. Bolje je i 3%, naravno, nego nula ili minus jedan, nije sporno, ali činjenica je da su u ovih poslednjih 4, 5, 6 godina ili 7 godina naš region i okruženje rasli i po mnogo bržim stopama, gospodine ministre, i to je takođe nešto što moramo konstatovati. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Vladimir Orlić pravo na repliku, a zatim ministar Siniša Mali.
Svašta može da se čuje, dame i gospodo, u skupštinskoj raspravi, ali, primera radi, da je iz bilo kog razloga loše što je kurs dinara u odnosu na evro stabilan, znate šta, to spada među veće hitove, kako bi rekli. Znači, ne valja ako je stabilan kurs dinara, ne valja ako je dinar jak, nego bi verovatno bolje bilo da se opet promeni taj kurs, kako beše u vreme bivšeg režima, upravo tog Dragana Đilasa i njemu potčinjenog ansambla, 50% brat bratu, od 78 dinara do 120 u četiri godine samo. Sećamo se koliko je bilo lepo, toliko smo svi uživali da bi prosto svako poželeo da se vratimo u to vreme. Teško. Sigurno je dobar interes građana Srbije da im bude stabilan kurs i da se vrlo lepo, lako i precizno izračunava koliko im vredi plata primljena u dinarima koja konstantno raste u evrima, pa da se vidi da to u evrima takođe lepo raste. Da li je tako? Ili je možda bolje kada se promeni vrednost 50%, pa da više ni Bog ne može da isprati koliko se, kako je bilo priče malopre, nešto realno smanjilo, a samo se smanjivalo? Kažu – nije dovoljno dobar rast. Verovatno opet misle da je dobar minus 3,1 rast iz te njihove fantastične, rekorderske 2010. godine. Kažu – Srbija zaostaje kada ima, koliko beše prošle godine, gospodine ministre, plus 4,4% rasta. Kada je bila u top deset ekonomija u Evropi po rastu, kažu – zaostaje. Ako ste u top deset, šta se onda, neko ko zaostaje? Neće biti. Pretprošli kvartal plus 4,7, druga u Evropi, odmah posle Mađarske. Zaostaje. Da li će biti da je tako? Očekuje se za poslednji preko plus pet i opet kažu – to znači da zaostaje. Neće biti. Dakle, ako ćemo da pričamo ozbiljno, ove stvari morate da prihvate na pravi način. Medijana, čuvena gimnastička disciplina, pošto volite bazične sportove, o kojima volite da pričate vi koji politički postojite na „Tviteru“, kažu – prosečna plata 500 evra. Dobro, ali medijana, to je jedno četvrtinu manje, pa je to nekih, kako beše, 360. Nikakav problem nemamo sa tim. Statistika ima svoje kategorije baš zbog toga što su u nauci definisane. U Đilasovim i bivšeg režima 320 evra proseka. Znate li gde je bila medijana? Relativno isto, za četvrtinu manje. Medijana vam je bila 240 manje, 230. Da li je to bolje od ovoga danas, pa nije, kako god okrenete parametri su danas bolji, i to značajno bolji. Ako su 50% bolji u jednom smislu, 50% su bolji u drugom smislu. Od istine pobeći ne možete. Ne možete da ubedite građane da je, kada je više njih u zemlji primalo 200 i neki evro, to bilo bolje, nego danas kada ih toliko prima 50% više. Ne možete da im objasnite da je prosečna plata, koliko god vam se sviđala, njihovih 320, bolja od prosečne od 500. Hoćemo li ozbiljno? Hajdemo onda tako, drugačije ne može. Poslednja stvar. Jedna notorna neistina da se zaposlenost povećava zbog toga što ljudi odlaze. Čujte, pogledajte statistiku OECD stat. Mi smo je ovde čitali. Nažalost, kompletnih dve decenije iza nas, u proseku taj OECD stat kaže 40 hiljada ljudi napusti Srbiju i kada Dragan Đilas kaže – ne, danas napusti 100 hiljada, a tamo u moje vreme bilo je samo pet, da znate da laže, kao što laže i sve ostalo, kao što je lagao za paljevinu knjigu, kao što je lagao za priče o tome da Srbija izvozi oružje ISIS i sve ostalo što laže. Dakle, nije za pohvalu, veliki su to brojevi. Šta mi danas radimo? Upravo to hoćemo da promenimo, to da zaustavimo, da te trendove smanjimo, a da znate da je to čista laž, jer broj zaposlenih ljudi ne može na taj način da poraste. Dakle, sabirali vi dolaske, odlaske, kako god hoćete, broj ljudi koji radi se evidentira kao uvećan iz godinu u godinu. Da je to bilo moguće na bilo koji način menjati, pa što ga nisu menjali ti veliki geniji iz bivšeg režima? Ništa manje ljudi nije odlazilo iz Srbije u njihovo vreme, a padala im je zaposlenost, a rasla im je nezaposlenost. Dakle, za istu vrstu pojave, oni su imali samo pad i u rastu, i u broj zaposlenih, i u prosečnoj plati. Kako je onda moguće da te iste stvari danas na iste kategorije utiču pozitivno? Nemoguće. Dakle, ako ćemo da pričamo ozbiljno, u glavu se zna, u stotinama hiljada novih radnih mesta u ovoj zemlji u poslednjih nekoliko godina samo, u broj se zna novih firmi, novih