Dame i gospodo narodni poslanici, amandman sam podnela, zajedno sa kolegom Petkovićem, na član 6. stav 1, gde se kaže - da je Republički javni tužilac po položaju predsednik Državnog veća tužilaca. Smatram da bi bilo mnogo više opravdano da predsednik Državnog veća tužilaca bude neko od izbornih članova tog sastava, po mogućnosti neki tužilac. Državno veće je samostalni organ i on prosto po svojoj prirodi treba da bude izdvojen iz tužilačke organizacije. Javni tužilac je nosilac uprave u javnom tužilaštvu, pa je shodno tome republički javni tužilac nosilac upravne funkcije u Republičkom javnom tužilaštvu, koji ga kao takav i predstavlja. Ovde se postavlja pitanje da li je opravdano da republički javni tužilac u isto vreme predstavlja Državno veće tužilaca i Republičko javno tužilaštvo? Po mom mišljenju, ovde se radi o nespojivosti dve funkcije. Pored toga što ta činjenica govori o nespojivosti dve funkcije, mislim da ona može da izazove i mnoge druge sporne situacije. Primera radi, sednicu Državnog veća tužilaca saziva predsednik, znači, saziva je Republički javni tužilac. U članu 13. se kaže da Državno veće tužilaca, pored niza drugih nadležnosti, odlučuje i o udaljenju Republičkog javnog tužioca, pa se onda s pravom postavlja pitanje, šta se dešava u situaciji ukoliko Republički javni tužilac, kao predsednik Državnog veća tužilaca, ne želi da sazove sednicu na kojoj će se raspravljati o njegovom udaljenju? Da li ćemo tada doći u situaciju - da će rad tog organa biti blokiran? Upravo iz tog razloga je podnet ovaj amandman i smatram, da ne bismo došli u situaciju da imamo blokadu izuzetno važnih institucija, da ovaj amandman treba prihvatiti.
Gospođa Radeta po amandmanu.
Dame i gospodo poslanici, kada smo govorili o Visokom savetu sudstva, tada ste čuli komentare poslanika SRS i tu smo imali popriličan broj amandmana. S obzirom da su u zakonu o Državnom veću tužilaca izbor ovog državnog veža tužilaca i njegova nadležnost slični i maltene identični onome što je predviđeno u Visokom savetu sudstva, mi na ovaj zakon nismo podneli neki veliki broj amandmana, jer je očigledno da Vlada Republike Srbije ima nameru da direktno utiče i na rad svih pravosudnih organa, kako na rad sudova, tako i na rad tužilaštava. Naglašavali smo da postoji i sada jedan broj sudija i tužilaca koji su, nažalost, pod direktnom ingerencijom nekih članova Vlade Republike Srbije i koji odlučuju u skladu sa željama tih članova Vlade Republike Srbije i ponekih tajkuna u Srbiji. Mi mislimo da to nikako neće doprineti poboljšanju stanja u oblasti pravosuđa. Svi smo se složili da stanje u pravosuđu nije dobro i da je to veliki problem u Srbiji, kao što bi takav problem, zapravo loše stanje u pravosuđu, bio problem u svakoj normalnoj državi. Dokle god mi nemamo stabilno pravosuđe, dokle god nemamo nezavisna tužilaštva i samostalne sudove i sudije, mi nećemo moći ozbiljno da se uhvatimo, pre svega, u koštac sa korupcijom i kriminalom. Dokle god državni tužilac ili tužioci slušaju naloge iz Vlade Republike Srbije, sudije takođe, mi ne možemo da računamo na to da nećemo imati slučajeve poput Bojana Krišta, Mlađana Dinkića, Đelića i ostalih. Nije dobro da predstavnici vlasti o ovome pričaju samo za medije i da konstatuju da stanje u pravosuđu nije dobro, a ko je za to odgovoran nakon osam godina vladavine DOS-a - tu naravno nemamo odgovor. Stalno se priča o nekim zaostalim problemima iz nekih prošlih vremena, ali mnogo vremena je prošlo i u međuvremenu je postavljeno mnogo sudija, mnogo tužilaca. Nažalost, veliki broj njih isključivo, na osnovu partijske orijentacije, što je, takođe, veoma loše, i to što mi u zakonima pišemo da nosilac pravosudne funkcije ne može biti neko ko je stranački funkcioner ili ko je opredeljen stranački, to naravno nema veze sa stvarnošću. Znamo mi i za slučajeve sudije Ustavnog suda koji je visoki funkcioner DS, danas ministar, u ime DS u Vladi Republike Srbije, gospodin Čiplić; znamo i za predsednika Ustavnog suda iz stranke G 17 plus, i jedan i drugi su pokušavali, u vreme dok su vršili te funkcije, da sakriju svoju stranačku pripadnost. Ali, naravno, i pre i posle toga nisu to krili. Inače, mi zagovaramo i stalno vam to pričamo da ne treba da se krijemo iza toga da neko ne sme da bude član neke političke partije, jer nema razloga da mi, na izvestan način, obeležavamo ljude koji se partijski opredeljuju, nego je bitno da u vršenju svoje funkcije svi rade u skladu sa zakonom, pre svega u skladu sa Ustavom i da se onaj ko nema tu nadležnost ne meša u posao onome koji treba da bude nezavisan, odnosno samostalan. Moram da vam navedem primer pokušaja odnosno insistiranja Dragana Đilasa da uvede prinudnu upravu u opštini Zemun. U opštini Zemun, pričali smo vam o tome, postojale su dve odluke, dva različita veća, odluke oprečnog karaktera. U međuvremenu se pojavila još jedna žalba jednog od bivših odbornika. Ta žalba je bila usmerena na navodnu činjenicu da Opštinska izborna komisija nije bila kompletna, da nije imala većinu prilikom odlučivanja. Okružni sud je utvrdio da to nije tačno i da su odluke opštinske izborne komisije i uverenja koja su izdata novim odbornicima apsolutno u skladu sa zakonom. U međuvremenu je onda odbornik Skupštine opštine Zemun, Stevo Dragišić, uputio žalbu Okružnom sudu i tražio da okružni sud utvrdi mandate novoizabranih odbornika zato što je to propustila Skupština opštine. Kada su videli da moraju da postupe u skladu sa tom žalbom, jer ne postoji ni jedna jedina zakonska mogućnost da se uradi suprotno od toga, onda je počela igranka bez prestanka iz Okružnog suda. Naravno, sve pod dirigentskom palicom Dragana Đilasa. Ta žalba je podneta u četvrtak, dakle, prošlo je pet dana, a rok za rešavanje u okružnom sudu bio je 48 časova. Tri puta su tražili da se opština izjašnjava, da se dopunjava dokumentacija. Zamislite, prvi put su tražili, pošto je opštinu, naravno kao u svim slučajevima, ne samo u opštini Zemun, nego uopšte, opštinu je zastupao javni pravobranilac i on je podneo dokumentaciju i odgovor na žalbu, odnosno priznali su navode žalbe, ali sud je tražio da to uradi neko drugi, jer pravobranilac, kažu oni, nije nadležan za to. Pa je onda isto to uradio predsednik opštine, pa su onda tražili još jednu dopunu juče i za svaku dopunu su tražili rok od dva sata, da se to što su tražili u dopuni preda u pisarnicu suda. Sve je poštovano, svaki rok je poštovan, oni i dalje ćute. Očigledno je na delu ćutanje administracije. Naravno da će ići i krivične prijave i postupak kod Vrhovnog suda, ali samo hoćemo da naglasimo na koji način se deluje na organe pravosuđa. Gospođo ministar, zato bi bilo dobro da se prihvati amandman koleginice Milice Radović i kolege Miroslava Petkovića koji se odnosi na član 6, a iznad člana 6. je naslov "Predsednik Državnog veća", i u članu 1. stoji da je republički javni tužilac po položaju predsednik Državnog veća. Vi niste prihvatili taj amandman sa vrlo interesantnim obrazloženjima, kao što su sva obrazloženja koja dolaze iz Vlade Republike Srbije. O tome vam stalno govorimo, ako već nećete da prihvatite amandman, onda pokušajte da ne atakujete na inteligenciju narodnih poslanika, već da obrazloženja Vlade budu takva da mogu bar da se učine da su zdravorazumska. Vi kažete - odredba da je republički javni tužilac, koji je inače član Državnog veća po položaju, predsednik Državnog veća, ne utiče na samostalnost Državnog veća. Kako ste vi ovo zaključili ili ko je ovo zaključio, ovo je zaista vredno jedne ozbiljne analize? Dalje, kažete - sem toga, članom 7. Predloga zakona propisano je da Državno veće ima zamenika predsednika, koga iz reda tužilaca i zamenika javnih tužilaca, izbornih članova Državnog veća, bira i razrešava Državno veće. Kakve ovo veze ima sa amandmanom? Vi ste pomešali babe i žabe, pokušali ste da date neko obrazloženje koje bi bilo smisleno, ali morate da priznate da ovo obrazloženje zaista nema nikakvog smisla, da je neozbiljno i neodgovorno. Mogli ste lepo da kažete - mi u Vladi Republike Srbije mislimo da predsednik Državnog veća tužilaca treba da bude republički javni tužilac. Mi nameravamo jednoga dana da postavimo republičkog javnog tužioca, s obzirom da moramo da, radi javnosti, napomenemo da Srbija već dugo nema republičkog javnog tužioca, jer ovaj koji vrši tu funkciju je vršilac dužnosti već možda skoro dve godine, ne znam tačno. Neko je ovde pre neki dan rekao, zaista nam je pola države u v.d. stanju. Zaista je neverovatno da mi, pored svega što se dešava u državi, pored svih kriminalnih afera koje su otkrivene i koje se svakodnevno otkrivaju, pre svega u vrhu vlasti, pored kriminala koji se dešava u ovom parlamentu, mi nemamo državnog tužioca i zaista možemo da se zapitamo kome mi to uopšte možemo da se obratimo za zaštitu nekih prava, odnosno za pokretanje postupka vezano, pre svega, za korupciju i za kriminal. Dobro je Krasić juče rekao, kada je govorio o Visokom savetu sudstva, ko će sada zapravo da bude taj ko će da vedri i oblači u oblasti pravosuđa - ministar pravde, predsednik Odbora za pravosuđe i upravu i, u ovom slučaju, još republički javni tužilac. Gde je tu objektivnost, gde je tu zaštita samostalnosti javnotužilačke funkcije, gde je tu zaštita nezavisnosti pravosudnih funkcija? Naravno, vi to i niste imali nameru i vi zato predlažete ovakve zakone, punih usta hvale i priče kako će ovi zakoni da dovedu do, ne znam kakve, reforme u oblasti pravosuđa. Mi vam tvrdimo da toga neće biti, da isto kao kada su u pitanju sudije i ovaj predlog zakona o Državnom veću tužilaca zapravo predviđa samo jednu oštru borbu izvršne vlasti sa pravosuđem. I to borbu u smislu da nameravate da izvršite lustraciju, da nameravate sve sudije i tužioce da stavite na led i da onda birate one koji će ispunjavati i koji su spremni da ispunjavaju naloge iz Vlade Republike Srbije i pojedinih tajkuna u Republici Srbiji. Već znate za neke sudije i tužioce koji su vam se stavili na raspolaganje, koji i sada rade, ne u ime naroda, nego u ime Vlade Republike Srbije, u ime Borisa Tadića. Želimo da skrenemo pažnju javnosti, pre svega, da SRS se strogo protivi ovom vidu lustracije pod firmom nekakve reforme u oblasti pravosuđa. Svi znaju, dobijate takve poruke i od sudije, i od tužilaca, i od sudijskih i tužilačkih organizacija. Svima je jasno šta Vlada Republike Srbije namerava da uradi, šta Boris Tadić namerava da uradi. Primena ovih zakona značiće samo učvršćivanje diktatorske vlasti u Srbiji koja je, na žalost, prisutna, koliko god se vi smeškali na ove informacije, znate da je to tako. Ali, bilo bi dobro, kada donosite zakone, da vodite računa da se zakoni ne donose za jednokratnu upotrebu, da se zakoni ne donose da bi bili primenjivani samo dok ste na vlasti. Morate da vodite računa da se zakoni donose i za vlast i za opoziciju, odnosno da se zakoni donose u interesu građana Srbije, radi zaštite interesa i prava građana Srbije. Ovo što vi radite zaista nema nikakve veze sa tim. Još vam nije kasno. Dobro je što je gospođa Slavica Đukić-Dejanović pre neki dan najavila, samo nije dobro što je to radila preko novina, trebalo je nas da obavesti, da će možda da prekine sednicu pre nego što se završi rasprava u pojedinostima o ovom setu pravosudnih organa i čini se da bi to, u ovom momentu, bilo najbolje. Možda bi se u međuvremenu i Vlada predomislila i predložila nam ozbiljne zakone koji bi zaista značili reformu pravosuđa i koji bi zaista značili pravosuđe u službi pravde.
Nijedna informacija nije otišla u javnost, a da pre toga nije bila saopštena šefovima poslaničkih grupa. Da li još neko želi reč po ovom amandmanu? (Ne.) Na član 13. amandman je podnela poslanik Milica Radović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je pravno moguć. Izvolite, gospođo Radović.
Amandman sam podnela i na član 13, kojim sam tražila da se alineja 12. briše. Mišljenja sam da državno veće tužilaca ne bi trebalo da postavlja vršioca dužnosti Republičkog javnog tužioca, obzirom da ono nema ovlašćenja ni da bira javne tužioce, pa po prirodi svog postojanja ne bi trebalo da ima ni funkciju da postavlja vršioca dužnosti Republičkog javnog tužioca. Republičkog javnog tužioca i javne tužioce bira Narodna skupština na predlog Vlade, a sa liste koju je utvrdilo Državno veće tužilaca. Zato smatram da bi bilo primerenije da v.d. Republičkog javnog tužioca bira ili Vlada ili da taj posao obavlja već postojeći, prvi zamenik Republičkog javnog tužioca. Ovde je vrlo interesantno insistiranje na samostalnosti tužilačke funkcije od izvršne i zakonodavne vlasti, koja ide dotle da se radi o pokušaju uvođenja nezavisnosti tužilačke funkcije. Javni tužioci i zamenici javnog tužioca ne mogu da budu nezavisni u obavljanju svoje funkcije. Ovde treba praviti razliku između tužioca i sudije. Sudija je nezavisan u obavljanju svog posla, u donošenju odluka, a javni tužilac i zamenik javnog tužioca ne mogu da budu nezavisni u obavljanju svojih poslova. Takođe se u predlogu kaže da republičkog javnog tužioca bira Narodna skupština. Postavlja se pitanje - šta se dešava u situaciji ukoliko Narodna skupština ne izabere javnog tužioca, ili ga ne razreši, kao što smo imali slučaj sa gospodinom Jankovićem, koji je od decembra 2005. godine ispunio uslov za penziju, ali je razrešen tek u julu 2007. godine. Ili zbog toga što se dugo ne sastaje, neće biti u mogućnosti da raspravlja ovo pitanje? Da li je to dovoljan signal za Državno veće tužilaca, da odmah postavi v.d. republičkog javnog tužioca? Da li ćemo i tada imati situaciju koju imamo sada, da v.d. republičkog javnog tužioca obavlja tu dužnost skoro dve godine? Smatram da bi bilo mnogo opravdanije da posao v.d. republičkog javnog tužioca, u trenutku kada republički javni tužilac nije u mogućnosti da obavlja tu dužnost, vrši njegov prvi zamenik koji već u samom tom trenutku i postoji.
Zahvaljujemo gospođi Radović. Gospodin Zoran Krasić, po amandmanu, izvolite.
Zbog elementarne korektnosti mora da konstatujem da je Suzana Grubješić došla u Skupštinu, Nada je trenutnu odsutna. Ali, šta vredi nada bez vere. Sad ćemo, gospodine Batiću, malo o ovom amandmanu. On se odnosi na član 13. Predloga zakona gde je data proširena nadležnost Državnog veća tužilaca. Ona ide van okvira propisanih u članu 164. Ustava Republike Srbije. Moram da skrenem pažnju predlagaču zakona da olako prihvatate neke amandmane, ali na taj način vi pokazujete da vas i ne interesuju rešenja koja postoje u ovom predlogu zakona, vas interesuju prelazne i završne odredbe. To je svima jasno kada je u pitanju Visoki savet sudstva, ali to demonstrirate i ovde. Opet stoji taj problem, što imamo članove Državnog veća tužilaca po položaju, po funkciji, ministra, predsednika Odbora za pravosuđe, trenutno gospođa Malović, Boško Ristić, nek nam je bog na pomoć, i u sudstvu i u tužilaštvu. Mislim da su to nespojive funkcije. Tu postoji neki sukob interesa. Ako ste kod Visokog saveta sudstva i mogli da prihvatite rešenje da je predsednik Vrhovnog kasacionog suda, po funkciji, i predsednik Visokog saveta sudstva, onda to niste mogli kod Državnog veća tužilaca. Zašto? Zato što položaj Republičkog javnog tužioca i predsednika Vrhovnog kasacionog suda nije isti. Razlikuje se u onom delu u kome se razlikuje i položaj tužilaštva i sudstva. Kod sudstva imamo nezavisnost i samostalnost, kod tužilaštva imamo samo samostalnost, a nemamo nezavisnost. Da vas podsetim, u Ustavu piše, član 158. stav 1 - Republički javni tužilac vrši nadležnost javnog tužilaštva u okviru prava i dužnosti Republike Srbije. Republički javni tužilac, kao inokosni organ, formalno-pravno je odgovoran za sve što je u nadležnosti republičkog i svih tužilaštava, jer je iz okvira prava i obaveza Republike Srbije. Tu vrstu odgovornosti nema predsednik vrhovnog kasacionog suda. Njega ste mogli po položaju da stavite da bude i predsednik Visokog saveta sudstva, a Republičkog javnog tužioca niste mogli. Zašto? Onda je on planetarna sila, onda je on suveren. Kakav Boris Tadić? Kakav Šutanovac? Samo da vas obavestim, vas iz DS, Šutanovac odlazi. Verovatno u penziju. Tadić je shvatio da je on uzeo 40 plata u saveznoj i da ne može više da radi u državnoj administraciji. Napokon je saznao da je on dizao onu rampu na parkiralištu JUL-a, kada mu je bio nadimak Šuki. Radio čovek na parkiralištu JUL-a i dizao rampu da kola uđu, da se parkiraju. Mira Marković kad uđe kolima, on digne rampu, ona uđe, on kaže, dobar dan, spusti rampu. To je DS, to su demokrate. Šta se sada čudite, kao da ne znate. Sve moram da vas obaveštavam. Ne mora javnost da zna, mogu i na hodniku da vam objasnim te stvari. Ovde se stvarno postavlja pitanje, Milica je dobro primetila ovo. Ona traži amandmanom da se izbriše jedna alineja koja reguliše nadležnost. Ovde je rečeno da Državno veće tužilaca postavlja vršioca dužnosti Republičkog javnog tužioca. Mislim da se olako ide na te izmišljene kvazi funkcije v.d, vršilac dužnosti i vršalica dužnosti. Postavlja se pitanje - zašto postoji zamenik Republičkog javnog tužioca? Zar situacija, ne daj bože, da umre Republički javni tužilac, pa treba neko da preuzme tu njegovu funkciju, to treba da radi neki od zamenika, najstariji ili neko koga je on odredio i tako dalje, uvek kao prvog zamenika. Vi kada ubacite kao instituciju vršioca dužnosti, vi onda relativno trajno mislite da se održi to stanje. Imamo stanje već dve godine, čini mi se da imamo vršioca dužnosti Republičkog javnog tužioca. On se samo krije jadnik, pošto UBPOK ima snimljen razgovor između njega i jednog advokata iz Kragujevca kada su nešto muvali. To nije tačno. To što vi verujete ili ne verujete, to je vaš problem, ali kada kažem, budite sigurni da je tačno, jer bi mene bilo sramota da lažem. Kada čujete nešto da kažem, budite sigurni da nije laž. Nemam potrebe da vas uveravam. Da li vi verujete ili ne verujete, to je vaše emotivno stanje. Mi se protivimo uopšte postojanju takve kategorije vršilac dužnosti. Evo, radi građana Republike Srbije, pošto znam da prate ovaj prenos i svakim danom sve više građana prati ovaj prenos, i treba da se prati ovaj prenos, jer je ovo jedini prozor da se sazna šta se dešavau Srbiji, moguće je da su i oprečna mišljenja ovde, ali iz tog sukoba kontradiktornosti mora da izađe istina. Skrenuo bih pažnju javnosti po kojim kriterijumima bi mi mogli da biramo republičkog javnog tužioca. Dajem jedno originalno rešenje. Za republičkog javnog tužioca, u ovom prvom mandatu posle ovoga, možemo da izaberemo tužioca koji razreši jednu situaciju. Možemo da organizujemo test da svi kandidati za republičkog javnog tužioca polože jedan test, kao kada polažu pravosudni ispit, kao kada polažu pismeni deo nekog ispita. Nema potrebe da izvlače pitanja. Ja ću da pročitam pitanje, a oni treba da reše pravno tu situaciju. Ko situaciju reši u skladu sa Ustavom i postojećim zakonima znači da ispunjava uslove da bude republički javni tužilac. Svi kandidati za republičkog javnog tužioca, molim vas, papir i olovku u ruke i pišite pitanje. Ko bude dao pravilan odgovor dokazao je da ispunjava sve kriterijume, i moralnosti, i stručnosti i radnog staža, sve. Evo ga primer - mi smo imali parlamentarne izbore pre nekoliko meseci, održani su 11. maja. Tada je DS finansirala svoju izbornu kampanju na jedan način. Očekujem da predsednik Narodne skupštine protumači ovo i kao pitanje i dostavi podatke o tome svim narodnim poslanicima. Zakon koji reguliše finansiranje političkih stranaka i izborne kampanje je Zakon o finansiranju političkih stranaka. Mogu da sumnjam ili kako gospođa Malović kaže, ne verujem-verujem, mogu da sumnjam, meni je dozvoljeno. Zašto mi je dozvoljeno? Jer nemam zvaničnih podataka. Kada su završeni izbori svi podnosioci lista su podneli finansijske izveštaje o kampanji. Sada imamo situaciju da neke političke stranke koje su prikazale neke podatke u finansijskom izveštaju dan-danas dobijaju račune za plaćanje troškova kampanje televizije, novina i tako dalje. Uzeo sam za primer DS, jer ako je ona najbogatija, najviše ima, najviše je bila zastupljena, najviše para je potrošila na izbornoj kampanji. Ne izražavam sumnju zato što nemam podataka. Da, i sada dolaze neki računi za plaćanje izborne kampanje. Nagradno pitanje, ko reši može da bude kandidat za republičkog javnog tužioca, jeste sa gledišta DS. Kada DS razrešite, onda je ovo drugo rešeno sve. Svi ovi drugi su sitni. Gospođo Malović, obratite pažnju. Postoji Zakon o finansiranju političkih stranaka, član 3. On kaže - vrste sredstava. Možda vi Nado niste znali, ovaj zakon kod vas u stranci je neko drugi vodio, ali obratite pažnju. Koga zmija peči i guštera se plaši. I mi smo imali jednog Smokija, pa nas je u crno zavio. Šta kaže član 3? "Sredstva za finansiranje aktivnosti iz člana 2. ovog zakona mogu se sticati iz javnih i privatnih izvora, u skladu sa ovim zakonom". Stav 2: ''Javne izvore u smislu ovog zakona čine sredstva iz budžeta Republike Srbije, budžeta jedinica teritorijalne autonomije i budžeta jedinica lokalne samouprave, odobrena za finansiranje redovnog rada političke stranke i troškova izborne kampanje.'' Stav 3: ''Privatne izvore u smislu ovog zakona čine: članarina, prilozi pravnih i fizičkih lica, prihodi od promotivnih aktivnosti političke stranke, prihodi od imovine političke stranke i legati.'' Gospođo Malović, privatni izvori, samo da pobrojim, znači, članarina, prilozi pravnih i fizičkih lica, oni su limitirani zakonom, prihodi od promotivnih aktivnosti političkih stranaka, prihodi od imovine političke stranke i legati. Da li u ovakvoj odredbi postoji mogućnost da politička stranka uzme kredit? Kandidati za republičkog javnog tužioca, molim vas, imajte u vidu, od ovog odgovora će zavisiti ko će biti republički javni tužilac. Da li postoji mogućnost na bazi ovog zakona da se uzme kredit od inostrane banke? Kakva je situacija sa kratkoročnim, kakva je situacija sa dugoročnim kreditima? Gospođo Malović, ovo vam pričam zbog više razloga. Ovaj razlog je vezan za tužioca, a drugi razlog, beskrajno sam zahvalan punomoćnicima Banke Inteza i punomoćniku Tomislavu Nikoliću. Dali su odgovore na tužbe i sve priznali. Sve su priznali, ostalo je samo tužilac da hapsi, gospođo Malović. Znam da će gospođi Đukić biti teško, pošto je ona napravila ovu stranku, pošto je Tadić nju izbacio u prvi plan, da se brani ćutanjem, kada je u pitanju Ustav, kada je u pitanju zakon. A SRS traži samo svojih 78 mesta koje su joj građani Republike Srbije dali. Naravno, da bismo taj problem rešili, mi moramo da sagledamo stanje u DS, kako je finansirala izbornu kampanju, koliko je iz budžeta trošila, koliko je imala privatnih izvora, koliko je uzimala kredite, da li i dan-danas dolaze računi DS za plaćanje kampanje, za štampanje, za emisije, preko marketing agencija i tako dalje? Ljudi moji, čim vidite čoveka da se ponosi time što ima odelo od 1.000 evra, nosi cipele od 500 evra, tušira se dnevno tri puta, u svakoj prilici želi da uzme neko dete u naručje da bi se prikazivao kao kulturan, pošten, odan, a ovamo dolaze računi. Jadni Smoki ne zna šta ga snašlo. Smoki, kupite "Svet" novosadski iz 94 godine, pa ćete te videti ko je Smoki. Da bismo ovaj problem rešili, da bi građani Srbije shvatili, leglo tog organizovanog kriminala se nalazi na tačno određenim mestima. Imam i spisak koliko je ko na ruke kome dao. Moramo da proverimo prvo DS, jer ona štiti kriminal u ovoj zemlji. Od 25. januara 2001. godine prosto je eksplodirao kriminal u Srbiji i tad je zavladao primitivizam u Srbiji, glasanje iz Bodruma, iz Soluna, hapšenje... (Predsednik: Vreme, gospodine Krasiću.) Izvinjavam se, gospođo.
Gospodin Delić, potpredsednik Skupštine, a zatim gospodin Dimitrijević.
Gospođo predsednice, uvažene dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministar, govoriću o jednom pitanju koje su juče načeli naše kolege poslanici iz SRS, tačnije gospodin Momo Marković. Kroz ovo pitanje samo želim da svi shvatite kakav je značaj tužilaštva i koliko je ono važno za svaku državu. Gospodin Marković je juče izneo probleme koji su vezani za Direktorat civilnog vazduhoplovstva i Agenciju za kontrolu letenja. Sve što je rekao gospodin Marković je tačno, čak ima podataka koji su i mnogo teži kada su u pitanju kriminalne radnje u ovim organizacijama koje su u nadležnosti države. Međutim, postoji tamo jedan mnogo teži problem. Prošlog meseca, od 17. 11 do 21.11 Eurokontrol je izvršio revizijski nalaz u našem Direktoratu civilnog vazduhoplovstva. Evo, to je taj nalaz na srpskom, odnosno to je taj nalaz na engleskom jeziku. Nalazi su, gospodo, katastrofalni. Ovaj nalaz je pokazao da Direktorat civilnog vazduhoplovstva po svih 29 kontrolisanih elemenata nije zadovoljio. Od ovih 29 kontrolisanih elemenata jedan je vezan za nas, odnosno za Skupštinu Srbije i za zakon o civilnom vazduhoplovstvu, koji još nije donet, a Predlog ovogzakona postoji još od 2003. godine. Ako bi tužilaštvo, UBPOK, MUP, inspekcije htele da istraže ovu situaciju, mogli bi da dođu i do relevantnih činjenica zbog čega se ovaj zakon do sada nije našao u skupštinskoj proceduri. Tom prilikom Eurokontrol je ustanovio da Direktorat civilnog vazduhoplovstva ne vrši inspekcijski nadzor nad Agencijom za kontrolu letenja još od avgusta 2007. godine. Ovakav zaključak Eurokontrola mogao bi za posledicu da ima oduzimanje prava za vođenje vazduhoplova, odnosno vazduhoplovne plovidbe, proglašavanje neba Srbije nebezbednim za prelet komercijalnih aviona i oduzimanje odobrenja za izdavanje evropskih dozvola za letenje. Gospodo, vi znate da svaka država ima svoj suverenitet, suverenitet na zemlji, na vodi, pod vodom, u vazduhu. Ovih dana načelnik Generalštaba i predsednik države govore o tome da vrše napore da se izvrši revizija Kumanovskog sporazuma, kojom bi se vratiodržavni suverenitet nad jedan uski pojas u Kopnenoj zoni bezbednost. Ali, šta je to, gospodo, u poređenju sa ovim, kada smo mi u opasnosti da izgubimo suverenitetnad celokupnim vazdušnim prostorom naše zemlje? Ovo je alarmantna situacija, gde svi državni organi treba da uđu u ove dveinstitucije i da preduzmu mere da se sanira stanje koje je, po ovom izveštaju, katastrofalno. Nebom Srbije dnevno se obavi oko 2.000 preleta, za šta od uslužnih taksi Agencija za kontrolu leta dobija oko 70 miliona evra godišnje. Ovih dana mogli ste u štampi kada se govorilo o visokim platama ljudi u agenciji da vidite da oni kažu da oni nisu na budžetu.Međutim, gospodo, vazdušni prostor nije svojina te agencije, vazdušni prostor je državni resurs. Prema tome, državni resurs mora da eksploatiše država. Tokovi novca kojim raspolaže Agencija za kontrolu leta su van svake državne kontrole i skriveni su od očiju javnosti. Iako ona ne posluje na profitnim osnovama, sama činjenica da ne postoji nikakva kontrola velikih tokova novca izaziva sumnju. U svim drugim zemljama ovaj novacne koristi samo agencija i direktorat, u tim zemljama je jasno rešeno da ovih 2.000 aviona, koji svakog dana prelete našu zemlju, od te takse za prelet jedan veliki deo se izdvaja za ekološke takse, jer avioni vrše zagađivanjevazdušnog prostora. Takođe, u tim zemljama jedan deo se izdvaja i za ministarstvo za poljoprivredu, kako bi se isplatile štete od grada u situacijama kada protivgradna odbrana zbog vazdušnih koridora ne može da štiti poljoprivredno zemljište ili jednostavno da se preko ministarstva poljoprivrede obezbedi da poljoprivrednici, voćari nabave protivgradne mreže. To se tako radi u drugim zemljama. Iz ovih taksi u svim zemljama izdvaja se jedan deo u fond za odgovornost u slučaju nesreće. Sada ću, gospodo, samo da vas podsetim na jednu veliku nesreću koja se 1976. godine desila nad teritorijom SFRJ, tačnije iznad Vrbovca u blizini Zagreba, kada je u sudaru "Britiš ervejza" i "Adrija ervejza" poginulo 350ljudi. Međunarodna kontrola ustanovila je da je grešku napravila oblasna kontrola letenja Zagreb. Postupci pred međunarodnim sudovima po privatnim tužbama još nisu završeni, ali odštetni zahtevi su oko 600 miliona dolara. Znate da i Libija, koliko prošle godine, čitali ste u novinama, plaća odštetu putnicima koji su poginuli kod Lokberija. Znači, ova naša agencija i direktorat bi od ovih para, koje posmatraju kao svoje privatno vlasništvo, morali da izdvajaju i u taj fond, da država ne mora da bude odgovorna za svaki propust koji učini agencija. Ključni problem u ovoj oblasti, gospodo, jeste nepostojanje toga zakona. Ovde je juče gospodin Moma Marković napomenuo da se jedan čovek, koga smo mi gledali ovde u Skupštini, nalazi sada u Direktoratu za civilno vazduhoplovstvo. To je nekadašnji sekretar Sekretarijata za zakonodavstvo, gospodin Zoran Balinovac. Njegova opstrukcija, zajedno sa sadašnjim direktorom Direktorata za civilno vazduhoplovstvo, gospodinom Mokovićem, upravo je dovela do toga da na različite načine opstruišu taj zakon koji je izuzetno važan ne dođe ovde u Skupštinu. Šta smo mogli da pokažemo Eurokontrolu? Pokazali smo im zakon iz 98. godine, a u tom zakonu nema ni direktorata, niti agencije. Pokazali smo da smo neozbiljna država. Znam da smo mi ovde, gospoda pokazuje, i neozbiljna Skupština, ali jednom to svakako treba da prestane. Gospodin Balinovac je primljen na nepostojeće mesto, bez javnog konkursa, bez ikakvog pravilnika o sistematizaciji radnih mesta. Ali nije samo on jedan, još 40 takvih je primljeno u poslednje dve godine. Pošto je gospodin Moma Marković izneo mnogo problema, ali evo, gospodo, jedan problem iz koga ćete videti da je i ovaj aerodrom i taj Krišto samo jedna kap u moru kriminala koji danas postoji u Srbiji. Savetnik za međunarodne odnose Direktorata za civilno vazduhoplovstvo, da ne imenujem sad tu gospođu ili gospođicu, ona je rođaka Mokovićeve žene, znate da je Moković direktor Direktorata, ona je primljena za vreme prethodnog direktora na urgenciju Mokovića, bez završenog fakulteta, na mesto gde je fakultet jedan od neophodnih uslova. A da bi završila fakultet ona je poslata u Beč, sa stipendijom od 30 hiljada evra, mesečno naplaćuje inostrane dnevnice i druge troškove, tako da mesečno ona ovu državu košta još sedam hiljada evra. Znači, taj savetnik za međunarodne odnose košta ovu državu preko 100 hiljada evra godišnje. Gospodo, tako nešto ne možete naći više ni u jednoj zemlji na svetu. Sledeće, hteo sam još samo da upozorim da i BIA ima svoju ulogu u ovom slučaju. Ozbiljne tendencije postoje da se u Direktoratu i Agenciji za civilno vazduhoplovstvo ostvaruju nečiji drugi interesi, interesi nekih bivših jugoslovenskih republika. Jer kako opravdati da se na jednom od najvažnijih mesta u Agenciji i Direktoratu nalazi čovek koji je do 2005. godine u "Eurokontrolu" predstavljao Hrvatsku i bio njezin državljanin. Kako objasniti činjenicu da smo izgubili 60 kilometara vazdušnog prostora koji smo kontrolisali iznad Hrvatske? Kako objasniti činjenicuda smo izgubili donji vazdušni prostor iznad BiH? Kako objasniti činjenicu da smo izgubili kontrolu vazdušnog prostora nad teritorijom KiM i da je ona pripala agenciji iz Islanda? Kako da objasnimo činjenicu da prilikom rasprave o koridorima preleta Srbija, koja je do sada imala povoljne koridore po uzdužnoj osi, dobije koridore po toj kraćoj osi, koja inače znači i manje para i manje takse, a da Hrvatska dobije sve ono što njoj odgovara? Hvala.
Poslanica Gordana Pop-Lazić želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Dame i gospodo narodni poslanici, reklamiram povredu Poslovnika, član 104, dostojanstvo Narodne skupštine, zato što mi, narodni poslanici, moramo da mislimo i da govorimo uvek isto, i ovde za skupštinskom govornicom ili kada se nađemo negde drugde, na ulici sa građanima, ili kada sednemo za sto da razgovaramo sa stranim predstavnicima, sa raznim delegacijama ili institucijama, ili kada odemo u Strazbur, u NATO, bilo gde. Međutim, jednom gospodinu koji je pre mene bio za ovom govornicom, govoreći o nekom kriminalu, iako o kriminalu ne bi trebalo da progovori ni reč, jer je sam učinio jedno kriminalno i nečasno, nemoralno, pre svega, delo, nije vratio mandat koji je SRS osvojila na prethodnim izborima, već ga uzurpirao za sebe, želim da postavim jedno pitanje: pošto je izražavao veliku zabrinutost za KiM, da li je o tom problemu juče, on ili predsednik te njegove novostvorene stranke "uzmi sve što ti život pruža", razgovarao i rekao i francuskom ambasadoru, i češkom ambasadoru i predstavniku Evropske komisije. U štampi sam mogla samo da pročitam da su rekli da Srbija mora da ide napred. Ali, koja Srbija, da li Srbija sa KiM ili pretkumanovska Srbija, ništa drugo nisam mogla da pročitam u tim novinama. Toliko o toj zabrinutosti. Jutros čitam opet u novinama mišljenje raznih analitičara da DS ima sada lagodnu poziciju u parlamentu, da je Vlada stabilna jer ima i rezervu u LDP-u, rezervu u Naprednjacima, možda i u Narodnjacima, ali kažu, nezgodno je baš da dođe do neke rekonstrukcije Vlade tako što bi Naprednjaci ili ušli u Vladu ili bi je kao manjinsku podržavali zbog toga što demokrate ipak vode računa da ta Vlada ne izgubi legitimitet. To je pošteno s njihove strane, bez obzira što im je podrška očigledno potrebna, što im je rezerva uvek potrebna jer je tanka većina, opet vode računa kolko-tolko da sačuvaju legitimitet te Vlade, pa kad toliko brinu o Vladi, evo, pozivam DS da se na taj način pozabavi legitimitetom ove skupštine, odnosno da se pozabavi mandatima SRS koji su joj oteti, iako je na prethodnim izborima stranka, a ne mi kao pojedinci, osvojila 78 mandata. Hvala.
Nema povrede člana 104. Za reč se javio narodni poslanik Milan Dimitrijević.
Zahvaljujem, gospođo potpredsednice. Želim da govorim po članu 226. Čini mi se da u ovoj državi Srbiji sumorne vesti sustižu jedna drugu. Svako ko je danas otvorio dnevni list "Blic", na drugoj i trećoj strani je morao da vidi naslov koji izgleda tako da čovek mora da se zapita u kakvoj državi mi živimo. Dakle, naslov tog članka glasi da je ugroženo 700 hiljada ljudi usled nedostatka novca u budžetu, ugroženo na taj način što neće biti zdravstveno osigurani. Dakle, neko mora to da objasni. Ministar zdravlja mora doći u Skupštinu da objasni tu činjenicu.Podsetiću vas na ekspoze gospodina predsednika Vlade. Jedan od prioriteta Vlade Republike Srbije biće jačanje socijalne odgovornosti prema građanima Republike Srbije, u cilju poboljšanja uslova života i rada svih građana Srbije, a posebno najugroženijih kategorija stanovništva. Cilj Vlade je da u narednim godinama najsiromašniji slojevi stanovništva participiraju u rezultatima ekonomskog napretka. Želimo da izgradimo društvo u kome će svi građani imati šanse za napredak na društvenoj lestvici. U takvom društvu će besplatno visoko obrazovanje biti dostupno svim marljivim učenicima i studentima. Besplatna zdravstvena zaštita je zagarantovana svim siromašnim građanima i svi građani Srbije biće zaštićeni od ekstremnog siromaštva. Ovde se ne radi o 70 ljudi, o 700 ljudi, radi se o 700 hiljada ljudi. Kakva je ovo izjava? Ko će ovo da objasni? U rebalansu budžeta smo vam ukazivali na neke stvari, ali to izgleda nije doprlo do mozga ministarke finansija. Da li je moguće da u Vladi postoje različiti stavovi, da jedno misli ministar zdravlja, drugo misli predsednik Vlade, a treći misli neki četvrti ministar? Kakva je to Vlada gde postoje različita mišljenja? Kako je moguće da se u pojedinim medijima raspravlja o ukupnoj sumi budžeta, a da poslanici, ili bar poslanici opozicije, nemaju nikakva saznanja o tome? Ključno pitanje: gde je budžet? Mesec dana pitamo gde je budžet? Evo kako se budžet sprema - 700 hiljada ljudi u Srbiji je ugroženo. Neće moći da se leče jer su prepušteni sami sebi. Da li je to socijalno odgovorna Vlada? Da li je to briga za narod i državu? Ko će da dođe ovde da objasni? Kakav je to napis u tim novinama? Da li je to tačno? Zahtevam da ministar zdravlja odmah dođe u Skupštinu i objasni svoju izjavu da će 700 hiljada ljudi biti ugroženo zbog manjka para u budžetu. Zahvaljujem.
Na osnovu člana 140. stav 5. Poslovnika, Odbor za pravosuđe i upravu podneo je amandman na član 14. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima ministarka, gospođa Snežana Malović.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo uvaženi narodni poslanici, u ime Vlade Republike Srbije i Ministarstva pravde koje je pripremilo ove zakone, prihvatamo ovaj amandman, obzirom da smo sličan amandman prihvatili i na Predlog zakona o Visokom savetu sudstva. Smatramo da je celishodno i da sednice i Državnog veća tužilaštva i Visokog saveta sudstva treba da budu javne. Hvala vam.
