Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, otvaram Dvanaestu sednicu Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2021. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuju 102 narodna poslanika. Podsećam vas da je članom 88. stav 5. Poslovnika predviđeno da kvorum za rad Narodne skupštine prilikom usvajanja zapisnika i utvrđivanja dnevnog reda postoji ako je na sednici prisutna većina od ukupnog broja narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim poslanike da ubace svoje kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 145 narodnih poslanika, odnosno da je prisutna većina od ukupnog broja narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine, u smislu člana 88. stav 5. Poslovnika. Da li neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje u skladu sa članom 287. Poslovnika? Reč ima narodni poslanik Jahja Fehratović.
Zahvaljujem, uvaženi predsedavajući. Moje današnje pitanje upućeno je Ministarstvu prosvete, a odnosi se na paušalno i neutemeljeno tumačenje člana 43. Zakona o visokoškolskom obrazovanju od strane državnog Univerziteta u Novom Pazaru. Na osnovu tako paušalnog tumačenja, oni su studentima ovog univerziteta uskratili pravo na molitveni prostor, iako to pravo imaju prema Ustavu, prema onome što jeste član 21. Ustava, koji zabranjuje diskriminaciju po osnovu i verskih osećanja. Državni univerzitet u Novom Pazaru je mesto gde studira jako veliki broj studenata, ne samo Bošnjaka već i Srba i svih ostalih. Tu studenti, kao i svi ostali građani ove države, imaju pravo da žive onako kako misle da je najbolje, da ako smatraju da treba obavljati verske obrede, da im se to dozvoli. Međutim, ono što jeste odluka državnog univerziteta direktno je u sukobu sa Ustavom, sa članom 21. koji sam naveo i u suprotnosti je sa praksom visokoškolskih ustanova u celom svetu. Ukoliko imamo, recimo, Kembridž i Oksford, koji imaju kapele, ukoliko imamo Sankt Petersburg, gde ima svoj molitveni hram, ukoliko imamo da u našoj državi imaju molitveni prostor u svim mogućim institucijama, evo, čak i ovde u Republici Srbiji, u Narodnoj skupštini, zahvaljujući pre svega dobrim odnosima i razumevanju između rahmetli akademika Muftije Zukorlića i rukovodstva Skupštine, o čemu je predsednik Dačić govorio na komemoraciji, dobićemo molitveni prostor, što jeste za pohvalu, što jeste jedinstven primer u celoj Evropi, ne bi smeli da ne dozvolimo studentima da isto tako upražnjavaju svoje verske obrede na taj način kako će dolikovati, tj. dostojanstveno, odnosno da im se omogući da oni budu ono što od njih zahteva njihova vera, tj. da obavljaju svoje molitve u vremenu u kom je to propisano, tj. u prostoru koji je adekvatan za to. Mislim da je ovo tumačenje koje je dao državni univerzitet netačno, paušalno i ono se odnosi u ovom članu 43. Zakona o visokom školstvu na organiziranje, a ovde nije reč o organiziranju već o upražnjavanju verskih potreba. Drugo moje pitanje upućeno je Ministarstvu unutrašnjih poslova, odnosi se na član 21. Ustava i na druge članove koji su pozitivni za pripadnike nacionalnih manjina, a to je recipročno zapošljavanje. Imali smo situaciju da je prethodnih dana u policijskoj upravi Novi Pazar zapošljeno 15 novih policajaca, od kojih devet srpske nacionalnosti i šest bošnjačke nacionalnosti. Ovo takođe ne odražava realnu sliku proporcionalne zastupljenosti stanovništva. S obzirom da smo imali prethodno još drastičniju sliku u odnosu na nacionalnu pripadnost među zaposlenima, još više se uvećava na štetu bošnjačkog naroda. Imali smo pre toga različite izgovore za to da neki od tih kandidata nisu ispunjavali uslove, međutim, ovde je reč o običnim policajcima, ovde je reč o pozornicima itd, i zaista je to bila prilika da se vrati, da se niveliše ono stanje koje je zatečeno prethodnih decenija i da se polako vraća ono što jeste realnost i što jeste pravo svakog građanina, posebno u ovim sredinama gde imamo pripadnika nacionalnih manjina u većem broju, kao što je Novi Pazar. Trebalo je ići minimum na tu recipročnost, ako ne i više da bude u pozitivnom smislu za Bošnjake, s obzirom na zatečeno stanje. Ovo je takođe jedna od situacija koja pomalo zabrinjava stanovnike Novog Pazara, jer smo pre toga imali u još jednoj republičkoj ustanovi, u Poreskoj upravi u Novom Pazaru, da je odjednom primljeno deset novih radnika a nijedan pripadnik bošnjačke nacionalnosti. Ovo su pitanja koja treba zaista veoma pažljivo promatrati i treba dati pravo svima onima koji imaju kompetencije, koji imaju relevantne reference da budu jednako tretirani i po pitanju prava na zapošljavanje. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima Šaip Kamberi.
Hvala, gospodine predsedniče. Dame i gospodo narodni poslanici, moje današnje pitanje je za ministra pravde Republike Srbije i Visokog saveta sudstva. Visoki savet sudstva je na sednici održanoj dana 14. oktobra 2021. godine po oglasu objavljenom u "Službenom glasniku broj 38/21" od aprila ove godine, doneo je odluku o predlogu kandidata koji se prvi put biraju na sudijsku funkciju za Prekršajni sudu Preševu. Na osnovu ove odluke, za sudiju tog suda je predložen kandidat Igor Nikolić, samostalni saradnik Službe za Katastar nepokretnosti iz Vranja. Ništa ne bi bilo neobično u predlogu ovog lica da među kandidatima za mesto sudije u Prekršajni sud u Preševu nije bilo nekoliko lica albanske nacionalnosti iz Preševa i Bujanovca sa završenom Pravosudnom akademijom ili položenim ispitom i da se ne radi o Prekršajnom sudu u opštini u kojoj Albanci čine preko 90% stanovništva. Podsećanja radi, Ustav Republike Srbije u članu 77. stav 2. predviđa pravo pripadnika nacionalnih manjina da prilikom zapošljavanja u državnim organima i javnim službama imaju odgovarajuću zastupljenost. Prvo, opšte načelo preporuka iz Lunda visokog komesara nacionalnih manjina primećuje da delotvorno učešće nacionalnih manjina u javnom životu predstavlja suštinski deo miroljubivog i demokratskog društva. Iskustva iz Evrope i šire pokazala su da je u cilju unapređivanja ovog učešća često potrebno da vlade ustanove posebna rešenja za nacionalne manjine. Ove preporuke nastoje da olakšaju uključivanje manjina u državne okvire i omoguće manjinama da održe svoj sopstveni identitet i karakteristike unapređujući na taj način dobro upravljanje. Ljubljanske smernice, sa druge strane, u integrisanju raznolikih društava se ne zadržavaju na pukoj podršci i priznanju manjinske kulture, identiteta i političkih interesa, već dodatno preporučuju državama da obezbede uspostavljanje komunikacije i interakcije koje će nadilaziti etničke podele. Ove smernice sugerišu da nacionalne manjine ne samo da treba da ostvaruju svoje zakonsko pravo na delotvorno učešće u opštem upravljanju državom, već i da budu podstaknute da to učine, kaže Knut Volebek, bivši visoki komesar nacionalnih manjina. Ovakva politika zapošljavanja u pravosudnim institucijama kojom se negira pravo albanskih kadrova da se zapošljavaju nije u duhu pomenute ustavne odredbe, niti preporuka koje daje institucija visokog komesara. Kredibilitet institucija zavisi od poverenja koje građani imaju u njih, a poverenje građana u institucije u sredinama nastanjenim pripadnicima nacionalnih manjina isključivo zavisi od participacije pripadnika nacionalnih manjina u te institucije. Zato, moje pitanje za ministra pravde i Visoki savet sudstva jeste – kada će se u Prekršajnom sudu u Preševu, odnosno Osnovnom sudu u Bujanovcu i Osnovnom tužilaštvu u Vranju, koje pokriva i područje Osnovnog suda u Bujanovcu, zaposliti kandidati albanske nacionalnosti za položenim ispitom ili završenom Pravosudnom akademijom, a sve u cilju poštovanja odredbi iz člana 77. stav 2. Ustava Republike Srbije? Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima Zoltan Pek. Izvolite.
Hvala. Ispred poslaničke grupe SVM postaviću pitanje ministru finansija, Siniši Malom. Moje pitanje se odnosi na temu nivo razvijenosti opština u Srbiji. Regionalne disproporcije u AP Vojvodine se dodatno produbljavaju usled intenzivnijeg demografskog pražnjenja celokupnog područja, što je nova karakteristika populacionih procesa, dok se u prethodnim decenijama demografskom pražnjenju najviše bile izložene prigranične opštine, danas je ovaj trend prisutan na celoj teritoriji Srbije. Razlike između opština u Vojvodini na osnovu pojedinačnih i sintetičkih indikatora razvijenosti, dohodak po stanovniku, stopa nezaposlenosti, izgrađenost putne infrastrukture i osnovni pokazatelji životnog standarda dostižu odnos 1:8. Ove razlike uglavnom se svode na razlike između gradskih centara i ostalih opština. Problemi merenja stepene razvijenosti jedinica lokalnih samouprava ne mogu se objasniti isključivo ekonomskim pokazateljima i jednostavno tumačiti preko ekonomskih dispariteta. Dinamični proces i intenzivne promene u ukupnom društvenom privrednom i socijalnom ambijentu determinisali su i umnožili specifičnost gradova i opština u Srbije usled čega je proces merenja i tumačenja međusobnih razlika prema stepenu razvijenosti znatno složen problem. Zbog toga su koncepcije merenja regionalnih dispariteta pomerile sa samo ekonomskih i na neekonomske indikatore. Vlada Republike Srbije je 2015. godine usvojila novu Metodologiju za izračunavanje stepena razvijenosti regiona. Razlozi su bili suštinskog, zakonskog i metodološkog karaktera. Suštinski uvaženi su zahtevi velikog broja jedinica lokalne samouprave da je neophodno pristupiti novom merenju stepena razvijenosti, jer je izmenjena regionalna i lokalna privredna struktura nakon razornih efekata globalne recesije. Zakonski jer je jedna od bitnih odredbi Zakona o regionalnom razvoju nalagala merenje stepena razvijenosti opština i gradova svake godine. Metodološki – postupak utvrđivanja stepena razvijenosti definisan 2009. godine bazirao se dominantno na merenju ekonomske dimenzije razvijenosti, što je imalo jako opravdanje i validno obrazloženje imajući u vidu aktuelni proces privatizacije i tranzicije privrede Srbije. Usvojeni novi metodološki postupak 2015. godine bazirao se na kreiranju kompozitnog indeksa razvijenosti, odnosno na merenju pet razvojnih dimenzija - ekonomska, socijalna, demografska, obrazovna i finansijska snaga jedinica lokalnih samouprava preko reprezentativnih i transparentnih indikatora različito ponderisanih. Metodološka rešenja izračunavanja stepena razvijenosti opština usvojena 2015. godine su kompatibilna sa evropskom praksom u ovoj oblasti, međutim Vlada novi metodološki koncept nije primenjivala u periodu od 2015. do 2021. godine, već se primenjivala lista razvijenosti jedinica lokalne samouprave iz 2014. godine koja je za rangiranje opština i gradova koristila staru metodologiju. Mapiranje stepena razvijenosti opština i gradova u Srbiji u 2019. godini bazirano je na utvrđenoj metodologiji usvojenoj 2015. godine sa aktuelnim podacima i najnovijim demografskim procesima. Rezultati primene nove metodologije za merenje stepena razvijenosti pokazatelja značajnije raslojavanje područja AP Vojvodine. Nepovoljan rezultat je da se u grupi nerazvijenih opština grupisala polovina vojvođanskih opština. Generalno najveći broj opština koje imaju najnižu prosečnu razvijenost je iz Banata, a nasuprot ovome u grupi najrazvijenijih su samo dve banatske opštine i grad Pančevo, dok su ostali iz Srema i Bačke. Promene u razvijenim grupama ogledaju se da je čak sedam opština iz druge prešlo u prvu grupu, ali i da je pet opština i gradova iz prve grupe skliznulo u drugu. Ima i dve opštine koje su čak u trećoj grupi. Važno je istaći da sve opštine koje su po staroj metodologiji bile rangirane u treću, sada su razvrstane u četvrtu grupu razvijenosti. Pošto nivo razvijenosti lokalnih samouprava je osnova za podelu nenamenskih sredstava za lokalne samouprave iz budžeta Republike Srbije, kao što znamo da iz prakse, da stepen razvijenosti je bitni kriterijum kod raznih konkursa za dodelu sredstava iz raznih ministarstava, nerazvijene opštine imaju veći prioritet kod dodele sredstava. Zato je moje pitanje, kada će se primenjivati nova metodologija za merenje stepena razvijenosti lokalnih samouprava i kada će se utvrditi nova lista lokalnih samouprava po stepenu razvijenosti? Hvala vam.
Hvala vam. Reč ima, Dijana Radović. Izvolite.
Poštovani predsedniče Narodne skupštine, koleginice i kolege narodni poslanici, poslednjih dana javnost je opterećena društvenim problemom na koji ne možemo biti imuni, u pitanju su društvene mreže i njihov negativan uticaj na društvene pojave, naročito među mladim ljudima o čemu sve češće imamo priliku da govorimo. Opasnosti posledice aktivnosti na društvenim mrežama i sadržaja kojima su pre svega izloženi mladi imali smo priliku da vidimo da su pogubne. Uticaj ovih medija je ogroman, a mladi koji pripadaju digitalnoj pismenoj generaciji izloženi su sadržajima koji njih žele da predstave u željenom svetlu. Taj virtuelni svet veoma često obmanjuje mlade ljude, podstiče ih na negativan načni na razmišljanja, za posledicu imaju iskrivljenu svest, ali takođe imaju i negativne posledice na njihovo razmišljanje o ljudima, procesima i pojavama. Tako mladi ljudi gube osećaj za realan život, za realan svet i mnogo teže podnose neuspeh. Ovakav odnos mladih ljudi posledica je i nekih iskrivljenih vrednosti koji se mladim ljudima nude, pre svega na društvenim mrežama, ali takođe i preko pojedinih medija. Vrednost ne treba da predstavljaju rijaliti programi, vrednost ne treba da predstavljaju programi u kojima učesnici zarađuju ogroman novac, bez rada, već prvenstveno vrednost treba da predstavljaju rad, stvaralaštvo i društveno poželjno ponašanje. Konkretno, u pitanju su sve prisutniji pritisci i pretnje preko društvenih mreža, preko Tvitera, Instagrama, Jutjuba, Tik-Toka i drugih platformi za deljenje elektronskog materijala. Putem komentara upućuju se brutalne pretnje i uvrede koje izazivaju veliku uznemirenost i strah onih kojima su te pretnje i upućene. Ta brutalnost u pretnjama ide tako daleko da se jutjuberima i influenserima, ali generalno i svim korisnicima društvenih mreža i te kako preti, pa čak i smrću. Svedoci smo u poslednjih nekoliko meseci nekoliko samoubistava mladih ljudi koji su posledica pretnji i ogromnog pritiska na mlade ljude. Moje pitanje je upućeno Vladi Republike Srbije i glasi – na koji način i kojim merama Vlad Republike Srbije bi mogla adekvatnije da odgovori na ovu negativnu društvenu pojavu i sankcioniše digitalno nasilje, čije posledice po mlade generacije mogu biti pogubne? Pre svega, smatram da je veoma važno da jedna ovakva inicijativa za rešenje ovako ozbiljnog problema i potekne od nas, mladih narodnih poslanika, koji smo u proteklom periodu bili i te kako izloženi brutalnom nasilju na digitalnim mrežama, odnosno na svim društvenim mrežama i da naš angažman i treba da bude upućen da pružimo podršku svim onim mladim ljudima koji su izloženi ovakvom problemu. Ukoliko ne možemo da ga iskorenimo, onda na najbolji način da im pomognemo da prevaziđu i da te posledice koje na njih ostavljaju da budu što manje. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Boban Birmančević.
Poštovani predsedavajući, poštovane kolege narodni poslanici, poštovani građani Srbije, moje prvo pitanje upućeno je pravosudnim organima države Srbije, vrlo je jednostavno, a siguran sam da zanima sve građane u Srbiji. Moje pitanje glasi - ima li pravde, može li neko zaštiti upravo te građane Srbije od šačice plaćenika koji iz nedelje u nedelju ugrožavaju bezbednost građana Srbije i uzimaju vlast u svoje ruke? Ko daje za pravo, po kom osnovu i kada će se stati na put plaćenicima koji pokušavaju da uvedu nemire u Srbiju, da izazovu nemire i da na sve načine, samo ne demokratskim putem, dođu na vlast u Srbiji? Ko će od pravosudnih organa ustanoviti da li ih plaća Dragan Đilas, da li Aljbin Kurti, da li neko treći? Ja nisam u mogućnosti, pa, evo, pitam može li neko da ustanovi ko plaća izazivanje nemira u Srbiji? Evo, vi recite meni, a ja ću pročitati našim građanima, ili sami objavite ko izaziva nemire i za koje pare. Znamo da je Dragan Đilas uzeo 620 miliona evra, on ima pare, prodao se, izdao je državu, znamo i zašto i za koliko, ali za koje pare državu izdaje Marinika Tepić, Vuk Jeremić, Nebojša Zelenović, Ćuta itd, itd? Istovremeno, postavljam pitanje ima li pravde za Dušana Prokića? Evo, ovako izgleda demokratija na delu upravo tih plaćenika. Dušan Prokić prebijen od Dragana Milovanovića Crnog. Na nekoliko metara od ovi dešavanja, od pokušaja ubistva Dušana Prokića, stajao je upravo jedan od organizatora Nebojša Zelenović, lažni demokrata, lažni borac za zelenu Srbiju i lažni borac za građane Srbije. Ima li pravde za ovog čoveka? Pravda za Dušana Prokića, pravda je za sve građane Srbije. Istovremeno, pitanje koje nije imalo odgovor, a tiče se događaja koji su prethodili svemu ovome. Na ovoj slici nalazi se Zlatko Kokanović sa sekirom. To je Zlatko Kokanović sa sekirom, stoji upravo pored Viole fon Kramon. Pitanje za nezavisne medije, koji su nezavisni, samo ne znam od čega, znamo od koga su zavisni, da li su oni videli ovu sekiru, da li je neko od državnih organa video ovo sekiru, da li je Zlatko Kokanović procesuiran i da li neko može u ime države, u ime pravosudnih organa da pita Violu fon Kramon šta ona radi u Nedeljicama pored Zlatka Kokanovića, dok on sa sekirom pokušava da se izbori za demokratiju u Gornjim Nedeljicama? Da li postoji neko ko može da ispita zašto i na koji način ovaj čovek, Zlatko Kokanović, nije izveden pred lice pravde, odnosno nije izvedena akcija koja će ustanoviti šta ova sekira radi u Loznici, odnosno u Gornjim Nedeljicama? Da li nezavisni mediji vide ovu nevidljivu sekiru? Evo, pitam nezavisne medije, nije praksa, ali neka objave ovo i neka kažu da na ovoj slici nema sekira i da na ovoj slici nije Zlatko Kokanović, a pored njega Viola fon Kramon. Istovremeno, pitanje koje nismo jednostavno postavljali, a nameće se kao posledica svega ovoga što se dešava, da li i na koji način država hoće da se izbori i na koji način će se izboriti protiv zloupotrebe demokratije? Kako i na koji način neko iz nedelje u nedelju, iz dana u dan obmanjuje građane i kada će se stati na put lažima? Kada će neko za izgovorenu laž, za dezinformaciju i za organizaciju protesta koji za posledicu mogu da imaju samo nemire i mogu da imaju samo nešto što nije svojstveno ovoj Srbiji, jednostavno biti procesuirani? Niko u ovom trenutku ne želi da podrži nemire u Srbiji, osim onih koji ne žive u Srbiji. Za kraj pitanje da li neko u ime pravosudnih organa može da ispita za koje pare se izdaje i prodaje država, za koje pare Nebojša Zelenović priča to što priča, za koje pare Vuk Jeremić priča to što priča, za koje pare i od koga dobija te pare, jer svaka izdaja Srbije je krivično delo koje mora i koje zaslužuje da bude procesuirano? Očekujem odgovore od pravosudnih organa, ko i za koje pare pokušava da izazove nemire? Od tih nemira, naravno, neće biti ništa. Odgovor države je jasan. Odgovor predsednika države je još jasniji. Hvala i predsedniku i hvala građanima koji su razumeli i shvatili težinu situacije i podržali ovo što je uradio predsednik Aleksandar Vučić. Hvala.
Hvala. Pošto se više niko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa ne javlja za reč, nastavljamo sa radom. Dostavljen vam je ZUapisnik Osme posebne sednice Narodne skupštine Republike Srbije u Dvanaestom sazivu. Pošto današnjoj sednici prisustvuje većina od ukupnog broja narodnih poslanika, konstatujem da postoji kvorum za usvajanje zapisnika sa navedene sednice. Obaveštavam vas da je proverom u službi za poslove Odbora za administrativno-budžetska i mandantno-imunitetska pitanja utvrđeno da tom odboru niko od narodnih poslanika nije dostavio u pisanom obliku primedbe na navedeni zapisnik. Prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Zapisnik Osme posebne sednice Narodne skupštine Republike Srbije u Dvanaestom sazivu, održane 30. novembra 2021. godine. Molim poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno – 164, za – 156, nije glasalo – osam. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova usvojila Zapisnik Osme posebne sednice Narodne skupštine Republike Srbije u Dvanaestom sazivu. U saziv ove sednice, koji vam je dostavljen, sadržan je predlog dnevnog reda sednice. Pre utvrđivanja dnevnog reda sednice, saglasno članu 92. stav 2. i članu 93. Poslovnika, potrebno je da Narodna skupština odluči o predlozima za dopunu dnevnog reda i o Predlogu za spajanje rasprave. Narodni poslanik Selma Kučević, na osnovu člana 92. Poslovnika, predložila je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog rezolucije o genocidu u Srebrenici, koji su Narodnoj skupštini podneli narodni poslanici Enis Imamović, Šaip Kamberi, Selma Kučević, Nadije Bećiri, Mirsad Kučević i Arđend Bajrami 9. juna 2021. godine. Pošto gospođa Kučević nije prisutna, stavljam na glasanje ovaj predlog. Molim poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno – 165, za – tri , protiv – sedam, nije glasalo – 155. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Narodni poslanik Marijan Rističević na osnovu člana 92. Poslovnika predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom Predlog o rezolucije o zločinima u i oko Srebrenice od 1992. do 1995. godine, koji je podneo Narodnoj skupštini 17. juna 2021. godine. Da li poslanik Rističević želi reč? (Ne.) Stavljam na glasanje ovaj predlog. Molim poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje. Ukupno 167, za 11, protiv dva, nije glasalo 154 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Narodni poslanik Miodrag Linta, na osnovu člana 92. Poslovnika predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o Memorijalnom centru „Genocid nad Srbima“ u nezavisnoj državi Hrvatskoj od 1941. do 1945. godine, koji je podneo Narodnoj skupštini 26. novembra 2021. godine. Narodni poslanik Miodrag Linta, izvolite.
Zahvaljujem. U nezavisnoj državi Hrvatskoj izvršen je nezapamćeni genocid nad srpskim narodom. Iz tog razloga ja danas predlažem da se dnevni red sednice, dopuni mojim predlogom zakona o Memorijalnom centru „Genocida nad Srbima“ u nezavisnoj državi Hrvatskoj. Temelj genocidne ustaške politike najbolje je formulisao Mile Budak u svojoj zloglasnoj formuli da trećinu Srba treba pobiti, trećinu pokatoličiti, a trećinu proterati. Nezavisna država Hrvatska je bila jedina država na svetu u kojoj su postojali logori za decu. U Staroj Gradiški, Sisku, Jasenovcu, Uštici, Mlaki, Jablancu, Jasterbarskom, u Gornjoj Rijeci kod Križevaca i Lobogradu u hrvatskom Zagorju. Na području nezavisne države Hrvatske bilo je više od 1000 statišta na kojima je sistematski ubijan srpski narod. Ja ću pomenuti samo najveća od njih. Dakle, kompleks logora Jasenovac, kompleks logora Jadovno, Gospić, Pag, zatim veliko stratište gde je ubijeno preko 30.000 Srba su Garavice kod Bihaća, zatim ubijeno šest hiljada Srba u Starom Brodu, Miloševićima kod Višegrada, zatim oko 5.500 ubijeno u Šušnjaru kod Savskog mosta, itd. Ja svojim predlogom zakona, definišem četiri cilja Memorijalnog centra „Genocida nad Srbima“, u nezavisnoj državi Hrvatskoj. Prvi cilj jeste utvrđivanje tačnog broja stradalih Srba, drugi cilj jeste čuvanje trajnog sećanja na srpske žrtve genocida u NDH. Treći cilj, upoznavanje domaće i međunarodne javnosti o utvrđenim činjenicama o izveštaju o genocidu nad našim narodom u NDH i četvrto, borba za međunarodno priznanje genocida nad srpskim narodom u nezavisnoj državi Hrvatskoj. Mojim predlogom zakona, predviđeno je da u okviru Memorijalnog centra „Genocida nad Srbima“ u NDH, postoji šest jedinica i pet službi. Jedinice bi bile muzej, arhiv, biblioteka, škola za obrazovanje o genocidu, Institut za istraživanje genocida i uprava za spomen obeležja i stradale čiji bi cilj bio da se insistira na postavljanju spomenika i spomen obeležja na svim onim svratištima gde ubija srpski narod na području nezavisne države Hrvatske. Takođe, postojala bi služba za izdavačku delatnost, služba za međunarodnu saradnju, služba za opšte poslove, služba za informisanje i služba za informacione tehnologije koja bi se bavila popisom srpskih žrtava i tekućih aktivnosti. Predlažem da Memorijalni centar „Genocida nad Srbima“ u NDH obuhvata odgovarajući prostor na teritoriji Grada Beograda, konkretnije na području opštine Novi Beograd ili opštine Zemun, na levoj obali Save, dakle na području koje je bilo u sastavu genocidne nezavisne NDH. Potrebno je da Grad Beograd obezbedi zemljište veličine najmanje šest hektara i pravne i tehničke uslove, a Vlada Republike Srbije da obezbedi finansijska sredstva za izgradnju objekata memorijalnog centra i nabavku nepokretnosti i opreme. Memorijalni centar bi imao memorijalni park gde bi strani državnici posadili drvo u čast srpskih žrtava genocida, a u okviru memorijalnog centra, postojao bi veliki spomenik posvećen srpskim žrtvama genocida u NDH i mesto gde gori večna vatra. Dakle, predlažem da se dnevni red današnje sednice dopuni novim Predlogom zakona o memorijalnom centru genocida nad Srbima u NDH. Hvala.
Dobro, hvala. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Molim poslanike da se izjasne. Zaustavljam glasanje: za – 13, nije glasalo – 152, od ukupno 165 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Narodni poslanik dr Aleksandar Martinović na osnovu članova 92. stav 2, 157. stav 1, 170. i 192. stav 3, a shodno članu 157. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, predložio je da se obavi 1.) zajednički načelni i jedinstveni pretres o: Predlogu zakona o pravima korisnika usluga privremenog smeštaja u socijalnoj zaštiti, koji je podnela Vlada, Predlogu zakona o zaduživanju Republike Srbije kod Banka „Inteza“ a.d. Beograd za potrebe finansiranja projekta Ruma – Šabac – Loznica, i Predlogu zakona o Potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Indije o davanju dozvola članovima porodica osoblja diplomatsko-konzularnih predstavništava za bavljenje plaćenim delatnostima. Pod 2.) zajednički jedinstveni pretres o: Predlogu odluke o izboru sudija koji se prvi put biraju na sudijsku funkciju, Predlogu odluke o izboru člana Viskog Saveta sudstva iz reda sudija apelacionih sudova, Predlogu odluke o prestanku funkcije javnog tužioca u Osnovnom javnom tužilaštvu u Velikoj Plani, Predlogu odluke o prestanku funkcije predsednika Upravnog suda, Predlogu odluke o prestanku funkcije dva člana Republičke komisije za zaštitu prava u postupcima javnih nabavki i Predlogu odluke o izboru člana Saveta guvernera Narodne banke Srbije. Da li narodni poslanik dr Aleksandar Martinović želi reč? (Ne.) Stavljam na glasanje ovaj predlog. Molim poslanike da se izjasne. Zaustavljam glasanje: za 160, nije glasalo pet od ukupno 165 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova prihvatila ovaj predlog. Pošto smo se izjasnili o predlozima za dopunu dnevnog reda i o predlogu za spajanje rasprave, na osnovu člana 93. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, stavljam na glasanje predlog dnevnog reda, u celini. Molim narodne poslanike da se izjasne. Zaključujem glasanje: za – 163, nije glasalo dvoje, od ukupno 165 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova utvrdila dnevni red Dvanaeste sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2021. godini, u celini. D n e v n i r e d Predlog zakona o pravima korisnika usluga privremenog smeštaja u socijalnoj zaštiti, koji je podnela Vlada, Predlog zakona o zaduživanju Republike Srbije kod banka „Inteza“ a.d. Beograd za potrebe finansiranja projekta Ruma – Šabac – Loznica, Predlog zakona o Potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Indije o davanju dozvola članovima porodica osoblja diplomatsko-konzularnih predstavništava za bavljenje plaćenim delatnostima. Predlog odluke o izboru sudija koji se prvi put biraju na sudijsku funkciju, Predlog odluke o izboru člana Viskog Saveta sudstva iz reda sudija apelacionih sudova, Predlog odluke o prestanku funkcije javnog tužioca u Osnovnom javnom tužilaštvu u Velikoj Plani Predlog odluke o prestanku funkcije predsednika Upravnog suda, Predlog odluke o prestanku funkcije dva člana Republičke komisije za zaštitu prava u postupcima javnih nabavki, Predlog odluke o izboru člana Saveta guvernera Narodne banke Srbije. Prelazimo na rad po utvrđenom dnevnom redu sednice. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da su pozvani da sednici prisustvuju: Prof. dr Darija Kisić Tepavčević, ministar za rad, zapošljavanje, boračka i socijalna pitanja, Siniša Mali, ministar finansije, Tomislav Momirović, ministar građevinarstva, saobraćaja i infrastrukture, Nikola Selaković, ministar spoljnih poslova, Saša Stevanović, državni sekretar u Ministarstvu finansija, Milana Rakić, državni sekretar u Ministarstvu građevinarstva, saobraćaja i infrastrukture, Marko Milenković, prvi sekretar u Odeljenju za međunarodnopravne poslove u Ministarstvu spoljnih poslova, Biljana Zekavica, pomoćnik ministra za rad, zapošljavanje, boračka i socijalna pitanja, Ana Tripović, direktor Uprave za javni dug u Ministarstvu finansija, Jelisaveta Čolanović, načelnik Odeljenja za međunarodno pravne poslove u Ministarstvu spoljnih poslova, Vesna Mirosavljević, bivši savetnik u Ministarstvu za rad, zapošljavanje, boračka i socijalna pitanja i Dragan Babić iz Uprave za javne dug u Ministarstvu finansija. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 157. stav 2. i članu 170. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički načelni i jedinstveni pretres o - Predlogu zakona o pravima korisnika usluga privremenog smeštaja u socijalnoj zaštiti, Predlogu zakona o zaduživanju Republike Srbije kod „Banca Intesa AD Beograd“ za potrebe finansiranja Projekta Ruma – Šabac – Loznica, i Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Indije o davanju dozvola članovima porodica osoblja diplomatsko konzularnih predstavništava za bavljenje plaćenim delatnostima. Pre nego što pređemo na raspravu, želim da vas obavestim da ćemo danas raditi do 17.30 časova, zbog sednice Vlade koja je zakazana za 18.00 časova i obaveza članova Vlade, i da ćemo raditi još sutra, to znači da u četvrtak ako nema amandmana, onda bismo sutra završili preostalu raspravu i bio bi dan za glasanje. Sledeće nedelje bi nastavili u utorak. Pozdravljam ministarku Dariju, želim joj brz oporavak i hvala joj što je pored teške povrede došla ovde u Narodnu skupštinu. Molim vas da je pozdravite jednim aplauzom. Reč ima predstavnik predlagača, ministarka Darija Kisić Tepavčević. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovani predsedniče Narodne skupštine, dame i gospodo narodni poslanici, izuzetno mi je zadovoljstvo što mogu danas da predstavim Predlog zakona o pravima korisnika usluga privremenog smeštaja u socijalnoj zaštiti. Zahtevi za donošenje navedenog zakona proizilaze iz različitih strateških i normativnih akata, a pre svega obaveza nastalih usvajanjem Zakona o potvrđivanju Konvencija o pravima osoba sa invaliditetom koji za cilj ima unapređenje, zaštitu i osiguranje punog i jednakog uživanja svih ljudskih prava i osnovnih sloboda osoba sa invaliditetom uključujući i pravo na život u zajednici. U skladu sa tim Vlada Republike Srbije se u Akcionom planu za pregovaračko Poglavlje 23 odeljak – osnovna prava, obavezala da će usvojiti i ovaj zakon. Predložena zakonska regulativa je deo strateškog rešenja kako će se sprovesti prelazak sa institucionalne zaštite korisnika na život u zajednici. Predmetna materija uređena je parcijalno u više različitih propisa, u više sektora, tako da se ukazala potreba da se ova materija najzad uredi na jednom mestu, jednim zakonom radi celovitog ostvarivanja prava korisnika usluga privremenog smeštaja u socijalnoj zaštiti. Konkretno, ovde se radi o izradi zakona kojim se uređuje način ostvarivanja prava korisnika usluga privremenog smeštaja u socijalnoj zaštiti, kao i prava korisnika usluga privremenog smeštaja u ustanovama socijalne zaštite koji su u procesu deinstitucionalizacije načela, postupak smeštaja, postupak pripreme korisnika za život u zajednici smeštenih u ustanovama u procesu deinstitucionalizacije, zaštita od zlostavljanja, eksploatacije i zanemarivanja kao i druga prava i obaveze korisnika prilikom korišćenja usluge privremenog smeštaja do obezbeđivanja uslova za život u zajednici, zatim način i postupanja u incidentnim situacijama neposredne opasnosti po život ili bezbednost drugih korisnika ili drugih lica. Zakon treba da unapredi položaj korisnika usluga privremenog smeštaja bez diskriminacije pod ravnopravnim uslovima uz aktivno, efektivno i informisano učešće svih lica koja učestvuju u donošenju odluka koje utiču na život i prava korisnika, a u skladu sa pristupom zasnovanim na ljudskim pravima. Zakon treba da omogući zaštitu prava korisnika usluga privremenog smeštaja u socijalnoj zaštiti kroz kontinuirano osposobljavanje korisnika za samostalan život i puno i ravnopravno učešće u društvu i ostvarivanju socijalne inkluzije. Navedeni zakon obezbeđuje da se usluge smeštaja pružaju u skladu sa voljom i željom korisnika uz uvažavanje njegovog životnog ciklusa, etničkog i kulturnog porekla, životnih navika, razvojnih i drugih potreba u svakodnevnom i drugom životnom funkcionisanju. Smeštaj se obezbeđuje samo kao poslednja mogućnost, tj. korisniku kome se ne može obezbediti ostanak u porodici, dnevne usluge u zajednici ili usluge podrške za samostalan život u smislu zakona kojim je uređena socijalna zaštita. Prilikom odlučivanja o smeštaju korisnika organi koji donose odluku dužni su da ispituju mogućnosti obezbeđenje potreba korisnika na drugi način, prvenstveno korišćenjem dnevnih usluga u zajednici, usluga podrške za samostalni život ili korišćenjem drugih mera van institucionalne podrške ili zaštite. Smeštaj se obezbeđuje na osnovu informisanog pristanka potencijalnog korisnika. Usluge smeštaja u procesu deinstitucionalizacije pružaju se u skladu sa najboljim interesom deteta, a kod punoletnih osoba u skladu sa voljom i željama korisnika uz poštovanje dostojanstva i primenu načela odlučivanja bez ili uz podršku. Na kraju, želim još jednom da podvučem važnost činjenice da danas predstavljamo Predlog zakona o pravima korisnika usluga privremenog smeštaja u socijalnoj zaštiti koji treba da unapredi položaj korisnika usluga privremenog smeštaja u socijalnoj zaštiti bez diskriminacije pod ravnopravnim uslovima uz aktivno, efektivno i informisano učešće svih lica koja učestvuju u donošenju odluka koja utiču na život i prava korisnika. U skladu sa pristupom zasnovanim na ljudskim pravima Zakon treba da omogući zaštitu prava korisnika usluga privremenog smeštaja u socijalnoj zaštiti kroz kontinuirano i stalno osposobljavanje korisnika za samostalan život i puno i ravnopravno učešće u društvu i ostvarivanje socijalne inkluzije. Takođe, bitno je naglasiti da se zakonom obezbeđuje adekvatna i blagovremena celovita zaštita i sigurnost korisnika sa jasno određenim pravima i obavezama korisnika, kao i pravima, obavezama i odgovornostima pružaoca usluga, u skladu sa voljom i željom korisnika, odnosno najboljim interesom maloletnog korisnika, uz poštovanje njegovog fizičkog i psihičkog integriteta, bezbednosti, a u skladu sa zajamčenim ljudskim pravima i slobodama. Indirektno, ovaj Zakon će uticati i na celokupne porodice, bliska lica iz okruženja, lica smeštenih u ustanovama socijalne zaštite, kao i na zaposlene u navedenim ustanovama. Ceo Zakon sadrži čitav niz podsticajnih mera, a restriktivne mere su jasno definisane sa ciljem da se spreči svaka zloupotreba i da se primenjuje samo u situacijama kada na manje restriktivan način nije moguće otkloniti opasnost po život i zdravlje korisnika i drugih lica. Sprovođenje ovog zakona nema troškova i finansiraće se iz postojećih sredstava. Takođe, ovaj zakon nema uticaja na rashode drugih institucija. Donošenje Zakona neće prouzrokovati ni troškove građana. Građani će posredno imati koristi od donošenja ovog Zakona, jer će unaprediti kvalitet pružanja usluga socijalne zaštite. Takođe, zakon podstiče razvoj raznovrsnih i uvođenje novih socijalnih usluga u zajednici i uključivanje u sferu pružanja usluga što više različitih aktera. Ponuđena rešenja podržavaju i afirmišu porodicu kao najbolji primer i najbolji okvir zaštite osetljivih grupa, te podsticanje razvoja usluga socijalne zaštite u zajednici. Proces deinstitucionalizacije i socijalne inkluzije obezbediće uslove za ostvarivanje ljudskih prava na život u zajednici korisnika socijalne zaštite. Teritorijalno usklađen i održiv razvoj usluga u zajednici je preduslov za uspešnost u sprovođenju procesa deinstitucionalizacije. Donošenje navedenog zakona, takođe, imaće pozitivan uticaj na građane i na navedene društvene grupe koji su u potrebi za korišćenjem usluga privremenog smeštaja u ustanovi socijalne zaštite na način da se obezbedi zaštita prava i sloboda korisnika i smanjivanje zloupotreba i efikasnosti u radu. Na kraju, uverena sam da će ovaj visoki i uvaženi dom, nakon rasprave, usvojiti ovaj od posebnog značaja predlog zakona. Hvala vam na pažnji.
Hvala vam. Sada reč imaju predstavnici nadležnih odbora. Prvo, predsednica Odbora za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava dr Aleksandra Tomić. Izvoolite.
