Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice Dvadeset šestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u Jedanaestom sazivu. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuju 89 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubacite svoje kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je prisutno 98 narodnih poslanika i da možemo da pređemo na rad i raspravu po amandmanima. Danas je sa nama ministar gospodin Zoran Đorđević, ispred predlagača, odnosno Vlade Republike Srbije. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli poslanici, kao i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu. Primili ste izveštaje nadležnih odbora. Otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima, saglasno članu 157. stav 3. Na naslov Predloga zakona amandman je podnela narodni poslanik Nataša Sp. Jovanović. Izvolite.
Gospođo Gojković, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, mi smatramo da ovaj zakon je Narodna skupština Republike Srbije i da je tužilaštvo, pre svega, Republičko javno tužilaštvo, a zatim i viša tužilaštva po Srbiji, su trebali da započnu posao oko utvrđivanja otetih beba, možda je to čak i preciznije nego nestale, od njihovih roditelja, jer je Anketni odbor Narodne skupštine Republike Srbije, koji je formiran 2005. godine i SRS je imala svog predstavnika u tom odboru, dakle, Anketni odbor je u januaru 2006. godine Skupštini podneo izveštaj. U radu Anketnog odbora je nedvosmisleno utvrđeno da je tužilaštvo, u saradnji sa policijskim upravama širom Srbije zataškavalo otmicu beba od njihovih roditelja i u pitanju je očigledno, a prošlo je, evo, skoro dve decenije od kako je Skupština trebala i dala tu inicijativu prema tadašnjoj Vladi, međunarodna trgovina novorođenom decom. Ono što sada karakteriše ovu situaciju je da ste vi reagovali zbog toga što to od vas traže vaši mentori iz EU, samo zbog toga što je 2013. godine doneta presuda, gde jedna majka, Zorica Jovanović, sama je izborila to da se na Evropskom sudu za ljudska prava utvrdi da je njeno dete oteto, odnosno da je nestalo. U ovom trenutku, gospodine ministre, kako kažu članovi Vladine komisije, sasvim otvoreno, poput gospodina Radiše Pavlovića, najveću opstrukciju, da bi se krenulo, što se kaže, sa mrtve tačke, vrši niko drugi nego zamenik Republičkog javnog tužioca Jasmina Kiurski, ako je to pravilno kako se ona preziva, Kiurski. Zagorke Dolovac nema. Ona se ne oglašava nikada. Ove dosmanlije upadaju sa motornom testerom u RTS, motkama u Narodnu skupštinu, kada se druge stvari dešavaju, koje su važne za državu i za narod, kada su građani sa pravom usplahireni i uznemireni, a zamislite kako je roditeljima ovih otetih, nestalih beba, kada znaju da u Republičkom javnom tužilaštvu zamenik tužioca radi šta hoće, krši njihova prava, iako je formirana ta komisija, mimo poslovnika radi, stavlja pečat tužilaštva na zapisnik o radu komisije. Tako da, gospodine ministre, ovo će ostati ovako sve dok su tužioci takvi. Kasnije ću po amandmanima, konkretno po gradovima, da vam kažem za frapantne slučajeve gde policija i tužilaštvo nisu reagovali pored očiglednih dokaza da su deca oteta, odnosno nestala od roditelja.
Hvala. Na član 1. amandman, u istovetnom tekstu, podnela je narodna poslanica Gorica Gajić i narodna poslanica Vjerica Radeta. Da li želite reč? Izvolite.
Dame i gospodo, Vlada Republike Srbije, a i Skupština je pod pritiskom argumenata SRS da ovo što pokušavate ovu lakrdiju da predstavite kao neki zakon koji će pomoći nekome da nađe oteto mu i prodato dete uradilo nešto što je zaista skandal nad skandalima. Juče je Vlada Republike Srbije u nekim kasnim popodnevnim satima organizovala nekakav sastanak na kojem su prisustvovali, sad ćete da čujete, neka inicijativa za ekonomska i socijalna prava. Niko živi ne zna čime se oni bave, ko su oni. Navodno, oni se bave marginalizovanim i diskriminisanim grupama sa posebnim fokusom na socijalna i ekonomska prava. Ova gospođa, koja sada stoji gore i zadržava predsednika da ne čuje, toliko prava sebi daje, to je gospođa Tatjana Macura, naprednjacima je ona sad Tanja, od kad se dogovorila da će izaći na izbore, ona je osnovala neku organizaciju koja je takođe bila prisutna sinoć na sastanku. To je neka Beogradska grupa roditelja nestalih beba. Sastanku je prisustvovala i fondacija čiji je predsednik Milan Antonijević, Soroševac, nekadašnji zamenik Nataše Kandić u njenoj fondaciji. Šta su uradili? Zamislite, formirali su neku komisiju, a ta komisija će biti mešovita. Da, i tom sastanku je prisustvovala Tatjana Macura. Od 250 narodnih poslanika Vlada je uprla prstom baš na Tatjanu Macuru da ona prisustvuje tom sastanku. Zauzvrat, Tatjana Macura je povukla svoje amandmane. Evo, malopre smo dobili informaciju u poslaničku grupu. Ovo je zaista skandal nad skandalima. Tatjana Macura se bori protiv ukradenih beba, žena koja je takođe kradljivac. Ona je ukrala mandat. Znate, neko krade bebe, neko mandat, šta je kome pri ruci. I ona ima kredibilitet da ona bude neki lik koji će upravljati odlukama Vlade Republike Srbije i cele Narodne skupštine, samo zato što je spremate da izađe na izbore, a podsećam vas da Tatjana Macura i ovi njeni otpadnici koji su oteli mandate ovde u Skupštini kažu da se u Srebrenici desio genocid. Da li je vama to taj reprezentativni deo Narodne skupštine? Svi treba da se stidite ovog zakona, i cela Vlada i svaki narodni poslanik koji za ovu bruku bude glasao. Ovo je velika prevara. Prvo, da vam kažem, ministar Nebojša Stefanović je ovde sedeo, da podsetim javnost, pre svega. Ta Vladina komisija postoji i sada. Mi smo tražili da nam ta Vladina komisija kaže šta je uradila. Ali, u toj komisije je u ime roditelja gospodin Pavlović iz Kragujevca, koji vam očigledno smeta zato što je on puno prisutan u medijima i u medijima govori istinu i ima puno materijala i puno dokaza o otetim bebama. Vas to ne zanima. Vas zanima da u predizbornoj kampanji, između ostalog, možete da kažete da ste rešili problem otetih beba. Pa, ta Tatjana Macura koja je juče učestvovala u Vladi, u svemu ovome, u ovoj lakrdiji, ona je ovde plakala, jer Bože, vi prodajete decu za 10 hiljada evra. Pa, ostalo je i dalje da se deca prodaju za 10 hiljada evra legalno po ovom predlogu zakona. Skandal ste napravili ovim zakonom od početka, a skandal nad skandalima je ovo što je Vlada uradila juče. I neka vam služi na čast da ste toliko nisko pali da se zbog izborne kampanje ovako grubo igrate životima ljudi, sudbinama porodica, sudbinama ljudi koji možda jesu oteti ili nisu. Svako ko za ovo glasa treba da se pokrije ušima i da ne izađe ni pred jednog birača, ni pred jednog čoveka u Republici Srbiji. Bruka i sramota.
Izvolite. Reč ima narodni poslanik Tatjana Macura, replika.
Zahvaljujem, predsedavajuća. Očekivala sam ovakve napade. U najmanju ruku i najmanje što sam očekivala od gospođe Radete jesu ovakve kletve upućene narodnim poslanicima i čitavoj javnosti koja se uključila u rešavanje problema nestalih beba. Neću komentarisati ono što je gospođa navodila u svom izlaganju. To je najblaže rečeno na nivou svake zone sumraka i svako ko zloupotrebljava ovu temu za lične obračune sa narodnim poslanicima i sa javnošću i udruženjima roditelja nestalih beba treba da bude apsolutno sramota. Dakle, još jednom apelujem na sve narodne poslanike, pa i na one koji su ostavili svoje amandmane, da dobro poslušaju šta su tačno bili zahtevi roditelja koji su nekoliko dana protestvovali ovde ispred Skupštine, u kom smislu su tražili da se ovaj zakon modifikuje. Dovođenjem čitavog jednog odeljka u ovaj zakon praktično smo dobili sigurnost da će apsolutnom većinom roditelji biti involvirani u proces istraga o njihovoj nestaloj deci. O svim drugim navodima niti ću se u toku današnje rasprave javljati. Javiću se samo po pitanju amandmana koji su juče bili predmet dijaloga između Beogradske grupe roditelja, koju ja nisam osnovala čisto da gospođa bude u toku, jer ona postoji sigurno 19 godina, a ja svoj mandat imam od 2016. godine. Zatim su bile relevantne vladine organizacije koje se bave pitanjem ljudskih prava, predstavnici različitih ministarstava i na kraju, naravno, je organizovala i predsednica Vlade koja ima mandat da ovo pitanje reši u kraćem roku nego što je to nama omogućeno. Hvala.
Hvala. Izvolite.
Gospođa Macura ima mandat stranke Dosta je bilo od 2016. godine i ona je taj mandat ukrala zajedno sa još nekoliko njenih poslanika. Nije kletva i nije ni kleveta da je gospođa Macura kradljivac mandata, upoređujemo je sa kradljivcima beba. U političkom životu nema većeg kriminala i nema veće korupcije, i nema nemoralnije stvari nego ukrasti mandat, i to ja mislim svi treba da razumeju. Čak i oni koji su krali mandate shvatili su jednog dana koliko je to bilo pogrešno. Ovde se postavlja drugo pitanje – kako je Tatjana Macura izvučena iz šešira da ona bude ta najzainteresovanija, da ona bude ta čije je mišljenje Vladi Republike Srbije relevantno? Šta radi u ovoj grupi sa Vladom Milan Antonijević, soroševac, sledbenik Nataše Kandić, strani plaćenik, izdajnik? Ima li neko da misli drugačije o tom Milanu Antonijeviću? Čudi me da niste pozvali i onu inicijativu, da nisu pozvali onu inicijativu za mlade, kako se zovu, što organizuju onaj „Mirdita“ festival u Beogradu. Vi pravite lakrdiju od ozbiljnih stvari i sada kao Tatjana Macura će mene da uvredi da pomene da sam ja sada izrekla kletve. Ne, izrekla sam celu istinu. Celu istinu sam izrekla, a ta istina govori o tome da ste vi svi ovim zakonom, da biste udovoljili vašim mentorima iz Evropske unije, koristili sva moguća sredstva, pa makar to sredstvo bilo i Tatjana Macura. O njoj ćemo posebno pričati kada budemo govorili o četvrtoj tački sledeće sednice.
Hvala. Na član 1. amandman je podnela narodni poslanik Ružica Nikolić. Izvolite.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, mi smo vam u načelnoj raspravi rekli da ovaj predlog predstavlja legalizaciju trgovine decom i da se ovakvim predlogom zakona neće rasvetliti istina o bebama koje su nestale iz naših porodilišta i smatramo da ovaj zakon, odnosno predlog treba povući iz procedure. Nepostojanja adekvatnih mehanizama za sprovođenje istrage ostavlja roditelje da sami moraju da sprovode istrage i da sami pronalaze načine da dođu do istine i utvrde činjenice o svojoj deci koja su im uzeta, odnosno ukradena iz porodilišta. Država se nije dovoljno uključila ni posvetila ovom problemu, čak je bilo i slučajeva da su sudije koje su se bavile slučajevima nestalih beba bile ometane u istragama. Podsetiću vas na slučaj istražnog sudije iz Niša koji je istraživao i pokušavao da dođe do istine o nestalim bebama i u okviru svog rada ovaj sudija je utvrdio niz nepodudarnosti, nelogičnosti i prevara koje su ukazivale i dokazivale na to da su živorođena deca proglašavana mrtvorođenim i da su najverovatnije prodavana. U jednom svom intervjuu ovaj sudija kaže da je slučaj nestalnih beba ličio na hobotnicu i da su u pitanju bila teška krivična dela koja su se dešavala više od 20 godina, da su bili umešani mnogi, od državnih organa do političara. Zatim, kaže, zato sam od strane raznih rukovodila i državnih organa bio žigosan, govorili su da sam korumpiran samo da me omalovaže, bilo je poštenih sudija, mučili smo se da dokažemo, bili smo zajedno u toj borbi protiv nekih drugih sudija koji su radili za kriminalce. Takođe je naglasio da su posle toga doneli nezakonitu odluku o obustavljanju istrage od strane suda i naveo je primer otmice bebe medicinske sestre iz Niša, a za koju kaže da je godinama tu radila, znala je šta se dešava i na kraju je i sama postala žrtva. Ovde se naime radi o organizovanom kriminalu i, nažalost, ovakvim predlogom nećemo uraditi ništa da se sazna prava istina i još jednom naglašavamo da ovaj zakon treba povući iz procedure, da je ovo samo farsa i da je samo u okviru predizborne kampanje, kako bi se u narednom periodu pričalo kako ste problem nestalih beba rešili. Zahvaljujem.
Hvala. Na član 1. amandman je podnela narodni poslanik Aleksandra Belačić. Izvolite.
Svojim amandmanom na član 1. Predloga zakona predložila sam da se reč „porodilišta“ zameni tekstom „zdravstvene ustanove“. U pitanju je malo tehničko poboljšanje teksta koje bi bilo dobro da prihvatite, ali koje suštinski ne menja činjenicu da je ovaj predlog zakona loš. Naime, kada donosite zakone koji se ne odnose na dobrobit i uređenje društva u celini, već na rešavanje problema jednog specifičnog dela populacije, onda bi bilo dobro da prilikom kreiranja zakonskog rešenja konsultujete predstavnike te ciljne grupe čiji se problem rešava. To u ovom slučaju, nažalost, nije urađeno i vi ste, umesto sa pravim roditeljima, razgovarali sa političarima koji se stavljaju na čelo određenih organizacija kako biste fiktivno odglumili konsenzus, a oni tu svoju uslugu dobro naplatili. Roditelji su očekivali da ovaj predlog zakona omogući i definiše precizne mehanizme za sprovođenje istraga, odnosno za pristupanje bolničkoj dokumentaciji, dokumentacijama lokalnih samouprava i grobalja, kao i mogućnost kreiranje jedinstvene baze DNK profila u kojoj bi svoje podatke mogli da ostave, kako roditelji, tako i lica za koja se sumnja da su nestala deca i sva ostala zainteresovana lica. Samim tim što Predlog zakona predviđa mogućnost naplate štete, sudovima je ostavljena mogućnost da izbegnu sprovođenje komplikovanih i zastarelih istraga. Mi smatramo da je ovo rešenje monstruozno, bez da raspravljamo o tome koliki je iznos naknade štete predviđen, jer jedino što roditelji žele jeste mogućnost da se povežu sa svojom decom, a vi im tu mogućnost ovim predlogom zakona, nažalost, niste ostavili. Hvala vam.
Hvala. Na član 2. amandman, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanik Gorica Gajić i narodni poslanik Aleksandar Šešelj. Da li neko želi reč? Na član 2. amandman je podneo Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu. Vlada je prihvatila amandman, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? Na član 3. amandman, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanik Gorica Gajić i narodni poslanik Nemanja Šarović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, još jednom smo svedoci na koji način vladajuća većina ponižava Narodnu skupštinu Republike Srbije i, znate, pre nekog vremena napali su gospođu Malušić kada je rekla da se u Skupštini ne usvajaju zakoni, već da se oni tu samo izglasavaju. Sada se suštinski vidi da je ona bila u pravu i da ono o čemu smo mi diskutovali nema nikakve veze sa onim o čemu će se u konačnom, da kažem, na kraju Skupština izjašnjavati. Mi smo raspravljali o jednom Predlogu zakona u načelu, ukazali smo vam na mnoge nelogičnosti, ukazali smo na to da ne postoji posebno telo u skladu sa presudom Međunarodnom suda za ljudska prava u Strazburu. Kada smo ukazivali na sve to što niste uradili dobro, vi ste tada govorili da mi kritikujemo zato što smo opozicija, zato što smo maliciozni, kako je taj predlog najbolji mogući u ovom trenutku itd. Veoma brzo, ni 48 sati kasnije, pokazalo se da smo još jednom bili u pravu da zakon zaista jeste loš, da zakon neće rešiti probleme koje treba da reši i vi ste pribegli nečemu što ja ne znam ni kako bih nazvao, jer do danas nismo imali takve primere u praski. Umesto da se raspravlja o ovim amandmanima ovde, umesto da se govori o tome u Narodnoj skupštini Republike Srbije, vi ste po ne znam kom principu doveli neke nevladine organizacije, Fond za humanitarno pravo Nataše Kandić, doveli Tatjanu Macuru, Anu Brnabić i jednu izabranu grupu roditelja, ne znam po kom ste to principu odabrali baš to jedno udruženje, i suštinski menjate zakon. Ako se zakon suštinski menja, onda minimum pristojnosti nalaže da povučete postojeći, da ponovo predate noviju proceduru i da krenemo ponovo od načelne rasprave, da imamo mogućnost da amandmanski utičemo i na ta rešenja koja ste predložili vi preko noći, a bukvalno je to bilo i preko noći. Dobro bi bilo da predlagač i svi oni koji su do juče branili zakon i tvrdili kako je idealan, kako bolji ne može, da nam sada objasne koji su to razlozi bili što se u ovom trenutku i to na ovaj skandalozan način ovako menja zakon.
Na član 3. amandman je podneo Miljan Damjanović. Da li neko želi reč? Na član 4. amandman u istovetnom tekstu podneli su Gorica Gajić i Vesna Nikolić Vukajlović. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Vesna Nikolić Vukajlović.
Pošto je SNS i vladajuća koalicija, pošto su oni tvorci neba i zemlje, pošto oni zaustavljaju i puštaju kišu, pošto oni mogu da izazovu pomračenje sunca, pomračenje meseca i sve ostalo i njihovi doktori i nauka su uveli jedan novi sistem vrednosti u ovoj zemlji i taj novi sistem vrednosti u ovoj zemlji treba specijalno da se analizira, specijalno svetski stručnjaci bi trebali ovaj sistem vrednosti da stave u ozbiljno razmatranje. U ovom sistemu vrednosti za ove četiri godine od kako smo u ovom sazivu, vi ste odradili mnogo dobre stvari za zemlju Srbiju, kako kolektivno tako i za svakog građanina pojedinačno. Tako da ste u minimalnu rade o zakonu i od nje napravili maksimalnu cenu rada, tako ste odredili cenu radnog mesta u EPS-u, tako su uterivače dugova pretvorili u izvršitelje, tako ste učinili pojedince najbogatijim pojedincima koji mogu da gaze po sirotinji, tako ste Zakonom o poreklu imovine abolirali sve one koji istinski treba da odgovaraju za krađu i propast ove zemlje, oni su sada vama vaši savetnici, tako ste borce pretvorili u socijalu, jer socijala je nešto veća nego 7.000 dinara, a borcima ste dali 7.000 dinara, tako ste migrante pretvorili u radnike, a naše radnike pretvarate u iseljenike, tako ste naš budžet koji se puni od poreskih obveznika otvorili i dali strancima i to zovete stranim direktnim investicijama. Tako da ste vi odradili nešto što nema nigde na svetu i ono što treba ozbiljno da se stavi u analizu i da, kažem, svetski stručnjaci o ovome ozbiljno razmatraju. Ono što je najcrnje jeste, pošto niste imali odakle da prepišete, ovo ste sve isprepisivali iz EU i ovo je cena evropskog puta svi ovi zakoni koje sam sada nabrojala i SRS četiri godine govori o ovim zakonima da ne dodiruju javnost u pravom smislu, da prave veliku štetu građanima i vama to nije vredelo pričati, vi ste otišli korak dalje i na kraju ste odredili cenu novorođenog deteta u Srbiji. Znači, cena novorođenog deteta od 1970. do 2013. godine, dali ste i to đuture odokativno, od 1.000 do 10.000 evra zavisno kobajagi od duševnog bola, ako ćemo sada da određujemo cenu duševnog bola, onog ko je lišen porodičnog života. Pošto ste vi razorili porodičan život sa svim ovim zakonima koje sam sada nabrojala, vi ste dužni svim građanima koji nisu pripadnici vašeg režima ne samo po 10.000 evra nego mnogo više za duševnu bol za život u Srbiji, jer stvarno život u Srbiji boli, a ovaj zakon da povučete iz procedure.
Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu predložio je da se posle člana 4. dodaju naziv člana i član 4a. Vlada je prihvatila amandman, a Odbor za ustavno pitanje i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Despotović. Izvolite.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, amandman SRS na član 5. Predloga zakona o utvrđivanju činjenica o statusu novorođene dece za koju se sumnja da su nestala iz porodilišta u Republici Srbiji, u kome sam tražio brisanje pomenutog člana, jer smatram da se amandmanom skreće pažnja da se predlogom, a kasnije kada bude donesen, i zakonom neće rešiti problemi koji su u javnosti prisutni i više decenija. Naime, ovaj zakon tretira probleme koji su se dešavali još u SFRJ, pre nekoliko decenija, ova problematika nije nova, niti je bila kada je tretirana, odnosno obrađivana od strane države. Konačno se krenulo sa mrtve tačke, ali to malo znači ukoliko se ne uključe svi oni činioci koji su neizostavni za rešavanje ovog problema. Videli smo veliki broj udruženja roditelja koji su ostali bez dece na ovaj ili onaj način, a i oni da su solidarni i složni po istoj muci i bolu, svako ima priču za sebe, što državi apsolutno odgovara. Poslužiću se malo statističkim podacima da bi plastičnije objasnio ovaj problem. Republički zavod za statistiku od 1960. godine pa do 1990. godine od ukupno četiri miliona 660 hiljada 714 rođene dece mrtvorođeno je 22 hiljade 792, a umrlo je čak 228 hiljada šestoro odojčadi do nepunih godinu dana. Najgore je bilo 1961. godine kada je zabeleženo čak 80 umrlih beba na hiljadu rođenih. Da se malo vratimo u Srbiju, 2001. godine smrtnost je bila 30 beba na hiljadu rođenih, posle čega je palo na šest beba. Ovi podaci govore da su u masovno i ove nečasne rabote falsifikovanja umrlica bili uključeni i rukovodeći kadrovi bolnica, lekari, glavne sestre i matična služba. Hvala.
Na član 5. amandman sa ispravkom podneo je narodni poslanik Petar Jojić. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu prihvatili su amandman, sa ispravkom, a Odbor za ustavno pitanje i zakonodavstvo smatra da je amandman, sa ispravkom, u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? Na član 5. amandman je podnela narodni poslanik Ljiljana Mihajlović. Da li neko želi reč? Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Momčilo Mandić. Da li neko želi reč? Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Dubravko Bojić. Da li neko želi reč?
Dame i gospodo narodni poslanici, ako postoji neki zakon koji toliko duboko zadire u jednu društvenu problematiku onda je to svakako današnji Predlog zakona o utvrđivanju činjenica o statusu novorođene dece za koju se sumnja da su nestala iz porodilišta u Republici Srbiji. Kao što se vidi iz ovog glomaznog naslova nazire se teška, bolna i glomazna problematika koju ovaj zakon treba da reši i odmah da kažem da se to neće desiti. Naime, više decenija se čekalo na ovaj zakon i mnogo je vode proteklo Savom i Dunavom. Možete li samo zamisliti te roditelje koji decenijama vode bitku i gaje nadu da će konačno naći svoju decu, sada već odrasle ljude sa nametnutim identitetom. U mnoštvu transparenata koje sam kod roditelja koji potražuju svoju decu, jedan mi je posebno zavredeo pažnju na kome piše – istražite, a ne isplatite. Što jasno govori koliko je tim ljudima stalo da se upravo sazna istina o njihovoj deci. Lično smatram da ne postoji nijedan normalan čovek koji se ne saoseća sa bolom ovih ljudi. Čuli smo i ovde u načelnoj raspravi dosta izliva emotivnih, ko god je i sa bilo kojim motivom učestvovao u krađi dece, neću da izgovorim šta zaslužuje. Rekao sam na početku da ovo nije problem od juče, ovo se dešavalo još za vreme SFRJ, pre više decenija. Tako da je teško, šta više nemoguće da se utvrdi prava istina i motivi. Činjenica da je zakon čekao dve godine u Narodnoj skupštini, znači da je čekao povoljan tajminig, a to su izbori koji treba da se održe u aprilu 2020. godine. Hvala.
Na član 7. amandman je podnela Miroslava Stanković Đuričić. Da li želite reč neko? (Ne) Na član 7. amandman je podneo Milorad Mirčić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, upravo su stigli pred nas poslanike, amandmani koje predlaže Vlada Srbije i da bi bila potpuna konfuzija, kada je u pitanju ova tema i kada je u pitanja ova oblast, Vlada je dala svoj maksimalni doprinos. Vlada u konsultacijama sa nevladinim organizacijama donosi, odnosno predlaže amandmane da se formira komisija. Kada bi izbrojali koliko je to komisija formirano od strane parlamenta, Vlade, gotovo da je malo onih koji bi tačan broj rekli. Mi smo vam ovde više puta naglasili, komisija koja je formirana, na čijem čelu je bila doktorka Živodarka Dacin je prikupila sve relevantne podatke. To je 2006. godine bilo. Ti podaci su bukvalno nestali iz javnosti, nadam se da još postoje neki tragovi. Svaki slučaj je obrađen. To je žena koja je zajedno sa, nažalost preminulim dr Nedeljkovićem, radila studiozno na tome i mi smo vam ovde i u načelnoj raspravi rekli da treba da se formira komisija. Komisija koja će i stručno obraditi to, a i komisija koja će saslušati i obraditi svaki slučaj ako to može uopšte i ako je prikladno da se kaže da su ovo slučajevu. Ovu su sudbine. Ovo je nešto što se desilo u ranijem periodu i ne vidimo razloga zašto bi ovaj sastav Vlade ili ovaj sastav parlamenta bežao od toga da se studiozno radi na ovome, tako što će se formirati komisija. Međutim, Vlada je, da bi premostila sve ove probleme koji su se u međuvremenu u javnosti pojavili, pogotovo ova nadoknada koja se predviđa za roditelje čija deca su nestala, ne može da se utvrdi, Vlada je našla jedno dežurno privremeno rešenje i to rešenje u suštini možda ne bi bilo loše, ali je sumnja nas radikala zato su umešane nevladine organizacije. Kakva je ovo država? Kakva je ovo Vlada? Kakva je to izvršna vlast kad vam sve određuju nevladine organizacije? Vama NALET, nevladina organizacija, neko udruženje fantoma, predlaže zakone. Vama udruženja koja nemaju reprezentativnost predlažu amandmane. Pa, ljudi da li ste vi svesni, da će proći mandati, proći će sve, ostaju tragovi, ostaju tragovi kao jedan deo sramote tereta koji ćete nositi. Niste svojom glavom razmišljali, što bi narod rekao, nego su vam nevladina organizacije servirale neka rešenja. Vi ste potpuno pod uticajem tih nevladinih organizacija i nekih foruma i sudova Evropske unije. Na kraju krajeva ovaj zakon je proistekao, to ste i priznali, iz jedne presude Evropskog suda za ljudska prava. Zar je trebalo da se desi to da se donese presuda u tom sudu, pa da vi dođete na ideju da bi moglo to zakonom da se izdefiniše. Stvarno čovek ne može da poveruje i čemu ta tvrdoglavost kada su u pitanju predlozi SRS. Ne radi se ovde o političkom nadgornjavanju, ovde se radi o pokušaju rešavanja problema i sudbina mnogih porodica. Veliki broj tih slučajeva je u psihi ljudi koji su u jednom trenutku imali bebu, nestala je ta beba, nije im objašnjeno kako i na koji način je nestala, da li je sahranjena, da li je mrtva ili je prodata, što postoje realne sumnje, a vi ste onda na vrat na nos, samo da donesete nešto kako vi bili uključeni u te evropske tokove ili kako bi bili dobri sa određenim nevladinim organizacijama.
Zahvaljujem. Na član 8. amandman je podnela narodni poslanik Marina Ristić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Šešelj. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Filip Stojanović. Izvolite
Zahvaljujem gospođo Gojković. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre sa saradnicima, podneo sam amandman na član 9. Predloga zakona o utvrđivanju činjenica o statusu novorođene dece, za koju se sumnja da su nestala iz porodilišta u Republici Srbiji. Amandmanom sam tražio brisanje navedenog člana zakona. Ovaj problem nije od juče i on se provlači već decenijama. Zbog onoga što se dešavalo u ovoj oblasti, niko ne krivi aktuelnu vlasti, međutim, kao da ova vlast ima neodoljivu potrebu da rešava nešto što do sada niko nije rešio. Ne vidim u tome ništa loše, ali jednostavno se mora znati da ima stvari za čije se rešenje zakasnilo. Smatram da bi ova vlast trebala da vodi računa samo o tome da se takvi slučajevi ne dešavaju u njenom mandatu, a šta je bilo pre 30, 40 godina, to je sada nemoguće utvrditi. Ovako, čini mi se da je opet u pitanju samo marketingški trik pred izbornu kampanju. Ružno je nekome ko je na ovakav način ostao bez novorođenog deteta davati lažnu nadu da će se stvari rešiti. Zato smatram da se sa ovim stvarima mora vrlo oprezno postupati kako zakon ne bi naneo više štete nego koristi. Ovaj zakon je loš i treba da povući iz procedure. To je stav SRS. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Maja Gojković.
