Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Pete sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2011. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 89 narodnih poslanika, a radi utvrđivanja broja narodnih poslanika. Molim narodne poslanike da ubace svoje poslaničke identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Da bi utvrdili da li postoji Poslovnikom utvrđeni kvorum od najmanje 84 narodnih poslanika, koji se registruju u elektronskom sistemu za glasanje. Izvolite. Konstatujem da je elektronskom sistemu 86 narodnih poslanika i da je sa svojim identifikacionim karticom i da još jedan određeni broj narodnih poslanika prisutan u sali. Obaveštenje o odsutnosti narodnih poslanika. Obaveštavam vas da je sprečena da sednici prisustvuje narodna poslanica Aleksandra Janković. Obaveštenje o pozvanima na sednicu. Obaveštavam vas da je saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, predsednica Narodne skupštine gospođa Slavica Đukić-Dejanović, pored predstavnika predlagača dr Olivera Dulića, ministra životne sredine i prostornog planiranja i Nebojše Ćirića, ministra ekonomije i regionalnog razvoja, pozvala da sednici prisustvuje i Vesna Hreljac, pomoćnik ministra finansija. Nastavljamo rad i prelazimo na pretres u pojedinostima o 10. tački dnevnog reda – PREDLOGU ZAKONA O ZADUŽIVANjU REPUBLIKE SRBIJE KOD KOMERCIJALNE BANKE A.D. BEOGRAD ZA POTREBE KUPOVINE ZGRADE AEROINŽINjERINGA I IZVOĐENjE NEOPHODNIH RADOVA NA OBJEKTU ZA POTREBE SMEŠTAJA PRVOG OSNOVNOG SUDA U BEOGRADU. 10. tačka dnevnog reda – PREDLOGU ZAKONA O ZADUŽIVANjU REPUBLIKE SRBIJE KOD KOMERCIJALNE BANKE A.D. BEOGRAD ZA POTREBE KUPOVINE ZGRADE AEROINŽINjERINGA I IZVOĐENjE NEOPHODNIH RADOVA NA OBJEKTU ZA POTREBE SMEŠTAJA PRVOG OSNOVNOG SUDA U BEOGRADU. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Tomislav Nikolić, Jorgovanka Tabaković, Zoran Antić, Zoran Babić, Igor Bečić, Jelena Budimirović, Stefan Zankov, Oto Kišmarton, Milan Knežević, Saša Maksimović, Zoran Mašić, Predrag Mijatović, Ljiljana Miladinović, Borislav Pelević, Mileta Poskurica, Gojko Radić, Mićo Rogović, Vučeta Tošković, Dragan Čolić i Dragan Šormaz. Primili ste mišljenje Vlade o amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pre nego što pređemo na amandman koji je redosledom prvi na redu u pretresu u pojedinostima, na osnovu člana 90. i člana 87. obaveštavam Narodnu skupštinu da će naš današnji rad teći do zaključenja rasprave o pretresu u pojedinostima koji je upravo otvoren, a zatim ćemo preći i na pretres o pojedinostima Predloga zakona o Ustavnom sudu i nakon zaključenja te rasprave u pojedinostima završićemo naš rad za danas, a ukoliko bilo potrebno radićemo i posle 18,00 časova, a do zaključenja pretresa u pojedinostima Predloga zakona o Ustavnom sudu. Na naziv Predloga zakona amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Izvinjavam, mišljenje nismo dobili, sinoć ga nije bilo u poslaničkom klubu, a jutros zbog saobraćaja nisam stigla ranije da pogledam ali mislim da neće ništa bitno da promeni u odnosu prema podnetim amandmanima. Želim pre svega da kažem da inače izražen stav da se ne treba zaduživati onda kada to nije neophodno i da reforme treba sprovoditi na način da se primeni ona poznata definicija, da promene same po sebi ako ne donose neki boljitak, zaista ne znače ništa. Mi smo uložili amandmane na način kako se preslikava na zaduženje reforma pravosuđa, a da mi pozitivne promene, ne da ne možemo da vidimo, nego čak trpimo posledice jedne prebrzo i neodmerenom, po rezultatima koje će imati reforme pravosuđa. Mi smo pre svega predložili da se smeštanje tih preostalih sudija, onih koji su dobili prelaznu ocenu i koji treba da urade sve poslove predviđene reformom, smeste u zgradu koja će biti uslovna, a ovde je predmet izgradnja, odnosno po predlogu Vlade adaptacija jedne zgrade sa novih 110 sudnica, što je za bilo koga ko poznaje i imao je samo prilike spolja da vidi zgradu Aeroinžinjering, prosto nemoguće. Izgraditi 