Na član 34. amandman je podnela narodna poslanica Zlata Đerić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Narodni poslanik Petar Jojić želi reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, smatram da amandman koji je podnela koleginica u svakom slučaju treba da bude prihvaćen, s obzirom da mnoga pitanja nisu dobro uređena ovim predlogom, a neka su u suprotnosti sa odredbama Ustava. Zbog toga smatram da ovaj amandman treba prihvatiti. Ono što sam želeo da posebno istaknem i da napomenem da je prvo što treba uraditi, kada je u pitanju pravosuđe i kada je u pitanju Ustav Republike Srbije, ako ga treba menjati, prvo ga treba menjati u odnosu na nosioce pravosudnih funkcija. Vi imate u Ustavu Republike Srbije odredbe koje regulišu nezavisnost i nepristrasnost sudija, ali nemate u Ustavu Republike Srbije nezavisnost, da je ta norma uneta u naš Ustav, nezavisnost tužilaštva odnosno tužilaca i njihovih zamenika, a obavljaju pravosudnu funkciju. Nijednog slova u ovom ustavu nema o tome da javno tužilaštvo jeste nezavisno. Da bude nepristrasno, nema nijednog slova. Radi se o tome da i jedni i drugi obavljaju pravosudnu funkciju. Ako bilo zbog čega treba menjati odredbe Ustava i izmene izvršiti u Ustavu Srbije, to je upravo onaj deo koji reguliše prava, obaveze, organizaciju, sedišta i funkciju, nezavisnost pravosuđa, uključujući tu i sudove i tužilaštva. Smatram da je ovo veliki propust bio kada je Ustav donet. S tim u vezi, propust je veliki učinjen što se kod nas uvodi na ovaj način izbor sudija, i izbor tužilaca i njihovih zamenika mimo parlamenta, pogotovo kada su u pitanju ljudi koji rade u sudu, zatim, kada su u pitanju zamenici javnih tužilaca. Odredbe koje se odnose na prelazne i završne odredbe, kako u odnosu na zakon o sudovima i sudijama, tako i na Državno veće tužilaca i na rad tužilaštva u celini, to nije dobro. SRS smatra da je bolje rešenje da se nosioci pravosudnih funkcija predlažu i biraju isključivo u parlamentu, gde narodni poslanici treba da donesu odluku kome će poveriti država pravosudnu funkciju u Republici Srbiji. Vi ste videli da se sada trenira strogoća i kada su u pitanju javni tužioci. Kako se trenira ta strogoća? Vidi se po načinu izbora. Vidi se po načinu vođenja disciplinskog postupka. Posebno skrećem pažnju gospođi ministru pravde da onaj amandman koji se odnosi na odredbu koja ograničava napredovanje zamenika javnih tužilaca i tužilaca, bolje je rešenje koje ste vi predložili nego što je rešenje bilo tim amandmanom predloženo. Zašto? Tu ne dolazimo u priliku da primenimo osnovna načela individualne odgovornosti i individualne sankcije. Individualizacija sankcija prema onome ko je sankciju počinio. Može se desiti da je iz nekih opravdanih razloga, a ko će ceniti te opravdane razloge? Ceniće te opravdane razloge njegov šef. Tu je problem. Ko postavlja šefa? Problem je što će njega postavljati zapravo izvršni organi i predlagati. Međutim, i kod izbora sudija i kod izbora tužilaca, kako je to u uporednom pravu, gospodo narodni poslanici, Odbor za pravosuđe, parlament i ministar pravde imaju isključive ingerencije. U Nemačkoj vam ministar pravde predlaže imenovanje i izbor sudija, sa odborom skupštinskim, Bundestaga. Zbog toga, dame i gospodo, problem je što mi imamo ovu regulativu koja predlaže, ona je vrlo problematična, ona će u praksi imati katastrofalne posledice. Evo da vas podsetim na jednom primeru koji se desio pre neki dan, objavile su Zlatarske novine, Nova Varoš. Kaže - ministar u Vladi Republike Srbije, neću da ga imenujem, okupio je danas u Novoj Varoši sve organe iz lokalne samouprave, prosvete, zdravstva, policije, tužilaštva i suda, i održao im radni sastanak i održao im predavanje, a tvrdim, dao im je zadatke. Razumem da je otišao ministar policije, gospodin Ivica Dačić, i posetio policijsku stanicu u Novoj Varoši. Uverio se pre svega u prostorije i objekat u kome rade pripadnici policije. Uverio se u to kakav je procenat rasvetljavanja krivičnih dela sa nepoznatim izvršiocem, kakav je procenat podnetih krivičnih prijava i optužnica koje se odnose na privredni kriminalitet. Razumem da se taj ministar raspitao zašto građani Jasenova i Močioca od Kokinog Broda ne mogu da dobiju asfalt na tri kilometra, koji skraćuje za 45 km građanima Jasenova, Bele Reke, Ljubiša, Ivanjice, Kokinog Broda, Kućana i da ne nabrajam, Negbine, Ojkovice, gde treba da prođe put tzv. Stari Vlah. Pa što nije okupio putare i da kaže, tražim, Vlada će iz investicionog programa dati pare za ta tri kilometra, da se put asfaltira? Sad je nadležan Mrkonjić. Evo, sada jedna poruka gospodinu Mrkonjiću da to uradi kao što je uradio na prostoru Petlovača, obilaznica pre roka, ali pre Bubanj Potoka. Tu je problem. Ali, sad on je to uradio pre Bubanj Potoka. Šta će ministar Vlade da zakazuje sastanak, koji nije resorni ministar pravde. Da je gospođa ministar pravde, Malović, zakazala sastanak u Opštinskom sudu u Novoj Varoši, održala sastanak sa sudijama i raspitala se kakav je procenat rešavanja predmeta po godinama unazad 20 godina. Koliko ima sudija, dalje, u kakvim uslovima ti ljudi rade, šta bi trebalo da bude učinjeno da pravosuđe, kako organ za prekršaje, dakle, tako da i tužilaštvo i opštinski sud budu organizovani da budu u funkciji građana? Taj ministar se usudio da pozove i tužioca tu, da bude i tužilac na sastanku, jer bez tužioca nema izvršenja zadatka. Sad dolazimo na naš teren kad su u pitanju tužioci. Otkud ministru, još ministar bez portfelja, ljudi? On nema nijedan resor u Vladi Republike Srbije. Što se nije zainteresovao zašto građani Peštera nemaju vode, zašto veliki broj sela ide na česmu čija je voda zagađena, nemaju gde da se obezbede sa vodom i po 10 km. Pa što taj ministar nije obezbedio da građani Peštera, Nove Varoši, Priboja, Prijepolja ono što je njegov posao, ono što Vlada treba da učini da građanima olakša bolji život. Nema ništa od toga ako takav ministar ode u Novu Varoš i održi jedno lažno obećanje, a mnogi se zalažu i u ovoj skupštini obećavaju građanima bolji život. Znate šta oni obećavaju? Neka građani znaju, oni koji daju takva obećanja, da će viljuškama kusati mleko, to je ono što čeka naše građane, u kakvoj se situaciji danas nalazi Srbija. Dakle, kada je u pitanju javno tužilaštvo na primeru vidimo da izvršna vlast vrši kontrolu i izvršna vlast će imati presudnu ulogu u odabiranju i u radu javnih tužilaštava. To je jako opasno. Tužioci moraju biti nezavisni, po mišljenju SRS, isto kao što su to sudije. Onda možemo imati garanciju da imamo pravedno i pravično pravosuđe, a posebno tužilaštvo. Napominjem da nema ni jedne reči, dame i gospodo, u Ustavu Republike Srbije da tužilaštvo može biti nezavisno. Izostavljanje ove odredbe dovodi u sumnju i dovodi u opasnost zbog zloupotreba, i ako išta treba menjati u Ustavu Republike Srbije, to je da se moraju menjati odredbe koje se odnose na izbor nosilaca pravosudnih funkcija. Zato smatram, dame i gospodo, da je izbor nosilaca pravosudnih funkcija i pravosuđa i te kako važan, jer možete imate i lošu policiju, možete imati i lošiju prosvetu, možete imati loše stanje u društvu po nekim drugim segmentima, ali ako nemate dobro organizovano i nezavisno pravosuđe, uključujući i sudove, uključujući i tužilaštva, onda nemate pravne sigurnosti, a kad se god udaljite od Ustava, sve je rizično. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić.
Dame i gospodo narodni poslanici, uz sve zalaganje za pravdu, pravičnost, ustavnost, ne mogu da se složim sa nekoliko puta ponovljenom, u poslednjih nekoliko dana, željom narodnog poslanika da se otkloni nedostatak Ustava Srbije u kome se ne pominje nezavisno tužilaštvo. Zaista mi je neprihvatljivo da se uvodi četvrta grana, nezavisna grana vlasti, tužilaštvo. Nemoguće je reći, boriti se, tražiti čak i izmene Ustava da bi se tužilaštvo oglasilo nezavisnim. Onda bi se trebalo boriti i za nezavisnu policiju, onda bi sve ono što treba da radi u skladu sa zakonom i pravom, trebalo u Ustavu proglašavati nezavisnim. Ne može. Tužilaštvo ne može da se proglasi nezavisnom granom, granom vlasti ili kako to već zamišljate. Toga nigde u svetu nema. Tužilaštvo nije samostalni organ nego je organ državne vlasti, pod kontrolom državne vlasti, građana. A obezbeđuje se tužiocu da bude autonoman u odlučivanju, da bude inokosan kada odlučuje, i bilo je propusta u poslednjih nekoliko godina, kada su tužiocima podnošene krivične prijave zato što su odlučili da u nekim predmetima ne postupaju. Tužilac ima pravo da odluči da li će u nekom predmetu da postupa ili neće, ali građani Srbije nikada neće imati priliku da se izjašnjavaju o tužilaštvu kao o nezavisnoj kategoriji, nezavisnoj grani vlasti, četvrtoj grani vlasti, koju ne poznaje ni teorija ni praksa, ustavna teorija i praksa u svetu. Dakle, nikad se nećemo zalagati da tužilaštvo bude nezavisni organ vlasti, a zalaganje za to da tužioci rade po zakonu, da gone kriminalce, da ih predaju dalje nadležnim organima, svakako ostaje ideal uvek valjda, svake političke stranke (tokom govora poslanici SRS lupali u klupe).
Da li još neko želi reč? Ima reč narodni poslanik Petar Jojić. Imate još dva minuta od 15 minuta koje je na raspolaganju SRS. Vi želite repliku? Imate pravo na repliku na osnovu člana 101. Izvolite, ne može i jedno i drugo.
Dame i gospodo, ne bih se složio sa prethodnikom zbog toga što UN i njene preporuke, Saveta Evrope i međunarodna udruženja tužilaca zapravo traže, i oni su to regulisali u uporednom pravu - da tužilaštvo treba da bude nezavisno. Ako tužilaštvo ne treba da bude nezavisno, onda alal onome ko sme da rizikuje kada je u pitanju vođenje krivičnog postupka, i da li će vršiti tu selekciju i da li će se na njega vršiti pritisak ili ne. Ponavljam, to je regulisano međunarodnim dokumentima, pre svega preporukama UN, zatim Saveta Evrope i Međunarodnog udruženja tužilaca. Mi smatramo da je ipak potrebno da se i ova grana prava učini nezavisnom. Ovo nije policija i to je u redu. Policija obavlja svoje poslove druge vrste - policija ne podiže optužnice, ne vodi istragu, ne zastupa optužnice pred nadležnim sudovima, policija ne ulaže pravne lekove. Dakle, u tome je problem zašto treba insistirati, ugraditi i normirati - da javno tužilaštvo bude nezavisno. Samo tako može biti objektivnosti, garancija i pravičnosti kod vođenja krivičnih postupaka i progona izvršilaca krivičnih dela. Hvala.
Narodni poslanik Milorad Buha. Želite li da iskoristite dva minuta od vremena ili tražite reč? Želite da govorite o povredi Poslovnika i dobijate reč na osnovu člana 100. stav 1, pa narodni poslanik Tomislav Nikolić.
Dame i gospodo narodni poslanici javljam se po članu 225. i 226. poslovnika o radu Narodne skupštine. Tražim informaciju od Ministarstva spoljnih poslova, Ministarstva odbrane i Ministarstva za KiM u vezi pregovora koje u ime države Republike Srbije vodi načelnik Generalštaba Vojske Srbije sa NATO snagama, po nepoznatoj platformi i nepoznati su razlozi zbog čega se vrše takvi pregovori? Postavljam pitanje i tražim odgovor o tome - kada i na temelju čega je formirana platforma za pregovore? Nijedan državni organ ne može pregovarati sa predstavnicima drugih država bez platforme. General Ponoš, načelnik Generalštaba, ono što se moglo saznati iz sredstava informisanja, pregovara sa NATO snagama u Napulju. Šta je suština ovih pregovora? Po njegovim rečima, to je - izmena Kumanovskog sporazuma. Šta se iza svega ovoga krije? Krije se brisanje odredbe u Kumanovskom sporazumu da se na Kosovo i Metohiju vrati 1.000 vojnika i policajaca, ono što je bilo ugovoreno i predviđeno. Nažalost, srpska strana nije učinila ništa da se na granicu između KiM i Albanije vrati 1.000 policajaca, ne vrati, nego zauzme pozicije koje su zauzimale pre 99. godine. Ovo je direktno kršenje Ustava. Pozicija Ministarstva spoljnih poslova, Ministarstva odbrane, Ministarstva za KiM i Vlade Republike Srbije je inferiorna. Pojedinci su uzeli sebi ovlaštenja koja im ne pripadaju. Ne moženačelnik Generalštaba da razgovara, da pregovara o najvitalnijim pitanjima ove države. Suština ovih pregovora je opet - prevara. Na ovaj način želimo brisati odredbu o povratku naših vojnika i policajaca. S druge strane, dozvoliti infiltracija snaga Euleksa, koji već počinje od ovih dana. Treća, najpogubnija stvar jeste - da je faktički ovo indirektno uvlačenje Ahtisarijevog plana i primena Ahtisarijevog plana. Šta čini Vlada Republike Srbije? Šta čine nadležna ministarstva - ništa? Doživećemo da će nam, kao što to već rade pojedini funkcioneri iz autonomne pokrajine - vode pregovore sa određenim političkim faktorima u EU, doživećemo da ćemo imati situaciju da nam predsednici opština, da nam direktori preduzeća vode spoljnu politiku, dogovaraju, pregovaraju, potpisuju itd. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić. Narodni poslaniče, vaša poslanička grupa ima 13 minuta na raspolaganju. Vi se javljate po Poslovniku?
Iskoristiću vrlo malo vremena. Ne želim da polemišem sa dobrim namerama gospodina Jojića. Samo upućujem na jednu terminološku razliku. Dakle, ni UN, ni Savet Evrope ne govore o nezavisnosti, nego o samostalnosti javnotužilačke funkcije. U Srbiji treba obezbediti samostalnost, a ne nezavisnost javnotužilačke funkcije. To nije samo terminološka razlika. Moglo bi da se kaže da želimo isto, ali treba primeniti odgovarajuću terminologiju. Tužilačka funkcija ne može da bude nezavisna, ali može da bude samostalna. Vi znate kako se u svetu postavljaju i tužioci i specijalni tužioci. Kad neko želi da se bori protiv kriminala na raspolaganju mu stoji i takva mera da odredi specijalnog tužioca za istragu, za istraživanje određenog dela, što preporučujem budućim vlastima sada u pogledu ove kriminogene grupe G17 plus da učine što pre. Ako se to proširi na druge delove vlasti, šta fali da očistimo Srbiju konačno? Ali, tužioci u svom radu mogu da budu samostalni, odnosno moraju da budu samostalni (poslanici SRS lupali u klupe tokom govora).
Narodni poslanik Zoran Krasić želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Gospođo Čomić, mislim da vi i suviše pogrešno tumačite član 27. Poslovnika Narodne skupštine. Sad ću to da vam objasnim ako me ne prekidate, u čemu se to ogleda. Znate, kada čovek na nekoj sednici, u svojstvu građanina, a kome je neko dao položaj predsednika, u trenutku neke kritike kaže - pa ja sam završio pravni fakultet, onda se postavlja pitanje da li je to po Bolonji ili pre Bolonje. Sada, ako je pre Bolonje, onda tog građanina treba da uputite u Smederevo. Tamo ima 88 zumbula, protiv kojih se vodi postupak. (Vjerica Radeta, sa mesta: Je li i onaj njegov tamo?) I njegov je tamo. Sada, to nije glavno. Glavna stvar je što se stvarno narušava dostojanstvo, znate, neko ko kaže - imam ostavke, izgubio sam ostavke, mandat mi je u džepu, to ti je kao onaj Smoki, sad ga vidiš-sad ga ne vidiš. Dođe, pa drži predavanje, pa kritikuje Bojana Krišta kao lopova. Samo vam skrećem pažnju - da to što postoji gradacija u krivičnim delima ili razlika u kvalifikaciji za krivično delo, ne daje za pravo onome ko je odgovoran po stavu 1, da autoritativno kritikuje onoga koji je odgovoran po stavu 4. Kada se to radi na ovom mestu, u Narodnoj skupštini, onda to dovodi u pitanje dostojanstvo narodnih poslanika. Mi moramo da očuvamo dostojanstvo Narodne skupštine tako što bismo sačuvali dostojanstvo narodnih poslanika. Neko je odavno osmislio sistem - kako da se naruši dostojanstvo Narodne skupštine, pa je skidao imunitete, iznosio poslanike, naručivao je novinske članke. I dan-danas imamo froncle tog primitivizma, gde se orkestrirano napada Narodna skupština. Samo vi gledajte Drugi kanal, pratite sednice Narodne skupštine, građani, tu ćete najbolje da saznate sve. Tu najbolje svako priča o sebi, pa čak i građanin kada izađe ovde, predstavi se kao neko lepo cveće, zumbul, održi predavanje po Bolonji, mimo Bolonje itd. To sve građani treba da vide. Vi, gospođo Čomić, ako sretnete predsednicu Narodne skupštine, gospođu Slavicu Đukić-Dejanović, skrenite joj pažnju da nešto nije u redu sa Ustavom Republike Srbije, odnosno sa primenom Ustava Republike Srbije u Narodnoj skupštini. Jer, kada vam čovek kaže u oči - podnete su, sve sam izgubio, sedi ovde i glumi - ja sam Bog, ja sam narodni poslanik itd. itd. To je već dijagnoza, jedno opasno stanje, a mi, između ostalog, treba da se bavimo lečenjem društvenih bolesti. I to je jedna od funkcija Narodne skupštine.
Nema povrede člana 27. Reč u Narodnoj skupštini za vreme sednice dobijaju samo narodni poslanici, predstavnici Vlade i lica koje predsednica Narodne skupštine pozove na sednicu. (Zoran Krasić, sa mesta: Nisam zadovoljan odgovorom.) Narodni poslanik nije zadovoljan odgovorom. Molim da se Skupština izjasni u Danu za glasanje o povredi člana 27, koju je izrekao narodni poslanik Zoran Krasić. Narodni poslanik Tomislav Nikolić želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1. Poslanik Srboljub Živanović dobacuje da on nije narodni poslanik. Narodni poslanik Tomislav Nikolić jeste narodni poslanik.
Nisam ni zadužen ni ovlašćen da lečim ni društvene, ni pojedinačne bolesti. Ali, moram da ukažem da, kada neko od narodnih poslanika ovde zloupotrebi svoje pravo, kao što je bilo u prethodnom slučaju, kada je gospodin koji se zanese previše ponekad u svojim diskusijama, izvršio krivično delo govoreći o nekakvih 88 zumbula kojima se sudi u Smederevu i time se direktno opredelio kako će da izgleda presuda u tom slučaju. Vrlo dobro zna da, bar čoveka koga i sam brani, brani po principu da je svako nevin dok se ne dokaže da je kriv. Dakle, po mom mišljenju, slobodno mogu da ga iznesem, jer ako se prevarim neće biti posledica, tamo se sudi mnogim nevinim ljudima. Nisu oni samo sa Pravnog fakulteta u Kragujevcu, nego sa fakulteta u Beogradu, Nišu, na nekima ste neki od vas studirali, na nekima niste, tako da ne mogu da kažem da su zbog nekog studenta profesori sa tri fakulteta širom Srbije optuženi i sada, kada su dobili priliku da se na sudu brane, kada je juče počeo proces, u Narodnoj skupštini ne sme da se kaže da su krivi. Zato što se time ruši osnovno načelo prezumpcije nevinosti, koje bi trebalo da bude ideja vodilja svih nas, a posebno narodnih poslanika. Dakle, ako smatrate da sam izvršio neko krivično delo, vaša reč nije dovoljna, kao što i ja smatram da su neki od vas počinili neka krivična dela, pa to ne iznosim u javnost, pošto moja reč nije dovoljna. Onaj ko misli da sam izvršio krivično delo mora da poštuje put koji je odredila država Srbija. Čak i ako je nezadovoljan na kraju konačnim pravosnažnim presudama, može da se obraća i dalje institucijama u Evropi. To je omogućio i ovaj Ustav. Ali, da vi ovde optužite 88 profesora, neki od njih imaju tolika znanja koja buduće generacije profesora neće dostići, posebno ova profesorska deca koja u kabinetima polažu i magistrature i doktorate. To je zaista najniža lestvica na koju čovek može da se spusti. Zato, u odbrani tih profesora, neke od njih poznajem kao vrsne komšije i prijatelje, a nikada ni jedan ispit, niti ja, niti bilo ko od mojih prijatelja, poznanika, rođaka kod njih nije polagao. Pozivam vas da ih ne osuđujete pre nego što imaju pravo da iznesu svoju odbranu, posebno da ih ne osuđujete kao narodni poslanik, da ih ne vređate nekakvim epitetima. (Predsedavajuća: Govorite tri minuta i 30 sekundi.) Izvinjavam se, završavam, da ih ne vređate nekakvim epitetima koje meni slobodno možete da upućujete, bio sam vaš dugogodišnji prijatelj, pa ako sam bio zumbul i pre 18 godina, to sam i danas, ako sam bio Smoki pre 18 godina, to sam i danas. U mom mozgu se ništa nije promenilo za ovih 18 godina. Ali, kod vas, gospodine Krasiću, zapažam promene. Molim vas da poslušate savete svoje okoline. (Tokom ovog govora poslanici SRS lupali o klupe.)
Govorite četiri minuta. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Gospođo Čomić, opet se pozivam na član 27, a dokaz da imam osnova da se pozovem na to i dokaz da će biti sve istina što budem u nastavku rekao nalazi se u stenogramu prethodnog izlaganja. Samo da vas podsetim, u prethodnom izlaganju vi niste mogli ni da čujete poziv na odgovarajuću odredbu Poslovnika, niti osnov za javljanje. To morate da shvatite. S obzirom da ste vi utuvili, kako se to u narodu kaže, da je svako u ovoj sali za vas poslanik, skrećem vam pažnju da postoje i kamermani, i drugi reporteri i služba obezbeđenja, pa postoji neka razlika. Vi biste morali da znate da, ukoliko Srbija pretenduje da bude pravna država, onda mora da se poštuje Ustav. Morali biste da znate da ne može čovek nekome da replicira kada taj krene na pijacu, pa hajde da svrati u Skupštinu, pa ajd malo ako može nešto da kaže, pa da izađe napolje. Vi ste u stanju da svaki takav primerak tretirate ovde kao da je narodni poslanik. Onda pusti mozak na otavu pa svašta se ovde iznese. Gospođo Čomić, pored ovoga što vas upozoravam na povredu Poslovnika, ujedno od vas tražim obaveštenje i tražim da se konsultujete sa onima koji faktički vrše vlast u Srbiji, to je trenutno samo jedan čovek, zove se Boris Tadić. Možete da se konsultujete i sa njegovim šefom kabineta Miketom Rakićem, možete sa ovim glavnim za DB, možete sa Đilasom, možete sa svima ovima koji su kreatori ovog našeg života, gde ne bismo danas pričali o Kumanovskom sporazumu, o ovim sukobima u vlasti, ovim pojavama da se skrene rasprava na nešto što je apsolutno rešeno, rešivo. Zamolio bih vas samo da obavestite sve njih da postoji Ustav, član 102. stav 2, da postoje izjave, kao priznanje, a to je kraljica dokaza, i da je neko onemogućio narodnu volju i 78 mesta SRS u ovoj sali. To ne treba da bude vaša fiks-ideja, ali bi bilo dobro, da bi se izašlo iz ovog primitivizma kojeg je donela DS glasanjem iz Bodruma, Soluna, hapšenjem, pljačkanjem itd, da ovo pitanje makar onako u hodu rešite i spasite savest, očistite se od ovih velikih grehova.
Nema povrede člana 27. Narodni poslanik Tomislav Nikolić želi da govori po povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1. Molim vas i da za mikrofon navedete član Poslovnika koji je povređen.
Član 104, samo zbog javnosti. Mnogi se pozivaju na Ustav Republike Srbije, da vam pročitam, po ko zna koji put, taj član Ustava na koji se pozivate kad tvrdite da imate još 20, čini mi se, 21 mandat. Položaj narodnih poslanika se zove ta glava Ustava, a u njoj kaže, u članu 102. stav 2 - narodni poslanik je slobodan da, pod uslovima određenim zakonom, neopozivo stavi svoj mandat na raspolaganje političkoj stranci, na čiji predlog je izabran za narodnog poslanika. Za one koji ne znaju, ovaj ustav je pisan posle zaključka Ustavnog suda da mandat pripada narodnom poslaniku. Želja onih koji su ovaj ustav pisali, želja građana koji su na referendumu potvrdili ovaj ustav, želja poslanika koji su potom glasali u Narodnoj skupštini, bila je da poslanik ima svoj mandat, a da taj mandat može, pod uslovima određenim zakonom, da stavi na raspolaganje političkoj stranci sa čije liste je izabran. Nemam želju da vama stavim na raspolaganje svoj mandat. Vi nemate zakon po kome bih mogao, čak i da imam želju, da vam stavim na raspolaganje svoj mandat. Mogao bi da mi prestane mandat jedino u slučaju da ne želim više da budem poslanik. To znači, da predam u Skupštinu Srbije svoju ostavku, ne vama, nego u Skupštini Srbije predsedniku Narodne skupštine. Vi sa tim nemate ništa. Svako od vas ima svoj mandat. Bilo vas je 78, sada vas ima 57, odlučujte sami kako ćete dalje. Imate poslaničku grupu, možete na pet grupa da je razdvojite. Može neko od vas da pređe u drugu poslaničku grupu. Vi ste narodni poslanici, slobodni, imate svoju volju. Ne može više niko da vas kazni zbog toga što ne ispunjavate njegov nalog, što nećete protiv svoje volje i savesti da radite ono što vam se naredi. To je bila želja ovog Ustava, ne da budete robovi političke stranke sa čije ste liste izabrani, nego da imate svoj mandat, a stranka, kad vas kandiduje i kad odluči ko su poslanici, da zna da vi imate svoj mandat i da sa njim možete da uradite šta hoćete. Tako vam je u Srpskoj naprednoj stranci. Kako je kod vas, ne znam. (Narodni poslanici SRS za vreme izlaganja narodnog poslanika Tomislava Nikolića lupaju o klupe.)
Nema povrede člana 104. Poslanici imaju sopstvene stilove za iznošenje argumenata. Narodni poslanik Zoran Krasić želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Gospođo Čomić, opet član 27, pogledajte ponovo stenogram. Kada čovek greškom krene pravim putem na pijacu, pa svrati u Kralja Milana 14, naravno da ne može sve da zna, ali vi ste dugo poslanik, vi znate i vi insistirate na tome da, kada poslanik izađe, da se on pozove na odgovarajuću odredbu Poslovnika. Sada i prošli put ste progledali kroz prste. Stenogram dokazuje sve ovo što vam pričam, i prošli put sam vam rekao i sad vam pričam. Međutim, gospođo Čomić, s obzirom da ste vrlo često izloženi i u situaciji ste da čujete neka tumačenja koja nemaju baš blage veze sa Ustavom Srbije, moram vama, gospođo Čomić, da ukažem na situaciju. Postoji sajt Narodne skupštine Republike Srbije i na sajtu su pobrojane sve stranke koje su dobile mandate u Narodnoj skupštini. Međutim, ovde postoji tendencija, kada promaše pijacu, pa uđu u Narodnu skupštinu, pominju neku stranku koja nije učestvovala na izborima. Podsećam vas na ovo zbog Bogoljuba Karića, jer je Bogoljub Karić iste ekskurzije pravio u Narodnoj skupštini. Ovo vas podsećam i zbog situacije u kojoj je bio G17 plus sa dva mandata. Identična situacija. Ovde sad nije situacija da se kaže - ukrao sam, ne dam papire, nego je ovde situacija da se ne poštuje Ustav i sve drugo. Ovde se ide čak i dalje, pa se kaže - prijatelji moji, vašim parama sam napravio svoje ime, sad sam ja persona, vi više ne postojite, ne interesujete me. Ostali dugovi koje je napravila ta persona, neko treba da plaća te dugove. Gde su oni koji su lepili plakate? Gde su oni koji su glasali? Slična je situacija i sa onima koji su glasali i za vašu stranku, i za sve ove stranke koje su zastupljene ovde. Upozoravam vas, iskoristite priliku, sa predsednikom Narodne skupštine porazgovarajte, vidite, zar ne primećujete da Narodna skupština sa ovakvim primercima srlja u nešto što je nezakonito? Ovde vam se javljaju ljudi bez legitimiteta. Ovde imamo još i paradoksalnu situaciju da poslanička grupa DS prihvata amandmane građana. Slažem se da u internoj komunikaciji, pre nego što se dođe u poziciju da se pišu amandmani, da obavite razgovor sa građanima, da čujete njihove ideje, da to pretočite u amandmane, ali ovde ste napravili od Narodne skupštine instituciju gde svako može da prođe, na portirnicu baci amandman, dođe ovde i ulazi u proceduru. To je primitivno, to je prosto, to nije civilizacijski. Civilizacija se zasniva na redu, na poštovanju Ustava i zakona. (Predsedavajuća: Tri minuta i 30 sekundi.) Mnogo vam se izvinjavam.
Nema povrede člana 27. u navodima koje imate u svom izlaganju. Procedura ostavki, odnosno procedura prestanka mandata, definisana je zakonom i organi Narodne skupštine koji u tome učestvuju su Administrativni odbor i RIK. Kada ovlašćeni podnosilac izbornih lista podnese zahtev Izbornoj komisiji o prestanku nečijeg mandata ili o stupanju nekoga u mandat, o tome obaveštava Administrativni odbor, a on o tome obaveštava Skupštinu i predsedavajući ili predsednica Narodne skupštine konstatuje izmene imena u mandatima. Tu obaveze i poslovi Narodne skupštine počinju i završavaju se. Član 27. nije povređen ni u staranju o tome da se narodni poslanici obraćaju i narodni poslanici podnose amandmane. Građani mogu, po Ustavu, ako je uz dovoljan broj potpisa podnesen predlog zakona Narodnoj skupštini, onda, naravno, i prvi potpisnik od građana koji su podneli zakon ima prava da podnosi amandmane. Nisam uspela da primenim član 27, na to se niste pozvali u obrazlaganju povrede člana 27, u delu koji se odnosi na staranje o redu na sednici, pošto je narodni poslanik Tomislav Nikolić ometan bukom koja se proizvodi udaranjem predmeta o inventar Skupštine, a nemam načina da, starajući se o redu, omogućim punu primenu člana 27. i člana 104, da bude govora bez ometanja. Narodni poslanik Tomislav Nikolić želi da govori o povredi Poslovnika. Poslednje objašnjenje. Član 104. Neki narodni poslanici kažu na koji se član pozivaju i prilaskom govornici, u drugom putu sam zamolila narodnog poslanika da to kaže i u mikrofon. Mogu da vam kažem koji narodni poslanici imaju taj običaj i to se podrazumeva da je u okviru člana 27, jer je važno da predsedavajući zna na koji se član Poslovnika narodni poslanik poziva.
Pozivam se na član 104. kao i prošli put. Ovde je ugroženo dostojanstvo Narodne skupštine time što je pokušano da se nabaci sumnja da je jedan čestiti narodni poslanik zadužio političku stranku u kojoj je bio, pa iz nje isključen i ostavio dugove. Zbog javnosti, ne zbog vas, vas nikada nije zanimalo odakle novac za kampanje, koliko je novca potrošeno, vas je interesovalo ko će od vas da bude narodni poslanik. SRS je ostala sa mesečnim kreditom od milion i 500 hiljada dinara i sa finansiranjem od strane države od skoro 14 miliona dinara mesečno. Da nije bilo tog kredita, možda bi nas 20, 30 i bili poslanici. Oni koji su u vrhu stranke i oni koji su u timu za odbranu dr Vojislava Šešelja. Šta bi bilo sa drugim aktivistima SRS, predsednicima okružnih i opštinskih odbora, kojima je to jedini način da afirmišu sebe, svoju stranku i da obezbede sebi neku egzistenciju, pošto je stranka u vrlo malo opština u lokalnoj samoupravi, gde može još poneko da se zaposli ili da obezbedi svoju porodicu. Da li biste vi, koji me danas tako optužujete po nalogu, ne iz glave svoje, da li biste bili narodni poslanici da nije bilo tog minornog zaduživanja u odnosu na moju procenu šta možemo time da ostvarimo. Ne biste bili. Mogli smo mi i bez novca da idemo u kampanje. Ovi bi to jedva dočekali. Nažalost, Srbija je ušla u predizborne aktivnosti u kojima se sa mnogo novca obezbeđuju mandati. Sada vi lupajte. Dok traje ovaj saziv Skupštine, vi ćete da lupate u klupe i sa zebnjom da čekate nove izbore, jer će za dvadesetak možda i da se obezbede mandati. Taj spisak će doći iz Haga i u njemu će biti najzaslužniji ljudi u stranci. Šta je sa ostalima? Šta je sa strankom? Ko će da je promoviše u tolikim gradovima Srbije u kojima neće biti narodnog poslanika, samo zato što vi lupate? Što bolje lupate, očekujte manje mandata na sledećim izborima. E, tako. Prihvatam da SNS zadužite tim kreditom, a da nam prebacite makar ovaj novac za finansiranje dvadeset jednog poslanika, nama bi i to bilo dovoljno, mi umemo da se bavimo politikom. (Tokom govora poslanika Nikolića poslanici SRS lupaju o klupe.)
Nema povrede člana 104. Narodni poslanik koji je izneo svoj stav i svoje obrazloženje o povredi ima prava na svoj stil. Narodni poslanik Zoran Krasić želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Gospođo Čomić, moram da se pozovem na član 27, zato što možda bi i vi, i javnost i poslanici pogrešili, i naveo bih na tu grešku kada bi se pozvao na član 104. Taj član podrazumeva da je narušeno dostojanstvo od strane poslanika. Ovde se radi o vašoj povredi. Zašto vašoj povredi? Vi se nedovoljno dobro starate o primeni Poslovnika. Starati se o primeni Poslovnika znači da pravilno treba da se tumači Poslovnik, da se odredbe primenjuju, a ne da čovek sačeka penziju na mestu predsednika ili potpredsednika Narodne skupštine starajući se. To je jedna stvar. Druga stvar, vrlo bitna, a to morate da shvatite, stvarno je narušeno dostojanstvo Narodne skupštine. Imali ste prilike da čujete mog prethodnika. Uzmi sve što ti život pruža. Dajte nam pare za 20 poslanika. Pazite, takav zahtev ne uživa nikakvu zaštitu. To je zahtev suprotan moralu ovog društva. Takav zahtev je suprotan javnom poretku, takav zahtev pledira na nezakonje. Oni vas navlače da vi namerno kršite zakon. Možda je po Bolonjskom procesu to moguća situacija. Eto, gospođo Čomić, stvarno neko preuzima veliki rizik kada pokušava neprincipijelno da mi oponira, ali u mojim rečima se nalazi istina, i to onako kako je ja tumačim, kako tumačim Ustav i zakon. Ne želim da ulazim u pitanje morala, ali znajte sami, ako je neko u stanju da dve zakletve date u crkvi pregazi i da izađe mrtav ladan i kaže - dajte vi meni one pare, njega pare interesuju. Pominje čoveka u Hagu, a ovamo po novinama želi da bude prijatelj, da pomogne. Samo da vas podsetim, dao je ostavke zbog jednog amandmana, a sada vidimo da su u pitanju mandati, pare, Hag. Prezadovoljan sam danas. U petak mene sunce ogrejalo kada sam video dva odgovora prvotuženog i drugotuženog: to je priznanje za krivično delo. Sada ste imali prilike da vidite priznanje za krivično delo. Njega interesuju pare. Priča o parama, da nije tih para ne bi bilo mandata. Nije tačno, mi danas dobijamo račune i tražimo ugovore ko je potpisao, kad je potpisao. Da znate i vi, gospođo Čomić, i javnost u Srbiji, iz stranke je pobegao Nikolić, ovlašćen za potpisivanje Veroljub Arsić, Dušica Nikolić, knjigovođa koja je vodila to. Vi to štitite. Milioni i milioni sada dolaze. U ugovoru koji je zaključio ima odredbu o ekologiji.
Nema povrede člana 27. Za vreme vašeg izlaganja u punoj je primeni, staram se o redu. Međusobna komunikacija vas i poslanika iz vaše poslaničke grupe je bez uvreda i podrazumevajuća kada vaši poslanici odobravaju ono što vi govorite. Narodni poslanik Jadranko Vuković, želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100.stav 1.
Dame i gospodo narodni poslanici, javljam se po članu 104, dostojanstvo Narodne skupštine. Ovo što je rekao gospodin Nikolić u najmanju ruku je netačno, da na kažem neku oštriju reč. Izaći za ovu govornicu i pričati o mandatima kome pripadaju i na koji način pripadaju, a on se nalazio na listi, Vojislav, a on drugi, on je ovde u otadžbini bio prvi, i reći - to su moji mandati, ja sam to uzeo. A mi svi znamo kako su ovi ljudi savatavani ovde i vođeni gore na razgovor od nesretnog Gojka. Sve ću ih u oči pogledati i znam kako su vođeni i vraćani. Ti si prvi od njih što mašeš rukom, oficirčiću. Ovaj iz Prijepolja što je omogućio Gojku Radiću da kupi zemlju dole neku, šumu. Gospođo Čomić, pozivam sa ove govornice, evo mi nemamo dokaze o kriminalu, a imamo dokaze, iskoristićemo ih u velikoj kampanji. Neka se oni hvale kako su postigli rezultate. Videćete dokaze. Pozivam ponovo vas iz vlasti da se obiđe imperija Aleksandra Vučića, Tomislava Nikolića i mene koga su nazvali narkodilerom. Gojko Radić je posebna priča, njega će da obrade ovi koji treba da obrade, pa ćete lako dokazati. Vučić mene pita - brate Jadranko, koliko je od Tadića dobio Tomislav Nikolić samo što je učestvovao na predsedničkim izborima? Lupim: tri miliona. Kaže - loše su ti informacije, pet. Meni je Aleksandar Vučić rekao, zakleću se i pred Bogom i u crkvi, samo što je učestvovao. Da SRS nije učestvovala na predsedničkim izborima ne bi ih bilo. Svi su drugi bojkotovali. Naš je stav da se učestvuje uvek na izborima, bez obzira ko ih je raspisao. Imamo mi dokaze, ali imamo svedoke sa ove strane. Znate kakav imam dokaz? Imam čoveka koji je nosio pare, ali kako da kažem - Meho je nosio pare, kada je on čestit čovek i da ga ofiram, da ga žigošem, primera radi. Znači, za ovom govornicom ne možete pričati o moralu, a to ćemo dokazati da ste uzeli velike pare od režima Borisa Tadića.