Svakako ne može da prihvatimo amandman poslanika Filipa Stojanovića, koji traži da se briše član 9. odnosno načelo poverljivosti. Smatram da je postupak zaista o ovako osetljivom pitanju nešto što podrazumeva da javnost neka šira treba da bude isključena u takvom postupku. Kratko da odgovorim samo u ime SNS, na nešto što ovde provejava. Prvo, da se zakon donosi na brzinu, što sam datum podnošenja predloga zakona od same Vlade Srbije odmah demantuje. Negde dve godine ovakav predlog zakona stoji u proceduri. Zaista je bilo dovoljno vremena da učinimo sve da se taj zakon poboljša i da bude iole prihvatljiv za sve zainteresovane strane u ovom postupku. Ne možemo da kažemo da postoji samo jedna strana zainteresovana u ovom postupku, nego je za to sigurno, interes za rešavanje ovako teškog pitanja ima i država Srbija. Ovi svi slučajevi datiraju iz nekih sedamdesetih godina, osamdesetih godina, devedesetih godina i opet ne može da se kaže da je to nešto što je novo za naše društvo, ako vidimo da su se ove nemile pojave po bolnicama u Jugoslaviji tadašnjoj dešavale za vreme režima Tita, i onda niko nije uspeo da reši taj težak problem, pa nije ni period vladanja Slobodana Miloševića, pa onda nije ni Koštuničina Vlada itd, itd. Da vas podsetim, naravno da država ima kontinuitet i bez obzira ko je krivac za ono što se dešavalo, računi se ispostavljaju onima koji su sada na vlasti voljom građana Srbije i normalno je da Vlada čini sve, bez obzira ko je na čelu te Vlade, da reši neki problem koji ni malo nije lak i ni malo nije jednostavan, kao što je problem nestalih beba o kojima sada razgovaramo. Moram da kažem, ovaj parlament, ne ovaj saziv, nego ovaj parlament je imao anketni odbor. Pre neki dan smo čuli da treba da osnujemo novi anketni odbor, danas smo čuli da anketni odbori ne rešavaju sve. Hajde smislite šta zaista želite. Želite novi anketni odbor, ili ne želite novi anketni odbor. Svakako, Vlada će imati na tom nivou neku komisiju, ali ja kažem, moramo da shvatimo da Vlada i parlament nisu isto i da mi imamo prava ako hoćemo da stvaramo još jednu komisiju anketnu, to nije nikakav problem za novi saziv, ako budu razmišljali jednako kao što razmišlja nas nekoliko. Da li je to potrebno? Ne znam. Nikakva tajna nije i nisu rezultati onog anketnog odbora iz 2006. godine, koji je vodila dr Dacin. Ne znam kojoj političkoj stranci je pripadala, ali Živodarka Dacin i kolege, vidim da je povremeno učestvovao jedan od poslanika iz Srpske radikalne stranke, jer ja sam taj izveštaj pročitala. Nikada paušalno ne govorim o nečemu kada se javim ovde, nego ga pročitam. U tom anketnom odboru povremeno je učestvovao i jedan poslanik, a tu je iz aktuelnog i sada saziva, a bio je i 2006. godine, ali nije bitno. Hoću da kažem ono što je poenta, nije poenta ko je učestvovao, ko nije učestvovao i ko je potpisao, ko nije potpisao izveštaj, da je to javan dokument. Kako sam ga dobila ja, ako se malo potrudite, svako može da ga dobije, da uzme, da pročita i ja to preporučujem i toj novoj komisiji koja će se osnivati na nivou Vlade da svakako uzmu u obzir i rezultate ovog anketnog odbora. A svim zainteresovanima, evo i javnosti, broj tog dokumenta, Izveštaja Anketnog odbora radi utvrđivanja istine o novorođenoj deci nestaloj iz porodilišta u više gradova u Srbiji, period od sedamdesetih godina prošlog veka, 01 Broj: 02-445/05, a Izveštaj 27. februar 2006. godine. Nikakva tajna, obiman izveštaj, ništa ovde, pretpostavljam da nije nestalo. Iz ovoga može da se pročita i da se koristi. Postoje mnogobrojna svedočenja. Dobar nekakav polazni osnov, ali, kao što vidite, to je toliko komplikovana i teška materija da od sedamdesetih godina do 2020. godine nisu napravljeni veliki pomaci od Tita pa sve do dana današnjeg. Postoji presuda Suda za ljudska prava, odnosi se na slučaj Zorice Jovanović i time je napravljen presedan. Znači, nešto što nas sada obavezuje, to nije celokupna ova materija Predloga zakona, ali nas obavezuje da donesemo zakon i da postupimo po presudi Suda za ljudska prava. Ako hoćemo pravnu državu, mi moramo da poštujemo presude sudova. Mi moramo da poštujemo, tamo piše 10.000, 10.000 je uneto u ovaj predlog zakona. To ne znači da mora neko da primi taj i da uzme novac. To je samo nešto što je presuđeno u slučaju Zorice Jovanović i napravljen je presedan da taj sud smatra, a mi smo ozbiljna država i mi i dobre i loše presude, i slagali se i ne slagali se, moramo da sprovodimo presude koje donose sudovi, a odnose se na Republiku Srbiju. Kako sprovodimo raznorazne arbitraže koje uopšte nisu povoljne za Srbiju? Da li je našom krivicom, krivicom nekih ministara u prošlosti, kakve su sporazume i ugovore potpisivali, sve to ide sada na račun Republike Srbije. Videli ste da u budžetu postoje ozbiljne stavke koje se odnose na isplate, naknade štete po izgubljenim sporovima. Tu je bilo diskusije kada smo usvajali sud, zašto su te stavke tako velike. Eto, država mora da plaća nečije krupne greške iz prošlosti. Tako da, vrlo je važno da kažemo da nije ovaj zakon donet na brzinu, a šta ćete sporije od dve godine, da ovo nisu, zbog javnosti ovo govorim, ovo nisu neki slučajevi gde je juče, prekjuče, prošle godine, pre dve godine, pre pet godina se nešto tako strašno desilo kod nas, nego da su to slučajevi iz davnih 70-tih, 80-tih i verovatno postoji i neki ih 90-tih godina. Ne mogu da tvrdima da se takva pojava ne dešava negde danas. Nemamo presudu, nemamo nikakav dokaz ni za šta. Nemojte da svi mi komentarišemo nešto iz novina ili iz nečijih tvrdnji. Hajde malo, ipak se bavim pravnim poslom, moram malo da podvučem crtu i da kažem dajte da učinimo da se dokaže nešto. Zato treba koristiti sva dokumenta, evo kažem, potrudila sam se sve da odštampam. Koga interesuje može da kopira, može sam to da uradi i da se od nečega krene ako se tvrdi da je ovo izveštaj koji će nam pomoći da sve otkrijemo, ali ne verujem od 2006. godine, onda znači niko nije hteo da postupi po izveštaju iz 2006. godine. Ko je bio na čelu Vlade 2006. godine? Ko je bio na čelu policije 2006. godine? Ko je bio na čelu Ministarstva pravde 2006, 2007, 2008, 2009, 2010, 2011, 2012. godine pa nije hteo da postupi? Ko? Službenici? Nemojte molim vas da službenike pitamo za nešto, uostalom službenici su kod nas u državi ne prikosnoveni, a mi se menjamo. Tako da bi odgovornost morali prihvatili ipak političari onog doba da ništa nisu uradili. Evo, sad je neko tu ko hoće da proguta svaku groznu žabu da bi nešto uradili, da bi stvarno nešto uradili. Anketni odbor je imao 24 slučaja roditelja onog doba i time su se bavili. Sada ćemo možda videti. Ali, kažem, moram da kažem, uz svo poštovanje ministra Dragana Jočića, kao dobrog ministra unutrašnjih poslova, on recimo nije hteo da se odazove ni na jedan poziv tog anketnog odbora, ni na jedan jedini poziv. Znači, imali smo jednu kariku u lancu vrlo bitnu koja nije htela da učestvuje u tome. Roditelji su iznosili svoje sumnje, postoji tu određena medicinska dokumentacija i veliki su tu propusti, pola toga nema. Čak se odlazilo u pogrebne ustanove da tu proba nešto anketni odbor da ustanovi. Matične knjige su isto vođene kako su vođene u to doba i išlo se na postupak usvajanja i mislim da je to jedan od najtežih postupaka, jer tu postoje neke stvari koje isključuju neku širu javnost radi zaštite dece i porodice koje su usvojile decu. Da li su usvojile tu decu to je za nas nepoznanica. Nemoj da budemo tračari neki koji samo pričamo ono što smo videli u novinama i na filmovima, nego hajde da se držimo činjenice, podataka kojih ima. Kažem, većina spornih slučajeva po ovom izveštaju datiraju od Tita do početka vlasti Slobodana Miloševića 1990. godine. Radi se o deci koja su umrla u porodilištima i nikakva detaljna obrazloženja uzroka smrti ne postoje. To je ono što je utvrđeno, a nije tu ništa presuđeno. Tu se predlaže nešto da se institut zastarelosti otkloni. Važno je to u ovom slučaju uraditi. Zašto bi se neko bojao toga, samo je važno dobro paziti da otklanjanje instituta zastarelosti ne ugrozi pravni poredak jedne države, pa da se u budućnosti kada imamo neke nove dileme, neke nove probleme, ne omogućava stalno da se nešto retroaktivno rešava. U ovom slučaju u redu, jer, zaista, nemoguće je da zastari potraga za decom koja su nestala. To se uradilo u ime porodica koje tragaju za svojom nestalom decom, ali i u ime onih imaju sumnju u stvari čija su oni deca. Samo u tom smislu. Preporučeno je ovim izveštajem da se donese leks specijalis. Od 2006. godine nikome nije palo napamet da donese leks specijalis. Ja vam kažem 2006. godine, ajde da vidimo. Ja sam se naslušala konferencija za štampu od uvaženih poslanika koji su u ono vreme bili na vlasti i tu moram da apostrofiram poslanicu Aleksandru Jerkov, ne mislim ništa loše o njoj, dapače, ali to što lakoća kojom se neko obazire na velike probleme koje mora da rešava ova garnitura vlasti mene često zapanjuje. Godine 2006. su njeni bili na vlasti, pa što nije držala konferencije za štampu i iznela neki leks specijalis koji bi usvajali, ne znam, Koštunica i Mirko Cvetković i Boris Tadić i svi oni u čije se ideje danas zaklinje. Pa i Nenad Čanak kome je pripadala i ne znam već kome jeste kome nije. Zašto nije? Ona sada stoji da drži konferencije za štampu i čita nam lekcije kako nešto treba uraditi i kako to treba uraditi, onda ne dođe ovde u salu, ne uloži ni jedan amandman i ne pomogne nam. Postoje neke teme koje su važnije od politike, a tema nestalih beba je važnija od politike. Tu treba svi zajedno da radimo na tome. Si zajedno. Evo, drago mi je da su usvojeni i neki amandmani opozicije, da su usvojeni amandmani opozicione SRS. Nešto se menja u ovom parlamentu i to je dobro. Ali, ne poštujem, zaista ne poštujem kad mi neko čita lekcije iz hodnika, kao poslanica Aleksandra Jerkov, a nije pročitala ovaj izveštaj. Žao mi je što nije tu da je pitam šta je ona lično učinila da se donese leks specijalis za vreme vlasti DS kojoj pripada, dušom i telom i glavom? Šta je ona učinila u ono vreme kada su njeni vladali, jer ovaj problem nije nastao od 2012. godine dolaskom na vlast SNS i predsednika Aleksandra Vučića. Ali ćemo ga rešiti korak po korak. I ovo je prvi korak i tako treba shvatiti. Hvala svim poslanicima koji su ozbiljno učestvovali, koji su podnosili amandmane i došli smo do nekog rešenja koje će iole zadovoljiti sve involvirane strane u ovom slučaju. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite.
Pomenuta je SRS. Poslanici naše stranke u Anketnom odboru. Hvala.
Kakve to veze ima sa replikom? Hoćete da kažete da niste učestvovali u radu Anketnog odbora? [[Da li imam pravo na repliku?]] Ne, nego po amandmanu. (Vjerica Radeta: Dobro, vratite onda na nula, nula.) Evo, nećemo računati tih 20 sekundi. Nastavite.
Pa, ne znam kako to pokušavate da nam zabranite da govorimo i da kažete, ako se pomene stranka, da poslanik nema pravo na repliku kao zamenika predsednika poslaničke grupe, ali dobro, uvodite vi razna pravila, pa nije ništa čudno. Prvo da se razrešimo nekoliko stvari. Ovde je bilo govora šta je poenta vraćanja na taj izveštaj Anketnog odbora koji izgleda ništa nije valjao. Poenta je da je taj Anketni odbor konstatovao da je podneto više od 750 krivičnih prijava. Više od pola krivičnih prijava je odbačeno zbog zastarelosti. Da vi stvarno hoćete da se ovaj postupak završava u skladu sa zakonom, onda biste vi ovo kvalifikovali na jedini mogući način i tada ne bi bilo zastarelosti, jer ovo jeste međunarodna trgovina ljudima. U ovo su ozbiljno umešane strane obaveštajne službe. Dokaz tome jeste i ovo da je sinoć u Vladi prevladalo mišljenje Soroševe fondacije za otvoreno pravo i Milana Antonijevića. Trebali da podsećam da je Milan Antonijević bio sav srećan i da je nedavno objavio da je on lično učestvovao u izradi zakona na osnovu koga je Koštunica oslobodio šiptarske teroriste među kojima je bio i Aljbin Kurti. Za neku godinu će se hvaliti i da je učestvovao u donošenju ovog zakona koji slobodno može da se nazove zakon o zataškavanju kraće beba. Pitamo, gde to piše gde ste menjali zakon, koji ste zakon menjali, gde piše da u ovim slučajevima nije nastupila zastarelost. To što neko kaže, ne možemo dozvoliti da ovde nastupi zastarelost, ne znači ništa. To mora da piše. Mi vam kažemo na koji način. U pitanju je međunarodna trgovina bebama. Međunarodna trgovina ljudima. Vi pokušavate da to prikrijete i onda kažete, ne donosite zakon na brzinu, jer on stoji u fioci, sada će Arsić reći, nije u fioci nego okačen na ofinger, da stoji dve godine. Pa, može on da stoji sedam godina, ali vi ga donosite u poslednjem sekundu kad ste već morali da ga donesete. Kako opravdavate to da je Tatjana Macura koju sad forsirate, čak je zovete i zvanično, Tanja, govoreći kao narodni poslanici, kako je ona to izvučena iz šešira da ona bude neko ko je u Vladi Republike Srbije juče formirao neke nove amandmane. Šta je nju nateralo, šta je nju motivisalo da prekjuče ovde plače i kaže, ne sme se dozvoliti da se deca prodaju za deset hiljada evra i tražila da se svi članovi brišu, da danas povuče te amandmane. Pa, da li vi mislite da smo mi naivni? Ovo što radite, ne rešava problem. Ovim se legalizuje krađa beba. Ovim se zataškava krađa beba, što je najvažnije. Postoji komisija. Pitali smo ministra, Nebojšu Stefanovića šta je ta komisija uradila, jer je i on član te komisije. Šta ste uradili sa Jasminom Kiurski koja je član te komisije, koja je zamenik javnog tužioca, koja je na svoju ruku menjala pravilnik te komisije i tim pravilnikom zabranila da pojedinačno ljudi, pa i roditelji kojima su osnovano sumnjaju bebe ukradene, da mogu samostalno da učestvuju u radu, odnosno da mogu sami da preduzimaju određene radnje. To je ukinula kada je ovaj Radiša Pavlović otišao i u Kraljevu u frižideru našao trideset i nešto leševa beba, na kojima postoje neka imena. Ne daju da se izvrši DNK analiza. U Nemačkoj se zna koliko ima, odnosno da ima najviše dece ukradene iz Srbije u Nemačkoj i tamo prodane. Oni tamo ne daju da se vrši DNK analiza. Momak sam hoće, insistira da mu urade DNK analizu, prihvatio je, jasno mu je da nije dete roditelja koji žive u Nemačkoj, ali ne da, obaveštajne službe ne daju. Srbija je i dalje nažalost legalno mesto za prodaju i kroz onaj zakon porodični, gde dozvoljavate navodno usvajanje dece, a pogotovo na ovaj način. Hvala vam.
Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Tomislav Ljubenović. Da li neko želi reč? Kolega Ljubenoviću, izvolite.
Hvala, predsedavajući. Poslanička grupa SRS podnela je ovaj amandman na Predlog zakona o utvrđivanju činjenica o statusu novorođene dece za koju se sumnja da su nestala iz porodilišta u Republici Srbiji i predložili smo izmenu člana 9. Član 9. odnosi se na načelo poverljivosti i u njegovom stavu 4. je definisano da se u postupku, u kome se utvrđuju činjenice o statusu novorođene dece za koju se sumnja da su nestala iz porodilišta u Republici Srbiji, primenjuju propisi koji uređuju zaštitu podataka o ličnosti, tajnosti podataka, ako ovim zakonom nije drugačije određeno. Mi smo našim amandmanom predložili izmenu stava 4, a naš predlog je da se posle teči „tajnost podataka“ stavlja tačka, a ostatak teksta se briše. Dakle, suština našeg amandmanskog rešenja je da materija u ovom zakonu mora biti regulisana u skladu sa osnovnim Zakonom o zaštiti podataka o ličnosti. Poslanička grupa SRS smatra da su ljudi na koje se ovaj Predlog zakona odnosi, previše propatili od trenutka rođenja i nestanka dece, pa sve do danas. smatramo i da nisu bili zaštićeni u toj svojoj borbi za dokazivanje istine. Za ovako osetljivu i bolnu materiju nije rešenje u donošenju zakona koji će ponuditi izvesnu novčanu nadoknadu, rešenje za sve unesrećene porodice je da se dokaže istina i da krivci odgovaraju, oni koji su još uvek živi. Rešenje je da se ovakve stvari nikad više ne ponove ni jednoj porodici. Rešenje je da se dobiju odgovori na pitanje – ko je svih ovih godina pružao podršku lekarima i medicinskim tehničarima, u njihovim monstruoznim radnjama? Da li su njihovi saučesnici u centrima za socijalni rad i policiji? Nestanci nisu mogli da se sprovode samo od strane lekara i medicinskih tehničara, pa se zato nameću ova pitanja, pa je zato potrebno da se primenom ovog zakona dođe do odgovora. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Đorđe Vukadinović. Izvolite.
Po amandmanu, samo kratko. Slušao sam ove amandmane kolega poslanika, kolega iz SRS i ja stvarno ne mogu, naravno, barem, evo, sa ovom konkretnom jednom, pre toga ne mogu da kažem da tu nema dosta, za mene, uverljivih razloga, argumenata i bojazni ili sumnji, nazovimo to kako hoćemo, u pogledu toga šta se dešavalo, ali ima mnogo, nažalost, ili primera ili indicija da su se dešavale mnoge strašne i ružne stvari. Niko ovde ne prebacuje, ili ja mislim da niko nema nameru da prebaci sada aktuelnoj vlasti da je ona kriva za to, naravno, pa ni prethodnima, ali su se stvarno mnogo strašne i ružne stvari dešavale. Možda ne toliko masovno i, nadam se, ne toliko masovno kao što se ponekad stiče utisak, ali svakako više nego dovoljno da budemo vrlo šokirani i zabrinuti i ogorčeni kao pojedinci i kao društvo. Zato ja razumem ovu povišenu temperaturu, u vezi sa donošenjem ovog zakona. Dakle, svaka sumnja i bojazan da njegovo donošenje, koje ja podržavam, u principu i u načelu, da ono pomaže zataškavanju slučajeva ili tome da se neki od ovih zločinaca, najtežih zločinaca. Ja to smatram jednim od najtežih zločina u pojedinim situacijama za koje, kažem, postoje sumnje da su se zbilja dogodile, dakle, da će se izvući i da će biti amnestirani i gurnuti pod tepih. Onda je to ono što motiviše, ja tako shvatam, kolege koje problematizuju rešenja iz ovog zakona. Dakle, ja ne kažem da to tome vodi, ali prosto treba razumeti i tu potpuno razumljivu i ljudsku i kako god hoćete brigu da se to ne dogodi. Zato sam rekao da će za moj stav biti odlučujuće mišljenje udruženja roditelja. Videli smo da su neka imala rezerve, neka su prihvatila i prvi nacrt rešenja, neka od tih udruženja, sad u međuvremenu još jedno važno i bitno udruženje je, koliko sam shvatio, podržalo ove dopunske amandmane. Tako da je to, da kažem, korak još u dobrom pravcu. Stvar je osetljiva, delikatna, nije, kažem, politički ni dnevno politički, ne sme da bude, ne verujem da sad neko tu žigoše i da ima nameru da optuži bilo koga da je, govorim iz vlasti, niti one, ne znam, 2006. godine, niti ove sada, da je zataškavala stvar, ali da je posledica bila zataškavanje, objektivna posledica. Da se to dogodilo, to je činjenica i da nažalost niko, a vi me ispratite ako grešim, niko, slovima niko, nije odgovarao za slučajeve kakvih je svakako bilo i koji su svakako zastrašujući. Dakle, meni je samo važno da ovaj zakon, ne može on garantovati da će se ti slučajevi rešiti, ali mi je bitno da barem ne zatvori vrata, da ti slučajevi budu u budućnosti rešavani, a nikada se ne zna. Evo, posle par decenija se izgleda sad konačno razrešava ubistvo, slučaj ubistva bivšeg švedskog premijera Palmea, kako vidimo. Tako će možda i neko od ovih slučajeva, možda pred kraj života, pred smrt progovori, proradi savest, progovori neki čuvar, portir, akušer, babica, lekar. Svašta se može dogoditi. Dakle, samo je bitno da rešenja iz ovog zakona ne sprečavaju ili ne zatvaraju mogućnost da se do istine dođe, a da ne garantuju tu istinu to je već potpuno jasno. Dakle, ja podržavam ovaj amandman, a istovremeno, kažem, pohvaljujem i ove napore koji su činjeni da se nađe u poslednji čas da se nađe prihvatljivo rešenje i za roditelje. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Darko Laketić.
Dakle, mi smo imali jednu diskusiju u načelu, gde mislim da je zaključak, opšti zaključak bio taj da je ova vlast prva koja je smogla hrabrosti, snage i bila odlučna da reši ovaj višedecenijski problem. Sa druge strane, u diskusiji je bilo takođe pomenuto da su neka udruženja za predloženi zakon, neka udruženja nisu. Sada imamo situaciju da ovim amandmanskim izmenama, praktično većina udruženja ili praktično sva udruženja su za predloženi zakon, jer je u amandmanima predloženo i formiranje komisije koja će biti sastavljena i od strane roditelja koji će imati većinu, dakle, devet članova i od strane predstavnika Vlade, koji će imati šest članova. Dakle, suštinsko pitanje se ovde sada postavlja, vezano za diskusije koje slušam, čiji interes se sada štiti. Ako su roditelji za ovaj zakon, ako su roditelji koji sumnjaju da su im deca nestala, prihvatili da ovim amandmanskim izmenama se popravi zakon i praktično upotpuni ovo zakonsko rešenje, čije interese sada bilo ko štiti? Dakle, mislim da je Vlada Republike Srbije, u ovom slučaju premijerka Brnabić, napravila jednu zaista odličnu stvar, jedan iskorak u smislu dolaska do istine, što je svakako bio i predlog ovog zakona, koji je bio samo prva stepenica u toj zakonskoj proceduri. Sa druge strane, mi ćemo imati sutra donet ovaj zakonski akt i na bazi celokupnog rada Komisije, koja će se formirati, govorim sada o novom amandmanskom rešenju, koje će imati obavezu da prikuplja relevantne dokaze i da dodatno opskrbi sudstvo, odnosno sudije, u sudskim procesima, određenim informacijama, mi ćemo imati kompletno zaokruženo rešenje. Suštinska stvar je, dakle, da na ovaj način ova vlast rešava sve one probleme koji su se decenijama nagomilavali. U ovom slučaju, to su i ovi problemi, koji su najosetljiviji i najmučniji, dakle, problemi, nestale, dece. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović. Izvolite.
Zahvaljujem se, predsedavajući. Imajući u vidu da smo na Odboru za pravosuđe, kao i Odboru za zakonodavstvo i ustavna pitanja, ocenili amandmane i to odborske amandmane kao jako korisne, a samim tim i kvalitativno poboljšavaju zakon o kome raspravljamo, nesumnjivo je da konačno dobijamo jedan tekst predloga zakona koji će u punom kapacitetu zadovoljiti sve interese, prevashodno interese onih na koje se odnosi. Dakle, sve intervencije koje su činili do sada roditelji, sve intervencije koje su išle u pravcu da se izvrše određene korekcije kako bi se što više približio zakon potrebama roditelja koji bukvalno istražuju sve ono što se vezuje za, kako da kažemo, nestale bebe sa jedne strane, a sa druge strane, za ispitivanje okolnosti koje su uticale da se ti nemili događaji dese, sada imamo sadržane u amandmanima o kojima i raspravljamo i koje sam siguran da treba usvojiti. Ono što je jako važno istaći da današnje kritike koje su iznete, čak i ove amandmane i predloženi tekst zakona, svakako nemaju utemeljenje više su populističkog karaktera i imaju samo za cilj jednu vrstu političkog marketinga, što je legitimno pravo. Mi socijalisti i ja protiv toga apsolutno nemamo ništa. Naravno, s druge strane, ono što je jako važno za građane Republike Srbije, jeste činjenica da sada imamo jedan kompletan, ali bukvalno sveobuhvatan, normiran i to jako dobro normiran Predlog zakona, gde se daje legitimacija za pokretanje postupka i onima koji tu legitimaciju do sada nisu imali, a to su lica koja sumnjaju u svoje poreklo. Dakle, do sada u predlogu zakona tu legitimaciju predlagača nije predlagač normirao. Sada je predlagač to prihvatio, što je jako dobro. Zaštitnik građana, takođe, ima istu legitimaciju, legitimaciju predlagača pokretanja postupka. Lično smatram, s obzirom na nadležnosti i Zaštitnika građana, da i u tom pravcu treba podržati ovaj predlog zakona. Što se tiče novih činjenica i novih okolnosti koje treba da budu razlog za pokretanje postupka, nakon pravnosnažnog rešenja kojim je konstatovano da ne može da se utvrdi status nestalog deteta, mislim da je to već bilo normirano i definisano drugim zakonima. Konkretno, Zakon o parničnom postupku, pravnici to znaju, poznaju jedan pravni institut, zove se „beneficium novorum“ odnosno nove činjenice i nove okolnosti, koje ukoliko se pojave predstavljaju i razlog i uslov da se ponovo pokrene postupak, odnosno da se sve ono što nije moglo da se utvrdi ispita u prethodnom postupku sada učini, što je jako dobro. Međutim, ono što bi možda pravnički trebalo da se okarakteriše i kao suvišno, to je već bilo i sadržano u drugim zakonima, Zakonu o parničnom postupku, jer Zakon o parničnom postupku koji je komplementaran sa ovim zakonom kada je u pitanju procedura. Međutim nije ni u kom slučaju toliko bitno da bi opterećivalo i ovaj predlog zakona. Lično mislim da može takva norma da se prihvati iako je Zakon o parničnom postupku već tu situaciju obradio. Na kraju, kada su u pitanju obaveze sudova, da dostavljaju podatke komisiji koja će moći da bude formirana na osnovu Predloga zakona o kome danas raspravljamo, mislim da tu treba biti oprezan i u nekim kasnijim, eventualno, okolnostima koje se dese prilikom praktične primene ovog zakona, da se vodi računa o tome da se ovo ni u kom slučaju ne reflektuje na sudove, kao neka vrsta pritiska na sud, jer sudovi generalno nisu ni u kakvoj obavezi da bilo kome pružaju bilo kakve podatke, osim onoga što je definisano odredbama Zakona o zaštiti podataka ili pristupu podataka, o čemu odlučuje poverenik. Tako da, u ovom delu kada je u pitanju odnos komisije prema pravosuđu moramo imati u vidu da kvalifikacija obaveza sudova, jer tako piše, nije dobra kvalifikacija i da bi je kasnije trebalo drugačije tumačiti ili na neki način, čak i menjati u nekom budućem periodu, jer sudovi takvu obavezu nemaju niti po Ustavu smeju tako nešto da rade. Prema tome, mislim da bi trebalo daleko obazrivije pristupiti ovom odnosu pravosuđa prema budućoj komisiji koja će biti svakako sastavljena iz različitih struktura civilnog sektora roditelja i mnogih drugih koji ovu komisiju mogu da sačinjavaju, naravno, po strukturi, ali odnos komisije i suda ne može biti supremacija nad sudom. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Đorđe Vukadinović. Izvolite.
Hteo sam povodom izlaganja kolege Laketića samo da kažem, verujem da je on slučajno iz nehata napravio jednu materijalnu grešku i da je on u pravu. Ja ne bih imao nikakvih dilema, ja bih vrlo rado, kao što sam i najavio, glasao za ovaj zakon, kao što ću verovatno i na kraju glasati. Gospodine Laketiću, ne, nisu sva udruženja roditeljska podržala ove dopune i nove amandmane. Podržala je jedna važna, velika, značajna Beogradska grupa roditelja i to je važna činjenice, a to je jedna od najstarijih, ako se ne varam, udruženja, verovatno i najveće i to je taj pomak u dobrom pravcu, u pravcu kompromisa i konsenzusa o kojem su ovde govorili i za koji smo se zalagali, ili bar dobar deo nas poslanika ovde. Drugo, nezavisno od stava jedne roditeljske grupe, dakle nisu sve, budimo precizni tu i pošteni, nisu sve grupe, ali ja mislim da su ova dopunska rešenja dobra. Između ostalog, to je potvrda kako je potrebno često malo spustiti loptu, razmisliti, potražiti, naći rešenja koja ako ne zadovoljavaju sve, ali barem najveći broj ljudi i zainteresovanih strana. To se ovde pokazalo. Tako da su za mene lično, nezavisno od stava roditeljskih udruženja ova dopunska rešenja dobra, prihvatljiva i u dobrom pravcu. Dakle, to nije sporno i to treba pošteno reći i uz neku, kako bih rekao, ogradu, a koju takođe moramo pomenuti, da je ova hitnja koja postoji sada, verovatno posledica i činjenica da će Savet Evrope početkom marta razmatrati to pitanje i da je vrlo poželjno da se kaže da je Narodna skupština Republike Srbije usvojila Zakon o nestalim bebama. Dakle, da je regulisala tu materiju posle više godina koliko nije regulisana. Ja, verovatno time tumačim, jednim delom i želju plus zbog toga što je kraj, tj. što se bliži kraj rada ovog saziva parlamenta, da se taj zakon usvoji. I trud je pokazan i kamo sreće da je sličan trud i pokazujem na nekim drugim situacijama kada smo bez ovoliko takta, brige i sa žurbom usvajali neka zakonska rešenja. Tako da je to svakako u dobrom pravcu rešenje, treba samo naglasiti da to nipošto ne bi smelo da vodi zataškavanju strašnog zločina gde je očajno bilo krađe i otmica, kad nazovemo to kako hoćemo, beba iz naših porodilišta i trgovine ljudima, odnosno trgovine bebama, što je još strašnije, mada je svaka trgovina ljudima strašna. I komisija je značajna. Promena sastava komisije je predložena, takođe nešto što je u dobrom pravcu i da će predstavnici roditeljskih udruženja navodno tu imati većinu, tj. nije navodno, tako je u ovom rešenju i predloženo. Dakle, to su pozitivne i dobre mere. Po mom subjektivnom sudu taj predlog zaslužuje da bude usvojen, ali samo preciznosti radi, nisu sva udruženja prihvatila ali jeste jedna velika roditeljska grupa. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Darko Laketić. Izvolite.
Zahvaljujem. Prvo, drago mi je što sada postoji saglasje oko toga da je zakonski predlog dobar. S druge strane, saglasan sam takođe da niko ne sme da bude zaštićen, govorim sada o licima koja su se ogrešila o zakon, a učestvovali su na bilo koji način u nestanku dece u porodilištima. Dakle, suštinska stvar je ona koju i zakon definiše, a to je da zaštićenih niti sme, niti će biti. Svako ko se ogrešio o zakon i učestvovao na bilo koji način u nestanku dece u porodilištima biće sankcionisan. Što se tiče hitnosti, da je reč zaista u žurbi u tom smislu, pa zakon bi verovatno bio donet po tom osnovu, dakle pod pritiskom Evropskog suda još 2016. godine, kada je postojala i presuda Zorice Jovanović. Suštinska stvar je ipak nešto drugo, a to je spremnost da se suočimo sa problemima koji postoje definitivno u ovoj državi. Nažalost, ti problemi, većina njih, datira iz nekog perioda i pre ove vlasti. Da li mislite da ovaj problem nije trebao da bude rešen devedesetih godina, 2000. godina? Ja sam ubeđen da je trebao. Zašto se rešava danas, a ne tada? E, to je neko drugo pitanje. Moram da kažem da ako govorimo o hitnosti, hitnost je da dođemo do istine. Suštinska stvar je da dođemo do istine da li je do krađe dece došlo i ko je ukrao ako je došlo i da se, naravno, odgovorni privedu pravdi. E, to je hitnost. To je nešto što dugujemo i roditeljima, na kraju krajeva, kao država i kao lica koja se bave nekim odgovornim poslom. Što se tiče zakona, još jednom kažem, mislim da sa ovim amandmanskim izmenama definitivno postoji zadovoljstvo svih relevantnih subjekata. Da li je reč o svim udruženjima ili ne, to je već neko drugo pitanje, ali najveći broj ljudi koji su zainteresovani za ovu problematiku, koji su imali muku, koji su doživeli bol su zadovoljni i biće zadovoljni. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Borisav Kovačević. Izvolite.
Hvala, gospođo predsednice. Ja sam hteo samo da se uključim kratko ovde ovih amandmana koji su juče predloženi od strane predstavnika Vlade. Prvo, želeo bih da pozdravim takav potez, koji je juče napravljen, i mislim da je to najdemokratskiji mogući potez, jer su u prvoj meri uključeni oni koji trpe najviše u ovom društvu zbog ove problematike i ove vrste kriminala, a to su roditelji. Kada se tiče nadležnosti ove komisije koja je formirana, ovde se pominjalo i to da li sudovi treba njima da dostavljaju podatke itd. Ja mislim da je nešto drugo u celom ovom kompleksu mnogo važnije. Ja sam o tome govorio i u načelnoj raspravi pominjao. Mislim da ne treba da zaboravimo da je zakonom predviđeno sada, pored ove komisije, odnosno pre nje predviđen je stručno-ekspertski tim u okviru Ministarstva unutrašnjih poslova, koji će se baviti istraživanjem ukupne celokupne ove problematike i koji će biti prvi u borbi protiv ove vrste kriminala. Mislim da mora postojati dnevni kontakt, dnevna saradnja, dnevna sprega, da tako kažem, delovanja ove komisije sa stručno-ekspertskim timom koji će se odrediti u okviru Ministarstva unutrašnjih poslova, jer će zajednički mnogo lakše dolaziti do ukupnog istraživanja, a isto tako i do izvršavanja istraga koje sud, tužilaštvo, bilo ko ko naloži ovome stručnom timu. Zato mislim da moramo negde ugraditi i decidno reći. I, još jednu stvar da kažem kada je u pitanju ovaj stručni tim u okviru Ministarstva, mislim da treba ubaciti i još jednu odredbu u ovaj zakon, a to je da je ministar unutrašnjih poslova dužan da donese pravilnik koji će da razraditi nadležnosti i rad ovog stručnog tima u okviru ministarstva. Hvala lepo.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Nemanja Šarović. Izvolite.