110 sudnica koje bi bile odgovarajuće za rad sudije i suština amandmana na član 1. je da to ne bude onako kako naslov nosi, "Zakon zaduženje za kupovinu zgrade Aeroinžinjeringa i izvođenje neophodnih radova", već da Predlog zakona bude "za potrebe kupovine zgrade Aeroinžinjering", da se briše i da se zameni rečima "za izgradnju zgrade". Vlada raspolaže ovlašćenjima, imovinom, ministarstvima koja daju dozvole, jesu u stanju da taj postupak sprovedu vrlo brzo, ima nepokretnosti koje se nalaze preko reke na Novom Beogradu, gde bi se u zakonitom postupku koji bi sigurno trajao mnogo kraće, mogla izgraditi nova zgrada, jer ono što jeste Aeroinženjerig, jeste zgrada koja po svojim arhitektonskim i tehničkim karakteristikama apsolutno neće moći da se prilagodi potrebama suda, bilo kojom kreativnom i najmodernijom mogućom adaptacijom. Zgrada je veoma zapuštena, stara, u nju nije ulagano apsolutno ništa od same gradnje. Cena kupovine i korisna površina zgrade nisu navedeni u obrazloženju predloga, nego smo do tih cifara dolazili posredno, ali izvori kažu da je reč od devet, 9,5hiljada kvadratnih metara, pa proizilazi da je kupovina ugovorena za osam miliona evra, odnosno otprilike po 850 evra po kvadratnom metru ukupne površine. Ta cifra je izvučena iz obrazloženja zakona, gde se kaže da je pet miliona evra predviđeno za adaptaciju zgrade, jer je ukupna vrednost zaduženja 13 miliona evra u dinarskoj protivvrednosti. Cena adaptacije nije navedena u smislu šta bi podrazumevala, makar okvirno i generalno, ali cena adaptacije jeste ona koja se pominje u gradnji cene socijalnih stanova. Znači, ono što gospodin Dulić radi kao podršku građevinskoj industriji i ono što je zaista moguće uraditi, to jeste 500 evra po kvadratnom metru, a to je ovde predviđeno samo kao vrednost adaptacije za ove namene. Posebno je sporno da li noseća konstrukcija zgrade može, s obzirom na karakteristike i starost, da podnese preuređenje i takav obim građevinskih radova. Stoga smatram da je daleko bolje rešenje da se izgradi sasvim nova zgrada, koja će biti projektovana prema potrebama suda. Svi mi znamo da su sudovi i banke npr. posebno namenske zgrade koje imaju potrebe za pratećim prostorijama. Sud mora da ima depo za čuvanje dragocenosti, mora da ima šaltere, mora da ima čekaonice za smeštaj stranaka i zaista nije ni lako ni svejedno bilo koju zgradu prilagoditi tim specifičnim namenama. U skladu sa primenom modernih tehnologija, elektronskim opremanjem sudnica, poseban problem se postavlja napajanje električnom energijom i opremanje računarima, a znamo da je potrebno da svaka sudnica, sudija, zapisničar najmanje ima računar koji bi morao da ima sve prateće priključke, što prosto nije moguće obezbediti u zgradi koja je te starosti gradnje. Ovo što pričam znam potpuno pouzdano, jer mi desetogodišnje iskustvo nekoga ko je radio na adaptaciji i opremanju objekata za smeštaj telekomunikacionih uređaja govori o tome da nekada višestruko prevazilaze troškovi adaptacije neuslovnih objekata, planirane troškove za takve namene. Za planirani iznos sredstava, koliko je zakonom predviđeno, može da se dobije 13 hiljada kvadratnih metara sasvim novog prostora. Molim vas da imate na umu razliku. Znači, devet i po hiljada je otprilike procena kvadratnih metara, koliko poseduje zgrada Aeroinženjeringa, ali za ovu cenu koja je predviđena kao kreditno zaduženje dobilo bi se 13 hiljada kvadratnih metara sasvim novog prostora, koji je u celosti prilagođen potrebama suda u pogledu sudnica, kabineta sudija, pisarnica, arhiva i svi drugi prostori potrebni i neophodni za rad suda i dolazak i boravak stranaka, kao i odgovarajući parking. Na Novom Beogradu ima dovoljno slobodnih prostora koji bitno omogućavaju lakši pristup, a sada to ne bi bio problem ni za one stranke koje dolaze sa desne strane Save, pogotovo nakon završetka mosta preko Ade. Mislim da, uzimajući u obzir argumente koji su izneti u ovom amandmanu, zaista je trebalo razmisliti i odustati od ovog posla.