Uvaženi predsedavajući, poštovana ministarko, kolege poslanici, mi smo na sednici Odbora razmatrali Predlog zakona o zaduživanju Republike Srbije kod banke „Intesa“ za jedan veliki projekat koji mislim da već dugi niz godina govorimo o tome. To je Projekat Ruma - Šabac - Loznica, koji je inače od 9. avgusta 2018. godine, kada je Vlada napravila Radnu grupu, definisala, u stvari, strateške ciljeve razvoja Srbije kada je u pitanju infrastruktura. I, ono što gospodin Vučić kaže, da snovi stvaraju budućnost, očito se vidi sada da je budućnost u svakom trenutku rada, jer je projekat o kojem danas govorimo i za koju, u stvari, i danas Skupština ratifikuje i potvrđuje zaduživanje je projekat koji se sastoji iz tri faze. Ukupan projekat vredan je 476 miliona evra. Prva faza je, u stvari, tzv. petlja kod Rume, odnosno deonice Ruma – Šabac, koji treba u stvari da predstavlja deo Autoputa E-70 na ukupnoj dužini 21,14 kilometara, gde će brzina vozila biti na toj deonici 130 kilometara na sat. U drugoj fazi će biti deo preko Save, koji će iznositi 1.321 metar. Treća faza se odnosi na deo Šabac – Loznica, koji predstavlja brzu saobraćajnicu u dužini od 54,48 kilometara, gde će vozila moći da se kreću 100 kilometara na sat. Kao što vidite, tako važni putevi treba da povežu Srbiju, i istočnu i zapadnu, i severnu i južnu i da u je stvari to čvorište koje je jako važno pogotovo za sever Srbije. Na određeni način omogućiće brži protok roba i usluga, naravno, samim tim i veće učešće BDP-a kada je u pitanju sama infrastruktura i kada su u pitanju visoke stope rasta naše privrede. To je u stvari pokazatelj da ono što je započeto još 2018. godine sa Ministarstvom građevine, koje je zajedno sa „Koridorima Srbije“ i „Azbest firme“, koja je izvođač tih radova, danas mi imamo deo koji se odnosi na 2021. godinu, zaduživanje koje je definisano budžetom za ovu godinu i iznosi od 14,9 milijardi dinara. Taj deo kredita o kome danas govorimo treba zaista da završi sve ove faze koje se odnose na realizaciju ovog projekta, ali onaj deo finansijski koji nas je zanimao na Odboru za finansije pokazuje da je kredit planiran za otplatu narednih 10 godina, da dve godine ima grejs period. Do sada je povučeno, što se tiče kredita, preko osam milijardi dinara, a sada se zadužujemo za 14,9, da je rok raspoloživosti zajma do 4. januara 2024. godine, a isplata znači do 1. avgusta 2031. godine. Ono što je važno reći da su rate, kada je podeljen kredit u 16 jednakih rata, i da realizacija ovog projekta, s obzirom na tako veliku ročnost i na infrastrukturni projekat, naknada za povučene sredstva je 0,3% na godišnjem nivou. Kada se govori o kamati, tromesečni je Belibor i fiksna je znači maraža od 2%, a kredit je u dinarima, što je od velikog značaja, pogotovo u ovom trenutku kada imate mnoge izazove na finansijskim tržištima, kada imate određenu inflaciju i mislim da je jako važno što su mnogi krediti kada su i potpisivani za zaduživanje Srbije se uzimalo u obzir da treba da se zaštiti od bilo kakvih inflatornih udara i mislim da je u danu za glasanje vrlo važno da svi zaista podržimo ovakav predlog zakona. Hvala.
Zahvaljujem Odboru za finansije. Sada reč ima zamenica predsednika Odbora za rad, socijalna pitanja, društvenu uključenost i smanjenje siromaštva Milanka Jevtović Vukojičić.
Zahvaljujem, poštovani potpredsedniče Skupštine. Uvažena ministarko sa saradnicima, kolege poslanici i poslanice, poštovani građani Republike Srbije, Odbor za rad, socijalna pitanja, društvenu uključenost i smanjenje siromaštva na svojoj sednici razmatrao je Predlog zakona o pravima korisnika usluga privremenog smeštaja u socijalnoj zaštiti i tom prilikom jednoglasno usvojio navedeni predlog zakona i predložio Narodnoj skupštini njegovo usvajanje. Zašto? Zato što je zakon apsolutno u skladu, pre svega, sa Ustavom Republike Srbije, zatim sa svim međunarodno priznatim dokumentima, pre svega sa Konvencijom o pravima osoba sa invaliditetom, sa Konvencijom o pravima deteta, kao i sa Evropskom poveljom o ljudskim pravima i slobodama. Ono što želim da kažem to je da ovim zakonom pre svega postiže se jednobraznost u postupanju i institucija i ustanova i pružalaca usluga kada je u pitanju zaštita najosetljivijih i najranjivijih kategorija stanovništva kojim se ovaj zakon, na kraju krajeva, i bavi. Cilj je da se postigne pravna sigurnost i da se omogući jednako uživanje i puno uvažavanje svih ljudskih prava i sloboda. Šta afirmiše ovaj zakon? Ovaj zakon, pre svega, afirmiše život korisnika u porodici, ali i podstiče mere razvoja usluge socijalne zaštite kako bi uz podršku tih mera korisnik ostao i živeo u svojoj lokalnoj sredini i u sredini koja je njemu poznata. Takođe, ovaj zakon na prvo mesto stavlja čoveka, odnosno korisnika. Kako ga stavlja na prvo mesto? Tako što korisnik u čitavom postupku, od onog prvog kontakta, pa do kraja korišćenja usluge, mora da zna. Znači, korisnik mora da bude u potpunosti informisan. Korisnik mora da učestvuje u procesu donošenja odluka i to na aktivan način, ne samo kroz davanje informacija, nego aktivno, kako od smeštaja, tako i kroz čitav plan usluga koji mu se pruža kod pružaoca usluge. Na kraju, želim da kažem da ovaj zakon, takođe, jedan je od strateških opredeljenja Vlade Republike Srbije da unapredi socijalnu zaštitu u skladu sa poštovanjem dostojanstva, osnovnih ljudskih prava, socijalnu zaštitu kakvu zaslužuje 21. vek. Zahvaljujem.
Hvala i Odboru za rad. Da li se još neko od izvestilaca nadležnih odbora javlja za reč? (Ne.) Reč imaju predstavnici poslaničkih grupa. Predsednik poslaničke grupe Stranka pravde i pomirenja, Ujedinjena seljačka stranka, narodni poslanik Samir Tandir. Izvolite.
Hvala. Poštovani predsedavajući, koleginice i kolege narodni poslanici, poštovana ministrice, poštovani predstavnici ministarstva, na početku želim da svim građankama i građanima naše zemlje čestitam otvaranje klastera 4. u pristupnim pregovorima sa EU, a tu su u pitanju Poglavlje 14 – transportna politika, Poglavlje 15 – Energetika, Poglavlje 21 – transevropska mreža i Poglavlje 27 – životna sredina. To je, mislim, veliko priznanje za sve ono što je radio i ovaj parlament i sve ono što radi Vlada i dokaz da zaista naši evropski partneri cene ono što mi radimo. Posebno je važno ovo Poglavlje 27 - životna sredina, jer jako puno govorimo i zadnjih meseci i zadnjih godina o toj Zelenoj agendi. Mislim da jako puno radimo. Dokaz toga jeste da rešavamo nesanitarne deponije. Mislim da svi oni dušebrižnici, zaista, ljudi koji se iskreno bave ekologijom, ali i oni koji možda to rade sa nekom političkom pozadinom, treba da budu srećni, jer evo, i naši evropski partneri nam priznaju rezultate i u narednom periodu više ćemo govoriti o toj temi. Ono što mene posebno raduje jeste i ovo pitanje Poglavlja 15 - energetika. Mislim da je to životno važno pitanje, ne samo kada govorimo o evropskim integracijama, već moram da podsetim da ja dolazim iz opštine Prijepolje, iz dela naše zemlje koji mi Bošnjaci Sandžak zovemo, i da mi s vremena na vreme, znači, u ovim zimskim mesecima preživljavamo i jedan svojevrstan dežavi. Znači, imali smo snežne padavine ili nepogode. Šta očekivati u planinskim krajevima u decembru mesecu? I opet veliki broj i gradova i naselja i sela i zaseoka je ostao bez električne energije. Ono na čemu Stranka pravde i pomirenja, kao najjača bošnjačka stranka, permanentno radi sa svojim partnerima, prvenstveno sa najjačom strankom SNS i što je deo naše koalicionog sporazuma, jeste zamena visokonaponske i niskonaponske mreže. I više puta sam i ministarku to i pitao ovde i znam da se radi na tome. Međutim, moram da istaknem da je intenzitet radova, brzina implementacije, zamene i visokonaponske i niskonaponske mreže nedovoljna, da se intenzitet mora pojačati, jer evo, imali smo za vikend ponovo veliki broj naselja u opštini Prijepolje, Pešterska visoravan, novovaroški kraj, rubni delovi grada Novog Pazara nisu imali uredno snabdevanje električnom energijom, neki to ni dan danas nemaju. To je apsolutno neprihvatljivo. Zašto? Zato što je visoko na agendi ove Vlade Republike Srbije ravnomeran regionalni razvoj, investicije i povratak i zadržavanje naših ljudi da žive na selu, omogućavanje uslova. Nema normalnih uslova za život na selu ako mi nemamo snabdevanje električnom energijom uredno, nema razvoja naše poljoprivrede ako nemamo uredno snabdevanje električnom energijom. Takođe, jasno je da se predstavnici Ministarstva za infrastrukturu, saobraćaj i sam ministar jako trude. Međutim, ne smemo da dozvolimo da nas u decembru mesecu sneg iznenadi i zaista je stanje na našim kolovozima u nedelju, u delu naše zemlje odakle ja dolazim, bilo poprilično loše. Želim da odam priznanje lokalnim samoupravama, posebno u Prijepolju i u Sjenici, koji su zaista dali maksimum. Pogotovo hoću da istaknem Sjenicu koja ima budžet u blokadi, a koji su činili maksimum napora da u svakom selu put bude prohodan i čist i da svaka kuća ima prohodan i čist put, jer nije isto imati zimu u, ne znam, ravničarskim predelima i preživljavati zimu na Pešteru ili na planini Zlatar, Jadovnik i drugim sandžačkim planinama. Ovo je jedna napomena, jedno stanje sa terena, kritika da moramo ažurnije malo da se odnosimo. Hoću da uputim čestitku Ministarstvu prosvete, prvom potpredsedniku Vlade i ministru prosvete Branku Ružiću i pomoćnici ministra Elmi Elfić Zukorlić, zato što je Ministarstvo prosvete omogućilo da nastavnici, direktori i stručni saradnici koji realizuju nastavu na bosanskom jeziku ispit za licencu, koji su do sada polagali u Beogradu, to sada rade u školama školske uprave u Novom Pazaru. Mislim da je to put kojim trebamo ići. To je jedan veliki iskorak. Mislim da kroz dijalog i kroz rešavanje pitanja na ovaj način ćemo poboljšati odnos prema manjinskim zajednicama i sve ono što je kolega doktor Jahja Fehratović danas pomenuo, mislim da treba kroz dijalog o svim otvorenim pitanjima to rešavati. Što se tiče današnjih zakonskih predloga, ja hoću da istaknem da poslanički klub Stranke pravde i pomirenja i Ujedinjene seljačke stranke će u danu za glasanje podržati predložena zakonska rešenja. Hoću da iskoristim vaše prisustvo da se zahvalim Ministarstvu i ministarki što smo rešili problem dečijeg dodatka za učenike srednje verske škole „Medrese“. To je zaista bio jedan nesporazum i jedan problem, gde se pokazalo da ako ima dobre volje, sluha, da on može da se reši. To je zaista jedan pozitivan signal za predstavnike našeg naroda. Možda se o tome javno nije toliko govorilo, ali ja kao neko ko je završio tu srednju školu, znam koji je to problem za te učenike i za te roditelje. Hoću da se zahvalim i znam da je tu posredovao i kabinet predsednice Vlade. To je dokaz da zaista kroz dijalog možemo da rešavamo sva ova otvorena pitanja i da je to put kojim treba da idemo. Kada govorimo o pravima korisnika usluga privremenog smeštaja u socijalnoj zaštiti, jasno je iz samog teksta zakona, iz obrazloženja koje je bilo jako detaljno, da radimo na jednoj standardizaciji usluge za ove najosetljivije grupe, da radimo na unapređenju socijalne zaštite i to je nešto što svakako treba pohvaliti i pozdraviti. Ono što hoću da istaknem iz perspektive nekoga ko dolazi iz rubne opštine, jeste da pohvalim rad Doma za lica ometena u razvoju iz Tutina. Pre par godina situacija nije bila ni približno dobra kao što je sada, ali je i to dokaz da nije bitna pozicija, nego je bitan čovek koji obavlja tu poziciju. Sada mi tamo na čelu ove ustanove imamo jednog mladog i jako perspektivnog, agilnog direktora, koji se zaista bori da unapredi rad te ustanove. Zaista apelujem na ministarstvo da pomogne rukovodstvu ovog doma. Znam da je u razgovorima sa prethodnim ministrom Zoranom Đorđevićem bilo dogovoreno da se obezbede sredstva za izgradnju nove zgrade Doma za lica ometena u razvoju u Tutinu. Sada želim vas da pitam dokle se stiglo? Da li imate u planu budžeta za narednu godinu, da li se razmišlja u tom pravcu? I da apelujem na vas da vidimo šta možemo da pomognemo da ti ljudi dobiju adekvatne uslove za rad. Da li je problem dislokacija sa pomenute pozicije, jer su oni u gradu, pa bi oni možda da budu na nekoj periferiji, gde bi to samim korisnicima bolje odgovaralo? Želim da čujem vaš stav po ovom pitanju. Ono što je nešto što možemo nazvati određenim izazovom sa kojim se suočavaju opštine Prijepolje, Priboj, Nova Varoš i Sjenica, jeste da nemaju ustanove socijalne zaštite za decu i stare, nemaju ni prihvatilište, što uređuje lokalna zajednica. Hoću da kažem da sandžačke opštine imaju, nažalost, izraženu migraciju prema zapadnoj Evropi. U većini slučajeva imamo veliki broj naših roditelja, starih lica koja ostaju kući, nezbrinuta ili jednostavno zbog starosti ne mogu više da vode računa o sebi. Takođe, imamo problem i kada imamo decu bez jednog ili oba roditelja. I kada govorimo o tim domovima za taj uzrast, neophodno je da imamo i u ovim opštinama ili da li ministarstvo razmišlja da u opštinama Prijepolje, Priboj, Nova Varoš ili Sjenica, pokrene neki dom za stara lica? Zašto? Zato što imamo određene identitetske i kultorološke razlike i jako teško se ta lica iz sredina odakle ja dolazim odlučuju da pristanu da idu u neke domove u centralnoj Srbiji ili u okolini Beograda itd. Razlike su, naprosto, identitetske, kulturološke razlike, u pitanju je ishrana, upražnjavanje nekih pitanja koja se tiču vere itd. Zato mislim da bi trebalo i kada govorimo o Gerontološkom centru u Novom Pazaru i tu ustanovu dodatno podržati. Što se tiče zajma za put Ruma-Šabac, hoću da kažem da Stranka pravde i pomirenja apsolutno podržava tu agendu koja se tiče Vlade Republike Srbije, a tiče se infrastrukture. Svaki putni pravac u našoj zemlji je jako važan. Ono na čemu mi poseban akcenat stavljamo jeste autoput Miloš Veliki, čija izgradnja treba da ide kroz sandžačke opštine ka Crnoj Gori i drugi krak koji treba da ide ka Sarajevu. To je nešto na čemu mi permanentno radimo sa našim partnerima iz Vlade Republike Srbije, ali podjednako podržavamo i ovaj drugi deo autoputa koji ide ka Tuzli, Rača i onda ka Beogradu. Smatramo da samo izgradnjom dobrih saobraćajnica i dobre infrastrukture možemo napraviti preduslove za ekonomski razvoj svih delova naše zemlje, samim tim i Sandžaka. Što se tiče Sporazuma sa Vladom Indije, jasno je da se tu radi o diplomatama, njihovim porodicama. Međutim, mislim da je to korak u pravom smeru. Sa Indijom je bivša Jugoslavija imala izuzetno razvijene diplomatske odnose. Zajedno smo utemeljitelji Pokreta nesvrstanih. Mislim da smo dugo te odnose gurali pod tepih i da ta spoljna politika koja doživljava danas ekspanziju, mislim da je dobro što uspostavljamo saradnju sa Indijom, da je treba produbiti. To je jedno ogromno tržište, pogotovo je to veliko tržište za halal proizvode, a Republika Srbija je veliki proizvođač halal proizvoda. U danu za glasanje naša Poslanička grupa Stranke pravde i pomirenja i Ujedinjene seljačke stranke će podržati predložene zakone. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima predsednik poslaničke grupe Socijaldemokratska partija Srbije, narodni poslanik Branimir Jovanović. Izvolite.
Hvala potpredsednice. Poštovana ministarko, poštovani predstavnici ministarstva, koleginice i kolege, Predlog zakona o pravima korisnika usluga privremenog smeštaja u socijalnoj zaštiti vidim kao deo jednog sveukupno strateškog rešenja. Rešenja koje podrazumeva da se jednim zakonom, novim zakonom uredi jedna oblast na celovit način. Mislim da ovaj zakon na prvom mestu ističe ljudskost i humanost. Kada govorim o ovoj oblasti ja ću da istaknem tri osetljive kategorije stanovništva kojima je neophodna ovakva vrsta pomoći. To su na prvom mestu deca, zatim osobe koje su ostale bez krova nad glavom i žrtve nasilja kojima je potreban neki privremeni smeštaj u teškim trenucima. Kada je neka kategorija stanovništva ugrožena potrebno je omogućiti trenutno stambeno zbrinjavanje kroz različite vrste programa. One treba uvek da se realizuju u okviru nadležnih institucija. Obično je ovakav vid smeštaja vremenski ograničen i ima konkretnu svrhu. U okviru svratišta kao privremenog smeštaja omogućava se ostvarivanje osnovnih životnih potreba i elementarno unapređivanje kvaliteta života. Najosetljivija kategorija o kojoj možemo govoriti jesu deca. O tome sam i malopre govorio, napomenuo sam to. Veoma je važno da u uzrastu koji je za decu bitan, od četiri pa do 19 godina, uradimo to da deca ne budu izložena rizicima života ili čak u nekim situacijama da ne budu izložena radu na ulici. Zato je važno da se zadovolje standardi koji se odnose, kada govorimo o privremenom smeštaju, pre svega na održavanje higijene, na obezbeđivanje čiste i adekvatne obuće, odeće, isranu i slično. Ali i pored toga potrebno je da se pruži podrška korisnicima ovakvog smeštaja, da oni steknu osnovne životne veštine koje su im neophodne da se uključe u društvene tokove, da vode normalan život, odnosno da se radi, pre svega, na polju obrazovanja sa njima da bi usvojili nova znanja i da se posveti pažnja njihovim psihosocijalnim potrebama, odnosno psihosocijalnom razvoju dece. Zato mora da postoji plan i u skladu sa tim da se izlazi u susret potrebama korisnika ovog smeštaja i sve vrste podrške, intervencije da se sprovode po tom planu. Važno je da se u skladu sa standardima obezbedi stručan tim ljudi koji čine i pedagozi, psiholozi, medicinski radnici, ali i ljudi koji rade na samom terenu. Moram da istaknem i važnu ulogu društva prema deci koja su žrtve nasilja, zanemarivanja, žrtve trgovine ljudima, dece bez roditeljskog staranja. Ta uloga društva treba da dođe do izražaja onda kada je potrebno obezbediti neki model privremenog stambenog zbrinjavanja u prihvatilištima za decu. Kada izađu iz tih rizičnih i kriznih situacija, mlada populacija prvo dođe u prihvatilište. Činjenica da je potreba za brigom o deci takva da raste iz godine u godinu i zato se mora u kontinuitetu raditi na tome. Mi danas ovim predlogom zakona pokazujemo kako treba da izgleda u praksi, potrebno je da se povećavaju kapaciteti, da se obezbedi adekvatan prostor i, naravno, adekvatni uslovi za njihov smeštaj. Šta može da se uradi, šta može da se pruži za spas dece i da se deca usmere na pravi put? To je brza reakcija, prepoznavanje problema, primena mera zaštite i, naravno, reintegracija u društvenu sredinu. Upravo se u ovakvim situacijama vidi spremnost države da rešava osetljiva socijalna pitanja i da na ovaj način pokaže da je društvo solidarno i odgovorno prema najugroženijim kategorijama stanovništva. Kada govorimo postizanju bilo kakvog rešenja, to mora da bude jedno dugoročno rešenje, rešenje za sve korisnike privremenog smeštaja, naravno, uz poštovanje njihovih prava. Ovaj zakon upravo obuhvata i ovu oblast. To isključuje bilo kakvu vrstu diskriminacije koja je Ustavom i zakonom propisana po bilo kom osnovu. Podsetiću da, u skladu sa Ustavom, pravo na socijalnu zaštitu imaju građani i porodice kojima je neophodna društvena pomoć radi savladavanja socijalnih i životnih teškoća, a pružanje socijalne zaštite se zasniva na načelima socijalne pravde, humanizma i poštovanja ljudskog dostojanstva. Model privremenog smeštaja o kome se sa razlogom sve više govori poslednjih godina, rekao bih, naročito poslednjih 10 godina, jesu sigurne kuće koje su namenjene ženama koje su žrtve nasilja. Uloga sigurnih kuća treba da bude da pruži sigurnost i da izmeste žrtve nasilja iz okruženja u kome su prethodno bile. Naravno, krajnji cilj treba da bude povratak u uobičajene društvene tokove, povratak u normalan život i, naravno, nastavak života u okolnostima gde nema nasilja. U ovakvim slučajevima su predviđene procedure koje podrazumevaju uključivanje i stručnu pomoć nadležnih službi, pre svega centra za socijalni rad, a uz takvu podršku se žrtva nasilja postepeno ohrabruje da učini one najvažnije korake ka ponovnom vraćanje u društvene tokove bez straha da će se loše iskustvo ponoviti. Humanost jednog društva ogleda se u odnosu prema ljudima koji su, usled različitog spleta okolnosti, ostali bez krova nad glavom. Oni su najčešće u tim situacijama bez sredstava za život i zato je važno da se poštuju standardi u prihvatilištima za beskućnike, kao urgentnim i operativnim ustanovama u oblasti socijalne zaštite. Korisnici ovih usluga su najčešće u ne tako dobrom stanju. Najčešće su u zapuštenom stanju, bolesni, iscrpljeni, izgladneli ljudi, a nisu retki slučajevi da pomoć zatraže dementne i stare osobe. Pored smeštaja, hrane, higijenske, zdravstvene usluge ljudima je često potrebna i stručna pomoć koja vodi ka trajnom rešavanju statusa korisnika. Ne treba samo tu povući granicu, ne treba se zaustaviti samo na tome, već je potrebno ići korak dalje. Stručnjaci treba da pokušaju da pronađu uzrok koji je doveo do problema i najbolji efekat se postiže onda kada se otkloni uzrok koji je uticao na to da dođe do takvog kritičnog stanja. Mi usaglašavanjem zakonskih normi sa međunarodnim standardima i usvajanjem dobre prakse međunarodnih institucija pokazujemo našu spremnost da uvek unapređujemo vrednosti koje su karakteristične za jedno demokratsko društvo. Podsetiću da smo usvojili Akcioni plan za pregovaračko Poglavlje 23, koje se odnosi na pravosuđe i osnovna prava i taj dokument je od strateškog značaja u oblasti zaštite i unapređenja ljudskih prava. Prilikom izrade ovog akcionog plana vodilo se računa i o preporuci iz Izveštaja o skriningu. U tom izveštaju se navodi da treba usvojiti zakon namenjen zaštiti lica sa mentalnim smetnjama u institucijama socijalne zaštite. Poslanici Socijaldemokratske partije Srbije glasaće za ovaj predlog zakona, jer smatramo da je on usmeren pre svega ka unapređenju položaja korisnika usluga privremenog smeštaja i da je njegovom primenom moguće stvoriti bolje uslove, koji će očuvati kvalitet života korisnika i koji će ih pripremiti za život u društvu, uz poštovanje osnovnih ljudskih prava. Takođe, to podrazumeva i unapređenje usluga socijalne zaštite i, naravno, pravo na jedan dostojanstven život. Podržaćemo i Predlog zakona o zaduživanju za potrebe finansiranja dva važna projekta - izgradnja auto-puta Ruma-Šabac i brze saobraćajnice Šabac-Loznica. Dakle, ovih 21 km auto-puta i 54 km brze saobraćajnice, koliko god da su važne za Mačvanski okrug, Sremski okrug, za Podrinje i za Vojvodinu, toliko su važni za celu Srbiju, za sve građane Srbije, jer ova trasa upotpunjuje mrežu auto-puteva u našoj zemlji. Mi smo na ovaj način na jednom dobrom putu da kompletiramo jednu kvalitetnu mrežu drumskih saobraćajnica i znamo koliko je to važno za razvoj privrede, pre svega. Samo ove dve relacije o kojima danas govorimo, koje su na dnevnom redu, su takve da će povezati jedno područje kojim gravitira oko 600 hiljada ljudi. To je jedan pozitivan impuls pre svega za privrednike, jer znamo svi koliko infrastruktura, pre svega saobraćajna, utiče na razvoj privrede, na razvoj turizma, odnosno na unapređenje svih segmenata našeg društva. Kao što sam i rekao malo pre, poslanici Socijaldemokratske partije Srbije glasaće za sve predloge koji se nalaze na dnevnom redu. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima zamenik predsednika poslaničke grupe Jedinstvena Srbija, narodni poslanik Života Starčević. Izvolite.
Zahvaljujem, poštovana predsedavajuća. Uvažena ministarka Tepavčević, dame i gospodo narodni poslanici, danas raspravljamo o Zakonu o pravima korisnika usluga privremenog smeštaja u socijalnoj zaštiti, diskutujemo o Zakonu o projektu izgradnje puta Ruma-Šabac-Loznica, kao i o Zakonu o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Indije o davanju dozvola članovima porodica osoblja diplomatsko-konzularnih predstavništva za bavljenje plaćenim delatnostima. Naizgled tri potpuno različita zakona, koji nemaju međusobno puno toga zajedničkog, jedan iz domena socijalne zaštite, drugi iz domena infrastrukturnog razvoja a treći je iz domena bilateralnih odnosa Srbije i Indije. Kada govorimo o ova tri zakona, ja bih ipak našao nešto zajedničko između ta tri zakona, a to je pre svega to što se svi oni ipak u najširem smislu tiču ljudskih prava, ne samo Zakon o pravima korisnika usluga privremenog smeštaja u socijalnoj zaštiti, koji se zaista tiče elementarnih ljudskih prava, već je tu i Zakon o projektu puta Ruma-Šabac-Loznica, koji se takođe tiče prava građana, odnosno ljudskih prava, odnosno prava građana Mačve, Podrinja i Srema da se njihov kraj ravnomerno razvija, kao i ostatak Srbije, ravnomerni regionalni razvoj jeste jedan od temelja jednakosti svih građana Srbije, ali i Sporazum sa Indijom se tiče prava članova porodica zaposlenih u diplomatsko-konzularnim predstavništvima, da mogu da se bave plaćenim delatnostima. Sva tri zakona su važna za poboljšanje kvaliteta života ljudi. Takođe, sva tri zakona pokazuju da Srbija danas brine o građanima Srbije, i ne samo o građanima Srbije, već brine o svima koji danas žive i rade u našoj zemlji. Sve ovo jesu razlozi zašto će poslanička grupa Jedinstvene Srbije u danu za glasanje glasati za ove predloge zakona. Kada govorimo o Zakonu o pravima korisnika privremenog smeštaja u socijalnoj zaštiti, moram da kažem da je ovaj zakon u skladu sa proklamovanim ustavnim načelima o jednakim pravima svih građana Srbije, zato što vodi računa, i ja bih tu posebno istakao da posebno vodi računa o ranjivim kategorijama stanovništva i, naravno, ovaj zakon unapređuje socijalnu zaštitu, odnosno politiku socijalne zaštite države Srbije. Mi iz Jedinstvene Srbije posebno se zalažemo za unapređenje socijalnog programa i socijalne politike, kako na nivou države, tako i na nivou lokalnih samouprava, i to se trudimo da pokazujemo intenzivno svuda gde su nas u lokalnim samoupravama građani Srbije priznali. Tako smo poslednjih 17 godina prepoznati po jako intenzivnoj o dobroj socijalnoj politici koju sprovodimo u Jagodini, iz koje ja kao narodni poslanik dolazim, naročito po pitanju starih, bolesnih, socijalno ugroženih i to činimo na razne načine, a u skladu sa proklamovanim ciljem koji je postavio Dragan Marković Palma još 2004. godine, a to je da lokalni budžet troše građani a ne političari. Što se tiče projekta Ruma-Šabac-Loznica, vredan je 467,5 miliona evra i ima svoje tri važne deonice. To su deo auto-puta Ruma-Šabac u dužini od 21 km, druga deonica je most na Savi u dužini od 1.327 metara i treća deonica je brza saobraćajnica Šabac-Loznica u dužini od 54,5 km. Ova saobraćajnica povezuje Srem i Mačvu, povezuje dva okruga koji imaju približno oko 600 hiljada stanovnika, ali povezuje i Podrinje i zapadnu Srbiju. Ova saobraćajnica biće samo ne saobraćajna žila kucavica ovog dela Srbije, već će podsticati dalji ekonomski razvoj i Mačve i Podrinja i zapadne Srbije, jer će se privredni subjekti lakše povezivati sa značajnim i velikim tržištima, kao što su Beograd i Novi Sad. I ne samo to, Srem je već zona u kojoj su možda i najviše prisutne strane investicije, pa će povezivanjem Srema kao industrijske ali i poljoprivredne oblasti sa Mačvom i Podrinjem, učiniti neuporedivo privlačnijim i Mačvu i Podrinje za strane investicije, odnosno Šabac, Bogatić, Loznicu, ali i Ljuboviju i Bajinu Baštu i Krupanj, i ne samo to, učiniće privlačnijim i Semberiju, podrinjske delove Republike Srpske, Zvornik, Bratunac, Vlasenicu i Srebrenicu. To je naš narod sa druge strane Drine, u Republici Srpskoj koju volimo i u BiH koju poštujemo onako kako se susedi trebaju poštovati. Srbija vodi računa o svim građanima Srbije, ali i o srpskom narodu, gde god se on nalazio, što je negde obaveza Srbije kao države, matice svih Srba. To je nešto čime Srbija danas može da se ponosi, jer moram priznati nije tako bilo uvek u istoriji i nije se Srbija uvek u istoriji dobro odnosila prema stanovnicima Mačve i Podrinja, a Mačvani, Pocerci, mnogo su dali Srbiji. Podneli su velike žrtve. Treba se samo setiti genocida koji su pretrpeli 1914. godine. Nažalost, tada taj termin u pravnoj teoriji nije bio poznat, a taj genocid je učinila austrougarska vojska ili bolje čitajte „Zagrebačka 25. i 52. pukovnija 42. divizije“. Oni su ispunjavali naredbu Austrougarske da u Srbiji izvedu akciju „spaljenog prostora“. Oni su to učinili. Interesantno je, kada su kasnije istraživači pitali, recimo, jednog starca u Mačvi - koja je to vojska bila, kazao je: „Ne znam koja je to vojska, ali znam da su pričali srpski“. Nikola Pašić i Stojan Protić pozvali su tada najpoznatijeg evropskog forenzičara, Nemca po rođenju, Švajcarca po obrazovanju, a kasnije Srbina po izboru, Arčibalda Rajsa, da pedantno, precizno, forenzički utvrdi stradanje u Mačvi. Arčibald Rajs je utvrdio i forenzički i slikovito dokazao da je tom prilikom ubijeno 1.300 ljudi, ranjeno 116, nestalo 562, ubijeno 87 dece mlađe od 15 godina. Samo jedan izveštaj, i ja ću ga ovde pročitati, Arčibalda Rajsa kaže i vrlo slikovito govori o svemu – Streljano je 345 muškaraca i 64 žene. Ubijeno nožem 113 muškaraca i 27 žena. Obešeno sedam muškaraca i šest žena. Izvađena utroba kod dva muškarca i četiri žene. Odsečeni nosevi kod 28 muškaraca i šest žena. Isečene uši kod 31 muškarca i sedam žena. Iskopane oči kod 30 muškaraca i 38 žena. Isečena koža na kaiševe kod 15 muškaraca i tri žene, itd. To je, gospodo draga, samo je jedan izveštaj Nemca Arčibalda Rajsa o genocidu koji je izvršila austrijska vojska, odnosno Hrvati koji su se borili na strani Austrougarske. Međutim, ono što je bila jednako velika tragedija, dame i gospodo, jeste da su zarad ideje o velikoj državi, o Kraljevini Srba, Hrvata i Slovenaca srpski političari tog vremena te izveštaje Arčibalda Rajsa, ali i fotografije Andi Barbija i Samsona Černova, koji su svojim fotografijama dokumentovali ta zverstva, ostavili da čame u arhivi. Na taj način su oprostili neoprostivo i počinili veliku grešku i nepravdu. Srbija danas to sebi ne dozvoljava, već čuva i neguje istorijsko pamćene i može svakome da pogleda u oči. Danas kada predsednik Hrvatske Milanović relativizuje Jasenovac, Jadovno, kada za ubijenu porodicu Zec kaže – pa, šta hoće više, dobili su odštetu i kada kaže da je to pojedinačni čin, a ne model ponašanja, mi moramo da podsetimo gospodina Milanovića da nikada nećemo zaboraviti ni Jasenovac, ni Jadovno, ali ni Mačvu i Pocerinu i zločine iz 1914. godine, kao ni „Bljesak“ i „Oluju“, jer su žrtve bili naši preci, jer je Srbija samo u Prvom svetskom ratu izgubila 62% muške populacije od 15 do 50 godina i 28% ukupne populacije 1914. godine, a nikada na strani osvajača, nikada na strani fašista. Zato Srbija i srpski narod može svakoga da pogleda u oči i kaže – moji preci su uvek kroz istoriju samo branili svoju državu i svoj narod. Zato mi iz JS, a siguran sam i većina vas ovde prisutnih, kao što sam siguran i većina građana države Srbije, mi nikada nećemo dati za pravo onima koji blate Srbiju, bilo da su to zvaničnici naših suseda, bilo da su to domaći poslušnici zapada, poput Marinike Tepić, a evo, gospodo draga, i danas smo imali primer da se ponovo i uporno i konstantno predlaže rezolucija o genocidu u Srebrenici od nekih naših kolega ovde, jednostavno nikada nećemo dati za pravo njima bilo da su to, kažem, ovi naši domaći ili zvaničnici naših suseda da označe Srbe kao genocidan narod, da označe Republiku Srpsku kao genocidnu tvorevinu ili da Srbiju označe kao fašističku, nedemokratsku, kao neku strašnu državu, jer Srbija to nikad i nije bila i neće biti. Uostalom, i u vreme tih strašnih zločina o kojima sam maločas pričao, 1914. godine, Srbi su lečili i ranjene vojnike Austrougarske koje su njihovi saborci ostavili da umru u Mačvi. Ne samo da su ih lečili, oni su ih i lečili i hranili, ponašali se prema njima vojnički, dostojanstveno i u skladu sa Ženevskom konvencijom. Upravo zbog takve Srbije i takvih Srba po rođenju Nemac, po školovanju Švajcarac Arčibald Rajs je izabrao da po svom izboru bude Srbin. Upravo je možda ovo danas, ovaj zakon o pruzi Ruma – Šabac – Loznica način da i mi, narodni poslanici, glasajući za ovaj zakon odužimo se našim starim Mačvanima, ali i njihovim današnjim potomcima za sva stradanja i žrtve i da dobiju ovaj autoput i brzu prugu, odnosno brzu saobraćajnicu i da na taj način budu povezani sa ostatkom Srbije i sa svetom, jer to zaslužuju u svakom pogledu. Da Srbija vodi računa o tom kraju govori i činjenica da je predsednik Srbije Aleksandar Vučić pre nedelju dana posetio Jadarska sela i razgovarao sa tamošnjim narodom o svim problemima koji tište te ljude, od puteva, preko struje, do priče o „Rio Tintu“ zbog kojeg su bili uznemireni. Izgradnjom ove saobraćajnice Srem, Mačvu i Podrinje čeka period ekonomskog prosperiteta i razvoja. Država Srbija se danas odgovorno ponaša i ne obmanjuje narod kao oni koji otkupe zemlju od seljaka po jeftinoj ceni, prodaju je onda „Rio Tintu“ za 717.000 evra, a onda krenu da organizuju proteste pored „Rio Tinta“. Ako je i od Đilasa i njegovih zaposlenih u multikom stranci, mnogo je. To su isti oni koji su „Rio Tinto“ i doveli u Srbiju i dali sve neophodne dozvole za istraživanje u Jadru. Dok oni protestuju zbog ekologije EU Srbiji otvara Klaster 4. koji se tiče tzv. Zelene agende, kao potvrdu da i EU smatra da je Srbija spremna da ispuni sve evropske standarde po pitanju ekologije. Mi smo danas, Srbija je danas upravo na Međunarodnoj konferenciji sa EU otvorila Klaster 4. koji se odnosi na Zelenu agendu i održivu povezanost. U okviru Klastera 4. Srbija će započeti pregovore o transportnoj politici - Poglavlje 14, energetici – Poglavlje 15, transevropskim mrežama – Poglavlje 21, kao i Poglavlje o životnoj sredini, klimatskim promenama – Poglavlje 27. Na prethodnoj Međuvladinoj konferenciji održanoj krajem juna u Luksemburgu konstatovano je da je Srbija formalno po novoj metodologiji već otvorila tzv. prvi, odnosno fundamentalni klaster koji se tiče vladavine prava, funkcionisanja demokratskih institucija i ekonomskih kriterijuma. Srbija će tako od danas imati otvorena dva klastera, odnosno 22 poglavlja od 33 koja su podeljena ukupno u šest klastera u pregovorima za članstvo u EU. To je dokaz da ovi multikomovci ne mogu, niti će moći da zaustave zahuktalu Srbiju u svom razvoju i na svom putu ka EU. Da naglasim još jednom, naš evropski put nije put srljanja u EU, kao što su oni to zamišljali dok su bili na vlasti. Naš evropski put jeste uporan, temeljan i u skladu sa najvažnijim nacionalnim i državnim interesima. Još nešto da naglasim, mi to ne radimo zbog EU, već je naš interes, naš primarni interes da našu državu uredimo što je moguće bolje. Zato će JS glasati za ove zakone, jer JS se zalaže za ulazak u EU uzdignute glave. Kako je Dragan Marković Palma rekao, mi se zalažemo za evropske ekonomske vrednosti uz očuvanje naše tradicije i kulture. Srbija svojom tradicijom i kulturom može samo da obogati EU i to EU dobro zna. Za snažnu i jedinstvenu Srbiju. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima potpredsednik Narodne skupštine, narodni poslanik Stefan Krkobabić. Izvolite.