pogona u ovoj godini. To su vam razlozi za ta povećanja, pa između ostalog i za te veće plate. Na samom kraju, niko nije nikakve karte za budućnost prodavao. Ne, govorili se o jednom velikom, važnom, lepom projektu za koji se, vidim, slažemo i dobro je što se bar oko toga slažemo da je Beogradu potreban, a to je projekat metroa. Prvi put se ozbiljnost države vidi po tome što se za to planiraju sredstva u budžetu. Godine 2009. kada je pričao taj Dragan Đilas vaš – biće metro za dve godine, to je bila prodaja praznih i šupljih priča i, što je mnogo važnije, svim tim što su radili, što su zemlju opustošili, a sami se lično, besomučno bogatili, prodavali su budućnost ove zemlje, a to je najveći problem u celoj priči.
Pravo na repliku, narodni poslanik Đorđe Vukadinović.
Da krenem od poslednjeg, dakle tog metroa. Prestanite, ja vam savetujem, prosto vi ćete poslušati ili nećete, da prestanete da ne vadite Đilasa iz usta. Ne vidim šta vam je problem toliki, ja se ponekad pitam da li se vi njega plašite kao političkog protivnika ili ga možda prizivate i priželjkujete kao političkog protivnika, pa ga namerno targetirate i pozicionirate kao glavnog neprijatelja. Bilo kako bilo, dakle ko god ovde nešto zucne kritički prema vlasti uključujući od mene do mojih kolega, čak i mojih kolega sa leve strane, odmah, pre ili posle bude zapušen ili pokušava da mu se zapuše usta, pominjući se opomenuta ličnost. Dakle, karte su deljene, prodavane, to bio jedan marketinški štos u predizbornoj kampanji, govorim za metro. Nekome je to simpatično, a nekome nije. Lepo je što su opredeljena sredstva. Vi kažete da su to sada u budžetu načelno, naravno opredeljena ta sredstva i mogućnost njihovog povlačenja. Ono što ja mislim da je manje lepo, to sam pominjao gospodinu ministru, kroz ovu stavku 80 miliona evra kredita od trezora Francuske republike na neki način prejudicira ili kao se prejudicira, zapravo da će Francuska biti, ako uopšte bude tog metroa, izvođač i francuska kompanija. Mi znamo da je i Kina zainteresovana za taj projekat metroa. Meni nije niko iz oka ispao, niti više Kina, nego Francuska, ali mislim da bi možda ta kineska ponuda trebala ozbiljno da se razmotri i postoje indicije da je povoljnija. Dakle, nemojte prejudicirate time što smo predvideli povlačenje 80 miliona evra od francuskog trezora da time na neki način dopustimo da se stavi noga u vrata za izgradnju metroa koji košta stotine miliona, odnosno više od dve milijarde. Dakle, to je što se tiče metroa. Što se tiče ovih drugih stvari, budimo realni. Jeste da raste donekle zaposlenost, ali mnogo je više padala nezaposlenost, mnogo više se smanjivala, što je jednim delom posledica načina obračuna, a jednim delom ili nažalost većim delom posledica toga što mnogi i to ljudi radno sposobni, mladi ljudi, a boga mi i u zrelom dobu sve više odlaze iz Srbije. Bilo je toga i ranije, nije sporno, ali poslednjih četiri, pet, šest godina taj trend je sve snažniji i sve veći. I to je ono što nas brine i to je to što nema tih majstora običnih koje ne možete naći, ne samo lekara i medicinskih sestara. Dakle, jeste da se i povećava donekle zaposlenost ja to neću poreći, ali nažalost mnogo više pada nezaposlenost i to pada opet i nekim inženjeringom, odnosno nekom vrstom kreativnog knjigovodstva tako što se lako skidaju ljudi sa evidencije i tako što se svaka delatnost, svaki posao privremeni i povremeni knjiži kao zaposlenost i kažem, pre svega zbog toga što ljudi masovno odlaze. Meni je žao što i to su takođe neke od kolega govorili, da bi ovde ova dva dana, nije to sada dve nedelje, dva dana je mogla većina ministara ili bar polovina ministara sedeti ovde. Ja sam imao takođe primedbi koje se tiču razdela Ministarstva kulture, Novog Sada kao prestonice kulture i nekih drugih stavki, koje su vezane za konkretna ministarstva, od ekologije do kulture i nečeg drugog. Dakle, malo je uzorno očekivati da ministar sve drži u glavi, bez obzira na njegove ovde mnogo hvaljene sposobnosti u toku današnjeg dana, ali da može da drži u glavi sve te razloge zbog čeka je neki razdeo i neka suma opredeljena za jednu ili drugu stvar. Dakle, zašto nema gospođe Slavice Đukić Dejanović pa da popričamo o odlascima, o dolascima? Zašto nema ministra kulture? Zašto nema nekih drugih da o tome razgovaramo? Ali, svejedno. Što se tiče ove osnovne teme, ne kažem da je sve loše. Daleko od toga, nije bilo loše sve ni kada ste vi kritikovali onu prethodnu vlast, ali da može bolje i da mora bolje, u to ne bismo smeli da imamo sumnje. Hvala.