Iskorišćeno je pet minuta vremena od zamenice predsednika poslaničke grupe. Zahvaljujem. Narodni poslanik Zoran Krasić ima reč.
Gospođo Čomić, koje vreme imamo za ovaj amandman?
Vreme poslaničke grupe je 68 minuta i 24 sekunde, vreme ovlašćenog predstavnika narodnog poslanika Dejana Mirovića je 15 minuta. Pošto nijedan član vaše poslaničke grupe nije podneo amandman, onda nemate dva minuta da koristite kao podnosilac amandmana.
Dobro. Moramo da uklapamo u ovih 68 minuta. Nadam se da ću da uklopim. Imali smo veliku dilemu da li da pišemo amandmane na ovaj predlog zakona. Kaže se da amandmanom treba nešto da se poboljša, ali kako da se ovo poboljša? To je velika muka. Onda smo jednostavno u načelnoj raspravi rekli šta mislimo o ovom predlogu zakona. Sada, gospođa Čomić, moram predlagača da pohvalim da zna matematiku, osam plus pet je 13. Osam miliona evra plus pet miliona evra, to je 13 miliona evra. To je već epohalna stvar, od kad je DOS na vlasti ta matematika je na mestu. Znači, 10 hiljada kvadrata zgrade košta osam miliona evra, 800 evra po kvadratu, a rekonstrukcija sređivanja će da košta još pet miliona. Tako se dolazi do broja od 13 miliona evra. Ali je problem što država mora da se zaduži, a ova država je već prešla 45% BDP u svom zaduživanju. Onda se postavlja pitanje – da li mi imamo prava ovo da radimo? Da li je uopšte predlagač zakona mogao ovako nešto da dostavi Narodnoj skupštini? Jer, u Zakonu o budžetskom sistemu, kada se dođe na 45% BDP iznos duga, pale se sve crvene lampice i država je dužna da preduzme hitne mere, posebne mere dužna je da preduzme Vlada i posebne mere dužna je da preduzme Narodna skupština. Jedna od tih posebnih mera koju treba da preduzme Narodna skupština je da se vrlo kulturno se vrati gospodinu Cvetkoviću ovaj predlog zakona i da mu se baš ovo kaže – gospodine Cvetkoviću, zakon koji je usvojila Narodna skupština zabranjuje zaduživanje, ali taj isti zakon naređuje Narodnoj skupštini da hitno preduzme mere. Evo, jedna od tih hitno preduzetih mera jeste da vam vratimo predlog zakona. On ne može da uđe u skupštinsku proceduru. Zašto ne može? Povećava se dug iznad one crte. Nismo mi Grčka, Nemačka, Italija, oni koji su u EU, oni mogu da se zadužuju do 65% BDP. Međutim, Grčka, kao što ste videli 120%. Znači, nešto sa njihovim standardima nije u redu. Nemačka 189%, Italija 200%, da ne pričam o ovim drugim državama. To je loše društvo za nas. Ne smemo mi njih da gledamo, nikako da se ponašamo kao oni. Oni se prezadužili i štampali toliko para. Ova kriza u evro zoni je samo zbog nekontrolisanog štampanja. To je ono što su nama rekli – primarna emisija zamenjena zaduživanjem. Nije šija nego vrat. I dalje trošiš ono što nemaš, trošiš svoju budućnost. Gospođo Čomić, ne smemo da trošimo budućnost. Da li imate mogućnosti da rešite problem prostora za taj Prvi osnovni sud? Imate mogućnosti. Gde su te mogućnosti? Koliko zvrji praznog po Beogradu. Koliko zvrji praznog. Evo, iselite Krunsku ulicu. Znači, može da se da neko rešenje, može da se pronađe rešenje. Evo, jedno od rešenja jeste da sa vašim prijateljima Amerikancima porazgovarate i da deo sredstava koji su namenili za svoju rezidenciju, ambasadu, usmere na sređivanje onih zgrada koje se nalaze preko puta Vlade Republike Srbije, oni spomenici NATO zločina. Tu ima sasvim dovoljno prostora. Može da se renovira, ne treba toliko para. Drugo, ništa nas ne košta, vaši prijatelji koji su nas bombardovali, oni plaćaju to, da malo poboljšaju odnose sa