Nema povrede člana 104, da je bilo ko od poslanika povredio član bila bi mu izrečena mera opomene. Na član 35. amandman je podneo poslanik Đorđe Milićević. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Sreto Perić.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandman koji je podneo narodni poslanik Đorđe Milićević na član 35. Zakona o Državnom veću tužilaca je jedan korektan amandman i on bi otklonio i mnoge nejasnoće i mnoge zloupotrebe. Zakon o državnom veću tužilaca je jedan procesni zakon koji reguliše način izbora, razrešenja, nadležnosti, prestanak mandata i proceduru oko predlaganja članova Državnog veća tužilaca. Član 35. Predloga zakona kaže sledeće: "Državno veće donosi odluku o predlogu jednog kandidata sa najvećim brojem glasova ili više kandidata (obratite pažnju na ovo "ili više kandidata"), sa svake liste, na osnovu zapisnika o utvrđivanju rezultata izbora, koju im dostavlja izborna komisija". Stav 2: "Državno veće predlaže više kandidata u slučaju kada više javnih tužilaca, odnosno zamenika javnih tužilaca na jednoj izbornoj listi dobije približno jednak najveći broj glasova." Treba obratiti pažnju i na reči: "dobije približno jednak najveći broj glasova". "Konačnu odluku o predlaganju kandidata iz reda javnih tužilaca, odnosno zamenika javnih tužilaca sa svake liste kandidata Državno veće dostavlja Narodnoj skupštini". To je, dakle, Predlog zakona, a narodni poslanik Đorđe Milićević je predložio da se član 35. menja i da glasi: "Državno veće donosi odluku o predlogu jednog kandidata sa najvećim brojem glasova, sa svake liste, osim sa liste osnovnih tužilaštava, sa koje se donosi odluka o predlogu dva kandidata sa najvećim brojem glasova, na osnovu zapisnika o utvrđivanju rezultata izbora koje im dostavlja Izborna komisija". Državno veće tužilaca je ovaj put ustavna kategorija. Dame i gospodo narodni poslanici, pre donošenja ovog ustava imali smo situaciju da je bio Visoki savet pravosuđa kao neustavna kategorija i sada imamo Visoki savet sudstva, predviđen je Ustavom, i Državno veće tužilaca, otprilike sa istim nadležnostima, samo što je Visoki savet sudstva u oblasti pravosuđa, a veće državnih tužilaca kod tužilaštava. Kad sam rekao da Državno veće donosi odluku da predloži jednog ili više kandidata, zbog čega više kandidata ako su raspisani izbori za predlaganje kandidata Veću, pa će oni konačno uputiti predlog Narodnoj skupštini? Zna se da veće državnog tužilaštva ima 11 članova, a od toga su tri po funkciji, a to su ministar nadležan za pravdu, Republički javni tužilac i predsednik Odbora za upravu i pravosuđe. Naravno, ima osam izabranih članova, a od toga su šest predstavnici tužilaštava različitog nivoa i stepena i predstavnici advokatske komore i profesora pravnog fakulteta sa potrebnim iskustvom od 15 godina u struci. Iako su po položaju, odnosno po funkciji tri člana Državnog veća tužilaca ministar, javni tužilac i predsednik odbora za upravu i pravosuđe, ali imamo i predstavnika pravnih fakulteta, odnosno profesora pravnog fakulteta koji se bira, a inicijativu pokreće dekan najstarijeg pravnog fakulteta, i tu može da bude više kandidata. Ne kaže se da će zajednička sednica dekana pravnih fakulteta predložiti jednog ili više koji dobiju približno jednak broj glasova. Istu situaciju imamo i kod Advokatske komore Srbije, gde će se predložiti samo jedan kandidat, a ne jedan ili više kandidata koji dobiju približno isti broj glasova. Ostalo je, dakle, od onih koje bira Narodna skupština, članova Državnog veća tužilaca, da se može predložiti više kandidata. Onda bi postupak izbora članova, čiji se predlog dostavlja ovde u Narodnu skupštinu, a 19 članova po ovom predlogu zakona reguliše način izbora, bio potpuno obesmišljen ukoliko bi se imalo pravo predložiti više od jednog kandidata. Otprilike, ukoliko se lobiranjem ne dođe do poželjnog, neću da kažem najboljeg, nego do poželjnog kandidata predstavnika tužilaštva, onda da taj problem pokušamo na politički način da rešimo ovde u Skupštini i zbog toga je kolega Milićević s pravom uočio da ova odredba nije dobra, ostavlja mogućnost zloupotrebe. Znači, moguće je da ide samo onaj kandidat koji bude dobio najveći broj glasova, da li je on predstavnik osnovnog tužilaštva, da li višeg, da li apelacionog, da li republičkog tužioca, Tužilaštva za ratne zločine, sasvim je svejedno, ali može da se plasira samo onaj kandidat koji je dobio najveći broj glasova. To je sasvim logično. U obrazloženju Vlade za neprihvatanje amandmana kaže se: "Državno veće može predložiti više kandidata samo u slučaju kada više javnih tužilaca, odnosno zamenika javnih tužilaca na jednoj izbornoj listi dobije približno jednak najveći broj glasova". Nema profesora Šamija, on bi možda mogao najbolje da objasni šta to znači "približno jednak najveći broj glasova". Da bi se ispoštovala volja onih koji su glasali, neophodno je da kandidati koji su osvojili približno jednak najveći broj glasova budu predloženi za izbor članova Državnog veća. "Približno jednak najveći broj glasova", to ću da ilustrujem jednim rezultatom na jednoj fudbalskoj utakmici. Retko kad se u praksi dešava da imamo ovoliki postignut broj golova, ali, recimo, igraju dve ekipe, jedna da 10, a druga devet golova. Približno jednaki brojevi, ako se dobro razumem, ako sam uopšte dobro shvatio šta znači to približno jednaki brojevi, ali tri boda će uknjižiti ona fudbalska ekipa koja je postigla 10, a ne devet golova. Ona će se plasirati, a druga će možda da ispadne. Ovaj amandman mislim da je vrlo korektan i bilo bi dobro da se prihvati jer bi se na taj način zloupotreba koja može da dođe od strane političkih stranaka, koje žele da izvrše uticaj, ovaj put naravno na javno tužilaštvo. U slučaju kada se predlažu Narodnoj skupštini za izbor članovi Državnog veća tužilaca, da budu samo oni kandidati koji su ne približno, nego dobili najveći broj glasova. Hvala vam.
Zahvaljujem. Gospodin Krasić po amandmanu.
Proširiću ovo malo na nekoliko amandmana, sve je to u vezi, da znate, da se ne ide van teme. Zamolio bih vas da pored ovog amandmana na član 35, imamo tu dva amandmana, obratite pažnju na nešto što je napisano u članu 38. stav 3. Poenta ovih amandmana na član 35. jeste da, kada predlog dođe pred Narodnu skupštinu, postoji više kandidata. Da to pojednostavim. Neću da komentarišem ovo "približno", to stvarno ništa ne znači, ne znam zašto to držite u Predlogu zakona kao formulaciju, to u pravu apsolutno ništa ne znači, može samo da se zloupotrebljava. Skrenuo bih vam pažnju na član 38. stav 3. i skrenuo bih vam pažnju na praksu koju smo ovde imali kada smo birali članove nekih organa, pa je jednostavno zaključeno da treba, ako se bira, da se bira između, da bi nešto birao mora da imaš najmanje dva. Za organizovani kriminal potrebno je tri pa više, ali da bi nešto birao mora da bude dva. Ili, da to baš pojednostavimo. Znate kako se kaže u životu, da biste znali koji je konj dobar, morate da probate i jednog i drugog, i lošeg i dobrog. Da biste birali, vi morate da imate nešto kao alternativu, alternativa jedan, alternativa dva, pa birate da li ćete za jedan ili ćete za dva. Ako je samo jedan, onda je u pitanju samo glasanje. Formalno-pravno nije izbor, nego samo glasanje. Kada u tu logiku i ubacite pretežno, to apsolutno ništa ne znači. Međutim, ovde je opasna ova situacija iz člana 38. stav 3. Kaže, ako izabrani član Državnog veća tužilaca, bez opravdanih razloga, ne stupi na funkciju u roku od 15 dana, vi ste usvojili amandman, pa je to sada rok od 30 dana, od dana izbora u Narodnoj skupštini, smatraće se da nije izabran. Pazite, ta formulacija "smatraće se da nije izabran" je pogrešna. On je izabran, ali nije stupio na funkciju. To je pravna situacija. To je prva stvar. Druga stvar, sve ovo što ste predvideli ovim odredbama, način izbora je do formiranja predloga, pravi izbor dolazi ovde, to je ta velika razlika. Znači, ovo je praktično način odlučivanja kako da se dođe do predloga kandidata. To je potpuno druga situacija. Svako onaj ko ulazi u tu mašineriju kao kandidat onome što prethodni do predloga, on mora da da pismenu saglasnost da želi da bude kandidat, ne može on kao u vreme komunizma, znate šta, ne bih, ali me je baza kandidovala. Manite se toga, takvog foliranja više nema. Znači, on mora da bude saglasan da je jedan od kandidata, pa kada prođe, amandmanom mi kažemo dva ili više, onda treba da da saglasnost da može da bude predloženi kandidat u Narodnoj skupštini i, ako ga Narodna skupština izabere, nemoguća je varijanta da on sada ne stupi na tu dužnost. Ako se ta situacija desi, odmah tog čoveka treba razrešiti ako je iz reda javnih tužilaca i zamenika javnih tužilaca. Zašto? On je svojim ponašanjem pokazao apsolutnu neozbiljnost i neodgovornost. Sada sa ovim rokovima 15 dana, 30 dana, smatraće se da nije izabran, šta izigravamo? Neki postupak? Pa, nema ovde cile-mile, ovde je javno tužilaštvo u pitanju. Molim vas, čovek koji je osposobljen da goni učinioce krivičnih dela, sada da bude u poziciji, pa bih, ali znate, ne bih, pa šalio sam se i tako dalje. Vi omogućavate ovu situaciju. Kad sam već izašao ovde, stvarno moram da protestujem. Nešto nije u redu sa Poslovnikom. Gospođo Đukić-Dejanović, obratite pažnju. O čemu se radi? Vlada je, konkretni slučaj je ovaj predlog zakona, dostavila Predlog zakona. Poslanici su podneli amandmane. Vlada je dala mišljenje da neke odbija. Ne ulazim sada u sitne detalje, ali imamo situaciju kada Vlada prihvati neki amandman i taj amandman takođe pozitivno prođe kod Zakonodavnog odbora i kod nadležnog odbora, on postaje sastavni deo Predloga zakona i o tome ne može da se vodi rasprava ovde. Pazite, cenim opravdanost takvog nekog rešenja, ali konkretno ovde kada se ima u vidu amandman koji je podneo gospodin Konstatinović, molim vas, da vam skrenem pažnju samo, to je amandman na član 51, gde se traži da se na kraju teksta doda novi stav 8. koji glasi: "Do 1. januara 2010. godine izborni članovi prvog sastava Državnog veća iz reda zamenika javnih tužilaca imaju pravo na osnovnu platu jednaku osnovnoj plati Republičkog javnog tužioca". Molim vas, zašto bi neko podržao ovo? To je taj nulti sastav i kod Visokog saveta sudstva, i kod Državnog veća tužilaca. Znači, on zamenik tužioca iz nekog opštinskog suda, koji nije ušao u ovu mašineriju zato što je u nultom sastavu, sa platom izjednačen kao i Republički javni tužilac. Svi ovi bi morali da se bave i tužilačkom funkcijom. Mislim da je čak uvredljivo kako funkcioniše i kako je postavljeno tužilaštvo po Ustavu Republike Srbije da zamenik opštinskog javnog tužioca, uzmite neko mesto sa 20.000 stanovnika gde postoji opštinski javni tužilac i postoje dva zamenika, jedan zamenik nekakvom kombinatorikom prošao i on po tom osnovu ima platu kao Republički javni tužilac. Ništi se osnovni princip hijerarhije i subordinacije u tužilaštvu. Ništi se taj princip.
Da li još neko želi o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 35. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Radović i Miroslav Petković. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Miroslav Petković.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, poštovana gospođo Malović, najpre da izrazim nezadovoljstvo poslaničke grupe DSS što ste pokazali određeni diskontinuitet u odnosu na zakon o visokom savetu sudstva, kada ste prihvatili sedam amandmana povodom tog zakona, očigledno da se sada nismo dobro razumeli kada nijedan naš amandman nije prihvaćen. Kolega Krasić je malopre izneo, mislim kada bude ovaj predlog zakona, ako bude u ovoj formi usvojen, objavljen u "Službenom glasniku", da ćete tek onda otkriti neke nelogičnosti i neke propuste koje smo mogli u ovoj raspravi da otklonimo. No, nije naš posao, pokušali smo da popravimo ovaj predlog zakona, očigledno da se nismo razumeli. Da ne dužim mnogo, pošto su kolege pre mene govorile konkretno o članu 35, koji kaže: "Državno veće donosi odluku o predlogu jednog kandidata sa najvećim brojem glasova itd". Poslanička grupa DSS-a je predložila da se ovaj deo prvog stava "jednog kandidata sa najvećim brojem glasova" briše iz vrlo jednostavnog razloga, zato što smatramo da je potrebno da postoji više kandidata i da Narodna skupština ima pravo izbora. U obrazloženju Vlade kojim se odbija ovaj amandman stoji da je logično da bude predložen kandidat sa najvećim brojem glasova. To "logično" ne znam ko procenjuje, da li vi, gospodin Ćosić, da li Vlada, ali mislim da to ne treba da stoji u obrazloženju zbog čega se odbija ovaj amandman. Jer, pogledajmo drugi stav ovog člana koji glasi: "Državno veće predlaže više kandidata u slučaju kada više javnih tužilaca odnosno zamenika javnihtužilaca na jednoj izbornoj listi dobije približno jednak najvećibroj glasova". Pitao sam vas za formulaciju koja ovde stoji isto kada smo raspravljali o zakonu o Visokom savetu sudstva, mislim da će to biti smešno i studentima prava, a kamoli nama, što ova formulacija stoji u zakonu, ali to je još jedan trag da neki ljudi koji pišu i bave se ovim normativnim delom očigledno ne znaju da rade svoj posao. Takođe, kada već pričamo o ovoj glavi zakona, nemoguće je ne povezati i ovaj član sa članom 38. stav 3, gde stoji da ukoliko u roku od 15 dana ne stupi na funkciju smatraće se da nije izabran. Čime se onda bavi ova Narodna skupština. Javni tužilac je organ progona. Ako čovek koga izabere Narodna skupština u roku od 15 dana promeni svoje mišljenje, ne prihvati tu funkciju, mislim da je automatski ispravno ovo što mi predlažemo da od više kandidata treba izabrati pravog, a ne onog koji je dobio isključivo najveći broj glasova. Pozivam se na član 20. ovog zakona, koji jasno kaže - da izborne članove Državnog veća bira Narodna skupština. Na ovaj način, ukoliko ovo bude ovako usvojeno, Narodna skupština neće imati priliku da bira, već da imenuje. Naime, za predloženi broj kandidata koji dođe ovde ćemo moći da kažemo: to jeste ili nije. Nemamo apsolutno pravo izbora, već samo potvrđujemo onaj ograničen broj koji je došao kao predlog od strane Državnog veća tužilaca. Mislim da je ta procedura sa više kandidata i više demokratska i jedino logična. Hvala najlepše.
Zahvaljujem, gospodine Petkoviću. Ima li još zainteresovanih? (Ne.) Na član 38. amandman je podneo narodni poslanik Miroslav Markićević. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 38. amandman, sa ispravkom, podnela je narodni poslanik Zlata Đerić. Predstavnik predlagača je na sednici Zakonodavnog odbora prihvatila amandman, sa ispravkom. Odbor za pravosuđe i upravu je prihvatio amandman, sa ispravkom, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je amandman, sa ispravkom, postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 50. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima gospodin Petar Jojić. Izvolite.
Gospođo predsedniče Narodne skupštine, dame i gospodo narodni poslanici, u ime SRS podneo sam amandman na član 50. predloženog zakona o Državnom veću tužilaca. Naime, u članu 50. predloženog zakona predviđa se prvi izbor članova Državnog veća. ''Narodna skupština će (stav 1.) najkasnije u roku od 90 dana od dana stupanja na snagu ovog zakona izabrati izborne članove prvog sastava Državnog veća. Prilikom izbora, Narodna skupština je dužna da izabere najmanje jednog člana Državnog veća iz reda javnih tužilaca, odnosno zamenika javnih tužilaca koji obavljaju javnotužilačku funkciju u javnom tužilaštvu na teritoriji autonomne pokrajine.'' Ima ovde jedan problem, što je u stavu 2. Predloga zakona izostavljena jedna pokrajina. Dakle, mi iz SRS smatramo da Srbija ima dve autonomne pokrajine - Autonomnu pokrajinu KiM i Autonomnu pokrajinu Vojvodinu. Na strani 11. Predloga zakona se kaže - na teritoriji autonomne pokrajne. Gospođo ministre, iz tih razloga sam mislio da ovaj amandman treba prihvatiti, jer zapravo ovde je problem i to ne samo problem ili omaška pera. Neka omaška se dogodila verovatno. Zbog toga sam uložio ovaj amandman jer to ima veliku političku težinu. Razmislite da li ćete ovaj amandman da prihvatite ili ne. Vi o tome u ime Vlade odlučujete. Ono na šta sam želeo da skrenem pažnju i da ukažem je da kod izbora prvog sastava Državnog veća tužilaca bi trebalo da članove Državnog veća tužilaca predlažu sami tužioci i zamenici tužilaca. Prvi sastav ima vanredan zadatak, da izvrši izbor zamenika javnih tužilaca na trajnu dužnost i da predloži izbor javnih tužilaca, odnosno zamenika javnih tužilaca koji se prvi put biraju na ovu dužnost. Vanredni zadaci zahtevaju i vanredan legitimitet Državnog veća tužilaca. Ponavljam, vanredni zadaci zahtevaju vanredni legitimitet Državnog veća tužilaca, tako da je sasvim nelogično da izborne članove prvog sastava predlaže sadašnji Visoki savet pravosuđa. Bilo bi ovde više mesta da predlaže ministar pravosuđa, sa nadležnim Odborom za pravosuđe u Skupštini Republike Srbije. Smatramo da bi bilo bolje rešenje da se izborni članovi prvog sastava Državnog veća tužilaca biraju na način koji je zakonom o Državnom veću tužilaca određen i normiran kao stalni model izbora tužilaca, odnosno zamenika. Dame i gospodo narodni poslanici, pravosuđe u Srbiji, u čiji sastav po Ustavu ulaze sudovi, tužilaštva i advokatura, prema mišljenju građana je mračna strana uopšte manjkavog društveno-političkog sistema Srbije, i to, gotovo na svim nivoima. Otuda nije loše da se pristupa reformi pravosuđa -od opštinskih, do Vrhovnog suda Srbije, uključujući i zbivanja u javnim tužilaštvima. Uprkos obećanjima prethodnog ministra pravde, gospodina Dušana Petrovića, i njegovog prethodnika, gospodina Zorana Stojkovića, da će pokrenutom reformom, dakle temeljnom reformom, pravosuđe postati efikasno, pošteno i nezavisno, stanje u pravosuđu je ostalo neizmenjeno. U svim anketama agencija za istraživanje javnog mnjenja pravosuđe je i dalje na vrhu lestvice osumnjičenih za korupciju. Međutim, sa ovim ne slažem. Ovo je jedna paušalna ocena agencija i mislim da te agencije moraju da vode računa kada izvrše jedno istraživanje, da ga izvrše i da ga objave, ali isključivo na osnovu činjenica koje uistinu u praksi postoje. Ne možemo reći da su tužioci i sudije svi korumpirani. Taman posla. Imamo većinu dobrih i stručnih sudija, dobrih i stručnih javnih tužilaca, dobrih i stručnih zamenika javnih tužilaca, bar mi je to u profesiji bila prilika da se i uverim. Mi iz SRS smatramo da ako ima pojedinačnih slučajeva, ti pojedinačni slučajevi mogu biti rešeni na drugi način, a ne ovako optužiti paušalno da je naše pravosuđe korumpirano. Kada je u pitanju stručnost naših nosilaca pravosudnih funkcija, dame i gospodo narodni poslanici, odgovorno tvrdim da ništa naše sudije i naši tužioci nisu manje stručni nego što su to u drugim zemljama i anglosaksonskog, i evropskog, tj. kontinentalnog prava. Mnogi naši profesori su završavali, zna se, neki i na Sorboni. Oni su učili studente pravnih fakulteta, u Srbiji pogotovo, kada je u pitanju ugledni Pravni fakultet u Beogradu, koji je školovao i osposobio brojne nosioce pravosudnih funkcija koji su, u svakom slučaju, zaslužili pažnju i da se kaže da imamo takve stručnjake da se mogu porediti, dakle, u svetu i u drugim državama na svim kontinentima. Kada pogledate Haški tribunal i vidite ko sve tamo sudi, našim sudijama i tužiocima to ne bi bili ni pripravnici. Nažalost. Ali, Savet bezbednost je izabrao te sudije iz različitih zemalja i on smatra da su ti delioci pravde neprikosnoveni i u svakom slučaju da su oni ti koji treba da dele pravdu kada su u pitanju ratni zločini. Međutim, druga je situacija kada je u pitanju Međunarodni sud pravde. U Međunarodnom sudu pravde zaista sede stručni, ljudi od legitimiteta i ljudi od autoriteta. Kada je u pitanju tužilaštvo u našoj državi, treba imati u vidu da na čelo starešine organa, dakle, nosioci funkcije kao javni tužioci, od najnižeg do najvišeg tužilaštva, moraju imati u prvom redu legitimitet, autoritet, i da su nepristrasni, i da budu nezavisni. Ne da budu nezavisni da može da radi ili da ne radi, nisam za tu varijantu i za tu kvalifikaciju, da naši sudovi i tužioci treba da budu, da kažem, samostalni. Ne, oni mogu biti nezavisni, ali zna se koja instanca kontroliše njihov rad, bilo da je u pitanju tužilaštvo, bilo da je u pitanju i Vrhovni sud, kao i drugi niži sudovi. Molim vas, kada je u pitanju kontrola, u svakom slučaju ministar pravde mora da ima svoje posebno mesto i odgovornost. Ali je sada tu problem.Ako date velika ovlašćenja ministru pravde, a ministar pravde bude pod uticajem, što u konkretnom slučaju ne želim da tako nešto i kažem, ali se može desiti da neko od budućih ministara pravde bude iz neke političke stranke, i predlagan, i da bude izabran, i da on sluša naloge samo iz Vlade. To je veliki problem pravosuđa i tužilaštva posebno, veliki problem. Evo vidite, sadašnji ministar pravde, gospođa Malović, ima uvida u visinu štete koju država plaća građanima koji su bili neosnovano optuživani, koji su bili u pritvorima, a da se ispostavilo kasnije da je protiv tih lica donošena oslobađajuća odluka. Dakle, i pritvori i određen zatvor, ako je za neosnovano optuženo lice, određena istraga trajala mesecima i građani se obraćaju sudu. A imamo sada novu mogućnost, po našem ustavu, imamo pravo, dakle svi naši građani u Srbiji imaju pravo da se obrate Međunarodnom sudu pravde, koji ima pravo da odlučuje o tome da li su odluke našeg nacionalnog pravosuđa, naših nacionalnih sudova bile u skladu sa međunarodnim aktima, sa Poveljom o političkim pravima građana, sa Poveljom Ujedinjenih nacija i sa drugim paktovima koje je naša država ratifikovala sa drugim zemljama. U tome je veliki problem. Imam saznanja da su ogromna sredstva isplaćena i da se isplaćuju jer brojne presude treba tek da postanu pravosnažne, i onda će Ministarstvo pravde biti u prilici i moraće, dakle, država, da isplaćuje te štete. Kad sam kod štete, u tome je odgovornost javnog tužioca, da li će da da predlog za određivanje pritvora ili neće i, drugo, da li će podignuti optužnicu neosnovanu ili neće. Šta će se desiti? Imam jedan primer iz prakse, visina optužnog predloga jeste devet hiljada dinara, a troškovi tog krivičnog postupka koji se vodi godinama iznose oko pola miliona dinara. Onda vidite kakvu situaciju imamo. Neću tog sudiju da imenujem, neću ni taj sud, ali vam kažem, ako treba i dokazaću, mogu doneti broj predmeta, mogu naznačiti i koji je sud, šteta je za koju se čovek optužuje zbog zloupotrebe službenog položaja devet hiljada dinara, a narasli troškovi krivičnog postupka preko pola miliona dinara. Nema izgleda da će ta presuda moći da opstane, bilo koji da je donese sudija, ona će povodom optužnog predloga biti oslobađajuća, jer nema činjenice na osnovu čega da se donese, jer je dva-tri puta presuđivano. (Predsednik: Vreme.) Zahvaljujem. Javiću se kasnije. Hvala.
Želi li još neko o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 51. amandman je podneo narodni poslanik Nenad Konstantinović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 54. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Radović i Miroslav Petković. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, Zakonodavni odbor smatra da je pravno moguć. Da li neko želi reč? Gospođa Radović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneli smo amandman na član 54. stav 1, gde se kaže da izbornim članovima prvog sastava iz reda javnih tužilaca i zamenika javnih tužilaca prestaje mandat danom stupanja na funkciju izbornih članova stalnog sastava, a najkasnije istekom mandata od pet godina. Smatramo da je poslednji deo ovog stava"najkasnijeistekom mandata od pet godina" suvišan. Prvo, odredbe ovog predloga zakona koje se bave izborom prvog sastava Državnog veća tužilaca su u najmanju ruku vrlo sporne. Ako se pažljivo analiziraju ti članovi, a posebno ako se obrati pažnja na rokove u kojima treba preduzeti određene radnje, onda se vidi da prvi sastav Državnog veća tužilaca ne prolazi reizbor. Ukoliko je reizbor ustanovljen kao pravilo, onda on treba da važi za sve. Znači, ne postoji nijedan nosilac tužilačke funkcije koji treba da ostane po strani ili koji treba da bude privilegovan u odnosu na druge. Postavlja se takođe pitanje samog legitimiteta u onom slučaju kada ti članovi biraju svoje kolege zamenike javnih tužilaca ili kada predlažu javne tužioce, odnosno republičkog javnog tužioca samoj Vladi. Takođe, smatram da nema osnova za produženje njihovog mandata nakon izbora stalnog sastava Državnog veća tužilaca. Ova odredba je u direktnoj koliziji sa članom 56, gde se kaže - izborni postupak članova stalnog sastava Državnog veća iz reda javnih tužilaca i zamenika javnih tužilaca sprovešće se u roku od šest meseci od dana početka rada javnih tužilaštava određenih Zakonom o javnom tužilaštvu. Kada se prevede ova odredba znači - da izborni postupak treba da se završi najkasnije do jula 2010. godine. Stvarno ne vidim razlog da se ovde produžava mandat prvom sastavu, s obzirom da znamo na koji način je izabran, da neće proći iste kriterijume izbora koje treba da prođe sledeći stalni sastav Državnog veća tužilaca. A kada se vidi član 13, gde se utvrđuje šta je sve nadležnost Državnog veća tužilaca, onda možemo da zaključimo - koje sve nadležnosti će imati ovaj prvi sastav koji neće proći kriterijum reizbora.
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača Snežana Malović, ministar pravde, želi završnu reč? (Ne.) Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 6. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O SEDIŠTIMA I PODRUČJIMA SUDOVA I JAVNIH TUŽILAŠTAVA (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Aleksandar Martinović, Milovan Radovanović, Milan Lapčević, zajedno Laslo Varga, Balint Pastor, Elvira Kovač i Arpad Fremond, Radovan Radovanović, zajedno Judita Popović i Slobodan Maraš, Dušan Marić, Riza Halimi, Siniša Stamenković, Vladimir Milentijević, Dejan Radenković, Šerif Hamzagić, Vjerica Radeta, zajedno Saša Dujović i Đorđe Milićević, Kenan Hajdarević, Srđan Spasojević, Dejan Mirović, Milica Radović, zajedno Gabor Lodi, Tamaš Tot i Nandor Maraci, Viorel Žura, Miloš Aligrudić, Milisav Petronijević, Milica Vojić-Marković, Donka Banović, Dragan Stevanović, Jovan Palalić, Srđan Miković, Petar Jojić, Dragi Damnjanović, Filip Stojanović, Milan Dimitrijević, Mile Ilić, Željko Tomić, Miroslav Petković, Miloš Radulović, Aleksandar Pejčić, Zoran Nikolić, Nikola Lazić, Dragan Šormaz, Arsen Đurić, Vlatko Ratković, Zoran Šami, zajedno Zoran Kasalović i Miletić Mihajlović, Zoran Krasić, Nenad Konstantinović, Zoran Bortić, Miletić Mihajlović, Srđan Milivojević, zajedno Petar Petrović i Jasmina Milošević, Aleksandar Janković, Milan J. Nikolić, Judita Popović, Saša Dujović, zajedno Miroslav Petković i Milica Radović, Radiša Ilić, kao i amandmane koje je na Predlog zakona podnela Vlada. Primili ste amandman koji je, na osnovu člana 140. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, podneo Odbor za pravosuđe i upravu. Primili ste izveštaje Odbora za pravosuđe i upravu i Zakonodavnog odbora. Primili ste mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, Zakonodavni odbor smatra da je pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite, gospodine Martinoviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, pre nekoliko dana izneo sam konstataciju koja važi za sve pravosudne zakone koje je predložila Vlada Srbije, a to je da su oni neujednačeni sa stanovišta pravne tehnike i da ne koriste ujednačenu pravnu terminologiju. To je dokaz da je Vlada, odnosno da su stručne službe Vlade predloge ovih zakona radile na brzinu, nedovoljno studiozno i očigledno sa namerom da se ti zakoni što pre nađu u skupštinskoj proceduri, bez obzira na njihov kvalitet. Nažalost, dokaz za ovu konstataciju je i ovaj Predlog zakona o sedištima i područjima sudova i javnih tužilaštava. Iz samog naziva zakona se vidi o čemu se radi, dakle, zakon se zove zakon o sedištima i područjima sudova i javnih tužilaštava. Međutim, u članu 2. se navodi teritorijalna nadležnost prekršajnih sudova i ovde se koristi termin "teritorija", pa recimo prekršajni sudovi jesu: 1) Prekršajni sud u Aranđelovcu, za teritoriju opština Aranđelovac i Topola, sa odeljenjem suda u Topoli; 2) Prekršajni sud u Bačkoj Palanci, za teritoriju opština Bač, Bačka Palanka i Bački Petrovac, sa odeljenjem suda u Baču i Bačkom Petrovcu itd. Ima ukupno 45 tačaka člana 2. Isto tako je i u članu 3 – osnovni sudovi jesu: 1) Prvi osnovni sud u Beogradu, za teritoriju opština Vračar, Voždovac, Zvezdara, Zemun, Novi Beograd, Palilula, Rakovica, Savski venac, Stari grad i Čukarica. Dakle, u nazivu zakona stoji "područja sudova", a u članu 2, u članu 3. i u ostalim članovima konstantno se koristi termin "teritorija opština". U obrazloženju zašto ne prihvata moj amandman Vlada je navela sledeće: "Vlada ne prihvata amandman iz razloga što Zakon o teritorijalnoj organizaciji Republike Srbije kao pojam koristi teritorija opštine, odnosno grada. Takođe, Predlog zakona o uređenju sudova navodi da se sud osniva za teritoriju opštine, odnosno grada i da to predstavlja područje nadležnosti suda. Iz toga proizilazi da je Predlogom zakona o sedištima i područjima sudova i javnih tužilaštava precizno određeno šta se smatra područjem nadležnosti suda, a šta teritorijom opštine i grada, tako da se iz tih razloga rešenje predloženo amandmanom ne može prihvatiti." Gospođo Malović, svi zakoni u Republici Srbiji imaju jednaku pravnu snagu. Samo je Ustav akt najviše pravne snage i svi zakoni u Republici Srbiji moraju da budu u skladu sa Ustavom. Zakon o teritorijalnoj organizaciji Republike Srbije, koji je već stupio na snagu, ima istu pravnu snagu kao i ovaj zakon kada ga usvoji Narodna skupština Republike Srbije. Uopšte ne vidim zašto ste povlačili paralelu između Zakona o teritorijalnoj organizaciji Republike Srbije i Zakona o područjima sudova i javnih tužilaštava kada ta dva zakona nemaju apsolutno bilo kakve veze. Nikakve veze nemaju. To što se u Zakonu o teritorijalnoj organizaciji Republike Srbije koristi jedna terminologija ne znači da vi takvu istu terminologiju treba da koristite i u ovom zakonu ili, ako se i prihvata vaša logika, onda ste tu vašu logiku morali da sprovedete do kraja i onda se zakon mora zvati - zakon o sedištima i teritoriji sudova i javnih tužilaštava. Ovako, cela stvar izgleda smešna: pozivate se na Zakon o teritorijalnoj organizaciji Republike Srbije, koji nema nikakve veze sa ovom materijom, i onda kažete - taj zakon koristi termin "teritorija opštine". U redu, ali zašto se onda ovaj zakon ne zove tako, kao što proizilazi iz Zakona o teritorijalnoj organizaciji Republike Srbije, nego u nazivu zakona koristite termin "područje", a u materiji samog zakona i u njegovoj sadržini koristite termin "teritorija"? Dakle, smatram da je ovaj amandman koji smo mi podneli na član 2. apsolutno dobar i da ga je trebalo prihvatiti zato što on terminološki usklađuje materiju vašeg zakona. U principu, nema neke posebne razlike između reči "teritorija" i reči "područje", ali kada se već zakon zove zakon o područjima sudova i javnih tužilaštava, mi smo smatrali da onda tu terminologiju iz naziva zakona treba izvući do kraja zakona i svuda dosledno, konstantno koristiti termin "područje" umesto termina "teritorija". Inače, ako ste hteli da ovaj zakon dovedete u nekakvu vezu sa Zakonom o teritorijalnoj organizaciji, onda je, gospođo Malović, ovaj predlog zakona trebalo da nazovete Predlog zakona o sedištima i teritoriji sudova i javnih tužilaštava. Ne biste pogrešili. Ali, kada ste već izabrali ovu terminologiju, zaista je smešno da se reči "područje sudova i javnih tužilaštava", koriste samo u nazivu zakona, a u svim ostalim članovima koriste se reči "teritorije opštine i gradova". Sa pravno-tehničkog aspekta, ovo što ste vi naveli u obrazloženju zašto ne prihvatate amandman nije dobro. Inače, između reči "teritorija" i reči "područje" u srpskom jeziku nikakve suštinske razlike nema.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Milovan Radovanović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć.
Dame i gospodo narodni poslanici, ispred poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na Predlog zakona o sedištima i područjima sudova i javnih tužilaštava. Suština amandmana koji sam podneo je da se spreči predlog zakona, kao u naslovu, kojim se ukida opštinski odbor za prekršaje u Aleksincu. Tačnije, amandman glasi – U članu 2. stav 1. ispred tačke 1) dodaje se nova tačka 1) koja glasi: "Prekršajni sud u Aleksincu, za teritoriju opština Aleksinac i Ražanj, sa odeljenjem suda u Ražnju". Postojeće tačke od 1) do 45) postaju tačke od 2) do 46). Naravno, u skladu sa tim mojim osnovnim motivom i predlogom u dispozitivu amandmana stoji da se u tački 22) reči "Aleksinac" i "Ražanj" menjaju u skladu sa padežom, odnosno da se brišu. Zašto sam to uradio? Pravosuđe na teritoriji opštine Aleksinac ima viševekovnu tradiciju, tačnije ne viševekovnu, ali blizu 200 godina. U poslednjih 60 godina opštinski sud, tužilaštvo i prekršajni sud su bili sreski sudovi, kasnije okružni, da bi u kasnijem periodu postali opštinski sudovi. Sada se predviđa za prekršajni sud u Aleksincu da bude organ za prekršaje, odnosno odeljenje, a za opštinski sud u Aleksincu da bude jedinica osnovnog suda u Nišu. Takođe, predviđa se postojanje tužilaštva u Nišu, sa odeljenjima u Aleksincu i u Ražnju. Na području veća za prekršaje u Nišu, gde spada i opštinski organ za prekršaje u Aleksincu, veliki je broj predmeta bio u prošloj 2007. godini, a u poslednje tri godine opštinski organ za prekršaje imao je tačno 3.515 predmeta. Očekuje se da će u narednom periodu, s obzirom na broj prekršajnih predmeta i priliv predmeta, u nadležnosti prekršajnih sudova biti i carinski, devizni i poreski prekršaji. Opština Aleksinac, gospođo Malović, jeste opština sa otprilike šezdeset i nešto hiljada stanovnika, sa 72 naseljena mesta, uključujući sedište opštine. Ima prilično razloga i opravdanja da prekršajni sud ostane sa sedištem u Aleksincu, a takođe i osnovni sud i opštinsko javno tužilaštvo. U obrazloženju je navedeno više kriterijuma, odnosno parametara kojima se rukovodilo Ministarstvo pravde za davanje ovakvog predloga u Predlogu zakona, pa ste u obrazloženju kojim je Vlada odbila amandman koji sam podneo na član 2. naveli da Vlada ne prihvata amandman zato što je "Predlogom zakona propisano da prekršajni sud u Nišu ima odeljenje suda u Aleksincu. Ovakvo rešenje je u skladu sa podacima o prilivu predmeta i potrebnom broju sudija iz analize koju je uradilo Ministarstvo pravde." Međutim, iz te analize o prilivu predmeta vidi se sasvim drugačija slika – da je priliv predmeta u prekršajnom sudu u Aleksincu veći nego u pojedinim prekršajnim sudovima koji su ostali da buduprekršajni sudovi, a ne odeljenja nekog drugog prekršajnog suda u nekim drugim mestima. Dalje, Vlada je u obrazloženju kojim je odbila amandman navela da su određena odstupanja od ovih osnovnih parametara usledila ... Po mom skromnom pravničkom mišljenju, gospođo Malović, ti parametri su morali da budu uneti u tekst zakona, po kom osnovu su pojedini sudovi ukinuti, a po kom osnovu nisu. Samo ste u obrazloženju zakona naveli kojim parametrima, razlozima, kriterijumima su se Ministarstvo pravde i Vlada rukovodili prilikom davanja nacrta ovog zakona, kada su pojedini prekršajni sudovi, osnovni sudovi i tužilaštva ostavljeni da budu to što jesu i sada, a pojedini ukinuti. Međutim, imali ste priličan broj odstupanja od toga. Smatram da je trebalo to uneti u tekst zakona, da se tačno vidi koji su parametri, a ne da se ide od slučaja do slučaja. Verujem vam da su vam osnovni parametri bili upravo ti koje navodite u obrazloženju zakona. Ali, tačno znam da ste u pojedinim slučajevima odstupili od tih parametara. Zašto? Pod uticajem nekih ljudi iz sistema vlasti, da li iz lokalnih sistema vlasti stranke kojoj pripadate ili nekog moćnika, da ne kažem političkog, ekonomskog ili ne znam kakvog oligarha, pojedini sudovi ostaju ono što jesu do sada. Jer, ne vidim razlog. Ako ne budem stigao, u obrazloženju opravdanosti mog amandmana, u nekom drugom amandmanu koji sam podneo i kojim tražim da opštinski sud u Aleksincu ostane osnovni sud u Aleksincu navešću vam pojedine parametre koje vi pominjete, a koji idu u prilog mom zalaganju da ostane osnovni sud u Aleksincu. Kada vam budem uporedio te parametre sa nekim sudovima koji su ostali osnovni sudovi u Srbiji, da vam navedem primer Paraćina, Užica, Požege itd., po različitim kriterijumima... Navodite da su učinjena određena odstupanja zbog geografske udaljenosti. Već sam pomenuo za osnovne sudove, udaljenost Paraćin - Jagodina, Niš - Aleksinac... Valjda je veća udaljenost Niš - Aleksinac nego Paraćin - Jagodina; 35 kilometara je Niš - Aleksinac, a Paraćin - Jagodina oko 20 kilometara. Da li vam je geografska udaljenost... Što je dalje, onda je manji razlog da ostane prekršajni sud, ili obrnuto? Znam da ste imali nameru i da ste tako obrazložili da je obrnuto – što je manja udaljenost, manji je razlog da ostane osnovni sud, bilo gde da je u pitanju. Dalje, naveli ste: blizina granice. Teritorija opštine Knjaževac se graniči sa Bugarskom, a takođe nije predviđeno da ima prekršajni sud. Blizina turističkih mesta – nije predviđeno da Sokobanja ima prekršajni sud, a Sokobanja je sama po sebi turističko mesto, veoma ugledno i posećeno. Ti parametri koje ste naveli i obrazložili, po meni, nisu opravdani ili nisu principijelno zastupljeni od slučaja do slučaja. Naveli ste, u skladu sa tim, da će se svi poslovi koji se obavljaju u sedištu suda obavljati i u odeljenju suda. Pitam vas, ako budete stigli da obrazložite sve primedbe na ovaj zakon, a ima ih mnogo... Poštujem vaše nastojanje da budete prisutni dok mi poslanici dajemo primedbe na predloge zakona. Nemoguće je pratiti sve, ali cenim vašu doslednost da budete prisutni i da pokazujete maksimalno interesovanje za ono što se iznosi za ovom govornicom, mada je priroda ličnosti čoveka takva da ne može sve da se zapamti i prati. Pitam vas, bez obzira na to da li je prekršajni sud, osnovni sud ili tužilaštvo, ko vrši upravno-pravne poslove? Ko će postavljati i birati u radni odnos, u upravno-pravnim poslovima, bilo koju vrstu radnika u prekršajnim sudovima, u osnovnim sudovima, neka to bude i higijeničar i pisar i portir i stražar itd? Koje poslove osnovni sud ima u nadležnosti, i jedinica, odnosno odeljenje prekršajnih sudova, da oni to rade? Nemoguće je da to rade, kao što je Vlada navela u odgovoru na moj amandman. Zaista, dugo sam u politici i poslanik sam Srpske radikalne stranke, Aleksinac je malo mesto; nikad nisam čuo, možda toga ima, ali meni nije poznato, da sve sudije prekršajnog suda, opštinskog organa za prekršaje, kako opštinskog suda u Aleksincu, tako i javnog tužilaštva, maksimalno kvalitetno, stručno i nekorumpirano obavljaju svoje poslove. Kažete - sankcije. Nije, ali to je jedan od razloga. Nije sankcija prema njima, ali je sankcija prema građanima i videćemo da li će biti politizovano. Mi u SRS verujemo, kada je u pitanju pravosuđe uopšte, da se vrši centralizacija i politizacija sudstva. Ko nije podoban treba da razmišlja kako postupa i kako radi u pravosuđu, pa da se razmisli da li će biti reizbora kasnije, a biće, i da li će taj i taj sudija biti izabran na to mesto i da li će jedan sudija iz Aleksinca ili Niša biti premešten da obavlja svoje sudijske poslove u Jagodini, Beogradu, Novom Sadu, Užicu, Pirotu itd., jer je to pravo koje ste vi, po zakonu, predvideli kao mogućnost. Sa kadrovskog aspekta, znači, imamo sudije koje veoma kvalitetno obavljaju svoje poslove i predispozicije, odnosno prostorne mogućnosti za smeštaj prekršajnog suda, kao i opštinskog suda. Građanima će ostvarivanje i zaštita njihovih prava putem suda biti otežana kada ne bude više ovih sudova u ovakvom obliku, kao što sada postoje. Gospođo ministre, izražavam nadu, s obzirom na to da je politička situacija u Aleksincu takva, da neće doći do politizacije i instrumentalizacije sudstva, pogotovo u Okružnom sudu u Nišu, koji obavlja veoma stručno svoje poslove, i do politizacije nadležnog ministarstva u slučaju funkcionisanja, održavanja i donošenja zakonite odluke od strane skupštinske većine u SO Aleksinac u petak 28. novembra, povodom utvrđivanja prestanka mandata bivšim odbornicima SRS i njihovog vraćanja stranci kojoj ti mandati pripadaju, a to je SRS. Posle toga je usledila (a to je jedino što je u poslednje vreme uradio časno i pošteno) ostavka bivšeg predsednika opštine Aleksinac, koji je iz SRS. Ima puno toga što možemo da mu zamerimo: prevara SRS i stranačkih kolega i prijatelja u stranci, davanje izjave da je potpisao ugovor pod prinudom (zamislite, predsednik opštinskog odbora i predsednik opštine), vređanje i psovanje odbornika SRS. To što je dao ostavku je jedini pošten i častan čin i potez u svemu što je učinio bivši predsednik opštine Aleksinac. Ono što nije za ovu temu pomenuo sam usput, jer je to deo politizacije svega toga. U obrazloženju Vlade Republike Srbije za odbijanje amandmana vezanog za osnovne sudove imamo da je potrebno da se spreči uticaj lokalne sredine na presuđivanje i donošenje odluka u sudovima, pa sam se vezao za taj momenat, ali i po pitanju tog amandmana pomenuću elemente koje idu u prilog opravdanosti amandmana koji sam podneo i na ovaj član Predloga zakona i na član 3. Predloga zakona, kojim predviđam da opštinski sud u Aleksincu bude osnovni sud u Aleksincu, a ne jedinica osnovnog suda u Nišu. Hvala.