Zahvaljujem potpredsednice Jevđić. Uvaženi predstavnici ministarstva, uvaženi narodni poslanici, krajem prethodne nedelje je širom sveta, pa i u našoj zemlji, nizom manifestacija obeležen Međunarodni dan ljudskih prava, a upravo se i predloženi Zakon o pravima korisnika usluga privremenom smeštaja i socijalnoj zaštiti bavi i važnim aspektima tog korpusa ljudskih i građanskih prava. Tačno je da je donošenje ovog zakona između ostalog uslovljeno i usklađivanjem zakonodavstva EU i Republike Srbije u procesu našeg pridruživanja Uniji, ali ovu tematiku iz oblasti socijalne zaštite mi zakonski definišemo pre svega zbog nas samih, odnosno interesa građana naše zemlje. Ovaj zakon definiše i reguliše prava i obaveze osoba uključenih u privremeno rešavanje situacije u kojoj se osoba koja ima potrebu za privremeni smeštaj ovog tipa našla svesno ili nesvesno ukoliko je reč o osobama sa smanjenom mogućnošću ličnog odlučivanja. To su najčešće osobe sa mentalnim poremećajima, ali i osobe sa drugim problemima u koje spadaju uživanje opojnih droga na primer. Posebno osetljiva kategorija građana o kojoj ovaj zakon brine jesu i osobe sa invaliditetom, koje imaju potrebu za privremenim smeštajem u ustanovama socijalne zaštite ovog tipa. Inače, zakonom je predviđeno da smeštaj osoba u ovim ustanovama može biti dnevni, ili višednevni, i najviše do šest meseci za maloletne osobe i 12 meseci za punoletne osobe. Osnovni problem, kako ga mi u poslaničkoj grupi PUPS – „Tri P“ razumemo jeste u definisanju slobodne volje za boravak osoba u ustanovama ovog tipa. Zakonom je predviđeno da staralac, ili drugo ovlašćeno lice može dati pristanak za smeštanje osobe u ustanovu privremenog smeštaja u socijalnoj zaštiti. U uverenju smo da će i osobe koje daju saglasnost za smeštaj u ovakvoj ustanovi, ali i stručna lica tih ustanova raditi u skladu sa predloženim zakonom i pozitivnim normama dobre prakse međuljudskih odnosa. Osnovno ljudsko pravo regulisano mnogobrojnim domaćim i međunarodnim konvencijama i aktima jeste da je pravo na slobodu odlučivanja jedno od osnovnih ljudskih prava. Međutim, ukoliko teško mentalno oboljenje ne dozvoljava ostvarivanje tog prava, potrebno je da barem dva nivo socijalnih i zdravstvenih ustanova odlučuje o tome da li je konkretna osoba sa smanjenim mogućnostima slobodne volje odlučivanja i da li u tom slučaju potrebno da neko stručno lice ili lica odlučuju o najboljim uslovima za oporavak i smeštaj tih osoba u ustanovama socijalne zaštite. Predlog zakona je predvideo različite situacije u vezi sa smeštajem osoba u ustanovama privremenog smeštaja socijalne zaštite. Poslanička grupa PUPS – „Tri P“ smatra da će se usvajanjem ovog zakona stvoriti dobar zakonski okvir za društvenu pomoć osobama koje ne mogu same da se izbore sa svojim problemima. Uvaženi narodni poslanici, danas je na predlogu dnevnog reda i Predlog zakona o zaduživanju Republike Srbije kod Banka Inteza. A.D, Beograd za potrebe finansiranja projekta auto-puta i brze saobraćajnice Ruma-Šaba-Loznica. Kao što dobro znate, kao stranka koja se zalaže za decentralizaciju, ali i za demetropolizaciju, demografsku, ekonomsku i socijalnu obnovu cele Srbije, mi u PUPS-u smatramo da je ovo strateški veoma važan projekat za Republiku Srbiju. Izgradnja auto-puta Ruma-Šabac i brze saobraćajnice Šabac-Loznica, jedan je od prioritetnih projekata Republike Srbije u drumskom transportu, ali iz ugla bezbednosnog osnaživanja ovog rubnog područja Republike Srbije, jer reč je o projektu koji je važan za razvoj, povezivanje oko 600 hiljada ljudi u Mačvanskom i Sremskom okrugu, ali i povezivanje Podrinja i zapadne Srbije sa Vojvodinom, kao i tog dela Srbije sa regionom, posebno sa Republikom Srpskom, odnosno BiH. Poslanička grupa PUPS – „Tri P“ smatra takođe, pozitivnim i to što izvođač radova na ovom projektu dolazi iz Azerbejdžana, države koja nije priznala samoproglašenu nezavisnost lažne države Kosovo. Uostalom, na dokazanom prijateljstvu potvrđenom više puta i sam predsednik Republike Srbije Aleksandar Vučić se više puta zahvalio toj zemlji i njenom predsedniku Alijevu. Poslanička grupa PUPS-3P želi posebno da pohvali onaj deo ovog ugovora naročito bitan u ovom vremenu kada se svuda u svetu, pa i kod nas, vodi računa o zaštiti životne sredine prilikom izgradnje ovako velikih infrastrukturnih projekata kojima se naša država obavezala da prilikom obavljanja poslova na ovom putnom projektu postupa sa adekvatnom pažnjom i brigom za životnu sredinu, da obezbedi racionalno korišćenje prirodnih resursa i da sprovodi propise o zaštiti životne sredine. Vredi još jednom podsetiti da izvođenje radova na ovom projektu obuhvata izgradnju tri deonice, deonice 1 - izgradnja auto-puta Ruma-Šabac, od auto-puta E-75, do mosta preko Save u Šapcu dužine 21,14 kilometara za brzinu od 130 kilometara na čas, širine 29 metara i razdelnim ostrvom od četiri metra, deonice 2 – izgradnja mosta preko reke Save u Šapcu dužine 1327 metara uključujući i rampe. Deonica 3 – izgradnja brze saobraćajnice od Šapca do Loznice dužine 54,48 kilometara za brzinu od 100 kilometara na čas, širine 19 metara i razdelnim ostrvom od tri metra. Inače, zakonom o budžetu Republike Srbije za ovu godinu je odobreno zaduživanje za projekat izgradnje deonice brze saobraćajnice državni put prvog reda, broj 21, Novi Sad-Ruma-Šabac i državni put prvog reda broj 19, Šabac-Loznica. Ono što moramo da pohvalimo je činjenica da se kao podrška većoj upotrebi dinara i smanjenju deviznog rizika domaćem finansijskom sistemu ovo zaduženje realizuje u dinarima. Takođe, danas bih se dotakao i Predlogu zakona o potvrđivanju sporazume između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Indije o davanju dozvola članova porodica osoblja diplomatsko konzularnih predstavništava za bavljenje plaćenim delatnostima. Ovaj sporazum Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Indije prepoznaje po najpre potrebu i interes članova porodica osoblja diplomatsko konzularnih predstavništava obe države da im se odobri bavljenje plaćenim delatnostima na osnovu reciprociteta na teritoriji države prijema. To je prvi razlog zbog koga će PUPS kao partija socijalno odgovornih građana ideja podržati ovaj predlog zakona. Drugi, ne manje važan razlog zašto ćemo mi iz poslaničke grupe PUPS – „Tri P“ dići ruku za ovaj sporazum leži u činjenici da je Republika Indija osvedočeni prijatelj Republike Srbije i da kao najmnogoljudnija zemlja sveta predstavlja onaj ubedljivo većinski deo čovečanstva koji ne priznaje jednostrano proglašenu nezavisnost lažne države Kosovo. Indija je izborila nezavisnost 1947. godine, a naša bivša zajednička država Jugoslavija je bila među prvim zemljama koje su priznale nezavisnu Republiku Indiju već sledeće 1948. godine. Tada smo uspostavili bilateralne odnose i otpočeli sada već višedecenijsko prijateljstvo naše dve zemlje. Uostalom, Jugoslavija i Indija su uz Egipat inicijatori i osnivači Pokreta nesvrstanih čiju smo šezdesetogodišnjicu osnivanja pre neki mesec obeležili upravo ovde u Beogradu. Na koga se odnosi ovaj sporazum. Pre svega na članove porodica, članove diplomatsko konzularnih predstavništava Indije u Srbiji i Srbije u Indiji, a u njih se ubrajaju supružnici članova diplomatsko konzularnih predstavništava, nevenčana deca članova diplomatsko konzularnih predstavništava starosti do 25 godina, kao i članovi porodica sa nekim fizičkim ili mentalnim invaliditetom, koja su deo domaćinstva člana diplomatsko konzularnog predstavništva. Ovim članovima porodice članova DKP države imenovanju odobrava se na osnovu reciprociteta da se bave plaćenim delatnostima u državi prijemu, u skladu sa odredbama zakona države prijema. Ovo ovlašćenje za bavljenje plaćenom delatnošću održivih prijema u načelu važi samo tokom mandata člana DKP u državi prijema. Ti članovi porodice podležu fiskalnom režimu, režimu socijalnog osiguranja i režimu kontrole razmene države prijema, kada se radi o pitanjima vezanim za njihovo obavljanje plaćene delatnosti u toj državi, a sve u skladu sa Bečkom konvencijom o diplomatskim odnosima iz 1961. godine i drugim važećim međunarodnim instrumentima. Oblast zapošljavanja članova porodice diplomatskog i drugog osoblja DKP Republike Srbije i Republike Indije ovim se prvi put pravno reguliše, od kako su uspostavljeni diplomatski odnosi dve zemlje. Lica koja bi se zaposlila na osnovu ovog sporazuma potpadala bi pod režim socijalnog osiguranja zemlje prijema u vezi sa svim pitanjima koja se tiču njihovog zaposlenja u toj državi. Ona bi takođe bila u obavezi da u državi prijema plaćaju sve poreze na prihod ostvaren po osnovu posla koji obavljaju u skladu sa ovim zakonom. Dozvola za bavljenje plaćenim poslom u skladu sa ovim sporazumom prestaće da važi odmah nakon što korisniku tog ovlašćenja prestane status izdržavanog lica, datumom prestanka ugovornih obaveza ili u svakom slučaju kada se završi služba lica koje izdržava tog člana porodice. Zašto je ovo u poslednje vreme postala česta međunarodno pravna praksa, zaključivanje bilateralnih međunarodnih ugovora kojima se na recipročnoj osnovi reguliše zapošljavanje članova porodice zaposlenih u DKP ili misijama pri međunarodnim vladinim organizacijama? Između ostalog i zbog toga što u mnogim zemljama supružnici odbijaju da napuste svoj posao da bi pratili u inostranstvo bračnog ili vanbračnog partnera koji je član osoblja DKP ili misije pri međunarodnim vladinim organizacijama. Glavni cilj je da se ovakvim sporazumima očuva normalan porodični život DKP i držanje porodice na okupu, uz zadovoljenje profesionalnih i ekonomskih preduslova za funkcionisanje tih porodica. Iskustva su pokazala da su i efekti rada diplomatsko–konzularnih predstavništava u slučaju razdvojenih porodica nesumnjivo manja od efekta rada onih diplomatsko-konzularnih predstavnika koji rade u okruženju svojih porodica koje se nalaze sa njima u državi službovanja. Ovo je jedan od važnih razloga zbog kojih će poslanička grupa PUPS - „Tri P“ u danu za glasanje podržati ovaj, ali i preostala dva predloga o kojima sam danas govorio. Zahvaljujem na pažnji.
Zahvaljujem, potpredsedniku Narodne skupštine. Reč ima ovlašćeni predstavnik Socijalističke partije Srbije, narodni poslanik Radovan Arežina. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajuća. Poštovane kolege narodni poslanici, uvažena ministarka Darija Kisić Tepavčević, posebno poštujem današnje vaše prisustvo, nisam očekivao i to moram još jedanput naglasim. Mada, kod vas u Ministarstvu, pošto je državni sekretar Zoran Antić, vi ste valjda zajedno tako u gipsu, to ide, nemojte da prenosite na ostale. Kao ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS danas ću se pre svega osvrnuti na Predlog zakona o pravima korisnika usluga privremenog smeštaja u socijalnoj zaštiti koji je potpuno nov zakonski akt, kao i na Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Indije o davanju dozvola članovima porodica osoblja diplomatsko-konzularnih predstavništva za bavljenje plaćenim delatnostima. Mene posebno raduje zakon iz domena socijalne zaštite, jer mislim da svaki zakon koji ova Skupština usvaja, ma koliko on po nekima bio dobar ili ne bio dobar, bitno je da se usvoji i da on u praksi svojom primenom omogući korisnicima socijalne zaštite i onima kojima je to najpotrebnije i da bi kao društvo i kao država možemo da ustanovimo i neke možda nepravilnosti, nelogičnosti i da ih u vremenu menjamo. Najgore je kad nemamo zakon iz domena socijalne politike. U raspravi će takođe učestvovati i moje kolege iz poslaničke grupe SPS. Kada je u pitanju prvi zakon, potrebno je istaći da se po prvi put izvan Krovnog zakona o socijalnoj zaštiti uređuje pitanje privremenog smeštaja korisnika usluga socijalne zaštite, a razlog je svakako davanje posebne pažnje ovom segmentu socijalne zaštite, posebno sa aspekta zaštite ljudskih prava, osetljivih kategorija stanovništva kao što su osobe sa invaliditetom i mentalnim smetnjama koje su prevashodni korisnici domskog smeštaja. Koncept privremenog smeštaja se razvija kao novi alterantivni vid smeštaja u sistemu socijalne zaštite, a produkt je strateškog opredeljenja Srbije da se sistem humanizacije pre svega deinstitucionalizacijom ovog vida socijalne zaštite, ali i skraćivanjem boravka u ustanovama socijalne zaštite u socijalnu uključenost i proaktivnu ulogu samih korisnika. Srbija ovo opredeljenje crpi iz obaveza koje proističu i iz našeg puta ka evrointegracijama, konkretno iz pregovaračkog Poglavlja 23 - Pravosuđe i osnovna prava, što podrazumeva usklađivanje našeg pravnog okvira sa pravnim tekovima EU. Na tu obavezu ukazuje više preporuka Evropske komisije sadržanih u godišnjim izveštajima o napretku Srbije u evrointegracijama gde se naglašava neophodnost aktivnijih mera na unapređenju položaja osoba sa invaliditetom i donošenja posebnog zakona namenjenog zaštiti lica sa mentalnim smetnjama u institucijama socijalne zaštite. Srbija je inače 2020. godine usvojila novu strategiju unapređenja položaja osoba sa invaliditetom za period do 2024. godine, a u aprilu ove godine usvojen je i akcioni plan za sprovođenje ove strategije što je takođe naša obaveza koja proističe iz međunarodnih ugovora, kao i iz Zakona o potvrđivanju konvencija o pravima osoba sa invaliditetom koji za cilj ima unapređivanje, zaštitu i osiguravanje punog i jednakog uživanja svih ljudskih prava i osnovnih sloboda osoba sa invaliditetom uključujući pravo na život u zajednici. Ako se osvrnemo na stanje u Sektoru socijalne zaštite, koji se odnosi na smeštaj korisnika sa mentalnim, intelektualnim smetnjama i invaliditetom, onda možemo konstatovati da preovladava klasični domski model smeštaja. Podaci govore da je u Srbiji trenutno na smeštaju oko 20 hiljada lica, kao u državnom, tako i u privatnom Sektoru ustanove za smeštaj, osim stanovanja, ishrane i nege, obuhvataju i aktivnosti usmerene na razvijanje i očuvanje potencijala korisnika što je imperativ kvalitetnog socijalnog života i uključivanja u zajednicu. Ono što je karakteristično za klasični domski smeštaj jesu i stereotipi i ograničenja koji ne omogućavaju aktivni odnos samih korisnika i afirmaciju njihovih sposobnosti kojima mogu i sami da unapređuju kvalitet svog života. Takođe, sam rezidentni sistem socijalne zaštite, iako vidno napreduje u pružanju kvalitetne socijalne usluge, ipak ne poseduje dovoljno kadrovske kapacitete kako bi pružio punu podršku korisnicima domskog smeštaja da se osamostaljuju za život i brže uključuju u aktivnosti zajednice i tako sebe doživljavaju kao korisne članove društva. Inače, domski smeštaj, posebno lica sa intelektualnim i mentalnim poteškoćama, ostaju dugo u domskom smeštaju. Izdvojeni su ponekad getoizirani, nažalost ima slučajeva neadekvatnog odnosa prema tim osobama, pa i slučajeva kada te osobe trpe različite oblike zanemarivanja i zlostavljanja. Prema nekim pokazateljima u Srbiji je dosta dug period zadržavanja osoba u domskom smeštaju. Tako je čak gotovo polovina korisnika na smeštaju duže od 11 godina, a 28% preko 20 godina. Imajući u vidu ove podatke i ne čudi što čak 89% korisnika nema kontakte sa srodnicima ili održava retke i nepredvidive kontakte sa njima. Samo 6% redovno odlazi u posetu porodici, dok se 5% najmanje jednom mesečno viđa sa srodnicima u ustanovi. Mnogi imaju osećaj da su zaboravljeni i prepušteni sami sebi. Upravo je dužina boravka u ustanovi pokazatelj izuzetno slabe pokretljivosti ove korisničke grupe izolovanosti u odnosu na ostatak zajednice, što značajno dehumanizuje njihov kvalitet života. Savremena demokratska društva danas su sve posvećenija ostvarivanju ljudskih prava i prava osetljivih i ranjivih grupa, a grupacija korisnika smeštaja u ustanovama socijalne zaštite to svakako jeste. Iz tih razloga je nastala politika deinstitucionalizacije čiji je cilj da se smanjuje nepotreban prijem i dugogodišnje zadržavanje lica u institucijama, da se spreči njihova društvena izolovanost i potpuno pasivan odnos prema sopstvenom životu, pravima i mogućnostima. Ono što je karakteristično za sadašnji model smeštaja u ustanovama socijalne zaštite osoba sa intelektualnim i mentalnim smetnjama, jeste oduzimanje poslovne sposobnosti i postavljanje staratelja koji može biti bliski rođak, ali i Centar za socijalni rad. Ovde se prema shvatanju koje je implementirano u brojna međunarodna dokumenta, a na koja se i mi obavezujemo i kao članica UN i kao kandidat za članstvo u EU, radi pre svega o medicinskom aspektu, jer se procenjuje, pre svega zdravstveno stanje, a ne i sociološke karakteristike ličnosti, odnosno mogućnosti socijalne adaptacije i učešća u planiranju sopstvene budućnosti uz korišćenje preostalih kapaciteta ličnosti. Kao alternativa klasičnom domskom smeštaju, razvijen je koncept privremenog smeštaja u ustanove socijalne zaštite koji podrazumeva kratkotrajni boravak lica u institucijama, njihovo lečenje i habilitaciju ili rehabilitaciju sa obaveznim osposobljavanjem za povratak u zajednicu i šire društvo. Za implementaciju ovog modela značajna pretpostavka jeste kadrovska i stručna opremljenost centara za socijalni rad, kao i organa starateljstva, inovacije znanja, multidisciplinarni pristup, promocija novih metoda i modela rada sa grupacijom korisnika usluga smeštaja su neophodan uslov. To isto se odnosi i na ustanove socijalne zaštite, ali i na druge oblike koji su prihvatljiviji i najbliži porodičnom okruženju, a to je smeštaj u hraniteljsku porodicu, a pre svega afirmacija mogućnosti ostanka ovih osoba u porodičnom okruženju. Pritom, treba imati u vidu da sve kategorije korisnika ne mogu da se vrate u porodicu, a hraniteljstvo nad osobama sa intelektualnim ili mentalnim smetnjama u našem društvu još nije dovoljno prihvaćen model smeštaja i potrebno ga je društveno stimulisati i afirmisati. Ono na šta treba obratiti pažnju kada je ovaj zakon u pitanju, jesu odredbe koje se odnose na obaveznu saglasnost osobe koja treba da se smesti u ustanovu socijalne zaštite, bez obzira na stanje njene preostale radne sposobnosti. To je značajna novina u odnosu na postojeći zakonski okvir i praksu koja je štićenika sa mentalnim ili intelektualnim poremećajima smatrala poslovno nesposobnim, pa samim tim nesposobnim da odlučuje o tome šta je za njegov život i njegovo zdravlje najbolje. Sada će korisnici imati takozvanu aktivnu legitimaciju prilikom odlučivanja o smeštaju u ustanovu socijalne zaštite, bilo da je u pitanju institucionalni ili neki drugi model smeštaja. Dakle, učestvovaće u donošenju odluke o tome da li žele da budu smešteni u ustanove. Ovakvo zakonsko rešenje se odnosi i na druge korisnike privremenog domskog smeštaja, kao što su lica koja boluju od bolesti zavisnosti i potrebno ih je smestiti u ustanovu radi lečenja, ukoliko o njima nema ko da brine u socijalnoj zajednici. Zakon koji je pred nama, inače, definiše tri oblika privremenog smeštaja. Prvi je domski smeštaj koji je privremen i obezbeđuje korisniku stanovanje i zadovoljenje osnovnih životnih potreba, zdravstvenu zaštitu, psihosocijalnu stručnu podršku i razvoj socijalnih veština, očuvanje potencijala, pristup obrazovanju i druge vidove podrške u svrhu pripreme za njegov povratak u biološku porodicu, odlazak u drugu porodicu, odnosno njegovu pripremu za samostalan život ili život u zajednici uz podršku, u skladu sa porodičnim resursima, njegovim potrebama i najboljim interesom deteta, odnosno slobodno izraženom voljom i željom korisnika. Drugi je predah smeštaj kao kratkoročni i povremeni smeštaj koji se obezbeđuje kao dnevni vikend ili višednevni smeštaj, u svrhu podrške korisniku i njegovoj porodici, održavanju i poboljšanju kvaliteta života, s ciljem njegovog ostanka u porodici. Treći oblik je smeštaj u prihvatilište. To je kratkotrajan smeštaj u svrhu osiguranja bezbednosti i iznalaženja održivih rešenja za krizne situacije. Svi oblici privremenog smeštaja podrazumevaju veliku mobilnost sistema socijalne zaštite, bilo da je u pitanju institucionalni ili vaninstitucionalni oblik smeštaja. Tu, osim institucija sistema socijalne zaštite, imaju važnu ulogu i značaj i nevladin sektor i lokalna zajednica, koje trebaju da zajedno obezbede integralni pristup ovom humanom problemu i pokažu da društvo ne odbacuje, niti zaboravlja one kojima je bilo koji oblik društvene brige neophodan. U samom zakonu, da ne bude da ga nismo pročitali, mislim da je zakon u principu veoma dobar i na samom početku sam rekao neophodan, ali načelo javnosti rada ustanove, odnosno pružanja usluga smeštaja u članu 9, gde se govori o javnosti rada određenih ustanova. Pošto ja dolazim iz Kladova i mnogi od nas su iz malih sredina i posebno su na meti i uvek su pod presijom centri za socijalni rad u malim sredinama i tu ima dosta problema, a kada smeštamo određene korisnike, ne da ih mi ne smeštamo u okviru naše opštine, nego razni oblici smeštaja su negde van teritorije naše opštine, pa nekada i po par stotina kilometara od Kladova ili od drugih gradova koji su u Srbiji. Pa, ja vas molim da u tom izveštaju, da radnici iz centra za socijalni rad, koji smeste određenu osobu negde, u izveštaju o radu koji usvaja lokalna skupština opštine, to se dešava jedanput godišnje, podnesu i pogledaju kadrovsku strukturu, ne mislim samo na kadrovsku, mislim na stručnu strukturu onoga smeštaja i uslova tamo i da to stoji u izveštaju, da odbornici lokalne skupštine imaju prilike da se upoznaju gde su im građani sa određenim potrebama smešteni i u kojim ustanovama. To bi bilo čisto da vi kao ministarstvo, inače, to je sjajno stavljeno u članu 9. Izjava o pristanku na smeštaj, u članu 15, drugi pasus. Ovo je veoma značajno za one ljude koji će na ovaj zakon možda gledati sa neke druge tačke gledišta, koja nije sklona zakonu i rešavanju socijalne problematike u pravom smislu i kako to treba da bude, a to je: „Punoletni korisnik, bez obzira na stepen poslovne sposobnosti, odnosno zakonski zastupnik maloletnog korisnika ima pravo da izjavu o pristanku na smeštaj izmeni ili povuče u bilo kom trenutku slobodno izraženom ličnom voljom.“ To je veoma značajna stvar u ovom zakonu, tako da mu se ne može sa neke strane ništa ružno prigovoriti. Znači, ovde se odnosi na to da se može u svakom trenutku korisnik odreći te usluge i izraziti svoju slobodnu volju. U članu 35. takođe se kaže: „Zabrana ograničenja kretanja i izolacije.“ Znači, zabranjena je primena svih mera prinude i tretmana bez pristanka korisnika, odnosno zakonskog zastupnika maloletnika. „Posebno se zabranjuje korišćenje mere ograničenja kretanja i izdvajanja korisnika u posebno opremljenu prostoriju.“ Ovo je sjajno. To su neki domeni koje treba ispoštovati u ovom zakonu. U članu 38, ovde vas molim, znači: „Inspekcijski nadzor u ustanovama i smeštaj u procesu deinstitucionalizacije vršiće se po mogućnosti jednom godišnje.“ Potrudite se na svaki način da inspekcijski nadzor ne bude u onom njegovom izvornom smislu inspekcijski, da on bude i edukativni prema onim ljudima koji rade, jer mi nemamo toliko sada u zemlji stručnog kadra po pitanju mnogih tema koje se odnose na domove i na pitanje socijalne zaštite u Srbiji. Ali, kroz taj edukativni, kada oni znaju da će im neko doći, da će neko pogledati odnos, mi ćemo smanjiti presiju i izdvojene slučajeve koji i te kako tangiraju javnost Republike Srbije kada se nešto nemilo desi, što niko normalan, a mislim da smo mi ovde svi prisutni normalni, kao i svi građani Republike Srbije koji gledaju ovo, i to nas strašno pogađa, da sve te slučajeve izbegnemo i mogućnosti koje mogu da se dese, nekada nepažnjom, nekada jednostavno nestručnošću ili bilo čime. Tako da, ja vam iskreno još jedanput na predlogu ovog zakona čestitam i Poslanička grupa Socijalističke partije sigurno će vam dati podršku i glasati za njega. Drugi zakon na koji bih se osvrnuo jeste Sporazum sa Republikom Indijom koji se odnosi na davanje dozvola članovima porodica osoblja diplomatsko konzularnih predstavništva za bavljenje plaćenim delatnostima. Ovaj sporazum je nastavak plodne, višedecenijske saradnje Indije i Srbije i ranije Socijalističke Federativne Republike Jugoslavije, uspostavljen još u periodu osnivanja Pokreta nesvrstanih, kada su se naše dve zemlje udružile u borbi protiv imperijalizma i kolonijalizma, sa motivom da očuvaju nezavisnost, suverenitet i teritorijalni integritet. Bez obzira na sve izazove koje savremeni svet nosi sa sobom, Srbija i Indija su uspele da sačuvaju svoje dobre odnose, koji su i danas tradicionalno prijateljski. Zvanični diplomatski odnosi uspostavljeni su još 1948. godine, ali sa sigurnošću se može konstatovati da odnosi između naša dva naroda dotiraju još iz dalje prošlosti. Kao jedan od najinteresantnijih i najznačajnijih primera međusobnih odnosa i saradnje pojedinaca iz redova srpskog i indijskog naroda, izdvojio bih bliske kontakte čuvenog srpskog naučnika Nikole Tesle i velikog indijskog duhovnika sveštenika Svamija Vivekananda. Tesla i Vivekananda su intenzivno razmatrali određena filozofska pitanja koja su ih zaokupirala sa naučnog i duhovnog aspekta, kako bi dolazili do konstatacija koje su bile obogaćene plemenitošću duhovnika i preciznošću naučnika. Kao svedočanstvo prijateljske saradnje među jednim od najznačajnijih predstavnika naša dva naroda, danas u Muzeju Nikole Tesle u Beogradu nalaze se pisma koja je Svami Vivekananda slao svom prijatelju Nikoli Tesli. Na inicijativu srpske ambasade u Nju Delhiju lica Vivekanande i Tesle našla su se na zajedničkim poštanskim markicama, objavljenim u periodu obeležavanja navršenih sedamdeset godina diplomatskih odnosa naših dveju zemalja. U godinama koje su sledile nizali su se brojni susreti koji su nesumnjivo doprineli jačanju bilateralnih odnosa, kao i stepenu saradnje na međunarodnom planu. Poseta Indiji tada premijera, danas predsednika Republike Srbije Aleksandra Vučića, januara 2017. godine, poseta tada prvog potpredsednika Vlade i ministra spoljnih poslova Republike Srbije Ivice Dačića maja 2018. godine, kao i poseta potpredsednika Republike Indije Venkajem Naiduom Srbiji septembra 2018. godine predstavljaju neosporno i čvrsto opredeljenje dve zemlje da intenziviraju bilateralni dijalog i jačaju međunarodnu političku i ekonomsku saradnju. Republika Srbija i Republika Indija su više puta kroz istoriju pružale ruku prijateljstva, a dobri odnosi ponovo su potvrđeni nepriznavanjem nezavisnosti samoproglašene republike Kosovo od strane Republike Indije, čime je Indija omogućila Srbiji da nastavi da se bori za postizanje ciljeva političke integracije, a da se pri tome ne odriče svoje suverenosti i teritorijalnog integriteta, na čemu joj je Srbija večno zahvalna. Sa posebnom pažnjom treba se osvrnuti na ekonomske odnose između naše dve zemlje koji su po svemu sudeći izuzetno dobri i koji svojim rezultatima osporavaju uverenje da ekonomska saradnja između dve države ne može biti značajna ako su one teritorijalno udaljene. U periodu, januar, novembar 2020. godine, robna razmena između Indije i Srbije iznosila je 153,63 miliona evra od čega je izvoz iz Srbije bio, nažalost, samo 9,3 miliona evra, a uvoz iz Indije 146,3 miliona evra, što nama omogućava mogućnost još većeg izvoza i balans između ova dva podatka koje sam izneo. Najveća Indijska investicija u Republici Srbiji je izgradnja IT parka u Inđiji u kojoj je Embassy Group iz Bangalova uložila preko 20 miliona evra. Indijske kompanije, najveće interesovanje pokazali su u industriji traktora što je potvrđeno 2012. godine Ugovorom o partnerstvu između kompanija Sonalika Group najvećeg indijskog izvoznika traktora i kompanije Agromehanika iz Boljevca. Treba istaći ulaganje vredno devet miliona evra od kompanije CG Group Indija, uloženih u kompaniju rezanac u Rumi, svečano otvorene 5. oktobra 2017. godine. Po svemu sudeći dobri odnosi Indije i Srbije odrazili su se pozitivno na sve sfere života što je i najveći cilj imperativne diplomatije. Završio bih ovo izlaganje konstatacijom Ivice Dačića, predsednika Narodne skupštine i partije kojoj pripadam, da će Indija po svim tendencijama uskoro preteći Kinu po broju stanovnika, a ja se takođe nadam da će se Indija prateći Kinu progresivno razvijati i da će stupiti u red najrazvijenijih zemalja u svetu čime bi omogućila prijateljskom srpskom narodu da pored Rusije i Kine u redu najprogresivnijih ili što ne reći i najjačih zemalja sveta ima još jednog saveznika i iskrenog prijatelja bratsku Republiku i Indiju. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe Aleksandar Vučić – Za našu decu, narodna poslanica, Milanka Jevtović Vukojičić. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovana predsedavajuća, uvažena ministarko, kolege poslanici i poslanice i poštovani građani Republike Srbije, pred nama se danas nalaze tri zakonska predloga i ja ću krenuti od prvog, a to je Predlog zakona o pravima korisnika usluga, privremenog smeštaja u socijalnoj zaštiti. Srbija se nalazi na samom vrhu evropskih zemalja po poštovanju ljudskih prava. Ovaj zakon iz oblasti socijalne zaštite upravo se tiče zaštite ljudskih prava, zaštite prava na dostojanstvo, zaštite prava na autonomiju, zaštite prava na uključenost korisnika. Ovaj zakon, u stvari, u centar pažnje stavlja najbolji interes korisnika socijalne zaštite. Ovaj zakon ima, definiše se kao smeštaj korisnika koji ima privremeni karakter, pre svega, zato što je država na odgovoran način, nakon mera finansijske konsolidacije, a na osnovu uredbe Vlade od 2016. godine, kada je premijer bio Aleksandar Vučić upravo opredelila iz budžeta Republike Srbije namenska sredstva prema lokalnim samoupravama kako bi se razvijale usluge u zajednici i kako bi se onim najosetljivijim licima koja pripadaju kategoriji socijalno ugroženih lica, omogućilo pravo da ostanu u svom domu, a da usluge podrške socijalne zaštite koje služe za prevladavanje određenih kriza i poteškoća sa kojima se oni suočavaju, upravo zadovoljavaju u svojoj lokalnoj sredini, a sve u cilju kako bi oni bili srećni i zadovoljniji i kako bi oni u punom kapacitetu, a na osnovu svojih razvojnih potencijala bili uključeni u sve tokove života. Ovaj zakon u centar u fokus stavlja čoveka, korisnika koji traži uslugu privremenog smeštaja na taj način što od samog početka korisnik mora da bude potpuno informisan, mora da dobije od nadležnih organa, pre svega, od centra za socijalni rad, ali i pružaoca usluge, sve informacije koje se odnose na dužinu njegovog smeštaja, na mogućnost preispitivanja na alternativne oblike smeštaja. Takođe, mora da bude podučen i o pravu na žalbu, o pravu na podnošenje prigovora, o pravu na podnošenju pritužbe, mora da bude podučen o pravilima kućnog reda i načina organizacije u ustanovama koje pružaju uslugu socijalne zaštite i naravno, mora da tek nakon toga korisnik se pita i on u stvari daje informisani pristanak. Pristanak na osnovu svih onih informacija koje je prethodno dobio, da li želi ili ne želi da bude smešten u privremenu ustanovu socijalne zaštite. Ono što je takođe važno, to je da ovaj zakon prepoznaje da korisnik ima pravo da pred centrom za socijalni rad ili pred pružaocem usluga socijalne zaštite označi osobu od poverenja koja će njemu da pruža podršku u svakom momentu. To svakako jeste novina, ali svakako nešto što doprinosi pre svega korisniku koji se privremeno smešta u ustanovu. Ono što takođe želim da istaknem to je, da korisnik mora da bude pitan bez obzira na stepen poslovne sposobnosti. Sudovi imaju jednu ustaljenu praksu da lišavaju poslovne sposobnosti ljude pre svega na osnovu medicinske dokumentacije isključujući socijalni karakter samog postupka poslovne sposobnosti. Naime, uglavnom se polazi od nalaza psihijatra kao veštaka i o tome šta korisnik ne može, a ne od socijalnog modela, šta korisnik može, šta korisnik može da uradi za sebe, šta korisnik može da uradi za svoju porodicu, koju vrstu podrške treba da mu se pruži da bi funkcionisao u svojoj zajednici i svojoj porodici, koji su kvaliteti na kraju krajeva tih osoba. Takođe moram da istaknem da ovaj zakon i te kako prepoznaje i zabranu bilo kakvog vida ekspolatacije zlostavljanja i zanemarivanja. Prepoznaju u obavezu ustanova da su dužne da obrazuju timove za sprečavanje nasilja, ali ne samo za sprečavanje nasilja već za blagovremeno i adekvatno upoznavanje korisnika, kako da prepoznaju, kako da se zaštite i kako da prijave nasilje. Vrlo je važno kada su u pitanju žene i devojčice da pružaoci usluga su dužni da omogućavaju savetovanje što se tiče reproduktivnog zdravlja žena i devojčica, takođe da ih upoznaju sa načinom kako da prepoznaju nasilje, kako da na njega reaguju i kako da se od njega zaštite. Ovim zakonom pruža se potpuna zdravstvena zaštita svim korisnicima i naravno zabranjen je svaki vid prisilnog pregleda, svaki vid prisilne kontracepcije i svaki vid prisilnog prekida trudnoće kada su u pitanju žene. Ovaj zakon prepoznaje i incidentne situacije, u stvari, jedan od incidentnih situacija svakako je kovid-19 kada je veći broj korisnika u jednom momentu mogao biti ugrožen, odnosno život i zdravlje ugroženi. Incidentne situacije, prepoznavanje tih incidentnih situacija vrlo je značajno sa aspekta da ustanova je dužna da odmah preduzme sve adekvatne mere kako bi se zaštitio život i zdravlje korisnika pre svega, ali da istog momenta napravi službenu belešku i o tome obavesti nadležno ministarstvo za rad kako bi se preduzimale dalje adekvatne mere. Takođe, kada je u pitanju nasilje, svi zaposleni kod pružaoca usluga u obavezi su da svaku vrstu nasilja prema korisnicima prijave kako svom rukovodiocu, tako i policijskoj upravi, odnosno javnom tužilaštvu, ako postoje elementi krivičnog dela i Zaštitniku građana i naravno Ministarstvu za rad. Ono što želim najpre da istaknem, to je da je ovo ministarstvo za prethodnih godinu dana, odnosno vi ministarka, da ste obišli najveći broj ustanova socijalne zaštite u kome su smešteni korisnici i posebno da ste obišli, ja mislim sve ustanove socijalne zaštite u kojoj su smeštena deca. Međutim, želim da istaknem da Republika Srbija po broju smeštene dece u institucijama, odnosno na domskom smeštaju ima najmanji broj dece smeštene u institucijama i tu se nalazi u samom vrhu Evrope. Samo za četiri godine od 2015. do 2019. godine broj dece koji se nalazi u institucijama socijalne zaštite, smanjen je za 50% i to je za svaku pohvalu. Želim takođe da istaknem, da, kada su u pitanju deca starosti do tri godine, u stvari nije ni moguć smeštaj u ustanove socijalne zaštite, sem u posebno opravdanim i adekvatno obrazloženim situacijama, iz razloga što deca u skladu sa Konvencijom UN o pravima deteta, imaju pravo da pre svega žive u svojoj biološkoj porodici, ako to iz nekog razloga nije moguće, deci je obavezno obezbediti život i odrastanje u porodičnom okruženju, odnosno u nekoj drugoj porodici. Naravno, ovome doprinosi podatak da je tzv. standardizovano hraniteljstvo i te kako razvijeno u Republici Srbiji, da se veliki broj dece, koja nažalost, nemaju mogućnost da odrastaju u svojoj biološkoj porodici sa svojim roditeljima, da su u tim porodicama smešteni i da je značajno u potpunosti ispoštovano pravo na život dece u porodičnim uslovima gde je nauka i dokazala da je u takvim uslovima napredak i razvoj dece najbolji. Takođe, želim da istaknem da su napravljeni pomaci kada su u pitanju stari, a koji se odnose na porodični smeštaj, jer je svakako život u porodici najbolji, kako za decu tako i za odrasla i stara lica. Ono što takođe želim da istaknem, a što se odnosi na period tokom pandemije Kovid-19, moram da istaknem da je Vlada Republike Srbije već 24. decembra, kada su prve vakcine stigle u Republiku Srbiju i Republika Srbija je naravno zahvaljujući odgovornosti Vlade, zahvaljujući odgovornosti predsednika Republike Aleksandra Vučića, zajedno sa Velikom Britanijom i Švajcarskom, jedna od tri zemlje prve u Evropi koja je otpočela sa vakcinacijom. Moram da istaknem da se i tu gledani prioriteti u smislu da sutra od prve vakcine 24. decembra dobili korisnici koji se nalaze u ustanovama socijalne zaštite, a to su odrasla i stara lica i vakcinacije počela od gerontološkog centra u Nišu. Takođe, moram da istaknem prema navodima koje ja imam da je 90% korisnika koji se nalaze u ustanovama socijalne zaštite vakcinisano, što je i te kako značajno sa aspekta očuvanja njihovog zdravlja, jer sigurno zdravlje, bezbednost i život korisnika, kada je u pitanju, su na prvom mestu, a posebno kada su u pitanju tako ranjive kategorije. Takođe, želim da istaknem, kada ja u pitanju jačanje kapaciteta zaposlenih u socijalnoj zaštiti da od 1289 upražnjenih radnih mesta 2020. godine, da je popunjeno 825 radnih mesta i da je zaključno sa drugim kvartalom ove godine popunjeno još 22 mesta. Naravno da će na jačanju ljudskih kapaciteta Ministarstvo i dalje raditi, ali moram da istaknem da i Ministarstvo u saradnji sa lokalnim samoupravama i te kako radilo na unapređenju infrastrukture, a tiče se i objekata za smeštaj korisnika, ali se tiče i objekata, odnosno o centrima za socijalni rad u kojima rade zaposleni koji imaju u skladu sa zakonskim ovlašćenjima koje im je prenela Republika. Jedan od centara za socijalni rad koji je u zadnje vreme otvoren, to je centar za socijalni rad u Čačku, i on se nalazi na novoj lokaciji, inače raniji uslovi rada u tom centru za socijalni rad, bili su potpuno neuslovni, nalazili su se na tri lokacije. Takođe želim da istaknem i otvaranje Centra za socijalni rad, u Rakovici i to je peti centar za socijalni rad, koji je otvoren u Beogradu. Ali, ono što je značajno sa aspekta korisnika, to je da država i ta kako vodi računa o infrastrukturi, objekata u kojima se nalaze korisnici. Želim pre svega da istaknem da je budžetom za 2022. godinu predviđena potpuna rekonstrukcija jedne od najstarijih i najeminentnijih ustanova socijalne zaštite, a to je Centar za zaštitu odojčadi, dece i omladine, u Beogradu, u Zvečanskoj, koji u svom sastavu ima i materinski dom. Takođe, želim da istaknem da je Vlada opredelila sredstva za potpunu rekonstrukciju Doma za mentalno ometena lica u Kulini, koji se nalazi u blizini Aleksinca, znači potpuna rekonstrukcija od poda, zidova, fasada, krova. Svakako da obnavljanje tih infrastrukturnih projekata u kojima žive korisnici poboljšaće kako život samih korisnika, tako će uticati i na poboljšanje kvaliteta pružanja usluga, odnosno na poboljšanje uslova u kojima zaposleni rade. Ali, htela sam nešto reći o ovim namenskim transferima. Zašto? Zato što je uslugu razvijanja socijalne zaštite u zajednici, u stvari prvi put prepoznao Aleksandar Vučić, u vreme kada je on bio premijer, uredbom Vlade, 2016. godine, počela su da se opredeljuju namenska sredstva, kako bi lica iz kategorije najugroženijih u svojoj lokalnoj zajednici mogla da koriste usluge. Ja dolazim iz opštine Priboj, Priboj dobija namenska sredstva kao ranije nerazvijena opština, u opštini Priboj, razvijeno je 6 usluga socijalne zaštite, i počev od Prihvatilišta za žrtve porodičnog nasilja, preko gerontodomaćica, preko dnevnih boravaka za decu ometenu u razvoju, stanovanju uz podršku za mlade koji izlaze iz sistema socijalne zaštite, dnevni boravak za odrasla i stara lica, urgentno zbrinjavanje, odnosno prihvatilište za stare, koji je i te kako značajno u ovim zimskim periodima, kada taj kraj uglavnom zna da bude zavejan, po više meseci, a onda stari, iznemogli i ona lica bez porodičnog staranja, imaju pravo da budu smeštena naravno urgentno o trošku lokalne samouprave. Takođe želim da kažem, da je dosta urađeno i na planu poboljšanja materijalnog statusa zaposlenih u socijalnoj zaštiti, jer je predviđeno da će plate zaposlenih u socijalnoj zaštiti biti povećane za 8%, u odnosu na 2020. godinu, to je povećanje plata zaposlenih u socijalnoj zaštiti 60%. Ali, ja želim sada da se osvrnem i na poštovanje, odnosno nepoštovanje i kršenje ljudskih prava do 2012. godine, sprovedene od strane tajkuna Dragana Đilasa. Dragan Đilas je na najgrublji mogući način kršio osnovna prava svakog čoveka a posebno osetljivih i ranjivih grupa i kršio je osnovno ljudsko pravo, pravo na rad svakog čoveka, ostavljajući 600 hiljada ljudi bez posla, a samim tim i njihove porodice bez osnovne egzistencije. Kršio je na taj način, što ljudi koji su radili nisu plaćeni doprinosi na zdravstveno i penzijsko osiguranje, pa njihova deca nisu mogla da se leče. Kršio je tako što je za potrebe prvog rijalitija koji je uveo ustvari on u Srbiju, zgrnuo milione evra, trgujući sekundama, a pokazujući i prikazujući lažni ugovor da radi objekat od posebnog društvenog interesa, odnosno objekat za decu. Naravno, on je zgrnuo milione, a deca su ostala bez tog objekta. Da Draganu Đilasu nije strano da i dalje uzima i otima od onih najranjivijih i najosetljivijih pokazuje i podatak da je u gradu Beogradu, ostao dužan trudnicama i porodiljama 400 miliona dinara, da je ostao dužan za isplatu jednokratnih novčanih pomoći a to su lica koja su u stanju socijalne potrebe i sredstva su im potrebna za osnovne životne namirnice, ostao dužan 120 miliona. Da situacija ništa nije bila bolja ni sa njegovim pajtašem u Vojvodini pokazuje i dvorac Heterlend, gde je Bojan Pajtić, uzet je, naravno, novac, 157 miliona, a od dvorca Heterlend ostale su samo ruševine. To je, inače, objekat koji je trebalo da bude namenjen za decu ometenu u razvoju. Kako danas izgleda taj dvorac? Zahvaljujući sredstvima pokrajinske Vlade dvorac je potpuno obnovljen, rekonstruisan i u njemu danas može da boravi 120 dece iz čitave Srbije koristeći rekreativne i druge nastave. Dragan Đilas je kršio osnovno ljudsko pravo, pravo na život i postojanje i to takođe kod posebno osetljive društvene grupe, a to su Romi. Romi nisu imali lične karte, nisu imali zdravstvene knjižice, nisu imali pristup zdravstvenoj i socijalnoj zaštiti. Romi su bili potpuno nevidljiva lica. Odmah po preuzimanju vlasti i odgovornosti, naravno, za vršenje vlasti, Srpska napredna stranka izmenila je taj Zakon o vanparničnom postupku tako da veliki broj, odnosno najveći broj Roma mogao je doći do osnovnih dokumenata koji im omogućava dalje ostvarivanje prava. Dragan Đilas je na najgrublji mogući način kršio prava Roma na taj način što ih je trpao u autobuse i razvozio širom Srbije, uglavnom na jug. Jedan deo tih ljudi zadesio se i u Nišu, inače, u skladištu koje je bilo bez struje, bez vode, u potpuno nehumanim uslovima. Naravno da su ti Romi tužili državu i dobili odštetu, i naravno da ima časti i obraza, a časti i obraza Dragan Đilas nema, on bi trebalo u stvari da plati odštetu tim Romima. Kako je rešavao u Beogradu pitanje Roma? Tako što je Rome trpao u metalne kontejnere veličine 15 metara kvadratnih, uglavnom šestočlane porodice i nikada nije uradio ništa kako bi Romi dobili pristojan dom i krov nad glavom. Tek 2014. godine kada je Srpska napredna stranka preuzela vlast u Beogradu rešeno je i to pitanje. Dragan Đilas je krao roditelje, odnosno potkradao, krao roditelje dece koja se nalaze u vrtiću naplaćujući duplo veću cenu smeštaja u dečijim vrtićima. Petnaest hiljada roditelja je tužilo i Grad Beograd morao je da plati odštetu, a od te odštete moglo se izgraditi 15 vrtića samo u Beogradu. Socijalna politika danas, kao i sve druge oblasti društvenog života, koračaju krupnim koracima napred, koračaju putem boljeg kvaliteta života svakog građanina Republike Srbije putem jednakosti, putem poštovanja svih ljudskih prava i sloboda. Očekujemo da 3. aprila građani Republike Srbije prepoznaju odgovornost, prepoznaju rad, prepoznaju brigu, prepoznaju posao Aleksandra Vučića, našeg predsednika koji radi za sadašnjost, ali i za budućnost sve naše dece, jer ta politika nema alternativu. To je politika u koju građani Republike Srbije veruju i za koju će glasati. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, koleginice. Pošto više nema prijavljenih predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa, prelazimo na listu govornika. Reč ima prof. dr Jahja Fehratović. Izvolite.