srpskim narodom. Imate i drugu varijantu, da sve iz SIV-a iselite i da u SIV preselite sud. Ako je zgrada SIV-a mogla za onu veliku Jugoslaviju, možete i tu. Onda imate ovu praznu zgradu Beogradske banke, čini mi se, na Zeleniom Vencu. Imate i tu veliku zgradu. Onda možete da odete do Agencije za osiguranje depozita, mislim da beše direktor Džambić, pa da vidite šta je sa onim poslovnim prostorom koji je nekada koristio SDK, banke u stečaju itd, itd. Znači, prostora postoji, ima ga. Ne znam zašto je ovih 13 miliona evra važno za izbornu kampanju? Zašto je ovih 13 miliona evra Komercijalne banke važno za izbornu kampanju? Ne znam. Znači, postoje rešenja, ali ovde caruje evropski standard – zaduži, znači prodaj, zaduži, upropasti. Zato vam kažem da ovaj predlog zakona treba da se vrati gospodinu Cvetkoviću i da mu se skrene pažnja da je ova Narodna skupština donela Zakon o budžetskom sistemu. Po tom zakonu o budžetskom sistemu, kada javni dug dođe na 45% BDP pale se lampice, nema više zaduživanja, zabranjeno je zaduživanje. Nećemo mi da doživimo sudbinu Grčke ili Italije. Vi ste videli kada se država prezaduži kakva je sudbina, onda se u Briselu skupi jedna mala grupica ljudi i oni kažu – Papandreu, više ne možeš da budeš predsednik Vlade i onda svog činovnika postave za predsednika Vlade, mimo izbora, mimo svega. Isto sa Berluskonijem. Berluskoni ne odgovara, dođe činovnik iz evropske administracije i postave ga. Zamolio bih vas, gospođo Čomić, da napravite pauzu, da pitate predsednika Vlade da li on ozbiljno i dalje stoji na ovom stanovištu da treba Srbija da se zadužuje. Prosto ne mogu da verujem da vi pravite apartmane za sudije, pa će onda svaki sudija da ima sudnicu, kupatilo, gostinsku sobu. Izračunajte koliko će onda da ispadne cena kvadratnog metra. Od 800 evra skočiće na 1300 evra. Izvinite, molim vas, sa 1.300 evra vi ćete da kupite neuporedivo kvalitetniji prostor koji se naziva stan. Ovo je ipak poslovni prostor. Ovde je jedan WC na celom spratu, nije u svakoj sudnici. Koliko znam, u EU, u državama koje su članice EU sudije imaju sudnice, nemaju kabinete sa WC-om, kupatilom, đakuzijem itd. Ili, ovde moraju malo, malo pa da se operu verovatno zbog prljavštine kada donose neke presude. Ovo je neracionalno. Ovo je razbacivanje. Ovo je galantno bacanje para. Gospodin Marić je pre nekoliko dana čitao kako ide ovo zaduživanje, koliko po minutu zadužujete građane Republike Srbije, koliko ste po sednici zaduživale građane, koliko po mesecu, po godini itd. Ne mogu ljudi više da izdrže ta zaduživanja. Srbija ne može više da izdrži to. Duguje se 3.000 i nešto evra po glavi stanovnika. Da je makar tih 3.000 evra ta glava stanovnika uzela od nekog iz inostranstva pa đene-đene, ali niko ništa nije uzeo, a ostalimu dugovi. Ko mu je ostavio dugove? Vi. Zbog čega? Transformišete sudstvo. Evo, pomoći ću vam oko pregovora sa Amerikancima, Englezima i NATO paktom, da naplatimo ovo što sunam dužni. Tu vam nudim besplatno pomoć, da ih nateramo da plate ovo što su napravili štetu, da naknade tu štetu i mogli bi one zgrade tamo, da sredimo ono Sutjeska, znate ono Ministarstvo odbrane, da se ovaj Šutanovac ne zlopati ponekim tamo katakombama. Ima tu puno prostora. Da li znate koliko tamo ima kancelarija? Imate SIV. Tamo su kabineti veliki. Svaki kabinet može da bude velika sudnica. Tamo su kabineti od po 150 kvadrata, prava sudnica, da može javnost da dođe, da bude prisutna. Ovde, hajde da zadužimo Srbiju, hajde da zadužimo Srbiju i došli