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč po ovom amandmanu? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Milan Lapčević. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima gospodin Milan Lapčević. Izvolite.
Poštovana gospođo predsednice, uvažena gospođo ministarka, na predloženi zakon sam podneo amandman na član 2. kojim se kaže da bi prekršajni sud trebalo da ostane u Aleksincu za teritorije opština Aleksinac, Sokobanja i Ražanj. Taj amandman nije prihvaćen od strane Vlade i nadležnog odbora. U obrazloženju je rečeno slično kao i gospodinu Radovanoviću, da po broju predmeta, po udaljenosti, geografskim karakteristikama, nema razloga da ostane prekršajni sud u Aleksincu, već je taj prekršajni sud prebačen u Niš, sa odeljenjima u Aleksincu, Sokobanji i Ražnju, odnosno Sokobanja se prebacuje za Zaječar. Mislim da ovakvo obrazloženje nije dovoljno i da, pre svega, nije pravedno. Vi ste ministar pravde i morali biste, pre svega, da imate osećaj za pravdu, bez obzira na to što ste vi meni, kao ministar, veoma simpatični i što šaljete jednu od možda najlepših poruka koje jedan ministar može da pošalje srpskoj javnosti, a to je da se može biti ministar i raditi tako odgovoran i težak posao, a pri tom i nositi jedan novi život. To je zaista za svaku pohvalu. Zašto kažem da ste mogli da imate osećaj za pravdu i pravednost? Navešću vam jedan od najdrastičnijih primera koji je u ovom nacrtu zakona predložen, a to je da ostaje prekršajni sud u Lazarevcu, samo za teritoriju opštine Lazarevac. Opština Lazarevac, koliko znam, nema više od desetak hiljada stanovnika, možda ni toliko, a ima, po prosečnim primanjima, verovatno najveće prihode u Republici, ili je među prvih pet, preko 40.000-45.000 dinara po zaposlenom. Nasuprot tome, predviđa se da prekršajni sud bude u Nišu za teritorije opština Aleksinac, Gadžin Han, Doljevac, Žitorađa, Merošina, Ražanj, Svrljig i grad Niš, sa odeljenjima suda u svim navedenim opštinama osim Gadžinog Hana. Gadžin Han je opština koja je udaljena 25 kilometara od Niša i ima petnaestak hiljada stanovnika, a vrlo lako možete pogledati u statistici da su prosečna primanja u Gadžinom Hanu ispod 12.000 dinara. Jedna od najsiromašnijih opština u Srbiji, sa najneizgrađenijom infrastrukturom, sa najsiromašnijim stanovništvom, sa najmanjim brojem zaposlenih ljudi u odnosu na broj stanovnika. Dakle, devastirana u svakom pogledu. Kažite mi koji je kriterijum da za Lazarevac ostaje prekršajni sud, a da za Gadžin Han nema prekršajnog suda? Mogu da razumem da se ovim zakonom želelo da se smanje troškovi, da se racionalizuje sudstvo u jeku opšte štednje, da napravimo neke uštede, ali stičem utisak da ta štednja i ta racionalizacija uvek ide od onih najsiromašnijih, od onih koji najteže mogu da podnesu takve uštede i takvu racionalizaciju. Što se tiče mog amandmana, predložio sam, iz svih navedenih razloga koje je gospodin Radovanović malopre rekao, naravno i nekih drugih, da prekršajni sud mora da ostane u Aleksincu zato što je Aleksinac velika opština, zato što je u tom Aleksincu sreski sud osnovan pre 100 i više godina, zato što Aleksinac, kao jedna od teritorijalno najvećih opština u Republici, ima ogroman broj predmeta, ima više od 70 sela na svojoj teritoriji, veoma razuđenih, zato što kao opština koja ima 60.000 stanovnika ima pored sebe Ražanj i Sokobanju na samo 20 kilometara udaljenosti, sa oko 15.000-20.000 stanovnika. Dakle, ima sve karakteristike da u Aleksincu ostane taj prekršajni sud, naravno i svi drugi, osnovni, osnovno javno tužilaštvo, iz razloga koji se tiču više onoga što mogu da budu posledice narednih godina ili narednih desetina godina. Podsetiću vas samo da je Srbija nakon Drugog svetskog rata bila pretežno zemlja u kojoj je živelo seosko stanovništvo u jakim selima. Šta su komunisti radili kada su došli 1945. na vlast? Zabranili su izgradnju infrastrukture, nisu gradili škole, puteve, pošte, nisu omogućili elementarne uslove za život, a pravili su fabrike po velikim gradovima da bi celokupno mlado stanovništvo iz ekonomskih razloga pobeglo i otišlo u gradove. Zato su nam danas, posle 50 ili 60 godina, sela pusta, prosek starosti u selima je preko 60 godina, a imate preko 100 sela koja su nestala u poslednjih 15 godina. Šta će se desiti ako se ovakve stvari dešavaju? Možda ovo neće najviše uticati na nešto što se može, nažalost, desiti u Srbiji za 20, 30 ili 50 godina, ali je tendencija. Ako vi ukinute sudove u malim opštinama... U tim sudovima su radili ljudi koji imaju visoko obrazovanje; sa novim reizborom, ako neko radi u Sokobanji kao sudija, možda neće biti izabran kao sudija u Sokobanji, nego će morati da traži posao negde van te Sokobanje, pa će sa svojom porodicom i sa svojom decom, koja će sutra završiti fakultete, morati da beži u veći grad. Tako ćemo podsticati da obrazovani ljudi odlaze iz malih sredina, jer ne mogu da pronađu sebe u tim sredinama, što će neminovno podstaći da se odliva obrazovano stanovništvo, mladi ljudi će odlaziti u veće sredine. Imaćete možda za 20 - 30 godina sličnu situaciju. Razumem da je intencija zakona da se smanje troškovi, da se napravi racionalizacija, da budemo efikasnija država, modernija, organizovanija, to je sve u redu, ali dajte da to uradimo u onim sredinama koje su najsposobnije za to. Nemojte uvek da udarate na najslabije i na one koji to najteže mogu da podnesu. Ostavite u tom Gadžinom Hanu ili u tim devastiranim sredinama bar neke elementarne stvari gde mogu ljudi da pronađu svoju karijeru i da njihove porodice žive tamo. Bojim se da na ovaj način nećemo doći do pravog rešenja. Gasite sud u Sokobanji i prebacujete ga za Zaječar. Od Sokobanje do Zaječara ima bar 70 kilometara veoma lošeg puta. Ako se desi da u zaječarskom sudu ne bude izabran nijedan sudija iz Sokobanje, koji živi u Sokobanji (čak i da živi, on će suditi po svim okolnim opštinama), moraće neki sudija iz Zaječara da dolazi u Sokobanju. Razmislite koliko će vremena biti potrebno tom sudiji koji treba da dođe iz Zaječara u Sokobanju i koliko će troškova to izazvati. Mnogo je racionalnije i logičnije da postoji prekršajni sud u Aleksincu, od koga je Sokobanja udaljena 20 ili 25 kilometara, te se za pola sata ili 25 minuta dolazi autom. Sudija će moći da ode iz Aleksinca u Sokobanju (ako već ne živi tamo), da završi posao i da se vrati da odradi neki drugi posao u Aleksincu. Ovako se bojim... Znam da ne možete da izvagate sve i da do tančina predočite situaciju, ali ovo je jedan od drastičnih primera i mislim da može da se izađe u susret i da se ovakav amandman usvoji. Siguran sam da postoje svi razlozi, i zbog turističkog sadržaja te opštine, i zbog broja stanovnika, blizine mesta, broja predmeta, postoje sasvim opravdani ekonomski razlozi da se amandman usvoji i da ostane prekršajni sud u Aleksincu za teritoriju opština Ražanj i Sokobanja, sa odeljenjima u ta dva mesta. Time ćemo sigurno uticati na efikasnost tih sudova i na smanjenje troškova, koji će se sigurno javiti ukoliko to ne bude kao što je predviđeno ovim amandmanom. Time ćete podstaći ljude koji žive u tim sredinama, a imaju neko obrazovanje, da ostanu da žive u tim sredinama jer imaju razloga da svoju decu tu odgajaju. U suprotnom, podstaći ćete i vi delimično odliv stanovništva iz najsiromašnijih sredina.
Zahvaljujem, gospodine Lapčeviću, i na obrazloženju i na rečima koje ste uputili ministarki. To je očigledno nepodeljen stav svih poslanika. Po Poslovniku, narodni poslanik Miroslav Markićević.
Poštovana predsednice, gospođo ministre, kolege poslanici, građani Srbije, podržavajući amandman kolege Lapčevića koristim pravo koje po Poslovniku ima Nova Srbija da kažem nekoliko reči. To što je Nova Srbija podnela samo jedan amandman na ovaj predlog zakona apsolutno ne znači da smo mi zadovoljni ovim zakonom, upravo suprotno. Hteli smo da budemo konstruktivni, jer smo mi pre svega opozicija ovako nesposobnoj Vladi, a ne građanima Srbije, ali želimo da upozorimo na neke stvari koje ću ja jedanput reći za ovom govornicom, bar što se tiče ovog zakona. Hoću da uvedem jednu novu dimenziju kada razgovaramo o ovom zakonu i amandmanima na ovaj zakon. Gde je ovde ravnopravnost građana, gde su ljudska prava građana? Mi u poslaničkom klubu NS imamo nekoliko desetina pisama ogorčenih građana, sudija i advokata. Jedno karakteristično pismo, ne bih citirao ovde, nego bih napomenuo, stiglo je iz opštine Mionica. Tamo je vrlo zanimljiv slučaj da država odnosno Ministarstvo pravde u ranijim godinama učestvuje u renoviranju suda, mislim da je to jedna stara zgrada, možda ima i neku istorijsku vrednost, a sada taj sud praktično ukidamo. Kolega Lapčević je pričao o sudijama koji će ići u sudijske jedinice, kako to predlagači zakona kažu, kako građani neće ništa izgubiti, sve će biti po starom, a ja ne znam zašto smo to menjali. Nekoj maloj opštini kao što je Brus, kao što su Lučani, Mionica, na sam pomen ukidanja nekih državnih institucija koje se vezuju za imidž grada i istoriju grada... U opštini Gornji Milanovac, čini mi se, posle 125 godina sada imamo sudsku jedinicu. Ja potenciram pitanje – gde su ovde ljudska prava građana i ravnopravnost građana? Gospodo iz Vlade Republike Srbije, morate jednom da shvatite da Srbija nije samo Beograd. Beograd jeste Srbija i najrazvijeniji deo Srbije, ali Srbija je i Vojvodina, i Kosovo i Metohija, i Čačak, Brus, Mionica, Babušnica, Užice. Kolega Lapčević je pitao – ako sudija putuje iz velikog mesta u mesto po novom zakonu, pa loš put, pa zakasni, ko će tu da odgovara. Šta ćemo ako neki građanin sada mora da putuje u drugi grad na neko suđenje, pa se usput povredi, pa ima materijalnu štetu, ko će to sve da nadoknađuje? Uostalom, u predstavljanju zakona, gospođo ministre, vi nas uopšte niste ubedili zašto je potreban ovaj zakon, zašto se ovo radi. Kakva je to racionalizacija kada će sada još više ljudi da radi? Vrši se surova centralizacija, kao što se radi svih ovih godina, pa i u sudstvu, da se nekome dokaže da su apsolutno centri političke, ekonomske, finansijske, pa i sudske vlasti mogući samo u Beogradu, kilometar u prečniku od ove sale. Ja vam tvrdim da ćete vrlo brzo morati da shvatite da su Srbija i Niš, i Čačak, i Kruševac, i Kraljevo, i Brus kao mala opština. To je opština u koju je poslednjih nekoliko godina, što se tiče infrastrukture, dosta uloženo da bi se građani zadržali na tim prostorima. Ako vi njima sada ukidate jednu instituciju koja se zove opštinski sud, vi ih degradirate, vi ih upućujete da svoje probleme, nažalost ili ne daj Bože, rešavaju možda na drugi način. Zamislite ljude od 80 godina, koji se obično oko uduta (gospodo, udut je međa, jedan srbijanski lokalizam) sude 20-30 godina, sada treba da putuju 80, 90 ili 100 kilometara da bi dokazali ono za šta misle da su u pravu i za šta misle da je pravda. Šta mislite, ako nemaju novca da plate advokata da ide sa njima na to suđenje? Dakle, ja potenciram ovde pitanje... Pa, onda će oni to da rešavaju sami između sebe, kako se mnogo puta, nažalost, u Srbiji i dešava, ali ovo je prvi put da država i deklarativno i načelno i preko jednog zakona praktično podržava takav način rešavanja sukoba između ljudi. Znam da je ovo skoro nepromenljivo, znam da su mnogi poslanici ovde podneli amandmane pokušavajući nešto da promene. Nova Srbija je podnela samo jedan amandman, a moram sve vas i javnost da podsetim da je u ovom sazivu Nova Srbija stranka čijih je amandmana najviše prihvaćeno od strane raznoraznih ministarstava, što govori da smo podnosili smislene i poštene, da tako kažem, amandmane, iako su svi amandmani pošteni. Dakle, želeli smo da popravimo raznorazne zakone koji su ovde bili na dnevnom redu. Ovaj zakon je nepopravljiv i on generalno ne valja i koštaće građane Srbije. Neka druga vlada i neki drugi saziv moraće ovaj zakon generalno da promeni. To je stav Nove Srbije. Hvala.
Hvala. Za reč se, po amandmanu, javio narodni poslanik gospodin Milisav Petronijević.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodin Milan Lapčević je podneo amandman kojim traži da se u Aleksincu zadrži ili osnuje opštinski sud za prekršaje, ako sam dobro razumeo. On je svoj amandman vrlo argumentovano branio i ja to ne bih da komentarišem. Samo želim da dam jednu ispravku. Pretpostavljam da je gospodin Lapčević to nenamerno učinio, ali zbog građana Lazarevca i javnosti želim da kažem da je napravio jedno neadekvatno poređenje Aleksinca i Lazarevca iznoseći ovde da je Lazarevac mala opština sa 10.000 stanovnika. Javnosti radi i vas radi, Lazarevac je opština koja ima više od 60.000 stanovnika i 60 kilometara je udaljena od Beograda. Dakle, nije mala opština i nije sa 10.000 stanovnika. Bio sam dužan da saopštim ovo javnosti da se ne bi pogrešno shvatilo da Lazarevac ima neku privilegiju. Nema, jednostavno je velika opština, 60 kilometara udaljena od Beograda, imala je i zadržala Opštinski prekršajni sud.
Hvala. Ako se niko više ne javlja za reč, onda, na osnovu člana 85, određujem pauzu do pola tri jer je u toku sastanak predsednice Skupštine sa šefovima poslaničkih grupa oko dogovora za dalji popodnevni, večernji rad. Hvala.
Nastavljamo rad u popodnevnom delu sednice. Prenosim obaveštenje predsednice Narodne skupštine gospođe Slavice Đukić-Dejanović o sadržaju sastanka sa predsednicima poslaničkih grupa Narodne skupštine Republike Srbije: danas od 17.45 časova neće biti moguć direktan prenos sednice Narodne skupštine zbog prenosa utakmice između Srbije i Hrvatske sa Evropskog prvenstva u rukometu. Predloženo je da nastavimo normalno da radimo, a da RTS u odloženom prenosu emituje, nakon 20.15 ili 20.30 časova, a do 22 časa, deo sednice između 17.45 i 20.20 časova. Radili bismo, recimo, da završimo amandman, do 20.00-20.15 časova, to zavisi od našeg zajedničkog dogovora, da bi ostalo vremena da se emituje i odloženi prenos. To je informacija, skoro sve poslaničke grupe postigle su saglasnost o tome i zbog tog dogovora, a na osnovu člana 85. stav 5, produžavam danas rad sednice i nakon 18 časova. U raspravi o pojedinostima u prepodnevnom delu zastali smo na članu 2 – amandman koji je podneo narodni poslanik Milan Lapčević. Preneto mi je da se za reč javio gospodin Milisav Petronijević. Završio je izlaganje. Zahvaljujem. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Laslo Varga, Balint Pastor, Elvira Kovač i Arpad Fremond. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč o ovom amandmanu? Reč ima narodni poslanik Balint Pastor.
Gospođo potpredsednice, dame i gospodo narodni poslanici, počeću svoje izlaganje bez obzira na to što nije prisutna gospođa ministarka, ali će se, nadam se, pridružiti za koji minut. Ovaj naš amandman se odnosi na ustanovljavanje prekršajnog suda u Bačkoj Topoli. Govoriću i o ovom konkretnom amandmanu i obrazložiću vam zbog čega smatramo važnim da se formira prekršajni sud u Bačkoj Topoli. Pre toga, dozvolite mi da kažem nekoliko rečenica uopšte u vezi sa ovim predloženim zakonom o sedištima sudova i javnih tužilaštava. Nemam nameru da ponovim ono što sam već jednom rekao u načelnoj raspravi, ali najznačajnije stvari iz tog mog obraćanja ću ipak morati da ponovim, pošto je Vlada Republike Srbije dala negativno mišljenje i o ovom našem amandmanu i o svim drugim amandmanima Saveza vojvođanskih Mađara. Pre nedelju dana, otprilike, ili možda malo više, rekao sam da će SVM moći da podrži zakon o sedištima sudova i javnih tužilaštava samo pod uslovom da budu prihvaćeni naši amandmani. Ovo nismo želeli da iznosimo kao nekakav uslov, kao vrstu pretnje Vladi i članicama vladajuće koalicije, nego smo želeli da ukažemo na to da smatramo da narodni poslanici pre svega treba da zastupaju interese građana, interese birača zahvaljujući kojima imaju priliku da budu u Narodnoj skupštini. Ako želite, to mogu da formulišem i na taj način da moramo da zastupamo interese onih opština, gradova ili regija čiji smo mi narodni poslanici. Što se tiče SVM, bez obzira na to da li smo trenutno deo vladajuće koalicije ili smo opozicija, nikad nećemo podržati ni jedan jedini zakon koji će, prema našem dubokom ubeđenju, biti protivan interesima onih građana koje mi želimo zastupati u Narodnoj skupštini. Ovaj zakon, u predloženoj formi, prema našem dubokom ubeđenju, jeste protiv građana Vojvodine, protiv građana cele Republike Srbije, jer ovaj predlog zakona pokušava da uvede racionalizaciju koja je jednostavno neracionalna. Ova racionalizacija je neracionalna zbog toga što predlaže smanjivanje broja osnovnih sudova, odnosno opštinskih sudova sa 134 na 38 i smanjivanje broja organa za prekršaje sa 173 na 45. Jednostavno je nedopustivo da u Vojvodini bude svega osam osnovnih sudova. Nedopustivo je da ta racionalizacija postane iracionalna. Vrlo je slična situacija i sa prekršajnim sudovima. Zbog toga smo podneli amandmane želeći da poboljšamo ovaj predloženi tekst predloga zakona, a ti amandmani se odnose na uvođenje posebnog prekršajnog suda u Bačkoj Topoli i osnovnog suda u Bačkoj Topoli, Senti i Bečeju. Mislimo da ova rešenja nisu preterana, u smislu da ne remete ceo sistem predloženog zakona o sedištima sudova i javnih tužilaštava. Ne želimo da rušimo ceo sistem i koncepciju ovog zakona i ne želimo da uvodimo 10, 15 ili 20 novih prekršajnih sudova ili osnovnih sudova, ali želimo da očuvamo one sudove, bilo da se radi o prekršajnim ili osnovnim sudovima, čije je opstajanje racionalno, štaviše, ne samo racionalno nego i neophodno. Naravno da smo svesni toga da nije moguće da budu usvojeni samo naši amandmani. Naravno da smo svesni toga da nije moguće da vi uvedete tri nova suda na teritoriji AP Vojvodine, a da se to ne dogodi srazmerno i u užoj Srbiji i na drugim područjima Republike Srbije. Zbog toga smatramo da bi bilo racionalno od strane Vlade Republike Srbije da prihvati ove amandmane SVM koji su racionalni, a isto tako da prihvati neke amandmane naših kolega koji su predložili očuvanje nekih sudova u užoj Srbiji, očuvanje nekih sudova na teritoriji centralne Srbije. Smatramo da to rešenje ne bi dovelo u pitanje ceo koncept reforme pravosuđa, koja je uistinu neophodna. Tim rešenjem bismo očuvali one sudove čiji opstanak ima i istorijske i geografske opravdanosti. Pored toga, postoji još jedna grupa argumenata, koja se odnosi na korišćenje jezika nacionalnih manjina u sudskim postupcima, a tu su i neki sociološki razlozi. Kada govorimo o istorijskim razlozima onda mislim da vi iz Vlade Republike Srbije želite ukinuti sudove koji neprestano funkcionišu 150 i 200 godina. Takvih sudova ima i na teritoriji AP Vojvodine i na teritoriji uže Srbije. S druge strane, kada kažem da ima geografskih razloga i argumenata za očuvanje nekih sudova, onda mislim na to da se Predlogom zakona predviđa, u sferi osnovnih sudova, da na teritoriji AP Vojvodine opstanu jedino sudovi u Sremskoj Mitrovici, Novom Sadu, Somboru, Subotici, Zrenjaninu, Kikindi, Vršcu i Pančevu. To je osam opština ili osam gradova na teritoriji Autonomne pokrajine Vojvodine. Ako pogledate na geografskoj karti, videćete da se stvara ogromna rupa u sredini Vojvodine. Videćete da između Subotice i Novog Sada, sa jedne strane, i između Sombora i Kikinde, sa druge strane, nije predviđen ni jedan jedini osnovni sud. To je ogromna rupa na karti Srbije. To je ogromna rupa na teritoriji Autonomne pokrajine Vojvodine. Stvaranjem takve rupe dovodi se u pitanje ravnopravan tretman građana na sudu i dovodi se u pitanje princip prava na dostupnost pravde građanima Republike Srbije. Upravo iz tog razloga smo predložili ova tri suda. Mogli smo da predložimo opstanak i nekih drugih sudova, na primer, suda u Adi, suda u Kanjiži i još nekih drugih sudova, ali smo imali razumevanja za koncept Ministarstva pravde, za koncept Vlade Republike Srbije. Zbog toga nismo želeli da podnesemo amandmane u vezi sa očuvanjem još nekih sudova koji su takođe veoma bitni. Smatramo da naš predlog može da se uklopi u ceo sistem predloženog zakona o sedištima sudova i javnih tužilaštava. Kada kažem da je treća grupa argumenata za opstanak ovih sudova garancija korišćenja u službenoj upotrebi jezika nacionalnih manjina, onda mislim na to da se ukidanjem ovih sudova dovodi u pitanje korišćenje jezika nacionalnih manjina u sudskim postupcima. To je nedopustivo. Ne mogu se složiti sa gospođom ministarkom da je svejedno da li će se jezik nacionalnih manjina direktno koristiti u jednom sudskom postupku ili će se taj jezik koristiti preko tumača. Svaki građanin zemlje ima pravo na tumača u svim sudskim postupcima u Republici Srbiji. Nije valjda svejedno da li se radi o pripadniku rumunske nacionalne manjine ili mađarske nacionalne manjine ili o nekom Norvežaninu koji se zatekne na teritoriji Republike Srbije i koji treba da učestvuje u bilo kom svojstvu u sudskom postupku? Zbog toga se ne možemo složiti da li se pravo koristi preko sudskog tumača ili direktno, pošto je ovo pravo, pravo na službenu upotrebu jezika, zagarantovano Ustavom i Zakonom o službenoj upotrebi jezika iz 1991. godine. Kada kažem da je četvrta grupa argumenata za očuvanje ovih sudova sociološki razlog, onda mislim na sledeće: Srbija je danas, nažalost, najviše centralizovana država u Evropi. Mi o tome jako puno govorimo u Skupštini, jer želimo to da promenimo. Treba da se donese zakon o imovini lokalnih samouprava. Treba da se da saglasnost na statut Vojvodine itd. Ne da se ne ide u tom pravcu, nego se ukidaju neki sudovi. Više od stotinak opštinskih sudova se ukida. Ako u tim opštinama, u tim gradovima ukinete sudove, onda će ti gradovi, te opštine izgubiti sva ona obeležja po kojima se objektivno mogu nazvati gradskim sredinama. To je vrlo loše. Vratiću se na konkretan amandman. Mi predlažemo očuvanje prekršajnog suda u Bačkoj Topoli. Smatramo da za to ima jako puno argumenata. Lokalna samouprava, SO Bačka Topola je 30. oktobra 2008. godine donela zaključke. U tim zaključcima piše i sledeće: "Opšti kriterijumi Ministarstva, kao što su teritorijalno i geografsko područje, blizina velikih saobraćajnica, učestalost saobraćajnih nezgoda, višenacionalno stanovništvo i njegova brojnost, kao i specifičnost ovih opština, rad i vođenje sudskih postupaka na više jezika, broj i složenost predmeta u obradi, broj katastarskih opština, tradicija od oko 150 godina postojanja i neprekidnog rada suda u Bačkoj Topoli garantuju zakonski osnov za to." Nažalost, predstavnici Ministarstva pravde ne smatraju ove argumente utemeljenima. Ne znam kakve argumente bi još trebalo izneti da bi oni promenili svoje mišljenje, ali se još uvek nadam da će oni promeniti mišljenje, da će biti usvojeni ovi naši amandmani, da će biti usvojeni još neki amandmani poslanika opozicije i da ćemo onda imati četrdesetak osnovnih sudova umesto 34. Neće se remetiti ceo sistem, ali ćemo dobiti jedan moderan evropski pravosudni sistem od 1. januara 2009. godine. Na kraju, želim da ponovim da ukoliko se ovi amandmani ne podrže mi nećemo biti u mogućnosti da glasamo za ovaj zakon, jer nećemo glasati protiv građana i protiv birača sa teritorije ovih opština iz kojih dolazimo. U tom slučaju, jedina mogućnost je da se ovaj zakon povuče iz zakonske procedure. Ili vi možda za nas imate nekakvu zamenu iz opozicionih stranaka, u šta čisto sumnjam, jer su sve stranke opozicije do sada rekle da neće podržati ovaj zakon. Pre svega bih rekao da je gospodin Čedomir Jovanović, predsednik LDP-a, rekao da zbog iste ove argumentacije LDP ne može da podrži ovaj zakon. Ako je to tako, a sigurno je tako, onda će ovaj zakon, ukoliko se ne usvoje naši amandmani, biti usvojen pomoću neke opozicione stranke, koja nije bila za ratifikaciju Sporazuma o stabilizaciji i asocijaciji, a to će biti vrlo loš signal.
Reč ima narodna poslanica Nataša Jovanović, posle nje narodni poslanik Zoran Krasić, pa narodna poslanica Judita Popović.
Gospođo Čomić, dame i gospodo narodni poslanici, gospođo Malović, nastavlja se kriminal u kragujevačkom opštinskom sudu, koji predvodi Miroljub Tomić, predsednik suda, u dogovoru sa građaninom Tomislavom Nikolićem. Danas je stigla druga po redu protivzakonita i protivustavna presuda Okružnog suda u Kragujevcu, a od veća sastavljenog od sudija koji su odlučivali, na takav način kršeći Ustav i zakon, i koji su učestvovali u otimanju deset poslaničkih mandata srpskih radikala u Kragujevcu. Dakle, veće je sastavljeno od sudija: Obrena Jezdića, predsednika veća, Aleksandra Blanuše i Simonide Miloradović, članova veća. Naime, odbornik SRS-a i predsednik našeg opštinskog odbora Zlatko Radić iz Lapova podneo je žalbu Okružnom sudu u Kragujevcu zbog činjenice da opštinska skupština u Lapovu nije donela odluku o prestanku mandata za tri bivša člana SRS, a u skladu sa Zakonom o lokalnim izborima. Podneta je dokumentacija, i to: kod suda overeni ugovor da stavljaju svoj mandat na raspolaganje Srpskoj radikalnoj stranci, na čijoj su listi izabrani, ostavke i ovlašćenja za podnosioca. U ovom slučaju, odnosno u konkretnim slučajevima ja sam bila ovlašćena od SRS za zaključivanje ugovora i u Kragujevcu i u Lapovu, kao i u celoj Šumadiji. Sud je išao (i o tome sam govorila pre nekoliko dana, gospođo Malović), odnosno jedan od članova veća, Aleksandar Blanuša, u svojoj drskosti u gaženju zakona toliko daleko da je od gospodina Zlatka Radića tražio dopunu žalbe. Iako se gospodin Radić, u skladu sa Zakonom o lokalnim izborima i članom 49, u svojoj žalbi sudu pozvao na nedvosmisleno utvrđeno činjenično stanje, a to je da su ti otpadnici, nekada članovi SRS, potpisali i sklopili ugovor sa SRS, podneli neopozivu ostavku na odborničko mesto i da je priloženo i ovlašćenje za podnosioca, Aleksandra Blanuša je, očigledno po nalogu kriminalca na čelu Okružnog suda Miroljuba Tomića, tražio dopunu i upitao u pismenom podnesku gospodina Radića da li on želi da se Okružni sud u Kragujevcu izjašnjava o tome da treba da se poništi odluka Skupštine opštine Lapovo ili je došlo do propuštanja, odnosno nedonošenja odluke. Za ljude (pre nekoliko dana sam o tome pričala) koji nikada nisu uzeli nijedan zakon u ruke, koji čak ne koriste svoje biračko pravo, a koji su zaintrigirani ovakvim slučajevima skandaloznog prekrajanja izborne volje građana... što je teško krivično delo, pa smo mi protiv ovo troje sudija, kao i Radomirke Nikolić i druga dva člana onog drugog veća, podneli krivične prijave, ali opštinski javni tužilac ne reaguje, kao ni republički javni tužilac. To smo uradili još 31. oktobra i tražili zaštitu zakonitosti. Jasan je zakon za svakoga ko danas prvi put otvori i pogleda član 49, šta tamo piše. Tamo piše da svaki odbornik iz jedinice skupštine opštine u slučaju kada se desi ovako nešto – da skupština, iako to treba da uradi... Jer, i Skupština opštine Lapovo je, baš kao i Skupština grada Kragujevca, svesno, tendenciozno ušla u kršenje zakona U tom slučaju sud treba da postupi u skladu sa zakonom. U tom članu 49. Zakona, a to vi vrlo dobro znate, gospođo Malović, ne postavlja se pitanje da u svojojžalbi taj odbornik koji na to ima pravo, bilo koji odbornik, u ovom slučaju je to Zlatko Radić, treba da navodi da se desilo to, to i to. Ne utvrđuje Zlatko Radić činjenično stanje, nego Okružni sud u Kragujevcu koji je trebalo, na osnovu prikupljene dokumentacije o danu održane sednice u Lapovu, da ima uvid u stanje stvari, a to je da su ispunjeni svi uslovi iz člana 47. Zakona o lokalnim izborima: sa overenim ugovorima, sa podnetim ostavkama, neopozivim, opet kažem, jer su one iz člana 46. opozive, a ove su neopozive, i sa ovlašćenjem za podnosioca. Dakle, zbog činjenice da su javno žigosani kao kriminalci u srpskom pravosuđu i da je to jedini sud u Srbiji koji otima mandate Srpskoj radikalnoj stranci, opet ponavljam, zbog prijateljske (ili kakve već, pokazaće vreme) veze Nikolića i Miroljuba Tomića, mi dolazimo u situaciju da danas... Dakle, druga po redu presuda, još kažu, zamislite – u ime naroda. U ime kog naroda? Građana Lapova koji su glasali za listu SRS,za prvog na listi, Zlatka Radića, koji je i podnosilac ove žalbe, ili građana Kragujevca koji su glasali za listu SRS i za prvu na listi, odnosno moju malenkost? O čemu mi pričamo? Mi smo danas imali sednicu Skupštine grada Kragujevca i mi smo je napustili posle našeg upozorenja, još jednog, kragujevačkim gradskim vlastima da se ne igraju voljom građana. Mi ćemo sačekati proceduralno poslovničko vreme da opet uđemo u proces koji nam nalaže član 47. Zakona o lokalnim izborima. Ali, neka ne misle... Zato i vama kažem, gospođo Malović, i pisanim putem ću da zatražim, kao ovlašćeno lice i osoba koja je sklapala ugovore sa onima koji su neopozivo svoj mandat dali SRS, da dobijete izveštaj o tome šta se radi u leglu kriminala srpskog pravosuđa, a toje Okružni sud u Kragujevcu, koji predvodi Miroljub Tomić. Čak sam čula da su se drznuli toliko da kažu – aha, pa vodi se hajka na neke sudije sa skupštinske govornice. Ne, nego ću da ih hvalim zbog toga što otimaju mandate SRS i da kažem: kršenje zakona, zato što je to dogovor Nikolića i Tomića, može; ja tebi trange-frange, usluga za uslugu itd. O čemu se ovde radi? Inače, taj Miroljub Tomić predsednik, kada već govorimo o ovoj temi, o ovom zakonu, gospođo Malović, pretenduje da bude izabran za predsednika Apelacionog suda u Kragujevcu. To će biti najžigosanija ličnost svuda i na svakom mestu, od strane svakog poštenog čoveka. Danas mi onaj filozof Saša Milenić, predsednik kragujevačke gradske skupštine, koga svi odlično razumete šta priča, kao i cela javnost, njegovi se govori prepričavaju svaki put kada izađe za skupštinsku govornicu kaže – ali znate... Ja mu objašnjavam lepo kao čoveku, računam čovek je normalan, prosečne inteligencije da može to da razume, kažem mu – ali, to su mandati Srpske radikalne stranke. On kaže – aha, ali nosilac liste je bio Tomislav Nikolić. Ja mu onda objašnjavam, pošto vidim da čovek blage veze nema ili se pravi da ne zna, kažem mu – pa, nažalost, ali ne zadugo, predsednik SRS dr Vojislav Šešelj je u haškom kazamatu; kada se bude vratio ovde ovi miševi, ova žuta štaka poštapalica, Nikolić, neće smeti da pomoli nos na ova vrata, a ne da se gega kao što sada prolazi i beči se u mene. A on kaže – pa kako kada je on bio to? Ja kažem – pa, tehnički je bilo nemoguće, Mileniću, da za svaku opštinu, Sečanj, Žabare, Kragujevac, Lapovo, Batočinu, svaki dan neko od nas ide u tamnicu haškog kazamata, pa da dr Vojislav Šešelj, svojim lepim potpisom (a ne ovim škrabopisom, ne zna čovek ni šta piše, neko "t" pa nešto bezveze, neke tri krive linije), potpiše ovlašćenje za podnosioca neke izborne liste. On kaže – aha, znači to je razlog. Ma ne, nego je razlog taj što je on bio mnogo važan, pa nam je to trebalo, pošto je on obišao neku mesnu zajednicu u Kragujevcu; on ili onaj njegov feminizirani, ofarbani, koji se drznuo danas da kaže: "Ovde sede neki građani", misleći na odbornike SRS, "kojima nije potvrđen mandat". Ma ne, nego si ti trčao, sa obe svoje leve noge, i od Erdeča, i od Stanova, i od Grošnice, od Velikog Polja i mnogo si para uložio, energije i znanja. Nemojte, ljudi, da se šalimo sa takvim stvarima. Zlatko Radić, koji je od Srpskog četničkog pokreta član SRS, zapravo Šešeljev četnik i radikal od svoje 16 godine, od momenta kada je na Trnovu Petku dr Vojislav Šešelj, 8. avgusta 1990. godine, sa svojim četnicima zatvaran u centru Lapova, podnosilac je, gospođo Malović, ove žalbe. On je bio prvi kandidat na listi kada su se građani Lapova odlučivali na izborima i dali nam poverenje da dobijemo tih devet mandata, zaokruživali su na listi na kojoj je pisalo SRS, broj 1, Zlatko Radić. Isti je slučaj i sa republičkom izbornom listom: SRS - dr Vojislav Šešelj, broj 1, dr Vojislav Šešelj. E, hteo je ovaj, što kaže Pera Jojić, "Zumbul", da on bude po brojem jedan, ali ne može. Bio je broj dva sve do trenutka dok ga nisu uzeli pod svoje Amerikanci, Britanci, tajkuni i svi oni koji ga plaćaju. Jednostavno, nije moglo. Pa onda te srceparajuće izjave – jao, poješće me rak zbog Vojislava Šešelja, jao, kršim ruke, jao, igram igrice na kompjuteru u kabinetu na drugom spratu. Čovek je samo naučio da slaže one karte... Znate, to je ona igra, igraju je moje bratanice, jedna ima tri godine, jedna sedam godina, jedna dvanaest, a to su deca prevazišla još u uzrastu od tri-četiri godine. E, on je znao da slaže kartice, pa kad uđete i pitate ga nešto ozbiljno on kaže – pusti me sad da završim ovo, sam sa sobom tako. Sam sa sobom, pa sa drugima, pa na Goču, pa sa Mikijem Rakićem, pa preko puta, pa jedan milion, pa drugi, pa treći... Još ću da se rasplačem, verujte mi, nisam mogla celu noć da spavam; pitam jednog uvaženog beogradskog arhitektu juče, kažem – jao vidite, pa to nije 600.000 evra, kao što sam ja rekla. Išli su novinari onog "Kekeca" (znate, to je onaj list nazvan po njegovom izdavaču Kekecu) i slikali i kažu – jao, pa to je jedna skromna kućica. Od čega? Od poslaničke plate? Čula sam da je taj nesrećnik negde izjavio, mislim u jednom dnevnom listu: "Da su Nataša, Vjerica i Gordana malo manje kupovale krpice", valjda ovo što ja imam na sebi, ova skromna odeća, "mogle su da naprave to i to". Od poslaničke plate kupuje se pristojno i minimalno odelo, ali od poslaničke plate neki od nas žive u 35 kvadrata, kao moja malenkost, i izdržavaju one u svojoj porodici koji nemaju normalna sredstva, kao što su roditelji koji imaju bedne i jadne penzije u ovom društvu, a ne ide se na skupa letovanja, nema ergele automobila, nema bahatog ponašanja i nema menjanja nameštaja u stanu svake godine, kada se pojavite jednom u godini, pozvani. O čemu se radi? O lopovluku, o alavosti, o nemoralu, o kriminalu. Mi to nećemo da trpimo. Danas mi je jedna čestita građanka Batočine rekla – možda smo bili zbunjeni, možda smo mislili da to baš nije tako kao što vi pričate. Ali, danas ceo Kragujevac, cela Šumadija i cela Srbija znaju da je ovo direktno uplitanje politike u odluke sudskih organa vlasti, na čelu sa Miroljubom Tomićem. Taj Tomić ne samo što je poznat po ovome, da je ušao u ovo što se nigde u Srbiji nije desilo... Imamo odluke (takođe u ime naroda, ali po zakonu, gospođo Malović) sremskomitrovačkog suda; a tako je sud u Nišu i tako su svi mandati u Aleksincu vraćeni, pa je uspostavljena radikalska vlast i pored toga pokušaja puča. Mislili su – ma, Milovan Radovanović je sam, oteli smo odbornike i ako se desi da sud vrati oni nemaju koga da stave na listu. Otreznili se ljudi, povratili se i uspostavili vlast, normalnu vlast odgovornih ljudi. Ovo ovako ne može da funkcioniše. Zato od vas tražim, gospođo Malović, da, u skladu sa svojim ovlašćenjima, zatražite hitan izveštaj o radu kragujevačkog okružnog suda. Mi ćemo našu političku borbu da nastavimo. Kako vidim, i kako je taj Miki (je l' ga tako zovu) Rakić alfa i omega u ovoj državi i upravlja celokupnim sistemom vlasti, neki će biti pušteni niz vodu, ali ne onu lepeničku, koja je malo plitka, nego u onu dublju u kojoj neće moći da plivaju, bez obzira na to što su mnogo para oteli, zabili nož u leđa Vojislavu Šešelju i izdali Srpsku radikalnu stranku. Hvala.