Pravo na repliku, narodni poslanik Vladimir Orlić.
Dobro, ako neko i dalje nije razumeo, ja ću još jednom da ponovim, ovog puta malo sporije, da vam ne pobegne nijedna reč. Ništa manje, samo više. Ali, ništa manje nisu ljudi odlazili iz države u vreme kada je bivši režim bio na njenom čelu, moram da kažem kada je nažalost bio na njenom čelu. Kako onda, po tom istom mehanizmu nije padala nezaposlenost? Kažete to je mehanizam da pada nezaposlenost, kako je onda samo rasla nezaposlenost? Kako je? Nije manje. Još jednom, OCD STAC, tako se zove izveštaj, odete lepo na sajt, ukucate i pročitate to. To radi međunarodna organizacija koja nikakve veze nema ni sa nama, ni sa našom voljom, ni sa našim političkim interesom i lepo pogledate sami. Neke četrdesetine hiljada su u pitanju i tada iz godine u godinu, a ne zaposlenost nije padala. Nezaposlenost je rasla i rasla i rasla i došla do 25%. Dakle, potpuno su druge stvari u pitanju. Potpuno druge. Kada pričamo o povećanju zaposlenosti, nemojte mi da vam čitamo opet, verujte svojim očima, uzmite lepo izveštaje RZS i pročitajte koliko raste zaposlenost. Toliko je jednostavno. Ništa više ne moramo da vam kažemo. Sami pogledajte pa sami objavite istinu do koje ste došli. Što se tiče pitanja da li se mi bojimo bivšeg režima i njegovih istaknutih predstavnika, počevši od žutog tajkuna Đilas Dragana, moram da vam priznam, u pravu ste, bojimo se. Toliko se bojimo da su oni od nas rešili da pobegnu glavom bez obzira pa da oni nama ne smeju da izađu na megdan na izborima. Šta mislite, šta vam to govori, ko se tu koga boji i koliko? Ne samo da su se toliko uplašili oni nas da neće na izbore, nego su izgleda uplašili i sve ostale. Jel vidite dokle je to došlo? Do toga da od kompletnog bivšeg režima, dakle, od svih stranaka predstavnika DOS-a, danas ovde bude prisutan jedan jedini predstavnik. Doduše, onaj koji nije pročitao OCD STAC, ali do toga je došlo, do te mere je eskaliralo. Budućnost u Srbiji definišu rezultati i ta budućnost se danas vidi kroz te veće plate, kroz te veće penzije, kroz tu infrastrukturu koja podrazumeva i izgradnju metroa, koja u vreme ovih kada je nezaposlenost samo rasla, standard samo padao, plate bivale samo niže, da se zamisli nije mogla i to vam je suština razlike. Ko u to ne veruje, slobodno, nek sam analizira izveštaje, nek sam čita, nek razmišlja svojom glavom, a bojim se, kada protekne to neko naredno vreme, a verujte biće ga na pretek za razmišljanje, u kom se takođe sprovodi ova uspešna politika koju je ustanovio Aleksandar Vučić, koju sprovodi SNS na kraju će samo da uhvati sebe da se hteo to ili ne, složi sa nama.
Pravo na repliku, ministar gospodin Siniša Mali. Izvolite.