Zahvaljujem, poštovana predsedavajuća. Uvažena ministrice, poštovani narodni poslanici, narodne poslanice odlika i odraz snage svakog pojedinca ali i sistema i države ogleda se u njegovom odnosu prema slabijem, prema onome ko je potrebit. Zaista socijalna politika koja se vodi trebala bi biti svima nama glavni reper u odnosu na to koliko se vodi računa i brige o građanima Republike Srbije. Jedna od institucija koja je izuzetno važna i koja ima sličnih, dakle ukupno devet u ovoj državi jeste Dom za lica mentalno ometena u razvoju u Tutinu. To je institucija koja je izuzetno važna, koja svojim smeštajnim kapacitetima ima štićenike i za prilike celog regiona i koja kao takva zaista ima punu podršku i pažnju Ministarstva, na šta se ja ovom prilikom zahvaljujem. To je primer kako kada imate odgovornog rukovodioca jedne institucije kao što je gospodin Omer Đondić i kada imate koordinaciju između Ministarstva možete puno postići. U prethodnih četiri, pet godina puno se postiglo na modernizaciji i obnovi ovog Doma, ali ono što je još važnije jeste da smo uspeli obaviti sve pravno-formalne procedure, izrada tehničke dokumentacije, građevinske dozvole za izgradnju novog kompleksa od šest do sedam zgrada na lokalitetu Godovski put u čemu je Ministarstvo i ministarka lično dala veliki doprinos izdvajajući sredstva za ovaj projekat. Naravno, to je projekat kojim se trebamo ponositi i na kome svi zajedno još puno trebamo raditi. Ovaj najteži deo posla je završen, ali ono što predstoji, što je lakši deo posla jeste da se obezbedi novac, odnosno finansije da se taj kompleks izgradi kako bi svi ti štićenici imali zaista onaj ugođaj i onu skrb koja je, možda prema onome što sam imao uvid u tu vrstu projekta jedinstvena u Evropi. To je nešto što je na ponos, na čast i državi i Ministarstvu i to je nešto što treba biti prava slika i odraz, skrb Republike Srbije prema svim onima koji imaju potrebu da se o njima staramo ili staraju drugi. U tom smislu, ja želim da kažem da mi kao narodni poslanici, ali kao ljudi, kao građani ove države podržavamo sve ove predloge, podržavamo ovu socijalnu politiku, izražavamo nadu da će se u kontinuitetu uvećavati sve ono što se odnosi i na socijalna davanja, za sve one kategorije građana Republike Srbije koji su potrebiti pomoći od ovih koji imaju zaista potrebu da se o njima drugi brinu do siročića, jetima, do svih onih koji su na bilo koji način ugroženi i kojima je neophodna pomoć Ministarstva i Republike Srbije kako bi se izborili sa svim onim što jesu izazovi života u dvadeset i prvom veku. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, uvaženom profesoru Fehratoviću. Reč ima predstavnica poslaničkog kluba Socijaldemokratska partija Srbija, uvažena narodna poslanica Jasmina Karanac. Izvolite.
Zahvaljujem, potpredsedniče. Poštovana ministarko, koleginice i kolege, mi ovde danas govorimo o pravima korisnika usluga privremenog smeštaja u socijalnoj zaštiti, odnosno o Predlogu zakona kojim se ta prava regulišu. Ko su ljudi na kojoj se ovaj Predlog zakona odnosi? Korisnici usluga privremenog smeštaja mogu biti lica sa invaliditetom, lica sa poremećajem mentalnog zdravlja, lica koja se oporavljaju od određenih bolesti, odrasla i starija lica, deca bez roditeljskog staranja, zatim deca i mladi sa smetnjama u razvoju, sa poremećajima u ponašanju, beskućnici, žrtve nasilja. Sve ove kategorije neretko su u stanju da im je neophodan privremeni smeštaj kroz usluge socijalne zaštite. Kada govorimo o privremenom smeštaju moramo imati na umu da to nije najsrećnije i najbolje rešenje. Ono je prelazno, ali je kao kratkotrajan boravak tih lica u institucijama nužno za njihovo lečenje, neku vrstu adaptacije, rehabilitaciju, a sve to u cilju njihovog povratka u zajednicu, odnosno vraćanju normalnom životu. Ove institucije za privremeni smeštaj morale bi da korisnicima pored udobnog stanovanja, higijene, hrane, zdravstvene i psihološke zaštite i podrške omogući i programe usmerene na razvijanje i očuvanje njihovih sposobnosti, potencijala, kao i programe podrške za postizanje pune inkluzije u društvu. Ono što je uočeno kao problem je da su korisnici najčešće nedovoljno informisani o svojim pravima prilikom smeštaja u ustanove socijalne zaštite, uslovima života u njima, ali i mogućnostima za napuštanje smeštaja. Ovim Predlogom zakona unapređuje se njihov položaj i to kroz načelo nediskriminacije po bilo kom osnovu, što znači da pravo na smeštaj imaju svi, bez obzira na rasu, nacionalnu pripadnost, etničko poreklo, pol, rod, rodni identitet, seksualnu orijentaciju, jezik, državljanstvo, imovinsko stanje, starosnu dob. Iako, kao što sam već navela, privremeni smeštaj nije najbolje rešenje, ono je ponekada nužno radi zaštite onih lica kojima se ne može obezbediti ostanak u sopstvenom domu i porodici dok se ne stvore uslovi za neki drugi alternativni smeštaj van institucija. Kada je reč o odraslim, punoletnim licima, ona su informisana o svim uslovima, procedurama i pravima tokom boravka u privremenom smeštaju, za šta unapred daju svoj pristanak. To je regulisao predlog ovog zakona. Zakon propisuje da se privremeni smeštaj maloletnih korisnika može obezbediti izuzetno ako za to postoje naročito opravdani razlozi, dok se ne stvore uslovi za neki drugi vid smeštaja van institucije i to uz pristanak zakonskog zastupnika maloletnika. Budući da je smeštaj u ustanovi vremenski ograničen na period od 12 meseci za punoletna lica, odnosno šest meseci za maloletnike, neophodno je stvoriti uslove, odnosno programe za osposobljavanje korisnika za samostalni život i puno i ravnopravno učešće u društvu. Ono na šta moramo obraditi pažnju i što su najveće zamerke je što je previše korisnika na jednom mestu, a smeštajni kapaciteti često ne zadovoljavaju standarde i da su deca neretko smeštena sa odraslima. Potresna je i činjenica da je veliki broj mališana u ustanovama i da često dele prostor sa odraslima, a većina njih ostaje u institucijama do kraja života. Ovde se posebno mora voditi računa o zaštiti od zlostavljanja i zanemarivanja. Zakon je u članu 4. predvideo da su stručni saradnici, stručni radnici, zdravstveni radnici dužni da se staraju da korisnik ne bude zlostavljan od strane drugih korisnika, zaposlenih u ustanovi ili trećih lica i da su, ukoliko dođe do zlostavljanja, po zakonu dužni da to prijave nadležnom organu. Takođe, ustanova je dužna da na vreme i na razumljiv i pristupačan način upozna i edukuje devojčice i žene kako da izbegnu ili prepoznaju i prijave nasilje i zlostavljanje. Prema predlogu ovog zakona, korisnici smeštaja imaju pravo na ostvarivanje građanskih, političkih, ekonomskih, socijalnih i drugih prava u skladu sa Ustavom Republike Srbije. Ovaj predlog zakona je u skladu sa Evropskom konvencijom o ljudskim pravima i sa Konvencijom o pravima osoba sa invaliditetom. U okviru procesa pridruživanja EU, Republika Srbija je usvojila Akcioni plan za pregovaračko Poglavlje 23 koje se odnosi na pravosuđe i osnovna prava koji je strateški dokument u oblasti zaštite i unapređenja ljudskih prava. Ono što je takođe važno je Predlog strategije gde institucionalizacije koju Republika Srbija treba da sprovede kako bi se smanjio broj osoba koji koriste usluge domskog smeštaja, naročito dece i u tom smislu nužno je da, pored toga što ulažemo u institucije u proširenje kapaciteta za izgradnju novih objekata za smeštaj dece, pokušamo, ministarka, da ta sredstva preokrenemo, da više ulažimo u podršku porodicama, da im obezbedimo uslove da dete zadrže u svom domu, da obezbedimo sve ono što bi detetu trebalo da bude na raspolaganju da bi imalo adekvatno obrazovanje, zdravstvenu zaštitu, da bi moglo da se rekreira, da provodi vreme sa drugom decom. Porodici je, takođe, potrebna dodatna podrška za roditelje koji rade. Neko treba da brine o detetu, da ga odvede u školu i iz škole da ga dovede kući nazad. To je zadatak i lokalnih samouprava u čijoj je nadležnosti da obezbede finansiranje ovih usluga. Ovde treba da postoji spremnost celokupne zajednice, ali i svest o potrebi te vrste usluga, a u sve u cilju dobrobiti dece sa poteškoćama, odnosno smetnjama u razvoju. Ne smemo da problem svedemo na to da deca onih porodica koje nemaju dovoljno sredstava ili dece iz siromašnijih opštine završe u instituciji i tamo ostanu do kraja života. Odvajanje dece od porodice ne zato što porodica ne želi da brine o njima, već zato što ne postoji način da ih zadrži je nedopustivo i ne bi smelo da se dešava. Zato je Predlog strategije deinstitucionalizacije dobar i važan deo socijalne zaštite kako bi se smanjio broj osoba smeštenih u institucijama. Ovde moram da napomenem da je Srbija visoko na lestvici onih zemalja u Evropi koje imaju najmanji procenat dece u institucijama u odnosu na broj stanovnika i mi moramo da nastavimo sa tom praksom. Kada sve ovo uzmemo u obzir i kada pažljivo analiziramo, možemo videti da je Srbija posvećena unapređenju ljudskih prava kroz svoj zakonodavni i institucionalni okvir. Naravno, još mnogo toga je potrebno da se uradi, ali ovaj predlog zakona je veliki korak u tom smeru. Ono što ne može regulisati nijedan zakon i što je, rekla bih, iznad svih zakona, a posebno se tiče tema socijalne politike i socijalne pravde, ako hoćete, a za šta se zalaže stranka kojoj ja pripadam, Socijademokratska partija Srbije Rasima Ljajića, je da mi kao društvo moramo da nastojimo da vratimo vrline kao što su ljudskost, humanost, plemenitost, solidarnost, saosećanje, jer su to načela kojima moramo da se rukovodimo u cilju ozdravljenja i politike i javnog prostora i društva u celini. Kao socijalno odgovorna stranka Socijaldemokratska partija Srbije, odnosno poslanička grupa Socijaldemokratske partije Srbije će podržati ovaj predlog zakona. Zahvaljujem.
Zahvaljujem narodnoj poslanici Karanac. Sledeći na listi je uvaženi narodni poslanik Nenad Filipović, predstavnik poslaničkog kluba Jedinstvena Srbija. Izvolite.
Zahvaljujem. Uvaženi predsedavajući, uvažena ministarka, dame i gospodo narodni poslanici, danas raspravljamo iz više razloga o Zakonu o zaštiti prava korisnika usluga privremenog smeštaja u socijalnoj zaštiti, a o tim razlozima ću i govoriti kroz samu diskusiju, a sada bih želeo jedan da spomenem, a to je jer se Vlada Republike Srbije i obavezala da pripremi ovakav zakon, a mi ovde u Skupštini da raspravljamo o njemu, a u vezi sa pregovaračkim Poglavljem broj 23 u pregovaračkom procesu Srbije prema EU. Kako se ovim zakonom unapređuje položaj korisnika usluga privremenog smeštaja, a njih je u Srbiji preko 20.000, kroz proces očuvanja kvaliteta života i potencijala samih korisnika, kao i pripreme korisnika za život u lokalnoj zajednici, poslanička grupa Jedinstvene Srbije u danu za glasanje će ovaj zakon i podržati. Potpuna inkluzija u društvu ovih društvenih grupa ne može biti poptuno postignuta u domskim ili rezidencijalnim institucijama jer njegova prepreka je sam odnos društvene zajednice prema ovim korisnicima takvih institucija, koji je pun predrasuda i stereotipa, a naročito kada govorimo o osobama sa invaliditetom. Još neodgovornije je kada znamo da postoje slučajeve kada takve predrasude i odnos postoje i od predstavnika javnih institucija. U mnogim zemljama sistem podrške i zaštite osoba sa invaliditetom sprovodi se upravo u institucionalnom okruženju, kao i kod nas. Usluge u samim institucijama se uglavnom ne pružaju na individualizovan način. Korisnici su uglavnom u socijalnoj izolaciji, gde je proces deinstitucionalizacije otežan ili onemogućen, a samim tim i pravo na život u zajednici. Činjenica da je većina korisnika lišena poslovne sposobnosti u značajnoj meri otežava njihovu integraciju u lokalnoj zajednici i upravo zbog ovakvih problema u institucionalnom okruženju nastaje politika deinstitucionalizacije koja daje alternativna rešenja privremenog smeštaja. Deinstitucionalizacija je u suštini proces koji treba da omogući, pre svega, osobama sa invaliditetom da svakodnevne potrebe zadovoljava u svojim lokalnim zajednicama, uz svu neophodnu pomoć i podršku. Dakle, u svom prirodnom okruženju. Svi znamo da sve u društvu zavisi od pojedinca, dakle čoveka. Kakav zakon se piše i kakav zakon se predlaže zavisi od čoveka, to jest od ljudi i veoma je bitno da kažemo i to da je realizacija zakona pre svega zavisi od ljudi. Zakon može da bude izuzetno dobar, ali ako nema ko da ga sprovode, ne postoje znači ljudi ili ga sprovode u nedovoljnoj meri, taj zakon neće biti onakav kakvim smo ga predložili. Obzirom da sam pomenuo, i tu bih spomenuo dve stvari, lišavanje poslovne sposobnosti kao jednog od glavnog kočničara integracije u lokalnoj zajednici, jedan od bitnih elemenata na koje utiče znanje čoveka i njegova posvećenost poslu upravo jeste procena poslovne sposobnosti. Pored psihijatrijske ekspertize, sud koji inače i donosi odluku o lišavanju poslovne sposobnosti, ima mogućnost da izvede i druge dokaze o sposobnosti korisnika da donosi odluke, odnosno učestvuje u donošenju odluka. Dakle, ovde se koristi samo taj tzv. medicinski model sposobnosti, ali ne i socijalni model. Dobro je što stručni radnici u centrima za socijalni rad pokazuju svest o potrebi procene korisnika i prema ovoj socijalnoj komponenti. Ali, jedno je dobra volja a drugo je realizacija i realnost, koja je minorna trenutno, jer izostaje inicijativa centra za socijalni rad kao organa starateljstva da pokreće postupke ponovne procene poslovne sposobnosti. Da ne tražimo sada alternativu ovome u vidu preopterećenosti sistema tj. samih centara, nedovoljnog znanja ili pozivanje ponovo na mišljenje veštaka psihijatra, to samo govori da mora da postoji jedno kontinuirano stručno osposobljavanje tj. edukacija stručnih radnika u socijalnoj zaštiti, jer kada imate osobe sa intelektualnim i mentalnim poteškoćama koje su apriori već "obeležene", umesto da se vidi u čemu su oni dobri i koji su njihovi kvaliteti. Drugo, mi smo ovde u parlamentu stalno imali izveštaje raznih ministarstava koji govore da imaju problema u kadrovskoj strukturi, pri čemu, kada govorimo o kadrovskoj strukturi, nije samo to u visokom obrazovanju, visokoj stručnoj spremi sa određenim iskustvima i znanjima, već kadrovska struktura sa usko specijalizovanim oblastima, gde su tu i vozači, vodoinstalateri itd. Vi ovde imate jedan takav problem. Inače, u obrazloženju i analizi zakona, za koje smatram da su odlično urađene, mogu da se izvuku skoro svi potrebni podaci za današnju diskusiju. Kada smo već kod teme ljudstva, nije loše pomenuti da je bilo u 2020. godini do 1. marta 1.289 upražnjenih mesta, od čega 343 stručna radnika u centrima za socijalni rad, 796 koji se finansiraju iz cene smeštaja, to su uglavnom negovateljice, spremačice, kuvari, itd, 105 zdravstvenih radnika, od toga 11 lekara, 92 medicinska tehničara i dva fizioterapeuta. Dobro je da je u 2020. godini popunjeno čak 825 upražnjenih mesta i u prvoj polovini 2021. godine još 22. To možemo da vidimo, kao i u Ministarstvu zdravlja, koje je na početku 2020. godine u pandemiji kovida isto to učinilo, uposlilo veliki broj ljudi koji su bili na privremenim i povremenim poslovima, ljudi koji su bili na određeno vreme i ljudi koji su naročito bili volonteri, jer oni su iskazali volju da žele da rade taj posao. Treba da se zna da ovaj posao ne može da radi svako. Ali, da me ljudi ne bi pogrešno razumeli, kao što u zdravstvu imamo da ne može svako da bude hirurg, neko može da bude izuzetan zdravstveni radnik, izuzetan lekar, ali ne može da bude hirurg, jer nije za to. Da li imamo mi ljude koji mogu da obavljaju posao, jer vidimo da ovde nedostaje ljudstvo koje treba da iznese ovaj posao na svojim leđima? Naravno da imamo i te ljude treba i da uposlimo. Možda imamo problema kod defektologa, kojih je veoma malo, ali mislim da i tu možemo da radimo na tome. Ja znam da je vaš cilj da ovakve probleme rešite, ali kao i u svakoj sferi života, znamo da sve zavisi od čoveka. Imate ljude koji na direktan ili indirektan način, svesno ili nesvesno, koče upravo ono što je dobro, jer, rekosmo, sve zavisi od čoveka. Ne govorim ovo napamet, već iz određenog iskustva. Naročito bi trebalo da se obrati pažnja da ljudi, naročito oni koji su imali stručnu praksu, koji žele da rade ovaj posao, da se uposle na tim mestima. Kada govorim o ovom zakonu, moram pomenuti i decu. Stopa dece na domskom smeštaju se drastično smanjila, naročito u poslednjih desetak godina, pre svega zbog usluge standardnog hraniteljstva. Imamo hraniteljske porodice koje imaju po dvoje, troje dece i treba reći da država izdvaja potrebna finansijska sredstva za svako dete koje prihvata hraniteljska porodica, ali i iza sredstva za hraniteljsku porodicu. Ali, zato specijalno hraniteljstvo nije kod nas zaživelo. Deca i mladi sa smetnjama u razvoju su u ovom slučaju u većem riziku od institucionalizacije. Da li se taj problem može rešiti? Verovatno da može, pa, eto, imamo priliku da i o tome razmišljamo, da se i takvi problemi reše. Kada smo već kod tih finansijskih sredstava, same lokalne samouprave kroz socijalno odgovorne politike i sredstva koja će izdvajati za ove društvene grupe će pokazati visok stepen odgovornosti. Jedna od takvih lokalnih samouprava jeste grad Jagodina, na čelu sa predsednikom Draganom Markovićem Palmom, koji vodi odgovornu socijalnu politiku, već od 2004. godine. Obzirom da o ovom zakonu možemo mnogo govoriti i dotaći mnoge teme, kao što je, na primer, kontrola rada uposlenika u institucijama, kao i ograničavanje prava korisnika, na kraju bih rekao da je dobro što je održana javna rasprava od 28. aprila do 17. maja ove godine, da je pet subjekata dostavilo svoje predloge, komentare, mišljenja i sugestije i da su neka od njih i prihvaćena od strane ministarstva. U svakom slučaju, poslanička grupa Jedinstvene Srbije će u danu za glasanje podržati ove zakone. Hvala.
Hvala, gospodine Filipoviću. Sledeći na listi je uvaženi narodni poslanik i predsednik poslaničkog kluba PUPS - "Tri P", Hadži Milorad Stošić. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovani predsedavajući, uvažena ministarko, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, na dnevnom redu današnje sednice je razmatranje Predloga zakona o pravima korisnika usluga privremenog smeštaja u socijalnoj zaštiti, koji je podnela Vlada, i još dva zakona, jedan o finansiranju jednog projekta i jedan zakon o potvrđivanju sporazuma. Na samom početku istakao bih da će poslanička grupa PUPS - "Tri P" u danu za glasanje podržati ove predloge i glasati za njih. Mi danas raspravljamo o jednom zakonskom predlogu za koji mi u poslaničkoj grupi PUPS - "Tri P" smatramo da je trebao biti donet znatno ranije. Socijalna zaštita predstavlja jednu možda na prvi pogled ne tako vidljivu, ali svakako važnu oblast našeg svakodnevnog života. Svi mi znamo šta smo sve prošli u proteklih 30 i više godina, od raspada jednog društveno-ekonomskog sistema, ratova, velikog broja izbeglica, propale privatizacije društvene svojine, sve manje i slabije uloge porodice, pada nataliteta i sve izraženijeg prosečnog starenja stanovništva. Sve su to faktori koji utiču na sve veću potrebu za uslugama iz sistema socijalne zaštite. Iako je ova oblast vrlo složena i razuđena, ona se uglavnom reguliše putem najrazličitijih vrsta podzakonskih akata nakon donošenja zakona, mada se ova praksa može opravdati time da je tu reč o složenoj oblasti, koja se mora vrlo detaljno regulisati na jedan stručan način. Mi smo, sa druge strane, u praksi imali sve veću ekspanziju potreba i zahteva za korišćenjem ovih usluga od svih struktura stanovništva. To je, sa druge strane, uticalo da se sa vremenom povećava i broj subjekata koji ih pružaju, ali ja ne bih rekao da se neka prosečna praksa i kvalitet tih usluga popravio. Naprotiv, svedoci smo da su se ranije vrlo često u štampi pojavljivale vesti kako je neki od domova zatvoren jer je radio bez dozvole ili zato što su u njemu uočene nepravilnosti u radu ili odnosi prema štićenicima. Ovde se mora odati priznanje resornom ministarstvu da je kontinuiranim naporima i zalaganjem inspekcijskih službi ipak uspelo da ovu oblast najvećim delom uvede pod striktno poštovanje zakona i propisa, odnosno da su sada ovi nemili slučajevi daleko ređi nego u nekim prethodnim periodima. Ovaj zakon ima za cilj da se ti uslovi smeštaja nešto detaljnije zakonom definišu i time unaprede makar u jednom segmentu sistema socijalne zaštite kakav je privremeni smeštaj, da se međusobno preciznije regulišu prava i obaveze same ustanove i zaposlenih u njoj, ali i štićenika, odnosno korisnika tih usluga. U tom smislu predviđa se da će se ovaj zakon primenjivati kada se dete, mlađa, odrasla ili starija osoba smešta u domski smeštaj ili prihvatilište u slučajevima kada nije moguće obezbediti ostanak u sopstvenom domu, porodici ili druga vrsta usluga podrške za samostalni život. Prilikom smeštaja u ove ustanove lice će se upoznati sa trajanjem smeštaja, programskim aktivnostima u smeštaju, pravilima ponašanja i organizaciji života u ustanovi, pravu na podnošenje prigovora i izbor osobe od poverenja. Za svaki smeštaj će se tražiti pismena, odnosno slobodna i lična izjava korisnika ih usluga. Smeštaj će odlukom nadležnog centra za socijalni rad biti obustavljen kada se obezbedi podrška za život u zajednici, smrću korisnika ili na njegov lični zahtev. Predlog zakona detaljnije razrađuje brojna prava korisnika, kao što su zabrana zlostavljanja, pristup zdravstvenoj zaštiti i obaveštavanje, pravo na privatnost, održavanje porodičnog života i informisanje, a kao jedinu značajnu obavezu u članu 31. postavlja elementarni zahtev da se poštuju propisana pravila ponašanja i organizacija života u ustanovi. U slučaju da korisnik nije zadovoljan način vršenja usluge ili svojim položajem predviđena su procesna sredstva u vidu pritužbe ili prigovora odgovornom licu u ustanovi. Naposletku se predviđa obaveza Ministarstva da u roku od devet meseci od dana stupanja na snagu ovog zakona pripremi i donese podzakonska akta neophodna za primenu zakona u praksi. Drugi predlog zakona odnosi se na zaduženje Republike Srbije kod Banca Intesa a.d. Beograd, a u vezi izgradnje projekta puta Ruma – Šabac – Loznica. Ovim zakonom je predviđeno da država uzme zajam kod ove banke u iznosu od 14,9 milijardi dinara koje će država vratiti u 16 šestomesečnih rata nakon trogodišnjeg početka, tako da bi krajnji rok za otplatu kredita bio avgust 2031. godine. Za to vreme planirano je da se izgradi pun profil autoputa na deonici Ruma – Šabac i brza saobraćajnica sa odvojenim trakama u oba smera na delu od Šapca do Loznice. Mislim da je ova investicija sasvim opravdana, imajući u vidu da dobar deo postojećih magistrala na ovom pravcu prolazi kroz naseljena mesta ili se nasleđeno ranijom trasom pruža u krivinama malog poluprečnika, što nužno iziskuje smanjenje brzine i povećanu opasnost rizika od raznih vrsta nezgoda, a da se istovremeno radi o ravničarskom kraju gde nema previše krupnih prepreka za izgradnju jedne ovakve saobraćajnice. Ostaje da se nadamo da će se ova investicija završiti u planiranim rokovima i na korist ovog kraja, ali i šire zajednice. Treći zakon na današnjem dnevnom redu predstavlja jednu diplomatsko-pravnu formalnost i odnosi se na odobravanje članovima porodica diplomatsko-konzularnog predstavništva Republike Indije da imaju pravo da se bave plaćenim poslovima u Srbiji, što je ogledalo dobrih odnosa koje imamo sa ovom prijateljskom državom. Isti odnos reciprociteta uživaće i naši državljani ovih kategorija u Indiji. Poštovani narodni poslanici, naša poslanička grupa, PUPS – Tri P, smatra da je od velike važnosti za sve nas da se sistem socijalne zaštite što bolje uredi i bude što funkcionalniji. Ne možemo biti srećni kada vidimo koliko nemoćnog sveta traži i uživa ove vrste usluga, ali svi moramo raditi na tome da se njihov broj što je moguće više smanji, a da kvalitet usluga u tim ustanovama smeštaja bude što je moguće bolji. Iako na prvi pogled današnje tačke dnevnog reda nemaju direktnih dodirnih tačaka, moram primetiti da tamo gde se grade putevi, sređuje infrastruktura i stižu investicije, gde se intenzivira privreda i svaki drugi vid aktivnosti tu ima i života, a istovremeno ima manje potreba za uslugama socijalne zaštite, smeštaja starih i nemoćnih. Naša partija i naš predsednik Milan Krkobabić su to odavno shvatili i rade na ravnomernom razvoju infrastrukture u našim selima i u našim gradovima. Zato će poslanička grupa PUPS – Tri P u danu za glasanje dati svoju podršku za usvajanje ovih tačaka dnevnog reda o kojima danas raspravljamo. Takođe, poslanička grupa PUPS – Tri P će u danu za glasanje podržati i ostale predloge i zakonska rešenja razmatrana na ovoj sednici i glasati za. Poštovani prijatelji, uvaženi građani Srbije, poštovana ministarko, zahvaljujem se na pažnji.
Zahvaljujem predsedniku poslaničkog kluba PUPS – Tri P, Hadži Miloradu Stošiću. Sledeći na listi je uvaženi narodni poslanik Josip Broz, predstavnik SPS. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovana ministarko sa saradnicima, uvažene kolege narodni poslanici, poštovani građani Srbije, na dnevnom redu današnje sednice je, između ostalog, i Sporazum između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Indije o davanju dozvole članovima porodica osoblja diplomatsko-konzularnih predstavništva za obavljanje plaćenih delatnosti. Osvrnuću se na ovaj sporazum, jer predstavlja nastavak izuzetno dobre višedecenijske saradnje naših država. Srbija i Indija jesu geografski jako udaljene, deli nas više od pet hiljada kilometara, ali nas isto tako vezuju jake i čvrste političke, prijateljske i ekonomske veze koje su dodatno ojačane uspostavljanje bilateralnih odnosa još 1948. godine. Ono što nas još snažnije povezuje jeste činjenica da su naše dve države bile osnivači Pokreta nesvrstanih. Indija, država koja se sredinom prošlog veka oslobodila kolonijalizma i postala nezavisna država, danas je jedna od najmnogoljudnijih zemalja sveta sa oko 1,3 milijarde stanovnika. Indijska privreda je jedna od najbrže rastućih privreda sveta i peta najveća ekonomija na svetu. Jedan od ključnih događaja u odnosima Srbije i Indije, ali i prelomni trenutak u procesu stvaranja Pokreta nesvrstanih, kao i formalnog oblika saradnje vanblokovskih država, predstavilo je putovanje predsednika SFRJ Josipa Broza Tita u Indiju krajem 1944. godine. Visoki stepen uvažavanja i poštovanja koji su Josip Broz Tito i Džavaharlal Nehru međusobno iskazivali kasnije će se pokazati kao značajan kohezioni faktor u bilateralnim odnosima Jugoslavije i Indije. Važno je znati i to da je Tito bio prvi predsednik jedne evropske države kojeg je indijsko rukovodstvo pozvalo u goste posle sticanja nacionalne nezavisnosti, ukazavši mu pri tom veliku počast. Takođe, kao još jednu potvrdu izuzetnih odnosa Jugoslavije i Indije treba izdvojiti još jedan događaj iz jula 1956. godine kada su se Tito i Nehru i Naser sastali na Brionima gde su usvojili Brionsku deklaraciju koja je u suštini bila prvi multilateralni dokument Pokreta nesvrstanih. Pet godina kasnije, septembra 1961. godine u Beogradu, održan je prvi samit Pokreta nesvrstanih kojim je prijateljstvo između naša dva naroda još jednom potvrđeno pred očima svetske javnosti. Koliki je uticaj imala Indija na razvoj ovog Pokreta govori činjenica da je indijski premijer Nehru zaslužan za njegov naziv koji je, takođe, izneo i glavne principe Pokreta. Ti principi su ujedno i principi Povelje UN, i to su sledeći: uzajamno poštovanje teritorijalnog integriteta i suvereniteta, uzajamno nenapadanje, jednakost i uzajamna korist i miroljubiva koegzistencija. Nažalost, danas su mnogi zaboravili na ove principe za koje smo se izborili svojom antifašističkom politikom i borbom u Drugom svetskom ratu. Pokret i danas ima svoju ulogu na svetskoj političkoj sceni. To potvrđuje 120 članica i 17 zemalja posmatrača, među kojima je i Srbija. Ponosni smo na to da smo pre samo dva meseca uspešno organizovali jubilarni 60. samit u Beogradu na kome je bilo više od 100 delegacija iz čitavog sveta. Odnosi Srbije i Indije su dodatno intenzivirani u poslednjih par godina nakon više uzajamnih poseta na najvišem državnom nivou. Srbija je danas jedina zemlja Evrope koja je ukinula vize Indijcima, zahvaljujući čemu se povećao broj njihovih turista u našoj zemlji. S druge strane, Indija nama pruža nesebičnu podršku u borbi za očuvanje našeg suvereniteta i teritorijalnog integriteta. Poštujući međunarodno pravo i zahvaljujući sličnim pogledima na globalne probleme, Indija nije priznala nezavisnost tzv. „Kosova“ i glasali su protiv učlanjenja ove lažne države u UNESKO. Indija i Srbija imaju sve razvijeniju saradnju u više različitih oblasti. U Indiji, koja predstavlja jedno neverovatno tržište, izvozimo jabuke. Sarađujemo po pitanju koja se odnose na biljni karantin, a ima prostora da izvozimo i druge naše poljoprivredne proizvode i za saradnju na području biljnog turizma. Brojne industrijske kompanije ulažu svoja sredstva, a posebno su zainteresovane za industriju traktora. Tri indijske marke traktora proizvode se i sklapaju u Srbiji. Dobro je podsetiti i na to da je najveća indijska investicija u Republici Srbiji izgradnja informaciono-tehnološkog parka u Srbiji. Indija takođe, ima izuzetno dobro razvijenu farmaceutsku industriju i trenutno je jedan od najvećih svetskih proizvođača vakcina protiv Kovid-19. Za usvajanje sporazuma koji je na dnevnom redu postoji obostrani interes zemalja, posebno imajući u vidu da je praksa zaključivanja ovog vida sporazuma postala sve značajnija u savremenom svetu, a koristi su višestruke. Svrha je da se članovima diplomatskog osoblja ograniče određene privilegije i imuniteti prilikom obavljanja drugih plaćenih poslova, a koji nisu u direktnoj vezi sa njihovom diplomatskom službom i Bečkom konvencijom o diplomatskim odnosima. Takođe, ono što se još ovim želelo postići je da se članovima diplomatskog i konzularnog osoblja pruži mogućnost da ih u inostranstvo prate članovi porodica, čime bi se na ovaj način omogućilo očuvanje normalnog porodičnog života. Naša poslanička grupa će glasati za ovaj Predlog.