Evo, pre svega radi javnosti, zaista ne mogu da sedim mirno i da slušam ove hvalospeve koje sami sebi ispevate, jer to što govorite jednostavno nije tačno. Mi smo vas slušali i pre dva dana i tada ste govorili da je taj predlog zakona najbolji mogući. Mi smo vam ukazivali na sve propuste koje ste napravili, ukazivali da je zakon koji donosite neusaglašen sa presudom Međunarodnog suda za ljudska prava u Strazburu. Vi kažete da donosimo zbog toga, a da je žurba zbog toga onda bi morali 2016. godine. Vi očigledno niste ni pročitali materijal i ne znate ni od kada je ta presuda Međunarodnog suda za ljudska prava u Strazburu. Ona je iz marta 2013. godine i tom presudom ste obavezani da najkasnije u roku od godinu dana donesete zakon i rešite ovaj problem. Druga stvar, vama je opravdanje to što vaši prethodnici nisu rešili ovaj problem. Oni su političku cenu toga što ga nisu rešili, između ostalog i pored toga, platili 2012. godine. Treća stvar, ti prethodnici zli koji ništa nisu radili i nisu bili spremni da se suoče sa problemom su upravo vaši koalicioni partneri sa kojima i danas sedite u Vladi. Sve te političke stranke, ima ih 15, znači od SPS, JS, Karića, SPO, POKS, nema ko nije. Dakle, isti ti neodgovorni ljudi koji su odbijali da se suoče sa problemom, vi pričate kako ste danas veoma odgovorni i, bože moj, spremni da se suočite sa problemom. Da ste bili spremni, vi bi ste to uradili odmah po osvajanju vlasti. Mogli ste to i pre presude Evropskog suda za ljudska prava. Zar vam je potrebna presuda iz Strazbura da biste rešili problem ljudi, dece, roditelja, koji godinama pate i čekaju na to rešenje, i sami ste rekli, neki i 50 godina, neki slučajevi su iz sedamdesetih godina prošlog veka? Govorite o odgovornosti i o tome da ne štitite nikoga. Voljno ili nevoljno, vi ste upravo štitili te koji su krali bebe, jer ste odbijanjem da na institucionalan način rešite ovaj problem i da donesete odgovarajući zakon, njima omogućili da protekne vreme. Protokom vremena, svaki naredni dan, svaka naredna godina utoliko je teže doći do rešenja, utoliko je teže doći do istine. Koliko je roditelja čija su deca možda oteta i prodata, koji su umrli u tom prethodnom periodu? Koliko je ljudi, lekara koji su učestvovali u svemu tome, koji nikada neće odgovarati, jer su i oni preminuli u međuvremenu? Dakle, ne možete govoriti o tome da su samo drugi odgovorni, vi niste. Oni su odgovarali za period od 2012. godine, a vi odgovarate za ovih narednih osam godina ne činjenja.
Po amandmanu, narodni poslanik Neđo Jovanović. Izvolite.
Zahvaljujem se. Naravno da niko ne može biti aboliran od bilo kakve odgovornosti, pa ni oni koji su prikrivali krivično delo, jer prikrivanje krivičnog dela nije ništa drugo nego krivično delo. Nama zakasnela pamet ne treba. Mi smo barem zajedno u koaliciji sa stožernom i najvećom strankom, Srpskom naprednom strankom pokrenuli ovo pitanje koje drugi nisu pokrenuli. Postavlja se pitanje zašto kritičari koji to danas kritikuju nisu kritikovali onda kada je to trebalo. Zbog čega tada nisu ukazivali, kao što sada ukazuju gde su te greške, gde su ti propusti? Zbog čega se tada nisu pojavili sa javnim mnjenjem sa bilo kim drugim da dignu glas i da kažu – da, postoje problemi i to ozbiljni problemi sa ozbiljnim krivičnim delima, izuzetno teškim krivičnim kvalifikacijama, pa da se tada pojave kao neko ko će da bude glas razuma. Malo je kasno sada za to, jer je to čisto populistička priča. Ono što je jako važno, šlagvort je dao uvaženi kolega Laketić. Činjenica je da je demagogija pozivati se na hitnost postupka. Činjenica je da je demagogija reći sada koliko to treba brzo da se uradi, brzo posle 30, 40 ili više godina. Šta to znači brzo posle toliko decenija? Šta to znači brzo ako je neko ko je prikrio krivično delo ostao apsolutno van domašaja bilo kakvog procesuiranja, a samim tim daleko od osuđivanja, odnosno oglašavanja krivim i osude na odgovarajuću kaznu? Zbog čega se te činjenice ne istaknu na način kako treba, a to znači da se demistifikuje bukvalno ono sve što je prethodilo. Ono što mi se čini da je najvažnije, nisam siguran kada govorimo o krivičnim postupcima nakon primene zakona, ovaj zakon se ne dotiče ni krivičnog gonjenja, niti se dotiče osuđivanja. Za to su primenljivi drugi zakoni, Zakonik o krivičnom postupku, Krivični zakonik i tako dalje. Ovaj zakon to ne normira, ne reguliše, ali ovaj zakon otvara prostor da se utvrde činjenice od kojih zavisi šta se sve uradilo i ko je uradio i na koji način. Da li će to biti zastarelo? Možda. Verovatno hoće, ali će postojati jedna moralna osuda društva, jedna moralna osuda društvene zajednice za sve one koji budu identifikovani kao vinovnici najgorih zlodela ili nedela i to je ono što treba da bude poruka građanima Republike Srbije. Ako postoji bilo kakva pravna mogućnost, bilo kakvo pravno uporište za vođenje krivičnih postupaka, za procesuiranje, za isticanje bilo čega što može dovesti do naredbe o sprovođenju javnotužilačke istrage, glavnog pretresa, presude, ja bih bio srećan i siguran sam da tu sreću delim sa svima vama ovde u redovima naših poslaničkih grupa, našim klupama. Da li će do toga doći? Ne znam, pravnički nisam siguran, ali sam siguran da će se na ovaj način doći do istine, a ta istina, kada se obelodani, sigurno je da će izazvati prave reakcije društvene zajednice prema svim onima koji su učinili zverstva prema bebama. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Nemanja Šarović, po amandmanu. Izvolite.
Znate kako, gospodine Jovanoviću, ovde naprednjaci mogu da kažu da odgovaraju samo za poslednjih osam godina, žuti pre njih za onih 12 godina, a ako neko snosi najveću odgovornost, to ste vi komunisti. Ovi drugi režimi, svi posle 2000. godine mogu da kažu - to se dešavalo za vreme neke druge vlasti, a ta vlast ste upravo bili vi. Dakle, komunisti koji su se posle toga prerušili u socijaliste, vi ste ti za vreme čijeg režima se sve ovo dešavalo. Vi ste ti koji su najodgovorniji i vi ste poslednji koji imate pravo bilo kome bilo kakve lekcije da držite i po ovom i po mnogim drugim pitanjima. Što se tiče toga što vi odbijate naknadnu pamet, kažete nije vam potrebna naknadna pamet, bolja je i naknadna, nego nikakva.
Pravo na repliku, Neđo Jovanović. Izvolite.
Zahvaljujem, se predsedavajuća. Pa, dobro je da kolega koji kritikuje SPS predstavlja stanku koja nizašta ne odgovara, apsolutno nizašta ne odgovara i ne snosi odgovornost za bilo šta. To je sjajno. Sjajno je iz dva razloga. Prvi razlog, nije ni mogla zato što nije učestvovala u vlasti, nije ni bila parlamentarna stranka, pa se ušuškala u opoziciono delovanje koje je, po meni, bilo poprilično lagodno. Hajde da kritikujemo, hajde da iznosimo raznorazne populističke i demagoške stavove, ko je kriv, ko je odgovoran, mi nismo. Nema problema, ali ćemo zato salve kritika i najviše neosnovanih izneti na one koji te kritike argumentovano i činjenično ne treba ni u kom slučaju ni da trpe, niti se te kritike mogu na njih odnositi. Socijalistička partija Srbije, hvala Bogu, jeste u vlasti onoliko koliko jeste. Parlamentarna je stranka od svog postojanja, državotvorna stranka, utkala je sebe u sve vidove državnog organizovanja i to je nešto što je za ponos SPS i njenim članovima, pa i građanima Republike Srbije. Što se tiče teme o kojoj raspravljamo, da ne odlazimo od teme, jer uvek od kolege koji kritikuje čujemo nešto što je 1% vezano za temu, a 99% van teme razgovora. Da bi se vratili na temu, želim samo da istaknem još jednom jednu činjenicu koju niko neće dovesti u sumnju, a to je činjenica da ovaj zakon, bez obzira što se amandmanima pokušava devalvirati njegova vrednost, treba da podržimo svi, jer je to odgovornost prema građanima Republike Srbije, to je odgovornost prema roditeljima nestalih beba, to je odgovornost prema svima onima koji zaslužuju satisfakciju, barem na ovaj način, ako nikako drugačije, barem na ovaj način kroz zakon o kome raspravljamo. Zahvaljujem.
Pravo na repliku, Nemanja Šarović. Izvolite.
Pa, gospodine Jovanoviću, vi na jedan veoma čudan način nešto što ne bi trebalo da bude vrlina predstavljate kao vrlinu. Vi kažete da je vaš kvalitet to što ste vi stalno u vlasti. Vi time dokazujete, gospodine Jovanoviću, samo da možete sa svima. Koji je to princip? Vi ste principijelno za vlast, po svaku cenu i to vam je jedini princip. Kada se setim kako ste samo hvalili svojevremeno Borisa Tadića, pa kako ste vatreno hvalili Mlađana Dinkića, kako ste hvalili mnoge one koji su uništavali Srbiju i srpsku privredu, u kojoj su sprovodili pljačkašku privatizaciju, kako ste hvalili Radulovića kada je on biran u Vladu. Koga vi niste hvalili, znači, toga praktično nema na političkoj sceni. Šta je to što vi nama iz SRS zamerate? To što smo bili principijelni, što imamo svoju ideologiju, što se nismo odrekli svog predsednika? A vas se i Slobodan Milošević iz Haga odrekao, jer ste se vi potpuno odrekli svake ideologije. Ko danas može da kaže šta je ideologija SPS, osim vlast? Vaša ideologija je vlast. Svega drugog ste se odrekli. Kažete - zla opozicija amandmanima utiče na zakon. Pa, to je stvarno veliki bezobrazluk što smo podneli amandmane. Vi nam govorite pre dva dana da je zakon najbolji mogući. Sada ga suštinski menjate. Moja primedba je bila upravo, ja sam vam dva puta čitao presudu Evropskog suda za ljudska prava, koji je obavezao Srbiju da formira nezavisno telo koje će se baviti ovim. Vi kažete - ne valja opozicija. Naša je zamerka bila to što niste objedinili način na koji će se doći do istine, jer da budemo jasni, nisu svi lekari učestvovali u krađi. Tu kada se uzmu svi slučajevi na gomilu, naći će se neka pravilnost, u kojim bolnicama, kod kojih lekara, u kojim smenama, kada se to dešavalo. Ja sam jasno rekao - ti ljudi treba da budu na stubu srama.
Vreme. Zahvaljujem. Reč ima Neđo Jovanović.
Zahvaljujem se, predsedavajuća. Znate šta, gospodine, izvinjavam se, neću se obraćati gospodinu Šaroviću, jer to Poslovnik ne dozvoljava, a on to čini, iako ga vi ne sankcionišete u tom smislu, ali nema problema. Ja ću zamoliti vas da čujete ono što želim da predočim gospodinu Šarovića. Ako ima sluha da čuje, on će čuti. Ukoliko se na političkoj sceni pojave političke stranke, koliko je meni poznato i prirodno, te političke stranke se bore da ostvare što bolji rezultat kako bi bile u vlasti. Nije mi logično i prirodno da se neka politička stranka bori da bude u opoziciji. Ali, nemam ništa protiv da bude i tako. Ukoliko Nemanja Šarović i SRS tome teže, nije sporno. Međutim, zato nije ni potrebno nešto mnogo, oni jesu već u opoziciji, a najmanje, najmanje kredita i kredibiliteta da se istakne nešto što je istakao gospodin Šarović ima upravo on. Neka postavi pitanje sam sebi gospodin Šarović koliko je to procenata SRS na izborima ostvarila u zadnjih koliko izbornih procesa, koliko je bila van ovog parlamenta, koliko je sada njihov potencijal u biračkom telu? Hvala Bogu, spustili smo ovaj cenzus sa 5% na 3%, pa se nadam da će taj cenzus preskočiti. U svakom slučaju, moja želja je da se oni ipak ne bore da budu opoziciona stranka. Moja je želja da se sve stranke bore za vlast i da budu u vlasti kako bi državi bilo bolje. S druge strane, ono što gospodin Šarović zaboravlja, pa tu okuženu SPS, tu satansku SPS podržavala je SRS i bila u koaliciji sa SPS. Da se ne zaboravi i ta činjenica, mislim da bi bilo dobro. To je SPS i danas i tada i uvek će biti. Da opet idemo na temu…
Hvala. Ovo je bila replika, dve minute i 17 sekundi. Nastavićete. Reč ima Nemanja Šarović.
Gospodine Jovanoviću, ja nijednog trenutka nisam rekao za SPS ni da je satanistička, niti bilo šta od tih uvreda koje vi sami iznosite o vašoj političkoj stranci. Ja sam se sve vreme kulturno obraćao i vama i govorio o vašoj stranci. Ono što vama može da se ne svidi i na šta očigledno nemate odgovor, to su argumenti. Vas boli kada kažem - podržavali ste podjednako i Dinkića i Tadića i Cvetkovića i Vučića i Anu Brnabić. I jedina konstanta u vašoj politici je to što vi volite vlast. Niko ne spori da politička stranka može ostvariti bolji ili lošiji rezultat. Srpska radikalna stranka je ostvarivala različite rezultate. Imali smo i preko 30% poverenja građana, imali smo i 2%, ali nikada, za razliku od vas, nismo prodali veru za večeru. Vi kažete - podržavali smo SPS. Jesmo, ali nećete valjda upoređivati SPS iz vremena Slobodana Miloševića sa SPS danas? Ipak tu ima neke principijelne razlike. Nećete upoređivati razloge iz kojih smo mi učestvovali u vlasti te dve i po godine, od marta 1998. do oktobra 2000. godine, i tada se pokazalo koliko smo principijalniji od vas. Nakon 5. oktobra i Buldožer revolucije, pa i nas su zvali u prelaznu Vladu, ali je rukovodstvo SRS to sa gnušanjem odbilo, a vi ste potrčali da budete koministri sa onim dosovcima petooktobarskim. Vama je bilo, pa daj još tri meseca vlasti, pa bolje i sa njima nego da ne budemo. To je taj vaš poriv što vi ne možete da kažete - pa evo bićemo opozicija, ali ćemo imati neki stav ili ćemo biti van parlamenta, ali ćemo se držati svojih principa i ideala. To je za vas nepoznanica.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović. Izvolite.
Zahvaljujem se, predsedavajuća. Slobodan Milošević je predsednik SPS bio u periodu kada je SPS bila dominantna i superiorna stranka na političkoj sceni Srbije, i to je tekovina SPS, i to je nešto što će SPS uvek poštovati i ceniti i negovati, i to je naše, a ne SRS. Da podsetim samo mog uvaženog kolegu, s obzirom da mi deluje poprilično demagoška priča o Slobodanu Miloševiću i veličanju Slobodana Miloševića, jer je upravo iz redova SRS svojevremeno najviše kritika, da ne kažem, pljuvanja, ogavnosti bilo na ime, ličnost i račun Slobodana Miloševića. Ne znam zbog čega se to uvaženi kolega iz SRS ne seti, a trebalo bi da se seti, jer je bio politički aktivan i u tom vremenu kada je SPS, i tada za vreme Slobodana Miloševića, bila okužena, bila je neko ko je bio, hajde neću sad iznositi kvalifikacije za koje je malopre mene optužio uvaženi kolega, ali u svakom slučaju stranka koja je bila neprihvatljiva za SRS. Ono što bi trebalo, na kraju ne bih više o ovome komentarisao, svi mi da imamo u vidu i da se setimo, koliko je to biračko telo SPS i sa koliko procenata SPS uvek dobija na izborima, koji je to izborni rezultat, koliko je SPS vremena parlamentarna stranka, pa neka sve te parametre i kriterijume uzme u obzir uvaženi kolega i neka proceni status i značaj i kvalitet njegove stranke. Hvala.
Hvala. Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Da li želite reč? Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovo je još jedan iz niza zakona koji se donosi pod pritiskom Strazbura, Brisela ili ko zna već koga, a dobro znamo svi da sve ono što se donosi pod pritiskom ne može dati dugoročne rezultate. Naravno, niko normalan u Srbiji nema ništa protiv toga da se otkriju i najstrožije kazne monstrumi koji su se drznuli da kradu i prodaju tuđu decu, ali nisam siguran da će ovaj zakon, kako ste ga vi koncipirali, doprineti tome. Ovde smo čuli i vi ste čuli od vrsnog pravnika, koleginice Vjerice Radete, da ovu stvar treba kvalifikovati kao delo međunarodnog terorizma i onda ta stvar ne zastareva, a očigledno da su ovde najviše tu decu, tih nesrećnih roditelja, kupovali i bili umešani ljudi iz inostranstva. Našim građanima nije svojstveno da na takav način dolaze do beba, do dece, ali tu su ljudi iz inostranstva kupovali tu decu. Imam utisak da se na ovaj način, ovim zakonom, želi skrenuti pažnja sa jedne druge stvari, koja je najvažnija i najveći problem države i ovog društva, a to je natalitet koji je, nažalost, ovakav kakav jeste i ako se nešto u tom pogledu ne uradi, državi Srbiji i srpskom narodu ne piše se dobro u perspektivi. Jeste da ova Vlada ima ministra bez portfelja, gospođu Slavicu Đukić Dejanović, koja je zadužena, hajde da kažemo, za tu pronatalitetnu politiku, međutim rezultati još uvek nisu vidljivi. Možemo se mi hvaliti i uspehom, povećanjem privrede, plata, bruto nacionalnog dohotka, broja kilometara autoputa, ali ovo je vitalna stvar i bez ovoga sve ostalo pada u vodu. Istorija nije zabeležila slučaj da se neka država, neko društvo izvuklo iz krize ukoliko nije došlo do povećanja populacije, do povećanja broja stanovnika. Dakle, treba se skoncentrisati na ovu stvar i čitav niz mera predvideti koje će doprineti ovome, a kada se to reši, naravno, to nije stvar koja se može rešiti trenutno, ali u taj proces treba krenuti bukvalno odmah, još sada.
Hvala. Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Šešelj. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, nama ovo pokazuje ozbiljnost u svemu ovome kada u dva dana mi vidimo kako se amandmanima u zadnji čas suštinski menja Predlog zakona. Dakle, u vreme načelne rasprave mogli smo da čujemo ovde kako je ovo ta vlast koja je preuzela odgovornost da reši nešto što nije moglo biti rešeno pre 10, 20, 30 ili koliko već godina, da su se konačno suočili sa problemom i da će ova vlast to rešiti itd, a onda kada smo mi u načelnoj raspravi govorili o tome da ovim predlogom zakona, bez ovih amandmana, nema suštinskih rešenja tj. nema nikakvih rešenja, osim isplate novca nekim ljudima koji su u potrazi za istinom o svojoj deci, onda se u dva dana amandmanima to ispravlja i formira se ovakva komisija. Ukoliko ova Vlada, vlast od 2012. godine je već osam godina, sada sprema Zakon o nestalim bebama, na tome se radi, postoje ljudi koji to pišu, jel tako, oni konsultuju neke druge, istražuju te slučajeve kako bi takav jedan predlog zakona trebao da izgleda, neko vreme se na tome radilo, dve godine sigurno u skupštinskoj proceduri i samo se u dva dana sve promeni, šta to govori o shvatanju zakona, shvatanju parlamentarizma i uopšte uloge parlamenta u Srbiji kada je u stanju tako nešto da se desi posle dva dana? Mi smo čuli da se u stvari sve rešava od gospodina Stefanovića, da se to sve rešava, kako će policija svakako vršiti istrage i bez nekih zakonskih rešenja, da će policija sprečiti sve neke buduće pokušaje otimanje dece itd, ali da je to taj zakon koji smo mi čekali. Kada smo mi iz SRS govorili o tome da je potrebna uloga države, da se u tome svemu pokaže, da li kroz anketni odbor, da li kroz ovakvu neku komisiju, onda su oni kritikovali, tj. gospodin Stefanović i Slavica Đukić Dejanović, to kako to nije moglo da se desi, kako je nekada bilo, pa nije bilo rezultata itd, a onda u dva dana se to sve isto radi. Ovi amandmani koje treba ovaj predlog zakona da sadrži su suštinski u kontradikciji sa onim što je pričao gospodin Stefanović, a Stefanović je bio ovde predstavnik predlagača. Šta to govori ovoj Vladi Republike Srbije? Da li vi imate neki dogovor uopšte pre nego što dođete u Skupštinu? Da li vi te zakone čitate? Da li tamo istražujete? Dakle, u dva dana sve ono što je pričao gospodin Stefanović apsolutno pada u vodu. Može ovo pitanje da se reši kroz ovu komisiju, i to je potrebno, ali ono što je najpotrebnije, a što se ne vidi, jeste politička volja da se to pitanje reši. Dakle, možemo da imamo najstručniju, najbolju, sjajnu komisiju, ali ako nemamo političku volju da se to pitanje reši, džaba nam komisija. Stvar je u tome, i o tome smo govorili i u načelnoj raspravi, da treba početi sa istragom, sa saslušanjima svih lekara, policajaca, ljudi povezanih sa porodilištima u tom periodu, za koje se sumnjiči da je došlo do nestalih beba, odnosno do krađe beba iz porodilišta, pa bi se rešio jedan jedini slučaj na primer, ali taj jedan slučaj bi mogao da bude ključ rešavanja celog tog procesa, cele te mafije, zato što niko ko je učestovao u krađi beba nije to radio samo jednom i nisu to lica koja nisu povezana jedna sa drugima i zato je to na taj način trebalo da se reši, odnosno da se pokuša da se reši. Mi smo bili svedoci, ja ne znam da li je ministar Đorđević u tome učestvovao, ali malo, malo kako se pojavi neka afera u javnosti oko ministara, pa je jedan ministar umešan u malverzacije sa „Krušikom“, pa je drugi ministar umešan u neke malverzacije sa nekim drugim stranim kompanijama kao što je Zorana Mihajlović, odmah se automatski vadi neki poligraf, ide ministar da se kune u svoju nevinost na poligraf i onda je vest, ne sudska istina, ne šta se zaista desilo, ne ko je u pravu - nego ministar je prošao poligraf. Dakle, to je metod traženja istine u Srbiji kada dođe do neke afere vezane za ključne predstavnike režima, a posle toga kada kažemo – gde vam je sad poligraf, gde vam je poligraf u ovoj istrazi? Ako je to tako jedno sjajno sredstvo koje odvaja laž od istine, molim lepo poligraf i svi lekari, babice, policajci, svi ljudi koji imaju bilo kakve veze sa porodilištima u vreme krađe dece iz porodilišta ili gde se sumnjiči da je do te krađe došlo prvo na poligraf. To bi na primer bio jedan prvi korak. Došlo bi se do nekih informacija koje bi bile dovoljne za nastavak tog procesa, odnosno traženja istine o deci. To kada se pojavilo nije izgledalo kao istina, priča o krađi dece iz porodilišta. Ali, kako je moguće da kada je jedan veliki broj roditelja utvrdio da je to istina, ljudi pronađeni, neki, od tih ukradenih, kako su neki roditelji, odnosno udruženja roditelja mogli da dođu do nekih informacija za 10, 20 ili 30 godina, a Republika Srbija to nije u stanju? Kako su sposobniji roditelji, pojedinci i ta udruženja od državnih organa? Što se tiče ovog novca, šta je tu poneta, odnosno zbog čega se takvo rešenje donosi? Evropski sud za ljudska prava je doneo presudu koja treba da bude razlog, ne naravno istina, nego samo zato što je Evropski sud za ljudska prava doneo presudu za taj jedan slučaj i naravno zbog toga se ovde usvaja zakon, ne zbog neke namere da se to pitanje i utvrdi, to je valjda svima jasno, i tamo je označena neka cifra od 10.000 evra, a onda u zakonskom rešenju kaže se – roditelj ima pravo na pravičnu naknadu u iznosu do 10.000 evra. Gde su ti ljudi, tj. kako je moguće praviti razliku između tih ljudi ukoliko oni zaista imaju informacije, indicije da su deca ukradena, pa se jednom isplati 5.000, drugom se isplati 7.000, trećem se isplati 10.000 evra? Znači, to je od jedan do 10.000 evra. Neko može da dobije i jedan evro, jel tako? Kakvo je to rešenje? Ko to može da proceni da je jednom čoveku dete puno ukradeno, baš mu je ukradeno u velikoj meri, pa će on dobiti 10.000 evra, a nekom drugom dete nije toliko ukradeno, ukradeno mu je u mnogo manjoj meri pa će on dobiti 100 evra? Gde je tu logika, kao i kod mnogih drugih pitanja? Dakle, prvobitno zakonsko rešenje pokazuje da umesto da se država suoči sa konkretnim problemima i da nastoji da ih reši, koliko god to bilo iscrpljujuće možda ili mukotrpno ili teško, ide se linijom manjeg otpora. Još ćemo da vidimo kako će se pokazati ta komisija, ali intencija sa tih zamišljenih 10.000 evra jeste možda da se na taj način neko od njih, koji teško živi, koji možda nema posao, možda je u teškoj životnoj situaciji, svakako bi mu 10.000 evra značilo, znači, intencija je da taj neko ko bi možda taj novac primio odustane od dalje istrage, odnosno potrage za informacijama, odnosno potrage za svojim detetom. Ja ne vidim drugi razlog za to donošenje, a ne rešava problem. Ukoliko bude komisija u skladu sa tim marketinškim pristupila problemima, onda neće ni ona ništa uraditi. Dakle, ide se linijom manjeg otpora, pokušava da se novcem reši problem, odnosno da se novcem nekome da neka uteha, a posle da se nastupa kako je posle određenog perioda te i te vlasti ovo pitanje konačno rešilo, što nema veze sa istinom. Govorili smo ukoliko se pojavi bilo koja cifra u zakonskom rešenju, kolika god da je ona, ona na neki način faktički stavlja cenu na jedno dete, koja nije ni fiskna. Može da padne ili poraste cena deteta. Kada smo donosili ovde zakon koji propisuje da je svaki građanin Srbije obavezni davalac organa ukoliko se pre toga sam pisanom izjavom kod notara te saglasnosti ne odrekne, odnosno to izričito zabrani, govorili smo o veoma, veoma potencijalnoj mogućnosti da to bude izvor da se snabdeva crno tržište ljudskim organima za Zapadnu Evropu, pošto oni nas i vide kao jedno tržište, kao izvor resursa od jeftine radne snage do prirodnih resursa, od sirovina itd, zašto ne i ljudskih organa? Ovo može da bude potencijalno izvor, tj. resurs za crno tržište zemalja EU sa decom. Čuli smo već komentare iz EU na tu temu, pre svega iz Nemačke. Tih slučajeva je bilo. U Srbiji se o tome ne govori. Srbija se time ne bavi. Ovo sa ovom cenom, jer čim se stavi cena, odnosno čim se stavi cifra to je u stvari cena. To je ono što je problematično. Umesto da ste nastojali da se neki roditelji povedu za tim novcem da možda odustanu, trebali ste da im ponudite istinu, a trebali ste prvo da se temeljno pripremite, da znate šta ćete i kako ćete sa takvom komisijom, a ne da komisiju smišljate u dva dana. Neozbiljan pristup je od strane Vlade Republike Srbije ukoliko se samo za dva dana nešto osmišljava što treba da bude ključno u rešavanju ovog pitanja. Da li je odgovorno – dve godine je samo zakon u skupštinskoj proceduri, da samo u dva dana se takvo nešto menja? Po našem mišljenju nije. Drugo, niko nije razmišljao o tome kakva može slika u javnosti da se stvori kada počnu ljudi koji nemaju veze sa nestalom decom da govore kako imaju, da izmišljaju, da varaju u nadi da će doći do ovih 10.000 evra na neki način. Da li vi smatrate da je to možda potencijalno kompromitujuće za sve te ljude koji 20 ili 30 ili koliko god godina traže istinu za svoju decu? Ukoliko se neki hohštapleri pojave u nadi da će dobiti ovaj novac, pošto je, vidimo već, vlastima u Srbiji mnogo bolje da se novac isplati, a da se ništa drugo po tom pitanju ne radi, da li će na taj način biti kompromitovani svi ovi ljudi koji na tome insistiraju već dugi niz godina? Dakle, opet kažemo, budući da se rešenje ne nazire, da treba tek da se vidi kakav će biti rad te komisije, ono što je ključno u rešavanju ovog pitanja, kao i svakog drugog, a to je ono što vidimo da često nedostaje, to je politička volja. Ukoliko ima političke volje, ovo pitanje može da se reši. Ukoliko ovo pitanje samo treba da se skine sa dnevnog reda, e, onda će se isplatiti i novac. Takva je situacija. Forma bez ikakve suštine, to je predlog ovog zakona. Nije korektno sa strane Vlade Republike Srbije, po našem mišljenju, da posle donošenja ovog zakona bilo ko može da kaže da je ovo pitanje u Srbiji rešeno i da je ova vlast posle 20 godina rešila pitanje nestalih beba. To bi bilo nemoralno, to bi bilo sramotno, to bi bilo skandalozno, a videli smo već takve najave pre nego što je zakon došao u skupštinsku proceduru od strane ministra pravde. Dakle, umesto da okrećete glavu od problema, umesto da idete linijom manjeg otpora, treba odlučno da pristupite rešavanju i istraživanju, tj. istrazi šta se desilo sa tom decom i onda da vidimo kroz neki period rezultate rada, a ukoliko budete donosili zakone samo zato što su takve smernice Evropskog suda za ljudska prava, onda nećemo stići, zaista, nigde.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Miladin Ševarlić. Izvolite.
Hvala predsednice. Mi smo na ovom zasedanju imali dve tačke dnevnog reda koje su vrlo osetljive i o kojima moramo govoriti vrlo pažljivo. Nažalost, i o jednoj i o drugoj tački dnevnog reda, radi se o pravima boraca, ratnih invalida i drugih lica, a drugi je ovaj predlog zakona koji bih ja mogao nazvati predlog zakona o užasima koje su preživljavale majke, porodilje, očevi i članovi porodica beba koje su umrle, a nisu im pokazane na uvid, nije im omogućeno da ih oni sahrane, ili su kidnapovane i prodavane. Mene je posebno iznenadio segment sinoćne emisije „Oko magazin“ u kojoj se pojavio čovek kao potencijalni kupac bebe, da ne prepričavam. Nije mi jasno da posle te emisije javni tužilac ne reaguje, sasluša tu osobu i pokrene istražni postupak. To je jedan momenat koji treba imati u vidu. Ne želim sa ovako teškim i osetljivim zakonima da govorim o tome da predstavljaju predizborni marketing, ali koliko je površno rađen ovaj zakon govori i obrazloženje tačka IV – Finansijska sredstva potrebna za primenu zakona. Drugi pasus glasi - Sredstva koja su potrebna za isplatu nematerijalne štete u 2018. godini, podvlačim u 2018. godini, obezbediće se preraspodelom već odobrenih sredstava Zakona o budžetu Republike Srbije za 2018. godinu, „Službeni glasnik“ broj 113/17 u okviru Razdela 23 Ministarstvo pravde itd, itd. Ako ste već imali sluha da uvažite intervenciju jednog udruženja roditelja, što pozdravljam, zašto onda nije odbor, predlagač Ministarstvo pravde, izvršilo barem ispravku ovog obrazloženja tačke IV i doveo to u vezi sa Zakonom o budžetu Republike Srbije za 2020. godinu ili 2021. kad ovaj zakon stupa na snagu, ili kada će se primenjivati, pardon, 2020. godinu. Istovremeno, ja sam u dilemi da li da glasam za, protiv ili da budem uzdržan. Po potrebama roditelja, trebalo bi da glasam za. Po osporavanjima koja sam ovde čuo, verovatno protiv. I ostaće mi dilema do kraja ove sednice i rasprave po ovoj tački dnevnog reda kako se treba izjasniti, tim pre što nisam siguran da ovaj zakon neće omogućiti da država snosi posledice u finansijskom pogledu, koje možemo i da zanemarimo bez obzira na iznos, a da se izvuku ona lica koja su odgovorna, a ovde se radi o organizovanom kriminalu. Nestanak beba nije moglo da obavi ni jedno jedino lice, čak ni lekar, bez pomoći medicinskih tehničara, babica, portira i svih ostalih koji su u toj smeni bili u to vreme kada je taj čin sproveden. Istovremeno, na kraju, dozvolite mi da svima onima koji rođendan slave svake četvrte godine na današnji datum, poželim srećan rođendan i nadam se da će iako ovaj mesec ima jedan više nego uobičajeno, da će im minimalni dohodak, odnosno minimalna zarada omogućiti da proslave rođendana, iako to nije slučaj sa zaposlenim službenicima u Narodnoj skupštini Republike Srbije, koji ni sa srednjom školom nemaju minimalnu zaradu u visini minimalnog ličnog dohotka, nego im se doplaćuje 600 dinara mesečno. Hvala.