Reč ima narodna poslanica Judita Popović. Jedino ako narodni poslanik Zoran Krasić neće 30 sekundi? Neće.
Gospođo predsedavajuća, poštovano predsedništvo, gospođo ministarka, dame i gospodo narodni poslanici i poslanice, Liberalno-demokratska partija je podnela dve grupe amandmana vezanih za mrežu sudova i tužilaštava. Mi smo svesno podneli jednu grupu amandmana vezanih za vojvođansku mrežu sudova i tužilaštava, koji su veoma slični amandmanima koje su podnele stranke nacionalnih manjina, Savez vojvođanskih Mađara i druge. Vodili smo se, pre svega, razlogom da ne prihvatamo nacionalni ključ i ne prihvatamo političke ustupke nacionalnim manjinama. Pošli smo od pretpostavke da je ovaj amandman o kojem sada govorimo takav da zastupa interese svih građana sa teritorije sudova na koje se amandman odnosi. Taj interes je, pre svega, vezan za izrazitu pravnu i institucionalnu tradiciju koja postoji u Vojvodini u pogledu sudova, sedišta tih sudova na koje se amandman odnosi. Prema tome, kada smo podneli sličan amandman mi smo faktički podržali amandman kolega iz Saveza vojvođanskih Mađara, pre svega iz racionalnih razloga, zbog interesa građana, podvlačim, svih građana, nezavisno od toga kojoj naciji pripadaju. Mi zaista verujemo i znamo da je to bio interes i kolega Saveza vojvođanskih Mađara za podnošenje ovog amandmana. Mi očekujemo, s obzirom na to da dajemo podršku ovom amandmanu, da i vladajuća koalicija ceni taj amandman iz ugla racionalnosti i potrebe da se isti usvoji, da se izađe u susret specifičnim interesima građana Vojvodine. Dakle, ne radi se samo o nekim zakulisnim radnjama, odnosno o iznuđenom načinu odlučivanja u ovoj komplikovanoj koaliciji na vlasti; to treba da bude jedna racionalna politička odluka, a ne samo kompromis da bi se sačuvala ova veoma čudnovata, komplikovana i obimna koalicija. Prema tome, još jednom podvlačim da LDP podržava amandman Saveza vojvođanskih Mađara i poslaničkog kluba nacionalnih manjina.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Radovan Radovanović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima gospodin Radovan Radovanović. Posle njega ima reč narodni poslanik Zoran Krasić.
Gospođo predsedavajuća, uvažena ministarka, predstavnici Ministarstva pravde, koleginice i kolege narodni poslanici, od 5. novembra, da vas podsetim, od kada se ovaj set pravosudnih zakona nalazi na dnevnom redu ovog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije, prvi put poslanici Lige socijaldemokrata Vojvodine javno sa ove govornice iznose svoje stavove o predloženim zakonima predlagaču i javnosti. Zarad te javnosti sam dužan da kažem da mi nismo ćutali sve ovo vreme, već smo svoje stavove, neke od njih ćete čuti sada i malo kasnije od mene i od drugih narodnih poslanika, iznosili u svakoj prilici predstavnicima ministarstava. Na naše zadovoljstvo, deo tih primedaba je ugrađen u neki od predloga zakona. Dakle, predlozi zakona o uređenju sudova, o sudijama, o Visokom savetu sudstva, o javnom tužilaštvu, o Državnom veću tužilaca, o izmenama i dopunama Zakona o prekršajima su za Ligu socijaldemokrata Vojvodine, ovako kako su predloženi, apsolutno prihvatljivi i dokaz su približavanja našeg pravosuđa evropskim vrednostima i sistemu, te ćemo ih stoga u danu za glasanje sigurno i bezrezervno podržati. Kako ćemo glasati o zakonu o sedištima i područjima sudova i javnih tužilaštava zavisiće od toga kako će se predlagač odnositi prema našim amandmanima. Prvi od amandmana koje smo podneli je sledeći: U članu 2. u stavu 1. Predloga zakona iza tačke 2) dodaje se nova tačka 3) koja glasi: "Prekršajni sud u Bačkoj Topoli za teritoriju opština Bačka Topola i Mali Iđoš, sa odeljenjem suda u Malom Iđošu". Dalje, posle tačke 11) dodaje se nova tačka 12) koja glasi: "Prekršajni sud u Inđiji za teritoriju opština Inđija i Stara Pazova, sa odeljenjem suda u Staroj Pazovi". Ove ostale stavke se tehnički uređuju u Predlogu zakona. Kao što ste imali prilike da čujete, Liga socijaldemokrata Vojvodine nije, poput većine poslaničkih grupa i narodnih poslanika, vodila računa samo o sredinama gde je ona zastupljena u vlasti, već želimo da ovim amandmanom ispravimo, po nama, vidljivu manjkavost predloženog zakona u odnosu na celu teritoriju AP Vojvodina. Pre svega, hteo bih da kažem da nas vređa to što se u obrazloženju za odbijanje našeg amandmana koje ste nam dostavili ispostavlja da umesto Bačke Topole spominjete Bačku Palanku, pa tako ispada da predlagač nije ni pročitao naš amandman, već ga je apriori odbacio. Zašto mislimo da na teritoriji ove dve opštine treba da postoji prekršajni sud? Ako postoje neka pravila zašto se na bilo kojoj teritoriji osnivaju prekršajni sudovi, onda tu jedna od stvari mora biti i putna mreža i prolazak Koridora 10 kroz teritoriju sve četiri opštine koje spominjem u ovom amandmanu, kako puta E-75, tako i železničke pruge, i to u nemalom broju kilometara na teritoriji sve ove četiri opštine, što je oko 80 km ovog puta, odnosno Koridora 10, s tim da kroz Bačku Topolu i većinu naseljenih mesta na njenoj teritoriji prolaze i dva velika značajna regionalna puta za našu zemlju, a to su regionalni putevi M-21 i M-22. Ono što očekujemo od Koridora 10 jeste da će i u putnom i u železničkom saobraćaju u narednom periodu doći do intenziviranja saobraćaja i, prema tome, potrebe da u ova dva grada imamo osnovane prekršajne sudove. O tome kakav je nacionalni sastav u ove četiri opštine čuli smo od kolege iz Saveza vojvođanskih Mađara koji je obrazlagao svoj amandman. Tradicionalno, na teritoriji AP Vojvodine se govori na srpskom i pet ostalih službenih jezika. Na teritoriji ove četiri opštine, pored srpskog, prisutan je mađarski na teritoriji opština Mali Iđoš i Bačka Topola, daleko više od 60% stanovništva govori mađarski jezik; a na teritoriji opština Inđija i Stara Pazova, desetak posto stanovništva govori maternji slovački jezik. O razuđenosti ove četiri opštine i o tome kako bi naši građani putovali 60 i više kilometara do prekršajnog suda, može svako da se uveri kada pogleda kartu naše zemlje. Tradicija sudstva u ovim sredinama, malopre smo čuli od koleginice Popović, duža je od 140 godina. Znači, u oba grada ne samo određeni vidovi prekršajnih sudova ili organa za prekršaje postoje više od 140 godina. Ono što me u uvodu ministarke i nekih kolega poslanika prilično ražalostilo jeste argumentacija da u ovim sredinama treba ukinuti prekršajne, osnovne ili bilo koje sudove zato što je smanjen broj predmeta u tim sudovima. Znači, u onim sredinama gde građani vode računa o svom ponašanju, konkretno ovde govorimo o prekršajnim sudovima, o javnom redom i miru, ili u saobraćaju, ili svega što se dotiče ovog suda, te građane treba kazniti. Vrlo brzo ću reći zašto mislim da su kažnjeni; ne samo ja, nego svi oni listom. Znači, onima koji se ponašaju u skladu sa zakonima oduzimamo pravo da neke svoje potrebe pred organima države, konkretno sudovima, ostvaruju na teritoriji gradova ili opština gde žive. Takođe, bio sam iznenađen zapažanjem da osnovne ili prekršajne sudove treba ukinuti u tim malim sredinama koje broje između 50.000 i 100.000 stanovnika, jer advokati iz većih centara, npr. iz Beograda, ne mogu da dobiju spor ili predmet koji vode pred tim sudovima. A da li advokati iz tih malih sredina mogu da dobiju bilo kakav spor u Beogradu ili nekom većem centru? Znači, ta argumentacija sigurno ne može da stoji. Zašto mislim, ukoliko se ovakav predlog zakona usvoji, da je to hendikep i za ove sredine, a verovatno i za neke druge sredine koje spominju druge kolege narodni poslanici? Između ostalog, i zbog sledećeg: zato što su nam puna usta decentralizacije na svim nivoima i u svim oblastima, a čini mi se da i ova vlada, da li po inerciji ili namerno, nastavlja onde gde je stala prethodna u dva mandata, a to je da se sve ovako važne stvari za građane naše zajednice grupišu i centralizuju u što je moguće većim centrima. Spadam među one koji smatraju da sistem treba da ide za životom. Ne moramo iz svake sredine izvlačiti život i grupisati ga u što je moguće veće centre. Šta će se desiti kada Bačka Topola, Inđija ili neka druga sredina ne bude imala prekršajni sud? Naprosto, veoma brzo će sudije koje sude otići da žive u ona mesta gde im se nalaze kancelarije. Postoje odeljenja, ali u odeljenja se dolazi, a kancelarija mu se nalazi tamo gde mu je sedište prekršajnog ili osnovnog suda. Zajedno sa sudijom otići će i njegova porodica, a ne treba da vas podsećam da ako je u pitanju sudija obično je njegova supruga, ili suprug, prosvetni radnik, pravnik, to je najčešće u našim sredinama. Iz tih porodica dobijamo decu koja se u velikom broju obrazuju na našim fakultetima ili su već akademski građani. Svi oni odlaze u veće centre i izvlače se na ovaj način iz svih sredina u kojima se ukidaju ovakvi sudovi. Gde će advokati? Pa, tamo gde je sedište suda. Najveći broj, kao i sudije, premestiće svoje kancelarije na teritorije ovih opština; ima po 40 i više advokatskih kancelarija u svakoj od ovih opština. Većina njih, pogotovo ovih mlađih, otići će u one sredine gde se nalaze sedišta kako prekršajnih, tako i drugih sudova i tužilaštava, jer će tamo biti daleko, daleko više posla. Za kraj, naša iskustva vezana za centralizaciju u ostalim oblastima, na primer u MUP-u, otprilike su ovakva: svakodnevno susrećem policajce na teritoriji opštine Bačka Topola koji mi pokazuju svoju opremu, svoje vindjakne koje su iscepane, pokazuju mi automobile koji su neupotrebljivi i ukazuju na nedostatak opreme da bi mogli uspešno da rade svoj posao. Zašto je to tako? Zato što je Bačka Topola policijska stanica, a Subotica je organ unutrašnjih poslova. Ne krivim ja Suboticu za maćehinski odnos, ali krivim državu koja ne vidi da izvlačenjem svih institucija iz sredina koje imaju između 50.000 i 100.000 stanovnika od tih sredina pravimo provinciju. Nadam se da će ministarka i predstavnici Ministarstva naći načina da do dana za glasanje o ovom zakonu porazgovaramo i vidimo da li je ovaj amandman prihvatljiv. Hvala lepo.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić. Posle njega narodni poslanik Laslo Varga.
Gospođo Čomić, javio sam se povodom ovog amandmana, ali želim principijelno da ukažem, jer mislim da je ova argumentacija koja se čula povodom ovog amandmana u stvari argumentacija koja će se čuti dokle god je ova tačka dnevnog reda u Skupštini. O čemu se radi? Radi se o jednom predlogu zakona koji menja postojeću organizacionu strukturu sudova i tužilaštava. Naravno, tu sada postoje "stečene pozicije" i to svakako mami pažnju, pre svega sredine, pravosuđa, a, kao što može da se primeti, i velikog broja narodnih poslanika. Čini mi se da ovde samo poslanici poslaničke grupe G17 plus nisu podneli amandmane. Gotovo sve druge poslaničke grupe su podnele amandmane, čak je i predsednik Zakonodavnog odbora gospodin Vlatko Ratković podneo tri amandmana; Vlada je odbila te amandmane, a vidim da je Srđanov amandman prošao. Samo želim da ukažem na jednu stvar, vrlo važnu, po meni. Možda ste primetili i da predsednik Zakonodavnog odbora za amandmane koristi identičnu argumentaciju koju koriste poslanici SRS, LDP, DSS, NS, neke njihove amandmane ste usvojili, neke naše ste usvojili, koristi argumentaciju koju i Riza Halimi koristi, Pastor istu tu argumentaciju koristi. Svi poslanici su nešto uzimali kao kriterijum, kao merilo, da bi sačuvali nešto što bi moglo da se nazove stečeno pravo, stečena organizacija sudova i tužilaštva. Smatram da je napravljena velika greška u samom Predlogu zakona. Sada ću da vam objasnim u čemu se ona ogleda. Nije to baš tako, da vi uzmete standarde koji važe u Belgiji, Holandiji ili nekoj državi koja po broju stanovnika približno odgovara Srbiji, 7,5 miliona stanovnika, približno odgovara ovoj teritoriji i da njihove standarde, broj stanovnika, broj predmeta itd., umiksate u nešto i iz toga izvučete nešto što bi mogao da bude kriterijum, pa na bazi toga izvršite ovu teritorijalnu organizaciju pravosuđa. Nije. Radi ovih iz Demokratske stranke moram da vam predočim neke stvari. Evropa i evro ima dva svoja generička naziva: prvi - naziv za reku, i drugi - široko polje. Balkan znači brda. Ne može biti organizacija države, vlasti i organizacija života ljudi u širokom polju ista kao u brdima. Ovo je primer koji je svima jasan. Zato sam ga iskoristio. Naravno, ovde mogu da se koriste i neki drugi razlozi. Samo da vam skrenem pažnju, ove države koje su poslednje ušle, u ovoj tranši pristupanja u EU već godinu dana preživljavaju jednu tešku agoniju, i Bugarska i Rumunija. To što neko kaže – evropski standard preslikaj preko indiga u Srbiji, to bi bila katastrofa. Uzimate nešto kao kriterijum, a nešto ne želite ni da pomislite. Ako ste već ovo uzeli kao kriterijum, zašto niste uzeli kao kriterijum kolike su plate sudijama i tužiocima; zašto niste uzeli za primer i to da svaki sudija, praktično, ima kabinet, pa da ima tim ljudi koji pripremaju predmet, koji kasnije rade nacrt presude na drugi način itd.? Zašto niste uzeli za primer i pitanje šta je upravna stvar, šta je građanska stvar, šta je krivična stvar? Ako sve to ne uzmete u obzir, već uzmete suvoparne podatke, onda dobijate nešto što ne komunicira sa stvarnošću, a to je upravo ovaj predlog zakona. Toga su svi svesni, bez obzira na to što su poslanici stranaka koje čine vlast podneli dva-tri amandmana, nešto je usvojeno, nešto nije, ali su i oni svesni. I oni trpe pritisak, kao što Milovan trpi pritisak, Lapčević trpi pritisak, Balint isto trpi pritisak. Ljudi trpe pritisak, ne u smislu pritiska da neko preti, ali ljudi otvaraju normalno pitanje – šta se to desilo, pa sad više nema? Mislim da ste pogrešno napravili poziv na ustavni osnov za ovaj zakon. Predlagač ovog zakona je ustavni osnov pronašao u članu 97. tačke 2. i 16. i članu 143. Ustava Republike Srbije. Ovo za član 143. je u redu, ali član 97. tačke 2. i 16. govori o oblastima, poslovima iz nadležnosti Republike Srbije. Ono na šta ste morali da se pozovete prilikom donošenja ovog zakona jeste član 99. tačka 7. Ustava Republike Srbije, a to je ona odredba koja kaže da je Narodna skupština dužna, ovlašćena da donese zakon i uredi neku oblast. Zbog javnosti, koja može biti uskraćena za vrlo važne informacije jer se vrlo često u nekim medijima javljaju neki ljudi koji su poslanici i pričaju o opstrukciji i o nekim nebitnim temama koje se vode u Narodnoj skupštini, skrećem pažnju javnosti na to šta je nadležnost Narodne skupštine: 1. donosi i menja Ustav, 2. odlučuje o promeni granica Republike Srbije, 3. raspisuje republički referendum, 4. potvrđuje međunarodne ugovore kad je zakonom predviđena obaveza njihovog potvrđivanja, 5. odlučuje o ratu i miru i proglašava ratno i vanredno stanje, 6. nadzire rad službi bezbednosti i tek na 7. mestu - donosi zakone i druge opšte akte iz nadležnosti Republike Srbije, 8. daje prethodnu saglasnost na statut autonomne pokrajine, 9. usvaja strategiju odbrane, 10. usvaja plan razvoja i prostorni plan, 11. usvaja budžet i završni račun (završni račun odavno ova skupština nije usvajala), na predlog Vlade, 12. daje amnestiju za krivična dela. Kada kritikujete neku opstrukciju ovde, molim vas da zapamtite, tačka 7. je donošenje zakona. Ako se Vlada nije znala pozvati na ustavni osnov za ovakav jedan zakon... Podsećam vas, to je član 143. stav 2, to je član 157. stav 1. i član 99. stav 1. tačka 7. Ustava Republike Srbije. U tome vi treba da nalazite ustavni osnov za ovakav predlog zakona. Kad kažem "ovakav predlog zakona" mislim na predlog zakona sa ovakvim nazivom. Mislim da ste kod kriterijuma stvarno pogrešili. Iznenađujem se da ste izbegli jedan kriterijum koji se kod vas vrlo često naziva realnost. U ono vreme kada je ideolog bio Zoran Živković, kada mu iznesete sve istorijske, logičke, filozofske, pravne, političke, sociološke argumente, on kaže – ali realnost je da je Amerika najjača i da moramo da igramo kako Amerika kaže. Argument realnosti znači da postoji neka materijalna sila koja ne poštuje ni Ustav, ni zakon, ali, moram da vam kažem, ni zdrav razum. Argument realnosti ste mogli da protumačite i na drugi način, a to je – tradicija, razuđenost, teritorijalni raspored stanovništva i potreba da se preko sudova pruži zaštita i ljudskih prava i interesa svih građana i pravnih subjekata. Iz toga može da se izvuče zaključak da sud mora da bude dostupan građaninu i da efektivno vrši sudsku vlast. Ako je to tako, onda ste mogli da napravite potpuno drugačiju organizaciju. Ako računate da ćete ovom organizacijom da napravite uštede, nećete ih napraviti. Ako sa sto i nešto, navodno, sekretarica predsednika sudova to svedete na 30 i nešto, 40 i nešto itd., samo nemojte da zaboravite da ste već ubacili nekoliko novih sudova, pa kada te nove tipove sudova, vrste sudova, poput prekršajnih, poput apelacionih, ubacite u ovo ovde, onda ćete dobiti otprilike isti broj kao što je u postojećoj organizaciji, sa gledišta kadrova i personalnog rešenja. Ovo samo na prvi pogled deluje kao načelna rasprava. Samo želim da vam ukažem na to da nešto što je zapadnoevropski kriterijum kod nas ne može da se primeni, kao što ne možete ni zapadnoevropski kriterijum odnosa prema radu da primenite kod nas, kada imate u vidu da kod nas nije na delu zapadnoevropski kriterijum visine plate. Ako nešto primenjujete, što bi rekla ova naša deca, onda ful, sve primenjujte. Sudeći po nekim diskusijama, mi smo ispred Evropske unije. Predlažem da izvezete Mlađana Dinkića, Božidara Đelića, pa ako pobedi Tadić na ovom konkursu za najlepšeg, najpametnijeg, i njega da izvezete. Neka sredi situaciju u EU i u Americi. Znate kako bi Mlađan Dinkić sredio bankarski sistem Amerike? Ne bi se oporavio nikada više. Đelić, kako bi on sredio javne finansije SAD, kao kod nas. Dve godine slušao Milu Jezdimirović, a onda napisao krivičnu prijavu da bi je pomerio, jer on je navodno postao stručnjak za budžetski sistem. To je primitivizam, to je prostakluk, to nije civilizacijska tekovina. Mi moramo da se borimo za civilizacijske tekovine. Civilizacijske tekovine nisu vezane za boju, ali očigledno je od 25. januara 2001. godine žuta boja negativna asocijacija. U nastavku ove sednice poslanici koji su podneli amandmane iznosiće brojne argumente zašto u njihovom okrugu, u njihovoj opštini, u njihovom komšiluku treba da ostane neki sud. Gospodo poslanici, radite ćorav posao. Ovaj predlog zakona je uradila neka druga grupa ljudi, koja nema nikakve veze sa Ministarstvom pravde. Najveća ironija ovih zakona iz oblasti pravosuđa jeste da se i ona prethodna i ova vlast pozivaju na neku strategiju reforme pravosuđa. Moram da vam kažem da ljudi koji su u to vreme bili u ministarstvima, kada su čuli kako se to priprema i na šta to treba da liči, nisu smeli javno da kažu, ali su morali kod mene da priznaju da je to katastrofa za srpsko pravosuđe. Zašto ovo mora ovako da ide? Zato što je to plaćeno iz inostranstva, zato što ovi koji su na vlasti moraju da urade sve što se traži iz inostranstva kako bi dokazali da su ispunjeni uslovi da budemo primljeni tamo gde nikada nećemo biti primljeni. Zapamtite, nikada nećemo biti tamo primljeni. Možete vi sa leve strane da radite šta god hoćete, Evropa je parcelisana: Evropska unija i buduća velika Srbija.
Reč ima narodni poslanik gospodin Laslo Varga.
Gospodine potpredsedniče, gospođo ministarka, dame i gospodo narodni poslanici, javio sam se za reč po ovom amandmanu iz razloga što se zaista retko dešava da poslanička grupa ZES podnese jedan amandman, poslanička grupa koja daje ministra pravosuđa. Praktično, istovetan amandman smo podneli mi poslanici Saveza vojvođanskih Mađara, a i jedna opoziciona stranka, LDP, podnela je praktično istovetan amandman, odnosno jedan deo našeg amandmana se u potpunosti slaže. U tom smislu ja mislim da se to jako retko dešava. To bi trebalo da bude jedan dobar razlog zašto bi Ministarstvo pravde trebalo da dobro razmisli o prihvatanju ovog amandmana. Ja ću u svom izlaganju apostrofirati neke opštine i neke gradove, ali ne sa nekom lošom namerom i to ne znači da se zalažem za ukidanje bilo kog prekršajnog suda u bilo kojoj opštini. Upravo suprotno, smatram da svi prekršajni sudovi koje sadrži Predlog zakona treba da opstanu, ali ta mreža treba i da se proširi, i to iz više razloga. Pre svega, sada ću da govorim samo o delu zakona koji se odnosi na prekršajne sudove, a o delu zakona koji se odnosi na sudove i javna tužilaštva ću, naravno, govoriti kada amandmani koji se odnose na te članove budu na dnevnom redu. Dakle, što se prekršajnih sudova tiče, želim da kažem da ovaj deo zakona ne ignoriše u potpunosti činjenicu da je Srbija jedna višenacionalna država. Mreža prekršajnih sudova nije u potpunosti suprotna toj činjenici. Ima, naravno, i tu nekih problema, o tome će neke moje kolege govoriti, ali ovaj deo zakona iz ovog aspekta zaslužuje samo delimično, ne i kompletno, kritiku. Ono što je za kritiku to je činjenica da između obrazloženja na osnovu kojeg je sačinjen Predlog zakona i samog Predloga zakona postoji suprotnost. Naime, u obrazloženju Predloga zakona stoji da je Predlog zakona sačinjen na osnovu ovih kriterijuma: priliva redovnih predmeta, na osnovu područja nadležnosti suda, na osnovu udaljenosti, na osnovu putne mreže, na osnovu blizine granica. Želim da u svom izlaganju dokažem da upravo ovi kriterijumi nisu ispoštovani kada se radi o nekim područjima Republike Srbije. Iz tog razloga amandman čiji je cilj da opstane, odnosno da se osnuje prekršajni sud u Bačkoj Topoli za teritorije opština Bačka Topola i Mali Iđoš zaslužuje pažnju i vredan je podrške. Naime, kada se radi o prilivu predmeta, što mislim da je u direktnoj vezi sa brojem stanovnika, odnosno najviše zavisi od broja stanovnika, od potencijalnog broja korisnika "usluga" prekršajnih sudova, želim da citiram neke podatke. Na primer, mi smo predložili osnivanje prekršajnog suda u Bačkoj Topoli za teritoriju opština Bačka Topola i Mali Iđoš sa ukupno 52.000 stanovnika. Na primer, u Raški se predviđa osnivanje prekršajnog suda za 27.000 stanovnika; u Gornjem Milanovcu se predviđa osnivanje prekršajnog suda za 48.000 stanovnika. Dakle, u oba slučaja su te opštine, odnosno ta područja mnogo, mnogo manja od onoga što smo mi predložili u našem amandmanu, odnosno što je kolega Radovanović, pošto govorim o njegovom amandmanu, u svom amandmanu predložio. Ima i drugih primera koji su istovremeno dobri primeri, na primer: Sjenica, gde ima oko 28.000 stanovnika ili Preševo gde ima 35.000 stanovnika. To su dobri primeri zato što je u ovom slučaju predlagač vodio računa o nacionalnom sastavu stanovništva, sa jedne strane, a kada se radi o Preševu verovatno i o prolasku Koridora 10 u blizini grada, odnosno opštine. Međutim, isti taj kriterijum, sa jedne strane nacionalni sastav, sa druge strane prolazak ili postojanje Koridora 10, nije poštovan u slučaju Bačke Topole i Malog Iđoša. O tome je detaljno govorio moj kolega gospodin Radovanović. U mnogim slučajevima i naredni kriterijum, tj. udaljenost, nije ispoštovan. Naime, između Raške i Novog Pazara ima 22 kilometra, to je jedan primer, a postoje prekršajni sudovi i u Novom Pazaru i u Raški. S druge strane, između Gornjeg Milanovca i Čačka ima dvadesetak kilometara, između Subotice i Bačke Topole ima 35, a između Subotice i Malog Iđoša 46 kilometara. Dakle, mnogo više. Mislim da je u potpunosti jasno da ovaj kriterijum nije ispoštovan. Nije ispoštovan, i to je krajnje čudno, još jedan kriterijum – blizina granice. Naime, predviđeno je osnivanje prekršajnog suda u Senti koja je udaljena 38 kilometara od granice, a nije predviđeno postojanje prekršajnog suda u Kanjiži koja je 16 kilometara udaljena od granice. Jednostavno, za nas je prihvatljivo da na tom području postoji prekršajni sud, ali onda uopšte nije trebalo ovaj kriterijum u Predlog zakona uvoditi. Mislim da su to sve jaki, dobri argumenti zašto bi bilo celishodno prihvatiti ovaj amandman, a i neke druge amandmane koje smo predložili bilo mi poslanici SVM, bilo drugi poslanici. Jednostavno, a to se i iz izlaganja narodnih poslanika koji su govorili pre mene jasno vidi, može se postaviti praktično pitanje poštovanja elementarnih prava logike kada je ovaj predlog sačinjavan. Mislim da bi najbolje bilo da predlagač povuče ovaj predlog zakona i još jednom razmisli ili da prihvati veliki broj amandmana, koji naravno ne bi remetili ceo koncept, ali koji bi osigurali postojanje jedne racionalne mreže prekršajnih i osnovnih sudova i javnih tužilaštava. Hvala vam.
Hvala vama. Na član 2. amandman, sa ispravkom, zajedno su podneli narodni poslanici Judita Popović i Slobodan Maraš. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima potpredsednica Skupštine gospođa Judita Popović.
Gospodine predsedavajući, gospođo ministarka, dame i gospodo narodni poslanici i poslanice, pre svega pročitaću vam obrazloženje Vlade zašto nije usvojen amandman LDP-a na ovaj član 2. zakona o mrežama sudova i tužilaštava. Kaže ovako: "Vlada ne prihvata amandman iz razloga navedenih za neprihvatanje amandmana narodnih poslanika Radovanović Milovana i Lapčević Milana na član 2. Predloga zakona." Listamo dalje i čitamo obrazloženje zašto nije prihvaćen amandman Radovanović Milovana, kaže se: "Vlada ne prihvata amandman iz razloga navedenih za neprihvatanje amandmana narodnih poslanika Radovanović Milovana i Lapčević Milana na član 2. Predloga zakona." Onda stižemo do amandmana Lapčević Milana i valjda ćemo doći do nekog obrazloženja. Kaže se da amandman narodnog poslanika RadovanovićMilovana na član 2. Predloga zakona nije usvojen i kaže se, između ostalog: "Pored toga, na osnovu pomenute analize izvršena je i raspodela sudskih odeljenja u odnosu na sudove, pa smatramo da je predložena mreža navedena u Predlogu zakona racionalnija u odnosu na predlog iz amandmana." To znači da obrazloženja nema, jer su sva tri amandmana dobila identično obrazloženje, odnosno obrazloženje - nula. S obzirom na to da je takvo obrazloženje, moramo da krenemo od početka. Dakle, mi smo već istakli da je naš amandman faktički veoma sličan amandmanu narodnih poslanika nacionalnih manjina i narodnog poslanika gospodina Radovanovića, pa se, prema tome, samo pridružujemo njihovom predlogu da se njihovi amandmani usvoje, a samim tim da se usvoji i amandman LDP-a. Posebno bih se osvrnula na činjenicu da bi u ovu skupštinu uskoro trebalo da stigne predlog statuta Vojvodine na razmatranje i usvajanje. Podsećam na to da je Skupština Vojvodine već odlučivala o tom statutu. U tom statutu, između ostalog, predviđeni su novi upravni okruzi na teritoriji Vojvodine. Dakle, upravni okruzi su sa sedištima: u Bačkoj – Subotica i Sombor, u Banatu – Kikinda, Vršac i Zrenjanin, a u Sremu – Sremska Mitrovica. Dakle, to samo potvrđuje da se ponovo nije vodilo računa šta je to interes Vojvodine. Trenutno su u Vojvodini na snazi upravni okruzi koji su ustanovljeni još pre par godina, i to centralistički, dakle, sasvim su drugačiji upravni okruzi od onih koji se sad predlažu statutom Vojvodine. Ova mreža sudova i tužilaštava faktički se oslanja na postojeće upravne okruge, a pitanje je da li će isti ostati ukoliko se statut Vojvodine osnaži. Dakle, dolazimo u situaciju da unapred sebi pravimo probleme. Radimo jedan posao koji ćemo morati naknadno da dorađujemo i popravljamo. Vojvodina je ponovo u situaciji da se ne vodi računa o tome da je to teritorija sa određenim ekonomskim, društvenim, istorijsko-tradicionalnim uslovima koji se razlikuju od uslova koji postoje u ostalim delovima Republike Srbije. Specifičnost Vojvodine se ne uzima u obzir, nego se centralistički radi neka vrsta decentralizacije i racionalizacije, sada sudova i tužilaštava, a sutra ko zna čega. Opet smo u situaciji da se nameće nešto što je strano Vojvodini, nešto što nije racionalno. Mi shvatamo da je došlo vreme da se uvede štednja, da se uradi racionalizacija, da su to principi na osnovu kojih se i predlagao ovaj zakon, međutim, gde je tu princip interesa građana, dostupnosti prava i pravde i sudova građanima Vojvodine? Iz ovog predloga zakona, iz ovog predloga sedišta sudova za prekršaje ne proizilazi činjenica da je ovaj princip uzet u obzir. Ukoliko bi se dobio odgovor da jeste i taj princip uzet u obzir, kako onda da se tumači činjenica da se Bačka Topola ne uzima kao posebno sedište prekršajnog suda, nego se sve svodi na Suboticu; da se Novi Kneževac opet pripaja Kikindi kao sedištu prekršajnog suda? Videćemo da postoji velika razlika što se teritorije tiče, načina povezivanja ovih prostora međusobno, Bačke Topole i Subotice, i Novog Kneževca i Kikinde, i onog prirodnijeg vezivanja prema Senti. Ako je normalno da Novi Kneževac, koji je prostorno bliži Senti, što se prekršajnih sudova tiče, bude pripojen Kikindi, zašto onda insistirati na tom načelu, na tom uslovu za utvrđivanje sedišta sudova? Kaže se da je i prostorni momenat bio od uticaja kada se radila mreža sudova i tužilaca. U ovom slučaju nikako nije mogao to biti jedan od načina utvrđivanja racionalnog rešenja jer prostorno ne možemo da bolje povežemo Novi Kneževac sa Kikindom nego Novi Kneževac sa Sentom. Bačka Topola, kao jedno kulturno i ekonomski prilično razvijeno mesto, ne dobija sedište prekršajnog suda, već treba da se pripoji Subotici, koja je iovako preopterećena, pa se opet radi neka vrsta centralizacije. Dakle, suština je u tome da se Vojvodina ne pita. Njeni organi se očigledno ne konsultuju kada se donosi i radi ovakva vrsta zakona, koji su od uticaja na teritoriju Vojvodine. Čini mi se da se ta racionalizacija mreže sudova i štednja na mreži sudova radi na štetu građana Vojvodine. Liberalno-demokratska partija ne može podržati ovaj zakon u pogledu mreže sudova i tužilaštva upravo iz ovih razloga koje sam navela, jer smatramo da Vojvodina, kao posebna regija, kao autonomna pokrajina, ima pravo da se ceni njen društveni, ekonomski, jezički i drugi položaj. Sve su to razlozi koji su od uticaja na to da Vojvodina predstavlja tu pokrajinu, autonomnu pokrajinu, kao što se kaže. Prema tome, ako je to tačno, onda ne vidimo razloga zašto se amandmani LDP-a koji su vezani za mrežu sedišta sudova i tužilaštva ne bi usvojili, dakle, zašto se ne bi se učinio jedan pomak u tretiranju Vojvodine. Jer, videli smo i po setu ovih pravosudnih zakona, Vojvodina se svodi na pola člana u Visokom savetu sudstva, pola tužilaca itd. S obzirom na to da Republika Srbija zvanično još ima dve autonomne pokrajine, ukoliko se predviđa jedan član Visokog saveta sudstva ili visokog saveta tužilaštva, onda je čudno da se predviđa samo jedan član iz autonomnih pokrajina. Prema tome, na Vojvodinu otpada pola. Nismo zadovoljni ovakvim tretmanom Vojvodine i zaista je vreme da se tome stane na put. Podsećam vas još jednom, i to je jedna od bolnih tačaka vojvođanskih sudova, na zemljišne knjige. Zemljišne knjige su naprasno ukinute, vojvođanski sudovi su ostali bez veoma ozbiljnih pokazatelja i evidentiranja vlasništva i vlasnika, što predstavlja jednu istorijsku tekovinu Vojvodine, vojvođanskih sudova i građana Vojvodine. Dakle, imamo problem sa tom registracijom prava vlasništva na nekretninama. Nažalost, to je urađeno bez konsultacije relevantnih stručnjaka iz Vojvodine, pa je sada nastao veoma veliki problem u tim sudovima jer zemljišne knjige ne rade. Nije još zaživeo katastar nepokretnosti, koji može eventualno da preuzme ingerenciju registracije vlasnika i podataka o nekretninama. Dakle, mi ćemo morati pre ili kasnije da reagujemo i u pogledu toga, ali to je samo jedan od pokazatelja koliko se ne vodi računa o tome do kog nivoa razvoja je Vojvodina stigla, o kakvoj teritoriji se radi, o koliko nacija se radi u Vojvodini. Bez obzira na nacionalnu pripadnost, ipak su to, pre svega, Vojvođani i građani Republike Srbije i očekuju da država vodi računa i o njihovim interesima, a interesi su ti da se vodi računa o posebnostima građana Vojvodine.
Hvala. Da li se još neko javlja za reč? Reč ima narodni poslanik Arpad Fremond. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovano predsedništvo, poštovana ministarka, dame i gospodo narodni poslanici, dozvolite mi da u ime SVM, odnosno u ime Poslaničke grupe manjina iznesem naše stavove u vezi sa ovim amandmanom. Naravno, podržavamo ovaj amandman koji su podneli poslanici LDP-a jer je potpuno istovetan sa našim amandmanom. Pored onih argumenata koji su izneti od strane naših poslanika, dozvolite mi da iznesem zaključke koje je usvojila SO Bačka Topola na sednici održanoj dana 30. 10. 2008. godine. Ukidanje postojećeg statusa opštinskog suda u Bačkoj Topoli, opštinskog javnog tužilaštva u Bačkoj Topoli i opštinskog organa za prekršaje u Bačkoj Topoli, te gubljenje njihove dosadašnje samostalnosti u okviru postupka racionalizacije mreže sudova u Vojvodini koja se predviđa odlukom po predlogu mreža sudova na teritoriji AP Vojvodine i nacrtom zakona o sedištima i područjima sudova i javnih tužilaštava, nema zakonskog osnova, niti društvenog opravdanja. Skupština opštine Bačka Topola insistira, kod Pokrajinskog sekretarijata za propise, upravu i nacionalne manjine, Izvršnog veća AP Vojvodine, Ministarstava pravde i nadležnih radnih tela Narodne skupštine Republike Srbije, na izradi novog ili izmenjenog predloga mreže sudova na teritoriji AP Vojvodine kojim se utvrđuju sedišta i područja na kojima vrše nadležnost. Novi ili izmenjeni predlog mreže sudova u odnosu na opštinu Bačka Topola i pravosudne organe sa sedištem u njoj treba da polazi u svojoj celovitosti od propisanih, opštih kriterijuma za osnivanje sudova na njihovim područjima propisanih od strane Ministarstva pravde, te na osnovu istih utvrdi postojanje odnosno osnivanje opštinskog suda u Bačkoj Topoli, opštinskog javnog tužilaštva i prekršajnog suda, sve za teritoriju opština Bačka Topola i Mali Iđoš, pošto navedeni opšti kriterijumi Ministarstva, kao što su teritorijalno i geografsko područje, blizina velikih saobraćajnica i učestalost saobraćajnih nezgoda, višenacionalno stanovništvo, njegova brojnost, kao i specifičnost ovih opština radi vođenja sudskih postupaka na više jezika, broj i složenost predmeta u obradi, broj katastarskih opština, a ne u zadnjem redu, tradicija od oko 150 godina postojanja i neprekidnog rada suda u Bačkoj Topoli garantuju i zakonski osnov za to. Pošto sam ja iz te opštine, živim u Pačiru, koji je u opštini Bačka Topola, još jednom molim nadležne organe, gospođu ministarku da nam izađe u susret i da nađemo nekakvo rešenje.
Da li se još neko javlja za reč po ovom amandmanu? Reč ima gospodin Zoran Krasić.