Zahvaljujem, uvaženom narodnom poslaniku Josipu Brozu. Sledeći na listi Aleksandar Mirković, predstavnik poslaničkog kluba „Aleksandar Vučić - Za našu decu“. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovana ministarka, uvažene koleginice narodne poslanice i kolege narodni poslanici, uzimajući u obzir da je i sama ministarka u svom uvodnom izlaganju rekla mnogo toga što sam i ja nameravao kao i predstavnica naše poslaničke grupe, gospođa Milanka Vukojičić, prinuđen sam da svoje izlaganje malo korigujem i prilagodim kako se ne bi ponavljali. Svakako, ono što na samom početku želim da istaknem jeste činjenica da se pred nama danas nalaze jako važni zakoni, koji još jednom samo pokazuju koliko je ekonomska politika Srbije danas mnogo bolja, mnogo kvalitetnija, ali i koliko Srbija danas finansijski mnogo bolje stoji. Kada govorimo o tome ne možemo se ne osvrnuti na činjenicu da je do ovakve finansijske situacije u našoj zemlji došlo isključivo zbog odgovorne politike predsednika Aleksandra Vučića i one finansijske konsolidacije koja je nastupila dolaskom SNS na vlast 2014. i 2015. godine. U prilog tome govori činjenica da iz godine u godinu imamo i sve više stranih investicija i da plate i penzije konstantno rastu. Mislim da smo i mnogo puta baš plenumu tokom nekih prethodnih rasprava naglašavali koliko je ekonomska stabilnost od presudnog značaja za kvalitet života građana u našoj zemlji. Izneo bih samo nekoliko podataka koji će to potvrditi, a to je činjenica da smo u prvih 10 meseci ove godine imali čak tri milijarde i 140 miliona evra direktnih stranih investicija, što je ogromna cifra i što samo pokazuje da je Srbija nakon 2012. i 2013. godine, tog perioda kada niko nije želeo da investira u našu zemlju ni jedan jedini evro, danas smo postali najinteresantnije mesto za investicije, kako sa istoka tako i sa zapada. Ono što je interesantno građanima, jeste i podatak da i u doba pandemije, koja je zadesila ceo svet u vreme korona krize, u našoj zemlji se nastavilo da se gradi, da se izgrađuje, ali isto tako smo nastavili i da otvaramo fabrike i nova radna mesta, pa je tako, ne samo da smo sprečili rast nezaposlenosti, već smo otvorili i 60 hiljada novih radnih mesta, što je svojevrstan uspeh. Međutim, kada govorimo o svim ovim podacima, ne možemo a da ne primetimo da koliko god Srbija beležila dobre rezultate i napredovala u svakom pogledu i smislu, da postoji jedan deo ljudi u našoj zemlji koji su manjina, ali nekako najekstremnija i u svojim zahtevima i u svojem delovanju koji predstavljaju bivši režim DS, koji na svaki način pokušavaju da te rezultate ospore, ali i da nekakvim iznošenjem kojekakvih neistina i laži bace blato ili ljagu na sve što je postignuto. Današnji zakoni, opet kažem, moraću malo drugačije da pristupim svom izlaganju, pokazuju samo da i sve ono što je danas dobro izrečeno ovde za njih nije dobro i oni bi to nekako drugačije. Nije sporno da imamo različito mišljenje i da vidimo neke stvari drugačije, ali je sporno kada vam lekciju i predavanje, narodski rečeno, drže oni ljudi koji ama baš ništa na tom planu nisu uradili. Ako govorimo o zakonima koji se tiču socijalne politike, poštovana ministarka, vi ste na udaru već neko vreme i to ljudi koji su učinili sve suprotno od želja i potreba građana Srbije. Ne postoje primeri ili ne postoji zakonsko rešenje koje do sada nije naišlo na kritiku predstavnika bivšeg režima DS, koji predvodi Dragan Đilas, ali nekako nigde nismo došli do konkretne ideje ili šta bi to oni bolje učinili. Mislim da je i gospođa Vukojičić u svom izlaganju iznela primer Heterlenda, ali nije to najgore što su oni radili. Svakako je drastičan primer, ali takve primere ste imali širom Srbije, ali imali ste i nešto što je još skandaloznije, gde ste direktnom zloupotrebom službenog položaja, u tom trenutku Dragana Đilasa, imali iskorišćavanje potrebe dece zarad ličnih interesa i stvaranja svoje lične imperije, poslovne, naravno. O čemu se radi? Za ljude koji dolaze iz Beograda, ali verujem i za one ljude koji dolaze iz unutrašnjosti, Pionirski grad nije nešto što je nepoznato i svi znaju gde se on nalazi. Međutim, Pionirski grad je postao popularan poslednjih petnaestak godina, pa skoro, hajde možda i dvadeset, zbog jedne afere koja će dugo ostati upamćena, a ja se nadam da će dobiti i sudski epilog. Naime, 2005. godine je Dragan Đilas već bio funkcioner DS. U tom periodu mislim da je bio i na čelu beogradskog odbora DS, te je tako direktno uticao na sve ono što se dešava u Gradu Beogradu, što bi rekle njegove kolege: „Ne može ništa da se desi dok on to ne pogleda ili ne potpiše“. Interesantno je da je 2005. i 2006. godine stvarajući svoju poslovnu imperiju otpočeo skandalozan projekat i doveo u našu zemlju nešto što danas svi kritikuju, a među tim najoštrijim kritičarima je i on, a to je rijaliti program. Tih godina se pojavio rialiti „Veliki Brat“ i na mala vrata je uvedeno nešto što je danas rasprostranjeno na mnogim kanalima, ali ima iz mog ličnog ugla i po mom ličnom mišljenju veoma loš uticaj. O čemu se radi? Godine 2005. i 2006. dolaze na ideju da u Pionirskom gradu, obratite pažnju, pošto tamo ima dosta prostora neiskorišćenoga i lako ga je kontrolisati jer je tu Pionirski grad javno preduzeće Grada Beograda, dolaze na odluku da tamo naprave nekakav montažni objekat. Montažni objekat pravi firma „Emoušn“, gle čuda, u kojoj je suvlasnik i Dragan Đilas. Objekat je veličine 1967. metara kvadratnih i ono što je interesantno, na šta stavljam poseban akcenat, bez bilo kakve dozvole. Bez i jednog jedinog papira tamo otpočinju izgradnju tog objekta. Nakon što su završili taj objekat kako bi dalje otišli u korak ostvarenju svog cilja, shvataju da nailaze na problem da ne mogu da dobiju dozvolu i sve potrebne ugovore ukoliko to nekako ne definišu, što će biti prijemčivo građanima, a i što će nekako moći da opravdaju. Kako nisu mogli da dobiju dozvolu za rijaliti program ili za objekat koji će služiti rialiti programu, vrhunac bezobrazluka i licemerja ide jer u prvi korak naglašavaju da je taj objekat potreban za dečije odmaralište. Zamislite, kuća „Velikog Brata“ u tom prvom koraku se najavljuje kao nešto gde će biti dečije odmaralište. Nakon završetka samog objekta i kada je bilo neophodno da se uđe u zakup tog prostora, dolaze na još skandalozniju ideju, da sam objekat koji već fizički postoji, koji je opremljen i u kojem su postavljene kamere za nadzor 0-24 časa jer je takav format „Veliki Brat“, dolaze na još skandalozniju ideju gde to ugovorom definišu kao objekat za dnevni boravak dece. Dakle, po mišljenju Dragana Đilasa i po njegovim papirima, dnevni boravak dece je kuća „Velikog Brata“. Oni koji pamte to vreme i koji se sećaju ili koji su nekad bili u prilici samo na 15 minuta da pogledaju šta se tamo radi i šta se dešava, znaju koliko je ovako nešto skandalozno i nepojmljivo i koliko je ovo afera koja je zasigurno i obeležila već Dragana Đilasa, ali će ga pratiti dokle god je u političkom životu naše zemlje. Da je tu bio i prihod ono što je glavno govori i podatak da je za mesečni zakup ovih 1.967 kvadratnih metara njegova firma plaćala, pazite sad, cenu od 416 evra mesečno, što vam je negde 0,2 evra po metru kvadratnom, pa sada vi vidite koliki je prihod on tu napravio, a ne sve to samo dodajte da su se iz tog rijaliti programa izrodili mnogi drugi, pa gde je reklamni prostor i ona opet dolazimo do onoga u čemu je Dragan Đilas bio najbolji, a to je prodavanje sekundi na raznorazni televizijama. Ovo sve, poštovani građani Srbije, iznosim zbog vas, jer danas kada govorimo o socijalnoj politici, kada ministarka danas ovde izlaže i obrazlaže ovaj zakon vi imate neke ljude koji su našli za shodno da ovo kritikuju, iako ja zaista ne vidim ništa ovde sporno u ovom zakonu, šta više sve je pohvalno, ali ti ljudi kada su bili u prilici da nešto urade za našu zemlju, za naš grad u ovom slučaju Beograd, ništa nisu uradili već su radili lično za svoj džep i za svoju poslovnu imperiju. Nadam se da će po sopstvenom priznanju kada se ova tema aktivirala pre nekoliko meseci jedino obrazloženje za sve ovo što sam ja danas izneo bilo je da Dragan Đilas nije imao firmu, pazite sad, već da je njegova firma bila suvlasnik. Dakle, ja ne vidim nikakvu razliku, ali suština je ista. Zloupotrebom službenog položaja i mogućnosti poluge vlasti koji je imao u svojoj Demokratskoj stranci, pa kasnije u Gradu Beogradu, Dragan Đilas je činio sve samo da sebi napuni džepove i da iskoristi položaj koji ima da od državnih resursa koristi zarad ličnih interesa. Što se tiče zakona koji se tiče izgradnje naše zemlje, osvrnuću se kratko i na to mada mislim da je mnogo toga rečeno. Srbija je danas zemlja koju, ako ste, kao što je veliki broj građana napustio 2012. i 2013. godine, kada biste se vratili danas zasigurno u neke delove naše zemlje teško da biste prepoznali. Srbija je zemlja u kojoj se danas grade i putevi i pruge i brze saobraćajnice. Srbija je zemlja u kojoj se grade škole i domovi zdravlja i bolnice i Srbija je postala zemlja jedne opšte izgradnje i od krajnjeg severa do krajnjeg juga ili istoka ili zapada, kako god to hoćete da definišete, ne postoji jedno mesto u našoj zemlji u kome se nešto nije izgradilo. U prilog tome najbolje govori podatak ako se već držimo samo autoputeva da smo do 2012. godine u režimu Demokratske stranke izgradili svega 65 kilometara autoputeva i to je pitanje kakvog kvaliteta. Za vreme vlasti SNS, pre svega odgovornom politikom predsednika Aleksandra Vučića, do sada smo izgradili preko 350 kilometara autoputeva i trenutno gradimo još 370 kilometara. Ja bih voleo da bilo ko od predstavnika opozicije ili ovih ljudi koji danas pretenduju da se vrate na vlast nekakvim nasiljem i blokadama, da mi nađu makar jednu zemlju u kojoj će moći da pronađu ovakve ili slične podatke. Ako uzmete samo u obzir da danas gradimo 10 autoputeva, da u vreme režima Demokratske stranke nismo bili u stanju da okrečimo 10 mesnih zajednica godišnje, jasno je koliko je politika SNS i predsednika Aleksandra Vučića podređena i pre svega se odnosi na bolji život građana Srbije. Znate, sa novim autoputevima, sa brzim prugama i brzim saobraćajnicama dolaze investicije, jer vi tako povezujete svaki deo naše zemlje i normalno je da imamo takav skok stranih investicija kada svako danas u našoj zemlji vidi pouzdanog partnera, ali pre svega vidi odgovorne ljude i vidi vlast koja ispunjava svoja obećanja i koja želi da zajedno sa svim građanima Srbije napreduje u svakom pogledu i smislu. Nažalost, imali smo ružan period do 2012. i 2013. godini kada su investitori uslovljavani sa tim koliki će procenat novca ostati onima koji su na vlasti i koji su tako i na taj način određivali i krojili budžete. Ja sam uveren da razvoj naše zemlje, ovde neće stati i da Ruma – Šabac - Loznica je samo jedan u nizu projekata koje smo do sada započeli, ostvarili, ali i obećanje i zalog za ono što ćemo ostvarivati u narednom periodu. Kao što je koleginica Milanka Vukojičić u svom izlaganju na početku napomenula, ja ću sa time završiti, Srbija će 3. aprila birati između budućnosti i prošlosti biće u prilici da svima nama da ocenu ko je i kako radio u prethodnom periodu. Uveren sam, ukoliko se bude vodilo računa, a uveren sam da će opet sa druge strane građani tako i postupiti, o budućnosti naše zemlje i o budućnosti svakog čoveka, njegove porodice i sve naše dece, da podrška SNS neće izostati. Međutim, ono na šta želim da skrenem pažnju jeste još jednom i činjenica da danas ljudi koji predstavljaju jedan ekstremni deo opozicije se služe neistinama, lažima i razno raznim radikalnim metodama sa željom da izazovu haos u našoj zemlji. U tom haosu oni vide svoju šansu ne bi li ubrali neki jeftin politički poen, ali ne bi li putem ulice došli na vlast. Samo molim sve građane Srbije da na tako nešto ne nasedaju, da ne nasedaju ne te provokacije i da strpljivo kroz možda tri ili četiri meseca, koliko imamo već do izbora, sačekaju, razmisle i odmere ko je kako radio za njihovu budućnost, za njihov interes pa neka 3. aprila po svojoj savesti i po želji za što bolju budućnost i svoje dece odluče. Moje lično mišljenje je da će SNS ubedljivo pobediti jer ako sledimo politiku predsednika Aleksandra Vučića i ispunjavamo obećanja koja dajemo, ali i delimo vrednosti, kao i viziju koju on ima, uveren sam da ćemo izgraditi još lepšu i još bolju Srbiju za svu našu decu i generacije koje dolaze. Hvala vam i živela Srbija.
Zahvaljujem uvaženom narodnom poslaniku Aleksandru Mirkoviću. Sledeći na listi je predstavnik Ujedinjene seljačke stranke Milija Miletić. Izvolite.
Zahvaljujem se. Uvaženi predsedavajući, uvaženi predstavnici Vlade, kolege poslanici, građani Srbije, ja sam Milija Miletić i dolazim iz Svrljiga. To je najlepša opština u Srbiji koja se nalazi pored grada Niša, a to je najlepši grad u Srbiji. Inače, ovde u Skupštini predstavljam Ujedinjenu seljačku stranku, a izabran sam sa liste Aleksandar Vučić – Za našu decu. Kao i moje kolege koje su govorile pre mene, ja ću o vrlo bitnoj tački vezano za pomoć socijalno ugroženih, za njihov smeštaj govoriti. U ovom zakonu daje se ta mogućnost jer je to veoma neophodno. U periodu iza nas u područjima kao što je Svrljig, Bela Palanka, Gadžin Han, veliki broj opština koje su jedne od najsiromašnijih opština u Srbiji, opštine koje imaju veliku površinu, gde je veoma veliki broj populacije starih ljudi, njima je preko potreban smeštaj u nekim izuzetnim situacijama, tako da je ovaj zakon prilagođen i takvim opštinama, takvim sredinama. Tu ima mogućnosti da se pomognu i mala deca i oni punoletni građani kojima je to potrebno. Ovo je veoma potrebno da se što pre uradi, da ovaj zakon donesemo, da to bude jedno od rešenja kojem ćemo moći da pomognemo ljudima kada je to najteže. Inače, kada govorim ovde, govorim kao čovek sa iskustvom koji je na terenu od 1987. godine kada sam počeo da radim kao veterinarski tehničar, kada su sela bila jaka, gde su u selima bili mladi ljudi, gde je svaki čovek koji je živeo na selu bio dobar domaćin. Sada su se vremena promenila, sela su nam opustošena. Veliki broj mladih ljudi je otišao iz tih sela, tamo se nisu vraćali. Sada imamo mogućnost i dajemo mogućnost da se mladim ljudima obezbede kuće, da se kupe kuće, da se stvaraju tamo porodice, da se kroz tu pomoć koju daje država Srbija obezbede uslovi bolji za život tih mladih ljudi koji bi se vratili i normalno daje se mogućnost kroz pomoć države za svako novorođeno dete, a mi smo konkretno u Svrljigu u vreme kada sam ja bio predsednik opštine 2011. godine imali mogućnost i davali smo za svaku bračnu zajednicu, za nezaposlenu porodilju 50% više sredstava za one koje žive u našim selima. Mislim da je to bio neki početak nečega da se stimuliše bračna zajednica, da se stimuliše rađanje dece, da se mladim ljudima obezbede bolji uslovi i da tamo ostanu, ali kako vreme ide sve je manji i manji broj tih mladih ljudi. Sada smo kroz program koji daje država Srbija, Ministarstvo za brigu o selu, Ministarstvo za brigu o porodici i svi ovde koji smo tu mi želimo u svakom trenutku da se obezbedi još više sredstava za budući period, da mladi ljudi koji žive u tim selima da ostanu, da stvaraju porodice, da se njima obezbede uslovi za život, da budu približno isti uslovi kao za one što žive u gradovima. Veliki problem tih naših sredina, kao što je Svrljig, jeste veliki broj starih ljudi i tim ljudima moramo obezbediti pomoć kroz program gerontodomaćica. Tu je nadležno Ministarstvo za rad i socijalnu politiku veoma je aktivno. Ja očekujem da ćemo i u narednoj godini i u narednom periodu obezbediti sredstva da se povećaju sredstva, da se kroz budžete Ministarstva i budžete lokalnih samouprava, da može da se to oplodi i da se ima mogućnost da te gerontodomaćice budu cele godine prisutne, da mogu svakom čoveku kome je potrebna pomoć da pruže pomoć. Uvažene kolege poslanici, građani Srbije, još jednom ja ću kao poslanik i predsednik Ujedinjene seljačke stranke podržati predloge zakona zato što ti zakoni daju mogućnost da se bolje i lakše obezbeđuje pomoć svakom onom kome je to potrebno. Hvala još jednom.
Zahvaljujem, uvaženom narodnom poslaniku Miliji Miletiću. Idemo dalje. Reč ima predstavnica poslaničkog kluba SPS, uvažena narodna poslanica Jelena Mihajlović. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Uvažene kolege narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije, želela sam da učestvujem u današnjoj raspravi i u okviru tačke dnevnog reda koja se tiče Zakona o pravima korisnika usluga privremenog smeštaja u socijalnoj zaštiti, jer je tema socijalne zaštite u celini za jedno društvo jednako važna kao i svaka druga tema, jer je u fokusu sistema socijalne zaštite čovek, pojedinac, njegova sudbina i zdravstvena situacija, i fokus sistema socijalne zaštite mora biti upravo na individui koju treba podržati i kao država moramo uraditi sve da svi građani naše zemlje imaju jednake šanse za rast, razvoj, školovanje, zaposlenje i zdravstvenu negu bez izuzetka. Zakon o pravima korisnika usluga privremenog smeštaja u socijalnoj zaštiti koji se donošenjem ovog zakona izdvaja iz Krovnog zakona o sistemu socijalne zaštite, svrhu u svom donošenju treba da ima u uređivanju načina ostvarivanja prava korisnika privremenog smeštaja, u unapređivanju položaja korisnika kroz proces očuvanja kvaliteta života i potencijala korisnika, kao i u procesu njihove pripreme za povratak u društvo i njihovo normalno funkcionisanje u okviru društva, a koje mora da podrazumeva život bez diskriminacije i pod ravnopravnim uslovima sa svim ostalim pripadnicima društva. Razlog za donošenje ovog zakona, a pored navedenih koji se tiču uređivanja i način ostvarivanja prava korisnika i unapređivanja njihovog položaja, je i preuzeta obaveza Republike Srbije da usvoji ovaj zakon, a proistekle obaveze u direktnoj vezi sa Akcionim planom za pregovaračko Poglavlje 23, odeljak – Osnovna prava. Naravno, podrazumeva se da kao ozbiljna država svoje preuzete obaveze moramo izvršavati i izvršavaćemo ih, posebno kao država koja je na evropskom putu i u procesu pridruživanja Evropskoj uniji. Mi geografski jesmo država Evrope i da sada ne idemo u detalje i naučne činjenice koje govore da je na našim prostorima i nastala prva evropska civilizacija, suština je da je naš sistem socijalne zaštite naše dvorište i naša kuća i u okviru naše kuće sami moramo otkriti njegove nedostatke, sami ga moramo unapređivati, sami raditi na prevenciji, održavanju i poboljšanju sistema. Mi moramo biti sigurni da radimo dobru i pravu stvar i naše društvo i svi naši građani su ti koji moraju biti zadovoljni našim rezultatima na tom polju, jer kao što sam već rekla u fokusu sistema socijalne zaštite su čovek, žena, dete kao pojedinci i porodica kao stub i oslonac svakog društva i svaki život i svaka sudbina su pojedinačne priče kojima treba prići sa mnogo empatije, ljubavi, nege i želje da se pomogne. Kada govorimo o ovoj temi, partijska obojenost je nevažna, partijski i politički interesi moraju biti sekundarni, jer je tema socijalne zaštite veoma osetljiva i kompleksna. Na ustanovama koje rade u sistemu je velika odgovornost. Na Ministarstvu koje treba da obezbeđuje nadzor takođe, a zaposlena lica u okviru ustanova socijalne zaštite rade izuzetno težak i vrlo često se ispostavlja i veoma opasan posao. Dakle, u fokusu socijalne zaštite moraju biti i korisnici, ali i lica zadužena za brigu o korisnicima. I jednima i drugima se moraju obezbediti kvalitetni uslovi za boravak i kvalitetni uslovi za rad, ali i osećaj da ni jedni, ni drugi nisu sami i ostavljeni svaki u svom problemu. Naravno, kada govorimo o zaposlenim licima u ustanovama, govorimo sa pretpostavkom da su to časni profesionalci koji svoj posao rade sa mnogo strpljenja, ljubavi i napora kako bi trebalo prilaziti takvom pozivu. Zakon o kom danas raspravljamo predviđa različite situacije u kojima je neophodan privremeni smeštaj korisnika ustanove socijalne zaštite, predviđa prava i obaveze, ali i dodeljuje nadzor resornom ministarstvu i određuje kaznene mere kojima će biti kažnjeno lice ili ustanove koje na bilo koji način budu kršile prava korisnika. Ono što je suština sa svakim zakonom koji se usvoji, kao i sa bilo kojim dokumentom je da papir trpi sve, te je poštovanje tog papira od ključne važnosti za funkcionisanje sistema ili oblasti koji taj zakon mora da reguliše. Floskula da je zakon neophodno poštovati nije samo floskula, ali u ovom specifičnom slučaju, kada govorimo o socijalnoj zaštiti kao humanoj ideji, ideji solidarnosti i empatije, zakon pre treba tretirati kao smernicu za rad, jer kao što sam i rekla poći ćemo od pretpostavke da u sistemu socijalne zaštite rade časni pojedinci i profesionalci, te im stroge odredbe kako treba da rade svoj posao koji je težak, smatram da nisu potrebne ako oni taj posao vole i svakom korisniku prilaze pojedinačno i sa punom pažnjom i željom da se situacija realizuje u najboljem interesu korisnika. Naravno, svesni smo i činjenice da nisu svi pojedinci kojima je poverena briga o korisnicima socijalne zaštite posvećeni svom poslu na način na koji takvom pozivu mora da se pristupa, te se u takvim situacijama otvara prostor da zbog rada pojedinca zakažu institucije i ponekad, možda i često, naprave greške. Naravno, ljudi smo, svi grešimo, ali kada se radi o nečijem životu, kriznoj situaciji u kojoj se nalazi, nečije greške koje mogu biti i loše procene bez loše namere, nekoga koštaju cele faze u životu i vremena koje kada se izgubi je nenadoknadivo. Stoga je veoma važno da Ministarstvo za rad, zapošljavanje, boračka i socijalna pitanja, kao ministarstvo nadležno za oblast socijalne zaštite, preduzme sve korake iz svoje nadležnosti kako bi kao društvo bili sigurni da sve institucije dobro rade svoj posao, pa makar to podrazumevalo reviziju i dublju analizu svih iole sumnjivih slučajeva sa kojima i javnost ima priliku s vremena na vreme da se upozna kroz sredstva informisanja. Malo detaljnije ovom izlaganju želim da se osvrnem na decu i mlade kao korisnike sistema socijalne zaštite, te stoga želim da podvučem nekoliko važnih stvari koje se tiču navedenog. Dakle, imamo priliku da u javnosti kroz sredstva informisanja saznamo za određene slučajeve oduzimanja dece, njihovog smeštaja u prihvatilište ili hraniteljske porodice, dok se problemi i krizne situacije u biološkoj porodici ne reše. Svakako da je apsolutno neophodno zaštiti svako dete koje dolazi iz problematične porodice u kojoj trpi nasilje različitih vrsta od roditelja alkoholičara, narkomana, zlostavljača, ali nisu svi slučajevi dece smeštene u hraniteljsku porodicu takvog tipa. Za mnoge se ispostavlja da je razlog siromaštvo. Svi smo pratili slučaj oca kome su oduzete tri ćerke, koje su provele pet ili šest godina kod hranitelja dok je on pokušavao da stane na noge, nađe zaposlenje i obezbedi im uslove za dostojanstveno odrastanje koje su po njegovim izjavama bili, i da svaka devojčica mora da ima svoju zasebnu sobu. Ne mogu da ulazim u pojedinosti tog slučaja i da iznosim svoje stavove, jer nisam sa slučajem upoznata do tančina, ali i dalje sada kada su devojčice vraćene svom ocu, pitanje koje lebdi je sledeće - da li bi se slučaj rešio na ovakav način i deca vraćena ocu da nije bilo uključena javnost, da nije bilo pritiska javnosti, a na kraju i filma koji je priču oca ekranizovao? Ovaj slučaj možda čak uopšte nije relevantan. Ovakvi slučajevi su možda u procentu statističke greške, ali svaki slučaj je nečiji život i vreme dece sa roditeljima i obrnuto, koje je izgubljeno, ko može nadoknaditi i povratiti. Da li je neko odgovarao za potencijalne pogrešne procene i odluke o oduzimanju dece i smeštanje dece u hraniteljsku porodicu ako je Centar za socijalni rad mogao igrati produženu ruku porodice, što po svojoj svrsi i nadležnostima i treba da ima, i mogao je da pomogne porodici da prevaziđe krizu i bez oduzimanja dece na toliko dug period. Ovakvih slučajeva možda ima i mnogo više, ali za javnost, za građane i za nas narodne poslanike se otvara bezbroj pitanja. Da li centri za socijalni rad rade najbolje što mogu? Da li im treba poboljšati uslove za rad? Da li je možda neko u centru nekada pogrešio i ogrešio se o nečiju sudbinu? Da li je u situaciji kada se utvrdi da porodica nema finansijske mogućnosti da izdržava dete i živi u klasifikovanom siromaštvu, kao država i društvo možemo da uradimo više, da im pomognemo više, da im konkretnim novčanim sredstvima pomognemo više? Tu dolazimo i do teme smeštaja dece kod hranitelja koji svojom odlukom da vode brigu o detetu u kriznoj situaciji, ne samo pomažu i detetu i biološkoj porodici, već svojom humanom odlukom pomažu i državi. Prirodno je da hranitelji dobijaju svoju naknadu za 24 časovne izazovan i težak posao brige o detetu u krizi, s tim što smatram da bi država trebala da razmisli o mogućnosti da te naknade poveća, ako uzmemo u obzir razliku u davanjima države kada se korisnik smešta kod hranitelja ili ustanovu što državu košta mnogo više. Dodatni iznos pored naknade hranitelja koji kao država izdajemo za izdržavanje deteta koje je smešteno u hraniteljsku porodicu, a koja iznosi između 30 i 36, možda i 40 hiljada dinara, je iznos koji bi mogao biti od ogromnog značaja i pomoći biološkoj porodici ukoliko je razlog odvajanja dece od bioloških roditelja nemaština zbog nemogućnosti da nađu ili iz nekog zdravstvenog razloga ne mogu da obavljaju radnu aktivnost. Još jedno pitanje je da li su sredstva koja je država isplaćivala pomenutim hraniteljima, recimo tih devojčica koje su oduzete na pet godina, mogla biti isplaćena ocu i time rešiti njegova trenutna finansijska nemoć, s obzirom da se na kraju tako dugog procesa utvrdilo da deca ipak mogu normalno živeti sa biološkim roditeljom? Pretpostavljam da stručnjaci i zaposlena lica u ustanovama socijalne zaštite svoj posao rade sa maksimalnom posvećenošću i trudom, ali bi, imajući u vidu osetljivu delatnost kojom se bave, neophodno bilo nadzore i revizije sprovoditi i u češćem periodu, a ne samo kada su krizne ili incidentne situacije u pitanju, već kao preventivu koja bi podstakla ustanove da rade bolje i u najboljem interesu korisnika, a ne u određenim slučajevima svom ličnom, što može izazvati razmišljanja o potencijalnoj zloupotrebi procesa smeštanja dece u hraniteljske porodice, a samim tim bacanja lošeg svetla na institucije i kompletan sistem zaštite, što je sve zajedno, kada je u sprezi sa ovako osetljivom temom, nezahvalno uopšte i pomišljati da je moguće da se desi. Nisam stručnjak koji treba da govori stručnjacima kako da rade svoj posao, ali sam sigurna da se sve relevantne činjenice u svakom pojedinačnom slučaju moraju analizirati i uzeti u obzir, sve okolnosti, svi nedostaci, ali i prednosti života deteta sa svojom biološkom porodicom i u zajednici gde se bezuslovna ljubav rađa sa dolaskom na ovaj svet. Decembar je, bliže se i praznici, i želim da podelim sa svima vama i javnošću moje lično iskustvo koje sam stekla kroz saradnju i druženje sa korisnicima Prihvatilišta za decu u Beogradu. Mnogo puta smo se družili, svirali, pevali, razgovarali i hrabrili se, a jednom smo birali najlepša pisma Deda Mrazu koja su pisala deca korisnici prihvatilišta. Kažem deca jer toliko imaju godina, ali po željama Deda Mrazu zaključi se da su to mali, zreli i ozbiljni ljudi. Oni žele da se mama sredi, da se tata zaposli, da Deda Mraz uradi sve što može da ne razdvoje brata i sestru ako ode u hraniteljsku porodicu ili da Deda Mraz, ako može, nađe dobre i fine hranitelje za njih. Oni hoće da se vrate kući, oni žele da žive u porodici. Oni su ti koji su fokus sistema socijalne zaštite, oni i njihovi biološki roditelji. Mi koji ovde danas diskutujemo i donosimo zakone, sve institucije, svi zaposleni u sistemu socijalne zaštite, svi mi postojimo zbog njih. Važno je da se kao društvo više posvetimo podršci biološkoj porodici, da jačamo instituciju porodice i zajednice i da ne stavljamo na stub srama i sramote one roditelje koji se odluče da svoje dete ostave u sirotištu ili daju na usvajanje jer ne mogu da ga prehrane, već da preventivom, pravovremenom reakcijom i podrškom omogućimo porodici da stasava zajedno. Važno je reći i tome učiti svu decu i mlade, kao i sve korisnike sistema socijalne zaštite, da nije sramota biti siromašan, nije sramota izgubiti posao, nije sramota nekada u životu pasti i biti poražen. Mere podrške rađanju dece koje su najavljene su izvanredna odluka koja će ohrabriti mlade ljude da se odluče na korak rađanja deteta, s tim što takve mere kao kratkoročne potencijalno mogu izazvati eskalaciju broja korisnika socijalne zaštite u budućnosti, te je stoga dobar momenat da sistem socijalne zaštite krene u prevenciju i pripremu jačanja podrške socijalno ugroženim porodicama i samohranim roditeljima, ali da kao država razmotrimo opciju dugoročne i stabilne podrške porodicama koja bi mogla biti u obliku podrške preduzetničkim poduhvatima ili poljoprivrednim gazdinstvima, a što da ne bude i u sponi sa konkursom podrške za kupovinu seoskih kuća širom zemlje. Naravno, korisnici socijalne zaštite nisu samo deca i mladi, već je i veliki broj odraslih ljudi i penzionera registrovano u sistemu, te je stoga važno da ustanove socijalne zaštite svoj posao rade valjano u svakom pojedinačnom slučaju. Jedan od primera nemara i izostanka izvršavanja svojih obaveza je centar za socijalni rad u jednom gradu zapadne Srbije, koji je u postupku postao staratelj nepokretne gospođe smeštene u dom, s obzirom da ona nema svoju porodicu, i kao staratelj kome je redovno mesečno pristizala njena penzija, koja ima obavezu regulisanja mesečnih troškova za njen boravak i negu u domu, a koju nisu izmirivali, dom je nepokretnoj gospođi pretio izbacivanjem dok njena rođaka nije stigla iz Amerike i uz pravnu pomoć uspela da reši situaciju, da gospođa može nesmetano da boravi u domu. Postoji određen broj ovakvih primera, te je stoga nadzor i kontrola rada i uspostavljanje stabilnih institucija neophodan za kvalitetno pružanje socijalne zaštite i sigurnosti svih njenih korisnika. Iskoristiću ovaj trenutak, kada sam pomenula penzionere kao korisnike socijalne zaštite, da se nadovežem na neka od mojih prethodnih izlaganja koja su s ticala učešća penzionog fonda u nekim od velikih državnih projekata razvojnih šansi, kao što je Đerdap 3, a čiji početak realizacije je najavljen za 2022. godinu sa opredeljivanjem milijarde i 500 miliona evra u budžetu za sledeću godinu. Ukoliko bi penzioni fond postao suvlasnik projekta takvog kapaciteta kao što je Đerdap 3, vezanog za proizvodnju energenta zelenog kilovata, čija cena će u budućnosti samo rasti ako uzmemo u obzir globalno tržište energentima, država bi se godišnje mogla rasteretiti izdvajanja u iznosu od oko 600 miliona evra, koje bi mogla uložiti kako u sistem socijalne zaštite, ali i na druge sektore važne za kvalitetan život građana, kao što su zdravstvo, obrazovanje, kultura itd. Takođe, na taj način bi penzionerima bio omogućen kontinuiran rast penzija, jer oko 360 hiljada penzionera, to je oko 21% svih penzionera na nivou države, koji sada primaju penziju između 10 i 15 hiljada dinara, mogli bi imati značajnije uvećanje, a time bi se na određen način sprovela i privatizacija energetskog sektora, koja se od nas očekuje od strane međunarodnih organizacija, a opet bi benefit našeg nacionalnog blaga i našeg energenta ostao u rukama našeg naroda. Država postoji zbog naroda, a ne narod zbog države. Država je ta koja svom narodu mora asistirati i obezbediti osnovno egzistencionalno dostojanstvo, obrazovanje i osnovnu zdravstvenu negu. Sve poluge mehanizma socijalne zaštite, Ministarstvo za rad, zapošljavanje, boračka i socijalna pitanja, centri za socijalni rad, sudovi, veštaci, ustanove i svi ostali uključeni u sistem moraju funkcionisati i disati kao jedan i raditi u najboljem interesu svakog deteta i svakog građanina naše zemlje. Svojom željom, vizijom i angažovanjem, moramo demantovati Šekspira koji kaže da kada se rodimo plačemo jer smo na veliku pozornicu budala stupili, i stvoriti ovaj svet kao mesto na kome će svaki pojedinac ostvariti svoje pravo na dostojanstvo i egzistenciju, bez obzira na povremene životne krize i padove. Srbija može i mora da bude zemlja jednakih ljudi i šansi. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Poštovani narodni poslanici, u skladu sa članom 87. Poslovnika Narodne skupštine, sada određujem pauzu u trajanju od jednog časa. Sa radom nastavljamo u 15 časova i 10 minuta. Hvala.
Poštovani narodni poslanici nastavljamo sa radom u popodnevnom delu sednice. Reč ima narodni poslanika Ivan Ribać. Izvolite.