Hvala. Reč ima Marijan Rističević. Izvolite.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, kada se priča o nestanku beba, svi mislimo da je do nestanka došlo sa namerom, ali ima i slučajeva gde to može doći i zbog sticaja okolnosti. Evo jedan poslanik šta je napisao iz ličnog iskustva, pažljivo slušajte. Rođen sam u čačanskoj bolnici, što je te davne 1949. godine bilo dosta neobično, da žena sa sela rađa dete u gradu, a ne kod kuće. I zbilja, odmah po rođenju dogodila se jedna neobična situacija, zamenjen sam pri izlasku iz porodilišta. Kao beba imao sam broj šest, pa je tako moja majka umesto mene šestice, ponela kući bebu broj devet. Na svu sreću, ta druga beba je bila devojčica, tako da je zamena odmah primećena. Dakle, do nestanka bebe je moglo doći sticajem okolnosti. U ovom slučaju, mislim da su oni koji su zamenili sa druge strane, primetili da je bolje da zadrže devojčicu. Hvala.
Hvala gospodine Rističeviću. Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Božidar Delić. Da li neko želi reč? Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, evo ja predlažem da slušate šta još uvek ne valja u vašem zakonu. Prethodni put niste slušali, tvrdili ste da smo maliciozni, pa ste morali u pola noći sa Natašom Kandić i Tatjanom Macurom, pod nerazjašnjenim okolnostima da menjate zakon. I ove sada amandmane koje ste podneli nisu potpuno smisleni. Evo npr. sada ste dodali jedan stav koji kaže da predlagač može ponovo da pokrene ovaj postupak ukoliko sud prvi put utvrdi da ne može da se utvrdi šta je bilo sa detetom, pod uslovom, kaže - da je o istoj stvari saznao nove činjenice ili stekao mogućnost da upotrebi nove dokaze na osnovu kojih bi moglo da bude doneto drugo rešenje. Ovaj član i ovaj stav je sada suprotan članu 16. zakona. Član 16. zakona kaže da predlog može da se podnese sudu u roku od šest meseci od dana stupanja na snagu ovog zakona. Dakle, stupi zakon na snagu, neko podnese predlog, zar mislite da će to biti rešeno u roku od 15 ili nekoliko meseci? Imajući u vidu kako funkcionišu sudovi u Srbiji to su postupci koji će potpuno jasno trajati godinama. Neka traje i godinu dana postupak, da bude izuzetno ekspeditivan, da se završi u roku pola godine, da bude doneta presuda, da ide žalba na nju, dok se to vrati u sud, dakle, već će uveliko istaći ovaj prekluzivni rok od šest meseci za pokretanje postupka, što znači da je ovaj član potpuno besmislen. Druga stvar, još jedanputa vam ukazujem na to, da u presudu Evropska suda za ljudska prava ne stoji da najveća moguća dosuđena nadoknada za nematerijalnu štetu, dakle za pretrpljeni duševni bol, za patnje tih roditelja koji su ostali bez dece, a kojima država nije pomogla i nije rešila njihova pitanja dugo, dugo godina, dakle Evropski sud za ljudska prava ne govori da je najviša naknada 10.000 evra, 10.000 evra plus svi porezi, to je ono što je dosuđeno u ovom konkretnom slučaju. Oni u delu presude kojom obavezuju Republiku Srbiju da formira nezavisno telo, da reši problem na odgovarajući zakonski način, donošenjem leks specijalisa, upravo kažu da se mora pružiti odgovarajuća nadoknada prema svakom pojedinom slučaju. Vi i ovde imate još jednu kontradiktornu stvar gde određujete nadoknadu u zakonu, vi prvo kažete da sud određuje visinu pravične novčane naknade, nematerijalne štete, sud određuje po slobodnoj oceni. Znate li šta je slobodna ocena suda? Ima li ovde nekoga ko nije kupio diplomu? Slobodna ocena suda podrazumeva slobodu. Slobodu da odredi manju, veću nadoknadu prema okolnostima slučaja, prema svojoj sopstvenoj proceni, prema proceni veštaka. A, vi već u narednom stavu istog člana određujete da će najviša nadoknada biti u iznosu od 10.000 evra u dinarskoj protivvrednosti ili postoji slobodna ocena suda ili je ta naknada unapred ograničena. Vi ste je ograničili. To znači da nema nikakve slobodne ocene suda.
Hvala, kolega Šaroviću. Na član 12. amandman je podneo narodni poslan Miljan Damjanović. Na član 13. amandman je podnela narodni poslanik Aleksandra Belačić. Izvolite, gospođo Belačić.
Dame i gospodo, podnela sam amandman kojim predlažem brisanje člana 13. Predloga zakona, a zapravo bi ceo Predlog zakona trebalo povući iz procedure s obzirom da je on u celosti izuzetno loš. Kada pogledamo Predlog zakona, čak ni njegov naslov nije dovoljno dobro definisan s obzirom da se koristi termin deca nestala iz porodilišta, a činjenica je da deca nisu nestala već da su ukradena. Takođe je činjenica da su se majke dece za koju se sumnja da su ukradena u 100% slučajeva porađale u državnim ustanovama i da su državni radnici, odnosno lekari i medicinske sestre u sprezi sa radnicima matičnih službi bili ti koji su krali decu. Samim tim, najmanje što država može da učini jeste da pokuša da tu decu pronađe. Pogrešno je to što ovim predlogom zakona predviđate mogućnost materijalne odštete u slučajevima gde nije moguće adekvatno sprovesti istragu. Nije smela da postoji korelacija između sprovođenja istrage i isplate materijalne odštete isto kao što ta materijalna odšteta uopšte nije trebalo da bude definisana Predlogom zakona. Iznos od 10.000 evra svakako je ponižavajući, ali sve i da je taj iznos veći, materijalna odšteta ne sme da bude isplaćivana jer deca ne smeju imati cenu. Cenu možete da stavite na pse, na mačke, na druge životinje, ali ne i na decu, jer bol sa kojim se suočavaju roditelji čija deca su ukradena ne može ničim da se meri. Nama je jasno da se vama žuri da ovaj zakon donesete, kako biste u kampanji mogli da se pohvalite da ste i ovo pitanje rešili, ali činjenica je da Predlog zakona ne valja. S obzirom da je prilično jasno da ga nećete povući iz procedure nama ne ostaje ništa drugo nego da vas zamolimo da nakon izbora u sledećem sazivu pokušate da doradite ovaj zakon na način koji predviđa sprovođenje istrage u svakom pojedinačnom slučaju, jer je to jedino ispravno i jedino što roditelji nestale dece traže od vas. Hvala.
Hvala, gospođo Belačić. Na član 13. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite, gospođo Radeta.
Intervenisali smo na svaki član ovog predloga zakona da bismo skrenuli pažnju da Vlada Republike Srbije treba da povuče ovaj zakon iz procedure. Umesto da to uradi, Vlada se sinoć sastala sa Soroševim Milanom Antonijevićem, sa nekom grupom roditelja, sa Tatjanom Macurom i oni su se dogovorili da kroz tri amandmana reše problem i skrenu pažnju sa činjenice da ovaj zakon vređa sve roditelje, a pogotovo roditelje čija su deca ukradena, što reče koleginica Belačić nisu deca odšetala iz porodilišta, to su bebe koje je neko morao da uzme, spakuje i da proda nekome za ozbiljne pare. Vi sada hoćete da, pričajući danas, skrećući pažnju zapravo sa tih deset hiljada evra, da skrenete pažnju sa tog suštinskog problema što vi mislite da postoje roditelji koji su spremni za deset hiljada evra da trajno i zauvek zaćute o činjenici da ozbiljno sumnjaju da im je dete ukradeno u nekom porodilištu. Mi smo vam pre tri dana ponovili ono što smo rekli pre dve i po, tri godine kada se u javnosti pojavila informacija da postoji lekar u penziji, ginekolog, žena je u pitanju i živi u Subotici. Pitamo – da li je Vlada Republike Srbije, da li je ministarstvo uradilo nešto da bar sazna ko su sve žene ginekolozi u penziji, a žive u Subotici i da li su pokušali da sa nekom od tih žena razgovaraju? Rekli smo tada i ponavljamo sada, možda je to pogrešan trag, ali je suviše ozbiljan da bi ga trebalo zanemarivati. Umeto toga, vi nam ovde pričate da zakon ne donosite naprasno, navrat-nanos, jer je on, Bože moj, u proceduri od 2018. godine. Taj zakon jeste tada poslat iz Vlade, a koliko ga vi donosite navrat-nanos, govori činjenica da vam u poslednjem trenutku Sorošev Milan Antonijević, Kandićkin, Milan Antonijević diktira tekst amandmana kojim biste koliko toliko smirili javnost. Javnost treba da zna da je ovo velika prevara, da je ovo zakon koji vlast mora da donese, ne mora, ali prosto pošto su se opredelili da na evropskom putu gaze mrtvo i živo, oni rade i ovo. S druge strane, ovo će im služiti da u kampanji pričaju kako eto niko pre njih nije, oni prvi put će rešiti ove probleme, a mi samo pitamo – da li je za ovoliko godina koliko ste na vlast, došao blizu rešenja i jedan jedini slučaj? Nije. Pitamo, evo koleginica Maja Gojković kaže da je gospodin Ćosić samo činovnik. Ne znam da li ste i sad pomoćnik ministra, u ime ministarstva 2010. godine, pomoćnik ministra gospodin Jovan Ćosić je rekao da se ne mogu i neće rešavati problemi nestalih beba zbog zastarelosti. Šta tu nije jasno? Mi kažemo, ne može da se kaže kao što smo pre sat vremena čuli, pa nećemo dozvoliti da ovakvi slučajevi zastare. Mi nismo pleme Apača, mi smo valjda uređena država. Kako neko može reći – nećemo dozvoliti, a zakon nije promenjen? Mi kažemo – ovo je međunarodna trgovina ljudima, međunarodna trgovina decom, u ovo su umešane strane obaveštajne službe. To kvalifikujte kao takvo krivično delo i onda ćemo govoriti da nema zastarelosti. Dokle god to ne uradite, pustite vi vaše šuplje priče. Može neko ko dovoljno ne poznaje tu materiju i da poveruje, ko vam onako generalno veruje, pa vam i ovo još zalepi kao neki veliki uspeh. Ovo vam uspeh nije. Ovo je zamajavanje, ovo neće rešiti ni jedan problem, ovo je uvreda za roditelje, za ljudski um, za decu koja već imaju indicije da ne žive kod prirodnih roditelja, za decu za koju će možda jednog dana roditelji stvarno doći do nepobitnih dokaza da su njihova deca, znači za sve ljude u državi Srbiji ovaj zakon je velika uvreda.
Hvala gospođo Radeta. Gospodin Aleksandar Martinović, po amandmanu. Izvolite.
Malo da se uključim i ja u ovu temu. Gospođa Radeta je ovde izrekla nekoliko dosta teških kvalifikacija sa kojima ne mogu da se složim. Pažljivo sam pratio tok izlaganja i celokupnu dosadašnju raspravu po amandmanima, mislim da je ovde iznet čitav niz dnevnopolitičkih stavova koji apsolutno nemaju nikakve veze sa onim što u Predlogu zakona stvarno piše. Pre svega, nije tačno da se Predlog zakona našao u skupštinskoj proceduri i da ćemo mi za njega danas da glasamo zato što nas bilo ko, kako neko kaže, pritiska. Želim da podsetim građane Srbije da se Republika Srbija nalazi pod mnogo većim pritiscima, pa nije popustila, po nekim drugim pitanjima za koja neću da kažem da su važnija od ovog pitanja, ali su u najmanju ruku podjednako važna. Trpeli smo pritiske i nismo popustili da uvedemo sankcije Ruskoj Federaciji, zato što smo država kandidat za članstvo u EU, pa moramo da uskladimo našu bezbednosnu i spoljnu politiku sa politikom EU. Budući da EU, odnosno da su države članice EU uvele sankcije Ruskoj Federaciji, onda iz EU su počeli da traže od Republike Srbije da to uradi i ona. Mi nismo popustili. To je jedan primer gde Republika Srbija nije popustila pod pritiscima. Ako nismo popustili pod pritiskom da uvedemo sankcije Rusiji, zašto bismo onda trpeli pritiske od Evropskog suda za ljudska prava. Tu mi nema mnogo logike. Drugi primer gde trpimo pritiske i trpimo ih i dan danas jeste zašto Republika Srbija nabavlja najsavremenije naoružanje od Rusije i od Kine, ali pre svega iz Ruske Federacije i zašto to ne činimo iz nekih drugih, pre svega zapadnih, zemalja? I pod tim pritiskom nismo popustili. Kao što građani Srbije mogu da vide, naša vojska je danas neuporedivo jača nego što je bila u vreme Borisa Tadića, Dragana Šutanovca, Vojislava Koštunice i svih onih koji su vladali Srbijom od 2000. do 2012. godine. Dakle, nismo popustili ni pod takvim pritiskom, a pritisci su žestoki, pritisci su svakodnevni i mnogo su jači nego ovi pritisci, navodni pritisci, o kojima vi govorite, a tiču se činjenica o statusu novorođene dece za koju se sumnja da su nestala iz porodilišta u Republici Srbiji. Ono što takođe želim da kažem je sledeće – nije tačno da se zakonom predviđa iznos, fiksni iznos od 10.000 evra koji će država da plaća roditeljima da, kako kaže koleginica Radeta, da ćute. Ovde se uopšte ne radi o tome. Ne radi se o tome da bilo ko treba da ćuti, ovde se radi o tome da je država propisala iznos koji nije fiksni, 10.000 evra, nego je sudu ostavljeno da proceni koliki iznos će da dosudi građaninu za pretrpljeni duševni bol, odnosno za pretrpljenu nematerijalnu štetu, a iznos je do 10.000 evra. To tako treba da stoji zato što se u suštini radi o parničnom postupku, a u svakom parničnom postupku, ne samo u ovom, sud ima pravo slobodne ocene, slobodne ocene dokaza. Ja pretpostavljam da će u nekim situacijama sud možda i odbiti tužbu, možda i odbiti zahtev da se nekom građaninu dosudi nematerijalna šteta ako proceni da za to ne postoje dokazi. Dakle, nije ovo neki pravni novitet, da sud ima pravo slobodne ocene, u svakoj parničnoj stvari sud ima prvo da slobodno ceni dokaze. Sud, zna to i gospodin Jovanović, kao advokat, zna i Nemanja Šarović, on je takođe vrstan pravnik, dakle, sud u svakoj parničnoj stvari slobodno ceni dokaze. Sud nije vezan čak ni nalazom, ni mišljenjem veštaka. Dužan je da ga pribavi, ali nije vezan onim što piše u nalazu i mišljenju veštaka, nego može sam da utvrdi da je činjenično stanje drugačije nego onako kao što je to definisano u nalazu, odnosno u mišljenju veštaka. Ono što takođe želim da kažem, pošto se ovde konstantno, čini mi se, stvara jedan pogrešan utisak da država ništa nije preduzimala do sada po pitanju onih koji su odgovorni za, da se kolokvijalno izrazim, krađu beba, to nije tačno. Postoje krivične presude koje su donete još u vreme SFRJ, kao što postoje i krivične presude koje su donete posle toga, dakle, posle 1990. godine, protiv pojedinih lekara za koje se na sudu dokazalo da su učestvovali u ovom krivičnom delu, odnosno da su učestvovali u ovom vidu organizovanog kriminala. Dakle, nije država ćutala. Ja mogu o toj državi, bivšoj Socijalističkoj Jugoslaviji, i svako od nas može da misli šta hoće, ali država se i u to vreme borila kad god su postojali dokazi da je dete iz porodilišta ukradeno, da nije umrlo nego da je ukradeno i da je nekome za novac prodato, da li u zemlji ili u inostranstvu. Takve krivične presude postoje. U tom smislu, ne mogu da prihvatim tu paušalnu ocenu, država je okretala glavu, država je ćutala, država ništa nije preduzimala. Država je preko sudova reagovala u svim onim situacijama kada je to objektivno bilo moguće, kao što će i sada. Da se ne lažemo, biti situacija, da roditelj sumnja da mu je dete ukradeno, a dete je u stvari umrlo. Mi smo sad već pomalo i na terenu psihologije. Dakle, svako bi voleo da mu je dete, odnosno bolje bi bilo da je dete ukradeno, nego da je umrlo. Ako je ukradenom, makar je živo. Makar je živo, makar živi u nekoj porodici koja je situirana, nije bilo gladno, nije bilo žedno, ta porodica ga je školovala. Jeste da to nije njegova biološka porodica, ali dete je živo i zdravo. Svako u svojoj glavi, pre bi prihvatio činjenicu da mu je dete ukradeno, nego da je umrlo, ali u mnogim situacijama, i kada se budu vodili postupci, utvrdiće se da je dete zaista umrlo, a da nije ukradeno. Mi čini mi se polazimo od pretpostavke, u svakom slučaju sumnje da je dete ukradeno, dete je zaista ukradeno, a nije tako, u nekim situacijama se to dešavalo, a u nekim nije. Ono što takođe želim da kažem, ali sada iznosim isključivo moje lično mišljenje. Ovo nije stav stranke, ovo nije stav poslaničke grupe. Ovo je moj lični stav kao nekoga ko ima pravo da ima svoje mišljenje o jednom društvenom problemu koji objektivno postoji. Opet ću da kažem da u onoj bivšoj SFRJ mogu da mislim i ovo i ono, ali bez obzira na sve, mislim da je ta država bila solidno pravno uređena, da je imala jedan solidan pravni i pravosudni sistem, da je bilo mnogo manje korupcije u sudovima, da smo imali dobre sudove, da smo imali dobre sudije, da smo imali, na kraju krajeva i dobre lekare i dobre medicinske sestre koji su poštovali načela medicinske etike. Sumnjam, ja lično sumnjam kao građanin da je ovo bila pojava koja je mogla da se meri desetinama ili stotinama hiljada slučajeva, u pojedinačnim situacijama ovoga je svakako bilo. Svakako je bilo, zato što već postoje krivine presude. Ali, da se država definiše kao organizacija koja ništa drugo nije radila tokom 60-ih, 70-oh, 80-ih godina, nego prodavala decu iz porodilišta, ja prosto u takvu verovatnoću ne mogu da verujem i ne mogu da je prihvatim. Mislim da to nije tačno. U pojedinačnim situacijama toga je svakako bilo, ali da su se ti brojevi merili u stotinama hiljada, to mi je prosto neverovatno. Takvu organizovanu mafiju Socijalistička Jugoslavija nije imala i nije ni mogla da ima, imajući u vidu da mi govorimo o slučajevima koji su nastali šezdesetih, sedamdesetih odnosno osamdesetih godina. Neverovatno je koliki broj ljudi treba da bude uključen u takav jedan proces otimanja dece iz porodilišta, pa da se broj meri u stotinama hiljada. Mislim da to u ono vreme nije bilo moguće. Ono što takođe ne vidim šta je problem, kažete da je Vlada sinoć razgovarala sa predstavnicima pojedinih poslaničkih grupa i sa predstavnicima pojedinih nevladinih organizacija. Jeste. (Nemanja Šarović: Po kom osnovu i po kom principu?) Po principu da je zadatak onoga ko vodi Vladu da je dužan da razgovara sa građanima, da je dužan da razgovara sa političkim strankama, da je dužan da razgovora sa predstavnicima udruženja građana bez bilo kakvih predrasuda i bez kvalifikovanja unapred nekoga da je ovakav ili onakav. Mi smo imali i ranije kritike - zašto ste razgovarali sa ovima, zašto ste razgovarali sa onima, zašto ste razgovarali sa Milanom Antonijevićem, sa Klačarom, sa ovom ili onom nevladinom organizacijom, što ste razgovarali sa evropskim parlamentarcima. Razgovarali smo, valjda je to suština demokratske i pravne države da se razgovara a ne hajde svako da se ukopa u svoj rov i svako za sebe da misli da je sto posto u pravu i da je njegovo rešenje idealno. U takvoj atmosferi nećemo doći ni do kakvog rešenja. Moramo da razgovaramo, jer ja ne mogu da prihvatim da je argument i da je ključna tema ovog predloga zakona, ko je kriv što ovaj predlog zakona nije ranije stavljen u proceduru i zašto ovaj zakon nije usvojen, sem stranke koju vodi gospođa Macura. Ovde ne postoji ni jedna politička stranka koja je u nekoj etapi srpske odnosno jugoslovenske istorije nije bila na vlasti, hajde da se ne lažemo. Sada mi možemo jedni drugima da prebacujem – a što niste vi, a što niste vi. Neko je morao prvi. Sticajem istorijskih i političkih okolnosti to je Vlada koju vodi SNS. To je činjenica i ta Vlada je pokazala spremnost da razgovara i o predlozima rešenja koje je ona sama uputila u skupštinsku proceduru. Zato što smo spremni da saslušamo po ko zna koji put i nečije tuđe mišljenje koje se ne slaže uvek sa našim i da prihvatimo i nečiju tuđu argumentaciju. Niko ne zna sve o svemu i niko ne može da tvrdi da o ovako osetljivoj materiji može da se nađe idealno rešenje. Znate šta je idealno rešenje, po meni? Kada bi neko izmislio vremensku mašinu, pa da se vratimo u te šezdesete, u te sedamdesete, u te osamdesete godine i da u svakom pojedinačnom slučaju koji se stvarno desio, a radi se o krađi dece iz porodilišta, procesuiramo one koji su to uradili. Da li je to moguće? Nije moguće. Mi govorimo o vremenu koje je davno iza nas. Ja se nadam da se ovakve stvari sada ne dešavaju i da se nisu dešavale pre pet, deset ili dvadeset godina. Možda nekada jesu, ali mi govorimo o vremenu koje je davno, davno iza nas. Budući da govorimo o pluskvamperfektu, da li mislite da je u tako dalekoj prošlosti i događajima iz te prošlosti, moguće pronaći pravno idealno rešenje oko koga će sve političke partije da se slože, sve nevladine organizacije i svi roditelji koji su bili ili sumnjaju da jesu žrtve odnosno njihova deca, trgovine tom decom. Da li je to moguće? Realno nije, ali smo mi pokazali hrabrost da izađemo sa jednim predlogom zakona za koji mi mislimo da u jednoj dobroj meri, ne u potpunosti naravno, ali u jednoj dobroj meri je na tragu rešavanje problema koji se zove – status novorođene dece za koju se sumnja, a ne za koju je nepobitno utvrđeno da su nestala, nego se sumnja da su nestala, a da li su zaista nestala ili ne, o tome će da odlučuju nadležni organi. Kao što sam već rekao u određenim situacijama su već odlučivali, dakle nije tačno da država do sada nije reagovala, jeste, ali kao što je rekao i Neđo Jovanović, primenom Krivičnog zakona i primenom Zakona o krivičnom postupku. Ovo je prvi put da država reaguje tako što sistemski uređuje ovu oblast jednim zakon za koji mi mislimo da je solidan, nije idealan, ali je solidan i može da pomogne svima nama kao građanima Republike Srbije, bez obzira u kojoj političkoj partiji se nalazimo da li smo članovi ili nismo članovi ove ili one nevladine organizacije, da se ovaj problem konačno reši i da se utvrdi šta se zaista desilo u ovoj pojavi, koja toliko zaokuplja pažnju javnosti.
Hvala dr. Martinoviću. Za repliku se javila Vjerica Radeta i Nemanja Šarović. (Vjerica Radeta: Pomenuta je stranka, pomenuta sam ja lično i pomenut je kolega Nemanja Šarović.) Jeste, u pravu ste, pomenuta je i stranka, pomenuti ste i vi lično, ali ovog puta prvenstvo ima ovlašćeni predstavnik Nemanja Šarović. Nije on? U redu, izvinjavam se. Onda reč ima Vjerica Radeta, moja greška.
Ne znam što ste zbunjeni i šta vam je danas. Dakle, tema ukradenih beba, tema nestalih beba, tema beba koje su prodavane, uglavnom u inostranstvo, doduše, ima i u Srbiji, je tema o kojoj može na svaki način da se govori, ali ne da se ta tema karikira, što je malopre bio slučaj. Ko je pomenuo stotine hiljada ukradene dece, ko je to pomenuo? Konkretno se govori i o Izveštaju iz 2006. godine, gde je bilo 750 i nešto krivičnih prijava, pominje se neki poslednji podatak da postoji krivičnih prijava oko 3000, i naravno, niko ne tvrdi da svaka sumnja podrazumeva da to zaista tako jeste, ali se radi o tome da ovaj zakon neće otkloniti sumnje, radi se o tome da ovaj zakon neće rešiti nijedan problem. Ko govori da je država ćutala? Pa vi iz vlasti govorite da je država ćutala, ne govorimo to mi. Mi kažemo da problem traje decenijama i nije rešavan na adekvatan način, pokušaja je bilo. Iznenađuje ovo da neko tvrdi da je krađa bila u vreme te divne Titove Jugoslavije, kako se ovde reklo. Ne, krađa beba se na žalost desila poslednja o kojoj javnost zna, pre otprilike dve i po godine. Na žalost, kamo sreće da nije tako i nešto što je zaista neverovatno, komparacija da li je bolje da je dete živo ili da je umrlo, ali zamislite, kaže kolega, ako je dete živo i živi u dobrostojećoj porodici, pa otprilike, nema veze još roditeljima 10.000 evra, i svi postaju dobrostojeći. Ovo je nešto od čega sam se naježila, verujte mi.
Hvala. Gospodine Šaroviću, Vjerica Radeta je odgovorila, ja mogu samo da dam jednu repliku. (Nemanja Šarović: Ona može da govori u svoje lično ime, ja imam svoje ime i prezime.) (Vjerica Radeta: Ovo stvarno nema smisla šta radite, on ima svoje ime i prezime.) Ne možemo sada tako, dr. Martinović je mogao da pomene deset radikala, ali ništa vas nije uvredio. Evo izvolite, iako uopšte nisam siguran da je on vas pomenuo, mislim da nije, ali ajde. Izvolite.
Gospodine Marinkoviću, niko se drugi osim mene ovde u sali ne zove Nemanja Šarović, tako da nije mogao pomenuti nikoga drugog. Ako niste pažljivo slušali diskusiju, konsultujte sekretara ili stenogram, ali da ne gubimo vreme. Pre svega što se tiče ovoga što gospodin Martinović kaže, kako eto Vlada ima pravo da razgovara sa svima i kako su oni razgovarali bez predrasuda, jeste, ali pitanje je baš kako za taj razgovor izabraste Natašu Kandić i gospođu Macuru. Nije to bez predrasuda, vi ste upravo time pokazali da imate predrasude. Predrasude prema drugim poslaničkim grupama. Gospođa Macura je napravila poslaničku grupu, tako što su uzeli od Radulovića mandate, očigledno je da su oni bliski režimu, i da vi želite na svaki mogući način pred izbore da im pomognete, i ovo je neuobičajeni taj korak da otkrivate tu vrstu saradnje pre izbora. To se obično radi nakon izbora. Druga stvar, poslaničku grupu Srpske radikalne stranke, koja je najjača opoziciona stranka i koja je druga poslanička grupa po snazi u Narodnoj skupštini niste pozvali. Mi bi možda prihvatili, možda ne, ali da je pozvala Ana Brnabić, time bi pokazala da nema predrasuda, ovako je potvrdila da ima. Drugo, da je sreće, vi da imate iskreno tu želju za razgovorom i dogovorom vi bi ste seli i pre ovoga zakona da razgovarate. Niste takvu želju pokazali i svakako ne može biti iskrena ta želja ako se radi o razgovoru noć pred raspravu o amandmanima. Što se tiče nadoknade štete, osnova se propisuje u Zakonu o obligacionim odnosima i ona se propisuje prema svakom pojedinom slučaju. Zamislite da u Zakonu o obligacionim odnosima neko unapred ograniči kolika može biti nematerijalan šteta za ovaj ili za onaj osnov. To bi bilo nemoguće. To bi bio skandal. Isto je tako je skandal da se ovde u zakonu ograničava. I drugo, ključno što ponavljam više puta, suprotno je presudi suda za ljudska prava u Strazburu direktno suprotno, jer tamo kaže da se moraju pružiti pouzdani odgovori u vezi sa sudbinom svakog deteta i pružiti odgovarajuća nadoknada prema slučaju.
Hvala, kolega Šaroviću. Reč ima narodni poslanik, dr Aleksandar Martinović. Izvolite.
Hvala. Upravo ovo što smo sada čuli je dokaz da argumenti koje kolege potežu nisu utemeljeni i da je Predlog zakona, u suštini, dobar. Sve to što smo sada čuli kao citat iz presude suda za ljudska prava stoji u Predlogu zakona, dakle, da se u svakom pojedinačnom slučaju nadoknađuje nematerijalna šteta, s tim što je samo limitiran maksimalni iznos, a nije fiksiran, kao što je rekla koleginica Radeta – 10.000,00 evra. Vi tako pojednostavljujete i sve druge stvari, kao što pojednostavljujete ovo, tako pojednostavljujete i one čuvene subvencije. Vi polazite od toga da država svakom investitoru daje po 10.000, 20.000, 50.000, 100.000 evra. (Vjerica Radeta: Sedamdeset tri hiljade evra.) Koliko? Za „Rauh“ ste rekli 100.000,00 evra. Za „Rauh“ ste rekli da je država dala, da je Vučić dao za „Rauh“ 100.000,00 evra. Nije tačno, nego je država dala sedam i po hiljada evra. Ali, sad da se vratimo na ovu temu. Dakle, razgovarali smo sa svima koji su hteli da razgovaraju. Razgovarali smo i sa vama i hteli smo i sa vama da razgovaramo. Ali, vaš problem je što vi unapred odbijate da učestvujete odbijate da učestvujete na svakoj javnoj raspravi, zato što vi smatrate da je vama ispod poniženja. Što bi ste vi sada došli na javnu raspravu koju organizuje Ministarstvo pravde, o Nacrtu zakona kojeg se tiču činjenica, a odnose se na novorođenu decu za koju se sumnja da su nestala iz porodilišta u Republici Srbiji. Organizovali smo javno slušanje u organizaciji Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo o izbornim zakonima, niko od vas se nije pojavio. Ne može niko da vas natera da vi razgovarate ako vi to uporno izbegavate. Na kraju krajeva, sada ja pitam vas, koji ste žestoki kritičari predloga zakona. Šta je alternativa? Koji su alternativni mehanizmi da se utvrde činjenice o statusu novorođene dece za koju se, ponavljam, sumnja, a nije nepobitno utvrđeno da su nestala, nego se sumnja da su nestala? Dakle, dajte mi, ne meni, dajte poslaničkoj grupi SNS, dajte Vladi Srbije, koju toliko napadate, dajte alternativne mehanizme kako da se ovaj problem reši. Ja još nisam čuo nijedan alternativni mehanizam. čuo sam samo da se građani Srbije plaše, da je ovo neviđena glupost, da se ovo radi pod pritiskom itd. Presuda doneta 2013. godine, izbori bili 2014. godine, pa da smo bili pod pritiscima, valjda bi brže, bolje pred te izbore, tu presudu pretočili u predlog zakona, a ne, nismo se uplašili 2014. godine, pa se nismo uplašili 2016. godine, pa se nismo uplašili za predsedniče izbore 2017. godine, pa za Skupštinu grada Beograda 2018. godine, ali Bože moj, evo uplašili smo se suda za ljudska prava 2020. godine i zbog toga straha donosimo ovaj zakon. Argument je smešan. Zakon donosimo zato što želimo da pomognemo da se ovaj problem reši. Ako mislite da nešto u ovom Predlogu zakona nije dobro to je vaše legitimno pravo koje ja ne osporavam, samo morate da ponudite alternativne mehanizme, a ne paušalno da kažete - ovaj zakon ne valja ništa. Ovaj zakon je dobar, tj. Predlog zakona je dobar i amandmane koje smo sinoć, tj. predstavnici Vlade, dogovorili samo popravljaju tekst Predloga zakona, ne čine ga lošijim, čine ga boljim. Videćete kada budete čitali ove amandmane, to građani Srbije treba da znaju, u jednom od ovih amandmana, mislim da u drugom amandmanu piše - lice koje samo posumnja da je odrastalo u porodici koja nije njegova biološka porodica može samo, dakle, samo to lice može da pokrene postupak za utvrđivanje činjenica o njegovom statusu, da li jeste ili nije ukradeno iz nekog porodilišta u Republici Srbiji. (Vladimir Orlić: To ste tražili.) To je bila suština primedbi i vaših i ovih koji su dolazili od strane Tatjane Macure i raznih nevladinih organizacija. I mi taj amandman formulišemo i predložimo ga Narodnoj skupštini, a vi kažete da zakon ne valja ništa. Pa, dobro ne valja, ali onda kao odgovorni ljudi kažite šta je to što valja. Baš bih voleo da čujem šta je to što valja po mišljenju onih koji kritikuju ovaj Predlog zakona.