Moram da nastavim tamo gde sam stao malopre. Nalazimo se kod člana 2. koji se odnosi na prekršajne sudove, ali moram da skrenem pažnju, pre svega, predlagaču zakona i predsednicima poslaničkih grupa koje čine većinu u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Sada stavite na stranu to što ću u nastavku da pričam, možda se odnosi na privredne sudove ili na neke druge sudove, ali princip koji se koristi za novu organizaciju pravosuđa u Republici Srbiji je gotovo identičan. Tiče se i sudova opšte nadležnosti i sudova posebne nadležnosti. Član 2. se tiče prekršajnih sudova. Samo vam skrećem pažnju da su od strane Vlade kao predlagača prihvaćeni amandmani poslanika Radenković Dejana na član 2. Predloga zakona, amandman poslanika Srđana Mikovića na član 3, amandman poslanika Petra Jojića na član 3, kao da su se dogovarali njih dvojica, amandman narodnog poslanika Filipa Stojanovića na član 3, amandman Radenković Dejana na član 3, amandman poslanika Nenada Konstantinovića na član 5, amandman Srđana Milivojevića na član 5, amandman Petra Petrovića i Jasmine Milošević na član 5, amandman poslanika Aleksandre Janković na član 5, amandman Milana Nikolića na član 5, amandman Petra Jojića na član 6, amandman Nenada Konstantinovića na član 8. i amandman poslanika Radiše Ilića na član 9. Samo želim da skrenem pažnju na to da principijelne razlike između usvojenih i odbijenih amandmana nema. Što se tiče amandmana koji su odbijeni, gotovo sve poslaničke grupe su zastupljene. Vlatka sam malopre koristio, naravno u pozitivnom primeru. Ovo je ozbiljna tema da bi je svojatala neka stranka, bez obzira na to da li je vlast ili opozicija. Ovo shvatite vrlo ozbiljno. Imamo situaciju, ne želim da se uplićem u pitanje strategije, tehnike i taktike neke poslaničke grupe, samo vam skrećem pažnju da je to, što se tiče većine u Narodnoj skupštini, poprilično tanko. Malopre sam protumačio reči jednog od poslanika stranke iz vlasti, koji je rekao da postoji i neka rezerva, koja je glasala protiv Zakona o potvrđivanju Sporazuma o pridruživanju sa EU. Nemojte da sumnjate u SRS. Mi smo opozicija, mi ovo ne možemo da podržimo. I zato što smo opozicija i zato što ova rešenja odudaraju. Na koga ste mislili, vi znate. Verovatno su oni kojima ste juče prihvatali amandmane, kao poslanički klub DS. Ne ulazim čak ni u to. Bilo bi vrlo ružno, i sa gledišta interesa ove države neprihvatljivo, da neka stranka uslovljava Vladu i većinu time da se usvoje njihovi amandmani, jer principijelne razlike u amandmanima nema. Gospođa Judita je napisala ovaj amandman. Navela je razloge. Iste razloge je naveo i Dušan Marić; iste razloge je naveo i Milan Radovanović; iste razloge je naveo i Vlatko Ratković. Postavlja se principijelno pitanje šta to odlučuje, šta je to presudno pa se u gotovo identičnoj osnovi za amandmane neki prihvataju, neki ne prihvataju? Ovo dižem na nivo principa. Ne ulazim u političku taktiku, tehniku Balintove stranke. To je legitimno pravo. Pod nekim uslovima su ljudi dali podršku ovoj vladi. Očekuju nešto. Ali, ako je princip njihovog amandmana isti kao i princip na kome je zasnovan amandman Milovana Radovanovića, zašto onda ovaj amandman neće da prođe, a onaj će da prođe? Ako se to desi, onda ćemo na terenu imati različitu situaciju: ove opštine na koje se odnosi amandman Milovana Radovanovića neće biti u istom položaju kao Bačka Topola, ako se amandman usvoji. Ne pričam o tome – usvojite, odbijte amandmane; pričam o principu. Ako postoji princip, ako se držimo tog principa, onda ovaj zakon neće imati nekih većih problema. Ali, ako idemo zbrda-zdola, pa ovaj amandman ćemo da prihvatimo, pa smo na taj način promovisali princip na kome se zasniva taj amandman, a ovaj ćemo da odbijemo, onda smo taj isti princip zgazili. Zbog čega? Građani opština Aleksinac, Niš i okoline su kažnjeni zato što je amandman podneo srpski radikal, a ovamo su nagrađeni zato što je amandman podneo Srđan Milivojević. Amandman mu nije loš. Pričam sada o principu. Ako se mi ovde ne budemo držali principa, onda će neko da nam nametne princip. Nama su nametnuti mnogi principi. On se primećuje u ovom predlogu zakona. Ova vlada nas treba da zaštiti od lošeg principa koji dolaze sa Zapada. Zar je moguće da možemo da očekujemo da će uređivačku politiku RTS-a da nam vode Havijer Solana, Serž Bramerc i njihove ispostave ovde? Ova serija im se sviđa; može da ide. Ova serija im se ne sviđa; skida se sa RTS-a. To ne smemo da dozvolimo. Nas je narod poslao da čuvamo i državu i narod koji živi na ovoj teritoriji i zbog nas samih ovde i svih građana da uredimo ove odnose na najbolji mogući način: odnos između pojedinca i pojedinca, odnos između pojedinca i kolektiviteta. To mora da bude zasnovano na nekom principu, jer ako nema principa onda nam američka ambasada diktira. Oni, kako su krenuli, mogu da promene i tok saobraćaja u nekim ulicama. Mogu da kažu da im smeta da bude jednosmerna u ovom smeru, neka bude jednosmerna u drugom smeru. Možete vi u Beogradu da dubite na trepavicama, tako je rekao Havijer Solana preko Kristine Galjak i preko neke svoje ekspoziture koja se nalazi u Beogradu. Naravno, ona je velika. O tome se radi. Gospođo Malović, nadam se da ste bili tu kada sam čitao član 3. Zakona o finansiranju političkih stranaka. Obratite pažnju na poslednji stav. Onog tužioca koji da zakoniti i ustavni odgovor na ono pitanje iz stava 3. odmah izaberite za Republičkog javnog tužioca. Na taj način će da vam pokaže da zna i da zna kako da sa fukarama i barabama izađe na kraj. Mi se, valjda, svi borimo protiv baraba i fukara, bez obzira na to gde se nalaze. Valjda nam je to zadatak. Zar vama nije neprijatno da vas neko u tom kolektivitetu proziva zbog Dragana Đilasa? Ili zbog Krišta? Ili Tomislava Nikolića? Kao što se mi gnušamo nad tim i vi se gnušate nad tim. Vaš politički program nije Bojan Krišto. Vaš politički program nije Dragan Đilas. Nije. Što biste vi snosili odgovornost i da vas komšije mrko i popreko gledaju, da vam pričaju sve i svašta na ulici? Zbog čega? Zbog jedne male grupe ljubitelja, "uzmi sve što ti život pruža". Sad ili nikad. Start. Bez obzira na ove moje dodatke, mislim da ovim amandmanima i ovom zakonu mora krajnje principijelno da se pristupi. Princip koji važi za usvajanje amandmana Srđana Milivojevića mora da bude prisutan i kod Pastorovog amandmana i kod Milovanovog amandmana. Onda je Skupština zadovoljila. Ako je pristup različit, onda su građani sa te teritorije, sa ove teritorije i sa one teritorije neravnopravni. Tu je početak i kraj celokupne priče zakonodavne aktivnosti Narodne skupštine povodom ovog predloga zakona. Ja sam samo zbog toga izašao. Bez obzira na konkretna rešenja ovog amandmana o kojem je Judita pričala, ova priča može da se ponovi za svaki amandman i za svaku vrstu sudova i organizaciju koja je predviđena ovim zakonom. Neki interesi su omogućili da tri-četiri amandmana Petra Jojića i još nekih poslanika Srpske radikalne stranke budu prihvaćena, da tri-četiri amandmana Demokratske stranke budu prihvaćena, da dva amandmana, meni se čini, Nove Srbije budu prihvaćena, a to je sve sitno. Tu ste primenili neki princip, a kod drugih niste prihvatili taj princip. Ako toga nema, onda mi nemamo dobro organizovano pravosuđe na terenu. Ako ovo zaživi videćete koje će primedbe, prigovori, pritužbe biti i koje će poteškoće da imaju građani u ostvarivanju pravde. Činjenica je da sud mora da bude pristupačan građaninu da bi on mogao da ostvari neko svoje pravo, odnosno da zaštiti neko svoje pravo. Ovde nemamo pouzdanih dokaza o tome da je svim građanima na ravnopravnoj osnovi omogućen pristup. Moguća su neka odstupanja, apsolutnog izjednačenja nema, to je nemoguće. Ali, ako već uništavate postojeću strukturu, budite oprezni; lako se ruši, teško se pravi, ljudi. Začas ima da se sruši nešto, ali da se novo napravi ne može tako brzo. Nešto novo da bi funkcionisalo... osim kada su u pitanju građevinska mafija i ovi što drmaju po Beogradu, oni se dobro ugrađuju.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Balint Pastor, po amandmanu. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, gospođo ministarka, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Krasiću, ja se maksimalno slažem sa vama, to moram da kažem odmah u prvoj rečenici, samo tu postoji jedan mali problem – ti principi o kojima ste vi govorili nisu bili poštovani prilikom izrade ovog predloga zakona. Vrlo je teško sada naknadno popraviti ovaj predlog zakona, jer će se javiti problem čiji amandman će biti prihvaćen. Gospodine Krasiću, moram da ponovim ono što sam pričao malopre. Ne znam, ili niste bili u sali ili niste obratili pažnju na ono što sam govorio, nisam tražio da se samo naši amandmani usvoje. Kolege se sigurno sećaju, rekao sam – mi tražimo sud u Bečeju, sud u Bačkoj Topoli i sud u Senti na teritoriji Vojvodine. Isto tako sam rekao da bi trebalo očuvati još nekoliko sudova na teritoriji uže Srbije da bi isti ovi principi o kojima sam ja govorio bili poštovani na teritoriji čitave Republike Srbije. Rekao sam i to da ne bi bila nikakva katastrofa da Srbija od 1. januara 2010. godine nema 34 osnovna suda, nego, recimo, 42. I tada bi ta racionalizacija bila postignuta i tada bi ta reforma bila postignuta, a isto tako bi u mnogo većoj meri bilo postignuto načelo dostupnosti pravde svim građanima Republike Srbije. Vidim da postoje naznake da će amandman gospodina Radovana Radovanovića biti prihvaćen. Ne znam da li sam dobro to uočio, ali sam tu neke naznake video. Znači, u istovetnom tekstu amandman su podneli gospodin Radovanović, gospođa Judita Popović i gospodin Slobodan Maraš ispred LDP-a, kao i mi ispred Saveza vojvođanskih Mađara. Izgleda da će amandman gospodina Radovanovića biti usvojen, da će zahvaljujući tome prekršajni sud u Bačkoj Topoli opstati i tome se radujem, ako je to tako kako sam razumeo. Ne znam da li sam dobro razumeo, videćemo u danu za glasanje, ali je nama iz Saveza vojvođanskih Mađara bitno da ovi sudovi o kojima govorimo opstanu. Mislimo da imamo jako dobre argumente za to. Ja sam o tim argumentima govorio, a još ćemo govoriti i narednih dana o tim argumentima, jer želimo da ubedimo predstavnike Ministarstva pravde da su ovi amandmani dobri, da ovi amandmani treba da postignu to da ovaj zakon o sedištima sudova i javnih tužilaštava bude još bolji, da građanima u još većoj meri bude dostupna pravda na sudu i da građanima koji su pripadnici nacionalnih zajednica službena upotreba njihovih jezika bude zagarantovana i da tu nemamo smanjivanje dostignutih standarda. Upravo iz tih razloga smo i mi podneli amandman. Ako smo mi podnošenjem tog amandmana doprineli tome da amandman našeg kolege iz druge stranke, iz poslaničke grupe bude usvojen, onda smatram da smo to dobro uradili. Ali, isto tako očekujem i nadam se da će i naši amandmani ili nečiji drugi amandmani doprineti tome da osnovni sudovi u Bečeju, Bačkoj Topoli i Senti opstanu. Ako to postignemo, onda ćemo sigurno biti zadovoljni ovim predlogom zakona i sigurno ćemo glasati za ovaj zakon, jer će onda taj zakon biti u skladu sa interesima svih onih građana čije interese mi želimo da zastupamo u Skupštini. Hvala.
Hvala vama. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Marić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik gospodin Dušan Marić. Izvolite.
Dame i gospodo, ovim predlogom zakona predviđeno je postojanje suda za prekršaje u Smederevu, sa odeljenjima za prekršaje u Velikoj Plani i Smederevskoj Palanci. Svojim amandmanom predlažem da ostane sud u Smederevu i da se uspostavi prekršajni sud u Velikoj Plani sa odeljenjem za Smederevsku Palanku. Ovaj amandman sam podneo zato što smatram da postoje svi opravdani razlozi, koji su u funkciji bržeg i boljeg sprovođenja pravde, da u Velikoj Plani postoji sud za prekršaje sa odeljenjem u Smederevskoj Palanci. Sada ću navesti neke od tih razloga. Prvi razlog je broj stanovnika. Opština Velika Plana ima 50.000 stanovnika, zajedno sa Smederevskom Palankom to je ukupno oko 110.000 stanovnika. Ovde vidimo, u ovom predlogu zakona, da postoje područja koja imaju tri puta manje stanovnika nego ove dve opštine zajedno, a za koje je predviđeno postojanje suda za prekršaje. Mislim da se to rešenje ne može prihvatiti kao logično. Sledeći argument je geografski položaj. Velika Plana se nalazi na Koridoru 10, na raskrsnici više međudržavnih i regionalnih drumskih i železničkih puteva. Preko teritorije opštine Velika Plana u dužini od 50 km prolazi autoput Beograd - Niš, železnička pruga Beograd - Niš i Carigradski drum, otprilike u istoj dužini i približne gustine saobraćaja, uglavnom tranzitnog saobraćaja. Nažalost, na tom delu autoputa su veoma česte saobraćajne nesreće, saobraćajni i drugi prekršaji koji zahtevaju intervenciju organa za prekršaje. Navešću samo dva primera. Samo u poslednjih 15 dana pre dana nego što sam podneo ovaj amandman na tom delu autoputa dogodilo se nekoliko masovnih saobraćajnih udesa u kojima je povređeno više od 30 lica. Primer drugi: u julu mesecu ove godine na ovom putnom pravcu dogodilo se 38 saobraćajnih prekršaja i, što je takođe bitno, većina od tih saobraćajnih prekršaja dogodila se izvan radnog vremena. Postupanje u ovim slučajevima otežava činjenica da su u velikom broju prekršaja učesnici strani državljani protiv kojih se postupak sprovodi uz prisustvo tumača, čije je angažovanje inače otežano samo po sebi, a možete zamisliti koliko je otežano ako se prekršaj dogodi van radnog vremena, a posebno u noćnim časovima, kada se inače najčešće i događaju ovi saobraćajni i drugi prekršaji. Na posebnu opterećenost organa za prekršaje u Velikoj Plani upućuje činjenica da je taj organ za prekršaje do sada bio zadužen da pokriva deonice autoputa u dužini od 50 km, a daje prvih 50 km autoputa bilo pokrivano od strane tri organa za prekršaje: iz Beograda, Grocke i iz Smedereva. Smatram da je jedan od bitnih argumenata to što se za desetak dana u Velikoj Plani otvara moderna zgrada policije u kojoj će se nalaziti centar za nadziranje saobraćaja na većem delu autoputa, što će u svakom slučaju povećati obim poslova organa za prekršaje u Velikoj Plani. Značaj suda za prekršaje, posebno suda za prekršaje u Velikoj Plani, predvideo je i, da tako kažem, ocenio i prethodni zakonodavac, jer je predvideo da u organu za prekršaje u Velikoj Plani radi osam sudija, više nego u Požarevcu, koji je duplo veći grad po broju stanovnika, gde je radilo šest sudija, ili u Smederevu gde je angažovano sedam sudija. Velika Plana je imala jednak broj sudija za prekršaje kao i Užice. Kao jedan od razloga zašto je Vlada napravila nekakva odstupanja od utvrđenih principa ovde je navedeno - blizina turističkih mesta. Navešću tri, u stvari četiri opštepoznata turistička mesta, četiri lokacije u Velikoj Plani; ima ih više, ali smatram da su ove četiri same po sebi dovoljne da pokažu da Velika Plana iz tih razloga zadovoljava ovaj poseban kriterijum Vlade. Prvo mesto je Radovanjski lug, drugo manastir Pokajnica, treće mesto je manastir Koporin i četvrto mesto je škola u Krnjevu, za koju verovatno većina vas ne zna da je najstarija škola na teritoriji Republike Srbije. Treći razlog za postojanje suda za prekršaje u Velikoj Planijeste obim posla. U prošloj, 2007. godini organi za prekršaje u Velikoj Plani i Smederevskoj Palanci, čitam zvanične podatke, koji bi u slučaju usvajanja ovog amandmana postali jedan sud, u radu su imali ukupno 16.450 predmeta: 8.461 organ za prekršaje u Velikoj Plani i 7.989 predmeta organ za prekršaje u Smederevskoj Palanci. Na mesečnom nivou, to je 1.404 predmeta ili 47 predmeta dnevno. Svakog dana, iz dana u dan, 47 predmeta, i tako godinu dana. Ovo govorim da bismo shvatili koliko su ti organi za prekršaje i sudije koje rade u njima opterećeni. Od 16.450 predmeta novih predmeta, koji su otvoreni 2007. godine, bilo je 7.999; od 8.461 predmeta po kojima je u 2007. godine postupao organ za prekršaje u Velikoj Plani rešeno je 5.463 predmeta. U prvih devet meseci ove godine u radu organa za prekršaje u Velikoj Plani nalazilo se 6.198 predmeta, a u radu organa za prekršaje u Smederevskoj Palanci 6.000 predmeta, što je ukupno 10.198, što iznosi 1.355 predmeta mesečno. Ako ovaj broj podelimo sa brojem dana, dobijemo nepuna 34 predmeta dnevno. Ako računamo uobičajeno radno vreme od sedam sati efektivnog rada za sudije, sudije u Velikoj Plani i Smederevskoj Palanci su ove godine imale četiri predmeta po jednom satu rada. To je zaista preveliko opterećenje. Od ukupnog broja premeta, od 1. januara do 30. septembra ove godine u rad je uzeto 6.100 novih predmeta. Četvrti razlog zbog kojeg sam predložio ovaj amandman jeste povećanje broja predmeta u ovim organima za prekršaje. U prvih devet meseci ove godine povećan je broj predmeta u kojima se postupa po članu 305. Zakona o prekršajima (to se odnosi na privođenje lica), kao i broj predmeta po zamolnicama drugih organa za saslušanje stranke i predmeta za izvršenje od drugih organa za prekršaje. Peti razlog je finansiranje. Zaključno sa 30. septembrom ove godine organ za prekršaje u Velikoj Plani naplatio je (znači, samo za ovu godinu) 13.367.800 dinara za izrečene sankcije u prekršajnom postupku, što je sasvim dovoljno za samofinansiranje ovog suda. Organ za prekršaje u Smederevskoj Palanci je imao nešto manji priliv sredstava, ali sasvim dovoljno za finansiranje odeljenja suda u Velikoj Plani. Šesti argument je smeštajni kapacitet. Zgrada Opštinskog suda u Velikoj Plani, inače možda najmodernija i najbolja sudska zgrada u Republici Srbiji, ima površinu od 2.000 kvadratnih metara, što je sasvim dovoljno da se u ovoj zgradi nalazi osnovni sud, organ za prekršaje, opštinsko javno tužilaštvo, i još mogu da se smeste komotno dva opštinska suda. Nije potrebno nikakvo dalje ulaganje i izdvajanje finansijskih sredstava za obezbeđivanje prostora za rad tog suda. Vrlo je bitno da sve sudije koje rade u organima za prekršaje u Velikoj Plani imaju svoje kancelarije, koje su potpuno tehnički opremljene i po tom osnovu ne bi bila potrebna nikakva dalja ulaganja. Poslednji argument je argument koji svi ponavljaju. Smatram da bi građanima Velike Plane i sudijama iz organa za prekršaje u Velikoj Plani, u slučaju da prihvatite ovaj amandman, bilo lakše, bilo dostupnije da postupaju po zakonu, da rade u interesu pravde. Iz tih razloga predlažem da Vlada i vladajuća većina u danu za glasanje prihvate ovaj amandman.
Hvala. Za reč se javila gospođa Judita Popović, potpredsednica Narodne skupštine. Izvolite.
Poštovano predsedništvo, gospodine predsedavajući, gospođo ministarka, dame i gospodo narodni poslanici i poslanice, dugujem jedno izvinjenje gospođi ministarki. Kada sam malopre govorila o našem amandmanu napomenula sam da se nije tražila saglasnost i mišljenje Vojvođana, odnosno vojvođanske vlasti u vezi sa predloženom mrežom sudova i tužilaštava. Međutim, naknadno mi je gospođa ministarka dala na uvid jedan dokument, a to je dokument Izvršnog veća APV. Naime, radise o odluci o utvrđivanju predloga mreže sudova APV, koju je Izvršno veće Vojvodine donelo na sednici 12. novembra 2008. godine. Radi se o 19. sednici. Ta odluka je stigla na pisarnicu Skupštine Republike Srbije 20. novembra 2008. Tu odluku je potpisala potpredsednik Izvršnog veća gospođa Ana Tomanova-Makanova. Htela bih samo da napomenem da upravo ovaj dokumenat potvrđuje sve ono što sam povodom predmetnog amandmana izrekla za skupštinskom govornicom. Dakle, jeste dato jedno mišljenje, doneta jedna odluka u vezi sa mrežom sudova i tužilaštava. Doneta je od strane establišmenta, dakle, doneta je od strane vlasti. Radi se o koaliciji čiji je sastav identičan koaliciji koja je i u ovoj skupštini. Dakle, radi se o koalicionoj vlasti, sa svim strankama koje su u Republičkoj skupštini – takvo je stanje i u pokrajinskoj skupštini. Nažalost, radi se o jednoj odluci pokrajinskog Izvršnog veća koja ne vodi računa o stvarnim interesima građana Vojvodine i saglašava se sa predlogom mreže sudova i tužilaštava datih od strane centra, dakle, od Republičke vlade. To samo potvrđuje da nema relevantnih činilaca u Vojvodini koji umeju, znaju i hoće da zaštite interese Vojvođana. Radi se, uglavnom, o čistom interesu za vršenje vlasti. Kada je ta vlast toliko bitna i toliko slatka, onda može da se prihvati sve iz centra, da se potvrdi i tako može 12. novembra 2008. godine da se potvrdi ta mreža sudova koja je predložena od strane Republičke vlade. Dakle, ako već znamo ko je na vlasti u pokrajini, ako znamo o kojoj koaliciji je reč, onda se postavlja pitanje ko se stara o autentičnim interesima Vojvodine i da li su ti interesi Vojvodine zaista zaštićeni. Očigledno je da nisu, jer da jesu, bila bi drugačija odluka Izvršnog veća AP Vojvodine. Prema tome, mi možemo ovde da pričamo mnogo šta, možemo da govorimo o tome koliko nam je drago i koliko nam je Vojvodinaprirasla za srce, možemo da pričamo o raznim interesima celokupne Vojvodine i pojedinih njenih delova, međutim, nažalost, ostaje činjenica da je Srbija jedna visokocentralizovana država, da se autonomna pokrajina svodi samo na potvrđivanje odluka iz centra. Prema tome, i ovi amandmani koji su dati očigledno su dati mimo odluka Izvršnog veća Vojvodine – normalno, Izvršno veće bi, pre svega, trebalo da vodi računa o interesima Vojvodine – a i protivno predlogu zakona o mreži sudova i tužilaštava datog od strane Vlade. Šta to znači? To znači da mi imamo bukvalno amandmane i na odluku vojvođanske skupštine i na predloge Vlade u pogledu ovih sedišta. Prema tome, ostaje da Vlada donese odluku u pogledu tih amandmana, koji su smisleni, svrsishodni, a s obzirom na to da ih je podnela i Liberalno-demokratska partija, i Savez vojvođanskih Mađara, a očigledno i Liga, kao i druge manjine, onda nema razloga da se amandmani odbiju, pa bi trebalo da se mimoiđe i odluka Izvršnog veća AP Vojvodine, a i predlog Vlade da se odbiju amandmani. Jer, ako se amandmani sa tolikom upornošću predlažu, brane i ostaje se pri njima, valjda za to ima razloga i imaju neku težinu.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Riza Halimi. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik gospodin Riza Halimi.
Poštovani gospodine predsedavajući, poštovana gospođo ministre, dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam nekoliko amandmana. Ovim prvim amandmanom sam tražio da se prekršajni sud sa teritorije opštine Bujanovac uvrsti u članu 2. stav 1, kao tačka 46). Kada se uzmu u obzir kriterijumi prema kojima je predlagač sačinio predloženu mrežu prekršajnih sudova, verovatno je najvažniji broj stanovnika ili uopšte veličina opštine. Mislim da je opština Bujanovac u odnosu na nekoliko opština imala prednost, da se samo ovaj kriterijum ispoštovao. Zatim, ako je u pitanju broj predmeta ili prekršajnih prijava, mislim da ni tu opštinski sud za prekršaje u Bujanovcu nije zaostajao u odnosu na nekoliko opština i uopšte sudova za koje je predloženo da se pretvaraju iz tih opštinskih organa za prekršaje u prekršajne sudove. S druge strane, postoji trend rasta tih prekršaja, uopšte sudskih predmeta, u ovom slučaju prekršajnih prijava, jer su opštine Bujanovac i Preševo pogranične, kroz njih prolazi Koridor 10, a imaju i granični prelaz. Kao i Preševo, i Bujanovac prema Makedoniji ima granični prelaz - Prohor Pčinjski, a prema Kosovu je carinska jedinica kod Končulja. Pri svemu tome, protok je daleko intenzivniji nego u drugim sredinama ili opštinama koje su ušle u predlog, a teoretski je veća mogućnost za prekršaje i za stvaranje tih sudskih postupaka. Tvrdim da postoji rast broja predmeta i da iz godine u godinu imamo tu praksu da je sve veći broj neobrađenih predmeta koji se prenose u narednu godinu. Pored ova dva opšta kriterijuma, naravno, ovde ne bi trebalo zapostaviti kriterijum sprovođenja ustavne i zakonske norme o upotrebi jezika manjina u sudskim organima. Ako se bude usvojio ovakav predlog, kakav je trenutno, mislim da se onda gubi zakonsko pravo da se u osnovnom sudu u Vranju postupak vodi na albanskom jeziku. U opštinama Preševo i Bujanovac imamo u našim statutima regulisano, na osnovu Ustava i zakona, pravo na službenu upotrebu albanskog jezika, ali, dozvolite, opština Vranje to nema, Pčinjski okrug to nema. Na tom području, za koje se sada planira osnovni sud, onda ne bi bilo zakonskog prava da se ostvaruje Ustavom zagarantovano pravo, u ovom slučaju, albanske manjine da koristi svoj jezik, da se sprovodi dvojezičnost ili, ono što je najbitnije, da se sudski postupak vodi i na albanskom jeziku. Pre neki dan sam pogledao izveštaj koji smo dobili kao poslanici, ne znam da li iz Vlade, koji je verovatno upućen Evropskoj uniji. Dati su podaci o tome koliko se i u kojim sudovima koriste jezici manjina. I pored toga što je u određenim sredinama, sudovima u Vojvodini počeo da se koristi mađarski jezik u sudskim postupcima... Zamislite ovu informaciju, kaže: u Okružnom sudu u Vranju, u Opštinskom sudu u Bosilegradu ima deset predmeta u kojima se postupak vodi i na bugarskom jeziku, a u drugim sudovima u okviru ovog područja nije bilo do sada zahteva da se postupak vodi na jezicima manjina. Zamislite, opština Preševo sa 90% Albanaca, Bujanovac sa preko 55%, i da nema baš nijednog slučaja, nijednog građanina koji je imao sudski proces, a da je tražio da se postupak vodi na albanskom jeziku! To zapravo treba, samo po sebi, da bude problem. Otkud, ako se Ustavom garantuje, zakonom obezbeđuje, da se cela jedna manjina (oko 60.000 pripadnika te manjine) dobrovoljno odriče tog ustavnog i zakonskog prava? Zapravo je u pitanju nešto drugo – nema uslova da se postupak vodi i na albanskom jeziku. Prvo, zbog etničke strukture sudova, zaposlenih u sudovima. Postojao je vladin program, koji smo imali 2001. godine, da se omogući uključivanje Albanaca u državne, političke i društvene strukture, ali znate da smo na tom planu veoma malo učinili. Na primer, konkretno u prekršajnom sudu ili opštinskom organu za prekršaje u Bujanovcu od 20 zaposlenih su samo četiri Albanca. Četvrti zaposleni je ovih dana izgubila radni odnos, jer je bila zaposlena na osnovu ugovora o delu, a to je daktilograf. Zamislite: jedan sudija, jedan izvršilac i jedan dostavljač, a na ime jedne nacionalne manjine koja čini 55% stanovništva. Da li se sa ovakvim uslovima može sprovesti ustavna norma da građani jedne manjine mogu da traže da se postupak vodi na njihovom jeziku? Nije u pitanju da ne traže, nego je činjenica da nema uslova, nisu stvoreni uslovi ni u Opštinskom sudu za prekršaje u Bujanovcu i u Preševu, i u opštinskim sudovima, a da ne govorimo o Okružnom sudu u Vranju ili veću za prekršaje u Leskovcu. Ako se usvoji ovaj predlog onda mogu reći da se time prvo krši Ustav, jer se Ustavom garantuje pravo na sudski postupak na jeziku manjine, a prelaskom sedišta u Vranje to zakonsko pravo se apsolutno gubi, teoretski. Praktično, ako nismo uspeli od 2001. godine do 2008. da učinimo nešto konkretno da se i Albanci uključe u sudske ustanove i organe, kako će to da izgleda kad centar prelazi u Vranje? Tu praksu mi već imamo. Od 1991. godine prvo su se inspekcijske službe iz opština preselile u okružne centre. Predmeti moraju da odu u Vranje, pa tek onda da se obrađuju u Preševu. Građani ne mogu nikakvu predstavku, kada su u pitanju inspekcijske službe, da dostave u Preševu, nego moraju u Vranju i tek posle se upućuje nekom inspektoru koji je nadležan za teritoriju Bujanovca ili Preševa. U to vreme isto je učinjeno i sa katastrom, geodetskom službom. Ta centralizacija je tada izazvala na terenu veoma štetne posledice. Na kraju, pre dve godine, imate onu centralizaciju unutar MUP-a. Sve ove mere centralizacije do sada su dovodile do povećanja birokratskih procedura i ni u kom slučaju nisu doprinele efikasnosti tih državnih organa, pa ne verujem ni da će na ovaj način kod sudova da se realizuje plan racionalizacije i efikasnosti. Mislim da ima niz drugih argumenata (ostaviću ih za treću tačku, da i neke druge argumente razmotrimo) u prilog tome da zakon o sedištima i područjima sudova i javnih tužilaštava, ovako kako je predložen, ne odgovara interesima ljudi na terenu. Jedino rešenje je da se jedan deo ovih amandmana, koji imaju poprilično argumenata, usvoji i da se ovaj predlog poboljša i da time napravimo jedan prostor za bolju realizaciju plana povećanja efikasnosti, pa i racionalizacije. Hvala.
Hvala, gospodine Halimi. Reč ima gospođa ministarka Malović.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo uvaženi narodni poslanici, pažljivo sam slušala prethodno izlaganje i moram da intervenišem u tom pravcu i da kažem da su predstavnici Ministarstva pravde pre nekoliko dana bili na jugu Srbije, u Opštinskom sudu u Preševu, i imali prilike da se lično uvere u stanje koje postoji u ovom sudu. Moram da se složim sa većinom stvari koje je gospodin Riza Halimi izneo. Ministarstvo pravde će preduzeti sve potrebne mere da bi se ostvarilo Ustavom zagarantovano pravo da se postupci odvijaju na jezicima nacionalnih manjina. U tom pravcu izneću i konkretan korak koji smo preduzeli – tražili smo da se sistematizuje radno mesto tumača za albanski jezik, kao što postoji u drugim sudovima na čijim područjima su zastupljene nacionalne manjine. Tokom ovih dana, kada smo raspravljali o ovom paketu pravosudnih zakona, imali ste prilike da sagledate i odredbu Zakona o sudijama, gde na neki način, mogu da kažem, postoji pozitivna diskriminacija u odnosu na stanovništvo nacionalnih manjina, gde se ističe da se moraju poštovati nacionalne manjine u pogledu sastava, i u odnosu na nosioce pravosudnih funkcija i u odnosu na osoblje u sudu. Pažljivo slušam sve vaše argumente koje iznosite u vezi sa mrežom sudova i svakako ću vam dati odgovor pošto budem saslušala sve govornike. Hvala vam.
Hvala vama. Za reč se javila gospođa Vjerica Radeta. Po Poslovniku, gospođa Elvira Kovač. Molim vas da se pozovete na član.
Poštovani predsedavajući, poštovano predsedništvo, uvažena ministarka, dame i gospodo narodni poslanici, pozivam se na čl. 225. i 226, mada sam mogla da izađem i na repliku. Kao prvo, gospođo ministarka, želim da vas pitam – kad već posećujete jug Srbije, zašto ne posećujete i sever Vojvodine, sever Srbije? Odlučila sam da vam ovom prilikom uručim jedan poklon i da vam pokažem šta se dešava u famoznom sudu u Subotici. Pre par nedelja, tačnije 4. 10. ove godine, stigao je poziv za okrivljenog iz suda. Vezano je za ovaj amandman, a naravno, gospodin Riza Halimi i mi pripadamo Poslaničkoj grupi manjina, pa bih želela da iskoristim ovo vreme da vam pokažem (i da poklonim ministarki) kako se koristi višejezičnost u sudovima u Vojvodini. Kakvom vi to sudu želite da pripojite sud u Bačkoj Topoli, da vidite: obaveštenje o obaveznom prisustvu, najznačajnije obaveštenje, ispisano je svega na jednom jeziku, nije ni na hrvatskom, ni na mađarskom, a sva ostala obaveštenja i ceo ostali tekst napisan je zvaničnim pismom, ćirilicom, na srpskom; posle se iznosi na jeziku nacionalnih manjina. Najsmešnije, ne mogu da kažem da je smešno jer je toliko bizarno i besmisleno, sa time će se verovatno složiti i neki poslanici iz evropske Srbije, verujte mi, ovo je mađarski jezik pisan ćiriličnim pismom! Očigledno je da je greška tehnike, ali to je jedan sudija potpisao. Ovde sam obeležila žutim markerom četiri-pet rečenica, deset redova koji su, recimo, na mađarskom jeziku. Mađarski jezik je vrlo bogat, ima 40 slova, više nego srpski, mnogo vokala, dužih, kraćih, koji su ovde naznačeni kao duži vokali, ali ceo tekst je ispisan ćirilicom. Verovatno čudo tehnike, prebacilo je konvertovanjem na mađarski, nazovimo mađarski, koji je pisan ćirilicom. Eto, samo da vidite kakve kardinalne greške se dešavaju. Možda je to tehnika, ali to je sudija tog suda potpisao i, verovali ili ne, ovaj poziv je, na ovakav besmislen način, poslat okrivljenom. Zato apelujem na vaše ministarstvo i našu vladu da se ne bavimo pitanjima nacionalnih manjina i multijezičnošću, multikulturalnošću isključivo u predizbornoj kampanji, nego da se zaista svi zalažemo za to da baka koja možda zna isključivo svoj maternji jezik i svi koji možda ne znaju (ne želim nikoga da vređam) ćirilicu, zvanično pismo, mogu na pravom mađarskom da pročitaju svoj poziv, a ne na mađarskom jeziku pisanom ćirilicom.
Reč ima gospođa Malović, ministar pravosuđa.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo uvaženi narodni poslanici, dozvolite mi da vam odmah odgovorim. Predstavnici Ministarstva pravde su danas bili na severu Srbije, tačnije u Somboru, gde je pušten program za automatsko vođenje predmeta u trgovinskom sudu, a u prethodnih nekoliko dana to su činili u sudovima u Subotici, Sremskoj Mitrovici, što se svakako možete uveriti uvidom u pres-kliping. Zahvaljujem se na ovome što ste mi dostavili, svakako ću ga razmotriti i u okviru nadležnosti Ministarstva pravde, ukoliko bude potrebno, preduzećemo mere.
Reč ima gospođa Vjerica Radeta, po amandmanu.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo Malović, morate da priznate da ova rasprava nije baš prijatna, odnosno nije bilo prijatno čuti ono što smo čuli od koleginice Elvire Kovač i kolege Rize Halimija. Odgovornost za to snosi vaše ministarstvo, odnosno Vlada Republike Srbije. Naravno, i predsednici nekih sudova, ali to je opet u nadležnosti vašeg ministarstva. Članovi Ustava Republike Srbije regulišu, član 10. reguliše pravo na upotrebu jezika i pisma, član 14. govori o zaštiti nacionalnih manjina i celo jedno poglavlje koje ima 63 člana govori o ljudskim i manjinskim pravima i slobodama. Znači, to što smo postili u Ustavu Republike Srbije i zakonima koji regulišu prava nacionalnih manjina i ljudska prava i slobode mora država da obezbedi. Mi smo uslove stvorili Ustavom i zakonima. Niko u državi Srbiji nema prava i nema opravdanja zbog čega se na bilo koji način krše nečija ljudska prava i manjinska prava. Morate da preuzmete odgovornost ne samo tako što ćete da kažete da su bili vaši saradnici ili da će da budu vaši saradnici, jer postoje situacije koje ne mogu da čekaju da li će da dođe neko iz Ministarstva ili neće. Da li ćete vi da raspišete oglas da u Opštinskom sudu u Vranju zaposlite prevodioca za albanski jezik – to ne znači da u Vranju ne može da se vodi postupak na albanskom jeziku. Može i u Beogradu, Kragujevcu, Subotici, u svakom mestu u Srbiji, ako to stranke u postupku zahtevaju, ako je to maternji jezik stranaka u postupku. Vi znate da postoje sudski tumači, ovlašćeni sudski tumači. Ako sud nema na licu mesta zaposlenog nekog prevodioca za albanski, mađarski, slovački, za koji god jezik nacionalnih manjina, može da se angažuje sudski tumač koji ima ovlašćenja da može to da radi. Znači, ne smeju da se dovedu u pitanje nacionalna i manjinska prava zbog bilo kakvih tehničkih, navodno, razloga. Kolega Riza Halimi je potpuno u pravu kada je u ovom svom amandmanu tražio da sud za prekršaje ostane u Bujanovcu. Naravno, ne slažem se sa kolegom Halimijem u njegovom obrazloženju, bar ne u celom obrazloženju kako je on to ovde rekao. U suštini, kolega, vaš amandman je kao i svih 122 amandmana koji su podneti na ovaj zakon i očigledno je da je problem u ovom zakonu. Ali, kada čujemo ovakve primedbe, kao i primedbu koju je koleginica Elvira Kovač ovde iznela, koja je zaista nešto što najdublje vređa nacionalna osećanja te gospođe koja je dobila... Nemojte da se čudite, gospođice Kovač, ovo govorim najiskrenije, ovo je stav Srpske radikalne stranke. Mi imamo primer našeg predsednika koji je svoj život stavio na kocku i maltene gladovao do smrti samo zato da bi se izborio za osnovna ljudska prava, svoja i svih drugih ljudi, da bude primer ne samo u Haškom tribunalu, nego na svakom mestu, prevashodno u njegovoj i našoj državi, u Srbiji. Dakle, mi ovo najozbiljnije mislimo, a ovo što se dešava i što ste vi izneli i što iznosi kolega Riza Halimi govori nešto drugo – kao da postoji neko ko namerno želi da nas dovodi u ovakvu situaciju i da na ovaj način raspravljamo o nečemu što ne bi smelo biti sporno. Dakle, gospođo ministre, vi zaista morate da povedete računa o ovakvim primedbama koje ovde saznate i morate najhitnije da... Evo, ja vam dajem jednu preporuku, jedan dobronameran savet: čim se vratite u Ministarstvo napravite jedan raspis za sve sudove u Srbiji da moraju za sve stranke u postupku da obezbede ono što im garantuju Ustav i naši zakoni. Ne možete da se krijete od odgovornosti. Ako je odgovoran neki predsednik suda, bilo da je u pitanju organ za prekršaje, starešina organa, bilo da je u pitanju sud, tužilaštvo, onda morate da pozovete na odgovornost onoga ko je odgovoran za ovakva kršenja ljudskih prava i sloboda. Danas kada govorimo o ovom predlogu zakona slušamo različite argumente zašto neki narodni poslanik u ime svoje poslaničke grupe ili u svoje lično ime, svejedno zašto, insistira na svom amandmanu i uglavnom su argumenti svih narodnih poslanika gotovo identični. U najvećem broju slučajeva radi se o ljudima koji su rođeni, odnosno koji žive u tim mestima u kojima se sada ovim zakonom ukidaju bilo sudovi za prekršaje, budući sudovi za prekršaje, bilo ovi redovni sudovi, tužilaštva itd. Sve rasprave su otprilike u istom pravcu. Ali, ovo što smo čuli malopre je nešto što do sada niko nije upotrebio kao argument i moramo da zauzmemo jedan stav u ovom parlamentu. Mislim da to nije sporno, ali Vlada Republike Srbije i vi u ime Vlade ovde morate da potvrdite da se ovo što smo danas čuli kao argument nikada više neće desiti ni u jednom sudu. Postoji način da se ovakvi problemi prevaziđu i ne smemo da dozvolimo da nam možda neki predsednik suda ili neki sudija u nekom sudu zlonamerno podmeće ovakve stvari, ili da nam neko u vašoj vladi zlonamerno podmeće ovakve stvari, da bi sada neko čuo o čemu mi danas raspravljamo, odnosno šta su nam motivi, zašto tražimo da sud za prekršaje ostane u Bujanovcu ili nekom drugom mestu. Suština je sasvim drugačija, suština je ono što su svi drugi narodni poslanici govorili, o čemu će se govoriti sigurno još oko sto puta jer toliko je amandmana ostalo, ali je očigledno, gospođo ministre, da zaista nemate drugog rešenja nego da ovaj zakon povučete dok je još vreme. Očigledno je da ovde nema narodnih poslanika koji će glasati za ovaj zakon, svako iz nekog razloga, svako zbog nekog suda, ukinutog suda, 104 suda vi ukidate. Znam vaše obrazloženje i znam da ćete vi da kažete da postoje sudeći dani, da ne kažem sudnji dani, da postoje odeljenja itd. To nije isto i, naravno, ja ću o tome govoriti kada budem govorila o amandmanu koji sam podnela. Kada govorimo o ovim specifičnostima o kojima su govorile kolege vezano za ovaj amandman, podsetiću vas na koji način se zloupotrebljavaju predsednici sudova, na koji način se zloupotrebljavaju sudije, danima smo vam ovde govorili o tome. Imamo i najnoviji slučaj u opštini Zemun, gde predsednik Okružnog suda u Beogradu ne dozvoljava da se donese odluka po žalbi odbornika opštine Zemun Steve Dragišića. Peti dan ističe, a rok im je 48 časova. Tri puta su tražili potpuno besmislene dopune i na te besmislene dopune su dobili odgovarajuću dokumentaciju koju su tražili, iako nije bilo potrebe da traže. Zamislite koja je to samovolja. Zbog toga potpuno verujem kad kolega Riza Halimi kaže da neko ne obezbeđuje suđenje na albanskom jeziku u Bujanovcu ili u Vranju. Ako može u Okružnom sudu u Beogradu da se desi da neko obavesti opštinu Zemun da javno pravobranilaštvo nije nadležno za zastupanje opštine, da li to iko ko je ikad prošao pored pravnog fakulteta može da zamisli? Za šta postoji javno pravobranilaštvo nego da zastupa opštinu? Ali, da bi dobili u vremenu, da bi videli šta će Đilas da kaže, da bi se konačno dogovorili, smislili su – ne može opštinu Zemun da zastupa javno pravobranilaštvo, nego to treba da uradi predsednik opštine. I predsednik opštine napiše – evo, i ja sam saglasan sa tim što ste dobili od pravobranilaštva. Ni to nije dovoljno. Onda treba još jedna dopuna i svaki put dva sata da bi se ta dopuna dostavila, odnosno da bi se ispunio taj navodni uslov koji zapravo nije uslov jer ne postoji u zakonu. A ako ne postoji u zakonu, to što postoji u glavi nekog predsednika suda zaista ne sme nikoga da obavezuje. Dakle, ovo su zaista ozbiljne primedbe, ozbiljni primeri i tražimo da Ministarstvo ovo ozbiljno shvati. Da li ćete vi usvojiti ovaj amandman ili nećete, kao i ostale amandmane, a očigledno je da nećete, to je drugo pitanje. Vi očigledno imate svoj put kada je u pitanju ta, kako je vi zovete, mreža sudova, ali ne sme da bude razlog ono što smo sada čuli, nikada više, ni u jednom sudu u Srbiji.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Siniša Stamenković. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Vladimir Milentijević. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima gospođa Malović, ministar pravde.