Hvala puno. Uvaženi poslanici, oko broja zaposlenih, povećanja zaposlenosti ili smanjenja nezaposlenosti, da se nadovežem na ono što je poslanik Orlić rekao, Godine 2012. dva miliona 228.343 zaposlena. septembar 2019. godine dva miliona 863.500 zaposlenih. Razlika novozaposlenih 635.157. Dakle, i u vreme pre nego što smo mi vodili Vladu Republike Srbije, mladi i ostali su odlazili iz Srbije, a ono što smo čuli je potpuno tačno, ali stopa nezaposlenosti je rasla. Mi sada imamo povećanje broja zaposlenih. Inače u procentima, za vašu informaciju, 2012. godine stopa zaposlenosti u Srbiji 35,5%, septembar 2019. godine 49%. Stopa nezaposlenosti sa 25,9% 2013. godine, na 10,3% kraj drugog kvartala 2019. godine. Dakle, nesumnjivo smo na dobrom putu. Naravno, ono što ću reći u ime Vlade Republike Srbije, mi nismo zadovoljni ni sa ovim rezultatom, borimo se za nove investicije, borimo se za nova radna mesta, borimo se za to da svako ko živi u Srbiji ima priliku da zaradi za svoju porodicu, da zaradi svoj hleb i to je politika od koje nećemo odustati. Zato bih voleo još jedanput da razgovaramo o argumentima, da razgovaramo o ciframa. Kada je u pitanju stopa zaposlenosti, kada je u pitanju broj zaposlenih u Republici Srbiji nesumnjivo raste. Ono što je naša želja da kroz ovakvu odgovornu ekonomsku politiku, na kraju krajeva i kroz ovako skrojen budžet za 2020. godinu, nastavimo sa ovim trendom i da ga ubrzamo, zato idemo i sa rasterećenjem privrede po pitanju poreza i doprinosa na plate, zato idemo i sa poreskim podsticajima za zapošljavanje, pogotovo mladih i to sve daje i tek će davati dobar rezultat. Hvala puno.
Zahvaljujem. Kolega Vukadinović, po kom osnovu? Po amandmanu da odgovorite ministru, izvolite.
Drago mi je što se gospodin ministar probudio i uključio u diskusiju, rad ćemo nastaviti i sutra u tom duhu. Znate, nije slučajno davno skovana ona poslovica - statistika naša dika, što poželiš to naslika, važni su naravno ti trendovi i te brojke, ali isto tako važan i kontekst. Vi gospodine ministre sigurno znate da je jedan deo, i neću tražiti nove replike, jednim delom, dobrim delom ove brojke i ovi procenti koji pominjete i koji su povoljni, su posledica toga što se Vlada, prethodna vlast, ja nikoga ne pravdam, niti sam deo, ne znam, neke ove ili one vlasti, poklopila se njihova Vlada sa najvećom svetskom ekonomskom krizom poslednjih decenija, da ne kažem u poslednjem veku od one krize dvadesetih i tridesetih godina, i to je činjenica. Dakle, u celom svetu je padala stopa zaposlenosti, u celom svetu su padale ili bile negativne stope rasta, bio deficit budžetski i sve su se zemlje više ili manje čupale iz toga, više ili manje uspešno. Tako da je to takođe stvar koju moramo imati na umu, kao što i sada se povoljnije i jako povoljnije zadužuje zemlja. To je tačno, da su naše obveznice, sada imaju mnogo manje, koje emitujemo, su mnogo manje stope, ali problem je u tome što sada su te stope u celom svetu manje. Dakle, nekada su procenti bili 5, 6, 7%, a sada su oko 1, 1,5 ili 2%. Dakle, to je posledica jednog generalnog i svetskog trenda. Hoću da kažem, vaša vlast je i treba da se radujete, poklopila se sa jednim, uslovno rečeno, povoljnim trendom u svetskoj ekonomiji. Taj povoljan trend nije dovoljno iskorišćen i to je dovoljno da bi se vi hvalili tim procentima i brojkama. Ali, nažalost, mislim da ćemo dugo plaćati ceh psihološki, simbolički onog smanjenja plata, sada ne govorim o penzijama, nego posebno o smanjivanju plata, koje je možda bilo neophodno. Ja mislim da nije bilo, ali je ostavilo jako lošu poruku ljudima i oni su masovno pohrlili napolje. To kažem, najkvalifikovaniji deo radne snage, gomila, desetine hiljada mladih ljudi koji se verovatno neće vratiti čak i ako ovi vaši procenti budu uspešniji u narednom periodu. To je činjenica koja će stvarati ozbiljnu rupu, ozbiljan problem i demografski i privredni u narednim godinama za Srbiju ko god bio na vlasti. Hvala.