Hvala, dr Martinoviću. Gospodine Šaroviću, dr Martinović je odgovorio na sva vaša pitanja i sve objasnio. Ali, zarad… (Narodni poslanici Srpske radikalne stranke govore u glas.) Što ste odmah skočili? Znači, čovek je vrlo korektno odgovorio na sva pitanja. Reč ima narodni poslanik Nemanja Šarović. Pravo na repliku. Izvolite.
Gospodine Marinkoviću, vi ste veoma tolerantni, kad je vlast u pitanju i kad su poslanici režima u pitanju. Budite malo i kada smo mi iz opozicije. Evo, gospodine Martinoviću, istine radi, da rešimo određena pitanja. Ja sam osporio način izbora vašeg sagovornika, kako je to Ana Brnabić odlučila da će razgovarati baš sa Natašom Kandić, Tatjanom Macurom i jednim od udruženja roditelja. (Aleksandar Martinović: Pozvani ste, ali niste hteli da učestvujete.) Mi nismo bili pozvani kao poslanička grupa. Da li je to istina da nismo bili pozvani? Jeste. (Aleksandar Martinović: Bila je javna rasprava.) Da li bismo mi učestvovali ili ne na tom sastanku ponoćnom to je pitanje... (Aleksandar Martinović: Nije bilo u ponoć.) … I to nikada nećemo saznati, ali ste vi, na način svojstven vama, odabrali da pozovete one koji su vam najbliži, i u redu je da su to Tatjana Macura i Nataša Kandić, to je vaša politika. Drugo, nama osporavate to što nismo učestvovali na Javnoj slušanju sa Natašom Kandić. Mi smo politička stranka, parlamentarna politička stranka. Zašto niste organizovali konsultacije na nivou šefova poslaničkih grupa? Imali ste mogućnost, niste to uradili. To pokazuje da ne želite razgovor. Sledeća stvar. Kažete kako mi samo kritikujemo, a nema predloga. Ne, upravo je suprotno. Mi smo dali konkretne predloge. (Aleksandar Martinović: Šta predlažete?) Evo, predlažem da se briše član 16. Koji je razlog da bude ograničeno na šest meseci pokretanje postupka? Druga, principijelna primedba, zašto ukoliko su živi roditelji ne mogu braća, sestre, babe, dede da podnesu, da budu predlagači pokretanja tog postupka? To su sve principijelni razlozi i konkretni argumenti na koje vi nemate odgovor. (Aleksandar Martinović: Imam sve odgovore.) Sledeće. Obmanjujete javnost da je zakon u skladu sa presudom Evropskog suda za ljudska prava. Vi kažete - davaće se nadoknada prema svakom konkretnom slučaju, samo smo ograničili do 10.000 evra. Pa, vi ste time ukinuli slobodnu ocenu suda. Nema slobodne ocene suda ako je ograničen maksimalan iznos. Zašto nije ograničen Zakonom o obligacionim odnosima? Šta bi se desilo da je u konkretnom slučaju Evropski sud za ljudska prava rekao da je nadoknada ovoj ženi na kojoj se odnosi presuda 100.000,00 evra? Da li bi to značilo da u zakonu mora da stoji 100.000,00? Ne, ovo je pojedinačni slučaj. Oni traže mehanizam da se reše svi drugi slični slučajevi. To je suština. Vi ste se uplašili, pa ste unapred ograničili zakonom - ne može preko 10.000,00.
Hvala, kolega Šaroviću. Pravo na repliku, narodni poslanik dr Aleksandar Martinović. Izvolite.
Evo, uplašili smo se posle sedam godina. To je jako važno, da građani Srbije znaju. Čuli smo, poštovane kolege, šta je alternativni mehanizam i kako se sav ovaj problem rešava - obriše se član 16. Obrišete lepo član 16. iz Predloga zakona i svi problemi koji se odnose na decu za koju se sumnja da su nestala iz porodilišta u Republici Srbiji biće rešeni. Kamo sreće kada bi bilo tako, ali nije tako. Ovde je izneto čitav niz… (Vjerica Radeta: Ne karikiraj, Martine!) Ne karikiram ja ništa, nego vi to mere banalizujete ovu stvar da je to smešno. Prvo, sastanak nije bio u ponoć. Sastanak je bio juče u 16.00 časova u zgradi Vlade Srbije i na tom sastanku nije bilo nikakve Nataše Kandić. To građani Srbije treba da znaju. Sastanak je organizovan zato što su to tražile pojedine poslaničke grupe i pojedine nevladine organizacija i Ana Brnabić, kao predsednica Vlade je rekla- dobro, dođite, hajde još jedanput da prođemo koz ceo Predlog zakona i da porazgovarao o vašim predlozima. Šta je tu nedemokratski, šta je tu loše i ko je tu, na kraju krajeva, diskriminisan? Nije diskriminisan niko. Na javnu raspravu su pozvani svi. (Marko Atlagić: Oni nisu došli.) To što vi niste došli, to je vaše pravo, ali nemojte da optužujete vlast da vas niko nije zvao na razgovore. Zvati ste na razgovore. (Vjerica Radeta: Ko se zove, bre, na javnu raspravu? Da li si ti nekad čuo šta znači javna rasprava?) Pa, vaš kolega kaže - trebali su da učestvuju predstavnici poslaničkih grupa u dijalogu, a vi kažete ko su narodni poslanici da učestvuju u javnoj raspravi. Izvinite, a koga da zovemo? Koga da zovemo? (Vjerica Radeta: Opet izmišljaš. Nisam tako rekla.) Pa, kažete - ko su narodni poslanici da učestvuju u javnoj raspravi, a vaš kolega kaže - a što nisu zvani šefovi poslaničkih grupa? Vi ni sami, ljudi, ne znate šta hoćete. (Vjerica Radeta: A vi znate!) Pa, znamo. To što znamo, mi smo stavili na papir. Ja bih voleo da čujem šta je to što vi znate više od nas, a da vi stavite na papir, sem - briše se član 16. Da je suština u brisanju člana 16, svi bismo glasali za to. Obrišemo lepo član 16. i rešimo sve probleme. Što da se sudovi, što da se drugi državni organi bave ovim problemom kada se lepo obriše član 16. i onda su svi problemi rešeni? Kamo sreće da je tako, ali nije. Problem je mnogo dublji, mnogo kompleksniji, mnogo složeniji. Seže u daleku prošlost. Ovde se manipuliše brojevima. Najpre se kaže - bilo 700 prijava, pa tri hiljade prijava. Na kraju krajeva, neka i je bilo 700 prijava, da li postoji reciprocitet između broja prijava i broja nestale dece? Pa svaka prijava je jedno dete. Možda se prijava odnosi na 50 dece, na 100 dece, na 200 dece. Dakle, moramo da vodimo računa o čemu govorimo. Ja vas ponovo pitam – šta je alternativni mehanizam onome što je Vlada predložila da se reši i da se utvrde činjenice o statusu novorođene dece za koju se sumnja da su nestala iz porodilišta u Republici Srbiji? Ja taj alternativni mehanizam nisam čuo ni u načelnoj raspravi, ni sada u raspravi po amandmanima, sem što nas ponovo optužujete da smo izdajnici, da radimo po diktatu Nataše Kandić, da organizujemo neke ponoćne sastanke i tako dalje. Evo, ja vam kažem kada je sastanak bio - juče u 16.00 časova. (Vjerica Radeta: Nisam ja rekla da ste vi izdajnici, već da ste zvali izdajnike na sastanak! Kada smo rekli da ste vi izdajnici?) Dobro, a ko je izdajnik? Ko je izdajnik? (Vjerica Radeta: Milan Antonijević.) Milan Antonijević? Dobro, on je izdajnik. Tatjana Macura je izdajnik? Svi su izdajnici? (Vjerica Radeta: Ne, nego je patriota.) Govorite jezikom OZNA-e iz 1945. godine - ko drugačije kaže, kleveće i laže, okupatori i domaći izdajnici i saradnici okupatora. Pa, dajte više. Juče ste vodili ceo dan rat sa ovim mučenikom Neđom Jovanovićem. Sam čovek sedi u Skupštini, skočili ste na njega, on je komunista, a vi se izražavate rečnikom iz 1945. godine - izdajnici, sluge okupatora, ovakvi, onakvi. Ej, bre, pa to je rečnik Slobodana Penezića Krcuna, to je rečnik Aleksandra Rankovića, Josipa Broza Tita. Sada je 2020. godina. Pustite taj udbaško-oznaški rečnik. Mi sada govorimo o političkim strankama, o poslaničkim grupama, o nevladinim organizacijama i tako dalje. (Vjerica Radeta: Nevladine organizacije…) Tako je, nevladinim organizacijama. Pa, to postoji svuda u demokratskom svetu. Šta je tu loše? Crveni krst je nevladina organizacija. (Vjerica Radeta: Pa baš smo mislili na Crveni krst!) Ne, vi ste mislili na Natašu Kandić, a ja vam kažem da Nataša Kandić nije učestvovala na tom sastanku. To što Nataša Kandić dolazi na vaše skupove, to je vaša stvar, ali ne dolazi na skupove koji se organizuju u Vladi Srbije i to građani Srbije treba da znaju. I nije bio ponoćni skup, skup je bio u 16.00 časova na predlog ovih ljudi. Predsednica Vlade ih je prihvatila. Ljudi su razgovarali, postigli su kompromis i taj kompromis je sadržan u ova tri amandmana. Šta je tu loše, šta je tu nedemokratski? Nije ništa. Popravljamo tekst predloga zakona.
Hvala, gospodine Martinoviću. (Nemanja Šarović: Replika!) Gospodine Šaroviću, vi nemate pravo na repliku. Može samo… (Nemanja Šarović: Po Poslovniku!) Po Poslovniku možete, ali nemojte da ga zloupotrebljavate, molim vas.
Gospodine Marinkoviću, ja ga ne zloupotrebljavam, ali to uporno činite vi. Povređeno je dostojanstvo Narodne skupštine vašim sramnim odnosom prema predstavnicima opozicije u ovoj sali. Pet minuta i 30 sekundi je govorio Aleksandar Martinović i nije vam palo na pamet da ga prekinete, a naša replika svaka traje dva minuta i odmah prekidate, odmah gasite mikrofone, odmah upozoravate itd. Pet minuta i 30 sekundi. I to je za vas demokratija? To je način na koji vi vidite dobru volju, razgovor i sve ostalo i uvek vam je jasno da Martinović ili neko drugi od režimlija ima pravo na repliku, ali vam nikako nije jasno šta je to povredilo osećanja opozicije, šta je to njima zasmetalo i zašto i mi želimo da nešto kažemo. Vi birate sa kim želite da razgovarate i tako ste birali i juče u Vladi. Hajde što niste zvali sve poslaničke grupe, niste pozvali, ljudi, ni predstavnike svih udruženja roditelja čije su bebe nestale ili to sumnjaju. Toj je vaš problem. Vi ne možete ni jedan princip u bilo kojoj oblasti delovanja da ga prikažete. Vi tvrdite da mi nemamo rešenja. Pa, ja sam vam u načelnoj raspravi govorio da niste izvršili obavezu iz presude Evropskog suda za ljudska prava, da formirate nezavisno telo koje će se baviti sudbinama nestalih beba i davati odgovore. Vi ste rekli – nije tačno, to ne piše u presudi Evropskog suda za ljudska prava. Prošla dva dana i vidite kako piše i sve drugo… Vi karikirate vezano za moju primedbu za član 16. Ja nemam, poput vas, neograničeno vreme, ali uzmite stenogram moje rasprave koja je trajala 15 minuta, kada je bio načelni deo rasprave, pa ćete videti primedbe od člana do člana i šta je to što treba da menjate.
Hvala, kolega Šaroviću, I vi ste jedan minut govorili stvarno po povredi Poslovnika, a posle ste zloupotrebili to vaše pravo. Ja mislim da nisam povredio Poslovnik. Naravno, dugujem vam obrazloženje. S obzirom da se žalite na moje ponašanje prema opoziciji, ja mogu da vam samo kažem, evo, vrlo često se žali i gospodin Rističević i gospodin Orlić, ali mi to govori da sam na pravom putu i da ispravno radim ovaj posao. Apsolutno nijednog trenutka, znate i sami, nisam hteo da vas diskriminišem, ni vas, niti bilo koga iz vaše poslaničke grupe. Znate i sami, gospodin Martinović je govorio po amandmanu. Čovek ima vremena. Koristi svoje poslovničke mogućnosti koje mu je dala mogućnost članstvom i pozicijom u njegovoj poslaničkoj grupi, tako da apsolutno vaša primedba ne stoji. Vi sada možete samo da se izjasnite da li želite da se Narodna skupština izjasni u danu za glasanje o mojoj povredi dostojanstva Narodne skupštine.
U skladu sa Poslovnikom o radu Narodne skupštine, želim da se Skupština izjasni u danu za glasanje, a posebno za to zašto je Neđo mučeni. Moram da štitim kolegu.
Hvala vam. Koleginice Radeta, vi ste se javili po Poslovniku? (Vjerica Radeta: Da.) Izvolite.
Ne znam šta je čudno, rekla sam po Poslovniku i primili ste k znanju, učinilo mi se. Ali, ovo sada kad hvalite ove iz vlasti, možete vi, gospodine potpredsedniče, to mnogo jače, brže, bolje, da se dobro čuje. Dakle, vi mislite da mi ne znamo kako vi funkcionišete, da mi ne znamo da vi danas pokušavate da razvlačite raspravu da narod ne bi rekao - ovi u Skupštini rade samo pola dana, jer morate da čekate kvorum zato što vam koalicioni partner ima partijski sastanak, pa ne mogu doći do nekog doba popodne. Dakle, nemojte samo od nas da pravite budale. Mi smo za kooperativan rad u ovoj Narodnoj skupštini, ali ne možete da nama, ne znam šta, mi se ponašamo ko UDBA, ko ovo, ko ono, ne znam šta vam sve padne na pamet i čega se setite. Vama smeta što mi naglas kažemo da vi forsirate Tatjanu Macuru. Zašto? Zato što je obećala, što ste je nagovorili, što ste joj, da ne kažem šta, na koji način ubedili da izađe na izbore, da zadovoljite te vaše mentore koji vam traže tu vrstu stranaka na izborima. Vama ne smeta, zašto ne komentarišete ono što smo mi rekli za nju i za ove njene koji su oteli mandate, da oni ovde u Narodnoj skupštini kažu - u Srebrenici se desio genocid? Zar vam to ne smeta? Vi onda i pored toga rasplinjujete priču, mi rekli ovo, mi rekli ono. Znate, vi morate da vodite računa o članu 27, pa makar to bio i doktor uvaženi Martinović, kako vi tako volite da kažete, dakle, morate da vodite računa da su vam svi narodni poslanici apsolutno isti i morate imati odnos prema svakom na isti način. Molim i drugi put i molim vas da ne zaboravimo, ovaj zakon ako ne povučete, čudo ste napravili.
Hvala. Meni je žao zato što znam da vi lično znate da imam isti odnos prema poslanicima SRS, nikakav drugačiji ni prema Martinoviću, ni prema bilo kome drugome. Nije, a i znate nije korektno, znate da imamo apsolutnu i bespogovornu većinu i bez kolega koje su ne znam gde. Tako da, nema problema. Da li želite da se Narodna skupština izjasni u danu za glasanje? (Ne) Hvala na tome. Gospodine Ševarliću, nemate više vremena. Po Poslovniku, Marijan Rističević. (Miladin Ševarlić: Po Poslovniku.) Znate kako, hajde da se dogovorimo, ne možete, želite po jednom osnovu, pa po drugom. Ja ovde nisam neko ko ispunjava želje. Molim vas da se fokusirate i sledeći put da tražite reč onako kako to mislite da treba i u skladu sa Poslovnikom, a ne ako ne može na jedan način, vi tražite neku drugu opciju. Neću to da dozvoljavam danas uopšte. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, ja se izvinjavam, ali ga zamenili kao bebu, nemoj sada da ga zamene u starosti. Dame i gospodo narodni poslanici, član 103. i 104, gospodine predsedavajući, rekli ste da smo svi isti, da imate isti aršin prema svima nama, što nije tačno. Vi svakako znate da po pitanju replika i povreda Poslovnika sam ja na određen način zapostavljen kada svi predsedavate i više puta sam to iznosio. Nemam ništa protiv vaše tolerantnosti prema određenim opozicionim grupama i prema određenim poslanicima, ali molim vas da ubuduće malo posvetite pažnje i nama vladajućoj većini, možda i mi ponekad nešto želimo da kažemo, možda i mi nekada pametno imamo da repliciramo, ali očigledno da po pitanju i merenja vremena i po pitanju ostvarivanja prava, a vi po članu 104. imate tu vrstu diskrecionog prava da odredite koji poslanik posle koje diskusije pravo na repliku i obično odlučite na moju štetu. Eto, ja se puno ne ljutim na vas, ali probajte malo da izbalansirate to. Ne tražim da se glasa o tome. Hvala vam.
Hvala vam na tome. Znam da vi često kažete da vaših dva minuta kod mene nisu isto kao kod nekog drugog. Idemo dalje. Na član 14. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Sp. Jovanović. Izvolite.
Evo i ovaj amandman govori o tome da je ovaj zakon katastrofalan i da se ovde zapravo kao genijalnom rešenju ove vlasti za bebe koje su otete od njihovih roditelja, zapravo sve svodi na jednu puku birokratizaciju sa neizvesnim ishodom. Malopre, kada je govorio kolega Martinović, i kada je pokušao to da karikira na jedan neumesan način, koji svakako pogađa i gospođu Anu Pejić iz Sremske Mitrovice, koja je 1988. godine živo i zdravo dete rodila, posle dva dana su joj samo saopštili da bebe jednostavno nema i svaku drugu majku koja traži istinu o svojoj deci, pokušao je da kaže da mi nešto toliko hiperbolišemo ovde u podacima, izmišljamo neke stvari, pa kao pravimo neku neverovatnu stvar. Onda je posle toga izgovorio nešto što je zaista strašno. Verovatno se u najvećem broju slučajeva desilo to da su bebe odmah posle porođaja preminule. Pa, znate, ako tako sad to gledamo i uzmemo sve podatke demografske i zdravstvene zajednice one bivše Jugoslavije i gde god se dešavalo tako da nestaju bebe, onda po gospodinu Martinoviću procenat i visina smrtnosti u Srbiji, gospodine Đorđeviću, u tom periodu je bila kao u Subsaharskoj Africi. Da li je to normalno da neko tako nešto pomisli? I onda kada se ceo postupak sveo na to da se dobija 10.000 evra za oteto dete iz naručja majke, vi sada kažete - to je ono što smo mi mogli, sve drugo je neizvesno, prošlo je toliko vremena. A oni ljudi koji nisu bili lenji, opet da pomenem gospodina Pavlovića iz ove komisije, kao i drugi roditelji, našli su. Gospodine Đorđeviću, vi kao odgovoran čovek i kao ministar, ja to znam, van ovog vašeg boravka u Skupštini, posećujete i domove za stare i druge ustanove koje su pod vašim ministarstvom. Zamislite, ovi ljudi su išli, gospodine Marinkoviću, i našli su u Nišu, u Požarevcu, u Leskovcu duple protokole. U jednom protokolu piše da je dete od te i te majke rođeno tog dana u toliko i toliko sati, a u drugom piše da je dete preminule. Tragom toga jedna porodica je iz Kruševca, ja sada moram da kažem da je Dušica Lazić svedok otmice, jedne takve otmice, najmonstruoznije, deteta u 02.00 časova po ponoći iz kruševačke bolnice. Ona je videla i registarski broj tablica tog smeđeg mercedesa. Ona je naknadno saznala, odnosno inspektor kome je to prijavila, da je porodica iz Rabrova kod Požarevca i da je taj mladić odveden, dakle, otet od majke i oca i završio je u nekom malom gradu u Nemačkoj. Dakle, sve ste ovo vi znali, da su ovi ljudi, nisu sedeli skrštenih ruku, pa čekali sad da vi navrat-nanos donosite zakon. Kad je već reč o tome da oni dobijaju tu satisfakciju isplatom tog novca, pozovite vi, gospodine Marinkoviću, Zoricu Jovanović, evo, vi ste narodni poslanik, potpredsednik Skupštine, pa je pitajte kako se osećala, žena samo što se nije srušila kad su je pozvali telefonom da je pitaju na koji račun da joj uplate taj novac. Njen bol, njena tuga i to što je neko sistematski, a država je to radila, zataškavao otmicu deteta, ne može ničime da se plati. Vi ste sve banalizovali. Pokušavate da karikirate i ono što boli svakog od tih roditelja koji prate ovo zasedanje. A, gospodin Ćosić, i time završavam, kao pravnik i kao čovek koji je bio odgovoran i onda i sada, vrlo dobro zna da i ako sud po ovom članu o kome se sada ovde radi, utvrdi, kao u slučaju Zorice Jovanović, da je to dete nestalo, neće moći da reaguje zato što Krivični zakonik tačno predviđa u kojim slučajevima je koje delo zastarelo. Vi ovde imate i pravnike u SNS, odnosno u vašoj koaliciji, ljude koji to dobro znaju, da je to već svršena stvar, delo koje je izvršeno. Kvalifikacija, pa pitate nas šta nudimo? Da se promeni Krivični zakonik i da se ovo tretira kao međunarodna otmica, odnosno trgovina ljudima, e to je već način da se utvrdi, pošto su i te kako živi ti koji su bili u organizovanoj grupi i mreži za otmicu ove dece. To je apsolutno sigurno i vreme će to da pokaže.
Hvala, gospođo Jovanović. Za reč se javio dr Vladimir Orlić.
Ako već pominjemo banalizaciju, šta je sporno u predlogu koji je sadržan u članu 14? Ovde je sada reč o amandmanu kojim se traži da se član 14. briše. Jel tako? Za one koji ovo prate, a nisu mogli to da razumeju i čuju iz prethodnog obrazloženja amandmana, pošto nikakvog obrazloženja amandmana nije bilo, bilo je svega ostalog, predlaže se da se obriše kompletan član 14. Ako pričamo o banalizaciji i neprihvatljivom odnosu prema ovoj temi, evo ovo je bio dobar primer. Član 14. definiše kako se inicira postupak, ko može da ga pokrene i kaže da to mogu da čine oni ljudi koji sumnjaju da je njihovo dete nestalo po rođenju. Ako oni nisu u prilici, to mogu da čine i drugi ljudi koji su zainteresovani u konkretnom slučaj. Tu baš ništa sporno nema i ni jednog jedinog razloga nema da neko dođe i kaže – hoćemo da se ovo izbaci iz zakona, a onda dođe poslanička grupa koja, mislim da je to njihov najveći problem danas, nema jasan stav. Šta uopšte misle o ovoj temi? Jedni pričaju jedno, drugi drugo, najčešće sami sa sobom u koliziji i danas nam objašnjava da je suštinska zamerka koju imaju na čitav Predlog zakona što ne može pojedinac, koji sumnja da je odrastao u porodici ljudi koji nisu njegovi biološki roditelji, da inicira postupak. Sad vidite baš na primeru ovog člana 14. i baš na temu onoga o čemu pričamo čitavog današnjeg dana. Juče je dogovoreno, i to dogovoreno sa predstavnicima onih udruženja koja okupljaju roditelje, neposredno zainteresovane za ovu temu. Dakle, ti ljudi su se dogovorili sa Vladom Srbije i na osnovu tog dogovora nadležni skupštinski odbor je formulisao amandman i usvojio ga danas, a koji kaže da može pojedinac koji sumnja da je sam žrtva trgovine bebama, nakon rođenja, da inicira sve one radnje koje predviđa ovaj zakon i može na taj način da pokrene procedure koje treba da pomognu da se utvrdi činjenično stanje. Upravo ono što neki pokušavaju da nam objasne kao svoju suštinsku zamerku, a ne mogu sa sobom da se dogovore šta im se tu sviđa, šta im se ne sviđa i šta bi zaboga uopšte zamerili, a da ima neke veze sa činjeničnim stanjem. Upravo to što ste tražili je predmet ovog člana, a upravo na način za koji ste pričali da smatrate da je ispravan. Mi hoćemo to da usvojimo time što ćemo uvažiti ove amandmane koji su dogovoreni juče na sastanku sa predstavnicima roditelja koji su formulisani od strane nadležnog odbora. Dakle, ako je zaista iskreno, svo ono što ste pričali danas, vi možete samo da podržite rešenje koje imamo za član 14. sada svim unapređenjima. Ako je zaista iskreno sve ono što pričate danas, vi možete da podržite i druga unapređenja koja su dogovorena sinoć, jutros formulisana i koja postaju sastavni deo zakona. Ako je zaista iskreno, sve ono što pričate danas, vi možete samo da na kraju glasate za čitav ovaj zakon. Ako je suština da se neko unutar svoje stranke izbori za bolje mesto na listi, dobro, može i to da se radi, ali onda mislim da bi bilo mnogo bolje i pametnije da se izabere neka druga tema i neki drugi zakon za tu vrstu gradnje sopstvenih pozicija i zaštite čisto partikularnih ličnih interesa. Znate zbog čega? Baš zbog one banalizacije koja je pomenuta malopre. Hoćete tu banalizaciju ili nećete, odgovor dajte sami.
Reč ima Nataša Sp. Jovanović, pravo na repliku.
Doneli ste zakon da se ljudima vade organi i lepo je rekao kolega Aleksandar Šešelj, a koji je zaista najveća moguća pretnja tome, a dešavalo se i to u prošlosti da se tim organima trguje. Ovde ne dajete mogućnosti i onda se pitate što SRS traži da se briše ovaj član 14, a vi ste doneli novo rešenje da najbliži srodnici ne mogu da podnesu taj zahtev. Moram opet, gospodine Orliću, da vam kažem da postoje majke koje do pre nekoliko godina nisu imale snage, u sebi su držale taj bol i sve to što su preživele gubitkom i nestankom deteta, zapravo, jer one su, kao takve otpuštene iz bolnice, a videle su živo i zdravo svoje dete. Čak je jedna, moram zaista da neka od tih potresnih svedočenja, jer sam lično razgovarala sa njima, iznesem, pitala i lekara i babicu, koji su joj donosili dete na dojenje dok je bila u bolnici, kako je moguće da petog dana takvo dete, koje je dobilo najviše ocene u porodilištu, odjednom premine i ona ne može ni da vidi to svoje dete. Smatramo da je ovaj zakon loš. Zašto smo tražili brisanje ovog člana? To što ste vi sada, opet igrajući se osećanjima tih ljudi, dajući im nadu kako će ovaj zakon sistemski da reši ta pitanja i da se dođe do istine, jer oni zapravo traže istinu, na kraju, šta se desilo sa svakim otetom detetom, onim za koje sumnjaju da je oteto, jel tako, vi kažete – vi ste mogli takođe ili ćete da podržite, na Vladi smo usvojili. Koga ste vi pitali za to? (Vladimir Orlić: Vas.) Nas ste pitali? Vi nas da ste pitali… Prvo, gospodine Orliću, vi o ovome znate tek sada. Kada se SRS bavila ovim pitanjem, vi ste bili možda negde nečiji potrčko, jer ste tek kasnije kliknuli da se učlanite u SRS, pokazivali smo vam vašu pristupnicu, pa kada ste videli šta se tu dešava, onda ćurak naopako i otišao na drugu stranu. (Predsedavajući: Hvala.) Znači, 2005, 2006. i 2010. godine mi smo se kao ozbiljni ljudi bavili ovim pitanjem. Ne možete vi nama da držite predavanje kako je ovo trebalo da se reši kada smo mi unazad 20 godina predlagali kako to da se reši. (Predsedavajući: Hvala.) Nemojte da obmanjujete ljude da će u sudskom postupku moći krivično da odgovara onaj ko je živ, ko je to uradio, a videćete da, a već imate odluku, odnosno kvalifikovano delo kod tri viša tužilaštva u Srbiji, u Novom Sadu, u Prokuplju i u Velikoj Plani, je reč o trgovini ljudima.
Hvala, gospođo Jovanović. Reč ima dr Vladimir Orlić.
Ako je sad suština poslednjeg javljanja bila da se postavi pitanje meni zašto nisam u redovima onih koji imaju nešto protiv da može roditelj da inicira postupak, pa jel stvarno treba da vam odgovaram na to, mislim da je ispravno da roditelj može da inicira postupak, pa se zato ne slažem, ili je pitanje zašto se ja ne slažem sa onima koji bi da obrišu to da mogu članovi porodice, a to piše, i to hoćete da obrišete, da iniciraju postupak, pa ja se ne slažem sa tim. Znate šta je problem? Ne da li se vi slažete sa mnom ili ja sa vama, problem je što se vi ne slažete sami sa sobom. Pre sat vremena ovde, vi, dakle, ne neko peti, nam pričate – osnovna zamerka koju imamo je što ne može pojedinac koji smatra da je, kao beba, bio žrtva trgovine novorođenom decom da inicira postupak, i kažete – to je neprihvatljivo, zašto ta mogućnost nije predviđen i zbog toga vi imate sve najgore da kažete o zakona. Mi vam sada pričamo – ljudi, to je postalo sastavni deo zakona, formulisano je kao predlog. Dakle, postoji amandman upravo na ovom članu o kojem sada pričamo, a koji glasi upravo onako kako ste vi pričali pre sat vremena da želite da glasi. Dakle, nije vaš problem neslaganje sa mnom ili sa nekom drugom poslaničkom grupom prisutnom ovde ili sa Anom Brnabić i Vladom Srbije. Vaš osnovni problem je vaše neslaganje sa vašim sopstvenim stavovima. Pričate nam već danima ovde, jedan od vaših poslanika – nije ovo dovoljno evropski, nije ovo dovoljno u skladu, kako on kaže, sa presudom Evropskog suda za ljudska prava, mora ovo da bude evropskije, a onda ustanete vi, pa kažete – ne sme ovo da ima nikakve veze sa Evropom i zašto uopšte imamo bilo kakav predlog koji ima ikakve veze sa Savetom Evrope, evropskim sudovima ili bilo čim. Hajde dogovorite se među sobom. Hajde to da vas zamolim za početak. Kažete – ne valja kada dođe do apsolutne zastarelosti i onda tu više nema šta da se priča, a posle kažete – dajte obezbedite da ne bude te zastarelost, pa treći ustane i kaže – obezbedite da se poštuje da je došlo do zastarelost. Hajde se dogovorite. Dakle, odlučite sami šta je vaša poruka. Po pitanju člana 14, ako ste ozbiljno mislili ono što ste rekli malopre, i to ću da vam ponovim, da vam je osnovni cilj da pojedinac koji smatra da je kao beba bio žrtva ove vrste kriminalnih radnji može da inicira postupak pa da se utvrdi istina. Naravno, to je poenta ovog zakona i svega što mi ovde radimo, da se obezbedi prostor da se utvrdi istina, da li jeste ili nije, pa onda možete samozadovoljni da budete i da kažete – evo, jedan naš predlog usvojen je i postaće sastavni deo tog rešenja koje će pomoći, otvoriti prostor da se utvrdi istina i nema drugog odgovora na naše pitanje, nikakvog odgovora nema na naše pitanje. Dobro, ljudi, šta je alternativa ovome? Ovo ničemu ne šteti, nikome ne škodi. Nijedan roditelj nije na bilo koji način oštećen time što ćemo mi ovaj zakon da usvojimo. Ne, ljudi samo dobijaju i to dobijaju po nekoliko važnih osnova i na nekoliko važnih načina koji nisu postojali pre ovog zakona. To mi omogućavamo ovim Predlogom zakona, a šta je alternativa ovome što će značiti tim ljudima, što će im pomoći još više? Toga prosto nema. Da ima, jedan biste jedini papirić mali doneli ovde sa nekim predlogom svog rešenja, a ovo što donesete i da stoje one reči da se briše član ovaj ili onaj, pa koliko je to rešenje to znate i sami. Mislim da ima veze sa onom banalizacijom koju smo pominjali malopre.