smo na 27 milijardi evra duga. To je onaj javni dug. Od toga tri milijarde nikada nisu ušle u Srbiju nego su ostale u Americi, Velikoj Britaniji i Nemačkoj. To je onaj ne ratifikovani sporazum gde su pare date Narodnoj banci da ona čuva kurs, odnosno da strane banke budu zaštićene ko međedi. To je loša politika i nemate prava da zadužujete više. Molim vas da ovaj Predlog zakona vratite iz procedure jer ovde nisu ispunjeni ni formalni uslovi da o ovome pričamo. Ako bi smo dalje pričali onda bi samo mogli da razgrnemo ovu prašinu i da vidimo šta je prava pozadina jedne ovakve operacije, ko će tu da vrši rekonstrukciju. Znate i sami da se otac Slobodana Homena hvali pa kaže – vodite računa šta radite, znate da je moj sin sekretarica uMinistarstvu pravde i onda moraju da daju čoveku posao. Isto i Dulićeva familija to radi. Mi to moramo da kažemo javnosti, a vi trljajte glavu, radite šta hoćete. Hvala, gospođo Čomić, ostatak vas častim, što pre u Brisel.
Iskorišćeno je 12 minuta i 45 sekundi od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković. Izvolite.
Postavlja se jedno elementarno pitanje: ako smanjujemo broj zaposlenih u bilo kom organu i radimo reorganizaciju koja treba da doprinese efikasnijoj upotrebi sredstava i ako je manji broj ljudi spreman da uradi više posla, postavlja se pitanje zašto nam treba više prostora? O tome mogu da govorim potpuno argumentovano, s tim da sam spremna da prihvatim i primedbu da mi neko kaže – hvališ kuću iz koje dolaziš. Zaposlena sam u "Telekomu" već preko 10 godina. "Telekom" je ulazio u takvu reorganizaciju kojom je osavremenjavanje značilo manji broj ljudi, ljudi su napuštali posao, ali svakom reorganizacijom višak prostora koji više nije bio potreban "Telekomu" značio je potpisivanje i korekciju Sporazuma sa poštom, Javnim preduzećem "Pošta Srbije"oko prostora koji koristimo u zakup i zapisničku primopredaju viška prostora i to tako korektno da smo sa svojim osnivačem prostore koji su atraktivni za nove usluge, govorim o Novom Sadu zato što odatle dolazim, uvek smo ustupali prostore koji su njima atraktivni da razvijaju nove usluge, niži spratovi, komunikacija sa korisnicima itd. Nije se dešavalo da iz zgrade koja je vrlo stara i nije rađena za namene smeštaja "Telekoma" i PTT, te najneuslovnije, neke smo zvali golubarnici, bez mnogo svetla, itd. odvajamo za pisarnice, za ono što smo po zakonu dužni da čuvamo kao dokumentaciju, itd. Ali, ni jednog trenutka nismo plaćali višak prostora i zakupa koji nam je bio nepotreban. Sad postavljam to isto pitanje i ovo je državno vlasništvo, država je suvlasnik u "Telekomu" i ovde je država neposredni vlasnik – zašto isti kriterijumi gazdovanje prostorom, upotrebom sredstava, nisu jednaki? Tim pre bi kod suda, koji je direktan budžetski korisnik, trebalo da važi pravilo štednje i efikasne upotrebe sredstava. Ako ova reorganizacija dovodi do manjeg broja, što jeste, ljudi koji će raditi, ne vidim razlog da se dve zgrade opštinskog suda, koje smo ovde i pomenuli kao mogućnost za rešavanje ovog pitanja, ne oglase na prodaju. To rade ljudi kada kupuju nov stan. Prodaju, sa mogućnošću iseljenja onog trenutka kada se ta nova zgrada završi i onda presele te dve zgrade opštinskog suda, Četvrti, Peti, kako smo ovde predvideli, u novosagrađenu zgradu i apsolutno ne trpi ni posao, niti ulazite u aranžman u kojem, ta druga ugovorna strana koja bi želela da kupi te dve atraktivne zgrade, ima nešto nepredvićeno, ili čini neku uslugu državi, sudu, ili