Hvala predsedavajuća. Poštovani građani Srbije, uvažene kolege narodni poslanici, kao što reče gospodin Darko Glišić pre nekoliko dana da nismo izgradili tolike autoputeve ne bi imali šta da blokiraju ovi ekološki ustanici, ali nema te blokade koja će moći da zaustavi da se Srbija kreće u dalje premrežavanje naše zemlje brojnim saobraćajnicama kao kakve su i ove o kojima danas govorimo auto-put Ruma-Šabac i brza saobraćajnica Šabac-Loznica. Naime, ovo je jedan od najznačajnijih projekata Republike Srbije, jer je važan za razvoj i povezivanje 600 hiljada ljudi koji žive u Mačvanskom i Sremskom okrugu, ali i u povezivanju Podrinja sa zapadnom Srbijom i Vojvodinom, kao i celog tog dela sa celim regionom naročito sa BiH. Poštovani građani, nije suština zaduživati se u predizbornoj godini radi povećanja plata i penzija kako bi pokupili jeftine političke poene. Suština je, kako su to radili neki naši prethodnici. Suština je zaduživati se, prethodno napravivši zdravu ekonomsku podlogu, radi nečega što će biti od koristi našem narodu i državi i to je upravo ovaj auto-put, tako da ne vidim razlog da se u danu za glasanje ne izglasa predlog zakona o ovome kreditu. Hteo bih nešto drugo da kažem. Mnogo je na našoj političkoj sceni politikanata, mnogo političkih manipulanata, a malo je državnika. Jednog smo videli pre nedelju dana kada je otišao našem narodu u Gornje Nedeljice kako bi čuo šta ga sve mori, a onda nekoliko dana nakon toga kada je manirom ozbiljnog državnika, nakon što je anticipirao sve zahteve građana i analizirao ih, doneo odluku da povuče zakone za koje je uvideo da su delimično sporni, kažem, delimično. Videli smo da je ono što je u interesu građana svetinja i za njega i SNS i pokazao je da je spreman da preuzme na svoja leđa, ne svoje greške, i povuče potez koji je svojstven pristojnim i ozbiljnim ljudima koji ne razmišljaju samo o svom dobru, nego o dobru naroda pre svega i dok se tako ponašaju ozbiljni državnici politički manipulanti se ponašaju dijametralno od toga i sada ću to da navedem kao primer. Naime, gospodin Dragan Đilas je pre nekoliko dana na svom portalu Direktno dao intervju na koji bih se osvrnuo na kratko. U uvodnom delu se navodi da obećava pobedu na predstojećim izborima, što je priznaćete poštovani građani jako ambiciozno, ali svako veruje u ono što želi i to pravo mu niko ne može oduzeti. Zatim, navodi da je uprkos najintenzivnijoj kampanji satanizovanja od strane ove vlasti ipak uveren u pobedu. Pa, bih vas zapitao poštovani gospodine predsedniče stranke Slobode i pravde, o kakvom satanizovanju se ovde radi? Da li je satanizovanje ili prosto jasno proverljiva činjenica da su kompanije pod vašem vlasništvu za vreme boravka vaše na vlasti napravile profit od nekoliko stotina miliona evra, a pre i posle toga gotovo ništa? Da li je satanizovanje ili činjenica da ste bili u Americi sa vašim istomišljenicima i da ste ponižavali i vređali, potkazivali svoju državu i svoj narod, gospodinu Gabrijelu Eskobaru? Da li je satanizovanje ili činjenica da je gospodin Đilas govorio da je najveći privredni uspeh Srbije dovođenje Rio Tinta i kako sad uopšte ima obraza da se pojavi na protestima protiv te kompanije? Da li je satanizovanje ili činjenica da je samo mesec dana poziva građane na neposlušnost u poštovanju vanrednog stanja koju je ova vlast uvela da bi spasila živote naših građana tokom pandemije kovida? Onda odmah nakon nekoliko, nakon meseca dana optuživao istu tu vlast da je autokratska, da je fašistička, zašto ne uvodi vanredno stanje. Da li je satanizovanje ili činjenica da je gospođa Tepić koju je stavio na čelo liste, nije teško pretpostaviti da bi sa njim na čelu ta lista, verovatno ne bi prošla ni cenzus, da je ona izmišljala afere sa narkoticima u kokošincima i prigrlila i podržala onog nasilnika koji je pokušao da ubije čoveka koji je vozio bager, nazivajući ga nacionalnim herojem? Da li je satanizovanje ili činjenica da je udarna pesnica Stranke slobode i pravde, gospodin Brajan Brković, unuk Jevrema Brkovića protiv koga je 1991. godine podignuta optužnica za raspirivanje nacionalne mržnje protiv Srbije i srpskog naroda nakon čega je pobegao da živi u Hrvatsku i koji sebe naziva dukljanskim fanatikom, da je on davao po sto evra svakome ko se pojavi na mitingu u Beogradu, o čemu postoji svedočenje jednog studenta? I, sada on treba da govori šta je dobro za Srbiju i srpski narod. Naveo bih samo i postavio bih pitanje, da li je takođe satanizovanje ili činjenica da je ostavio dug Beogradu od 1,2 milijarde evra nakon gazdovanja istim, a da ne pominjem afere poput Bulevara revolucije, afere kontejner, ili most na Adi koji je plaćen više nego pola Moravskog koridora koji gradi ova vlast. Da li je satanizacija ili činjenica da su naknade za korišenje obdaništa bile duplo veće nego što su trebale da budu ili da su za nabavku 30 tramvaja uzeti krediti od 80 miliona evra i to tramvaja koji ne mogu da se voze po postojeći šinama. Da li je satanizovanje ili činjenica da je DS jednog imanentnog političkog činioca na srpskom političkom nebu zadužio, otkupio dug od 49 miliona dinara za 38 miliona, a onda uz kamatu od 18% je doveo u stečaj? Da li je satanizovanje ili činjenica da koristi masu naših zavedenih građana koje je okupio gospodin Savo Manojlović, ne bili ih sad mobilisao da na izborima glasa za njegovu listu, pošto je sada postao, tobože borac za ekologiju? Poštovani gospodine, možda ne razumem najbolje, možda nisam dovoljno politički pismen, ali gde vi vidite ovde bilo kakvo satanizovanje? Sve što sam naveo, a što vi kažete da je satanizacija su jasno proverljive činjenice i ovde nema ničeg ličnog što je upućeno vama. A da bi uvideli razliku između satanizovanja i činjenice, navešću vam sledeće primere. Satanizovanje je kada se u direktnom programu psuje majka predsedniku Republike. Satanizovanje je kada se pišu tvitovi sa željom da se porodica predsednika Republike nađe u šahtu, poput Gadafija. Satanizovanje je kada se poziva na mokrenje po grobovima pripadnicima SNS. Satanizovanje je kada se preti šišanjem damama. Satanizovanje je kada se policajcu kaže – znaš ti ko sam ja i šta će sa tobom biti kada ja dođem na vlast. Satanizovanje je kada dete ne sme na utakmicu da ti ode, ne bili sutra osvanulo na naslovnim stranama vaših tabloida, kao da to dete ima ma bilo koji uticaj na političku odluku ove države ili je na bilo koji način akter javnog života. Satanizovanje je pripadnike našeg naroda nazivate krezubim sendvičarima, kada kažete da ćete da prolijete našu krv na ulicama. Satanizovanje je kada pet junaka ode u predsedništvo ne bili isprovociralo predsednika države, bez obzira ko on to bio, kao instituciju predsednika države isprovocirati ga da se bije i time šaljete sliku svetu da se ponašate kao Bušmani, uz svo uvažavanje Bušmana i još što šta drugo. Zato nemojte da zamajavate ovaj narod vašim ispraznim floskulama o tobožnjoj satanizaciji i da jadikujete nad svojom sudbinom, imaćete vremena da nad njom jadikujete nakon završetka izbora jer ćete se suočiti sa bolnom istom o podršci koju uživate kod našeg naroda. Drugo što bih hteo da kažem, a malo pre sam pomenuo kada sam rekao da su naši građani zavedeni borbom za zdraviju Srbiju. Poštovani građani Srbije, evo, vam samo par smernica o kojima biste trebali da razmislite pre nego donesete vaše mišljenje o ispravnosti i suštinskoj brizi modernih ekologa za zdraviju Srbiju. Prvo postavite sebi pitanje, zašto baš ekologija kao tema? Pa, zato što nemaju niti će ikada imati jedan rezultat koji bi mogao da se uporedi sa ovom vlašću u bilo kojoj oblasti. Drugo, postavite pitanje koji je plan i program koji bi ponudili Srbiji na sledećim izborima i videćete da ga nema. Kada ste napokon od nekog od njih, osim brutalnih kritika, čuli neki konstruktivan predlog kako da se unapredi i poboljša život u Srbiji? Treće, ova vlast je za ekologiju uradila više nego brojne druge pre nje i danas ulaže 250% više sredstava nego što su to ulagale prethodne vlasti. Vrlo je lako proveriti kakav je kvalitet vazduha danas u Boru, a kakav je bio kvalitet za vreme prošle vlasti, koliko je očišćeno rečnih tokova tad i sad. Lako je uporediti koliko je izgrađeno fabrika za preradu otpadnih voda, uklonjeno deponija i sve druge parametre koji se tiču ekologije i videćete da je neuporedivo. Napokon, otvaranje Klastera 4 koji se odnosi na Zelenu agendu je najbolja potvrda ovoga o čemu sam sad pričao. Četvrto, zašto ekologija sad par meseci pred izbore tek? Pa, upravo zato što ni na jedan drugi način ne biste mogli da mobilišete veću grupu građana, jer kada plasirate tako jednostavno priču u javnost, ljudi koji ne uzmu u obzir sve ove činjenice uplaše se, izađu na ulice verujući da može da im se dogodi nešto loše. Peto, pogledajte, poštovani građani, ko su organizatori ovih protesta i odakle su finansirani. Apsolutno su svi finansirani iz inostranstva, poput gospodina Manojlovića Save, koji je rekao da mu je najžalije što nije uhapšen za vreme ovih protesta, iako je za taj akt ispunjavao apsolutno sve uslove sa ciljem da se desi neko zlo ne bi li tako olakšao preuzimanje vlasti ili ovi ekološki komandosi poput gospodina Ćute, koji je sad ozlojeđen jer nije dobio dozvolu za izgradnju mini hidroelektrane, pa bi sada da je niko drugi ne radi. Postavite, poštovani građani, sebi pitanje za čiji interes oni rade kada dobijaju sredstva iz inostranstva i za čiji bi interes radili kada bi došli na vlast, i poslednje, šta je cilj ovih protesta? Nemojte biti naivni. Ako detaljno uzmete u obzir sve ovo što sam naveo, uvidećete, poštovani građani, da je cilj da eskaliraju sukob između istog naroda, da dođe do neke tragedije koja bi na nečastan i pristojnim ljudima neprihvatljiv način doveli do nekog novog 5. oktobra i smenu aktuelne vlasti. Nema ničeg vezanog za ekologiju i nemojte da podlegnete tom jeftinom triku. Zadržaću vam pažnju, poštovani građani, još par minuta sa jednom drugom temom, koja je još jedna u korpusu onih koji žele da oslabi ova vladajuća nomenklatura. Naime, u poslednjih par dana se na gospođu Jelenu Trivan, predsednicu Upravnog odbora Filmskog centra Srbije, izlivaju salve najnepristojnijih uvreda i nedžentlmenskih napada koji, pritom, ne da nisu osnovane, nego nemaju nikakve veze sa istinom i plod su ličnih nezadovoljstava pojedinih aktera iz oblasti umetnosti koji javno i jasno, neskriveno govore da im je isključivi cilj nikakva umetnost, već samo da Aleksandar Vučić siđe sa vlasti. Prvo što je jako iritantno, to je da se u političkoj raspravi koriste podaci „ad hominem“ koji nemaju veze sa onim što neka osoba radi, kao što za gospođu Trivan iznose neke izmišljene podatke koji nemaju veze sa njenim javnim aktivizmom, već se tiču privatnog života, što smatram nedopustivim. Ja sam sad dosta o svojim političkim neistomišljenicima govorio, a da pri tome nikog ništa nisam uvredio niti mu rekao bilo šta lično, već da imam isključivo zamerke na njihovu politiku za koju mislim da je trasiran put ka propasti Srbije i izdaji njenih vitalnih i nacionalnih interesa. Ipak, da se vratim na temu, nezahvalnost je najveća srpska osobina, 100 puta nekom učinite, jednom nemojte, taj je u stanju da vas zamrzi, da bude toliko ogorčen da mrzi i vas i državu i ceo svet. Dajte hiljadu puta novac da se snimaju filmovi, jednom nemojte, zato što je neki drugi film na konkursu bio bolji i taj će čovek vas smatrati za najvećeg neprijatelja. Sad ovde vidimo da i ekološki komandos Ćuta nije sad stručnjak za ekologiju, već je on multipraktik, pa se sad razume i u umetnost, razume se u filmove i optužuje gospođu Trivan kako ona nije dala pare da se snime određeni filmovi. Iako neki od ovih uvaženih umetnika koje sam pomenuo koriste takav rečnik u osudi ove vlasti da mi je iskreno što im je Bog podario toliki talenat u umetnosti kome se iskreno jako i divim i poštujem, kad im je pristojnost i vaspitanje oduzeo, kad su spremni da pored ogavnih reči koje upućuju ovoj vlasti, a koje ne želim da citiram iz poštovanja prema ovom visokom Domu, da izmisle i da su hapšeni za vreme ovih protesta, iako to nisu bili. Zato koristim ovih par minuta kako bih ukazao na nekoliko činjenica koje se trebaju znati. Prvo, članovi Upravnog odbora Filmskog centra Srbije rade bez naknade koju je Ćuta hteo da im otme i da da umetnicima. Drugo, rezultati Filmskog centra Srbije, sa gospođom Trivan na čelu, su isti kao i u svakoj oblasti za koju je zadužena ova vlast kao činjenica da se više filmova snima i serija sad nego za vreme još od Titove vladavine, da su ranije u Filmski centar Srbije prethodne vlasti ulagale 600.000 evra godišnje, danas se ulaže 11.000.000, da je publika koja posećuje bioskope i gleda domaće projekte za vreme njihove vlasti bila oko 7%, danas je 45%. „Dara iz Jasenovca“ je najgledaniji TV format u istoriji, da je film „Toma“ prešao 1.000.000 gledalaca i da će dva naša filma biti na „Netfliksu“, najvećoj svetskoj filmskoj mreži. Jedino, izgleda, što može da bude problem iza ekološkog, a sada vidimo iza umetničkog filmskog komandosa, Ćutu i njemu slične je možda to što je Filmski centar Srbije počeo da oživljava našu istoriju, naše patnje i stradanja kroz istu kako bi predstavio svetu kroz šta su sve Srbi prolazili, a što je decenijama gurano pod tepih. Tako se snimila „Dara iz Jasenovca“, snima se „Oluja“, snimaju se „Košare“, snima se „Halijard“ i mnogi drugi filmovi i Serije sa nacionalnom tematikom. Ali, gospodo, svi vi kojima ne odgovara činjenica da postoje ljudi koji vole svoju zemlju, koji vole svoj narod i svoju istoriju i iste se ne stide i koji bi je radije gurnuli u ruke interesima nekih belosvetskih moćnika koji bi se sa njome potkusurivali, moram da vas razočaram, Srbija je pod vođstvom Srpske napredne stranke i predsednika definisala svoj pravac kretanja, a on je ka boljoj, srećnijoj i bezbednijoj budućnosti. Da naš narod ne pada na vaše jeftine političke trikove, uvidećete brzo nakon 3. aprila, i to će biti, nadam se, korak ka stavljanju katanca na vaše partije, pokrete i inicijative, ili koji već imenom nazivate te vaše organizacije kojima je isključivi cilj da zarade neki strani dolar ili evro, bez obzira šta prodali zbog toga, da li obraz, da li državu ili sopstveni narod. Najlepše vam hvala na pažnji.
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Svetlana Milijić. Izvolite.
Zahvaljujem, uvažena predsedavajuća. Poštovana ministarka, poštovane kolege narodni poslanici i narodne poslanice, uvaženi građani Srbije, ja ću svoje današnje izlaganje početi citirajući predsednika Srbije, gospodina Aleksandra Vučića koji je rekao: „Gradimo, povezujemo se, oslobađamo se samoće, udaljenosti i čamovanja bez perspektive, svesni koliko svaki korak, svaki kilometar znači ovoj zemlji, svakom čoveku u njoj, njegovoj budućnosti i njegovoj slobodi.“ Mi danas imamo na dnevnom redu Zakon o zaduživanju Republike Srbije kod „Banca Intesa AD Beograd“ za potrebe finansiranja Projekta „Ruma – Šabac – Loznica“. Ono što naši građani, sigurna sam da znaju, a to je da je cilj vizija moderne i pristojne Republike Srbije na čelu sa Aleksandrom Vučićem, osim povećanja životnog standarda njenih građana i ulaganje u zdravlje, a naročito zbog pandemije izazvane bolesti Kovid19, i ulaganje u putnu infrastrukturu, odnosno ulaganje u puteve. Razvijenost jedne zemlje meri se mrežom njenih autoputeva, a sa svakim novim kilometrom raste i kvalitet života građana Srbije, raste privreda i turizam naše zemlje. Novi putevi ne znače samo stizanje do određenog cilja brže i bezbednije, oni znače mnogo više, oni znače privlačenje novih investicija, umrežavanje građana Srbije, oni znače ekonomsko-trgovinsko i privredno povezivanje Republike Srbije sa susednim republikama. Aleksandar Vučić je proteklih godina snažno i hrabro krenuo u razvijanje Srbije, krenuo uz pomoć svih građana, jer su građani Republike Srbije Aleksandru Vučiću ukazali poverenje. Danas Srbija gradi deset autoputeva i brzih saobraćajnica. Ja bih molila kameru da zumira ovu sliku, gde će naši građani moći da vide kako danas izgledaju putevi u Srbiji. Čitava Srbija je umrežena autoputevima i brzim saobraćajnicama. Danas gradimo njih deset: Fruškogorski koridor, obilaznica oko Kragujevca, Kuzmin-Sremska Rača, Preljina-Požega, Moravski koridor, Surčin-Novi Beograd, obilaznica oko Beograda, Sektor B, Požarevac-Gradište-Golubac, Niš-Pločnik i Ruma-Šabac-Loznica. Uspeo je Aleksandar Vučić, jer građani Srbije danas stižu od Beograda do Čačka za sat i 15 minuta, građani Niša stižu do granice sa Bugarskom za tačno 50 minuta, a do granice sa Grčkom za manje od tri sata. Uspeo je jer ne daje lažna obećanja. Uspeo je jer Srbija danas bogatija za autoput „Miloš Veliki“ od Beograda do Čačka, preko Obrenovca, Uba, Lajkovca, Ljiga, Rudnika, Takova, Gornjeg Milanovca do Preljine. Sada gradimo i autoput Preljina-Požega. Uspeo je jer je ovaj autoput „Miloš Veliki“ dugačak 120 km i ovaj put povezan je preko Surčinske petlje sa Koridorom 10. Ono što građani treba da znaju, verujem da znaju, ali treba da ih podsetimo, je to da je Koridor 10 završen tek nakon 50 godina. U čije vreme? U vreme Aleksandra Vučića. I ne samo Koridor 10, pored istočnog kraka Koridora 10, pored južnog kraka Koridora 10, na severu naše zemlje imamo Y krak, a to je obilaznica oko Subotice do graničnog prelaza Kelebija. Uspeo je Aleksandar Vučić jer su započeti i drugi autoputevi. To su: Moravski koridor, koji je dužine 112 km i koji povezuje pravac istok-zapad, odnosno povezuje autoput E-75, evropski autoput, koji ide od Norveške do Grčke i autoput „Miloš Veliki“, koji povezuje sedam velikih opština i gradova sa preko pola miliona stanovnika. Autoput Ruma-Šabac sa brzom saobraćajnicom Šabac-Loznica, koji je danas na dnevnom redu, je ukupne dužine 77 km, od toga je sam autoput 22 km i brza saobraćajnica 55 km sa mostom preko Save u Šapcu. Ovo je jedan od prioritetnih projekata drumskog saobraćaja Republike Srbije, obzirom da povezuje i osnažuje 600.000 stanovnika ovog područja, područja Mačvanskog okruga, područja Sremskog okruga, povezuje Podrinje sa Vojvodinom sa jedne strane, a sa druge strane je povezan sa BiH. Za ovo se, poštovani građani Srbije, borila SNS na čelu sa Aleksandrom Vučićem, za stabilnu i ekonomski snažnu zemlju, koja će privlačiti nove investicije, gradeći autoputeve, koja će svaki dinar ulagati u novi kilometar autoputa. Aleksandar Vučić, poštovani građani Srbije, gradi autoputeve, a Dragan Đilas, poštovani građani Srbije, blokira te puteve. Đilas blokira autoput nezakonito i neustavno. Ti tzv. mirni demonstranti batinali su građani koji su im se našli na putu. I onda se đilasovci kunu u demokratiju. Nije to, poštovani građani Srbije, demokratija. Ovo se zove oholkratija, a po definiciji oholkratija predstavlja pokušaj vladavine rulje ili mase da utiču na ustavnu vlast. Ja ne bih čak ovo nazvala ni oholkratija. Ja bih ovo nazvala oholokratija, jer oholost je, poštovani građani Srbije, to što đilasovci čine. Oholost je kada ne dozvoljavate i blokirate puteve, mostove, raskrsnice, kada batinate ljude koji žele da prođu, kada uništavate njihove automobile i kada ne dozvoljavate ljudima da svoju decu dovezu do određenog odredišta, da li to bila škola, da li to bio vrtić ili je to bila bolnica, odnosno lekar. E, to je oholost. I čini mi se, a i sigurna sam, da će građani Srbije 3. aprila umeti da prepoznaju ko gradi Srbiju i da je to Aleksandar Vučić i umeti da prepoznaju ko ruši Srbiju i želi joj loše, što predstavlja Dragan Đilas sa svojom kamarilom. Zato, poštovani građani Srbije, borićemo se i pobediti, za bolju Srbiju, za budućnost sve dece i krupnimkoracima za izgradnju još kilometara autoputeva. Živela Republika Srbija na čelu sa Aleksandrom Vučićem. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Vesna Knežević. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, poštovana ministarko, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije, pred nama je danas na dnevnom redu važan zakon čije donošenje predstavlja jedan od prioriteta Ministarstva za rad, zapošljavanje, boračka i socijalna pitanja. Javna rasprava o Nacrtu zakona o pravima korisnika usluga privremenog smeštaja u socijalnoj zaštiti sprovedena je u periodu od 28. aprila pa do 17. maja ove godine i svi zainteresovani su mogli da dostave svoje predloge, sugestije, inicijative ili komentare. Na sednici Odbora za rad, socijalna pitanja, društvenu uključenost i smanjenje siromaštva, održanoj 2. decembra 2021. godine, čiji sam redovan član, razmotren je predlog zakona u načelu, kao i Informacija o radu Ministarstva za rad, zapošljavanje, boračka i socijalna pitanja za period od 1. jula do 30. septembra 2021. godine. Ovim zakonom unapređuje se položaj korisnika usluga privremenog smeštaja pod ravnopravnim uslovima, uz aktivno, efektivno i informisano učešće svih lica koja učestvuju u donošenju odluka koja se tiču života i prava korisnika. Zaštita prava korisnika usluga privremenog smeštaja u socijalnoj zaštiti omogućava kontinuirano osposobljavanje korisnika za samostalan život i puno i ravnopravno učešće u društvu i ostvarivanje socijalne inkluzije kroz proces deinstitucionalizacije. Opština Titel, iz koje ja dolazim, je do pre nešto kraće od godinu dana imala zaključen ugovor sa prihvatilištem u sklopu Doma za stare u Bečeju. U međuvremenu, ova vrsta usluge je ukinuta, tako da će ovaj zakon omogućiti lakše i brže zbrinjavanje korisnika kojima je u kratkom vremenskom roku potrebno obezbediti privremeni smeštaj da porodicama i pojedincima koji su u socijalnim i životnim problemima i teškoćama pružimo neophodnu pomoć i podršku kako bi ih savladali i kako bi im stvorili uslove za zadovoljenje osnovnih životnih potreba. Opština Titel kao društveno-odgovorna samouprava, uprkos tome što spada u treću kategoriju razvijenosti, sa skromnim izvornim budžetom, koji iznosi svega 528.601.927,00 dinara daje veliki doprinos u poboljšanju uslova života svih građana koji su u teškom ekonomskom položaju, ali ne zaboravljajući pri tome ni najmlađe, kao ni učenike, studente, trudnice, porodilje, najstariju kategoriju stanovništva. Za ovu poslovnu godinu iz budžeta izdvojili smo za program socijalne i dečije zaštite ukupno 77 miliona 221 hiljadu 260 dinara, a preko deset miliona dinara smo izdvojili za centar za socijalni rad čije je odeljenje u Titelu. Isplaćujemo jednokratne pomoći porodiljama za prvo dete 50 hiljada dinara, a za drugo, treće i svako naredno po 30 hiljada dinara. Refundiramo i prenatalni skrining. Izdvajamo milion i 200 hiljada dinara za finansiranje 100% troškova za boravak trećeg, četvrtog i svakog narednog deteta u predškolskoj ustanovi za celodnevni i poludnevni boravak, a 33 miliona dinara izdvajamo za prevoz učenika osnovnih i srednjih škola. Prevoz im je besplatan. Za "Crveni krst" opredelili smo 950 hiljada dinara, a dva miliona i 900 za logopede, pratioce i troškove prevoza učenika sa smetnjama u razvoju. Stipendiramo 30 studenata, a ti troškovi iznose tri miliona dinara. Sarađujemo i sa Komesarijatom za izbeglice, tako da smo obezbedili 12 miliona 590 hiljada dinara za kupovinu kuća porodicama interno raseljenih lica. Ono što želim da naglasim jeste činjenica da opština Titel nema svoj centar za socijalni rad, već sve aktivnosti obavlja u okviru centra za socijalni rad za opštine Žabalj i Titel, odeljenje u Titelu. Ovom prilikom molim ministarstvo da nam pomogne da osnujemo centar za socijalni rad opštine Titel, za čiji rad bi bila potrebna još dva do tri izvršioca, jer je broj korisnika na našoj opštini znatno visok. Imamo na evidenciji preko tri hiljade korisnika, s tim što ovaj broj obuhvata i novčanu pomoć i negu drugog lica, osposobljavanje za rad, smeštaj u ustanove socijalne zaštite, hraniteljstvo, starateljstvo i druga prava iz zakona. U deset naših hraniteljskih porodica smešteno je 16 dece. Imamo zaposlena svega tri radnika, koji uprkos velikom broju predmeta i korisnika, vredno rade i daju svoj maksimum, kako bi savesno i odgovorno izvršili poverene poslove, a verujte mi da su preopterećeni. Šta mi kao opština Titel imamo sa Žabljem? Nemamo ništa. Nemamo nikakvih dodirnih tačaka. Udaljeni smo 40 km, superviziju vrši radnik iz Žablja, koji dolazi nedeljno u Titel, sva rešenja, sva uverenja i odluke donose se u Žablju, tako da predmeti stalno kruže i putuju na ovoj relaciji. Sve to ukazuje da je potrebno osnovati centar za socijalni rad u mojoj opštini, zaposliti još stručnih radnika, kako bi se na još kvalitetniji i efikasniji način zadovoljile potrebe korisnika. U danu za glasanje, podržaću Predlog zakona o pravima korisnika usluga privremenog smeštaja u socijalnoj zaštiti. Zahvaljujem.
Zahvaljujem se. Reč ima narodni poslanik dr Uglješa Mrdić. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajuća. Uvažena gospođo Kovač, uvažena gospođo Kisić Tepavčević, uvažene kolege narodni poslanici, građani Republike Srbije, naravno da ću u danu za glasanje podržati sve predložene zakone. Sve ono sa čime se slažem u ovim predloženim zakonima detaljno je i u potpunosti sjajno obrazložila moja koleginica gospođa Milanka Jevtović Vukojičić. Njeno izlaganje, kao i izlaganje mojih kolega narodnih poslanika koji su danas govorili o ovim zakonima iz poslaničke grupe "Aleksandar Vučić - Za našu decu", govori o tome da je Srbija zemlja rezultata. Zemlja rezultata u svim oblastima. Srbija se gradi, Srbija se izgrađuje, povezuje se deo Srbije sa drugim delom, modernim auto-putevima i putevima što se tiče železničkog saobraćaja. Isto tako, svi finansijski aranžmani koji se sklapaju, sklapaju se u interesu građana Srbije i države Srbije, a po pitanju socijalne politike i socijalne zaštite niko ne radi bolje u regionu od Srbije. To najbolje pokazuju rezultati što se tiče konkretne borbe protiv korona virusa. Tokom prošle i tokom ove godine videli smo kako neko može, a u ovom slučaju Srbija, najbolje da se bori i kada je u pitanju ova pošast što se tiče korona virusa, i kako se štiti celokupno stanovništvo. Sa druge strane, mi imamo politiku onih koji ne vode računa o kompletnom stanovništvu, imamo politiku onih kojima smetaju svi ovi rezultati o kojima mi danas govorimo, a to su svakako Dragan Đilas, Marinika Tepić, Vuk Jeremić i njihovi saborci. Njihova imena treba da saopštavamo svaki dan, da bi građani Srbije jasno videli šta je dobro a šta loše za njih. Dobro je sve ovo što radi predsednik Srbije Aleksandar Vučić i Vlada Republike Srbije, a loše je sve ono što nude građanima Đilas i njegovi saborci. Oni što nude, delom su imali prilike i da prikažu i pokažu građanima, a to je kada su se nalazili na vlasti do 2012. godine u Srbiji i do kraja 2013. godine u Beogradu. Kako su uništavali Srbiju, kako su uništavali Beograd, mogu da se pišu ne feljtoni, nego knjige i da se snimaju filmovi, a verovatno će se jednog dana i snimati filmovi o njihovim kriminalnim aktivnostima. Interesantno je da oni koriste svaku priliku, koriste svaki momenat ne bi li dobili neki politički poen kod građana Srbije, jer ih hvata nervoza pošto je do parlamentarnih izbora, beogradskih i predsedničkih, ostalo nešto više od tri meseca. Tako su prethodne dve subote, a i prilikom nekih drugih dana, pokušavali da zloupotrebe proteste dela građana, kojih je bilo 31 hiljada u Srbiji, 4.150 u Beogradu, one pretprošle subote, a ove subote daleko manje, pokušali su da zajedno sa lažnim ekolozima dobiju političke poene i građanima pokažu kako je većina naroda protiv politike Aleksandra Vučića, što naravno nije tačno. Ne samo da su se pojavili na tim protestima gde ih i oni koji su se okupili nisu hteli, nego su zajedno sa svojim plaćenicima, i to ne samo iz Srbije, nego iz regiona, pokušavali da te proteste omasove, što nisu uspeli, i pokušavali su da nanesu lake i teške telesne povrede onim građanima Srbije koji su tu prolazili, a to su uspeli. Imali smo prilike da vidimo video zapis. Imali smo prilike da vidimo fotografije kako grupa Đilasovih plaćenika brutalno bije građane Srbije koji su krivi za to što su želeli da prođu. Zar nije jedno od osnovnih ljudskih prava u Srbiji, zar nije jedno od osnovnih prava uopšte sloboda kretanja? Po Đilasu, Mariniki Tepić i njihovim saborcima, građani Srbije, koji ne misle kao oni, nemaju pravo na slobodu kretanja, nemaju pravo ni na zaštitu svoje porodice, a to najbolje vidimo i prema nastavku ovih pretnji koje su upućene u zadnjih nedelju dana prema predsedniku Aleksandru Vučiću i članovima njegove porodice. Do koje mere ide to njihovo ludilo da, ako neko stane u odbranu predsednika Vučića i njegove porodice i Vlade Srbije i funkcionera SNS, i on bude izložen najgorim mogućim pretnjama, pa smo kao rezultat toga, između ostalog, imali pretnju upućenu i članici predsedništva i šefici informativne službe SNS Vladanki Malović. Njoj je prećeno šišanjem do glave. Ko je god posle stao u odbranu Vladanke Malović i on je na društvenim mrežama bio izložen najgorim mogućim pretnjama. To je ta njihova politika. Znači, naša politika, SNS i Aleksandra Vučića, je da se Srbija gradi i izgrađuje, da vodimo računa o svim građanima Srbije i o vitalnim nacionalnim i državnim interesima, a njihova politika je da uništi i sruši sve ono što je Aleksandar Vučić gradio prethodnih devet godina da bi oni na krilima, ne volje građana na izborima, nego volje ulice, i to ne cele ulice, nego dela ulice ne bi li na nasilan način, uz pomoć nekih stranih obaveštajnih službi i sila i centara moći njihovih, tajkunskih i kriminalnih saradnika, došli na vlast i nastave, blago rečeno, da kradu i otimaju od građana Srbije. Šta mi imamo sa ove druge strane, sa ove naše strane, u stvari sa ove jedine moguće normalne strane? To je ona strana većinske volje građana Srbije. Imamo rezultate. Imamo rezultate da Srbija vodi najbolju moguću regionalnu politiku u svojoj novijom modernoj istoriji, a možda uopšte u svojoj istoriji. Možda i najbolja u celokupnoj istoriji Srbije i srpskog naroda. Imamo situaciju da Srbija pokazuje konkretne rezultate što se tiče poštovanja politike mira i stabilnosti u regionu. Trudimo se da imamo dobre odnose sa svim zemljama sa kojima se graničimo, a naročito sa onim državama u našem okruženju gde živi srpski narod. Takođe, nikada nisu bila bolja, a o tome se govorilo na početku današnje sednice, nikada nisu bila bolja u istoriji Srbije prava nacionalnih manjina u Srbiji nego što je to danas. Čak, ja ne bih ni rekao nacionalne manjine, ja bih upotrebio drugi izraz. To su naša braća i sestre. Dakle, u Srbiji ravnopravno žive i srpski i bošnjački, mađarski i svi drugi narodi samo je potrebno da se poštuje Ustav, samo je potrebno da se poštuju zakoni, samo je potrebno da se poštuje Srbija. Jedna od najvećih kriza u Evropi, pored ove zdravstvene krize gde je Srbija odlično odreagovala, a po pokazateljima je ili prva ili druga ili treća u Evropi, imamo najavu koja je već stupila na snagu energetske krize. Zahvaljujući ličnom zalaganju našeg predsednika Aleksandra Vučića Srbija će izaći kao pobednik što se tiče i te energetske krize. Idemo dalje. Srbija je na jasnom evropskom putu, na putu evropskih integracija. Evo, dobili smo pohvale i od EU. Dakle, nema oblasti gde Srbija predvođena Aleksandrom Vučićem ne pokazuje jasne rezultate, ali ne jasne rezultate samo u teorijama, nego jasne rezultate koje možemo da vidimo u praksi. Hoćemo li da govorimo, gospođo ministarka, o resoru koji vi vodite? Najbolji mogući rezultati. Hoćemo li da govorimo o zdravstvu, prosveti, obrazovanju? Hoćemo li da govorimo o izgradnji vrtića, sportskih stadiona, osnovnih i srednjih škola? Hoćemo li da govorimo o energetici i rudarstvu? Hoćemo li da govorimo o izgrađenim saobraćajnicama, o rezultatima u oblasti infrastrukture, građevine, privrede, ekonomije? Svuda smo u regionu najbolji, a među najboljima u Evropi. Hoćemo li da govorimo o finansijskoj politici koja je prema pokazateljima najbolja u Evropi u proteklih godinu dana? Ni jedna država u Evropi nema ovakav skok plata i penzija kao što ima Srbija. Pokazali smo da se može. I to kad? Kad je najteže, kad je kriza mi možemo? Zašto? Zato što Srbija vodi odgovornu politiku. Vodi odgovornu politiku zato što sprovodi onu politiku koja je najbolja, a to je politika našeg predsednika Aleksandra Vučića. Pri tome, naš predsednik ima svaki dan potrebu da polaže račune građanima Srbije. Zašto? Zato što je on predsednik svih građana i što ga je narod birao. Kada izbije problem u bilo kom delu Srbije Aleksandar Vučić odlazi na teren, odlazi i direktno priča sa narodom. Šta je problem, jel to ne valja? Ne valja – menjamo, idemo dalje. Koji je sledeći problem? Taj – menjamo. Šta vam ovde nedostaje u ovom selu? Nedostaje nam put – imaćete put. Obeća, prati sprovođenje obećanja i dočekamo konkretan rezultat. Ode na noge građanima Srbije da kaže – jesmo li obećali, jesmo, jesmo li ispunili, jesmo. Jeste li vi zadovoljni, dragi naši građani? Oni kažu da jesu. E, to je predsednik, to je politika. To je sprovođenje odgovornosti, a najvažnija reč, po meni, u politici je odgovornost. Odgovornost, a to ima i Vlada Srbije i predsednik Srbije Aleksandar Vučić. Naravno da oni koji su neodgovorni, oni koji ne misle dobro građanima Srbije, oni koji ne žele rezultate za opšte dobro, za državu našu, nego koji žele rezultate samo za svoje džepove, naravno da njima ne odgovara ta politika i da sada koriste svaku moguću priliku, svaki mogući razlog i bitan i nebitan ne bi li napravili neku štetu ne samo predsedniku Vučiću, nego i Srbiji. Zato što su shvatili da ako napadaju predsednika Vučića i njegove saradnike građani su svesni istine i skače rejting našem predsedniku. Zato što narod voli istinu, narod voli rezultate, narod voli odgovornost. Ali, onda su krenuli – ajde da malo rušimo Srbiju. Ajde malo da rušimo Beograd, da rušimo sve gradove, ajde da blokiramo puteve, saobraćajnice, ajde da nanesemo štetu i Srbiji i svim građanima, pa da onda izazovemo interesovanje međunarodne javnosti, pa da na taj način pokušamo da srušimo Vučića ne bi li onda došli na vlast. Moram da podsetim, prošle nedelje na sednici moj kolega i prijatelj, predsednik naše poslaničke grupe, dr Aleksandar Martinović naveo je više sjajnih primera u vezi ovoga što govorim, a ja bih izdvojio jedan. Prilikom protesta crvenih beretki, nekadašnje jedinice za specijalne operacije, čini mi se da je to bilo 2001. godine u jesen, bila je blokirana jedna traka auto-puta. Dakle, ne jedna strana auto-puta, nego od tri trake, a ispraviće me dr Martinović, bila je blokirana samo jedna traka, i to bila je blokirana jedna traka nekoliko časova. Tadašnja Vlada Srbije, tadašnja vladajuća koalicija, tadašnje DOS-ove stranke su to nazvali državnim udarom. To su nazvali državnim udarom, jer je jedna saobraćajnica, dakle ne više kao što su oni uradili proteklih subota, nego jedan deo jedne saobraćajnice u jednom delu Beograda bio je blokiran. To su nazvali državnim udarom. Kako mi da nazovemo ovo što oni sada rade, ako su oni to nazvali državnim udarom? Obrazloženje im je bilo zato što su naložili tadašnjoj jedinici za specijalne operacije da uhapsi braću Banović, zbog sumnje da su teški kriminalci, a na kraju se ispostavilo da je tadašnje rukovodstvo MUP i Vlade Srbije obmanulo jedinicu da uhapsi ljude da bi ih izručilo Hagu. Ne opravdavam bilo kakav oblik protesta ni tada, ni sada, bilo koje deonice auto-puta, ali kažem da su oni to tada nazvali državnim udarom, a SNS kada je pravila opozicione proteste, čini mi se 5. februara u Beogradu, tj. veliki miting u Beogradu 2011. godine, čini mi se da je drugi bio 16. aprila iste godine, istog proleća 2011. godine, tada je bilo ovde ispred Skupštine preko 100 hiljada građana. Ni jedna polomljena žardinjera, ni jedan uvređen policajac, ni jedan incident, ni jedna psovka, sve je mirno i dostojanstveno prošlo. To je razlika između nas i njih. Kad kažem nas, ne mislim samo na SNS, nego mislim na apsolutno većinsku Srbiju. Kad kažem njih, mislim na te koji su otimali i žele da otimaju od građana Srbije, to su Đilas i njegovi saborci, koji vole da se bahato ponašaju i da koriste sve nasilne nezakonske metode da maltretiraju građane Srbije. Na sreću, narod je taj koji odlučuje, a narod će im to i pokazati 3. aprila naredne godine na izborima kada svi ovde željno očekujemo ono što je u interesu svih građana Srbije i naše države, a to je pobeda najbolje politike u novijoj modernoj istoriji, a to je politika našeg predsednika, Aleksandra Vučića. Živela Srbija!
Reč ima narodna poslanica Olja Petrović. Izvolite.