Hvala kolega Orliću. Nataša Jovanović ima pravo na repliku.
Javljaju mi da ste sakupili ovaj kvorum za glasanje, iako vam nema ovih koalicionih partnera, pa neću dugo. Kraj je ovog saziva skupštine i opet, vi ste mlađi, kolega Marinkoviću, ali svaki skupštinski saziv je imao svog primerka. Nekada je to, zna gospodin Martinović, bio Srđan Milivojević, a sada je to Vladimir Orlić. Hvala.
Reč ima dr Vladimir Orlić. Hoćete li po amandmanu ili po...? (Vladimir Orlić: Replika.) Izvolite. (Nataša Sp. Jovanović dobacuje.) Molim narodne poslanike… Lepo ste rekli. Kraj je mandata. Hajde da malo sa više poštovanja razgovaramo jedni s drugima. Nije to Vlada Orlić zaslužio. Izvolite.
I ja ću kratko, samo bih iskoristio priliku da se zahvalim na lepim rečima. (Nataša Jovanović: Nema na čemu.) Ima na čemu, svakako. U principu mi smo, samo to da znate, u svakoj prilici da sa vama razmenimo misli, predloge i rešenja u ovom sazivu zaista uživali i smatramo da su te rasprave koje smo vodili, pošto se dijalog često pominje, doprinele da ljudi dobiju nešto bolja rešenja nego što bi ta rešenja izgledala da ih vodili nismo, a sa druge strane da dobro vide i razumeju šta im se nudi u političkom smislu i sa naše strane i sa vaše strane, pa da na osnovu onoga što kažemo i kao poruke uputimo jedni drugima mogu bolje da razumeju, samim tim i bolje cene i nas i vas. Tako da ja sam siguran da su malopre izneti komplimenti značajan doprinos razumevanju koje će građani Srbije imati za politiku koju zastupate i nudite, kao i za nosioce i predstavnike te politike. Ja verujem da će vas i oni uvažavati samo više. Sa naše strane uvek možete da dobijete isključivo prave komplimente i čestitke. Dakle, ja sam uveren da će ova vrsta argumenata definitivno doprineti da svi oni koji su pokazali da su u stanju da ih iznesu na narednoj parlamentarnoj listi svoje stranke biti sigurno visoko kotirani, što bi trebalo da znači da su budu iznad „Rendž Rovera“ autobiografi 100%.
Hvala. Profesore Ševarliću, izvolite. Po kom osnovu? (Miladin Ševarlić: Po Poslovniku.) Po Poslovniku? Povredio sam Poslovnik. Izvolite.
Molim predlagača zakona da dostavi pre završetka sednice promenu 2. stava tačke 4. Predloga zakona – obrazloženje finansijska sredstva potrebna za primenu zakona, jer u ovom predlogu kako stoji u stavu 2. budžet Republike Srbije za 2018. godinu je usvojen, i završi račun, i nemoguće je …
Profesore Ševarliću, vi ste se javili po Poslovniku da ukažete na to da sam ja povredio Poslovnik u skladu sa istim tim Poslovnikom. Vi sada govorite o predlagaču zakona i o nekom vašem zahtevu. Stvarno nema smisla. Moramo da vratimo ovu sednicu i da vas zamolim da radimo i u skladu sa dnevnim redom i u skladu sa Poslovnikom. Želim svako da dam, nema problema, da govori, ali da govori o temi i da ukaže na ono što sam ili bilo ko od predsedavajućih uradio, ali ovo što vi govorite nema veze sa onim zbog čega ste se javili. (Miladin Ševarlić dobacuje.) Radi se o mojoj povredi Poslovnika. Stvarno nema smisla. (Milorad Mirčić: Poslovnik.) Po Poslovniku se javio i Milorad Mirčić. Izvolite.
Član 27. Gospodine Marinkoviću, vi ste do malopre kontrolisali rad Skupštine i trudite se da to uradite i u nastavku. Neprimereno je da na ovako ozbiljnoj temi spustimo nivo rasprave, kao što smo malopre čuli, na nešto što je vezano za automobilsku industriju. Nije nikakav, može i tu stručno da se razgovara. Može da se čak razgovara da li neko ovde ima tetku u Pakistanu koja ima farmu svinja. Može i o tome da se razgovara. Ovakvu priliku koristi da bi se na neki način unela ta zla krv u ovoj raspravi, a veoma je važna, bitna tema, a to sve iz razloga što opozicija, SRS, podnosi amandmane, možda su oni dobri, možda nisu, možda su u skladu sa korekcijama ovog zakona koje treba izvršiti, ali nije to razlog da se po hiljaditi put ovde spočitava – podneli ste amandman – briše se član. To je od kada je parlamentarizma u Srbiji to kada neko hoće da da do znanja da nije validan zakon, da nije onakav kakav treba da bude, onda se kaže – briše se član i samim tim naglašava se to da je taj zakon dosta aljkav, da neće imati efekta itd. To u javnosti ljudi kada gledaju i slušaju misle da je to nešto strašno kada se u amandmanu navede da se briše neki član. Nije, kolege drage, a vas molim da ipak malo više koncentracije, približavamo se pauzi, pa da skrenete pažnju. Nije ovo, nije tema za to.
Trudim se stvarno. Da li želite da se Narodna skupština izjasni u danu za glasanje? (Ne.) Na član 14. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Na član 14. amandman je podneo Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Molim predstavnika predlagača da se izjasni o amandmanu. Ministre Đorđeviću, izvolite.
Prihvatam ovaj amandman.
Hvala gospodine ministre. Na član 15. amandman je podneo narodni poslanik Dubravko Bojić. Izvolite prof. Bojiću.
Hvala gospodine predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, opet stara priča. Mi smo u načelu protiv ovog zakona pa prema tome tražim brisanje člana 15. zato što smatramo da ovaj predlog, odnosno kada se donese zakon neće rešiti nijedno od ovih pitanja koja su zacrtana zakonom. Srpska radikalna stranka smatra da nam presuda Međunarodnog suda za ljudska prava nije potrebna i da mi možemo da uredimo ovu oblast, ali ovom intervencijom Međunarodnog suda država je priznala svoju nemoć. Pre 15 godina u Narodnoj skupštini je osnovan anketni odbor koji je imao zadatak da prikupi sve okolnosti u vezi nestanka dece iz porodilišta i na tome se sve završilo. Mi ne znamo do kojih podataka je odbor došao i uopšte šta je sa tim podacima. Prema raspoloživim podacima broj roditelja koji su potraživali svoju decu i obraćali se državnim organima u vezi sa nestankom dece iz porodilišta u periodu od 1. januara 1970. godine do 9. septembra 2013. godine, kada je nastupila pravosnažnost presude Međunarodnog suda, je u rasponu od 350 do 650. I ovaj sam raspon od 350 do 650 govori o nepouzdanosti i neutemeljenosti ovih podataka. Prava pitanja su – koliko dece je umrlo ili nestalo po godinama, koliko dece je umrlo ili nestalo po gradovima, koliko dece je umrlo ili nestalo u porodilištima? Ova pitanja zahtevaju odgovor kako bi se jedna uvezala pouzdana i utemeljena priča. Hvala.
Hvala profesore Bojiću. Poštovani narodni poslanici saglasno članu 27. i član u 87. st. 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da će Narodna skupština danas raditi i posle 18,00 časova zbog potrebe da Narodna skupština što pre donese zakone iz dnevnog reda ove sednice. Na član 15. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, još je tu puno probleme ostalo u ovom zakonu, bez obzira na to što pokušavate da predstavite da je tom jučerašnjem sastanku, u stvari da je taj jučerašnji sastanak nešto rešio i da sada više nikakvih problema nema. Ostaje činjenica da ste vi nas i do juče ubeđivali da je ovaj zakon najbolje moguće rešenje iako su se tada bukvalno sva udruženja roditelja koja traže svoju decu protivila donošenju takvog zakona. Dosta toga ste promenili i danas nas opet ubeđujete da je ovo najbolje moguće rešenje. Jedini je zaključak taj da kakav god papir da pošalje Vlada Republike Srbije vi ćete kao papagaji ponavljati bolje od ovoga nema, ovo je najbolje moguće, dajte da donesemo bilo kakav zakon, uvek se može dalje popravljati i slično. Vi sada uvodite to neko telo koje ne znam da li ćete moći, odnosno komisiju koja ne znam da li ćete moći da podvedete pod nezavisno telo iz presude Evropskog suda za ljudska prava u Strazburu. Ima od 15 članova šest koje imenuje Vlada, devet koji pripadaju udruženjima. Međutim, ono što mi je upalo u oči je jedna druga stvar. Vi ste zakonom propisali da svedoci o veštaci koji odbiju na sudu da svedoče, da će oni imati, odnosno da će sud moći da ih kazni veoma visokim kaznama koje idu čak za pravna lica i do tri miliona dinara, međutim kada je reč o radu komisije toga nema. Ne vidim razlog zašto nije predviđeno da i državni organ, institucija, ili pojedinac koji odbije da da podatke koje može tražiti ta komisija, da slične kazne postoje i na raspolaganju komisiji koja će se baviti utvrđivanjem istine. To je nešto što je potpuno logično.
Hvala. (Nemanja Šarović: Evo, hvala i vama da ne bih završio rečenicu, ako mislite da će to pomoći. Hvala.) Hvala vam, kolega Šaroviću. Na član 16. amandman je podnela narodni poslanik Ružica Nikolić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine Marinkoviću. Dame i gospodo narodni poslanici, mi smo i ovim amandmanom tražili brisanje člana, konkretno člana 16, kao što smo tražili i brisanje svih članova Predloga zakona, jer smatramo da se ovim predlogom, a kasnije i zakonom neće rešiti problem nestalih beba koji je prisutan već više decenija. Mi smatramo da je ovaj predlog zakona sraman, da je ponižavajući kako za svakog roditelja, tako i za svakog građanina Republike Srbije jer se na ovaj način legalizuje, odnosno ozakonjuje trgovina decom. Takođe je ponižavajuća i predložena zakonska odredba kojom se propisuje novčana naknada u iznosu do 10.000 evra, pa vas pitamo, da li mislite da će roditeljima taj novac pomoći da zaborave da im je neko ukrao dete? Naravno da neće niti će im tih 10.000 evra ublažiti bol, jer za svakog roditelja dete nema cenu. Ovo što radite je sramno i skandalozno i problem je što mislite da sve možete da rešite novcem. Ovo definitivno ne možete. Skandalozno je i način na koji ste formirali sinoć ovu komisiju. Mi smatramo da je ovaj zakon marketinški, da je u predizborne svrhe i da predstavlja bruku i sramotu i farsu kako bi pričali da ste na ovaj način, ovim predlogom počeli da rešavate problem. Zahvaljujem.
Hvala, koleginice Nikolić. Doktor Orlić se javio. Izvolite, po amandmanu.
Jedna važna napomena. Ako predstavnici udruženja roditelja smatraju da je dobro, sumnjam da neko sa suprotne strane sale zna od tih ljudi bolje kako oni treba da misle i da osećaja, a smatraju svakako da je dobro jer između ostalog komisija je bila predmet ovih dogovora i sada postaje sastavni deo zakona podrazumeva učešće od šest predstavnika Vlade s jedne strane, devet predstavnika upravo ovih udruženja roditelja, dakle značajan prostor upravo za te ljude da se bave pitanjima koji oni smatraju najvažnijim. Siguran sam da je to u interesu tih ljudi i zbog toga uopšte ne sumnjam da je opravdana njihova podrška ovom predlogu i ovim rešenjima. Još jednom, ako ti ljudi imaju podršku za ovu, mislim da mi ostali možemo da budemo samo zadovoljni što je tako.
Hvala kolega Orliću. Pravo na repliku, Ružica Nikolić.
Zahvaljujem gospodine Marinkoviću. Ispričaću vam slučaj konkretno u mojoj porodici. Moja rođena sestra nije prijavila nestanak bebe, odnosno njena beba je zamenjena. Naime, po rođenju dete je dobilo dve desetke kao ocenu i majka je videla dete, da bi je posle toga babica i doktor obavestili da dete ima Daunov sindrom, teške anomalije srčane, da ima problema sa plućima i da dete nije za kućnu negu. Posle po papirima koje smo dobili, jer smo dobili posle sasvim drugo dete, po papirima smo utvrdili da krvna grupa deteta ne odgovara ni krvnoj grupi majke, niti krvnoj grupi oca. Profesora humane genetike na Defektološkom fakulteta, kasnije kada sam došla u priliku sam pitala kako je moguće da dete ima sasvim drugu krvnu grupu u odnosu na oca i majka, a definitivno su oni roditelji tog deteta, on mi je rekao – koleginice, to što vi mislite, ja ne smem da vam kažem. Samo zbog toga što nije bila u stanju da prijavi i dalje da istražuje, mi smo mnogo kasnije pogledali te papire i videli da je beba zamenjena. Tako, da nemojte nama da spočitavate da smo protiv ove priče da se napokon reši slučaj beba i verujte mi, mojoj sestri 10.000 evra ovaj bol neće da vrati, niti će joj vratiti dete. Zahvaljujem.
Hvala gospođo Nikolić. Reč ima dr Laketić, po amandmanu.
Po amandmanu ili kao ovlašćeni, pošto trošim vreme ovlašćenog.
Možete i repliku.
Dakle, kao što smo i čuli u prethodnim izlaganjima i ovo o čemu govori prethodni poslanik, ne mogu da kažem o detaljima o kojima ne znam ništa, ali kao i u svakoj struci, uvek postoji mogućnost greške. O tome sam govorio i kao ovlašćeni predlagač. Dakle, suštinska stvar je da u jednom sistemu za koji koliko, toliko možemo reći da je bio uređen, kao što je bio sistem u SFRJ, mislim da je veoma mala šansa da je postojao organizovani kriminal tog tipa, da su postojale organizovane kriminalne grupe koje su se bavile time, a da država to nije prepoznala i sankcionisala. Sa druge strane, nesumnjivo da je bilo pojedinačnih slučajeva, nesumnjivo da je bilo sigurno grešaka i nažalost, nesumnjivo da je bilo zloupotrebe tog plemenitog zdravstvenog poziva. O tome će na kraju krajeva sutra u nekoj drugoj fazi, kada ovaj zakon budemo usvojili, odlučivati sud i suditi na osnovu dokaza, na osnovu valjanih informacija i ono što je još bitnije, na bazi popravljanja ovog zakonskog rešenja i na bazi informacija koje dostavi komisija, ne samo na osnovu onih dokaza koje pribavi sud. Isto tako, vrlo je bitno, ovde sam takođe čuo da sada vladajuća većina pokušava da ubedi opozicione poslanike da je zakon dobar. Čemu to? Prvo, to nije istina. Nema razloga za time, nema razloga da se ubeđujemo da li je nešto dobro ili nije. Najbitnija stvar je da oni koje zakon tangira, a to su roditelji koji sumnjaju da su im deca nestala u porodilištima, da oni budu zadovoljni zakonskim rešenjem, da imaju nadu da će ovo zakonsko rešenje u stvari doprineti tome da se dođe do istine. To je suštinska stvar, a mi smo danas čuli i od strane opozicionih poslanika da je najveći broj tih udruženja i najveći broj roditelja zadovoljan zakonskim rešenjem. To je najbitnija stvar, za mene lično, a mislim i za sve nas zajedno, jer zakon se pravi zbog problema koji postoji, a pravi se da bi došli do adekvatnog rešenja. To je jedini put. Dugo se razmišljamo… Da li mislite da ljudi iz Ministarstva pravosuđa nisu dugo razmišljali na koji način da se reši taj višedecenijski problem? Kao zaključak došlo se do rešenja koje je jedino moguće, a to je zakon. Zašto zakon? Zato što se na sudu na ovaj način dokazuje u vanparničnom postupku dokazni materijal, informacije koje su relevantne, zato što je to jedini put. Na ovaj način mislim da definitivno pokazujemo ozbiljnost i kao vlast i kao država rešavajući ovakve probleme. Hvala.
Hvala, dr Laketiću. Reč ima narodni poslanik Ružica Nikolić, pravo na repliku. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine Marinkoviću. Samo bih vas pitala, gospodine Laketiću, pošto kažete da se greške dešavaju. Znači, stručno vaše mišljenje, kao doktora – da li mislite da je moguće da dete po rođenju dobije dve desetke, da bi se odmah, maltene posle prvog podoja utvrdilo da dete ima Daunov sindrom koji može da utvrdi svako ko nije doktor, gde je očigledno kad se beba pogleda da dete ima problem sa plućima, da mora da bude na aparatima? Znači, u startu je beba zaplakala, normalno je sve bilo, posle toga, naprasno, dete mora na aparate, rekla sam za Daunov sindrom i da ima teške anomalije srca. Da li je moguće da se to desi?
Hvala, gospođo Nikolić. Reč ima dr Darko Laketić. Izvolite.
Da bih sudio o bilo čemu moram da imam dokumentaciju koju ću pogledati, svakako, i dati svoj stručni sud. U svakom slučaju mislim da je put, ne samo za vas, odnosno za vašu sestru, već svuda gde postoji sumnja da se sličan problem desio jeste upravo i ovaj zakon i ova rešenja i inspekcije, dakle, hitna reakcija države, u svakom smislu. Jednostavno, mi se borimo protiv toga zajedno. Zajedno smo u ovoj priči. Zakonsko rešenje koje je predloženo je više nego dobro da jednostavno rešimo probleme koji su nagomilani. U konkretnom slučaju mislim da je greška što nije prijavljeno. Dakle, suštinska stvar je da se prijavi i da se nakon toga utvrdi činjenično stanje jednim regularnim, zakonskim putem. Tako da, što se konkretnog slučaja tiče, svakako očekujem i dokumentaciju da pogledam, pa ćemo zajedno razgovarati. Hvala.
Hvala, dr Laketiću. Na član 17. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Na član 17. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Predlog za dodavanje naziva člana i člana 17a. Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu predložio je da se posle člana 17. dodaju naziv člana i član 17a. Vlada je prihvatila amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 18. amandman je podnela narodni poslanik Ljiljana Mihajlović. Na član 18. amandman, sa ispravkom, podneo narodni poslanik Milorad Mirčić. Izvolite, gospodine Mirčiću.
Stav 1. i stav 2. to su uslovno rečeno dva amandmana, a isti je član. Ako malo samo bude preko dva minuta, nećete zameriti. Naime, mi srpski radikali smo uporni u tome da vam pokažemo da postoji kontinuitet kada je u pitanju želja i volja da se stane na put nečemu što se uslovno može reći oduzimanje deteta, ali to je po nama kidnapovanje. To je teško krivično delo koje nikad ne zastareva. Videli smo iz dokumentacije koju je prezentovala ovde i predsednica Skupštine, Maja Gojković, da je to u jednom sazivu, u jednom od niza saziva bio predmet ne samo rasprave, nego i zakonskih odredbi. Ali, nažalost, završilo se sa tim sazivom. Dugo vremena je bila pauza nakon koje smo konstatovali da čak i oni koji bi trebali da budu najodgovorniji u smislu da prisustvuju sastancima tih komisija, oni se nisu odazivali tim pozivima komisija. Ovde imamo nešto što nam unapred daje veliku dozu rezerve, a to je da se morao umešati predstavnik Džordža Soroša ili Đerđa Soroša kako je to u originalu, da bi došli do spoznaje da ipak ovaj zakon sa ovim amandmanskim izmenama je veoma dobar, a ovde konkretno u ovome članu se radi o striktnom poštovanju zakonskih odredbi koji se odnosi na kažnjavanje svedoka i veštaka u slučaju da uskrate informaciju. Ovde insistira predlagač na visini kazne, ali možda je to malo kontradiktorno onome što se dešavalo u predradnjama predlaganja ovoga zakona. Ovde vam je konsultant neko ko je posegao za tuđom imovinom za razliku od onih koji su predmet obrade, koji su posegli za tuđom decom, ovde je vaš konsultant neko ko je ukrao mandat. Nama je to najteže krivično delo. Ne može iz moralnih razloga ako ništa drugo, da bude konsultovan neko ko je posegao za tuđom imovinom, u ovom slučaju za mandatom, bez obzira šta ja mislio lično o tim osobama, koliko ih cenio, ali to je najteže krivično delo, to je protivzakonito, a vi insistirate da će se kazniti onaj ko uskrati eventualnu informaciju kao svedok i veštak, da će se kazniti novčanom kazno, a onaj ko krade mandate taj je dobrodošao, njegovi saveti su i te kako dobrodošli, ugrađuju se u amandmanima u ovaj zakon.
Hvala, gospodine Mirčiću. Gospodine Rističeviću, po amandmanu? Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, po ovom i po svim ranijim amandmanima i po onim koji su povučeni i po raznim idejama, ja razmišljam na sledeći način. Žao mi je što ovi žuti nesrećnici nisu danas ovde, ali pogledajte istini u oči. Godine 2012. smo zatekli potpuno razrušenu, zapuštenu i napuštenu državu bez ikakvih šansi za sadašnju, a posebno za buduće generacije, sve je spalo na nas. Kurs je divljao, uprkos što se čuvao deviznim rezervama, kurs dinara je, dinar je padao, kurs evra je rastao, pa sa 78 dinara za manje od četiri godine otišao za 50%. Trebalo je to zaustaviti, i zaustavili smo. Trebalo je zaustaviti, a pri tome ne izgubiti devizne rezerve kao što su ih oni gubili i zaustavili smo bez gubljenja deviznih rezervi. Devizne rezerve, šta više, su porasle, a one zlatne rezerve su za duplo porasle. Trebalo je smanjiti inflaciju koja je bila dvocifrena i uspeli smo. Ona je negde 1,5% koliko ja znam. Trebalo je to raditi sa kursom, sa inflacijom, znači sa rastom cena na malo, trebalo je sve to izdržati. Trebalo je zaposliti ljude, one na stotine hiljada koji su bili otpušteni, dovući investicije da bi se ljudi uposlili, i uspeli smo. Po visini investicija smo rekorderi u regionu. U procentu stanovništva rekorderi u svetu. Kada uzmemo koliko je učešće našeg stanovništva u svetskom, kad uzmemo obim investicija, Srbija je šampion u tome. Trebalo je sve to urediti. Najviše kritika, a oni danas nisu ovde, smo dobili od proizvođača problema. Nema u čemu nas nisu kritikovali. Zašto brže ne rešavamo probleme, koji su nam, gle čuda, upravo oni ostavili. Uglavnom kritika je bilo od onih koji su probleme pravili, zašto mi to brže ne rešavamo na način na koji su oni to brzo i pravili, ali rešiti jedan problem, treba ti daleko više vremena nego kad se problem pravi. Kad se propada, brzo se propada, ali kad na brdo treba da se uspnete sa teretom koji je bio na našim leđima, sa dugovima, sa ekonomijom koja je propala itd. teško se možete popeti na mesto gde ste nekad bili, a kamoli napraviti neki napredak u veoma kratkom vremenu. Setite se Zojinog zakona, čini mi se. Imali smo takve kritike i tako dalje a pri tome bez stida i srama, izvinite mi to nismo rešili za 12 godina, ali ćemo vas kritikovati zašto to ne rešite za šest meseci i kada je došlo do glasanja, među ovim žutim nesrećnicima je bilo četiri čoveka. To je Aleksin zakon itd. Dakle, kada nas kritikuju, sada obično nas kritikuju na hodniku, veoma su glasni, Tijanin zakon itd. sve zakone koje su propustili da donesu, kritikovali su nas zašto to nismo radili brže, efikasnije, zašto zakoni nisu potpuniji. A kada sa njima razgovaraš, pregovaraš, kad uvažiš sve što oni hoće, kad uzmeš onog Milisavljevića i staviš ga da bude ovlašćeni predstavnik po pitanju nekih zakona, oko njega glasa tri čoveka. Kada uzmu da nas kritikuju za dugove iako je sada javni dug svega 50%, tu su veoma glasni. Kad nas kritikuju za decu lečenu u inostranstvu, oni leče 45, mi lečimo 600 dece u inostranstvu iz RFZ-a, plus Vladin budžetski fond, koji one slučajeve koje RFZ eventualno odbije, zbog propisa i pravila, budžetski fond Vlade preuzme. Sve to kad uradiš oni te kritikuju. Danas o nestalim bebama kritika na sve strane. Ja ne vidim da su ovi žute pre nas, pre promena pokušali bilo šta da reše a danas razne, Jerkovka, Gordana Čomić itd. drvlje i kamenje i onda čujete samo zamerke, šta fali, zašto brže ne rešavate. Uglavnom oni nikada nisu bili rešenje problema, oni su problem i zato naši građani na izborima, bez obzira što su se oni, kako to kaže jedan moj kolega, modifikovali, modifikuju neke čudne političke organizme, gotovo da tu bojkota nema samo naslov i izborni lista će biti drugačiji. Naši građani treba da paze prilikom izbora, ti maskirani, modifikovani, žuti organizmi nikako ponovo da ne dođu u parlament. Hvala.
Hvala, gospodine Rističeviću. Na član 19. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Na član 20. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Despotović. Izvolite, kolega Despotoviću.
Zahvaljujem, gospodine Marinkoviću. Gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, SRS smatra da nam nije bila potrebna evropska direktiva kako bi rešavali interese naših građana, što znači da nikakav Evropski sud za ljudska prava u Strazburu koji je 26. marta 2013. godine objavio presudu u predmetu Zorice Jovanović protiv Republike Srbije kojom je utvrdio da je gore imenovanoj potvrđeno povređeno pravo na porodično život i člana 8. Evropske konvencije za zaštitu ljudskih prava i osnovnih sloboda. U toku ove rasprave smo čuli da ima preko 200 krivičnih postupaka u toku, da je 615 prijava za otmicu novorođenčadi. Godine 2005. je Skupština Srbije formirala Anketni odbor koji je podneo 764 krivične prijave od kojih je nažalost 300 zastarelo. Ne mogu a da u ovom kontekstu ne pomenem još jedan problem na koga se moglo uticati, a to je zamena beba u porodilištima, da li svesno ili nesvesno. Lično znam roditelje koji su iskusili ovaj problem i koje muke i maltretiranje i ponižavanja su doživljavali kako bi rešili ovaj problem. Otvoreno da se danas govori da je cena jednog novorođenog deteta od deset do pedeset hiljada evra, u zavisnosti da li je dete plavokoso, muškog roda i da li su mu roditelji visokoobrazovani. Sve nam ovo ukazuje o postojanju organizovanog kriminala i najtežeg oblika trgovine ljudima. Srpska radikalna stranka smatra da se neopravdano čekalo i kasnilo sa ovim zakonom od sedam godina i da je bukvalno bez ijedne rasprave sproveden bez udruženja roditelja koji smatraju da je ovaj Predlog zakona nametnut evropskom direktivom. Roditelji nestale dece smatraju da ovim zakonom nikada neće doći do istine o svojoj nestaloj deci. Voleo bih da nisam u pravu. Hvala vam.
Zahvaljujem. Na član 21. amandman je podneo narodni poslanik Marina Ristić. Na član 21. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Šešelj. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu su prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Dame i gospodo narodni poslanici, određujem pauzu koja će trajati do 15,05 časova, u trajanju od sat vremena. Hvala vam.
Na član 21. amandman je podneo Odbor za pravosuđe i državnu upravu i lokalnu samoupravu. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Molim ministra, odnosno predstavnika predlagača da se izjasni o ovom amandmanu. Izvolite.
Prihvatam ovaj amandman.
Zahvaljujem. Ministar prihvata ovaj amandman. Da li neko želi da diskutuje? Vladimir Đurić. Izvolite.
Hvala predsedavajuća. Usvajanje zakona o nestalim bebama u formi koja je prihvatljiva za roditelje je nešto na čemu niko ne treba se bori za politički profit, jer ova tema mora biti iznad toga i raspravu o ovom zakonu neumesno je koristiti za obračune političke prirode po bilo kom drugom osnovu. Neumesno je bilo kog narodnog poslanika koji je doprineo usvajanju bilo koje odredbe zakona prihvatljive roditeljima stavljati u bilo kakve kontekste teorija zavere i pokušavati da ga degradiraju, degradirajući se i degradiraju predložena zakonska rešenja. Neumesno je isto tako napadati i ulogu bilo koje nevladine organizacije koja je uzela učešće u ovom dugom procesu ishodovanja nekih poboljšanja koja su ovih dana postignuta i za koja postoje i određena saglasnost roditelja, a naročito neumesno je bilo koje udruženje roditelja stavljati u bilo kakav kontekst teorije zavere. Roditelji su ti koji imaju svako političko i etičko pravo da izaberu nevladine organizacije sa kojima će sarađivati na ovoj za njih najvažnijoj životnoj temi. Zakon se možda ne donosi na brzinu, ali se istini za volju donosi u poslednji čas, ali to je posledica odsustva parlamentarnog dijaloga u jednom dugom vremenskom periodu, istorijski dugom u Srbiji. To je nešto što svakako pokušavamo da izmenimo i da taj parlamentarni dijalog odnegujemo. Možda se ne donosi radi izbora, ali istini za volju usko administrativno posmatrano donosi se i radi predstojeće sednice Saveta Evrope jer presuda iz 2013. godine dala je Srbiji rok od godinu dana da ove stvari zakonski reši i mi taj rok već šest godina probijamo, a nadam smo da smo svi ovde svesni, donosi se najpre radi roditelja i ljudi koji sumnjaju da su kao novorođenčad bili žrtva trgovine iz porodilišta i zato je važna saglasnost roditelja na postignuta zakonska rešenja. Stranka Moderne Srbije se nada da će reprezentativna roditeljska udruženja kompetentno porazgovarati o ovim zakonskim rešenjima, pogotovo o ovim najnovijim sa jučerašnjeg sastanka u Vladi Srbije. U ovom trenutku ključna stvar je sledeća. Zakonom će se formirati komisija u kojoj će roditelji imati većinu i koja će imati širok mandat definisan u sedam tačaka člana zakona koji se dodaje ovim poslednjim amandmanom i to je ono što su na neki način roditelji i hteli, da imaju kontrolu nad istragama i procesima, da traganje za istinom ne može slovom zakona i mimo njihove volje niko trajno obustavi i da lice koje sumnja da je bilo predmet krađe ili prodaje iz porodilišta, dakle koje sumnja u svoje biološko poreklo može da pokrene postupak propisan ovim zakonom i svaki drugim zakonom koji se ispostavi relevantnim tokom postupka po ovom zakonu. Nadam se da će roditeljska udruženja iskoristi mogućnost koja stvara ova komisija i da će kroz rad u njoj u svom punom kapacitetu dati predloge da se popravi i ovaj zakon koji će verovatno danas biti usvojen i tako pomoći da se dođe do istine u svakom pojedinom slučaju. Mnogi nedostaci, istini za volju ostaće i dalje u ovom zakonu i tu, eto, kolega Nemanja Šarović je bio detaljan kada je to nabrajao. Krug predlagača za pokretanje postupka iako je proširen on još uvek ne obuhvata sva lica koja bi mogla po prirodi stvari biti ovlašćeni da pokrenu postupak utvrđivanja istine po ovom zakonu. Ograničenost roka za podnošenje predloga za šest meseci, isključenje javnosti, pa zašto ne i pozivanje na javni interes kojim bi se stvorili preduslovi da se iskoristi ustavna mogućnost za retroaktivno dejstvo skidanje zastare sa ovih stvari itd, i ta famozna novčana naknada koja je i dalje, apsolutno neprimerena. Zato bih rekao da ono što ovim zakonom dobijamo nije sve ono što je roditeljima i potrebno, ali jeste nešto što može dati zakonski okvir da se ka tome krene. To je i posledica neke iskre dobre volje koja je juče pokazana iz izvršne vlasti. Šteta je što toga nema više, šteta je što toga nema svuda i u svakoj instituciji. Nadamo se da će u srpskoj demokratiji tih takvih iskri dobre volje biti više i da će one zaživeti svaki put kada se pojave. Jer, ovo je na neki način, samo prvi korak u dobrom pravcu na putu od hiljadu koraka, roditelji će svakako insistirati na više i Stranka moderne Srbije, će uvek kao i do sada u tome roditelje podržati. U ovom trenutku barem nešto više je od ništa, ali još uvek nije sve što je roditeljima i potrebno. Hvala.