Pravo na repliku, narodni poslanik Vladimir Orlić.
Dobro, takođe već standardni deo repertoara ili završetka tog repertoara koji već dobro znamo. Kada se istroše svi ostali argumenti, na kraju dođemo na priču, ali znate šta, planeta se tako okreće. Obrni okreni, mi ne možemo drugačije nego kako i cela planeta. Onda, eto, cela planeta je bila u problemu nekada, pa je i nama bilo loše, a danas je celoj planeti dobro, pa je i nama dobro. Što bi trebalo da znači da nije ni bitno ko nam je na vlasti, ni šta radi, jer će sve neke više sila da urade same. Nije tako. Da je to potpuno pogrešan stav, pa eto, sami možete da smislite koliko god hoćete primera, ne trebam vam ja za to, koliko i u ovim ulovima koji su danas možda bolji nego prethodne godine, možete da nađete loših primera, neke kojima je lošije i obrnuto. Godine 2008. do 2012, jeste, znamo sve, bila je kriza, ali nije za sve bila jednaka i nije svima bilo isključivo loše. Da vam to dočaram ovako do kraja i potpuno jasno. Srbiji je bilo loše, možda i drugim državama, Srbiji pogotovo. Jel znate kome je bio dobro? To vam je jasan pokazatelj da postoji velika razlika između toga ko je na vlasti i šta radi. Recimo, toj vlasti je bilo dobro. Jel znate kako je Dragan Đilas prolazio sa svojim firmama od 2008. do 2012. godine? Cela Srbija u minus, cela Srbija u bulu, a jel mislite da je njega povukla ta kosmička inercija o kojoj vi pričate, pa i on mora da pati? Nije patio ni najmanje, samo su mu rasli prihodi. Iz godine u godinu, samo mu je rastao konto na računima, sve četiri njegove firme, pa je u stotinama miliona bilo bolje u odnosu na period kada je počeo problem za Srbiju, u stotinama miliona evra. Jel znate kako mu je rastao udeo u tržištu onih sekundi za reklamiranje u medijima? Samo je raslo, iz godine u godinu, a pogotovo tih kriznih godina od 2008. do 2012. godine. Dakle, nije za sve sudbina bila jednaka i nije bilo potpuno svejedno ko se pita i kakve poteze povlači. Znali su jako dobro da povlače poteze koji su za njih dobri, ali nažalost po Srbiju samo, isključivo za njih. Za narod marili nisu, za državu marili nisu. To što smo mi propadali nemojte da krivite ni komete, ni meteore, zna se čija je to odgovornost, kao što ni dan danas ne tražimo da nas neko pita sutra, jel vam bilo teško, jel vas neka kriza pogodila pa zbog toga niste mogli da se snađete do kraja. Mi tu vrstu opravdanja nećemo, mi tu vrstu opravdanja ne tražimo. Mi samo tražimo da se poštuje rezultat, da se ceni urađeno. Pa, kad je bolje, pa nekako po pravilu ispada da je sve mnogo bolje nego što je bilo u vreme tih štetočina iz bivšeg režima, da se to prosto korektno vrednuje i ceni. Da znate, baš ovo što radimo ovako, što planiramo još veći rast standarda i još veće plate, što planiramo još investicija koje će da budu kvalitetom i značajnije, bolje, da podrazumevaju veće plate koje ponude mladim ljudima angažovanim ovde, baš zato što planiramo stanove pristupačne za te mlade ljude, prilike da kupe svoj automobil, da ostvare ono što mi zovemo srpski san. Mi radimo sve ono što je dobar interes države, onaj interes koji podrazumeva da ti mladi ljudi imaju mnogo više razloga, mnogo čvršćih razloga da ostanu u ovoj državi, da ovde zasnuju svoje porodice, da ovde svoju budućnost grade, samim tim i svoju zemlju grade i to vam je najbolji mogući odgovor na pitanje onoga šta treba Srbiji, najbolji mogući odgovor na pitanje, na koji način Srbija može da izgrađuje svoju budućnost, svoju perspektivu koja će da bude sigurno značajno bolja nego u vreme tih koji se danas na kosmos žale i na kosmos vade, a nikako da objasne da li im je taj kosmos podario stotine miliona, desetine miliona u nekretninama, samo vile i bazene, ili im je to ipak neko mnogo više ovozemaljski podario, neko ko ima veze sa njima samima, njihovim okruženjem i njihovim pajtašima sa kojima su plen delili.
Zahvaljujem. Sa ovim bismo završili sa današnjim radom. Nastavljamo sutra u 10,00 časova.