Zahvaljujem, uvažena predsedavajuća. Uvažena ministarka, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, poštovane građanke i građani Republike Srbije, pred nama je danas set predloga zakona, a ja ću se u današnjem izlaganju osvrnuti na Predlog zakona o zaduživanju Republike Srbije kod „Banka Intesa“ a.d. Beograd za potrebe finansiranja projekta Ruma-Šabac-Loznica, na osnovu ugovora o dugoročnom investicionom kreditu. Izgradnja auto-puta Ruma-Šabac i brze saobraćajnice Šabac-Loznica, svakako je jedan od prioritetnih projekata naše države i vrlo je važan za razvoj i povezivanje oko 600 hiljada ljudi u Mačvanskom i Sremskom okrugu, ali takođe je ova saobraćajnica važna za Podrinje, zapadnu Srbiju sa Vojvodinom, kao i za povezanost tog dela Srbije sa regionom, naročito sa BiH. Samo izvođenje radova obuhvata tri deonice. Prva je izgradnja auto-puta Ruma-Šabac, dužine 21,14 kilometra za brzinu od 130 kilometara na čas i predviđeno vreme trajanja izgradnje je tri godine. Druga deonica podrazumeva izgradnju mosta preko reke Save u Šapcu, dužine 1327,5 metara i vreme trajanja izgradnje takođe, tri godine. Treća deonica izgradnja brze deonice od Šapca do Loznice dužine 54,58 kilometara za brzinu od 100 kilometara na čas i tu je predviđeno vreme trajanja izgradnje od četiri godine. Država je budžetom za 2022. godinu, koji smo nedavno ovde usvojili u Narodnoj skupštini, izdvojila nikad veća sredstva za kapitalne investicije. Kapitalni budžet za narednu godinu je 7,3% BDP, odnosno 485,6 milijardi dinara. Nastaviće se sa velikim infrastrukturnim projektima koji podstiču privredu i zapošljavanje, kao što je i ovaj projekat o kome danas govorimo. Nema jake privrede i jake ekonomije bez autoputeva, brzih železnica i ulaganja u saobraćajnu infrastrukturu i to smo od samog početka i prepoznali, pa smo u skladu s tim od kada je SNS došla na vlast završili mnogobrojne projekte koji su bili pokrenuti pre više decenija. Mnogi projekti se i danas rade, a mnoge ćemo tek pokrenuti u narednom periodu. Snovi se ostvaruju, umrežili smo Srbiju kao što možemo da vidimo i danas se svaki deo Srbije razvija i napreduje ravnomerno. U Srbiji se trenutno gradi čak 10 autoputeva i brzi saobraćajnica. Uprkos svetskoj ekonomskoj krizi i virusu korona mi nismo stali već smo nastavili da gradimo i gradimo i taj trend nastavićemo i u narednoj i svim godinama koje su pred nama. Pored toga radi se na rekonstrukciji i modernizaciji i železnica širom Srbije. Samo ću napomenuti da je predviđena i rekonstrukcija pruge Niš - Dimitrovgrad, što je veoma značajno za moj okrug, pored naravno, svih ostalih koje se rade širom zemlje, jer važno je da će ljudi za mnogo kraće vreme putovati sa jednog kraja zemlje na drugi, ali isto tako bićemo umreženi i sa regionom. Ulaganjem u putnu infrastrukturu Srbija je sve više atraktivna za direktne strane investicije. Pored krize usled korona virusa nijedan investitor nije odustao od ulaganja u Srbiju, što znači da naša zemlja uliva sigurnost ljudima da svoj novac ulažu baš u našu državu, po čemu smo apsolutni lider u regionu. To znači nove fabrike, nova radna mesta i plate za naše građane. Uspeli smo da sačuvamo stopu nezaposlenosti iz 2019. godine iako su se mnogo razvijenije zemlje od nas suočavale sa masovnim otpuštanjem radnika, naša zemlja je uspela tome da odoli, a tome su svakako doprineli i veliki paketi pomoći kako građanima tako i privredi i novčana sredstva za sektore koji su ovom krizom bili najviše pogođeni. Pored toga, nastavlja se sa daljim kontinuiranim povećanjem plata u javnom sektoru u iznosu od 7%, u vojsci i socijalnoj zaštiti i zdravstvu u iznosu od 8%, ali i penzija koje će od 1. januara biti veće za 5,5%, a sledi jednokratna novčana pomoć našim najstarijim sugrađanima u februaru u iznosu od 20 hiljada dinara. Pored mnogih planova i projekata država smanjuje i nivo javnog duga sledeće godine, a koji do kraja godine treba da iznosi negde oko 56,5% BDP, što se ispod nivoa Mastrihta. Država se sada zadužuje pametno, a ne kao ranije po nepovoljnim uslovima. Neke od tih dugova smo uspeli da isplatimo i već smo uveliko državu vratili na stabilne ekonomske noge. Kao što sam i rekla, nastavićemo sa radom i daljim napretkom, što svakako znači ulaganje u infrastrukturu i gradnju puteva, ali nažalost vidimo da postoje ljudi koji te puteve blokiraju. Ako izuzmemo ljude koji su stvarno bili zabrinuti i hteli da nas upozore na nedostatke zakona, što je i sam predsednik, ali i svi mi saslušali i prihvatili jer nam je mišljenje naroda važno, ostali su ljudima onemogućavali slobodno kretanje, a videli smo da je na nekim mestima dolazilo i do fizičkih obračuna i vređanja i bili su tamo samo sa jednim jedinim ciljem, a to je rušenje Aleksandra Vučića. Narod se vrlo dobro seća njihove vladavine. Uposlenicima firme sa vrlo dobro poznatim gazdom nije važno kako građani žive. To smo mogli da vidimo dok su oni bili na vlasti kada su fabrike zatvarali i ljude ostavljali na ulici zabrinute kako da prežive i prehrane porodicu, dok su za to vreme oni punili svoje račune širom sveta. Njima nije važno ni kakvu sliku Srbije šaljemo na takav način u svet. Njih ne zanima ni ekologija, ni pitanje zaštita životne sredine, jer se priroda ne čuva na ulicama, gde smo videli kako pale baklje i kako ostavljaju smeće za sobom, već ozbiljnim radom na tome. Na stotine divljih deponija ova vlast je samo proteklih meseci uspela da očisti i sanira, a da ne govorimo o izgradnji kanalizacione infrastrukture, postrojenja za prečišćavanje otpadnih voda i mnogih drugih projekata, projekata kojima se čuva životna sredina i za koje država izdvaja više stotina miliona evra. Kao potvrdu rada za bolju životnu sredinu vrlo važna vest je i otvaranje Poglavlja 27. u okviru Klastera 4. Njima nije važno ni šta narod misli, kako se oseća, već samo nalaze temu kojom pokušavaju da manipulišu ljudima. Naravno da svi mi želimo čistu vodu, vazduh, zemlju, ali to se ne dobija na ulicama i preko noći jer je to višedecenijski problem, već se dobija radom na tome, a jedan od tri prioriteta ove Vlade je upravo tema zaštite životne sredine i ova vlast je zajedno sa Ministarstvom za zaštitu životne sredine najviše radila na tome. Do pre par godina isti taj „Rio Tinto“ u poziciji, koga su oni doveli u Srbiju, je bio dobar. Sada izlaze na ulice protiv njega dok Aleksandar Vučić odlazi ljudima na noge kako bi razgovarao o njihovim problemima i stavio do znanja da će se o tome nakon svih procena rizika na kraju narod izjasniti i dati poslednju reč. Njima je jedino bitno da se vrate na vlast po mogućstvu na ulici i bez izbora i nebitno im je da li je to volja narod ili stranaca i stranih ambasada, od kojih i traže pomoć, ali prošlo je vreme kada se radilo na silu. Sada se volja naroda poštuje, a na vlast se dolazi isključivo na izborima. Njima je jedino bitno i jedino što vide kao svoj krajnji cilj državna kasa koja je sada puna, a kada su oni odlazili sa vlasti ne samo da je bila prazna, već su nas ostavili u dugovima i tako reći na ivici bankrota. To je jedini cilj do koga oni pokušavaju da dođu na sve moguće načine, gaziti preko svega i svih, ali do tog cilja i daljeg pljačkanja najveća njihova prepreka je Aleksandar Vučić. Neće nas lažni ekolozi pokolebati da se borimo i radimo u interesu naroda i države koju su oni pljačkali, a sada bi hteli da nastave sa tim. Videli smo kako oni zamišljaju Srbiju dan posle. Hapsili bi, linčovali, šišali i vešali sve koji im se ne sviđaju i o tome javno i govore i prete. Pristojna Srbija se svih napada stidi. Pristojna Srbija ne podržava nasilje, rušenje i blokade. Pristojna Srbija podržava rad, trud, izgradnju, napredak i dalji razvoj i zato ćemo u skladu sa tim podržati sve ove zakone. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, od svih predloga, ja podržavam naravno autoput između Rume i Šapca i brze saobraćajnice od Šapca do Loznice. Svako ko je imao priliku da putuje tom deonicom je video da put koji vodi od Rume do Šapca i do Šapca do Loznice je prepun naseljenih mesta kroz koje se prolazi i veoma je teško preći tih 77 kilometara, ukoliko se ne varam. Izgradnja je veoma zahtevna i iziskuje sredstva, ali s obzirom da smo mi poznati po tome što puteve gradimo, neki su poznati po tome što ih blokiraju. Most u Šapcu treba da bude 1,3 kilometara i ne znam kako će Zelenović ili neki budući Zelenović uspeti da blokira tako jednu modernu saobraćajnicu. Dakle, oni koji ništa nisu izgradili, oni koji nisu imali privredu, oni koji su gotovo imali ekološku državu zato što nijedan pogon nije radio, u Srbiji su se do 2012. godine dimila dva fabrička dimnjaka, ko je imao priliku da prođe kroz celu Srbiju, oni gotovo da su svojim nemarom i svojim neradom napravili ekološki čistu državu danas su se pretvorili u družinu drumskih razbojnika koji uz povike – mamu ti seljačku, prebijaju putnike valjda da pokažu onim seljacima u Nedeljicama koliko su zabrinuti za njih, uzmu i prebiju nekoga na autoputu uz povike – mamu ti seljačku. Kad smo već kod tih seljaka, možda on ima više razloga da blokiraju saobraćajnice, ali im to ne pada na pamet. Možda imaju više razloga da protestvuju s obzirom da je recimo cena mineralnog đubriva otišla tri puta, s obzirom da treba obaviti setvu, s obzirom da treba prihraniti posejanu pšenicu i danas vam za jedan hektar treba 500 kilograma đubriva, a 500 kilograma đubriva košta 500 evra. Tako da je to u velikoj meri poskupljuje setvu i jedan kilogram đubriva je gotovo vredan tri vekne hleba. Veoma je teško poslovati, veoma je teško zasnovati proizvodnju u poljoprivredi. Uzgred, budi rečeno, poljoprivreda je jedan od najvećih zagađivača životne sredine na svetu. Veoma je teško baviti se intenzivno poljoprivrednom proizvodnjom uz ove cene, jer je gotovo nemoguće samo za mineralno đubrivo po hektaru obezbediti 60 hiljada dinara, plus semena, plus dizel, plus sredstva za zaštitu bilja, dakle biće potrebno preko hiljadu evra da se zasnuje proizvodnja na jednom hektaru poljoprivredne površine. Naravno da ne pada na pamet da izađemo i da blokiramo autoputeve, jer to nas, to je razlika između civilizacije i divljaka, to je razlika između, kako oni kažu – ljakse i elite u Beogradu koja sebi daje za pravo da teroriše putnike, a niko u saobraćaj na puteve nije krenuo, kao što neće krenuti ni ovom saobraćajnicom kada je izgradimo, koja ima 54 mosta i koja je veoma zahtevna. Dakle, nikome ne pada na pamet da krene na put tek tako, takvi su veoma retki, dakle neko ko ima vremena da izgubi tri sata. Obično ljudi na put kreću da obave neki svoj posao, da nešto učine i sad zamislite kada vam neko uzme dva ili tri sata života tako što vas je zablokirao na autoputu ili na nekom regionalnom i magistralnom pravcu, dao je sebi za pravo da u ime svoje slobode ograniči i otme slobodu onog drugog. Dakle, oni koji rade u ovim okolnostima, posebno poljoprivrednici veslaju uzvodno, nemaju vremena da se bave ljuljanjem čamca, to obično rade, čamac ljuljaju oni koji ne veslaju i imali smo priliku da ih vidimo, ne samo na Gazeli, ne samo na autoputevima, nego smo mogli da ih vidimo u izdanju u kome je bilo i te kako nasilja i svako ko sprečava slobodu kretanja po meni organizatore treba primeniti član 133. Krivičnog zakonika koji kaže - ko ometa slobodu kretanja ili je sprečava biće kažnjen kaznom zatvora do godinu dana. Takođe, postoji i Zakon o bezbednosti saobraćaja član 98. koji kaže – svaki pešak koji stupi na autoput, a sada ih hvala Bogu ima izgrađenih dosta i još će se izgraditi puno više nego što je do sada izgrađeno, svaki pešak koji stupi na autoput biće kažnjen do 40 hiljada dinara, znači to je Zakon o bezbednosti saobraćaja na putevima, ili kaznom zatvora do 30 dana. Ja od pravosudnih organa, od sudova za prekršaje i od sudova druge nadležnosti tražim da se kazne drumski razbojnici krivci, a da se zaštite nevini putnici i da se primenjuju, a ima naznaka da je to već počelo, da se primenjuju odredbe Zakona o bezbednosti saobraćaja i odredbe iz Krivičnog zakonika prema onima koji su se dozvoli da imaju navodno neke svoje slobode koja ne može biti bezgranična i ne može da se ograničava sloboda drugih koji su se drznuli da usrkate slobodu onima koji su na put krenuli da bi nešto uradili. Ponavljam, niko nema pravo, zamislite sada da vas neko ograniči i da budete dva, tri sata zatvoreni u nekom vozilu zato što je nekom Đilasu, ili nekom Ćunti, ili nekom Savu stalo da do toga da pokažu svoju političku moć. Na drumovima, jedni grade drumove, drugi ih blokiraju. Na drumovima koji su blokirani možemo da vidimo razne pojave. Tako možemo da vidimo nevladine organizacije, neregistrovane u stvari političke stranke koje su se registrovale kao nevladine, kao udruženja, nevladine organizacije, u stvari anti vladine organizacije koje su propustile priliku, odnosno članstvo, da se registruju kao politička stranka, nisu mogli da prikupe 10 hiljada potpisa ili za manjinsku stranku hiljadu, nego su se švercovali sa tri člana. Takve neregistrovane političke organizacije koje se finansiraju od strane Rok Felera i od strane nekih drugih fondacija, stranih donatora, oni su sebi dali za pravo da svoju političku neku želju iskažu na autoputevima, a pri tome se finansiraju spolja i imaju nameru neki od njih, kao „ne davimo Beograd“ su već izlazili na izbore, imaju nameru da izađu na izbore kao političke stranke. Da vas podsetim, da je političkim strankama zabranjeno finansiranje spolja, a ovi koji su neka vrsta parapolitičke organizacije, koji glume da su neka nevladina organizacija, u stvari su klasične političke stranke, primaju novac spolja i izlaze na izbore. Za mene je to neprihvatljivo. Takve neregistrovane političke stranke na drumovima organizuju neprijavljene skupove koji nisu prijavljeni u skladu sa zakonom, što je takođe prekršaj, jer svako okupljanje mora da se prijavi pet dana ranije. Znači, imamo neregistrovane stranke koje organizuju neprijavljena okupljanja i onda na kraju imamo medijskog sponzora. To su neregistrovane političke stranke, fiktivno registrovane u Luksemburgu. Imali smo priliku da vidimo da su i neka vrsta promotera tih raznih blokada na putevima. To smo mogli da vidimo, kao što nismo mogli da vidimo juče protest u Luksemburgu koji je bio u jednoj luksemburškoj ulici gde su televizije te navodno luksemburške propustile priliku da nam prikažu na koji način se u Luksemburgu suzbijaju protesti koji ne sadrže blokadu puteva, nego nisu prijavljeni u skladu sa zakonom i luksemburška policija uz pomoć belgijske policije takav protest zaliva vodenim topovima i policija luksemburška uz pomoć belgijske vrši hapšenja. Dakle, da bi se zakoni sproveli država mora da pokaže moć, moć da se sprovedu zakoni državu čini državom i mislim da u nekim sledećim događajima ukoliko do toga dođe, država pokaže ozbiljnost i suzbije demonstracije, odnosno suzbije delatnost drumskih razbojnika. Ove neregistrovane televizije na neprijavljenim skupovima, koje organizuju neregistrovane političke stranke, primetio sam da aktivno promovišu, kao što su ovde pred Skupštinom sa devet kamera, promovisale napad i lupanje kamera, Narodne skupštine prebijanjem policajaca od kojih su neki zadobili ozbiljne povrede. Nisam za neko preterano nasilje, ali država je neka vrsta vlasnika sile i zakon sile na drumovima mora da se suzbije silom zakona. Hvala.
Hvala vam. Reč ima Ljiljana Malušić.
Hvala, potpredsedniče Narodne skupštine. Uvažena ministarko, dame i gospodo narodni poslanici, pre nego što krenem na svoje izlaganje, ja ću pre svega da podržim svoju koleginicu, gospođu Malović koja je na najstrašniji način uvređena, jer je na tvitu bila jasno izražena pretnja, što znači – ako misliš onako kako ja ne mislim, bićeš ošišana do glave. Što bi u prevodu značilo – bićeš ponižena. Evo, prva se javljam za to šišanje. Sram ih bilo! Možete misliti kakav je to muškarac, koji je to profil muškarca, muškarčine. Nekad su spaljivali veštice samo zato što su mislile drugačije, a bile su i lekarke i bile su iznad vremena. Nas će da bese. Tako da to što je upućeno gospođi Malović je nešto što može da bude u srednju kategoriju nasilja. Mi smo ovde bili tučeni. Gospodin Marijan umalo nije poginuo da nije bilo stranačkih kolega ubili bi ga. Gađali su gospodina Martinovića, cepali sakoe, pljuvali nas. O vređanju? Pa, to mu dođe ko dobar dan. Ali, pobedićemo ih, gospodo, jer mi imamo rezultate rada, a oni nemaju ništa. Eto! Da nas guraju, da nas pljuju, da nas, oni kažu - omalovažavaju. Ne mogu oni nas poniziti. Može čovek samo samog sebe da ponizi. Sećate se samo kako su nam pretili što se ministarke tiče, da će biti silovana? Pa, to je slučaj bez presedana. Maltretiraju decu našeg predsednika svaki dan. Jedno, drugo, treće dete. Maltretirali su mu roditelje. Maltretiraju i njega. Njega će da bese. Sve nas će da pobese. Pa, znate zašto će da nas bese? Jer jedino na taj način mogu da dođu na vlast. Oni rezultata nemaju, rezultate rada. Nemaju ništa. Nemaju program. Samo nasilje, nasilje, nasilje. Kada pogledamo, u neku ruku i dobro je što je sada pred izbore, pokazuju svoje pravo lice. Setite se samo gospodina Đilasa koji je, kada ga je zaustavila policija, rekao – hajde, bre, skloni se i opsovao, što ja nikada neću u ovoj Narodnoj skupštini, u ovom visokom domu, jer je čast biti ovde poslanik. Rekao je takođe – zapamtićeš me kada dođem na vlast. Pa, jel tako nešto treba da dođe na vlast? Ovo je pristojna Srbija. Što reče moj uvaženi kolega Mrdić, bilo je 100 hiljada ljudi na ovom platou SNS-a i pristalica SNS-a bez ijedne razbijene žardinjere, niko nije bio povređen. Tako se radi. Ja ću danas govoriti, naravno, o infrastrukturi, jer mislim da bez infrastrukture nema nama investicija, nema nama boljeg života. Samo u prošloj godini direktnih stranih investicija je bilo 3,6 milijardi evra. Svake godine napredujemo zahvaljujući dobrom, organizovanom radu, zahvaljujući Srbiji koja napreduj. Mi smo faktor stabilnosti u regionu. Mi smo danas respektabilna sila, samo zato što vodimo mudru politiku. Radimo. Ovde se radi, ovde se gradi. Mi danas u Srbiji imamo preko 67 hiljada gradilišta. Uposlili smo građevinu. Ovde se gradi, ovde se radi. Uposlili smo preko 250 hiljada ljudi, a oni su otpustili 400 hiljada ljudi 2008. godine. I ne samo to, otpustili su 1000 sudija, pa smo mi morali da refundiramo dugove, 43 miliona evra tim ljudima koji su ostali bez posla. Jel znate zašto? Pa, samo zato što nisu bili lojalni vlasti, kao što je to bio sudija MM, da mu ne dajem na popularnosti, jer je on poprilično omražen u narodu, a znate i zašto. Jer je pustio gnjilansku grupu, tu istu grupu koja je sekla i pekla dojke Srpkinja. To je taj koji o svakome ima ponešto ružno, samo o sebi lepo, pa se kandidovao i za predsednika. I ne samo on, nego svi koji su bili u opoziciji. Ja im želim sreću i želim da se opamete i da krenu da stvaraju program i da taj program iznesu, pa će ljudi možda i dati neki procenat njima, što bih ja jako volela. Jer, evo, ovde ima 200 poslanika samo iz SNS, a ja bih volela da to bude šaroliku, da raspravljamo u ovom visokom domu, jer tako se radi. Ali, ako budu nastavili sa nasiljem, ja mislim da nikada neće ući u ovaj visoki dom. Da ja nastavim sa infrastrukturom. Kredit odobren za put Ruma-Šabac-Loznica iznosi 14 milijardi i 900 miliona dinara i od izuzetne je važnosti. U tri etape je napravljen projekat izgradnje. Prva deonica će biti autoput Ruma-Šabac, a druga faza će biti most koji će se napraviti na Savi u Šapcu. Treća faza izgradnje će biti brza saobraćajnica do Loznice. Ovo je izuzetno važno za čitav ovaj okrug. Dakle, 600 hiljada ljudi će biti umreženo. Biće spojeni pre svega Mačvanski okrug, zatim Sremski okrug, Podrinje, zapadna Srbija sa Vojvodinom, kao i taj deo Srbije sa regionom, odnosno posebno sa Bosnom i Hercegovinom, što je od izuzetne važnosti. U Srbiji se gradi, radi, kapitalne investicije su u toku, ali pre nego što krenem o tome, samo moram da kažem da je projektovano i izgradiće se još hiljadu kilometara autoputeva. Nabrojaću taksativno šta će se sve graditi. Gradiće se deset autoputeva. Moram tu da napravim paralelu. Recimo, do 2012. godine, opozicija od 2000. do 2012. godine izgradila je čak 65 kilometara autoputeva, a mi od 2012. do 2021. godine, dakle, za devet godina, preko 400 kilometara autoputeva. Trenutno se gradi 250 kilometara autoputeva i gradi će se još hiljadu. Tako se radi, gospodo, i sigurna sam da ćemo 3. aprila videti rezultate sopstvenog rada. Sada, pored ovog autoputa i brze deonice, gradiće se Fruškogorski koridor od Novog Sada do Rume 47,7 kilometara, zatim Kuzmin-Sremska Rača 18 kilometara, Požarevac-Veliko Gradište-Golubac, zatim brza saobraćajnica uz Dunav do Brze Palanke, sa krakovima ka Kladovu i Negotinu, Moravski koridor od Pojata do Čačka 110 kilometara, zatim Niš-Pločnik, Lajkovac-Valjevo, Preljina-Požega, Surčin-Novi Beograd. Gradiće se autoput Beograd-Zrenjanin, Zrenjanin-Novi Sad, autoput Vožd Karađorđe, što je spajanje iz Mladenovca i Lazarevca u Aranđelovcu, zatim preko Rače ka Despotovcu i odatle ka Boru. Gradiće se i saobraćajnice Požarevac-Boljari itd, itd. Draga gospodo, sem što gradimo autoputeve, mi imamo i dva kapitalna projekta. To su metro, koji je napokon zaživeo i počeo da se gradi, i posle 50 godina priče i jednu od najlepših promenada u ovom delu sveta, a to je „Beograd na vodi“. Setite se samo kako je to izgledalo kada je počela gradnja, kada je uopšte bilo reči o projektu. Odmah su se pojavile neke patkice i ko zna kakve još životinjice - ne davimo Beograd, Beograd je lep i ovako, šta će nama to? Setite se na šta je ličio taj deo grada. Bilo je groblje brodova starih, zmijarnik. Niko noću tuda nije smeo da prođe, zaključivanje je bilo do dva, tri popodne, pa do sledećeg dana. Prostitucija i narkomanija. A danas je najlepši deo u ovom delu sveta, najlepša promenada. Svi ti koji pričaju da to ne valja šetaju, gospodo, verujte, kad god mogu odem tamo. Uostalom, najekskluzivniji kvartovi na svetu su upravo na vodi. Pa, pogledajte Pariz, pogledajte London, pogledajte Budimpeštu. Najskuplji i najekskluzivniji su upravo na vodi. Parlament Velike Britanije je upravo ušao u Temzu, dva metra je u Temzi. Što se tiče daljih ulaganja, Srbija ide napred, Srbija je vrlo respektabilna zemlja i Srbija će za koju godinu, a već jeste, biti omiljena destinacija svih ljudi na svetu. Zahvaljujem na pažnji.
Hvala. Reč ima docent dr Ilija Životić.
Poštovani građani, gospođo ministarka, poštovane kolege, donošenjem ovog zakona o zaduživanju, koji danas razmatramo, mi ćemo omogućiti izgradnju autoputa koji povezuje čak 600 hiljada ljudi, koji su ovi ljudi čekali decenijama. Mnogi su obećavali ovaj put prethodnih godina i prethodnih decenija, međutim, niko osim Srpske napredne stranke i Aleksandra Vučića nije mrdnuo dalje od obećanja. Mi ovom izgradnjom autoputa ispunjavamo naša predizborna obećanja, za razliku od Dragana Đilasa koji je predizborna obećanja koristio samo da bi narodu zamazao oči, dok je on postojao svakim danom sve bogatiji. Izgradnjom ovog puta mi ne samo da povezujemo ovih 600 hiljada ljudi koji žive u Srbiji, već otvaramo jednu novu deonicu i omogućavamo saradnju između kompanija u Srbiji i Bosni i Hercegovini, čime se dosta utiče na podizanje standarda. Time, takođe, smanjujemo broj nezaposlenih sa obe strane granice. Želim samo da podsetim poštovane kolege i građane Srbije da je danas broj nezaposlenih dva i po puta manji nego u vreme vladavine Dragana Đilasa, Marinike Tepić i Vuka Jeremića. Jedan od razloga je upravo i to što smo mi za kratko vreme izgradili i gradimo veliki broj autoputeva magistralnih, regionalnih i ostalih puteva. Ono što je izuzetno značajno kada posmatramo ovaj ugovor, to je što sam ja primetio da se zaduživanje vrši u dinarima, što je bilo nezamislivo za vreme vladavine Dragana Đilasa. Podsetiću vas da je za vreme vladavine takozvanog žutog režima dinar bio oslabio više od 50% i takve stvari su zaista bile nezamislive u to vreme. Nažalost, osim ovakve konstruktivne i državotvorne politike koju mi vodimo, mi imamo politiku koju nude Đilas, Marinika, takozvani ekolozi, njihovi saradnici koji podržavaju blokade, upravo puteva, puteva koji su tu da spajaju, a ne da razdvajaju ljude. Na taj način oni žele klasično da zloupotrebe veliki broj građana Srbije koji su bili na demonstracijama takozvanih ekologa, koji su pokušali da Marinika i Đilas preotmu i preuzmu zasluge za njih. Svi mi ovde znamo, kao i većina građana Srbije, da krajnji cilj i Ćute i Marinike i Đilasa i ostalih koji organizuju takozvane ekološke demonstracije nisu nikakvi ekološki razlozi, već isključivo dolazak na vlast bez izbora, uz pomoć stranog faktora, koji bi ih postavili na vlast dan nakon izbora, za koje bi oni objavili da nisu bili legitimni, da nisu postojali demokratski uslovi ili da su bili pokradeni. Naravno, takva politika dovođenja na vlast bez izbora svakako obuhvata i sprovođenje nasilja i nereda na ulicama i to je neki scenario protiv koga mi moramo da se borimo ovde, kao narodni poslanici politikom, a službe bezbednosti i na svoj način u skladu sa Ustavom i zakonom. Međutim, ono što može da se desi, kao nuspojava delovanja takozvanih ekologa je razvijanje radikalnog antitehnološkog pokreta, koji je mnogo opasniji od radikalnog ekogolizma ili zelenoga anarhizma i to kao posledica ovakvih poteza, ovakvih ekologa takozvanih i ekoloških demonstracija dešavalo se više puta na svetu. Začetnik svega toga bio je najpoznatiji domaći terorista u SAD, univerzitetski profesor, Teodorka Kačinski, kome su vlasti Amerike pritisnute njegovim ucenama i pretnjama od bombi da u Vašingtonu, bili su prinuđen da u „Vašington postu“ objave njegov manifest protiv tehnološkog napretka, njegov manifest koji se zvao - Industrijsko društvo i njegova budućnost. Taj atnitehnološki manifest je uticao na formiranje nekoliko ozbiljnih antitehnoloških radikalnih organizacija, pa čak i jedne ozbiljne terorističke grupe u Meksiku pod nazivom ITS. Znam da će mnogima od vas ovo zvučati da sam otišao predaleko ili da je ovo pregrubo ili preterano, ali moja obaveza kao profesor iz oblasti bezbednosti je da vam skrenem pažnju i da skrenem pažnju javnosti na model koji sam prepoznao. Naročito je važno da taj model prepoznaju službe bezbednosti i sam politički vrh. Pazite, mi danas već imamo i nekoliko radikalnih grupa koje su nastale iz takozvanih slučajnih i takozvanih demonstracija koje su nastale spontano i te radikalne grupe mogu napraviti ozbiljan problem nama kao državi i sputati neke strane investicije do kojih nam i te kako stalo, jer bez stranih investicija mi ne možemo da idemo napred, ne možemo da idemo dalje jednostavno. Već sada na protestima vi imate ljude koji se protive bilo kojoj vrsti tehnološkog napretka. Oni nose transparente protiv rudnika, protiv „Elektroprivrede Srbije“, protiv vetroparkova, termoelektrana, telefonije, EPS i svega ostalog. Na velikom broju bilborda koje sam mogao da primetim u Beogradu, onih manjih, što možete videti po ulicama postoji natpisi - struja ubija i u tekstu ispod toga se optužuje „Elektroprivreda Srbije“ da proizvodnjom struje, korišćenjem uglja ubija građane Srbije. Osim toga postoji neke javne ličnosti, kao što je advokat Gajić, koji zahteva da se Vlada Srbije obaveže da neće otvoriti nijedan rudnik u narednih 100 godina. Već sada imate prebijanje nevinih građana na protestima od strane ljudi koji su za zaštitu ekologije shvatili i suviše radikalno. Ukoliko pogledate pažljivo snimke, a vi ćete videti da na tim ekološkim protestima osim ljudi kojima su Marinika, Đilas i ostali platili da dođu, postoje neki ljudi koji su se samo radikalizovali i za koje je ekologija postala pitanje života i smrti. Osim plaćenih ljudi da glume ekologe, vi ćete videti ljude koji smatraju da osim što je ekologija pitanje života i smrti, videćete da tu postoje osobe koje sprečavaju ljude da prolaze putem, osobe koje su naterale majke da nose decu preko Pančevačkog mosta, preko Brankovog mosta u svome naručju. Zato mi, kao odgovorna vlast, ne smemo dozvoliti da bilo koji građanin Srbije bude žrtva demonstracija, koje su počele bilo kojim povodom i zato je važno govoriti građanima šta stoji iza takozvanih ekoloških protesta. Sa narodom moramo da razgovaramo i to je tačno i da mu skrećemo pažu na pokušaje Dragana Đilasa i njegovih mentora da izazovu haos i nerede u Srbiji. Takvu sliku jedva čekaju da vide mentori Đilasa, Marinike, Ćute i ostalih u inostranstvu, koji žele da po svaku cenu zaustave napredak države Srbije ne bili oslabili našu državu, ne bili probali da nas bace na kolena i tako nas sprečili da podržavamo naš narod koji žive u Republici Srpskoj, Crnoj Gori ili na Kosovu i Metohiji naročito, jer oni svi dobro znaju da današnja Srbija predvođena predsednikom Aleksandrom Vučićem, nikada neće dozvoliti neku novu „Oluju“, to se više nikada neće desiti, ne dok je Aleksandar Vučić predsednik i zato puna podrška državnoj politici i izgradnji puteva i stabilnosti regiona i predsedniku Vučiću. Živela Srbija! Hvala.
Hvala. Reč ima Vladica Maričić.
Hvala vam, potpredsedniče Narodne skupštine, gospodine Orliću. Uvažena ministarka, poštovani kolege narodni poslanici i poštovani građani Srbije, danas na dnevnom redu imamo tri vrlo važna zakona. Prvi je zakon iz oblasti socijalne zaštite, to je Zakon o pravima korisnika usluga privremenog smeštaja u socijalnoj zaštiti. To je usluga koja se u ustavama socijalne zaštite u Srbiji, već pruža, a sada sektorskim zakonom uređujemo prava korisnika tih usluga na način kako je to regulisano i evropskim konvencijama i mnogim međunarodnim ugovorima čiji je Srbija potpisnik. U mom gradu, u Nišu uslugu privremenog smeštaja pruža Dom za decu „Duško Radović“, konkretno pružaju uslugu domskog smeštaja i uslugu prihvatilišta. O kvalitetu njihovih usluga i vi ste se ministarka sami više puta uverili, kao i o dobrom snalaženju menadžmenta i vaspitača, osoblja, tokom korona krize, tokom vanrednog stanja, tokom pandemije korona virusa. U ovu grupu usluga spadaju, usluge – predah smeštaj ili kako je u Nišu poznata predah od roditeljstva koju pruža ustanova „Mara“ koja je za zasluge tokom vanrednog stanja odlikovana od strane predsednika Republike i kojoj sledi uskoro dogradnja i rekonstrukcija kako bi još bolje i kvalitetnije mogla da pruža i druge usluge privremenog smeštaja. Ono što je karakteristično za ove usluge o kojima danas raspravljamo, jeste da su one privremenog karaktera. Kada se radi o punoletnim licima to je do 12 meseci, a kada se radi o maloletnim licima to je do šest meseci. Ova usluga, odnosno detaljno regulisanje ove usluge omogućiće dalji proces da institucionalizacija sistema socijalne zaštite, odnosno svi oni koji iz nekog razloga ne mogu samostalno da funkcionišu u društvu, porodičnom okruženju ili uz primenu nekih drugih mera socijalne zaštite više ne moraju da budu smešteni u ustanovu, za njih se više ne primenjuje trajno rešenje, već se primenjuje usluga privremenog smeštaja uz stalnu evaluaciju učinka te mere, mogućnost njenog preispitivanja i zamene nekom drugom, manje restriktivnom uslugom. Mene raduje svaki put, ministarka, kada ste vi ovde i kada ne dnevnom redu imamo zakone iz oblasti reforme sistema socijalne zaštite, bili oni sektorski zakoni, kao ovaj danas, bilo da je reforma sistemskog zakona, Zakona o socijalnoj zaštiti, koja verujem da nam predstoji jer postojeći zakon potiče iz 2011. godine i donesen je u potpuno drugačijim socio-ekonomskim i političkim uslovima. Zašto kažem u drugačijim političkim uslovima? Pa, zato što je on počeo da se primenjuje, aprila 2011. godine, tačno 13 meseci pre onih ključnih izbora 2012. godine, a donela ga je žuta tajkunsko-đilasovsko-tadićevska vlast kako bi na neki način kupila socijalni mir. Sećamo se da je tada minimalac iznosio 150 evra, da je prosečna zarada u Republici Srbiji iznosila 330 evra, a da je nezaposlenost bila rekordna, čak 26%. U tim uslovima oni su želeli da svim tim nezaposlenim licima obezbede kakvo takvo primanje, da smire socijalni bunt i socijalni nemir. Sećamo se da su tada 2010. godine i 2011. godine nezadovoljni radnici u sudnicama sekli sebi prste i oni su na taj način pokušavali da kupe izbornu pobedu i da prevare građane Srbije. Naravno, građani Srbije se na izborima 2012. godine nisu dali prevariti, izabrali su budućnost, izabrali su nova radna mesta, izabrali su rast standarda, izabrali su nove auto-puteve, izabrali su sve ono što danas oličava politika našeg predsednika, Aleksandra Vučića i politika SNS, kako na međunarodnom planu, na nacionalnom planu, tako i na lokalnom planu. Politika SNS oseća se u svakom selu u Srbiji, u svakom zaseoku, u svakom prigradskom naselju, u svakom manjoj ili većoj opštini, u svakom gradu. Što se ostalih zakona koji su danas na dnevnom redu tiče, drugi važan, ne socijalni, ali ekonomski zakon, jeste Zakon o zaduženju za projekat auto-puta Ruma-Šabac-Loznica. Projekat se sastoji iz dva dela. Od izgradnje auto-puta između Rume i Šapca i izgradnje brze saobraćajnice između Šapca i Loznice. To je jedan od deset infrastrukturnih projekata izgradnje autoputeva i brzih saobraćajnica koje se u ovom trenutku, decembra 2021. godine realizuju u Srbiji, a to je Fruškogorski koridor, to je ovaj put o kome danas raspravljamo, Ruma-Šabac-Loznica, to je Kuzmin-Sremska Rača, to je Preljina-Požega, to je Moravski koridor koji će povezati jugoistok sa jugozapadom naše zemlje, posebno važan za moje sugrađane u Nišu i za sve ljude u jugoistočnoj Srbiji, to je Surčin-Novi Beograd, to je obilaznica oko Beograda, to je autoput Požarevac-Veliko Gradište-Golubac, to je obilaznica oko Kragujevca, i naravno izgradnja autoputa od Niša do Merdara, Prva faza Niš-Pločnik, koja je nedavno otpočela, a koja Niš treba da spoji sa lukom u južnom Jadranu sa lukom Drač, da omogući izlazak na autoput Toplici i srpskim sredinama na Kosovu i Metohiji, autoput znači nove investicije i znači dalji ekonomski rast. Ja bih vas sve izvestio da je tokom vikenda, tri dana u mom gradu, u Nišu, boravio predsednik Aleksandar Vučić, i ova poseta me posebno raduje. Zbog čega me raduje? Pa, vratiću se u blisku istoriju, u oktobar 2016. godine, kada je Aleksandar Vučić, tada kao predsednik Vlade sa celom Vladom boravio u Nišu sedam dana. Taj oktobar 2016. godine predstavlja, u stvari prekretnicu razvoja, kako Niša, tako i Nišavskog okruga, ali i svih pet okruga na jugu centralne Srbije. Oni su tada stavljeni u fokus razvoja. Moj grad je od tada dobio tri nove fabrike, uskoro će četvrta, a ukupno je to sedam fabrika od 2012. godine. Dobio je završetak Kliničkog centra u koji je uloženo oko 50 miliona evra, a koji je započet još davne 1970. godine. Upravo taj Univerzitetski klinički centar u Nišu bio je okosnica borbe protiv korona virusa, protiv pandemije, kako južne, tako i istočne Srbije. Znači, područja sa oko tri miliona stanovnika moj grad je posle tog oktobra 2016. godine, dobio Naučno-tehnološki park u koji je zajedno sa laboratorijskim lamelama Elektronskog fakulteta uloženo oko 21 milion evra. Takođe, prilikom nedavne posete, prethodni vikend, Aleksandar Vučić obećao je izgradnju brze pruge od Niša prema Beogradu i od Niša prema makedonskoj granici. Obećao je završetak projekta elektrifikacije pruge Niš-Dimitrovgrad koji je posebno važan, jer jedna njegova faza predstavlja izmeštanje železničke pruge iz samog centra Niša koje deli grad na dva dela. Takođe, obećao je i izgradnju velelepnog stadiona u „Čairu“. Znamo da je prethodna žuta vlast u izgradnju, odnosno rekonstrukciju samo tri tribine tog stadiona uložilo oko 12 miliona evra, nisu imali još četiri miliona evra da ulože u njegov završetak, u rekonstrukciju zapadne tribine, a sada je predsednik Aleksandar Vučić najavio da će u potpunu rekonstrukciju stadiona „Čair“ biti uloženo oko 60 miliona evra, čime će stadion Čair biti kapaciteta 20.000 sedećih mesta i ispunjavati UEFA četiri standarde i biti borilište za održavanje mnogih međunarodnih reprezentativnih utakmica, kao i kvalifikacionih utakmica za mnoga prvenstva. Treći zakon o kome danas raspravljamo jeste zakon koji tretira porodice diplomatskih predstavnika indijske ambasade u Beogradu. Indija je za nas jako važan partner, Indija je jedna od okosnica zemalja BRIKS-a, Indija je sve prisutnija u azijsko-pacifičkom regionu. To je nacija koja uzrasta i koja polako sledi i Narodnu Republiku Kinu u razvoju u tom delu Azije. Za nas je Indija važna zato što je jedan od interesenata za izgradnju velikog hemijskog centra u luci Prahovo na Dunavu. Ono što sve ove zakone sublimira u jedan, a zbog čega ću ja kao i moje kolege iz poslaničke grupe Aleksandar Vučić – Za našu decu u danu za glasanje sa zadovoljstvom glasati za njih, jeste upravo politika predsednika Aleksandra Vučića. Mi reformišemo sistem socijalne zaštite kako bismo onima kojima je najpotrebnije pružili adekvatne mere socijalne politike. Mi dalje razvijamo Srbiju gradeći autoputeve i mi dalje gradimo i razvijamo međunarodni ugled Srbije u svetu. Živela Srbija! Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Ana Beloica. Izvolite.
Hvala. Uvaženi predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predstavnici Vlade, poštovani građani Srbije, cena uspeha je težak rad, posvećenost poslu i odlučnost da bilo pobedili ili izgubili damo sebe zadatku koji nam je bio u rukama. Mi smo to na vreme shvatili i trudimo se da svakodnevno borimo, radimo za dobrobit svih naših građana. Zakoni o kojima danas raspravljamo u ovom visokom Domu govore upravo u prilog tome i predstavljaju paradigmu politike koju danas vodi Republika Srbija na čelu sa predsednikom Republike Aleksandrom Vučićem i predstavljaju paradigmu politike koju danas predstavlja i vodi Srpska napredna stranka, a to je svakako politika prosperiteta, uspeha, boljitka i boljeg životnog standarda za sve građane Republike Srbije. U svom današnjem izlaganju ja ću se fokusirati na Predlog zakona o zaduživanju Republike Srbije za potrebe finansiranja Projekta Ruma – Šabac – Loznica, koji je izuzetno značajan iz nekoliko razloga. Pre svega, na taj način se obezbeđuje direktan uticaj na svakog pojedinca u Republici Srbiji, a s druge strane se ostvaruju i neki ekonomski benefiti. Obzirom da se na taj način izgradnjom svake nove saobraćajnice, svakog novog autoputa obezbeđuje priliv novih investitora, otvaraju se nova radna mesta, ostvaruje se stabilnost i mir u čitavom regionu i ono što je najbitnije, jeste da se pospešuje i povećava životni standard za sve građane naše zemlje i da se obezbeđuje ekonomski rast i razvoj čitave Republike Srbije. Izgradnja autoputa Ruma – Šabac i brza saobraćajnice Šabac – Loznica predstavlja jedan prioritetni projekat, obzirom da se na taj način povezuje preko 600.000 ljudi u Mačvanskom i Sremskom okrugu, odnosno povezuje se Zapadna Srbija sa Vojvodinom i obezbeđuje se povezivanje, generalno gledano, čitave teritorije naše zemlje sa regionom, odnosno sa Bosnom i Hercegovinom. Dakle, na taj način izgradnjom novih autoputeva ostvarujemo veću bezbednost za naše građane, a kao što sam napomenula, dolazi i do privlačenja novih investitora, tako da se očekuje, dakle, potpuno je izvesno da će industrijska zona u Šapcu obezbediti nova radna mesta otvaranjem novih fabrika, prvenstveno zbog blizine autoputa, zbog blizine Beograda, i naravno, aerodroma „Nikola Tesla“ i da ćemo na taj način da pospešimo ubrzani rast i razvoj i ovog dela Republike Srbije. Komercijalni ugovor o projektovanju i izgradnji ovog autoputa potpisan je još 2019. godine, sa azerbejdžanskom kompanijom „Azvirt“ i to je ugovor koji je vredan 467,5 miliona evra. Dakle, u pitanju je autoput dužine od 80 kilometra i radi se tri deonice autoputa. Prva deonica autoputa je Ruma – Šabac u dužini od 22 kilometra, a druga deonica je most preko Save u dužini od 1,3 kilometra i naravno, treća deonica je brza saobraćajnica od Šapca do Loznice u dužini od 55 kilometra. U ovom momentu u Republici Srbiji gradi se čak 10 autoputeva, i čini mi se da smo jedina zemlja u čitavoj Evropi, a pretpostavljam i u čitavom svetu koja je uspela da naročito u ovim kriznim i teškim momentima gradi čak 10 saobraćajnica istovremeno. Ja ću iskoristiti priliku da podsetim sve građane Republike Srbije da u ovom momentu realizujemo i projekat izgradnje Beogradskog metroa, i to je projekat koji je našim građanima obećavan decenijama unazad, a čini mi se da niko nije smogao dovoljno snage, hrabrosti i energije da se uhvati u koštac sa realizacijom tog samog projekta. Podsetiću građane da smo u vrlo kratkom vremenskom periodu u rekordnom roku uspeli da izgradimo i tri nove kovid bolnice, da smo postavili kamen temeljac za izgradnju potpuno nove fabrike vakcina, gde će se proizvoditi naše srpske vakcine, da smo uspeli da obezbedimo značajna ulaganja u sve sfere društvenog života, počev od obrazovanja, kulture, ekologije i svih drugih oblasti, a da smo uprkos tome uspeli da sačuvamo privrednu aktivnost čak i tokom pandemije korona virusa i da smo, takođe, omogućili, dakle, ostvarili tu ekonomsku stabilnost, što je za našu zemlju od izuzetno velike važnosti. Rebalansom budžeta smo smanjili nivo fiskalnog deficita sa 6,9%, kako je prvobitno bilo planirano, na 4,9%. Takođe, uspeli smo da smanjimo nivo javnog duga sa 60% na 58,2% od našeg BDP-a. Ono što bih naglasila jeste da smo novim budžetom za 2022. godinu uspeli da povećamo plate u javnom sektoru i penzije i sve su to rezultati koje ostavljamo u amanet svim novim generacijama koje dolaze. U ovom momentu SNS ispisuje nove stranice istorije, ali to smeta onima koji se bore protiv interesa sopstvenog naroda, koji se bore protiv svoje otadžbine, protiv interesa sopstvene države, jer su svesni jedne činjenice, a to je da će svaki rezultat koji ostvari SNS da osujeti njihovu prljavu političku borbu za vlast. Zašto kažem prljavu? Zato što se, cenjeni narodni poslanici, u toj političkoj borbi ne biraju sredstva. Tu se koristi nešto što je svima nama sveto, a to su svakako deca i porodica. Svedoci smo da se deca Aleksandra Vučića danima provlače kroz medijski glib i blato, da im se crta meta na čelo, da se članovi njegove porodice kriminalizuju, dehumanizuju, a samo zarad jednog jedinog cilja, a to je nasilno svrgavanje Aleksandra Vučića sa vlasti. Mogli smo da vidimo da se ovih dana organizuju nekakvi kvazi-ekološki protesti i to od strane onih ljudi koji su doveli „Rio Tinto“ u Republiku Srbiju, a protiv koga se danas tako zdušno bore. Te kvazi-ekološke proteste organizuju oni koji su svoju imovinu, svoje privatne posede prodavali tom istom „Rio Tintu“ za ogromne sume novca, za količinu novca koju danas prosečan građanin u Republici Srbiji može samo da zamišlja i da sanja o tome. Isti oni koji su do 2012. godine vršili vlast u našoj zemlji, a koji nisu građanima mogli da obezbede ni radna mesta, ni osnove egzistencijalne uslove, a kamoli da vode računa o ekologiji, o zaštiti životne sredine ili o čistom vazduhu. Mogli smo da vidimo strašne prizore, gde su nasilni demonstranti zaustavljali automobile, kolone vozila gde su se nalazila bolesna mala deca, da su roditelji tu istu decu u naručju nosili do prve zdravstvene stanice, do prve zdravstvene ustanove, do prvog lekara, da su zaustavljali sanitete u kojima su se nalazili pacijenti čije se zdravstveno stanje pogoršavalo iz minuta u minut, a da pri tom nisu imali mogućnost da prođu te nasilne demonstrante. Svaki pošteni i čestiti građanin koji je želeo da se suprotstavi tim nasilnim demonstrantima, završavao je ili sa razbijenom glavom ili sa izvađenim, izbijenim okom ili sa razbijenom šoferšajbnom, zapaljenim automobilom ili u najmanju ruku izvređan, ispsovan i ponižen. Ja želim, poštovani građani, sa ovog mesta da vam kažem da su svi ekološki zahtevi ispunjeni od strane Aleksandra Vučića, ispunjeni od strane SNS, a na ulici i dalje imate one nasilne demonstrante koji smatraju da će ulica u Republici Srbiji da definiše politiku, koji smatraju da će ulica biti ta koja će da postavlja ili da svrgava nekog sa vlasti. Takođe, želim u ime svih žena iz SNS da svim tim ljudima koji nam prete poručim jednu veoma bitnu stvar, a to je da se ne plašimo ni njihovog nasilja, ni njihovih uvreda, njihovih pretnji, njihovih makaza, mašinica, niti bilo čega drugog, samo zato što imamo jedan jedini cilj, a to je da se borimo za lepšu, svetliju i moderniju budućnost za svu našu decu. Kao predstavnik poštenih, pristojnih i čestitih građana iz ovog visokog doma, želim da osudim nasilno i necivilizovano ponašanje kojim se ograničava sloboda kretanja svih čestitih i poštenih građana i to zarad samo jednog, jedinog cilja, a to je, ponavljam, nasilno svrgavanje Aleksandra Vučića sa vlasti i sticanje jeftinih političkih poena. Želim da im poručim i da uvek imaju na umu ovu misao onda kada požele da izađu na ulicu i da razbiju glavu sopstvenom građaninu, da onoga ko časno umre ljudi pamte hiljadu godina, a onoga ko bez časti živi, zaboravljaju i rođena deca. Pametnom dosta. A mi ćemo se svakako videti 3. aprila na biračkim mestima, kada ćemo pošteno da se borimo sa vama i to isključivo papirima i olovkama. Čini mi se da nam tada nikako nećete biti dostojni protivnici. Srbija će pod vođstvom Aleksandra Vučića nastaviti da se bori za boljitak, za prosperitet, a mi članovi SNS ćemo nastaviti da sanjamo o velikim delima, jer upravo njima ispisujemo nove stranice istorije. Svaki veliki san počinje sanjarenjem, a mi smo spoznali sebe i videli da imamo dovoljno snage, energije i strpljenja da menjamo Srbiju i da od nje napravimo bolje i lepše mesto za život i da je upravo takvu uzvišenu, pristojnu i pravednu ostavimo svim novim generacijama koje dolaze. Živela Srbija!