Na član 22. amandman je podneo poslanik Milorad Mirčić. Izvolite.
Ono na čemu insistira SRS, to je da se Zakonom preciziraju jasno sve što je vezano za ovu problematiku. Primera radi, ako niste upoznati sa procesom usvajanja deteta pogledajte kako je to zakonom jasno precizirano. Zašto ovo govorim kao primer? U tom zakonu, u procesu usvajanja ne sme da se desi nijedna jedina greška, da li slučajna ili namerna, zato što zakon predviđa sankcionisanje svake eventualne greške. Da bi to uradili, takva je procedura da sve mora biti provereno. Ovaj zakon bi trebao po nama svaku situaciju da jasno izdefiniše. Ovo što smo čuli malopre, to je dodatni argument da je ovo ustvari improvizacija. Kada se pravi improvizacija, ona je gora od lošeg zakona. Onda se uvek prebaci ili na građane, ili na narod ili na roditelje. Roditelji su tu da kontrolišu jednim delom, roditelji su tu da sarađuju, da daju podatke, a ovde se pribegava nešto što je čista jedna floskula, izbegavanje suštine. Ovde trebaju državni organi da pristupe procesu istrage, da utvrde istinu na osnovu onoga što roditelji prijavljuju, a jednostavno, roditeljima se nudi nešto što je prividno, uslovno rečeno moć, a to je da njih ima više u organu koji će da sprovodi, i da se brine o ovom zakonu. Šta to znači brojčano više? Nemaju oni moć, nemaju realne instrumente u rukama. Onaj ko ima instrumente to su predstavnici vlasti, u svakom sazivu, pa i u ovome. Tako da sada smo gotovo sigurni da sve ovo što je sinoć… [[Isključen mikrofon.]]
Hvala. Evo, kaže mi zamenik generalnog sekretara da imate samo ovoliko vremena. Završite rečenicu.
Ne, ako je u pitanju vreme, vreme je nešto na šta ne možemo da utičemo. Hvala vam puno.
Nikako, da. Hvala. Na član 23. amandman je podneo narodni poslanik Tomislav Ljubenović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 23. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 23. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite.
Mi smo i ovim, kao i ostalim amandmanima samo hteli da skrenemo pažnju, pre svega na ponašanje vas iz vlasti. Vi ste se potpuno odrodili od naroda. Vaše ponašanje je i osiono, bahato i ponašate se po sistemu „može nam se“, a to verujete nije dobro. Vi mislite da sve može novce da se kupi. Tako ste i za rešavanje problema Srba u Crnoj Gori, umesto da tražite hitno zasedanje sednice Saveta bezbednosti UN, rekli - mi ćemo platiti zaostale poreze Srpske pravoslavne crkve. Postoje neke stvari, zapravo trebalo bi da znate, da najvrednije stvari u životu ne mogu da se kupe novcem. Vi kažete da deset hiljada evra, ili iznos do deset hiljada evra treba da bude pravična novčana naknada na dan donošenja po zvaničnom kursu, pravična novčana naknada zapravo za obeštećenje, za duševnu bol, ljudima kojima su nestala deca i kojima su oteta deca. To nije moguće, to je uvredljivo, pogotovo što svi ti roditelji znaju da su njihova deca prodata za više od deset hiljada evra. Više je uzeo taj neko ko je organizovao otmicu ili ko je oteo dete, nego što vi dajete roditeljima. Strašno je što im uopšte išta dajete. Evo, ljudi se javljaju, slušaju ovo što mi govorimo, javljaju se i ljudi koji imaju odavno saznanja o otmici svoje dece, javljaju se udruženja, kažu da Udruženje za istinu i pravdu otete dece su apsolutno protiv ovog zakona, tako da nije tačno da su sva udruženja za ovaj predlog zakona, ali ponavljam, vi se ponašate tako kako se vama hoće, pa videćemo kako će biti dalje.
Na član 24. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 25. amandman je podneo narodni poslanik Miljan Damnjanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 25. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj zakon je veliki napredak, ne samo u ovoj oblasti, već uopšte. S obzirom da nikada, nikome nije palo na pamet da se ozbiljno bavi ovom temom, bez obzira da li zakon ima i po neku falinku, zakoni se donose za ljude, izmene i dopune zakona se takođe donose za ljude. Građani su ti koji će proceniti efekte ovog zakona, a Vlada i predstavnici naroda, narodni poslanici, se uvek moraju ponašati onako kako građani hoće. Građani treba da navedu Vladu i narodne poslanike da postupaju onako kako njime najviše odgovara. Ovaj zakon je, po meni, sasvim dovoljan za početak, ukoliko naravno bude neke potrebe Narodna skupština i Vlada Republike Srbije će uvek biti tu da isprave eventualne nedostatke i da zakon upodobi nekim mogućim novim okolnostima. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 25. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Šešelj. Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu predložio je da se posle člana 25. dodaju nazivi člana i član 25a. Vlada je prihvatila amandman, Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatraju da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Tatjana Macura. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajuća. Ja ću koristiti vreme koje imam kao ovlašćena predstavnica poslaničkog kluba Stranke moderne Srbije. Danas smo gotovo ceo dan u stvari raspravljali o onome što je ključni amandman koji je nakon jučerašnjeg razgovora u Vladi Republike Srbije u stvari dogovoreno da bude implementirano u Predlog zakona o kojem smo mi raspravljali ovih dana. Ovaj zakon, odnosno ovi amandmani se, nažalost, donose u foto-finišu, praktično pred samo usvajanje zakona i meni je žao što do razgovora između reprezentativnog udruženja ili reprezentativnih udruženja roditelja nestalih beba, nije došlo ranije već je moralo ovako da se dogodi. Dakle, bolje ikad nego nikad. Meni je drago što je juče na razgovoru koji je obavljen postignut konsenzus upravo oko ovih amandmana koji su danas usvojeni na Odboru za pravosuđe i upućeni vama, narodnim poslanicima i meni naravno, da o njima diskutujemo. Takođe, još jednom, dakle ja naglašavam, samo sam se jednom u toku ove potpuno ne primerene rasprave javila za reč, apelujem na narodne poslanike da ne zloupotrebljavaju ni u javnosti, ni ovde u skupštinskoj sali ovu raspravu za političke obračune sa neistomišljenicima. To jeste legitimno ali nije moralno i nije dobro. Na ovaj način zloupotrebljavajući ovu raspravu vi podgrevate i ovako već ogromne sumnje roditelja koji oni već prirodno imaju zbog problema sa kojim su suočeni nekoliko decenija. Dakle, nadam se da ćemo sa mojom raspravom, bez obzira da li će se neko javiti dalje, neće niko zloupotrebiti raspravu i pokazati da postoji dobra volja, politička volja pre svega u parlamentu i da postoji široki konsenzus među narodnim poslanicima da se ovi amandmani prihvate. Zašto ovo na ovaj način naglašavam? Zato što nisam čula nijedan argument od kolega koji su danas gotovo držali u kontinuitetu političke govore protiv onoga što je dogovoreno juče na sastanku između roditelja, relevantnih nevladinih organizacija. Kad kažem relevantnih, ja moram da vas podsetim da su to naši najugledniji pravnici koji se bave pitanjem ljudskih prava, da takođe nije bila gospođa Kandić prisutna na tom sastanku, iako se to uporno ceo dan spočitava, da ne znam zbog čega je mene predsednica Vlade pozvala, takođe ne stoji moj potpis na tim amandmanima. Zaista, gospodo draga, drage moje kolege, smatrajte da su današnji amandmani proizvod našeg zajedničkog rada i da ja nemam nikakvu nameru da ono što se juče dogodilo i ono što je proizveo dijalog koji je vođen između predstavnika vlasti, Udruženja roditelja, relevantnih nevladinih organizacija i u ovoj krajnjoj nuždi i mene kao narodne poslanice bude naš zajednički doprinos kvalitetu zakona koji će, nadam se, na kraju biti usvojen. S tim u vezi, da nije bilo reakcije kakve je bilo roditelja na jučerašnjem sastanku, moja odluka da povučem sve amandmane koji su bili "briše se" u vezi sa ovim zakonom, naravno, ne bi bili povučeni. Ja bih isključivo samo nastavila dalje da štitim ono što su me roditelji i zamolili. Mi ovde, prevashodno, jesmo predstavnici građana i mi treba u skladu sa tim da se ponašamo. Ovaj amandman konkretno reguliše jedno ogromno pitanje. Dakle, ovaj zakon je bio u mnogim odredbama, u potpunosti nedorečen. Ovaj amandman koji kaže da će se formirati komisija koja će omogućiti apsolutnu većinu udruženjima roditelja u toj komisiji, dakle čak devet članova od 15 članova ove komisije čini će predstavnici roditelja. Šta god da pokuša izvršna vlast da učini, bilo koja izvršna vlast, roditelji imaju apsolutnu većinu da reaguju i da donesu odluku u skladu sa svojim razmišljanjima. Koristim ovu priliku danas pošto zaista, svi oni koji su bili zainteresovani za ovu temu uložili mnogo napora da roditelji koji traže svoju nestalu decu dođu do svih narodnih poslanika ili makar do predstavnika njihovih poslaničkih grupa da se u ime roditelja sa kojima sam ja imala komunikaciju zahvalim i iskoristiću to pravo da se zahvalim pojedinačno svim onim narodnim poslanicima koji su u ime svojih poslaničkih klubova prihvatili sastanak sa roditeljima ili su pokazali dobru volju da se sastanu, a da u međuvremenu se ovo dogodilo, pa da nije bilo prilike. Dakle, ja se najtoplije zahvaljujem profesoru Mijatoviću i gospođi Svetlani Živković, koji su primili Udruženje roditelja „Beogradska grupa roditelja nestalih beba“. Razgovarali su onog dana kada je tek počela rasprava o ovoj temi. Zahvaljujem se i predstavnicima poslaničkog kluba Partije ujedinjenih penzionera. Gospodin Moma Čolaković i još dva narodna poslanika iz njegove poslaničke grupe su, takođe, tog dana primili roditelje. Iz objektivnih i opravdanih razloga gospodin Nemanja Šarović iskazao je želju da ih sretne, ali nije bilo prilike da se tog dana sretnu, pa je to, nažalost, izostalo. Takođe, gospodin Aleksandar Martinović je juče odvojio vreme za to, ali usled ovih okolnosti nije bilo potrebe da se nalazimo, jer je bilo preče da odemo na sastanak u Vladu. Nemojte mi zameriti, molim vas, kolege, ako sam nekoga potpuno nepravedno izostavila. Ja samo želim da pošaljem poruku odavde da će ovaj zakon, za koji se nadam da će danas biti usvojen, biti proizvod našeg zajedničkog rada, naše zajedničke volje da se pomogne roditeljima koji traže nestalu decu. Ono što ću još jednom da vas zamolim, s obzirom da će u radu ove Komisije koja se formira biti uključen toliki broj roditelja i da imaju pravo sva udruženja roditelja da se aktivno uključe u rad ove Komisije, apelovaću na vas da ne podgrevamo razdor između udruženja koja postoje, da im pomognemo da se u nameri da dođu do istine šta se dogodilo sa njihovom decom ujedine, da oni zajednički mogu da deluju i da štite interes jedini koji njih zanima, a to je da se sprovodi kvalitetna istraga koja će ih dovesti do istine o njihovoj nestaloj deci. Takođe, ne mogu da zanemarim veliki doprinos narodnih poslanica koje su odlučile da ne učestvuju u radu parlamenta. Pre svega mislim na Maju Videnović koja je ranije učestvovala u radu Odbora. Zatim mislim na gospođu Aleksandru Jerkov, takođe, koja je izuzetan značaj dala podizanju vidljivosti ove teme. Na kraju krajeva, moram da se zahvalim i ljudima koji nisu direktno uključeni u rad parlamenta, ali su imali u određenim trenucima možda i presudan značaj za udruženja roditelja. Pre svega mislim na Zaštitnika građana Sašu Jankovića, koji je 2010. godine poslao detaljan izveštaj o tome šta je potrebno da Skupština i nadležna ministarstva učine kako bi ovi roditelji mogli da dođu do istine koja njih zanima. Dakle, samo ću sada ponoviti reči mog dragog kolege Vladimira Đurića, koji je rekao – mi smo apsolutno svesni da ovaj zakon je samo prvi korak u nizu od verovatno hiljadu koraka koji tek čekaju da naprave ovi roditelji i mi moramo učiniti sve što je u našoj moći da im na tom putu pomognemo i nikako ne odmažemo i nikako ovu temu u narednom periodu ne zloupotrebljavamo. Takođe, važna stvar sa jučerašnjeg sastanka, pokazana je politička volja da do izmena i dopuna ovog zakona, ukoliko za to bude potrebe i dođe, ovaj zakon će po prirodi stvari kontrolisati narodni poslanici zato što to jeste naša nadležnost. S druge strane, kontrolisaće ovi roditelji koji će biti uključeni u rad Komisije. S treće strane, ne možemo to da zanemarimo, kontrolisaće to i jedna međunarodna institucija, a to je Savet Evrope, koja se vrlo zainteresovala za ovo pitanje. I, na kraju, ovim ću da zaključim, s obzirom da ovo nije pitanje koje samo tišti Republiku Srbiju, ovo je pitanje koje tišti verovatno sve države bivše Jugoslavije, meni se čini da će ovaj zakon, koji će nadam se uskoro stupiti na snagu, biti prvi zakon koji će rešavati pitanje nestale dece sa nekadašnje teritorije SFRJ. Dakle, ovaj zakon, ukoliko mi učinimo naše napore i budući rad parlamenta učini svoj napore da bude još bolji, može poslužiti kao model za roditelje koji svoju decu traže, a danas ne žive u Srbiji. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Đorđe Vukadinović.
Zahvaljujem. Kao što sam i najavio, ako je zakon dobar za porodice ili većinu udruženja porodica, onda je dobar i za mene. Ako nije dobar za njih, neće biti dobar ni za mene. Sa zadovoljstvom moram da konstatujem trud jedan dodatni koji je tu učinjen i od strane vlasti i od strane nekih i udruženja roditelja, odnosno porodica i nekih kolega i zato ću, uvažavajući ove rezerve i upozorenja koje su izrekli predstavnici opozicije i sa jedne i sa druge strane od mene, glasati za ovo zakonsko rešenje sa nadom da je, kao što je rečeno, to samo prvi korak i da će doneti kakvu takvu satisfakciju i nadu da će istina jednoga dana, kad tad, biti ustanovljena. Kao što rekoh, makar na samrti, makar u nekom teškom času, neko će se pokajati. Neko će osetiti potrebu da kaže, podeli strašnu istinu o onome šta se dogodilo o nekom slučaju. Dobro je što se ovim dodatnim naporom koji je učinjen, dakle, ovim amandmanima, taj zakon poboljšava i zato ću, kao što rekoh, glasati za njegovo usvajanje. Ono što ipak moram da kažem, i tu su u pravu moje kolege sa leve strane, pre par dana smo slušali da je zakon dobar i da je najbolji, savršen, a onda sada odjednom vidimo da je još bolji, još savršeniji, još odličniji nego što je bio, a bio je odličan od početka. To po malo nalikuje na onaj besmrtni aforizam Brane Crnčevića još iz šezdesetih godina, kada je rekao da pre rata, aludirajući na onu propagandu zvaničnu tada, onu komunističku, nismo imali ništa, a onda su došli Nemci, pa su uništili sve. Ovo mene podseća po malo na tu situaciju, samo obrnuto. Dakle, prvo je zakon bio odličan, a sada je još odličniji, još bolji, nakon ovih amandmana. Kako god, meni je potpuno svejedno da li će od toga koristi imati političke… ne znam, vladajuća koalicija ili koleginica Macura ili neko treći, bitno je da se barem korak približimo i barem teoretski približimo istini i pravdi povodom ovog strašnog i mučnog slučaja ili slučajeva za koje, kao što sam i rekao, i sam nisam verovao da postoje. Bio sam sklon da mislim da je samo neka administrativna i evidenciona greška. Nažalost, nije. Reč je zaista o lancu krijumčarenja u kojem su decenijama učestvovali neki lekari, neke babice, neka stručna lica i neki ljudi koji su možda iz centra za socijalni rad. Sa ili bez ovog zakona apelujem na nadležne organe da tamo gde je moguće utvrde ili pokušaju da utvrde činjenice makar o nekom od tih slučajeva i to će biti već velika stvar. Kažem, naravno da mislim da postoji pritisak spolja. Mislim da i ova presuda Evropskog suda za ljudska prava i ovo sada u martu što treba da bude ova sednica, sve su to verovatno razlozi, možda i nešto treće. Šta god da je, bolje da se neke stvari urade ikad, nego nikad, ali nemojmo zakon odmah proglašavati kao da je savršen, nego radimo na tome da se on poboljša, usavrši, zajedno sa porodicama nestalih beba, zajedno sa javnošću koja se uskomešala ovim povodom. Mislim da je to jedna od najvećih stvari i tekovina koju smo postigli već, da su ljudi počeli da razmišljaju o tome, što se često ili guralo pod tepih, zataškavalo ili, prosto, psihološki ljudima nije bilo lako da sebi kažu i priznaju da se to dešavalo. Sada smo svi svesni, i mi u Skupštini i mediji i građani koji nas gledaju su svesni da je toga bilo. Koliko, to će valjda neke istrage pokazati, ali svakako je tih slučajeva bilo. Dragoceni su ovi primeri koje smo čuli od porodice žrtava i određenih kolega poslanika ovde u Skupštini tokom rasprave gde su i njihove porodice bile, nažalost, deo ili žrtve te trgovine ili te otmice, tog zločina otimanja beba. Dakle, ako ništa drugo, javnost je postala senzitivnija za tu tematiku. Kamo sreće da smo neke druge zakone na ovakav način usvajali. Sigurno bi bilo bolje i nama kao poslanicima i građanima Srbije. Hvala.
Hvala. Amandman kojim se posle Glave IV dodaju naziv glave i glava IVa podneo je Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Molim ministra Đorđevića da se izjasni o ovom amandmanu.
Vlada prihvata ovaj amandman.
Zahvaljujem. Ministar je prihvatio ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 26. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite.
Nama se, evo, malopre javio bračni par Lidija i Dragan Brđović iz Vrnjačke Banje, koji su sve nadležne organe pre više od 20 godina obavestili i sve dokaze pružili da je njihovo dete ukradeno u bolnici u Nišu, imenom i prezimenom rekli ko im je ukrao dete. Radilo se o lekarki pedijatru i profesoru na Elektrotehničkom fakultetu, ali se ništa nije dešavalo. Nažalost, nemamo više vremena da detaljnije o ovome govorimo, ali mi smo ovaj amandman podneli i predložili da se briše ovaj član, kao i svi članovi pre toga, zato što želimo da poručimo Vladi Republike Srbije da ovaj zakon povuče iz procedure, ako ne, onda narodnim poslanicima da ne glasaju za ovaj zakon, ako ni to, onda Aleksandru Vučiću da ovaj zakon ne potpiše. Ovo je zakon o legalizaciji krađe beba i to je nešto što jednostavno nije primereno, kao što nije primereno da malopre koleginica kaže da smo mi ceo dan vodili ovde nekakvu neprimerenu raspravu i to kaže neko ko je ukrao mandat i neko ko tvrdi da je u Srebrenici bio genocid. E, to je neprimereno, ali za razliku od nje, mi idemo Srbijom i objašnjavamo da se u Srebrenici nije desio genocid. Danas će to Vojislav Šešelj uraditi u Šapcu u 18 sati u hotelu „Sloboda“ i Šapčani će čuti da u promociji njegovog trotomnog dela „U Srebrenici nije bilo genocida“, na toj promociji sve detalje. Ovaj zakon je loš. Ovaj zakon nije ni blizu onoga što vi pokušavate da predstavite, ovim zakonom se baca prašina u oči. Ponavljamo, udruženje jedno od najvećih „Za istinu i pravdu“ je protiv ovog zakona, protiv amandmana i protiv formiranja nove komisije zato što komisija već postoji, zato što ta komisija trebalo bi da nastavi sa radom, ali očigledno je da se sada prave neke podobnije komisije, da će vam sada Milan Antonijević i vaša Tanja Macura rešavati probleme nestalih beba. Plašimo se da od toga neće biti ništa, jer ni jednom ni drugom, pre svega, nije stalo do beba iz srpskih porodilišta. Hvala.
Želite li repliku? Po amandmanu? Izvolite.
Ja bih samo da iskoristim priliku, pošto očigledno nije bilo dovoljno jasno, možda smo trebali samo da čujemo nešto više o promociji neke knjige, ali ja bih ipak da se obraćamo i dalje roditeljima i da se fokusiramo na ovaj zakon. Dakle, razlika između komisije koja treba da se formira usvajanjem ovog zakona i komisije koja sada postoji je upravo u broju roditelja koji učestvuju u njenom radu. U sadašnjem radu aktuelne komisije, kojoj je mandat ističe za koji dan, učestvuje samo jedan roditelj i on je u manjini. U komisiji koja tek treba da se formira, a biće uređeno pitanje ovim zakonom koji mi treba da usvojimo, u radu će učestvovati devet roditelja, koji će imati jako velika ovlašćenja i nadležnosti, gotovo u skladu sa nekim nezavisnim institucijama koje postoje u našoj zemlji. Jedino šta neće imati mogućnost jesu one nadležnosti i mogućnosti i ovlašćenja koja ima Poverenik za zaštitu informacija od javnog značaja. Mi smo upravo o tome diskutovali juče na sastanku u Vladi Republike Srbije i diskutovalo se ozbiljno o tome da li bilo ko može da priđe tim informacijama. I ovo pitanje je rešeno upravo ovim amandmanom, tako da će roditelji i tu prepreku koja postoji danas moći da reše upravo preko Poverenika, kao nezavisne institucije i to po hitnom postupku u roku od pet dana. Dakle, porediti komisiju koja tek treba da se formira i koja će raditi u interesima roditelja, u skladu sa zakonom koji tek treba da se donese, sa komisijom koja danas postoji, ne podnosi izveštaje i pitanje je šta uopšte radi, gde su roditelji u manjini, je potpuno neprimereno. Dakle, apsolutna saglasnost je da roditelji moraju biti involvirani u proces istrage. Jedini način na koji je to moglo da se uradi je upravo jednom suštinskom izmenom, kako su kolege upravo iz ove poslaničke grupe koja se ceo dan žali na kvalitet ovog zakona, upravo su to koristile kao izraz, da su ovo suštinske izmene. Ovo jesu suštinske izmene, formiraće se komisija u kojoj će većina biti roditelji, koji će moći da preglase sve koji eventualno pretenduju na to da ugroze neko njihovo pravo. Hvala.
Hvala. (Vjerica Radeta: Replika.) Nemate više vremena. Pa, nije govorila o vama. Preskočila je to. Na naziv člana i član 26. amandman je podneo Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu. Vlada je prihvatila amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Vladimir Orlić.
Hvala vam, gospođo predsednice. Dame i gospodo narodni poslanici, polako se približavamo kraju važne rasprave i zaista se slažem sa svim ocenama danas iznetim koje idu u smeru da je reč o dobrom poslu koji smo obavili zajednički ne samo pripremajući ovaj predlog zakona, ne samo radeći na njemu ovih dana u Skupštini, već i spremnošću koju smo pokazali da napravimo određene kompromise i da zaista, da, to je tačno, pokažemo da smo partner sa svima u ovom društvu, ne samo sa Vladom Srbije, mi kao narodni poslanici, ne samo jedni sa drugima mi kao narodni poslanici, već sa našim narodom u najširem mogućem smislu. Vidite, to pokazuje ne samo pitanje ovog zakona, ovog koji smo raspravljali danas, već i drugih zakona o kojima smo govorili tokom ove nedelje, odnosno na ovoj sednici. Zaista, svako može da se seti ne jednog, već nekoliko slučajeva, odnosno ne jedne već nekoliko prilika kada se pokazalo da su upravo ljudi koji su suštinski zainteresovani za one teme koje tretiraju određeni zakoni javno izašli sa stavom – da, mi se slažemo sa predloženim rešenjima, da, mi se slažemo sa ovako formulisanim zakonima, da, mi smatramo da nam na taj način formulisana rešenja idu u korist i mi to podržavamo. I kada to kažu ljudi kojih se ta pitanja, pre svega, tiču na prvom mestu, ja mislim da je to onda nedvosmislena jasna potvrda da mi jesmo dobar posao obavili zajednički. Još jednom da podsetimo, mi smo došli do zajedničkog rešenja, došli smo do tačke obostranog razumevanja sa predstavnicima udruženja koja okupljaju roditelje koji sumnjaju da su njihova deca nestala po rođenju. Mislim da je to važan zaključak kog treba svi da budemo svesni i treba da se držimo tog zaključka kada ocenjujemo šta smo uradili. Naravno, to je najbolji mogući odgovor, ali zaista najbolji mogući odgovor, mnogo bolji od bilo čega što bismo mogli da sa svoje strane formulišemo mi onima koji su danas radili sve suprotno od zaštite dobrih interesa svih ljudi kojih se ovaj zakon neposredno tiče, koji su, jeste, satima je to trajalo, moram da sa tugom konstatujem da su u pravu svi koji su to primetili, koristili ovu temu da se na neprimeren način politički obračunavaju, pre svega, sa nama iz parlamentarne većine, da nam prebacuju, kako su to oni rekli, mi hoćemo da legalizujemo neki kriminal ili neki zločin, da mi hoćemo da pokažemo da hoćemo da gazimo sve živo na evropskom putu, da ne marimo za sudbine ljudi, da hoćemo da vređamo ljudski um, ljudsku inteligenciju i da ne štitimo interese onih koji su potencijalno oštećeni. Vidite, rezultati i rešenja koji su sadržani u ovom tekstu zakona, o kom ćemo se mi uskoro izjasniti, govore sve suprotno. Zameralo nam se da nisu u prilici ljudi kojih se ovo neposredno tiče da iniciraju istrage sa ciljem da se utvrdi istina, a upravo ovaj predlog zakona to omogućava. Dakle, mogu i moći će odmah nakon što mi ovo usvojimo roditelji koji imaju određene sumnje, određene zebnje, određenu brigu koja ih dugo muči, da iniciraju odgovarajuće postupke upravo zahvaljujući ovom zakonu. Mogu i drugi članovi porodice, sada kada smo to utvrdili amandmanski, mogu i pojedinci koji sumnjaju da su se sami našli u ulozi beba koje su bile otuđene po rođenju. Predstavnici udruženja roditelja tražili su da neposredno učestvuju u postupcima utvrđivanja činjeničnog stanja i to je svakako omogućeno formiranjem zajedničke komisije predstavnika Vlade i predstavnika upravo tih udruženja roditelja. Mislim da je ovde potpuno jasno reč o otvorenom, korektnom partnerskom odnosu koji su pokazali i predstavnici Vlade Srbije i predstavnici Narodne skupštine, odnosno narodni poslanici, odbor, pa i plenum, videćete za koji trenutak, spremnost da budu partneri sa svima koji su zainteresovani za materiju regulisanu ovim zakonom. I dobro je što smo čuli da će mnogi koji su imali određene rezerve prema ovom zakonu za njega i glasati, da su se u međuvremenu predomislili, odnosno korigovali svoj sud o tome šta smo mi ovde uradili zajednički. To je dobro. I dobro je što smo pozivali pre nekoliko trenutaka na širok konsenzus. Toj vrsti poziva i mi se sa svoje strane pridružujemo. Dakle, reč je o kvalitetnom rešenju, jer ako hoćemo da budemo do kraja pošteni, hajde pogledajte samo kako je izgledala situacija u ovoj oblasti, u ovoj materiji pre sedam dana, pre 15 dana, pre mesec dana, bilo kada, kad nismo imali ovakav zakon. Da li je išta bilo bolje bez ovog zakona, nego što će biti kada ga imamo? Pa, nije ništa. Bukvalno jedan jedini aspekt ne postoji da je bolji bez ovog zakona, nego sa njim, a naprotiv, sa druge strane, više važnih stvari upravo je omogućeno ovim zakonom. Da li je definisano koji sudovi treba da se bave odgovarajućim pitanjima? Jeste. Da li je utvrđena hitnost, dakle, da više niko ne može da kaže – imam izgovor zašto to neću obraditi u onom roku u kom se roditelji ili bilo ko da je inicirao postupak nada da će biti obrađeno? Nema, tu vrstu izgovora mi smo eliminisali. Mogu li oni koji su pozvani da svedoče ili oni koji su pozvani da veštače sebi da lako dozvole komfor odbijanja da u utvrđivanju činjeničnog stanja učestvuju? Sada sa ovim zakonom više neće moći. Primetili ste i govorili ste, i to je tačno, drakonske kazne su predviđene ovim predlogom zakona. Zar to nije samo bolje? Zar to nije samo više u smeru zaštite interesa tih ljudi koji se pitaju šta se zaista dogodilo sa njihovom decom? Naravno da jeste. Pitanje nadoknade kojim se strahovito manipulisalo, ali strahovito manipulisalo i na tom pitanju mnogi su pokušavali da grozno, teško uvrede parlamentarnu većinu koja je od samog starta rekla da podržava ovaj zakon. Ljudi, šta može da učini sud sutra? Može da sprovede postupak do kraja i kaže – da, utvrdili smo činjenično stanje je sledeće, niste u pravu, nije vaša beba nestala ili kaže – utvrđeno je stanje, u pravu ste, vaša beba jeste nestala. Može da se dogodi i ono treće. Realno je, moguće je da se dogodi da sud kaže – ne možemo da utvrdimo činjenično stanje, prosto nemamo načina da to utvrdimo, nešto se dogodilo, ako hoćete sedamdeset i neke godine, nemamo živih raspoloživih svedoka, nemamo dokumentaciju u koju možemo da izvršimo uvid, ne znamo ni odakle da počnemo, dakle, nismo u mogućnosti da vam damo precizan odgovor na pitanje šta se dogodilo zaista. U tom slučaju ovim zakonom se predviđa mogućnost da onaj ko je inicirao postupak dobije odgovarajuću odštetu. Za šta? Za činjenicu da sud ne može da utvrdi stanje do kraja. O tome mi pričamo kada pričamo tih 10 ili koliko već, ne mora da bude 10.000 evra. Da li je to nešto loše? Nije. Da li to ugrožava, da li koriguje na loš način, na negativniji način poziciju onoga koji ima interes da se stanje utvrdi do kraja? Ne. Između ostalog, mi smo i predvideli da to ne znači da je postupak zauvek završen ako dođe do takve vrste ocene od strane suda. Ako se sud izjasni da ne može da utvrdi stanje u ovom trenutku, to takođe predviđa jedan od dogovorenih, usvojenih amandmana, to ne znači da, ako se sutra stvari promene, pa se pojave novi dokazi, pa se pojave svedoci, pa se promeni bilo šta što je relevantno za ovo pitanje, ne može čitav postupak da se ponovo sprovede. To su dobre stvari i to zaista može samo da podrži svako ko želi da se ovo pitanje tretira na pravi način i da se ovim ljudima pruži odgovarajuća zaštita, odnosno zadovoljenje njihove želje da se istina sazna. U tom smislu sam se složio malopre sa svim što ste vi rekli gospođo Macura, ali imam jednu napomenu za vas. Pošto ste se zahvalili nekima, koji nisu u ovim klupama ovde, zato što su, kako ste vi rekli, pomogli da se u jasnosti više čuje po ovom pitanju, odnosno da podignu vidljivost tako ste to formulisali, moram da vam kažem da je to njihovo podizanje vidljivosti, ako ste to primetili, a verujem da jeste, bilo vođeno isključivo na način da bude po leđima nas ovde, jer su ti ljudi izgovarali odvratne uvrede da mi prodajemo decu za po 10.000 evra, jel se sećate toga? Dakle, u tom segmentu ne mogu da se složim. Ja ne verujem da mi bilo kakvu zahvalnost dugujemo tim ljudima zato što su na taj način govorili. Da su se oni držali onoga na šta ste pozvali da se ne politizuje, da su se držali onoga na šta ste pozvali da se ne zloupotrebljava, da su se držali onoga na šta ste pozvali da se ne banalizuje, sve bi bilo u redu, ali oni su uradili sve suprotno. Ljudi koji su bili u prilici da se bave ovim pitanjem, ljudi koji su bili u prilici da donesu ovaj zakon, ovakav, nešto drugačiji, pa bilo kakav, ali nikada ništa nisu uradili što bi vodilo u smeru da se bilo šta unapredi. Ovo što mi radimo danas nikada im na pamet padalo nije. Da, podsetili su drugi, u vreme kada su ti bili na vlasti, kakve su odgovore davali na pitanja – može li da se utvrdi šta je sa decom ili ne može. Jedini odgovor koji su imali je apsolutna zastarelost, apsolutna zastarelost, ne možemo i nećemo da uradimo ništa, apsolutna zastarelost. Dakle, to je bio jedini njihov odgovor i nivo njihovog interesovanja, a to što su, kako kažete, podizali vidljivost ovih dana, samooptužujući nas ih parlamentarne većine da mi decom trgujemo, kriminal štitimo, pa jasno vam je koliko su iskreni kad znate šta su i kako radili, a radili su ovako kako sam vam rekao, ali to ne sme da bude najvažnije danas. Najvažnije mora da bude da smo napravili dobar, važan korak koji treba da pozdrave svi u ovom društvu i, još jednom, da se sa tim slažu važni predstavnici udruženja roditelja, odnosno onih građana koji se to neposredno tiče. To nije jedini zakon o kome raspravljamo na ovoj sednici, a da se to za njega može reći. Između ostalog, bilo je ovde i ocena, kada smo govorili o Zakonu o utvrđivanju porekla imovine i posebnom porezu, da se na taj zakon, takođe, kao i na ovaj, čekalo dugo. Jeste, i to ne dugo kao par meseci ili od stavljanja zakona u skupštinsku proceduru, pa do stavljanja na dnevni red. Godinama se čekalo, kako ovaj koji se tiče sudbine dece, tako i na Zakon o utvrđivanju porekla imovine. Ti isti o kojima sam govorio malopre, pa i sami to dobro znate koliko su ga samo najavljivali, pričali o njemu, pretili time, ako tako hoćete, drugima, pa se nikada ništa dogodilo nije, nikada se ništa dogodilo nije. Sada vidite kako se stvari u Srbiji menjaju. Sada se i o tome zakonu raspravlja, sada se i on nalazi u proceduri, baš kao što se raspravlja o ovom koji se tiče pitanja dece za koju se sumnja da su nestala. Dakle, to je velika, važna, suštinska razlika u odnosu na Srbiju kako je izgledala nekada, a kada je nedostajalo hrabrosti, kada je nedostajalo političke petlje, ako hoćete, da se brojnim pitanjima ljudi, koji su za to pozvani, bave, kada se o nekim stvarima samo pričalo, a ništa se radilo nije. Što je problem da se zna? Ovo se danas stavlja na dnevni red. O ovome se danas izjašnjava i ovo stupa na snagu u Srbiji koja sledi politiku Aleksandra Vučića i SNS. Neka to bude razlika u hrabrosti, odgovornosti, kako god hoćete, ali ta razlika je jasna i postoji. Kada smo pričali o onom trećem važnom zakonu, trećem i četvrtom, ako hoćete, upravo na ovoj sednici, mi smo imali, dakle, jasan zajednički, partnerski odnos upravo sa ljudima kojih se ta pitanja tiču, sa ljudima koji su opet, ponovo, pravilo je to već, godinama čekali da se takvi zakoni donesu, a to se dešava upravo danas, pa kako sa predstavnicima boraca koji su dugo čekali da dobiju ovakav kompaktan, sveobuhvatan predlog zakona koji se bavi pitanjem njihovih prava, i to su mnogi koji pripadaju opoziciji u ovoj sali rekli i priznali, jer je to tačno, tako i predstavnici Nacionalne organizacije osoba sa invaliditetom. Rekla je da ono što smo uradili, kao rešenje u zakonu koji se tiče igara na sreću, je zaista u njihovom interesu i to javno pozdravili. To su učinili iz ove zgrade pre nekoliko dana. Što se tiče zakona koji se tiče pitanja prava boraca, pa i to su pozdravili, ta rešenja su pozdravili redom predstavnici relevantnih udruženja koja okupljaju borce, veterane i vojne invalide. Pročitaću vam samo par imena udruženja da biste znali o kome je reč. Pozdravili su taj zakon i rekli da su u okviru tog zakona usvojena njihova rešenja, njihove sugestije i molbe iz Udruženja ratnih vojnih invalida Srbije svih ratova, takođe, iz Udruženja ratnih i mirnodopskih vojnih invalida, iz Udruženja teških ratnih vojnih invalida i porodica palih boraca svih ratova Srbije. To su ljudi otvoreno rekli i lepo naveli šta su sve tražili godinama i sada je došlo do pravog odgovora, onog odgovora kakav su čekali, kakvom su se nadali od strane države, Vlade, parlamenta, da to što su oni želeli zaista postane sastavni deo zakona. Što je problem, kakav je greh reći – da, to se dogodilo danas, ne u vreme onih koji su danas lažno zabrinuti, a bili su u prilici nešto da urade, pa nikada nisu uradili ništa? To se dešava danas i to treba reći otvoreno, treba reći pošteno i nije problem da se to zna. Uostalom, to otvoreno i pošteno kažu ovi ljudi o kojima govorimo sve vreme, ovi ljudi kojih se to pitanje neposredno tiče. Da vam ne čitam i da vam ne prepričavam sada sve, ali ovo poslednje udruženje koje sam pomenuo. Kada su održali konferenciju za štampu u skupštinskom holu, bukvalno su uz pozitivne ocene predloženih zakona rekli sledeće – ovi predlozi zakoni pokazuju poštovanje i brigu za borce i vojne invalide, kao i za članove njihovih porodica. Poštovanje i brigu i kažu – na to smo čekali jako dugo. Zahvalili su se ministarstvu na predlogu, ali posebno Aleksandru Vučiću, to su njihove reči, jer bez njegove podrške ovakvih rešenja ne bi bilo. Ovakve ocene vi čujete od ljudi kojih se ovi zakoni, svi ovi zakoni o kojima mi danas govorimo, ovih dana govorimo, ovih meseci ili ovih godina u Srbiji govorimo, kako ti ljudi govore o tome zašto i kako smo došli do te vrste rešenja koja zaista jesu ono što narod u ovoj zemlji žele. Ako to narod u ovoj zemlji kaže, ja sam siguran da tu apsolutno niko ozbiljan ništa ozbiljno, prosto, nema šta da doda. Zajednička i globalna, nek bude i konačna ocena svega onoga što smo radili, upravo dolazi od strane naroda. Dakle, ni od nekog evropskog ili bilo kog drugog suda, niti od ove ili one organizacije, saveta, jednog ili petog. Dakle, u ovoj zemlji šta i kako je urađeno ocenjuje narod, šta i kako ćemo dalje tu odluku takođe donosi narod. Svi ovi ljudi koji su dali podršku onom poslu koji smo obavili ovih dana zajednički kao Narodna skupština, svi ovi ljudi koji podržavaju politiku, uspešnu politiku, politiku pobeda koja se vodi u Srbiji danas, ti isti ljudi krajem aprila, očekujemo, daće i svoj sud o tome šta ćemo da činimo dalje. Ja sam siguran da to može da bude samo podrška daljem naporu, daljem dobrom poslu da od ove zemlje napravimo onakvo okruženje u kom će njegova deca želeti da žive, koje je ponosno na svoje uspehe i koje za razliku od nekih godina iza nas konačno pobeđuje, jer je svesno da to može, ima kako to da uradi i zna da to odavno zaslužuje. Hvala vam lepo.