Izvinjavam se što se nisam na vreme javila. U ime Vlade Republike Srbije i Ministarstva pravde koje je pripremilo ovaj paket pravosudnih zakona, prihvatam ovaj amandman. Smatram da rešenje koje je ponuđeno ovim amandmanom može samo da doprinese još boljoj mreži, u stvari, organizaciji pravosudnih organa. Zahvaljujem se.
Zahvaljujem. Konstatujem da je amandman postao sastavni deo zakona. Na član 2. amandman je podneo poslanik Dejan Radenković. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 2. amandman je podneo poslanik Šerif Hamzagić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik gospodin Šerif Hamzagić.
Poštovani predsedavajući, poštovana gospođo Malović, dame i gospodo uvaženi poslanici, predlog zakona o sedištima i područjima podrazumeva da u Novom Pazaru budu formirani osnovni sud, prekršajni sud i javno tužilaštvo, a sudska jedinica u Tutinu i odeljenje prekršajnog suda u Tutinu. Moj amandman podrazumeva da se u Tutinu osnuju osnovni sud, prekršajni sud i, normalno, osnovno javno tužilaštvo. Argumenti su višestruki, mogu se odvojiti u profesionalne i opšte. Profesionalni bi bili da dva suda i javno tužilaštvo imaju dovoljan broj predmeta, i preko norme. Svaki sudija ponaosob, u oba suda, ima dovoljan broj predmeta, kao i javno tužilaštvo. Osnovni sud ima dovoljan broj sudija, koliko zahtevaju norme – šest sudija. Oba suda su kako stručno tako i tehnički osposobljena i opremljena. Kao opšte argumente prvo mogu navesti da opština Tutin po površini spada u pet najvećih opština u Srbiji, sa 742 kvadratna kilometra, jako razuđenom teritorijom, sa veoma lošom putnom infrastrukturom. Lokalni putevi su uglavnom makadamskog tipa. Do 99 sela i zaselaka obično javni saobraćaj funkcioniše jednom dnevno, a do nekih i jednom nedeljno. Međutim, zbog visoke nadmorske visine, koja je od 900 do 1.200 metara, obično sa veoma oštrim i dugim zimama, sa veoma puno snežnih padavina, veća seoska područja, mesne zajednice su zavejane po nekoliko dana, tako da su određena seoska područja odvojena od sveta i po nekoliko dana. Sledeći argumenti bi bili da tutinska opština spada u red najnerazvijenijih opština u Srbiji, sa jako niskim nacionalnim dohotkom i veoma visokom nezaposlenošću. Po stopi nezaposlenosti Tutin je među prvih pet opština u Srbiji; stopa je čak 47,4. Tutinska opština je višenacionalna opština. U našoj opštini žive mirno i Bošnjaci i Srbi, jedni s drugima, jedni pored drugih. Međutim, šta je izraženo? Izražena su migraciona kretanja. Tako je 1991. godine Tutin imao 36.000 stanovnika, a 2002. godine 31.000, znači, 5.000 stanovnika se odselilo – Srbi ka većim i bogatim sredinama u Srbiji, a Bošnjaci, muslimani ka Bosni i ka bogatim državama Evropske unije. Tutinska opština je pogranična opština i graniči se sa Crnom Gorom, i to sa tri opštine: Rožaje, Berane i Bijelo Polje. Ta granica je duga 60 kilometara. Susedne opštine na Kosovu su Zubin Potok, Istok i Peć. Ova administrativna linija je duga 40 kilometara. Znate, kao svaka druga granica, pogranična zona, i ova prema Crnoj Gori podložna je ilegalnom prelasku građana, stranih građana, nelegalnoj trgovini robom i ostalim prekršajima koji se mogu podvesti pod prekršaj i krivično delo ili nešto drugo. Administrativna linija je isto tako podložna prelasku građana, stranih ili naših građana, na mestima koja nisu dozvoljena za to. Da vas samo podsetim da postoji uredba Vlade koja po skraćenom postupku sankcioniše ove postupke. Za sve ovo su potrebni i osnovni i prekršajni sud i javno tužilaštvo. Nadam se da će ovaj amandman biti prihvaćen, jer ako ne bude prihvaćen, ako u Tutinu ne budu ovi sudovi, situacija u Tutinu višestruko će se pogoršati. Tutin je jako siromašna opština i jedan deo ljudi koji rade, mislim i ljudi u ovim sudovima, ostaće na ulici. S druge strane, pokrenuće se sigurno migraciona kretanja i dodatno će opusteti Pešterska visoravan. S druge strane, znamo da je zakon o regionalnom razvoju u pripremi, a oformljena je Agencija za ravnomerni regionalni razvoj. Da li je ovo nešto suprotno od toga što je u pripremi, od onoga što treba da uradimo, da male i siromašne sredine razvijamo i bar delimično da ih približimo razvijenosti većih sredina? S druge strane, kako sam rekao, tamo mirno žive i Bošnjaci i Srbi. Kad je u okruženju bilo nekih ratnih dejstava, u drugim republikama, u drugim državama, tamo se mirno živelo, ali bošnjački korpus je politički podeljen. Ta podela je ušla u sve sfere društvenog života naših ljudi, što malo i otežava mogućnost da predstavimo prave životne probleme našoj vladi, našoj državi. Mislim da sve ovo usložnjava jednu našu priču. Da bi ministarka i, nadam se, Ministarstvo, kao i vi uvaženi poslanici, prihvatili ovaj amandman, samo ću reći da će poslanički klub glasati za set pravosudnih zakona jer mislimo da su oni napredni, da su proevropski, da će doneti boljitak našem pravosuđu, ali i da ćemo podržati i glasati za ovaj amandman. Hvala.
Hvala. Za reč se javio narodni poslanik gospodin Kenan Hajdarević.
Gospodine predsedavajući, gospođo ministarka, dame i gospodo narodni poslanici, LDP se zalaže za korenite i suštinske promene pravosuđa u Srbiji, ali smatramo da je politika odgovorna za haos u pravosuđu mnogo više nego samo pravosuđe. Međutim, šta je ono što je problem ove reforme koja je predviđena Predlogom zakona o sedištima i područjima sudova i javnih tužilaštava? Problem je to što se ne može reformisati jedna grana, a da se ne reformišu druge dve grane, prevashodno mislim na izvršnu vlast. Takođe, ova teritorijalna reforma pravosuđa ne odgovara građanima Srbije, niti lokalnim samoupravama. Dokaz za ovu tvrdnju predstavlja i veliki broj amandmana koje poslanici vladajuće koalicije podnose na Predlog ovog zakona. Treba razumeti ove poslanike iz vladajuće koalicije i poslanike iz opozicionih stranaka, jer je izuzetno teško objasniti građanima u njihovim opštinama, odakle oni dolaze, zašto će oni izgubiti jednu instituciju. Izuzetno je teško objasniti građanima, konkretno u opštini Tutin, zašto niko od predstavnika Vlade nije njih pitao, ili jedinicu lokalne samouprave, šta oni misle o Predlogu ovoga zakona. Navešću neke brojčane podatke, pored onoga o čemu je govorio gospodin Hamzagić: na teritoriji opštine Tutin ukupno ima 699 kilometara puteva, od toga savremeni kolovoz tj. asfalt - 93 kilometra. Od ovih 699 kilometara, 565 kilometara su lokalni putevi, a samo je 17 kilometara asfaltirano. Takođe, na teritoriji opštine Tutin samo 55% domaćinstava se snabdeva vodom iz vodovodne mreže, dok je mrežom fekalne kanalizacije pokriveno samo 29% domaćinstava. Po zvaničnim podacima Telekoma Srbije, na dan 31. 12. 2006. godine na teritoriji opštine Tutin bilo je samo 2.200 telefonskih priključaka, iako opština Tutin ima 37.000 stanovnika. U obrazloženju koje je napisala Vlada kojim se ne prihvata ovaj amandman, između ostalog, stoji i rečenica da su "određena odstupanja od parametara učinjena zbog geografske udaljenosti, blizine granice, gustine naseljenosti i blizine turističkih mesta". Samo ću napomenuti da je opština Tutin pogranična opština, da se granični prelaz sa Republikom Crnom Gorom nalazi na pet-šest kilometara od centra Tutina, da su neka sela, odnosno naseljena mesta na teritoriji opštine Tutin (kojih inače ima 99) od samog centra Tutina udaljena i po 30 kilometara, kao što su Boroštica, Baćica, Starčeviće itd. Takođe ću reći još jednu činjenicu, koju mislim da veoma mali broj građana Republike Srbije zna – da se na teritoriji opštine Tutin nalazi jedan od najvećih vrhova; to je vrh od 2.156 metara na Mokroj planini. Liberalno-demokratska partija će podržati svaku inicijativu koja interesuje građane Tutina i Sandžaka uopšte, tako da ćemo podržati ovaj amandman. Hvala.
Hvala vama. Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik gospođa Vjerica Radeta. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik gospođa Radeta.
Dame i gospodo narodni poslanici, bilo bi dobro da se kaže, pre svega zbog javnosti, nekoliko reči koje zapravo predstavljaju fakte kada je u pitanju zakon o sedištima i područjima sudova i javnih tužilaštava. Ovaj zakon ima 19 članova. Na tih 19 članova uložena su 122 amandmana; 13 amandmana je prihvaćeno, a 109 nije. Zaista, da je imalo ozbiljnosti kod predstavnika Vlade ili kod same Vlade Republike Srbije, ovaj zakon bi bio povučen iz procedure. Podnosioci amandmana su predstavnici svih političkih stranaka. Usvojeni su amandmani predstavnika svih političkih stranaka; nisu usvojeni amandmani svih političkih stranaka. To govori o tome da zapravo niko u ovoj sali, odnosno nijedna politička partija nije zadovoljna načinom na koji Vlada Republike Srbije misli da uredi, kako oni to kažu, mrežu sudova. Amandman koji sam podnela na član 2 – a podnela sam amandmane i na čl. 7. i 9. i sva tri se odnose na opštinu Tutin, odnosno na veće za prekršaje, na opštinski sud i tužilaštvo u Tutinu – identičan je sa amandmanom kolege Hamzagića. On živi tamo i odlično poznaje situaciju, ali i svi mi koji znamo geografiju, poznajemo Srbiju i bili smo tamo ne bismo mogli i smeli drugačije da razmišljamo. Ne znam da li je gospođa Malović nekada bila u Tutinu i da li ona uopšte ima predstavu, ili neko iz Vlade Republike Srbije, šta bi za opštinu Tutin značilo ukidanje suda za prekršaje, odnosno budućeg suda, sada organa za prekršaje, opštinskog suda (osnovnog suda, po novom zakonu, još neusvojenom) i javnog tužilaštva? Kolega Hamzagić je ovde izneo nekoliko podataka ali ja imam još više podataka vezanih, pre svega, za rad opštinskog suda u Tutinu, a i uopšte. U Tutinu je zaposleno pet sudija. Od tih petoro sudija dvoje su istražne sudije. Očigledno postoji potreba za dvoje istražnih sudija u Tutinu, a kasnije ću objasniti zašto je to posebno bitno. Postoji jedno sistematizovano mesto za jednog opštinskog sudiju, ali s obzirom na to da Oliver Dulić u prošlom sazivu uopšte nije stavljao na dnevni red postavljenja i razrešenja u pravosuđu, nije bilo prilike da se postavi još jedan sudija u Tutinu. Ukupno je u Opštinskom sudu u Tutinu zaposleno, otprilike, tridesetak radnika sudske uprave; kod sudije za prekršaje desetoro ljudi; kod javnog tužioca desetoro ljudi. Znači, bez ovih sa pravosudnim funkcijama, zaposleno je pedesetak ljudi. Ova mreža sudova će, pre svega, tih pedesetak ljudi ostaviti bez posla. Neke sudije će, ako ne budu lustrirane po onom zakonu o kojem smo govorili pre dva dana, dobiti posao ili u tutinskom odeljenju, ako tako bude, ili će u sudećim danima suditi u Tutinu ili će da odu u Novi Pazar, ali ovih 50 ljudi, uglavnom sa srednjom stručnom spremom, ostaće bez posla. Neće više imati gde da rade. Suština je da u tako malim opštinama, u tim malim mestima, većinu zaposlenih čine upravo zaposleni u lokalnoj samoupravi, MUP-u, sudovima, tužilaštvima. S obzirom na to da od državnih firmi nigde ništa ne radi ni u velikim mestima, a kamoli u tim malim sredinama, postoji veliki problem zbog ovoga što nameravate da uradite, ne samo u ovoj opštini nego i u drugim opštinama. Rekao je i kolega da na području opštine Tutin ima 99 sela. Sam Tutin, i to je vrlo bitno, nalazi se na 741. metru nadmorske visine. Ovo govorim zbog toga što ne znam, gospođo Malović, da li ste nekada zimi putovali od Novog Pazara do Tutina, pa da vidite koliko treba vremena; razdaljina je 35 kilometara, a nema šanse ni da vašim ministarskim autom to pređete za manje od sat i 15 minuta. Zamislite situaciju: desio se udes u Tutinu, istražni sudija mora da dođe iz Novog Pazara u Tutin; sat i 15 minuta do sat i po putuje, pola sata da izvrši uviđaj, sat i po mu treba da se vrati. Potroši više od tri sata. Samo što je došao u Pazar, jave mu da je nekome u Tutinu pala cigla na glavu i da mora ponovo da se vrati na teren. Ponovo tri sata gubi, troši vozilo, troši gorivo, troši radno vreme. Zaista je neverovatno gde ste vi videli uštedu i racionalizaciju kada ste predlagali ovaj zakon. Najpre niste vodili računa o onome što na sva zvona pričate – kako se vi zalažete (ne mislim vi lično, nego stranka kojoj pripadate i ova vladajuća grupacija) za ravnomeran regionalni razvoj. Valjda ravnomeran regionalni razvoj podrazumeva da se država potrudi da se Tutin toliko razvije da mu i ovih šest sudija sistematizovanih, a pet popunjenih mesta bude malo, da mu i ono škola bude malo, da treba da se otvaraju proizvodni pogoni, da se tamo ljudi vraćaju, a ne da odlaze. Kolega Hamzagić je malopre govorio o demografskim podacima kada je u pitanju opština Tutin. Imam tačne podatke, čini mi se da vi kolega, ili vas nisam dobro čula... Po poslednjem popisu iz 2002. godine, u Tutinu je bilo 36.166 stanovnika, 0,74% su Srbi. U sudu je zaposleno petoro Srba, od ukupno tridesetak zaposlenih. Srbi se iseljavaju iz Tutina, više nego muslimani, vi to znate, zato što imaju manje mogućnosti da se zaposle. Umesto da stvaramo uslove, naravno ne samo za Srbe, svuda gde je višenacionalna sredina... Mi kao većinski narod u ovoj državi moramo da vodimo računa da tamo gde su višenacionalne sredine posebnu pažnju posvetimo tim sredinama, tim ljudima. Lepo je što je kolega rekao da tamo Srbi i muslimani žive u apsolutnoj slozi, što je tačno, ali se onda postavlja pitanje kome je to stalo da ovakvim zakonima, ovakvim predlozima pravi tamo probleme, veštačke, koji zapravo ne postoje, da bi se negde u belom svetu čulo o čemu mi to ovde raspravljamo u Srbiji i u ovom parlamentu. Ne znam da li ste vodili računa o tome da su dva najudaljenija sela, kolega može da me ispravi, Boroštica i Braćak, koja su udaljena 41 kilometar od Tutina. Zimi nema šanse da neko dođe iz tih sela u Tutin, a kamoli da odatle ide u Novi Pazar. Treba da putuje dva dana da bi stigao u Novi Pazar, da bi tamo prisustvovao nekoj parnici, pa mu se onda odloži za tri meseca, pa za pet meseci. Koliko puta treba da dođe? Koliko to treba da ga košta? Koliko to treba da plati? Koliko mu treba da ode do suda za prekršaje? Napravi prekršaj, vozi pet kilometara brže nego što je dozvoljeno; kazna koju treba da plati za taj prekršaj je mnogo manja nego što mu treba da on iz tog svog sela ode do Novog Pazara i vrati se nazad. Tamo je granična zona sa Crnom Gorom, tamo se često dešavaju prekršaji na tom graničnom prelazu, na Mehovom kršu (to svaki dan čitamo u novinama), kao i na svim graničnim prelazima. Umesto da tamo približimo sud za prekršaje, mi kažemo – ne treba nam u Tutinu sud za prekršaje. Kasnije kažemo da nam ne treba ni osnovni sud, ne treba nam ni tužilaštvo. Ne treba nam sud koji je od 1. januara 2005. godine do 1. decembra 2007. godine primio ukupno 9.821 predmet. Rešio je 7.302 predmeta; ostalo je 2.519 nerešenih predmeta. Dobili su u međuvremenu samo u ovoj godini, za devet meseci, 3.346 predmeta. Ukupno sada u radu u Opštinskom sudu u Tutinu imate 5.865 predmeta, a rešenih 2.785. Zaista je nerazumljivo gde ste našli razloge za ukidanje – od suda za prekršaje, preko osnovnog suda, do tužilaštva u opštini Tutin. Ovo je veliki greh prema ljudima koji žive tamo. Verujte da ono što ti ljudi tamo doživljavaju kao sedište opštine i što zapravo Tutin čini gradom jesu sud za prekršaje, sud, tužilaštvo, MUP, škola, bolnica, pošta. Vi ste procenili da je ovo mali broj predmeta i vidite neku ekonomsku računicu u tome da ovaj sud ukinete, kao i još 104 suda širom Srbije. Na taj način, zapravo, zatvarate sudbinu tih ljudi koji tamo žive. Oni ne mogu više. Jednostavno, samo saznanje (ne znam da li ste bili tamo, često sam odlazila tamo i odlazim) da im neko nosi sud iz Tutina... Oni misle – gotovo, šta ćemo mi više ovde, mi postajemo mesna zajednica Novog Pazara. To što su udaljeni 35 kilometara, plus 41 kilometar ono najudaljenije selo, plus kakvim putem treba da idu... Evo, zna kolega koji ide kakav je put. Zamislite kakav je put kada se 35 kilometara prelazi za sat i 15 minuta vašim ministarskim autom, a kamoli nekim drugim, a zima... Prolazila sam zimi, otišla iz Pazara u Tutin, vratila se onim novim putem na jedvite jade, jer ovim koji je uobičajen za komunikaciju nije bilo moguće. Dakle, o mnogo stvari mora da se vodi računa. Ne može mreža sudova, mreža škola, mreža domova zdravlja, bolnica itd. da se radi po statistici i ne može da se radi iz kancelarije. Mora da se radi u skladu sa stvarnim stanjem na terenu, sa životnim stvarima na terenu. Vi sad hoćete da štedite na sudijama u Tutinu, a baš vas briga koliko je, recimo, sudijskih plata Bojan Krišto oteo na Aerodromu Beograd. Verovatno je pokrao toliko da su sva ova 104 suda koja ste planirali da ukinete mogla da se finansiraju iz tih sredstava. Dakle, gospođo ministre, morate malo životnije da se ponašate, i vi i ostali u Vladi. Ne možete samo da se pojavljujete na televiziji, da ovde kažete... Opet ništa lično nemojte da razumete, obraćam se pre svega Vladi kao nadležnom i odgovornom organu u ovoj državi, a vi ste, naravno, ovde predstavnik Vlade. Dakle, morate da vodite računa o onome što jeste život u Srbiji, o interesima građana Srbije. Uostalom, pošaljite nekoga u Tutin, neka pita odreda, od onog najmanjeg deteta do najstarijeg starca, da li postoji ijedan razlog i da li će iko da kaže da ja za zatvaranje organa za prekršaje, dalje suda i tužilaštva u Tutinu. Verujte, neće niko. Preporučujem vam da prihvatite ovaj amandman, da bar jedan problem manje sebi ostavite.
Da li još neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Aleksandra Janković, pa narodni poslanik Munir Poturak.
Izlazim da u ime poslaničke grupe NS podržim amandman gospođe Vjerice Radete. Mislim da definitivno ovaj amandman ima vrlo opravdane razloge i da bi ljudi koji sede sa ove druge strane možda mogli da uzmu u razmatranje da amandmani opozicije sami po sebi nisu neopravdani zato što dolaze sa druge strane. Ako, znači, zaista uzmete u obzir sve ovo što je gospođa Radeta do sada govorila, biće vam jasno da je neophodno usvojiti ovaj amandman. Međutim, mene je čitavo njeno izlaganje inspirisalo da razmišljam malo o ovom Predlogu zakona o sedištima i područjima sudova i javnih tužilaštva, jer ako postoji ideja o decentralizaciji vlasti, odnosno ostvarivanju ravnomernog regionalnog razvoja Srbije, treba razmišljati o povećanju broja sudova i sedišta tih sudova, tim pre što je očigledna i povećana potreba za suđenjima. Evo šta se, recimo, sada događa u Smederevu. Sud nije dovoljno veliki da primi 88 optuženih osoba: 23 profesora, 33 studenta i 32, to se zove - posrednika u nameštanju ispita u "aferi indeks". Kada se tome dodaju i advokati, ispostavilo se da je mali ne samo Okružni sud, nego je tesna i velika sala gradske skupštine u Smederevu. Bez namere da kršim pretpostavku nevinosti, ipak ostaje interesantno što je optuženim profesorima ne samo omogućeno da se brane sa slobode, nego i da kao predavači učestvuju na seminaru "Kopaonička škola prirodnog prava". Ono što je omogućeno (kažem i ispravno, jer nije dokazano da su krivi) profesorki Emiliji Stanković i Oliveru Antiću, kao uostalom i Joci Amsterdamu, koji se brani sa slobode, nije omogućeno Miladinu Kovačeviću, kome je pritvor produžen na još mesec dana zbog mogućeg bekstva i uticaja na svedoke. Gde će on, mučenik, da beži, kada je iz Amerike došao u svoju matičnu državu koja ne izručuje svoje državljane i štiti ih, uz poznato načelo da se jednoj osobi ne može istovremeno suditi u dva procesa, u ovom slučaju na dva kontinenta? Miladin Kovačević valjda može samo bioenergijom da utiče na svedoke koji su u Americi, a nema šanse da profesori u "aferi indeks" utiču na identifikovane, a posebno neidentifikovane korisnike brzopoteznog polaganja ispita. Miladina Kovačevića roditelji mogu da posete eventualno jednom u deset dana, iza stakla, sa onom slušalicom na čijem je drugom kraju stražar, valjda zato da doskorašnja prva dama, sada i državna sekretarka, ledena ledi Hilari ne bude iritirana. Izgleda da joj posle šoka sa "oralnim kabinetom" najviše smeta Miladin Kovačević i Kosovo u Srbiji. Nama, kao građanima Srbije, ne samo da ne sme da smeta, već nemamo pravo ni da komentarišemo odsustvo informacija o tome šta se sada događa na Kosovu i Metohiji. Navodni premijer navodne države Kosovo, zapravo terorista sa Interpolove poternice, Tači, objašnjava svojima da se ne uzbuđuju oko famoznih šest tačaka jer će se na Kosovu primeniti dokument predsednika Ahtisarija. Ako Tači laže, što je za očekivati od ubice i teroriste, onda je stvarno pitanje šta se događa sa raspoređivanjem misije Euleksa, koja jeste direktna posledica Ahtisarijevog plana. Pošto u ime Srbije, ali tajno i od naroda i od nas koji predstavljamo taj narod, pregovore vodi nekadašnji profesor psihologije i njegovi omiljeni đaci, nemamo pojma ni o kakvim tačkama se tu radi, niti kakve veze sada ima NATO sa preoblikovanjem UNMIK-a i misije Euleksa, koji je, navodno neutralan, ipak civilna misija. Ministar vojni, u čijem svetlom CV-u stoji rad na podizanju rampe ispred sedišta JUL-a, nepoloženo psihološko testiranje za BIA, kao i neuspeh na poslovima obezbeđenja gospodina Kundaka, ali i pokupljene 24 plate na ime otpremnine, a pre dolaska na mesto u SDPR-u, sada objašnjava korake svog mastermajnda Tadića. Objašnjenje navodne Tadićeve inicijative za reviziju Kumanovskog sporazuma i inicijative koju je opet pokrenuo bez ikakvog obrazloženja predstavnicima naroda taman je toliko valjano kao i ranije demonstrirana nesposobnost da utvrdi tačan broj metaka u šaržeru. Evo šta kaže Šutanović – revizija ne znači povratak vojske na Kosovo, ali ne postoji nijedan razlog da prisustvo naše vojske i preleti letelica zavise od međunarodnih snaga. Nije ni čudo da čovek mora da bude bar psiholog da bi Šutanovića shvatio. Ostalima ostaje samo čuveni refren njegovog tasta "Smej se, smej". Na sve ovo, dok smo se mi bavili mlađanim Krištom, promakla nam je činjenica da je sadašnje stanje političkog života u Srbiji fenomen koji se u teoriji naziva sistemskom korupcijom, a to znači da u državi nema ni biznisa, ni struke, ni rada bez politike. Sve je politika, s jedne strane, a sa druge, bez politike je sve ništa. Javnost to mirno prihvata. Nije ni čudo kada umesto da afere sa platama u javnim preduzećima otkrivaju istraživači novinari njih otkrivamo mi, poslanici opozicije. Mediji uglavnom objavljuju trijumfe i radne pobede aktuelne vlasti, naravno, tamo gde nema ni "r" od radnih pobeda, a sve to na isti način na koji su nekada veličali čuvene Titove radne akcije. Da bi došlo do stvarne promene pitanje integriteta ne možemo da postavljamo samo mi poslanici, već i mediji, koji ne mogu samo da pišu ode vlasti, nego i da istražuju kako da ode vlast koja je ogrezla u korupciji. Konačno, ova "Frankenštajn vlada" očigledno ima problem sa usvajanjem budžeta za 2009. godinu, jer nacrt budžeta, koji je još u petak poslala premijeru i svim ministrima gospođa ministar finansija DianaDragutinović, uprkos jučerašnjem razmatranju na zajedničkoj sednici svih odbora Vlade, ipak nije usvojen. A kako bi, kada svaki od tih dičnih stručnjaka, ministara, ne zna kako da baš sebi namakne dovoljno za trange-frange varijante? Ako je u SFRJ važilo - ništa nas ne može iznenaditi, osim kiše, sada u srpskoj vlasti ide rimejk - ništa nas ne može iznenaditi, osim svetske ekonomske krize. Onda ne ostaje ništa drugo do da se prihvati ingeniozan (a čiji bi bio) kockarski recept Mlađana Dinkića, koji je predložio da se napravi nepristrasan kompjuterski program u koji će biti uneto koliko država ima novca, a onda će sam računar da ga razdeli. Ako program budu radili Mlađini eksperti, a znamo, kako reče gospodin Krasić, da je Mlađan Dinkić srpski brend za prevaru, evo binga, dobra vest za vlast, a za promenu loša za narod.
Reč ima poslanik Munir Poturak.
Gospođo predsedavajuća, poštovana gospođo Malović, kolege poslanici, samo par reči, da se ne ponavljam, povodom amandmana gospodina Hamzagića i gospođe Vjerice Radete, konkretno vezano za Tutin i, u suštini, ne samo za Tutin kao malu opštinu, nego za opštine u Srbiji koje su locirane u pograničnim delovima i koje su siromašne. Mi u Srbiji imamo oko 24 opštine koje su proglašene za najsiromašnije opštine, što na jugu, što na istoku, što u jugozapadnom delu Srbije. To što se dešavaju razni prekršaji, to što ih ima konkretno u Tutinu 5.000 nerešenih, a da ne govorim o Sjenici ili Novom Pazaru i drugim pograničnim opštinama, nije samo zato što su prekršaji nastali onako, što kažu, pravno ili sudskim procesuiranjem, nego često nastaju zato što je narod u tim opštinama siromašan, zato što su na neki način i manje obrazovani, zato što mreža državnih institucija ne postoji u tim opštinama da bi mogla da da jednu obrazovnu podršku stanovništvu kako bi mogli na vreme da prepoznaju nešto što mogu da spreče, da reaguju državne institucije, da prepoznaju posebnost određenih regiona ili opština. Iz tog razloga ovog trenutka u Sjenici ne postoji lokalni prevoz. Auto-prevoz u Sjenici je ugašen onog momenta kada je lokalni, odnosno društveni prevoznik otišao u stečaj. Da znate, u bivšoj Jugoslaviji Sjenica je bila prostorno najveća opština. Ako je jedno selo u Tutinu najudaljenije od centra 43 km, u Sjenici ima još udaljenijih. To nije najveći problem. Problem je to što i u Tutinu i u Sjenici od ukupne putne mreže svega 2% čine asfaltirani putevi. Znači, najlošija putna mreža u Srbiji je u Tutinu i Sjenici, u celoj Srbiji. Ako imate tako lošu putnu mrežu, ako nemate lokalni prevoz pod ingerencijom lokalne samouprave, kako možemo da očekujemo da lokalno stanovništvo u opštinama koje su najsiromašnije (ili među najsiromašnijima) u Srbiji ispoštuje sve ono što zakonom može da se procesuira u sudu? Žao mi je, ali dešava se da oni koji su siromašni budu još siromašniji i da ih kažnjavamo tako što ne mogu svoje pravo da ostvare ili da se zaštite zato što nemaju novca. Iz tog razloga, zbog cele situacije u Srbiji, zbog namere da svi budu ravnopravni, odnosno da se pruži šansa svim građanima u Srbiji da koriste svoja prava, zbog specifičnosti određenih opština u celoj Srbiji, ja vas molim da ove specifičnosti i ove razloge uvažite prilikom donošenja odluke o usvajanju amandmana. Hvala.
Ima reč narodni poslanik Srboljub Živanović, želi da govori o povredi Poslovnika, dobija reč na osnovu člana 100. stav 1. Vreme za poslaničku grupu SRS je iskorišćeno. Da li još neko želi reč? Da. Ima reč narodni poslanik Zoran Šami.
Gospođo predsedavajuća, dame i gospodo poslanici, gospođo ministarka, javljam se ne samo zato da podržim amandman gospođe Radete, već isto tako mogu da kažem da podržavam praktično i sve amandmane koje smo do sada čuli. Dakle, javio sam se jer cela ova problematika mape sudova po Srbiji ima tri aspekta. Ovde se, doduše, dosta govorilo o onom jednom, pravničkom aspektu, ali ova priča ima i svoj ekonomski i svoj politički aspekt. Ja ću se uglavnom baviti sa ova druga dva, jer su moje kolege u raspravi u načelu dosta govorile o pravničkom aspektu. Što se tiče ekonomskog aspekta ukidanja nekih stotinjak sudova u Srbiji, ja tu ne vidim nikakvu ekonomsku logiku i nikakvu uštedu, jer, znate, trošak suđenja je direktno proporcionalan broju predmeta, a ne broju sudija ili zaposlenih. Pretpostavka je, naravno, da će biti onoliko zaposlenih, od sudija pa do pomoćnog osoblja, koliko predmeta ima. Predmeta ima onoliko koliko ima, a neće ih biti ni više ni manje nakon usvajanja ovog zakona. Tačno je da ćete možda uštedeti na platama nekih kurira, pisara itd. po malim sudovima, ali ćete te iste pare onda potrošiti na putne troškove, dnevnice i sve ostalo što morate plaćati onima koji iz jednog mesta budu odlazili u drugo mesto. Moram priznati da neku veliku ekonomsku logiku u ukidanju sudova ne vidim. U stvari, najozbiljniji argumenti protiv ovakve kompletne koncepcije ukidanja sudova nalaze se u političkoj sferi. Nekad davno ratovi su se vodili metodom spaljene zemlje – osvajač dođe, pobedi domaću vojsku, onda spali zemlju i počisti narod. Znate šta je efekat ukidanja sudova po manjim gradovima? Efekat je da ukidate te gradove. Ukinite gradu sud, ukinite srednju školu, ukinite bolnicu i imate garantovano prazan prostor za deset godina. Stariji građani će da ostanu u tom malom mestu, a oni mlađi će da traže neku svoju šansu negde drugde. Imate takvih primera, nažalost, već u Srbiji, imate na severu Raške, imate u istočnoj Srbiji očišćenog prostora. Naravno, može se pitati - za koga očišćenog, ali to je već druga stvar. Prema tome, duboko sam uveren da je krajnje pogrešna koncepcija da od 138 (nemojte me hvatati za reč) sudova ostane 34 ili 38, nije ni važno. Potpuno je koncepcijski promašena priča, vrlo opasna i za državu vrlo štetna. Podsetiću vas, gospođo, da ste pre otprilike mesec dana imali jednu raspravu sa stručnjacima iz pravosuđa u "Medijacentru". Mislim da se vi dobro sećate i shvatate da su poslanici u ovom parlamentu mnogo nežniji prema ovom zakonu, nego što su vaše kolege bile u "Medijacentru". Mislim da ste prilično olako (ne mislim vi lično, nego Vlada) prešli preko onih argumenata koje ste tada u "Medijacentru" čuli. Znam koje ste argumente čuli. Dosta tih argumenata je rečeno i ovde za ovom govornicom. Mi se sada možemo iscrpljivati, sada smo kod 13. amandmana, ako se na varam, ima ih 124; može jedan po jedan poslanik da izlazi i da kaže da se sud vrati ovde, onde, pa tako redom, izgubićemo još deset dana na to. Mislim da je mnogo mudrije, sada sam izašao da vam dam priliku da prespavate i da nam onda to sutra kažete, da povučete ovaj zakon i da ga koncepcijski preradite. Hvala vam.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Saša Dujović i Đorđe Milićević. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč po ovom amandmanu? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Kenan Hajdarević. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč po ovom amandmanu? Reč ima narodni poslanik Kenan Hajdarević.
Poštovana predsedavajuća, gospođo ministre, dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman u ime LDP-a da se u članu 2. stav 1. posle tačke 31) doda nova tačka 32) koja glasi: "Prekršajni sud u Priboju, za teritoriju opštine Priboj", a da dosadašnja tačka 32) postane tačka 33). Liberalno-demokratska partija smatra da je reforma sudstva deo sveobuhvatnih reformi u društvu. Ako je tako posmatramo, kao deo tih reformi, mi ne možemo govoriti o ozbiljnoj lokalnoj samoupravi ako se iz godine u godinu jednoj lokalnoj samoupravi oduzimaju atributi koji tu lokalnu samoupravu čine opštinom, odnosno gradom. Na taj način ta lokalna samouprava, odnosno opština postaje jedna obična mesna zajednica koja će čekati neku predizbornu kampanju da bi od Vlade, ministara dobila neke predizborne mrvice i da na taj način zadovolji život savremenog čoveka. Tako je i opština Priboj u poslednjih nekoliko godina izgubila sve atribute koji jednu opštinu čine opštinom. Mi smo za poslednjih nekoliko godina na teritoriji opštine Priboj izgubili sedišta carine, uprave prihoda, finansijske policije, sekretarijata unutrašnjih poslova; sada gubimo prekršajni, osnovni, odnosno opštinski sud, a očekuju se reforme u oblasti zdravstva, školstva.Da li to znači da ćemo sada izgubiti i bolnicu i gimnaziju? Šta ostaje jednoj takvoj lokalnoj samoupravi koja posle svih reformi koje se dese u društvu ne dobije ništa? Ta lokalna samouprava postaje jedna obična ljuštura u kojoj će političke stranke da se bore samo za glasove svojih građana. Na taj način opština, u ovom slučaju opština Priboj, siromaši i, što je najgore od svega, daje se poruka građanima opštine Priboj da je budućnost u opštini Priboj sumorna i da oni treba svoju svetliju budućnost da traže u nekom drugom gradu. Stoga ne treba da čudi ni reakcija građana opštine Priboj, ni reakcija svih političkih stranaka na teritoriji opštine Priboj. Stoga ne treba da čudi ni inicijativa koja je pokrenuta na Skupštini opštine Priboj, i koju su jednoglasno podržale sve stranke, da u opštini Priboj ostane i prekršajni i osnovni sud. Ponovo se vraćam na obrazloženje kojim je Vlada odbila ovaj moj amandman i citiram ponovo: "Određena odstupanja od ovih parametara učinjena su zbog geografske udaljenosti, blizine granice, gustine naseljenosti i blizine turističkih mesta". Upravo ovo objašnjenje treba da koristi Vlada da bi prihvatila ovaj moj amandman. Zašto? Zato što je opština Priboj pogranično mjesto, graniči se sa BiH i Crnom Gorom. Ali, za razliku od drugih pograničnih opština na teritoriji Republike Srbije, opština Priboj je specifična u tome što do dve trećine teritorije opštine Priboj, do dve trećine sela na teritoriji opštine Priboj, odnosno do 10.000 građana na teritoriji opštine Priboj, može da se dođe samo putem koji vodi preko BiH, odnosno da bi građani sa teritorije tih delova opštine Priboj stigli do samog centra grada odnosno do centra opštine neophodno je da četiri puta pređu granicu! Takođe, gospođo Malović, ne znam da li ste upoznati sa tim da se na teritoriji opštine Priboj nalazi jedna enklava, to je selo Sastavci, koja predstavlja deo teritorije BiH unutar teritorije Republike Srbije. Mislim da su sve to argumenti da prekršajni i osnovni sud postoji na teritoriji opštine Priboj. Takođe, ako govorimo o turističkom mestu, sam Priboj predstavlja turističko mesto, jer u Priboju postoji Pribojska banja; na teritoriji opštine Priboj, odnosno na teritoriji Pribojske banje je jedan od najstarijih manastira - manastir Sveti Nikola, zatim manastir Mažići; na teritoriji opštine Priboj nalazi se jedna od najstarijih džamija - Hasanbegova džamija (ove godine je proslavljeno 350 godina od njene izgradnje). Sve su to argumenti da na ovoj teritoriji ostanu prekršajni i osnovni sud, a na osnovu onih argumenata, kriterijuma koje je koristilo Ministarstvo da bi odbilo, između ostalog, i ovaj moj amandman. Kada pravimo reformu, reformu pravosuđa ili bilo koju reformu unutar društva, i kada racionalizujemo pojedine službe neophodno je da pravimo komplementarne opštine, odnosno opštine koje će svojim funkcijama jedna drugu da nadopunjuju, a ne da pravimo neke manje centre i da na taj način vršimo neku, tobože, regionalizaciju. Liberalno-demokratska stranka smatra da multietičnost i multikonfesionalnost predstavljaju prednost, međutim, sa ovakvim reformama društva izgleda kao da to predstavlja jednu manu kojom se građani, konkretno opštine Priboj, kažnjavaju. Još jedan podatak, konkretno o ovom sudu na teritoriji opštine Priboj – formiranje prekršajnog suda u Priboju ekonomski je opravdano imajući u vidu da je opštinski organ za prekršaje u 2007. godini na teritoriji opštine Priboj ostvario prihod od oko osam miliona dinara, a da je do polovine 2008. godine već prebacio ovih osam miliona dinara. Hvala.