Hvala. Reč ima narodni poslanik Milimir Vujadinović.
Hvala. Pokušaću da budem što kraći i da budem uviđavan baš kao što ste to vi često, kako bi naše kolege imale priliku da kažu još ponešto na temu ovih zakona. Poštovana ministarka, želim da vas pozdravim u ovom uvaženom domu. Iskreno, kad sam vas video jutros, nisam nešto baš informisan o svim događajima i video povredu koju nosite, pomislio sam da ste možda jedan u nizu onih koji su ovih dana preživeli batinjanje širom Republike Srbije. Ali, vaše prisustvo i u takvom zdravstvenom stanju govori o odgovornosti, pre svega, Vlade prema ovom uvaženom domu i prema narodu u Republici Srbiji, ali i u regionu. Stoga, posebna zahvalnost za to što ste danas sa nama, pre svega, kao predstavnik Vlade. Uvažene kolege i uvaženi građani Srbije, evo, 14. decembar, veliki je to dan za srpski narod na Balkanu. Godine 1995. na današnji dan je u Parizu potpisan, posle onog parafa koji je napravljen u Dejtonu, u Parizu je potpisan Dejtonski mirovni sporazum. Upravo tim sporazumom je stavljena i jedna međunarodna verifikacija na postojanje Republike Srpske, koja je osnovana nešto ranije 1992. godine i srpski narod je dobio nekakav državotvorni okvir preko Drine. Mnogo je više ovaj događaj od dana formiranja Republike Srpske. Naime, posle više vekova naš narod preko Drine je dobio okvir u kome ima ozbiljan politički uticaj i koji nosi prefiks srpski, a svaki put znamo kroz prelomne istorijske momente kada srpski narod nije imao jedan takav državotvoran okvir, tragično je prolazio. Ta Republika Srpska i dan danas se bori za svoj opstanak i očuvanje onoga što su tekovine Dejtonskog mirovnog sporazuma. Republika Srpska i naš narod, danas posebno apostrofiram Republiku Srpsku, ali tu je i naš narod u Crnoj Gori i drugim državama regiona, ali i Srpska pravoslavna crkva svuda u regionu se uporno bori i za očuvanje identiteta, a kada je u pitanju politika, za očuvanje tekovina Dejtona i Ustava i zakona BiH, a samim tim i očuvanja našeg naroda u Republici Srpskoj i BiH. Kao što znate, Republika Srbija je jedan od potpisnika ovog mirovnog sporazuma. Mislim da je i pticama na grani odavno jasno da jedino jaka Srbija može biti garant opstanka Republike Srpske, ali i garant opstanka našeg naroda preko Drine i u regionu uopšte, da jedino takva Srbija može da garantuje da nam se neće desiti ono što nam se dešavalo u raznoraznim pogromima poput "Oluje" ili martovskih pogroma, akcija "Čagalj" i raznih drugih koje su i u poslednjem i u nekim prethodnim ratovima preduzimane protiv našeg naroda koji je živeo preko Drine. Jedino jaka Srbija, kao potpisnik Dejtonskog mirovnog sporazuma, a na čelu jake Srbije, posle više decenija, državnik, čovek čija politička vizija i čije političko delovanje odavno prevazilazi definiciju političara. Čovek čije političko delovanje je usmereno i na očuvanje onoga što je u Srbiji, ali i na očuvanje onoga što se dešava našem narodu u regionu, a pre svega na očuvanje mira, koji je najvažnija tekovina svih nas koji živimo na ovim prostorima. Srušiti Republiku Srpsku koja se u poslednjim danima kao nikada do sada od potpisivanja tog istog Dejtonskog mirovnog sporazuma suočava sa pritiscima znači pre svega srušiti Aleksandra Vučića i srušiti jaku Srbiju. To je put da se sruši Republika Srpska. Događaji koje imamo poslednjih dana u Republici Srpskoj, odnosno poslednjih meseci i događaji koji se dešavaju poslednjih nedelja u Srbiji su i te kako usko povezani, identično. Svako ko pomno prati političke događaje u Srbiji i u Republici Srpskoj lako će izvući taj zaključak. Pored udara na državu i pokušaja njenog slabljenja, na ozbiljnom udaru se nalazi i Srpska pravoslavna crkva i njeno sveštenstvo, verovali ili ne, i u Srbiji. Pored ogromnog medijskog linča koji je u poslednjim mesecima i nedeljama preživela SPC, pre svega njen patrijarh, u subotu se desio jedan ozbiljan incident na severu Srbije, na tzv. blokadama, gde je jedan sveštenik SPC preživeo jedan ozbiljan linč. Radi se o čoveku koji je otac desetoro dece, jedan od najpoznatijih humanitaraca na severu Srbije, a ceo događaj se odigrao u prisustvu njegovo dvoje maloletne dece. Da bi stvar bila gora, taj isti sveštenik je provučen, nakon tog događaja, kroz medijsko blato Đilasovskih medija, valjda po uzoru onoga što rade srpskom patrijarhu i SPC. Ono što je jako važno i što institucije treba da urade u ovom trenutku je da, pre svega mislim na tužilaštvo, dobro prouče ovaj događaj i preduzmu sve neophodne mere kako bi se zakoni vratili konačno na ulice Srbije, a da svi politički i društveni akteri u Republici Srbiji, pa ako hoćete i šire, osude i ograde se od ovakvih događaja, jer se bojim da ovo može postati obrazac ponašanja kada je u pitanju SPC i da može postati nešto uobičajeno, a svedoci smo kako se to može završiti, ako posmatramo događaje u regionu, pre svega događaje i odnos prema SPC u Crnoj Gori, ali i odnos prema SPC u dobrom delu BiH, pre svega mislim na Federaciju i u dobrom delu Republike Hrvatske. Šta možemo da preduzmemo mi koji sedimo u ovom uvaženom domu? Upravo ono što mislim da će se desiti u sutrašnjem danu, bar se nadam da će sutra biti dan za glasanje, ono što možemo da uradimo je da podržimo ove zakonske predloge, što ćemo mi i poslanici SNS svakako i uraditi. Ako mene lično pitate, posebno zadovoljstvo će mi biti da podržim ovaj zakon koji se tiče finansiranja projekta putne infrastrukture od Rume preko Šapca do Loznice. Pored toga što će ovo biti jedna ozbiljna poveznica Vojvodine i tih divnih ljudi koji žive u okolini Loznice, u Jadru, Rađevini, ovo jeste jedna ozbiljna veza severa Srbije sa Republikom Srpskom. Jedna ozbiljna veza i Subotice i Novog Sada, ako hoćete, na kraju krajeva, sa jugom Republike Srpske, pored onog auto-puta koji se već uveliko kroz Srbiju gradi i vodi ka Višegradu, odnosno Sarajevu. To je, drage kolege poslanici, ono što mi možemo da uradimo i što ćemo mi, kao poslanici pre svega SNS, uraditi u sutrašnjem danu. Pomoći ćemo da se ovi zakoni koji su tema današnje rasprave, a što se mene lično tiče ovaj, sa najvećim zadovoljstvom, izglasaju i samim tim pomognemo i našem predsedniku, koji verovatno, gledano istorijski, je jedan od ljudi koji najviše u ovom momentu pomaže naš narod u regionu, pogotovo kada je u pitanju Republika Srpska. Jer, i danas je grad Beograd potpisao jedan sporazum o finansiranju projekata u Banja Luci u vrednostima od tri miliona evra, odnosno u vrednosti od šest miliona maraka. Ne sećam se da je neko u srpskoj istoriji, ali zaista, kad je gledam daleko unazad, pomagao na taj i takav način naš narod preko Drine. Ne sećam se da je neko gradio objekte novcem iz Beograda. To su uglavnom bili objekti i projekti koji su finansirani iz ondašnjeg Beča, Istanbula, poneki možda iz Berlina, ali ovo je istorijski važan i preloman trenutak. Ono što ćemo da uradimo je da pomognemo u takvom poslu, pre svega onom koji je donosilac jedne takve političke odluke, predsedniku države, Aleksandru Vučiću, a samim tim to je pomoć i našem narodu, bilo da on živi sa ove ili sa one strane Drine. U tom smislu bih i završio, mi ćemo u danu za glasanje koji će, pretpostavljam, predsedniče, biti sutra, podržati ove zakone, a ovaj sa posebnim zadovoljstvom. Na kraju, živela Srbija, živela Republika Srpska, živeo naš narod! Hvala vam.
Hvala. Reč ima Marija Todorović. Izvolite.
Zahvaljujem, uvaženi predsedavajući. Poštovane kolege i koleginice narodni poslanici, uvaženi građani Republike Srbije, pred nama se nalazi Predlog zakona o finansiranju projekta Ruma-Šabac-Loznica. Izgradnja Srbija se nastavlja. Realizuje se još jedan projekat od suštinske važnosti za našu zemlju koji će potpuno izmeniti sliku naše države. Srbija će biti umrežena auto-putevima i brzim saobraćajnicama i biće potpuno neprepoznatljiva zemlja do kraja 2025. godine. Put Ruma-Šabac-Loznica će biti novi krvotok za našu zemlju, jer ćemo funkcionisati brže i lakše u smislu puteva, pruga i dovođenja novih investitora. Na ovu saobraćajnicu nadovezaće se auto-put od Novog Sada, preko Fruške gore, do Rume u dužini od 45,4 kilometra, tako da će najveći grad u Vojvodini imati najbržu drumsku vezu sa zapadnom Srbijom i sa Republikom Srpskom, odnosno sa Bosnom i Hercegovinom. Pravac Ruma-Šabac-Loznica u dužini od 77 kilometara zajedno sa Fruškogorskim koridorom predstavljaće novu saobraćajnu mrežu u ukupnoj dužini od 122,4 kilometra. Novim koridorom od Beograda do Šapca stizaće se za manje od 40 minuta, a od Beograda do Loznice za sat i 15 minuta. Napredak Srbije se vidi na svakom koraku: auto-putevi koji se grade širom čitave zemlje, zatim fabrike koje naš predsednik gotovo svake nedelje otvara širom čitave Srbije, nova radna mesta, nove bolnice, brojne rekonstruisane bolnice, naučno-tehnološki parkovi, nove škole i vrtići. Danas Srbija može da se pohvali da se na njenoj teritoriji gradi čak 10 auto-puteva i da se projektuje i radi preko 1.200 kilometara brzih saobraćajnica. Za Rasinski okrug je svakako najznačajnija izgradnja Moravskog koridora koji će povezati Pojate i Čačak, odnosno spojiti Koridore 10 i 11 i time umrežiti preko pola miliona ljudi. Umrežiće telekomunikacione uređaje na samom auto-putu, budući da će ovo biti prvi digitalni auto-put u našoj zemlji i svakako najmoderniji auto-put u jugoistočnoj Evropi. Nasuprot ovakvoj slici Srbije imamo i onu potpuno drugačiju sliku naše zemlje. Imamo danas one lažne ekologe koje subotom maltretiraju građane na ulicama. Imamo ljude koji su stvarno zabrinuti za ekologiju i imamo ove lažne što pokušavaju da minimiziraju rezultate rade predsednika Aleksandra Vučića i medije pod kontrolom Dragana Đilasa koji pokušavaju da nametnu temu da sve što ima veze sa predsednikom Aleksandrom Vučićem je najgore. Kobajagi ekologija, a iza toga politički marifetluk i pokušaj prevare građana. Još jedan, rekla bih, uzaludan, očajnički potez političkih gubitnika okupljenih oko ideje da budu dobro plaćene sluge i poslušnici bez obzira koliko to bilo protivno Srbiji i njenim građanima. Njihovog nasilja i govora mržnje smo se nagledali prethodnih godina i više nisu dovoljne reakcije razumnih ljudi koji žele da žive u pristojnoj Srbiji gde žene i politički neistomišljenici nisu mete već snažna reakcija institucija i sankcija. Samo tako više nikome neće pasti na pamet da preti i zastrašuje bilo koga. Pretnje ne mogu da zamene politiku i program, niti mogu da zaustave dalji razvoj Srbije. Žalosno je to što je podsticanje mržnje i nasilja prema svemu što ima veze sa predsednikom Aleksandrom Vučićem jedina politika ostataka DS. Niti će srpski narod dopustiti scenario koji su oni smislili sa svojim mentorima, niti će srpski predsednik popustiti ucenama i politici ulice, pa samim tim i oni neće sprovesti svoje ideje u delo. Svima koji posežu za ekstremnim i nezakonitim sredstvima izražavanja političkog nezadovoljstva poručujemo da je Srbija demokratska zemlja u kojoj će se vlast birati na izborima i čiji napredak i razvoj neće zaustaviti agresivna manjina. Pokazaće im to narod veoma brzo, na izborima u aprilu. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Zoran Tomić. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedniče. Poštovana ministarko, uvažene koleginice i kolege narodni poslanici, građani Republike Srbije, pred nama su važni setovi zakona. Kao i u prethodnom periodu kada smo diskutovali i ovi zakoni će veoma značajno doprineti daljem razvoju Republike Srbije. Pre svega, ja bih se svrnuo na Predlog zakona o zaduživanju vezano za izgradnju putne infrastrukture, odnosno, konkretno, finansiranje projekta Ruma – Šabac – Loznica. Već su i moje uvažene kolege puno toga rekle kada su u pitanju koristi od realizacije samog ovog projekta. Napomenuo bih da samo područje Srbije koje ova putna infrastruktura povezuje obuhvata otprilike 600.000 stanovnika. Ono što je jako bitno, povezujemo i dalje predele Republike Srbije. Kao što smo i rekli, ovde je u pitanju povezivanje severnog dela, odnosno Vojvodine sa centralnom i zapadnom Srbijom i što je jako bitno povezujemo se i sa našom braćom u Republici Srpskoj, što je jasan dokaz da prilikom realizacije samih projekata ne gledamo samo sopstvene interese, već radimo i u pravcu realizacije one inicijative koju je predsednik Vučić pokrenuo sa svojim kolegama iz Severne Makedonije i Albanije kada je u pitanju „Open Balkan“ ili „Otvoreni Balkan“, za čiju inicijativu poziv i dalje važi i BiH. Sama putna infrastruktura koju ćemo izgraditi, tj. brza saobraćajnica i auto-put omogućiće ne samo da bolje i efikasnije putujemo od jednog do drugog dela naše zemlje i upoznamo lepote Srbije koje su zaista nemerljive i velike, već i takođe daljem razvoju naše ekonomije, privrede, turizma. Napomenuću da svaka od ovih investicija koja se realizuje sa sobom povlači i privlačenje novih investitora, otvaranje ekonomskih zona, mogućnosti za proširenje postojećih investicija, kao što je moja uvažena koleginica Marija spomenula, možemo reći, na primer, od Moravskog koridora. Kada god prolazimo i idemo ka Beogradu ili idemo ka Čačku jasno vidimo koliko sam taj Moravski koridor napreduje, koliko su obrisi tog auto-puta sve vidljiviji. Setite se samo 2019. godine, krajem godine kada su započeti ti radovi i kada je brže – bolje Aleksić, osoba koja je inače sudski overeni lažov i koja se utrkuje sa svojim kolegama i saborcima ko će više, brže i bolje da slaže, je odmah došao na to mesto, slikao se i rekao – nema više mašine, mašine su tu samo postavljene za slikanje. Za razlike od politike koju vodi njegov šef i gazda Dragan Đilas zajedno sa Jeremićem, sa ostalim njegovim kolegama, koja se bazira na marketingu, na prostom slikanju i naravno dokle god su problemi u Republici Srbiji oni se bave tom tviter-politikom, jer jedino tu očigledno su najjači. Smatraju da broj lajkova je neka merljivost njihove snage i popularnosti. Za razliku od njih, politika Aleksandra Vučića i SNS nije bazirana na marketingu, bazirana je na konkretnim rezultatima i radu. To smo mogli jasno da vidimo i proteklog vikenda i prethodnog vikenda, pa i svakog radnog dana. Dok ste sa jedne strane imali ove lažne ekologe, ljude koji su jednim manjim delom plaćeni od strane stranih organizacija da unose nemir u Srbiju i jasno pokažu da njima nije cilj ni zaštita ekologije, životne sredine, niti se oni interesuju i brinu o građanima, već je zapravo samo cilj da se skine Aleksandar Vučić i da se oni vrate nazad na vlast kako bi igricu od 619 miliona ponovo krenuli da premotavaju. Imali ste priliku da vidite predsednika Vučića, koji je sa svojim timom obilazio predele Srbije, koji je prošle nedelje bio u trodnevnoj poseti Nišavskom okrugu, gde je razgovarao sa predstavnicima lokalnih samouprava, gde je razgovarao sa građanima, imao prilike da vidi šta su to problemi, na čemu će se dalje raditi u razvoju ove sredine. Naravno, građani Srbije su u direktnom televizijskom prenosu imali prilike da vide i kako je naša vojska modernizovana, kako je unapređena i da zaista nema segmenta u životu, Republici Srbiji koji nije unapređen u prethodnom periodu otkad je SNS došla na vlast. Kao što kažem, nije naša politika marketing. Naša politika su konkretni rezultati, zato i kažem da se ponosim kada vidim koliko Moravski koridor napreduje i da ćemo zaista početkom sledeće godine tu prvu deonicu koja ide od Kruševca, odnosno konkretno Makrešana do Pojata, otvoriti i na taj način ostvariti višedecenijski san naš „Čarapana“ da budemo direktno povezani na auto-put, da imamo direktni izlaz na auto-put, ali nije samo to rezultat. Rezultat će biti i ekonomske zone koje će se formirati i otvoriti u blizini Ćićevca, Kruševca, a kako se auto-put bude dalje gradio ka Trsteniku i Kraljevu, tako ćemo imati i zonu u blizini Trstenika koja znači nova radna mesta, koja znači nove investicije, koja znači investiciju za dolazak i otvaranje novih fabrika koje će dati doprinos daljem razvoju naše ekonomije, ekonomije koja je bazirana na znanju, u kojoj će se naši mladi umovi, naše mlade snage uposliti i dati te rezultate u daljem razvoju naše ekonomije. Svakako ono što ja volim i zagovaram, a to je da slika uvek govori više od hiljadu reči, to jeste moja koleginica koja je u svom obraćanju prikazala, ali ću ja iskoristiti priliku. Ovo je jedna publikacija koju imaju prilike građani Srbije da vide, na kojoj se jasno vidi rezultat rada politike SNS, Aleksandra Vučića i ovo je mapa koja samo pokazuje trenutno u ovoj godini koliko se radi u Republici Srbiji, da jeste u pitanju deset auto-puteva, brzih saobraćajnica koje se rade, a ovo je slika Srbije koja će izgledati u narednom periodu kada se budu nastavili ovi projekti koje smo započeli i kada krenemo sa novim projektima. Kao što sam rekao, to nije samo priča zarad povezivanja raznih delova Srbije, već i povezivanja u regionu gde ćemo imati saobraćajnice koje će nas bolje povezati i sa našim susedima kao što je Rumunija, kao što je Mađarska, kao što je i BiH, odnosno Republika Srpska. Nije samo u pitanju putna infrastruktura, u pitanju je i železnička infrastruktura koja se razvija. U pitanju je ulaganje i u obrazovanje, u zdravstvo, ulaganje u ekologiju, gde ćemo u narednom periodu u mnogim opštinama krenuti sa realizacijom projekta izgradnje kanalizacionih mreža, fabrika za prečišćavanje otpadnih voda. Zaista sam ponosan kao Čarapan da u Kruševcu imamo jednu od najmodernijih fabrika za prečišćavanje otpadnih voda koja će biti uzor i model za izgradnju drugih fabrika širom Srbije. Kao što rekoh u ovim vikendima smo imali prilike da vidimo dve različite politike, s jedne strane politiku predsednika Vučića, koja ima rezultate, koja je politika koja zastupa interese građana Republike Srbije, onoga što je njima potrebno, a s druge strane imamo tu politiku tajkunske opozicije koja jedino što zna jeste da širi mržnju, jeste da blokira Srbiju. O tome su moje kolege i koleginice govorili, gde je njima početni cilj i razlog za te blokade bio navodno, zaštita životne sredine, kada su svi oni zahtevi koje su oni izneli ispunjeni i realizovani i mi ovde u parlamentu izglasali izmene i dopune zakonskih rešenja koje su oni tražili. Oni su otkrili svoje pravo lice o kome smo mi govorili, da zapravo njih to ne interesuje već njih interesuje samo da šire tu mržnju, njih interesuje samo kako da sklone Aleksandra Vučića, jer je on njima glavna prepreka da bi oni došli na vlast, ali zaboravljaju da su građani Republike Srbije ti koji odlučuju koju politiku žele, koje osobe žele da ih zastupaju da tu politiku sprovode, a da biste uopšte mogli da izađete na izbore vi morate da imate neki plan i program koji ćete građanima ponuditi. Njihov plan i program faktički ne postoji. Imaju onu čuvenu frazu za dan posle, što ja volim da kažem kao neki holivudski blog baster ili naslov u kome zapravo samo mogu da obećaju da će nastaviti onaj pljačkaški pohod koji su radili i realizovali do 2012. godine, kada su na izborima sprečeni po onim istim uslovima koje su oni doneli, a koji im sada nisu valjali. Videćemo 3. aprila da li će uopšte izaći na izbore i ko će od njih izaći na izbore, jer svakako da svi zahtevi koji su dogovoreni u tim razgovorima na nivou stranaka su ispoštovani, biće implementirani. Uslovi će svakako biti mnogo jednostavniji, povoljniji za njih, a po nas naravno mnogo teži, jer će imati mogućnost da izađu sa dvostruko manjim brojem potpisa podrške, nego što je to bilo u prethodnom periodu, ali će svakako građani Srbije biti ti koji će putem olovke doneti odluku koju politiku žele da vide u Srbiji, da li je to politika budućnosti, razvoja i prosperiteta ili politika nazadovanja, pljačke i uništavanja Republike Srbije. Kada smo već kod te opozicije, ono što me je danas zaista impresioniralo sa njihove strane jeste izjava Vuka Jeremića, onog čuvenog ministra spoljnih poslova, koji je postavio to glupo pitanje pred Međunarodnim sudom u Hagu, koji je rekao kako eto, problemi koji postoje u Srbiji kada je u pitanju zaštita životne sredine, rešiće time što će oni oduzeti imovinu onima koji su opljačkali Srbiju. Čisto konkretno me interesuje - da li će krenuti tako što će oduzeti imovinu Draganu Đilasu, ili će prvo svoju imovinu koju je stekao na razne kriminogene načine da oduzme samo sebi, a onda da unovči, kako bi te navodne posledice sanirao? Sve mi se čini da nije u pitanju niti oduzimanje imovine zarad interesa građana Srbije, već međusobno utrkivanje ovih tajkuna ko će više novca da skupi i naravno rezultate ovih blokada videćete, poštovani građani Republike Srbije, samo biti jedan od načina kako će međusobno da se izmere ko ima veći procenat podrške, koji je i onako mali, mizeran i kreće se jedva oko cenzusa. Tako da, 3. aprila, kao što je moja uvažena koleginica Ana Beloica rekla, građani će olovkom i papirom pokazati koju politiku žele, a ja mislim a ono što smo imali prilike da vidimo 2012. godine pa do sada, i taj trend koji postoji jasno kazuje da žele politiku prosperiteta, razvoja i napretka Republike Srbije, koju nudi politika predsednika Aleksandra Vučića. Hvala.
Zahvaljujem. Pošto smo rekli da ćemo trajati do 17.30 časova, zamolio bih vas da oprostite ministarki kada bude izašla u 17.30 časova, a sada ima reč Veroljub Arsić, pošto ne verujem da će on da završi za šest minuta.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvažavam i razloge gospođe ministra. Ništa se ne sekirajte gospodine Dačiću. Imamo dovoljno iskustva da znamo da Skupština nije baš uvek u onom radnom delu, kako mi to očekujemo i kako bismo voleli. Danas treba da istaknemo nekoliko stvari o zakonskim predlozima o kojima raspravljamo. Mnoge moje kolege su danas govorile o ovom kreditu, odnosno zaduživanju Republike Srbije za finansiranje projekta Ruma – Šabac – Loznica. Svakako da je to jedan od projekata koji je jako važan, pogotovo za te ljude koji žive u tom kraju. Međutim, ono što je moj uvaženi kolega Životić Ilija rekao – prvi put da danas raspravljamo o nekom kreditu koji nije indeksiran u nekoj stranoj valuti, nije ni u evrima, nije ni u dolarima, nije ni u švajcarskim francima. Ovo je kredit koji je u dinarima. To svakako govori u prilog onoj činjenici da Republika Srbija hoće da izvrši deevroizaciju i da ona najvažnija valuta prilikom zaključivanja ugovora, bilo da su oni poslovni, komercijalni, bilo da su nekog drugog finansijskog, bude u dinarima. Još jedna stvar govori koliko je Srbija uznapredovala, a to je kada pogledate kamatu. Kamata se sastoji od fiksnog dela i onog promenjivog. Fiksni deo je 2% i uvećava se za belibor šestomesečni koji u ovom trenutku iznosi nešto malo više od 1%. To znači da je godišnja kamata po ovom kreditu nešto malo više od 3%. Da bih objasnio građanima Srbije šta to znači, za vreme bivšeg režima i vlasti Dragana Đilasa, Šolaka i ostalih, nije bilo moguće napraviti ovakav kredit ne za dinare, nije bilo moguće za evre. Kamatna stopa po kojoj se tada zaduživala Republika Srbija iznosila je preko 7% u nekim ugovorima, preko 7%. Od čega zavisi kamata? Visina kamatne stope, odnosno davalac kredita određuje visinu kamatne stope srazmerno riziku od toga da li će onaj koji je uzeo kredit taj kredit i moći da vraća tj. da što postoji veća opasnost da kredit neće biti vraćen kamata na taj kredit biva veća. Tako razmišljaju banke i sve druge finansijske institucije. To navodim samo kao primer kako je poverenje imala Republika Srbija kod finansijskih institucija kako međunarodnih, tako i domaćih za vreme vlasti Dragana Đilasa i Šolaka. Znači, mi smo tada imali kamate koje su bile preko 7% ne dinarske nego indeksirane u evrima. Da ne pričamo o nekim drugim stvarima. Sada imamo dinarski kredit za jedan infrastrukturni projekat, nije to malo novca, koji ipak nema određenih rizika. Nemate rizik od kursnih razlika, oni nisu ovde uračunati. Znači, apsolutno sve one vrednosti koje treba da ima država kada uzima jedan ovakav kredit su predvidive i kontrolisane od strane naše države, odnosno imamo uticaj, ne kontrolu, nego uticaj određenim zakonskim rešenjima, postupcima koje vodi Narodna banka, zaštitu od inflacije itd, što i jeste obaveza poslovnih banaka. Šta je tu još bitno? Mi smo imali pre nekoliko dana otvaranje niza infrastrukturnih projekata, između ostalog otvoren je i projekat izgradnje brze saobraćajnice između Požarevca i Golupca, sada vidimo drugi infrastrukturni projekat za koji dajemo saglasnost, odnosno garanciju Ruma-Šabac-Loznica, ali treba istaći da je, od kad je na vlasti SNS, predsednik Srbije, a raniji predsednik Vlade, Aleksandar Vučić, završili smo neke projekte za koje smo sanjali da će ikad biti završeni, koji su trajali nekoliko decenija. Pre svega, tu mislim na projekat Koridora 10, završen je istočni krak, južni krak, imamo sad Moravski koridor koji se radi, imamo autoput Miloš Veliki. To su sve jako bitni infrastrukturni projekti. Neke moje kolege su govorile oko modernizacije železnica. Znači, pokušavamo da kroz saobraćajnu infrastrukturu da li je ona putnička, da li je železnička, pokušavamo da što je god moguće više da stvorimo ekonomski ambijent za dalji razvoj Srbije. Naravno da ćemo uvek kada to radimo imati one koji na svaki način pokušavaju da sve one rezultate koje ima i Aleksandar Vučić, a pre svega Republika Srbija na određen način minimiziraju. Pre nekoliko dana i predsednik Republike Srbije obilazio je Nišavski okrug, između ostalog obišao je i određene vojne jedinice, porazgovarao je sa vojnicima, njihovim starešinama i čini mi se da jedna od stvari koja najviše boli bivši režim jeste i ta modernizacija Vojske Srbije. Pa, čak idu dotle da se određeni podaci falsifikuju ili se ne iznose kako to zaista jeste i kako to zaista treba. Imamo onog nesretnog bivšeg načelnika Generalštaba Ponoša koji kaže, tvrdi da svaki strani ambasador gleda svoje interese, a da Srbija pod Aleksandrom Vučićem dobije ono što preostane od tih stranih ambasadora. Ja bih to mogao da prihvatim da to kaže neko drugi. Ali, ako to kaže Ponoš, načelnik Generalštaba koga su strani ambasadori postavili da bude načelnik Generalštaba, onda imamo zaista jedan ozbiljan problem u njegovom mentalnom sklopu. Da to priča načelnik Generalštaba koji je produžavao resurse gumama na avionima da bi Šutanovac mogao iz vazduha da vidi Srbiju. Neki se smeju, kolega, ali to je istina. Vojno-tehnički institut je produžavao resurse gumama na avionima da bi mogao Ponoš, Jeremić, Šutanovac, Đilas Srbiji da se vide kako je upropašćavaju iz vazduha. Da se to dešavalo nekom drugom, bilo bi za podsmeh, ali dešavalo se nama, više je za plakanje. Onda su pronašli čak i razne parainstitucije, parasindikate, koji će da iskrivljuju sliku kakva je zaista danas u Srbiji. Evo, imate sad neki Vojni sindikat Srbije, je li tako? Dali su neko saopštenje, napali su to što je predsednik Republike Srbije Aleksandar Vučić radio u Nišu i kažu ovako doslovce – plata jednog vojnika 2008. godine bila 40 hiljada dinara, danas je 56 hiljada dinara, i nije tačno da su plate porasle 75%. Ako tako pričamo možemo iz vremena iz stare Jugoslavije, one velike, da poredimo plate pa da vidimo šta je to bilo. Ali, taj sindikat koji se predstavlja da je vojni, ja ne znam prvo da li vojska može da ima sindikate, ali evo hipotetički da kažemo da može, što ne kaže kolika je plata bila 2012. godine? Godine 2008. je Ponoš došao da bude načelnik Generalštaba, 2012. godine je napustio to mesto, odnosno zahvalili su mu se građani Srbije, rekli su mu – nemoj bre više da upropašćavaš ovu vojsku. Srpski narod voli svoju vojsku, uvek je bio uz svoju vojsku, zato što je ta vojska bila uz taj isti narod, zato je ta vojska i kroz istoriju bila nepobediva. Kolika je bila plata 2012. godine? Pa, isto 40 hiljada dinara. Koliko je bio evro 2008. godine? Sedamdeset osam dinara. Koliki je bio 2012. godine? Sto osamnaest dinara, 119,80 dinara tačnije. Pa, kad su izgubili životni standard pripadnici Vojske Srbije, za vreme vlasti Aleksandra Vučića i SNS ili za vreme vlasti bivšeg režima Dragana Đilasa, Šolaka i tog nesretnog Ponoša i onog izgubljenog Vuka Jeremića? Što to ne kaže Vojni sindikat Srbije? Što je izvrću činjenice? Pa zato što su oni bili sluge Ponošu, Đilasu, Jeremiću i ostalima. Navodno se bave nekom sindikalnom borbom, ne interesuje mene to. Mene interesuje put kojim ide Srbija, a put kojim ide Srbija nije više put u propast kao što je to bilo do 2012. godine. Čini mi se da bivšem režimu najviše smeta to što sada Srbija počinje da napreduje kao država. Već sam govorio nekoliko puta, ne može bivši režim da pobedi Aleksandra Vučića ako je završen Koridor 10. Ne može bivši režim da pobedi Aleksandra Vučića ako radi „Železara“ u Smederevu. Ne može bivši režim da pobedi Aleksandra Vučića ako radi rudnik bakra u Boru. Ne može bivši režim da pobedi Aleksandra Vučića ako se otvara „Linglond“ u Zrenjaninu. Ne može bivši režim da pobedi Aleksandra Vučića ako se država više ne zadužuje po enormnim kamatama na finansijskom tržištu, nego u dinarima. Ne može da pobedi bivši režim Aleksandra Vučića koji je smanjio stopu nezaposlenosti sa 28% na manje od 10%. Ne može bivši režim da pobedi Aleksandra Vučića kada smo nasledili državu BDP je bio 33 milijarde, a danas je preko 52, 53. Ne može tada da pobedi bivši režim. Onda su potrebne laži, potrebno je izvrtanje činjenica, potrebno je da se mladi ljudi koji ne znaju kakav je bio Đilas dok je bio na vlasti, koji ne znaju kakva je izdajica bio i Vuk Jeremić dok je bio na vlasti, koji ne znaju kakav je Ponoš bio nesposoban načelnik dok je bio načelnik. Pokušavaju na to neznanje tih mlađih ljudi, na nedostatak njihovog životnog iskustva da prikažu kako je u Srbiji za vreme njihove vlasti bilo bolje, kada je preko 600 hiljada ljudi ostalo bez posla. To nisu rezultati sa kojima se neko ponosi, to nisu rezultati da vam daju pravo da se nadate nekoj izbornoj pobedi. Onda vam trebaju takvi koji će da blokiraju autoputeve, navodno ekološki protest. blokiraju i izgradnju fabrike guma. Ali, tačno se zna, tamo gde je ruski kapital, gde je kineski kapital tamo ćemo da pravimo blokade, tamo gde je zapadni kapital. Ja ne želim ni zapad da ima bilo kakve blokade, da se razumemo. Tamo nećemo, jer postoji opasnost da nam otkažu podršku, da na neki čudan način, makar i nasilnim putem dođemo na vlast. Eto, to su politike koje vodi bivši režim. To su politike koje ćemo da imamo priliku sve više da gledamo u narednom periodu i sve više će biti izražavane. Pokušavaće na svaki mogući način da nađu bilo kakav povod da još malo zagorčaju život, ne vlastima u Srbiji, nego građanima Srbije, što samo pokazuje kakvi su bili i koliko su o građanima Srbije brinuli dok su bili na vlasti. Mi ne želimo njihove rezultate. Nije rezultat Srpske napredne stranke i Aleksandra Vučića 600 hiljada ljudi bez posla, nego Đilasov, Jeremićev, Šolakov. Nije rezultat Aleksandra Vučića da nam nacionalna valuta izgubi vrednost preko 50%, nego baš bivšeg režima. Uvek ćemo to da ističemo. Mi sada pričamo o nekom kreditu koji iznosi 14 milijardi dinara. To je nešto preko sto miliona evra. Napravićemo jedan autoput Ruma-Šabac-Loznica. Trebaće nam pet, a možda i šest ovakvih kredita, da isplatimo novac koji je Đilas oteo od građana Srbije, iz budžeta Republike Srbije. To su razlike između nas i njih. Kada kažu da javni dug Republike Srbije raste, ne raste, javni dug pada. Država više novca zarađuje. Država ima bolju privredu. Država ima veći broj zaposlenih. Njeni zaposleni primaju veće plate, ne samo u držanim, nego u svakom delu. Imamo veću mogućnost da kroz kredite brže finansiramo svoj razvoj i povećavamo plate i dalje, ali na zdravim osnovama. To su naši rezultati. Koji su njihovi? Kao što rekoh, 600 hiljada radnih mesta izgubljenih. Jedan metar puta nisu napravili. Nijednu fabriku nisu otvorili, nego su fabrike zatvarali. Nijednu bolnicu nisu napravili. Nijedan klinički centar nisu napravili. Nijedan dom zdravlja nisu napravili. Uvek ćemo da se borimo protiv takvih. Takvi više nikada ne smeju da dođu na vlast u Srbiji. Ne smeju. Mogu da izmišljaju, mogu da lažu, mogu koliko god hoće. To koliko su oni u stanju da slažu, moraju da znaju da mi mnogo više volimo Srbiju nego što oni mogu da slažu i da ćemo uvek imati više energije da sačuvamo Srbiju od takvih lopova koji su nas upropastili i unazadili u prethodnih 12 godina. Ako u to ne veruju, uveriće se 3. aprila 2022. godine. Srpska napredna stranka će imati razloga, potpuno sam siguran, da slavi, a oni će opet da traže neke povode da opet nešto blokiraju, opet nešto zatvore, opet nešto upale, da bi mogli opet nešto da ukradu.
Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja zajedničkog načelnog i jedinstvenog pretresa, pitam da li reč žele predsednici, odnosno ovlašćeni predstavnici poslaničkih grupa ili neko ko nije iskoristio svoje pravo? (Ne.) Zahvaljujem. Zaključujem zajednički načelni i jedinstveni pretres o predlozima zakona iz tačaka 1, 2. i 3. dnevnog reda. Rad nastavljamo sutra, u 10.00 časova.