Hvala. Pošto smo završili pretres o svim amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona o načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Saglasno članu 87. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, određujem subotu, 29. februar 2020. godine, sa početkom u 16.00 časova, kao dan za glasanje o tačkama dnevnog reda sednice Dvadeset šestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u Jedanaestom sazivu. Za nekoliko minuta počinjemo glasanje. [[Posle pauze.]] Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, pre nego što pređemo na odlučivanje o tačkama dnevnog reda, potrebno je da utvrdimo kvorum, te vas molim da sednete i da ubacite svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 132 narodna poslanika i da prelazimo na odlučivanje. Imamo uslove za glasanje. Stavljam na glasanje Predlog zakona o utvrđivanju porekla imovine i posebnom porezu, u načelu. Zaključujem glasanje: za – 132, protiv – niko, uzdržanih – nema. Konstatujem da je prihvaćen Predlog zakona u načelu. Prelazimo na odlučivanje o amandmanima. Stavljam na glasanje amandman poslaničke grupe Stranka moderne Srbije na član 1. Zaključujem glasanje: za – jedan. Stavljam na glasanje amandman Aleksandra Šešelja na član 1. sa ispravkom. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Vjerice Radete na član 2. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Aleksandra Šešelja na član 2. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Nemanje Šarovića na član 4. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Srete Perića na član 5. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman poslaničke grupe Stranka moderne Srbije na član 5. Zaključujem glasanje: za – jedan. Stavljam na glasanje amandman Vjerice Radete na član 6. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Ružice Nikolić na član 7. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Aleksandra Šešelja na član 8. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Srete Perića na član 9. sa ispravkom. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Nataše Sp. Jovanović na član 10. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Nemanje Šarovića na član 11. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Petra Jojića na član 12. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Milorada Mirčića na član 13. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Vjerice Radete na član 14. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Tomislava Ljubenovića na član 15. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Filipa Stojanovića na član 16. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Miljana Damjanovića na član 18. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Aleksandra Šešelja na član 19. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Milorada Mirčića na član 20. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Stranke moderne Srbija na član 20. Zaključujem glasanje: za – dva narodna poslanika. Stavljam na glasanje amandman Vjerice Radeta na član 21. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman poslaničke grupe Stranka Moderne Srbije na član 21. Zaključujem glasanje: za – dva narodna poslanika. Stavljam na glasanje amandman Srete Perića na član 23. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Dubravko Bojić na član 24. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Petra Jojića na član 25. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Aleksandra Šešelja na član 26. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Nemanje Šarovića na član 27. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Nataše Jovanović na član 28. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Aleksandre Belačić na član 29. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Zorana Despotovića na član 29. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Pošto smo završili odlučivanje o amandmanima, stavljam na glasanje Predlog zakona o utvrđivanju porekla imovine i posebnom porezu, u celini. Zaključujem glasanje: za – 133, uzdržan – jedan, nisu glasala tri narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona o utvrđivanju porekla imovine i posebnom porezu. Stavljam na glasanje Predlog zakona o dopuni Zakona o parničnom postupku, u načelu. Zaključujem glasanje: za – 131, uzdržanih – jedan, nije glasalo pet narodnih poslanika. Konstatujem da je prihvaćen Predlog zakona, u načelu. Prelazimo na odlučivanje o amandmanima. Stavljam na glasanje amandman Aleksandra Šešelja na član 1. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Srete Perića na član 2. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Vjerice Radete na član 2. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Pošto smo završili odlučivanje o amandmanima, stavljam na glasanje Predlog zakona o dopuni Zakona o parničnom postupku, u celini. Zaključujem glasanje: za – 133, protiv – niko, uzdržan – jedan, nisu glasala četiri narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona o dopuni Zakona o parničnom postupku. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama i dopuni Zakona o obligacionim odnosima, u načelu. Zaključujem glasanje: za – 132, protiv – niko, uzdržanih – nema. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona u načelu. Stavljam na glasanje amandman Nataše Jovanović na član 1. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Srete Perića na član 1. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Nemanje Šarovića na član 2. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Vjerice Radeta na član 2. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Petra Jojića na član 2. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Petra Jojića na član 3. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama i dopuni Zakona o obligacionim odnosima, u celini. Zaključujem glasanje: za – 133, protiv – niko, uzdržan – jedan, nisu glasala četiri narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona o izmenama i dopuni Zakona o obligacionim odnosima. Stavljam na glasanje Predlog zakona o pravima boraca, vojnih invalida, civilnih invalida rata i članova njihovih porodica, u načelu. Zaključujem glasanje: za – 130, protiv – niko, uzdržan – jedan, nije glasalo sedam narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona, u načelu. Prelazimo na odlučivanje o amandmanima. Stavljam na glasanje amandman Vjerice Radete na član 1. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Nataše Sp. Jovanović na član 2. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman prof. dr Miladina Ševarlića na član 5. Zaključujem glasanje: za – jedan narodni poslanik. Stavljam na glasanje amandman dr Aleksandra Martinovića na član 5. Zaključujem glasanje: za – 13 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman Miodraga Linte na član 5. Zaključujem glasanje: za – četiri narodna poslanika. Stavljam na glasanje amandman Božidara Delića na član 5. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Aleksandra Šešelja na član 6. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman prof. dr Miladina Ševarlića na član 7. Zaključujem glasanje: za – sedam narodnih poslanika. Stavljam na glasanje amandman kojim se posle člana 7 dodaje novi član 7a, koji je podneo prof. dr Miladin Ševarlić. Zaključujem glasanje: za – dva narodna poslanika. Stavljam na glasanje amandman Milorada Mirčića na član 22. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Miodraga Linte na član 22. Zaključujem glasanje: za – tri narodna poslanika. Stavljam na glasanje amandman na naslov iznad člana 24, koji je podneo Sreto Perić. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Nemanje Šarovića na član 24. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Nikole Savića na član 24. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman kojim se posle člana 24. dodaje novi član 24a, koji je podneo prof. dr Miladin Ševarlić. Zaključujem glasanje: za – dva narodna poslanika. Stavljam na glasanje amandman kojim se posle člana 31. dodaje novi član 31a, koji je podneo prof. dr Miladin Ševarlić. Zaključujem glasanje: za – dva narodna poslanika. Stavljam na glasanje amandman Filipa Stojanovića na član 32. Zaključujem glasanje: za – dva narodna poslanika. Stavljam na glasanje amandman prof. dr Miladina Ševarlića na član 33. Zaključujem glasanje: za – dva narodna poslanika. Stavljam na glasanje amandman prof. dr Miladina Ševarlića na član 58. Zaključujem glasanje: za – dva narodna poslanika. Stavljam na glasanje amandman Ružice Nikolić na član 64. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman prof. dr Miladina Ševarlića član 86. Zaključujem glasanje: za – dva narodna poslanika. Stavljam na glasanje amandman Zoran Despotovića na član 86. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Tomislava Ljubenovića na član 86. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Dubravka Bojića na član 86. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman prof. dr Miladina Ševarlića na član 87. Zaključujem glasanje: za – dva narodna poslanika. Stavljam na glasanje amandman Petra Jojića na član 90. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Vjerice Radete na član 93. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Aleksandre Belačić na član 99. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman na naslov iznad člana 104. koji je podnela Nataša Jovanović. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Aleksandra Šešelja na član 104. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Milorada Mirčića na član 105. Zaključujem glasanje: za – jedan poslanik. Stavljam na glasanje amandman Srete Perića na član 106. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Nemanje Šarovića na član 106. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Petra Jojića na član 112. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman na član 113. koji su zajedno podneli Božidar Delić i Vjerica Radeta. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman kojim se posle člana 116. dodaju naslov i novi član 116a koji je podneo Miladin Ševarlić. Zaključujem glasanje: za – dva poslanika. Stavljam na glasanje amandman Vesne Nikolić Vukajlović na član 118. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Aleksandra Šešelja na član 125. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Miodraga Linte na član 127. Zaključujem glasanje: za – dva poslanika. Stavljam na glasanje amandman Miladina Ševarlića na član 137. Zaključujem glasanje: za – dva poslanika. Stavljam na glasanje amandman na član 137. Božidara Delića i Milorada Mirčića. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Ljiljane Mihajlović na član 142. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman na član 147. Miladina Ševarlića. Zaključujem glasanje: za – dva poslanika. Stavljam na glasanje amandman 151. Miodraga Linte. Zaključujem glasanje: za – dva poslanika. Pošto smo završili odlučivanje o amandmanima, pristupamo glasanju o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o pravima boraca, vojnih invalida, civilnih invalida rata i članova njihovih porodica, u celini. Zaključujem glasanje: za – 130, protiv – dva, uzdržana – dva, nije glasalo pet poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona o pravima boraca, vojnih invalida, civilnih invalida rata i članova njihovih porodica. Stavljam na glasanje Predlog zakona o igrama na sreću, u načelu. Zaključujem glasanje: za – 134, protiv – jedan, uzdržan – jedan, nisu glasala tri narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona, u načelu. Prelazimo na odlučivanje o amandmanima. Stavljam na glasanje amandman Nikole Savića na član 2. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Zaštitnika građana na naziv člana 5. i član 5. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Olene Papuge i Nade Lazić na naziv člana 5. i član 5. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Poslaničke grupe Stranka moderne Srbije na naziv člana 5. i član 5. Zaključujem glasanje: za – tri poslanika. Stavljam na glasanje amandman Ružice Nikolić na član 5. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Srete Perića na član 9. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Milije Miletića na član 9. Zaključujem glasanje: za – jedan poslanik. Stavljam na glasanje amandman Milije Miletića na član 16. Zaključujem glasanje: za – tri poslanika. Stavljam na glasanje amandman Vjerice Radete na član 16. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Zaštitnika građana kojim se posle člana 16. predlaže dodavanje člana 16a i 16b. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Poslaničke grupe Stranka moderne Srbije kojim se posle člana 16. predlaže dodavanje člana 16a i 16b. Zaključujem glasanje: za – tri poslanika. Stavljam na glasanje amandman Nemanje Šarovića na član 19. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Aleksandra Šešelja na član 24. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Milije Miletića na član 24. Zaključujem glasanje: za – dva poslanika. Stavljam na glasanje amandman Milorada Mirčića na član 27. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Filipa Stojanovića na član 27. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Dubravka Bojića na član 30. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Zaštitnika građana na član 32. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Poslaničke grupe Stranka moderne Srbije na član 32. Zaključujem glasanje: za – tri poslanika. Stavljam na glasanje amandman na član 32. Olene Papuge i Nade Lazić. Zaključujem glasanje: za – četiri poslanika. Stavljam na glasanje amandman Zorana Despotovića na član 36. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Nataše Jovanović na član 36. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Milije Miletića na član 36. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Tomislava Ljubenovića na član 43. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Milije Miletića na član 47. Zaključujem glasanje: za – jedan poslanik. Stavljam na glasanje amandman Nikole Savića na član 47. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Ružice Nikolić na član 51. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Srete Perića na član 59. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Vjerice Radete na član 64. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Nemanje Šarovića na član 67. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Aleksandra Šešelja na član 72. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Milorada Mirčića na član 80. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljan na glasanje amandman Petra Jojića na član 87. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljan na glasanje amandman Milije Miletića na član 87. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljan na glasanje amandman Zorana Despotovića na član 95. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljan na glasanje amandman Nataše Sp. Jovanović na član 97. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljan na glasanje amandman Nikole Savića na član 103. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljan na glasanje amandman Milije Miletića na član 103. Zaključujem glasanje: za je glasao jedan poslanik. Stavljan na glasanje amandman Vjerice Radete na član 121. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljan na glasanje amandman Aleksandra Šešelja na član 128. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Dubravka Bojića na član 131. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljan na glasanje amandman Milije Miletića na član 131. Zaključujem glasanje: za je glasalo tri poslanika. Stavljan na glasanje amandman Milije Miletića na član 133. Zaključujem glasanje: za je glasalo dva poslanika. Stavljan na glasanje amandman Milije Miletića na član 136. Zaključujem glasanje: za je glasao jedan poslanik. Stavljan na glasanje amandman Nikole Savića na član 136. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljan na glasanje amandman Nataše Sp. Jovanović na član 138. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljan na glasanje amandman Milorada Mirčića na član 138. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljan na glasanje amandman Vjerice Radete na član 140. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Pošto smo završili glasanje o amandmanima, stavljam na glasanje Predlog zakona o igrama na sreću, u celini. Zaključujem glasanje: za – 134, protiv – jedan, uzdržanih – jedan, nije glasalo četiri poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona o igrama na sreću. Stavljam na glasanje Predlog zakona o utvrđivanju činjenica o statusu novorođene dece, za koju se sumnja da su nestala iz porodilišta u Republici Srbiji, u načelu. Zaključujem glasanje: za – 135, protiv – niko, uzdržanih – jedan, nije glasalo četiri poslanika. Konstatujem da je prihvaćen Predlog zakona u načelu. Prelazimo na amandmane. Stavljam na glasanje amandman Nataše Sp. Jovanović na Naslov Predloga zakona. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandmane Gorice Gajić i Vjerice Radete na član 1. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Ružice Nikolić na član 1. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Aleksandre Belačić na član 1. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandmane Gorice Gajić i Aleksandra Šešelja na član 2. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandmane Gorice Gajić i Nemanje Šarovića na član 3. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Miljana Damjanovića na član 3. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandmane Gorice Gajić i Vesne Nikolić Vukajlović na član 4. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Srete Perića na član 4. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Zorana Despotovića na član 5. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Ljiljane Mihajlović na član 5. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Momčila Mandića na član 6. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Dubravka Bojića na član 6. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Miroslava Stanković Đuričić na član 7. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Milorada Mirčića na član 7. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Marine Ristić na član 8. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Aleksandra Šešelja na član 8. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Filipa Stojanovića na član 9. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Tomislava Ljubenovića na član 9. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Nikole Savića na član 10. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Aleksandra Šešelja na član 10. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Božidara Delića na član 11. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Nemanje Šarovića na član 11. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Miljana Damjanovića na član 12. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Aleksandre Belačić na član 13. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Vjerice Radete na član 13. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Nataše Sp. Jovanović na član 14. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Srete Perića na član 14. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Dubravka Bojića na član 15. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Nemanje Šarovića na član 15. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Ružice Nikolić na član 16. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Petra Jojića na član 17. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Ljiljane Mihajlović na član 18. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Milorada Mirčića na član 18, a ispravkom. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Srete Perića na član 19. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Zorana Despotovića na član 20. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Marine Ristić na član 21. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Milorada Mirčića na član 22. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Tomislava Ljubenovića na član 23. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Srete Perića na član 23. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Vjerice Radete na član 23. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Nikole Savića na član 24. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Miljana Damjanovića na član 25. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Aleksandra Šešelja na član 25. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Vjerice Radete na član 26. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Pošto smo završili odlučivanje o amandmanima, pristupamo glasanju o Predlog zakona u celini. Stavljam na glasanje Zakon o utvrđivanju činjenica o statusu novorođene dece, za koju se sumnja da su nestala iz porodilišta u Republici Srbiji, u celini. Zaključujem glasanje: za – 135, protiv – niko, uzdržanih – dva, nisu glasala dva poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona o utvrđivanju činjenica o statusu novorođene dece, za koju se sumnja da su nestala iz porodilišta u Republici Srbiji. Prelazimo na tačke od 7. do 35. dnevnog reda, sporazumi. Stavljam na glasanje Predlog Zakona o potvrđivanju protokola uz konvenciju ugovora za međunarodni prevoz robe drumom, u celini. Zaključujem glasanje: za – 134, narodna poslanika. Konstatujem da je usvojen Predlog zakona. Stavljam na glasanje Predlog Zakona o potvrđivanju ugovora o zajmu program za otpornost na klimatske promene i navodnjavanje u Srbiji – faza 1. između Republike Srbije i Evropske banke za obnovu i razvoj, u celini. Zaključujem glasanje: za – 132, narodna poslanika. Konstatujem da je usvojen Predlog zakona. Stavljam na glasanje Predlog Zakona o potvrđivanju Konvencije međunarodnom ostvarivanju izdržavanja dece i drugih članova porodica, u celini. Zaključujem glasanje: za – 133, narodna poslanika. Konstatujem da je usvojen Predlog zakona. Stavljam na glasanje Predlog Zakona o potvrđivanju sporazuma između Vlade Republike Srbije, Vlade Republike Severne Makedonije, o izmeni Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Makedonije o uzajamnom priznanju vozačkih dozvola, u celini. Zaključujem glasanje: za – 133, narodna poslanika. Konstatujem da je usvojen Predlog zakona. Stavljam na glasanje Predlog Zakona o potvrđivanju sporazuma o saradnji u oblasti odbrane između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Indije, u celini. Zaključujem glasanje: za – 133, narodna poslanika. Konstatujem da je usvojen Predlog zakona. Stavljam na glasanje Predlog Zakona o potvrđivanju Protokola određivanju tromeđne granične tačke između Republike Srbije, Crne Gore, Bosne i Hercegovine, u celini. Zaključujem glasanje: za – 132, narodna poslanika. Konstatujem da je usvojen Predlog zakona. Stavljam na glasanje Predlog Zakona o potvrđivanju Okvirnog vojnog sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Turske, u celini. Zaključujem glasanje: za – 133, narodna poslanika. Konstatujem da je usvojen Predlog zakona. Stavljam na glasanje Predlog Zakona o potvrđivanju Sporazuma o saradnji između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Turske u industriji i tehnologiji, u celini. Zaključujem glasanje: za – 133, narodna poslanika. Konstatujem da je usvojen Predlog zakona. Stavljam na glasanje Predlog Zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Mađarske o saradnji u oblasti zaštite životne sredine, u celini. Zaključujem glasanje: za – 134, narodna poslanika. Konstatujem da je usvojen Predlog zakona. Iako imamo većinu, hajte da ponovimo glasanje. Traže poslanici da glasaju i oni. Hajde da ponovimo glasanje. Zaključujem glasanje: za – 134, narodna poslanika, pa konstatujem da je usvojen Predlog zakona. Stavljam na glasanje Predlog Zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Crne Gore o obavljanju plaćene delatnosti određenih članova porodice članova diplomatsko-konzularnih predstavništava u celini. Zaključujem glasanje: za – 132, narodna poslanika. Konstatujem da je usvojen Predlog zakona. Stavljam na glasanje Predlog Zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Slovačke Republike o bavljenju plaćenim poslovima članova porodice zaposlenih u njihovim diplomatskim misijama i konzularnim predstavništvima, u celini. Zaključujem glasanje: za – 134, narodna poslanika. Konstatujem da je usvojen Predlog zakona. Stavljam na glasanje Predlog Zakona o potvrđivanju Memoranduma o razumevanju između Vlade Republike Srbije i Vlade Ujedinjenih Arapskih Emirata o zapošljavanju izdržavanih lica članova diplomatskih i konzularnih predstavništava, u celini. Zaključujem glasanje: za – 133, narodna poslanika. Konstatujem da je usvojen Predlog zakona. Stavljam na glasanje Predlog Zakona o potvrđivanju Konvencije o kontroli i žigosanju predmeta od dragocenih metala, sa aneksima I i II, u celini. Zaključujem glasanje: za – 133, narodna poslanika. Konstatujem da je usvojen Predlog zakona. Stavljam na glasanje Predlog Zakona o potvrđivanju Sporazuma između Saveta ministara Bosne i Hercegovine i vlada ostalih Strana Inicijative za prevenciju i spremnost u slučaju katastrofa za region Jugoistočne Evrope o dogovorima sa zemljom domaćinom o Sekretarijatu Inicijative za prevenciju i spremnost u slučaju katastrofa za region Jugoistočne Evrope, u celini. Zaključujem glasanje: za – 132, narodna poslanika. Konstatujem da je usvojen Predlog zakona. Stavljam na glasanje Predlog Zakona o potvrđivanju Sporazuma o bezbednosnoj saradnji između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Turske, u celini. Zaključujem glasanje: za – 131,protiv – niko, uzdržan – jedan. Konstatujem da je usvojen Predlog zakona. Stavljam na glasanje Predlog Zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Rumunije o saradnji u oblasti održivog upravljanja prekograničnim vodama, u celini. Zaključujem glasanje: za – 134, narodna poslanika. Konstatujem da je usvojen Predlog zakona. Stavljam na glasanje Predlog Zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Nikaragve o ukidanju viza za nosioce diplomatskih, službenih i zvaničnih pasoša, u celini. Zaključujem glasanje: za – jednoglasno, 135, narodna poslanika. Konstatujem da je usvojen Predlog zakona. Stavljam na glasanje Predlog Zakona o potvrđivanju Sporazuma o saradnji između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Turske u oblasti voda, u celini. Zaključujem glasanje: za – 133, protiv – niko, uzdržan – jedan. Konstatujem da je usvojen Predlog zakona. Stavljam na glasanje Predlog Zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Turske o saradnji u oblasti veterinarstva, u celini. Zaključujem glasanje: za – 133, protiv – niko, uzdržan – jedan. Konstatujem da je usvojen Predlog zakona. Stavljam na glasanje Predlog Zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Savezne Republike Brazil o bavljenju plaćenim poslovima izdržavanih lica diplomatskog, konzularnog, vojnog, administrativnog i tehničkog osoblja diplomatskih i konzularnih predstavništava, u celini. Zaključujem glasanje: za – 134, narodna poslanika. Konstatujem da je usvojen Predlog zakona. Stavljam na glasanje Predlog Zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Mađarske o saradnji u oblasti održivog upravljanja prekograničnim vodama i slivovima od zajedničkog interesa, u celini. Zaključujem glasanje: za – 133, narodna poslanika. Konstatujem da je usvojen Predlog zakona. Stavljam na glasanje Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Mađarske o saradnji na izgradnji, upravljanju, održavanju, rekonstrukciji i sanaciji gasovoda za transport prirodnog gasa koji prelazi preko državne granice, u celini. Zaključujem glasanje: za – 133. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova usvojila Predlog zakona. Stavljam na glasanje Predlog zakona o potvrđivanju Memoranduma o razumevanju o saradnji u borbi protiv korupcije u okviru Antikorupcijske inicijative Jugoistočne Evrope sa Protokolom o izmenama i dopunama Memoranduma o razumevanju o saradnji u borbi protiv korupcije u okviru Antikorupcijske inicijative jugoistočne Evrope, u celini. Zaključujem glasanje: za – 134. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona. Stavljam na glasanje Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Azerbejdžana o saradnji u oblasti biljnog karantina i zaštite bilja, u celini. Zaključujem glasanje: za – 134. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona. Stavljam na glasanje Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Grenade o ekonomskoj saradnji, u celini. Zaključujem glasanje: za – 134. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona. Stavljam na glasanje Predlog zakona o potvrđivanju između Vlade Republike Srbije i Vlade Crne Gore o uzajamnom priznavanju kvalifikovanih usluga od poverenja koje se pružaju u Republici Srbiji i usluga sertifikovanja za elektronske transakcije koje se pružaju u Crnoj gori, u celini. Zaključujem glasanje: za – 133, protiv – niko, uzdržan – jedan. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona. Stavljam na glasanje Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Kraljevine Maroko o trgovinskoj i ekonomskoj saradnji, u celini. Zaključujem glasanje: za – 134. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona. Stavljam na glasanje Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma o saradnji u oblasti turizma između Vlade Republike Srbije i Vlade Komonvelta Dominike, u celini. Zaključujem glasanje: za – 134. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona. Stavljam na glasanje Predlog zakona o potvrđivanju Aneksa br. 3 Sporazuma o ekonomskoj i tehničkoj saradnji u oblasti infrastrukture između Vlade Republike Srbije i Vlade Narodne Republike Kine, u celini. Zaključujem glasanje: za – 135. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona. Sada kratko samo, imamo dve povrede Poslovnika. Narodni poslanik Nemanja Šarović, na sednici 28. februara 2020. godine u 11 časova i 50 minuta, ukazao je na povredu člana 107. Poslovnika Narodne skupštine. Molim da Narodna skupština odluči da li je povređen navedeni član Poslovnika. Zaključujem glasanje: za – niko, protiv – tri. Konstatujem da je Narodna skupština odlučila da nije povređen navedeni član Poslovnika. Narodni poslanik Nemanja Šarović, na sednici 29. februara 2020. godine, u 13 časova i 4 minuta, ukazao je na povredu člana 107. Poslovnika Narodne skupštine. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Konstatujem da je Narodna skupština odlučila da nije povređen navedeni član Poslovnika. Pošto je Narodna skupština obavila razmatranje svih tačaka dnevnog reda ove sednice i odlučivanje o njima, saglasno članu 102. Poslovnika Narodne skupštine, zaključujem sednicu Dvadeset šestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u Jedanaestom sazivu. Time završavamo vanredno zasedanje. Vidimo se u ponedeljak.