Reč ima poslanik Momir Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, u startu se znalo da će ovaj predlog zakona izazvati reakciju koja neće ići na to da kritikuje Predlog zakona u celini, nego će se narodni poslanici usredsrediti na područja sa kojih dolaze, na teritorije sa kojih dolaze i videti da tamo država, vlast ukida osnovne postulate pravosuđa. Amandman narodnog poslanika Kenana Hajdarevića svakako treba prihvatiti, jer se odnosi na brdsko-planinsko područje, retko naseljeno kada su seoska područja u pitanju, a posebno zbog toga što su ove opštine granične opštine prema Crnoj Gori ili BiH. Samim tim postoji preka potreba da sudske instance, uključujući i sudove za prekršaje, budu zastupljene, tim pre što su, kao što je gospođa Vjerica Radeta maločas rekla, pojedina naselja od centralnih mesta, gde sada postoje sudije za prekršaje, sudovi, tužilaštva, udaljena po 40, 50 ili 60 kilometara; to su makadamski putevi, nekada je nemoguće da se dođe na vreme, pogotovo kada zimi zaveje sneg čitava područja su odsečena i po nekoliko dana od centra opštine. Velika bi grehota bila ukinuti u ovim područjima i prekršajne i osnovne sudove i osnovna tužilaštva i onemogućiti ljudima da pred sudom isteraju pravdu, bilo o kom postupku da se radi. S druge strane, vidite da su u pojedinim područjima, u Beogradu konkretno, napravljena dva osnovna suda: jedan veliki osnovni sud koji pokriva područje svih pet dosadašnjih opštinskih sudova i jedan manji sud koji pokriva prigradske opštine. Ipak je ovde malo drugačije. Međutim, kada su u pitanju ova područja, pogotovo Priboj i okolina, Prijepolje i okolina, Nova Varoš i okolina, to je velika teritorija, ionako retko naseljena, i ako im sada ukinemo mogućnost da ostvaruju svoja prava, mislim da dolazimo u situaciju da ljude obespravimo. Mislim da je sam predlog zakona apsolutno pogrešan i slažem se sa koleginicom Radetom koja je rekla gospođi Malović da bi bilo najbolje da sad, u ovom trenutku povuče zakon, da se pogleda malo koliko će štete i koliko koristi, eventualno, biti od ovakvog zakona. Ostavljamo čitave teritorije bez sudova, bez prekršajnih sudova, bez tužilaštva, ostavljamo ljudima da čitav dan moraju da odvoje da dođu i elementarnu stvar u sudu završe. Mislim da bi amandman gospodina Hajdarevića trebalo prihvatiti. S druge strane, pravi se mastodont, pravi se sud, prvi osnovni sud u Beogradu, koji će imati nekoliko stotina sudija, što prekršajnih, što parničara, što krivičara. Pravi se tužilaštvo koje će imati nekoliko stotina što zamenika, što saradnika, što pripravnika, jer i tužilaštvo i sud školuju podmladak za funkcije koje će sutradan preuzeti. Dolazimo u situaciju da imamo admirala koji neće poznavati ni četvrtinu sudija čiji će rad ocenjivati. Postoji velika mogućnost voluntarizma, velika mogućnost primene volje onoga koga budete izabrali za predsednika suda, odnosno za javnog tužioca osnovnog tužilaštva, jednog ili drugog. Dolazimo u situaciju da će ionako sporo sudstvo, ionako nagomilani predmeti koji se sada vuku po sudovima... Znamo da ima parnica koje traju i po nekoliko godina, da ima parnica koje traju po 15-20 godina i još se nisu završile, da se čitave generacije tuženih i tužilaca menjaju, a da predmet i dalje nije završen. Ovo neće ubrzati donošenje pravde, ovo neće ubrzati donošenje presuda, ovo neće ubrzati rad pravosudnih organa. Ovo će samo mnogo usporiti i stvoriti mnogo šupljina u kojima će se moći naći prostora za voluntarizam, za slobodno sudijsko uverenje. Smatram da amandman narodnog poslanika Kenana Hajdarevića treba usvojiti i da treba voditi računa o graničnim područjima, o retko naseljenim područjima, jer i tamo žive građani Srbije, koji najurednije izvršavaju svoje građanske obaveze. Jedan sud za prekršaje manje ili više ne znači čak ni za ovaj predlog zakona mnogo, ali jedan sud više u tom području, za stanovnike tog područja mnogo znači. Zato smatram da ovaj amandman treba prihvatiti.
Da li jo neko želi reč? (Ne.) Pre nego što pređem na sledeći amandman, obaveštavam narodne poslanike da je sekretar Narodne skupštine informisao predsednike ili ovlašćene predstavnike poslaničkih grupa da je došlo do izmene u satnici u radu našeg današnjeg popodnevnog zasedanja, a nakon informacije RTS-a da su preuzeli obavezu prenosa košarkaške utakmice, tako da ćemo danas završiti rad u 19 časova i u 19 časova će početi odloženi prenos ovog dela sednice koji je trenutno u toku. Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Spasojević. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Srđan Spasojević.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsedavajuća, uvaženi ministre, amandman poslaničke grupe NS, u čije ime sam podneo ovaj amandman, jasno govori da poslanici NS nisu zadovoljni ovakvim načinom na koji je predložen zakon o sedištima i područjima sudova. Amandman je sledeće sadržine: da se član 3. kompletno briše. Ne možemo da prihvatimo da je ovakav način organizacije pravosudne mreže (osnovni, viši sudovi) u redu. Danas je bilo više reči o tome iz kojih razloga nije dobro da se na ovaj način urede sudovi u Srbiji. Pre svega, mislim da je izostala javna rasprava, koja je bila izuzetno važna kada je predlog ovog zakona došao u skupštinsku proceduru. Konačna verzija ovog zakona je 28. 10. ove godine objavljena na sajtu Ministarstva pravde, jedan dan pre završetka javne rasprave, i nije moglo da se na adekvatan način reaguje. Pre svega, pravosudna javnost u Srbiji, oni ljudi koji će primenjivati zakon, koji će voditi sudske postupke nisu zadovoljni. U više navrata Društvo sudija Srbije je apelovalo na podnosioce ovog zakona, koji su ovaj zakon praktično stavili u skupštinsku proceduru, da je trebalo... još jednom ponavljam, principijelna primedba jeste nedostatak javnosti i neadekvatna javna rasprava. Šta to u životu građana Srbije tačno znači videćemo u primeni ovog zakona, ali očigledno je da će biti dosta pometnje kako među građanima Srbije, tako i kod nosilaca pravosudnih funkcija, naravno i onih ljudi iz advokature koji zastupaju građane pred sudovima. Biće tu dosta problema. Videli smo danas, pominjana je udaljenost od nekih sudova od više stotina kilometara. Uglavnom je bilo reči o onim područjima Srbije gde su izuzetno teški vremenski uslovi, pa smo pominjali Novi Pazar i Tutin, ali ništa nije bolje kada je u pitanju, recimo, udaljenost Opštinskog suda, do sada, u Raškoj i Kraljeva, to je 80 km, jer će praktično u Raškoj biti samo sudske jedinice. Zaista bih pitao ministra pravde u jednoj direktnoj komunikaciji kako će se jedan revizioni, u prvom stepenu, predmet koji se bude sudio (recimo, neki čovek sa Kopaonika ili Golije) u višem sudu u Kraljevu, gde je vrednost spora preko 800.000 dinara... Dakle, imaćemo situaciju da će ljudi u prvom stepenu, kada bude izmenjeno, a ja mislim da još nije, gospođo ministre, sada govorim o trenutnoj situaciji, koji budu morali da idu 80 km da štite neko svoje pravo biti u situaciji da toliki put pređu, da angažuju advokate, da troše svoje vreme. Bojim se, gospođo ministre, da kada ste ovakav jedan predlog zakona stavili u proceduru niste razmišljali da postoji opasnost da će građani, na šta upozoravam, preuzeti stvari u svoje ruke. Bojim se, kada se ovaj zakon bude primenjivao, da će biti porast krivičnih dela u Srbiji, a to je ono što je najopasnije kada je u pitanju bezbednost građana. Jer, ako neko da bi štitio svoje pravo mora da putuje 100 i više kilometara, pa kada bude otišao jedanput, drugi put, treći put i kada vidi da mu je em daleko sud, em daleko pravda, em izuzetno skupo, ljudi će, opet ponavljam, bojim se, preuzeti stvari u svoje ruke, pa ćemo od nečega što smo želeli da bude bolje u Srbiji imati porast krivičnih dela. To je izuzetno opasno i apelujem na vas da se nađe jedno dobro rešenje kako bismo ovakve stvari zaista izbegli i kako bi bezbednost i sigurnost građana bila adekvatna. Naravno, ne može niko biti srećan zbog činjenice da u nekom gradu gde sud postoji dugi niz godina, a pomenuli smo Gornji Milanovac, Rašku, Mionicu, Brus, Vrnjačku Banju... Godinama smo ulagali u neke sudske zgrade. Ponoviću da je, to sam i u raspravi u načelu govorio, Opštinski sud u Vrnjačkoj Banji jedna izuzetno lepa zgrada koja se nalazi na jednom praktičnom mestu koje je praktično razglednica Vrnjačke Banje. Mi ćemo od tog opštinskog suda napraviti sudsku jedinicu. Postavlja se pitanje čemu će služiti te sudske jedinice. Dakle, neke delegirane sudije će iz nekog drugog grada dolaziti da sude u neki drugi grad. Jedno od objašnjenja za skupštinskom govornicom onih koji su predlagali ovaj zakon jeste i to da se spreči uticaj na lokalne sudije, da su pod velikim uticajem u malim sredinama. Gospođo ministre, ja sam potpuno siguran da prvo nosioci pravosudnih funkcija treba da budu takvi ljudi koji moraju da budu nedodirljivi, da ne mogu da sude ni po babu, ni po stričevima, već onako kako nalaže zakon. Siguran sam da nećete tu mogućnost sprečiti, ukoliko neko ima loše namere, da neka stranka ne ode u drugi grad, pa da ne potraži kod tih sudećih sudija određene veze. Siguran sam da će u tim drugim sredinama pre doći do onih ljudi koji su podobni za takve stvari, nego kod onih sudija koji sude u jednom malom gradu i koji svakog dana moraju da žive među onim ljudima koji su stranke u postupku. Osim toga, u tim gradovima postoje advokati kako jedne tako i druge strane i nije baš logično da tako može nešto da se izmanipuliše. Osim toga, postoji žalbeni postupak, postoji neki sud, recimo, kada je u pitanju Opštinski sud u Vrnjačkoj Banji ili Raškoj u drugom stepenu odlučuje Okružni sud u Kraljevu, pa ako je neko baš toliko moćan da može da utiče, postoji neko veće koje će takvu sudsku odluku da ukine. Prema tome, ne vidimo da je to jedno od obrazloženja za podnošenje jednog ovakvog zakona. Ovde se pravi jedna potpuna centralizacija. Ovde se ne razmišlja ni o strankama u postupku, ni o građanima Srbije. Moram da kažem i to da će domicilni advokati u sredinama u kojima se ovakvi sudovi prave kao sudske jedinice, viši sudovi, biti oštećeni i da će neki od njih (poznato je da u nekim ovakvim gradovima ima 40, 50, 60 advokata) biti ugroženi, imaće problema sa poslovanjem i moraće možda da potraže neki drugi posao i da se bave nečim drugim. Niste razmišljali ni o tome, takođe sam u raspravi u načelu govorio, da će možda i za najbolje sudije koje sada imamo u nekim malim gradovima, koji će biti na području nekog drugog višeg suda, pa će onda ići da sude u neke sudske jedinice, to biti jedan veliki napor. Poznato je da u pravosuđu ima izuzetno puno žena sudija koje su majke, koje imaju po dvoje ili troje dece. Takve vrste opterećenja – putovanje po dva ili tri sata u jednom pravcu, pa jedan sudeći dan koji je izuzetno naporan, vi znate kako to izgleda, vraćanje, možda čak više desetina puta, da bi se jedan spor završio – verovatno će neke ljude koji su odlične sudije oterati iz pravosuđa. To su neki dodatni napori i ljudi koji su konkurisali za sud nisu znali da će se jednog dana suočiti sa ovakvim zakonom. Isti problem postoji sa funkcionisanjem apelacionih sudova, jer su neki viši sudovi i po 200 km udaljeni od sedišta apelacionih sudova (Negotin, Užice i neki drugi gradovi), tako da ćemo, bojim se, ja se izvinjavam branši i svim nosiocima pravosudnih funkcija, u Srbiji imati praktično jedan "lutajući cirkus" koji će na neki način tumarati od grada do grada i imaćemo jedno potpuno nedefinisano stanje. Ponavljam da u svakom gradu postoje nosioci zakonodavne, izvršne i sudske vlasti, da je sud oličenje jednog grada, da nije bilo nikakvog razloga da se, bar u nazivu, ukidaju opštinski i okružni sudovi i da se prevode na osnovne i više sudove. Moglo se razmišljati o nekim nadležnostima, da se to umeri na neki način, jer uvodimo apelacione sudove; a nemam ništa protiv termina kasacionog vrhovnog suda. Mislim da je to moglo na jedan bezbolniji način da se prevaziđe i sigurno da bi to bilo bolje i za nosioce pravosudnih funkcija, za građane Srbije i, naravno, za administrativne radnike koji će biti izuzetno pogođeni ovakvim jednim zakonom. Moram da napomenem i to da će se za te sudove koji samo na nivou pisarnice praktično ostaju u životu, sa nekim sudećim danima u njima, kada se bude uveo onaj sistem notara, odnosno javnih beležnika, postaviti pitanje i tih pisarnica, koju će funkciju imati. Mislim da mi idemo ka Evropi i da će taj dan vrlo brzo doći u Srbiji. Ponavljam još jednom, nije bilo nikakvog razloga da se nazivi opštinskih i okružnih sudova ukidaju i da se daju nazivi osnovni i viši sudovi. Naravno, da li sam ja u pravu, da li su poslanici Nove Srbije u pravu, vreme će pokazati, ali budite sigurni da ovakav način na koji će se primenjivati zakon i na koji će suditi sudovi u Srbiji neće biti dobar, ponavljam, zbog nekih teritorijalnih, veoma loših, rešenja. Najgora stvar bi bila, a to je moguće da se desi, naravno, niko od nas ne želi da se to desi, porast krivičnih dela. Naravno, kada bude ovaj zakon zaživeo i kada počne da se primenjuje, videćemo ko je u pravu. Još jedanput ponavljam, poslanici Nove Srbije na vreme upozoravaju da ovakvi zakoni nisu dobri, da ovakav zakon, koji će se verovatno doneti u ovoj skupštini, nije dobar, kako za građane Srbije, tako ni za kompletan pravosudni sistem u državi. Hvala.
Narodna poslanica Gordana Pop-Lazić.
Poštovane kolege narodni poslanici, kroz diskusiju koja se vodila o Predlogu ovog zakona nekako je provejavalo mišljenje da ovaj zakon treba povući ili da bismo imali razumevanje da je na dnevni red došao Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o sedištima i područjima sudova i javnih tužilaštava, odnosno da je Ministarstvo pronašlo nekakve razloge za racionalizaciju, eventualno ukidanje nekog od ovih sudova ili izmeštanje nekih sudova, ali ova potpuno nova organizacija, i nova sedišta sudova, očigledno je naišla na neodobravanje velikog broja narodnih poslanika, naravno i samih sudova i sudija koji rade u njima i građana koji će samim tim biti oštećeni. Razlog zbog kojeg Ministarstvo ovo radi navodno jeste racionalizacija, ali mi smatramo da je upravo to što se čini neracionalno. Smatramo da to nije nikakav novi izum naše vlade, ona je naprosto prinuđena da to uradi. Argumentovano tvrdim da je to uslov koji je Evropska unija pred nas postavila. Tako nešto radila je i u drugim zemljama jugoistočne Evrope koje su već ušle u Evropsku uniju. Jedan od razloga za ovo jeste i lustracija sudija i to se sigurno krije iza ovog zakona, samo to niko iz Vlade neće da nam glasno kaže, ali sudije to osećaju, znaju i, naravno, dižu svoj glas smatrajući da to nije u skladu sa Ustavom. I nije u skladu sa Ustavom. Uostalom, u Poljskoj je tako nešto svojevremeno pokušano i, evo, ja ću dozvoliti sebi da citiram autora ove knjige "Argumenti protiv Evropske unije" magistra Dejana Mirovića, koji nam je lepo dao primer šta je Poljska na putu u Evropsku uniju morala da uradi po pitanju lustracije, jer ja tvrdim da je ovaj zakon i došao pred nas upravo zbog toga da bi se birale nove sudije. Režim braće Kačinjski je pokušao da svoje probleme reši lustracijom i doneo je zakon o lustraciji koji je stupio na snagu 2007. godine. Šta su oni tražili? Doduše, oni su to radili očigledno, ne ovako kako se ovde u Srbiji radi. Od 700.000 ljudi je traženo da potpišu lustraciono svedočanstvo i da ispune formular sa pitanjem – da li ste tajno i svesno sarađivali sa bivšim komunističkim službama? Kod nas bi to pitanje verovatno malo drugačije zvučalo, rekli biste samo – bivši režim. Svi visoki funkcioneri, profesori, advokati, direktori škola, menadžeri akcionarskih društava, sudije, profesori (sem profesora sa katoličkih univerziteta), morali su da potpišu takvo jedno pismo. Ko nije potpisao? Bivšem poljskom ministru inostranih poslova, inače poznatom disidentu i poslaniku u Evropskom parlamentu, Bronislavu Geremeku državna izborna komisija je zapretila oduzimanjem mandata jer nije hteo da popuni formular. On je odgovorio da to shvata kao kršenje principa pravne države i volje birača i to je, naravno, izazvalo burnu reakciju i u samoj Evropskoj uniji, pa je čak i ugledni časopis "Mond" i urednik tog časopisa, po imenu Ignacio Ramone, izjavio da je sumanuti zakon koji je izazvao skandal u Evropskoj uniji i da predstavlja glavni nalog za furiozni lov na veštice. Posle je ustavni sud vrlo brzo taj zakon stavio van snage, ali sve je to dokaz da je ono kroz šta su prolazile Poljska, Češka, Mađarska, Rumunija, Bugarska, u svim oblastima društvenog života, počev od pravosuđa preko poljoprivrede, preko kulture, sredstava javnog informisanja, nešto što se i nama nameće. Da ne bismo bili iznenađeni, bilo bi dobro da se time pozabavimo. Ako nemate tu građu, ima je u ovoj knjizi koju vam ja toplo preporučujem. Pre svega, izašla sam za govornicu da vas podsetim na to šta sudije i predsednici sudova sa Kosova i Metohije misle o tome što ste predvideli da sedište i osnovnog i okružnog suda bude samo u Kosovskoj Mitrovici. Argumenti koje oni daju govoreći o tome koliko ima naselja u kojima živi nealbanski živalj, recimo samo za opštinu Gnjilane i za Kosovsku Kamenicu itd., jesu argumenti koji govore u prilog tome da je moglo da se izmesti; recimo, ako ne može u Gnjilanu da bude osnovni sud, da bude u nekom selu pored Gnjilana, ali da bude mesno nadležan za čitavo to područje. Mene je zainteresovao, pre svega, njihov osvrt na to koliko je ovaj zakon u suprotnosti sa mnogim rezolucijama koje smo čak i mi ovde u Skupštini doneli. Zbog toga ću i da pročitam ovo obrazloženje koje smo dobili od predsednika tog suda. Kaže ovako: "Ovakva rešenja koja se predlažu ovim zakonom bila su predviđena i u Ahtisarijevom planu, koji nijedan državni organ naše države Republike Srbije nikada nije prihvatio. Ovakvi predlozi su u direktnoj suprotnosti sa svim rezolucijama koje su do sada donošene i koje se sada pripremaju za Narodnu skupštinu Republike Srbije". Zaista jeste tako. Ako se sećate, uvek smo imali na kraju svake rezolucije da se obavezuju svi državni organi da se obezbedi nesmetano funkcionisanje raznih organa na teritoriji Kosova i Metohije. Ovaj zakon je zaista direktno u suprotnosti sa svim tim rezolucijama. Zahvaljujem predsedniku ovog suda koji nam je skrenuo pažnju na tako nešto. Podsetiću vas i da su razni državni funkcioneri, počevši od predsednika države do predsednika Vlade, pa i ministri inostranih poslova, stalno govorili da nikada neće dozvoliti da Kosovo i Metohija na jednostran, protivpravan i protivustavan način budu odvojeni od države Srbije. Na ovaj način mi njih zaista odvajamo od države Srbije. U izvesnoj meri je ovaj predlog zakona u suprotnosti i sa Rezolucijom Saveta bezbednosti 1244, pa čak i sa ovim najnovijim saopštenjem Ban Ki Muna od, čini mi se, oktobra 2008. godine. Ako to dobro pogledate, shvatićete koja je greška napravljena ukoliko ne pokažemo spremnost da građanima nealbancima na Kosovu i Metohiji omogućimo da normalno žive, da osete da je država Srbija, makar ovo bilo i na štetu te vaše racionalizacije, iako ovo možda i košta državu Srbiju, ali da pokažemo da nam je stalo da tamo funkcionišu državni organi. A sudovi su jedna grana vlasti koja je veoma važna; ako nema dole parlamenta, ako nema vlade, onda je barem sudska grana vlasti mogla da funkcioniše na isti način kao što je funkcionisala do sada. Ovako, povlačenjem svih sudova samo u Kosovsku Mitrovicu, pokazujemo da smo u stvari predali Kosovo.
Hvala. Za reč se javila gospođa Milica Radović.
Dame i gospodo narodni poslanici, upravo ovaj amandman gospodina Srđana Spasojevića pokazuje koliko je ovaj predlog zakona loš. U načelnoj raspravi sam govorila o svim primedbama koje DSS ima na ovaj predlog zakona, a ono što je najvažnije jeste da je za nas apsolutno neprihvatljivo da se ukidaju sva četiri opštinska suda, bez ikakvih kriterijuma, bez ikakve unapred urađene ozbiljne analize. Smatramo da će time bitno biti narušena dostupnost pravde građanima, jer ćemo imati situaciju da će građani morati da prelaze ko zna koliko kilometara da bi došli do suda. Jednostavno, nije mi jasan koncept koji je predlagač zakona imao na umu kada je ovaj predlog zakona uputio u Skupštinu. Ako je cilj racionalizacija mreže sudova i ukoliko je cilj smanjenje troškova, to se sigurno ne postiže ovim zakonom. U načelnoj raspravi sam govorila da se troškovi na ovaj način neće smanjiti. Imaćemo situaciju, ako se recimo suđenje održava u sudskoj jedinici, da bi sudija mogao adekvatno da se pripremi za samo suđenje on će morati, da li on lično, ili će poslati vozača, da odlazi nekoliko puta u sudsku jedinicu gde će se nalaziti, pretpostavljam, pisarnica da bi se upoznao sa spisima predmeta. Ukoliko se pretres ili ročište održava u sudskoj jedinici, imaćete mogućnost odnosno obavezu da svi svedoci, veštaci ili eventualno tumači takođe odlaze u tu sudsku jedinicu radi njegovog održavanja. Nemojte zaboraviti da svako od njih ima pravo na nadoknadu troškova. U mestima gde je ranije postojao sud i gde su se suđenja odvijala na jezicima nacionalnih manjina ovim predlogom zakona te sudove faktički ćemo ukinuti i imaćemo obavezu da u tim slučajevima angažujemo sudske tumače da bi bilo omogućeno da pripadnici nacionalnih manjina koriste u sudskom postupku njihove jezike. Angažovanje adekvatnih sudskih tumača nekada može biti toliko problematično da će naterati same stranke da odustanu od upotrebe svog maternjeg jezika. O tome su, kako danas tako i u načelnoj raspravi, govorili mnogi narodni poslanici, prvenstveno predstavnici nacionalnih manjina i gospodin Riza Halimi. Šta se ovim postiže? Ne samo da će se povećati troškovi angažovanjem sudskih tumača, koje ranije nije trebalo angažovati, već će to imati jednu opasnu posledicu a to je da će pripadnici nacionalnih manjina mahom odustajati od upotrebe svog maternjeg jezika. Njima će biti onemogućeno da koriste svoja prava koja su, između ostalog, zagarantovana i samim Ustavom. Da sam u pravu potvrđuje primer da u Alibunaru imamo sudije koje su jedino osposobljene da vode sudski postupak na slovačkom i na rumunskom jeziku; konkretno u Kovačici imate sudije koje su osposobljene da vode sudski postupak na slovačkom jeziku, u Bosilegradu sudije koje vode postupak na bugarskom jeziku. Postavlja se pitanje, ukoliko ukinete ove sudove, gde ćete pronaći sudije koje su osposobljene da sude na jezicima nacionalnih manjina? Dok je Demokratska stranka Srbije bila na vlasti mi smo i te kako vodili računa o pravima nacionalnih manjina. Setićemo se svi da smo doneli Zakon o izboru narodnih poslanika, gde smo predvideli da predstavnici nacionalnih manjina da bi bili predstavljeni i zastupljeni u Narodnoj skupštini nemaju obavezu da pređu cenzus, već da pređu samo prirodan prag. Takođe, doneli smo Ustav gde je jedna trećina odredaba posvećena upravo pitanju prava nacionalnih manjina i uopšte manjinskim pravima. Ranije sam izrazila bojazan, a to činim i sada, da ovim predlogom zakona rad beogradskog pravosuđa neće biti organizovan na najadekvatniji način. Prosto, postavljam pitanje kako je uopšte predstavnik Ministarstva zamislio da se odvija rad u beogradskom pravosuđu? Umesto pet opštinskih sudova koje sada imamo imaćemo samo jedan osnovni sud, koji će biti nadležan za teritoriju celog grada i drugi osnovni sud, koji će biti nadležan za teritoriju prigradskih naselja. Da podsetim, i sa svih pet opštinskih sudova koje sada imamo i sa svim sudijama koji postupaju u beogradskom pravosuđu vrlo je teško da se obezbedi suđenje u razumnom roku, ne zato što sudije ne žele da rade, ne zato što ne znaju da rade, već zato što im nisu obezbeđeni osnovni, elementarni uslovi da bi mogli adekvatno da rade. Nekoliko puta sam sa ove govornice uputila na problem koji tišti sve sudije u Beogradu. Oni nemaju dovoljan broj sudnica. To je razlog zašto se suđenja odvijaju svakog drugog ili trećeg dana, a kasnije se ročišta i pretresi zakazuju jako retko, pa onda na kraju svi dolazimo u situaciju da kritikujemo rad samih sudova. Jednostavno, mislim da ni sami predstavnici Ministarstva nemaju odgovor na pitanja kolikim brojem sudnica će raspolagati beogradsko pravosuđe, koliko će sudnica imati krivično odeljenje, koliko će sudnica imati parnično odeljenje, gde će da se nalazi uprava a gde pisarnice. To su pitanja na koja mi u ovom trenutku, a ni sami predstavnici Ministarstva, nemamo adekvatan odgovor. Naravno, da se zaključiti da će broj sudija biti manji jer je javna tajna da svi govore o tome da se planira da se broj sudija smanji sa 2.400, koliko ih sada postoji, na oko 2.000. Prosto apelujem na predstavnika Ministarstva još jedanput da razmisli o povlačenju ovog predloga zakona, on je izuzetno loš i mislim da ne postoji nikakva mogućnost da se popravi amandmanima.
Hvala. Reč ima gospodin Srboljub Živanović.
Dame i gospodo poslanici, moram prvo reći da sam prevashodno iznenađen izlaganjem gospodina poslanika Poturka što je, u stvari, rekao jednu istinu o ovoj osmogodišnjoj vladavini dosovske vlasti. Rekao je ono što smo i mi stalno govorili u predizbornim kampanjama, a verovatno i za ovom skupštinskom govornicom – da DOS i oni kao delovi tog DOS-a nisu ništa učinili za ovih osam godina, naročito tamo gde su obećavali da će ipak poboljšati život i standard građana, naročito na jugu Srbije. Dobro ste rekli da putne infrastrukture nema. Privredni objekti su uništeni. A, evo, ovo je jedan model gde se želi uništiti, da tako kažem, institucija civilizacije. Kao što reče gospodin Šami, uništavaju se škole, bolnice i sudske institucije. Na kraju će doći i do onih najvažnijih, a to su crkve. Kod vas verovatno i džamija. Kada pogledate, to je onaj put kojim ova DOS-ovska vlast u stvari ide. Ide putem da se određene opštine zatvore. Moram iskreno reći da je u Mačvanskom okrugu predsednik Okružnog suda sazvao sve predsednike opštinskih sudova. Pozvao je sve poslanike da oni daju svoje mišljenje i da saslušaju te predsednike opštinskih sudova šta misle o njihovom, takoreći, zatvaranju. Moram vam reći da su bili iznenađeni. I tamo gde su predsednici opština iz vašeg "žutog preduzeća", i oni su bili iznenađeni, jer su shvatili da je to još jedan veliki atak na građane Srbije. Shvatite da za opštine koje su u šabačkom regionu, da ne kažem okrugu, njih četiri - Vladimirci, Koceljeva, Bogatić i Šabac, rejon gde se sve prebacuje ili sve dominira jeste šabačka opština. Pitam vas, tamo gde je ogromna razuđenost, gde je velika borba za opstanak... Kad kažem opstanak mislim na belu kugu koja je zahvatila ta područja i na to kako će ti mladi ljudi da se zaposle, jer imaju veliku želju da se kada završe fakultet, kada završe pravne studije, vrate u svoje sredine, odnosno da svojim ugledom pomognu tim sredinama. Vi za to ne hajete. Vi ste verovatno dobili jedan zadatak; mislim da je to obračun sa političkim neistomišljenicima. Dobro znate da ipak mnoge sudije i mnogi predsednici sudova nisu iz vaše političke opcije. Ne znate na koji način da se sa njima obračunate, već je to, u stvari, put i način da ih sklonite sa tih pozicija. Nije vama želja da pomognete da ta institucija poveća svoj ugled, da se u toj instituciji smanji kriminal i korupcija. Ne. Vi to dobro znate, zato što u mnogim opštinama širom Srbije ima mnogo Bojana. Ima onih koji su u svojim javnim preduzećima mnogo opljačkali. Ima onih, kao što sam rekao za ovom skupštinskom govornicom, koji nisu uzeli novac, ali su uzeli nešto još veće, a to su stanovi. To je ono zbog čega je u ovoj Srbiji nemoguće boriti se i nemoguće je zaustaviti... Videli ste juče kako predstavnici G17 ovde pokušavaju da opravdaju to što se desilo. Shvatite zbog čega ne funkcioniše ta revizorska institucija, koja mora da funkcioniše i koja mora da vodi brigu o tome, takoreći od nabavke HTZ opreme u pojedinim javnim preduzećima pa do velikih investicija. Verovatno dotična gospođa ne zna, zato što je verovatno bila protiv ili podržava ovaj i ovakav zakon, sa kvazinovinarem Hanibalom Kovačem koji je u Šapcu vodio dijalog sa određenim ljudima. To je najveći srbomrzac. Verovatno i dotična gospođa, koja je bila direktor javnog preduzeća, nekada komunalnog preduzeća, nije dozvoljavala da ... To je Valentina, odnosno Daniela Lovrin, a njena rođena sestra jeste Valentina, koja je takođe direktor javnog preduzeća; one ne dozvoljavaju da uđu revizorske institucije da ispitaju poslovanje ovih javnih preduzeća. Baš bih voleo da izađe za skupštinsku govornicu da bih mogao da joj odgovorim koliko i na koji način je zloupotrebila. Hvala vam.
Reč ima gospodin Mirko Čikiriz. Izvolite.
Dame i gospodo, slušajući pažljivo sve diskusije mogu reći da je nedvosmisleno stav svih poslaničkih grupa i svih poslanika da stanje u pravosuđu nije dobro. Gospodin Batić je izneo podatak da nijedan od 220 sudija koji su učestvovali u poznatim izbornim krađama nije razrešen dužnosti. Veliko personalno veće za osam godina nije razrešilo ni jednog jedinog sudiju, što je najbolji pokazatelj da sudstvo nije spremno samo sebe da menja. Dvadeset sudija Trgovinskog ili bivšeg privrednog suda u Beogradu je okrivljeno za krivična dela protiv pravosuđa, pre svega kršenje zakona od strane sudija, ali i zbog učestvovanja u tzv. stečajnoj mafiji. Slušao sam kolegu Srđana Spasojevića i sve kolege i, zaista, ono što je život i pitanje sutrašnje primene ovog zakona zahteva ozbiljnu analizu. I sam sam pokušao da dam odgovore na pitanja kako će to sve funkcionisati po poslovniku koji će sutra uraditi nadležni predsednici sudova, baš u pogledu putovanja sudija, mogućnosti da se upoznaju sa predmetima, sa sudskim spisima, sa potrebom veštaka da se upoznaju sa predmetima itd. Pošto je pomenut Opštinski sud u Raškoj, moj prvi susret sa tim sudom je izgledao ovako: ročište je bilo zakazano u 10.00 časova; pojavio sam se u dato vreme, u sudnici nije bilo žive duše. U 11.00 časova sam počeo da tražim i sudiju i zapisničarku itd. Kada sam ih pronašao dobio sam obaveštenje da su one usmeno odložile ročište za 14.00 časova, jer veštak iz Novog Pazara završava prepodnevnu smenu, pa će pred kraj rada da odradi to što treba da odradi. A koleginica me je pitala da li možemo da odradimo suđenje, da ja zamislim da je tu punomoćnik tužioca i on ostaje u tužbi i tužbenom zahtevu, ja se onda saglašavam, potpisujemo zapisnik, a kolega će kada se vrati iz Novog Pazara da potpiše zapisnik. Jedan ugledni sudski veštak mi je rekao, inače neuropsihijatar i mislim da je napisao možda najznačajnije knjige iz tih oblasti, da nikada nije potvrdio uzročno-posledičnu vezu između alkoholisanosti i krivičnog dela. Na moje pitanje zašto to nije uradio kada njegove knjige kažu nešto drugo, on je rekao – ja sam rođen u ovom gradu, tu sam veštačio, oni sa kojima radim su moje komšije, saradnici itd. i jednostavno ne mogu protiv njih. Mislim da je rak-rana srpskog pravosuđa upravo postojanje tih lokalnih lobija i svako ko dođe u bilo koji sud u Srbiji prvo će vas pitati za advokata koji ima dobre veze. Neće vas pitati za advokata koji zna da radi svoj posao, koji je stručan, korektan, dostojanstven, nego će pitati za nekoga ko može nešto tu da smuti na brzinu i da dobije ono što se traži. U pogledu rešenja ovih pitanja, naravno, putevi su različiti. Pre neki dan sam govorio o jednoj pojavi pred Opštinskim sudom u Zrenjaninu, a takođe sam govorio nešto i o veštacima i zakonu o sudskim veštacima koji će biti u skupštinskoj proceduri naredne godine. Istovremeno su "Večernje novosti" u petak objavile jedan tekst o tome da kod nas ni jedan jedini lekar nije izgubio posao zbog lekarske greške, a da ne pričamo o krivičnoj odgovornosti ili gubljenju licence. Zbog čega? Jednostavno, zbog onoga o čemu smo svi pričali – zbog toga što su svi umreženi, što svako svakog pokriva i kada se postavi pitanje nečije odgovornosti uvek se lako nađe veza da se to pokrije i da kaže - hajde, nema veze, pogrešio je, neće drugi put. To tako ide unedogled, a građani s punim pravom gube poverenje u sudstvo. Kada sam pričao o Opštinskom sudu u Zrenjaninu rekao sam da ću pomenuti jednu pojavu koja dobija razmere epidemije pred Opštinskim sudom u Novom Sadu. Naime, na jednu prostu caku, kako to kaže naš ortoped, profesor Milovan Zečević, do sada je iz fondova osiguravajućih organizacija ispražnjeno nekoliko milijardi dinara, na vrlo jednostavan način: kod tzv. trzajnih povreda vrata, pošto one mogu biti nekoliko stepeni izražene, najteža sa tragičnim ishodom, ali kod onih najlakših koje se ne mogu verifikovati rendgenskim snimcima, gde postoji samo istegnuće tzv. mekih struktura vrata, ligamenata ili mišića vrata, dovoljno je da vas advokat pošalje kod lekara, da lekar pita da li imate neke subjektivne tegobe, vi ćete reći da vas užasno boli vrat i odmah otvarate put da dobijete 500.000 dinara, plus sudski troškovi. Kao zastupnik osiguravajuće kompanije za 20 i nešto hiljada predmeta susreo sam se sa nekoliko trzajnih povreda vrata, a onda pre tri godine, u jednoj godini samo pred Opštinskim sudom u Novom Sadu u 180 predmeta, puta 13 osiguravajućih organizacija, znači, to je preko 2.000 predmeta. Najdrastičniji slučaj je, evo jednog zapisnika, u kome postoji samo oštećenje fara i malo oštećenje blatobrana, ali je lekar urgentne hirurgije u Novom Sadu svoj šestorici dečaka konstatovao istegnuće vrata, svi su pokrenuli sudske postupke, a mislim da bi se jednostavno proverom putem snimanja magnetnom rezonancom utvrdilo da je u najvećem broju slučajeva upravo veza lekar, ujedno i sudski veštak i advokat. Često, da se ne bismo ogrešili o sudiju, sudiju dovedu u mat poziciju: postoji objektivna medicinska dokumentacija, postoji nalaz veštaka; sudija nije zainteresovan da u jednom predmetu, koji će zbog tog formalnog pokrića vrlo lako rešiti, ide u detalje, da traži drugo veštačenje. Drugi veštak će naravno, verovatno poznajući ga, vrlo lako doći u kontakt sa prethodnim veštakom i usaglasiti se. Na taj jednostavan način, prvo pred Opštinskim sudom u Novom Sadu, od nove godine pred Opštinskim sudom u Zrenjaninu, a sada se polako javlja i Opštinski sud u Vrbasu, mi imamo jedan začarani krug i rešenje se ne vidi. Predložio sam neka rešenja i mislim da sve primedbe koje su date u pogledu teritorijalne organizacije, bez obzira na to iz kojih poslaničkih grupa dolaze, treba najozbiljnije shvatiti, da to pre svega treba uzeti u obzir prilikom izrade poslovnika, a da je potrebno zaista da se nešto korenito promeni ne samo u pravosuđu, već i u policiji, zdravstvu, u svim sferama društva, što je SPO rekao još devedesete godine, kada smo tražili korenite društvene promene. Hvala.
Hvala vama. Vreme je isteklo. Ako možete u ova dva minuta... Po Poslovniku se javio gospodin Todorović.
Pokušaću kratko. Dame i gospodo narodni poslanici, ovo što je gospodin Čikiriz izneo predstavlja najozbiljniju kritiku vlasti. Poslanici opozicije koji su do sada izlazili ovde branili su svoje amandmane, ali ovako sveobuhvatnu kritiku vlasti, takoreći u svim segmentima, do sada nismo čuli sa ove govornice. Sada se postavlja osnovno pitanje – kako mogu, pre svega SPO, da budu u toj vlasti, ne samo u ovoj, nego i u prethodnim vlastima, a da ništa nije urađeno da se ovi problemi reše, ne samo korenito, kao što ste rekli da ste hteli od početka, još od devedesetih godina? Ovo što vi govorite govori o činjenici koju mi ističemo non-stop, da za ovih osam godina otkako je DOS došao na vlast ne samo da ništa nije urađeno, nego je dodatno pogoršana situacija i za državu i za građane Srbije, posebno kada su u pitanju ovako važni segmenti kao što su sudstvo, zdravstvo, vi ste pomenuli i školstvo, i svi ovi problemi sa kojima se susrećemo. Posebno su problemi multiplicirani u delovima koji su vezani za enormno trošenje budžetskih sredstava, kao što su javna preduzeća, a to su sve bile institucije koje su služile vladajućim strankama, pre svega da udome svoje kadrove, da preko javnih preduzeća obezbede da se finansiraju, odnosno dobro da zarade pojedinci, pa preko tih javnih preduzeća da se finansiraju stranke i da na takav način potroše mukotrpno stečen novac koji je ušao u budžet građana Srbije. (Predsedavajući: Hvala.) To je problem koji mora da se reši, a sigurno neće da se reši zakonima na koje stiže po 130 i kusur amandmana. Samo činjenica da se usvoji od 15 do 20% amandmana na predložene zakone govori o tome da sami predlozi nisu dobri, a to pre svega zavisi od vas u poziciji, a ne od opozicije. Hvala vam, izvinjavam se.
Hvala vama. Današnji rad ćemo završiti. Sutra je nastavak u 10 časova. Reč ima Miloš Aligrudić, prvi sutra ujutru. Zahvaljujem na radu.