bilo kome. Reč je o jednom predlogu koji je potpuno realan, koji podrazumeva da država ne ulazi u novo zaduživanje, ali bojim se da je priča o preteranom zaduživanju samo jedna imitacija odgovornosti kad se kaže – ne, vodićemo računa o tome. Gospodin Cvetković je, čak i prilikom najave novog budžeta, rekao – ući ćemo verovatno u tu kritičnu zonu, ali ćemo tada morati da pravimo novi plan. Ovde kod sebe imam priču o kreditu u privredu, umesto u državne hartije, koja liči na događaj koji se desio pre nedelju dana gde je, takođe, razgovarano sa bankarima i potrebom da se pare ulažu u privredu. Ovde je tada još Jelašić bio guverner, 2009, kraj godine, i podrazumevalo je kreditiranje i planove Vlade i Narodne banke Srbije u 2010. godinu. Znači, sedne se, pa neko lepo zaradi na organizaciji ovih skupova, pa se ljudi slikaju, pričaju i da li je privreda dobila kredite, umesto da pare idu u državne hartije, to znamo svi mi zajedno, gde možemo da se proslavimo da smo ove godine izdali čak i hartije u predznaku evro, u trenutku kada to baš za privredu ovakve snage, kao što je naša, nije u redu. Upravo zato smo i podneli ovakve amandmane. Ne sme priča o nečemu kao dobrim planovima i o svesti u kakvoj se situaciji nalazimo, da ostane na simpozijumu, na izjavi za novine i na nekoj priči koja neće da rezultira konkretnim zakonskim projektom, gde se te dobre namere da krediti idu tamo gde im je mesto i da se štedi na način kako to treba, ne bude baš primenjena ovde na ovim zakonima. Pored te primedbe da se, umesto zaduživanja i kupovine neuslovne zgrade gde treba pokriti, kažem, još jedan neuspeh Agencije za privatizaciju, koja nije uspela u više navrata da tu zgradu ni kao "Aeroinžinjering" u stečaju proda, sada treba da spašavamo loše poslovne odluke nekog pojedinca i da to bude trošak države koji će platiti građani.Dok god postoji kolektivna odgovornost, a ne pojedinačna krivica za neku donetu lošu odluku, niko se neće dozvati pameti i ponašati odgovornije. Razgovor o ovome i podneti amandmani, nisu bili svest da ćete vi usvojiti naše amandmane, ali zaista nije svejedno kada vam se u javnosti kaže da nije moralo da ide na ovaj način, ne mora da ide novi dug, nismo za to spremni, a vi i dalje insistirate na tome. Pravimo reformu pravosuđa, ali i dalje imamo suvišni trošak, gde se i dalje sudijama koji nisu regularno reizabrani ili novoizabrani, onemogućava da rade, a dalje im se plata. To opet ide iz budžeta, jer nema drugog izvora, nema nikakvih drugih fondova, belih, žutih, crnih, bilo kakvih, iz kojih bi se te stvari isplaćivale. Poseban problem jeste što je ovaj posao urađen na ovaj način. Reforma pravosuđa je bila tema svih komisija, svih evropskih foruma koji su hteli Srbiji da pomognu da uđe u EU. Mnogo toga se sakrilo u vezi sa tim, mnogo toga se prećutalo. Neki su govorili preglasno i bili diskvalifikovani. Posebnu pažnju ću da ukažem na način kako je sprovedena javna nabavka ovog kredita kod Komercijalne banke, čija je ponuda izabrana kao najpovoljnija ponuda za uslugu kredita. Od uvođenja Zakona o javnim nabavkama iz 2002. godine, osnovna namera da se uvođenjem tog zakona proširi konkurencija i dozvoli svima da učestvuju u postupcima ponude svojih roba, što jeste dostignuće demokratije u tržišnoj privredi, a to je da svako ima mogućnost da ponudi svoju robu i da pod jednakim uslovima dobije posao i da zaradi. Zakonom o javnim nabavkama je, prosto, izvrgnuta ruglu. Kada to radi neko drugi, kada to rade oni koji nisu tako vidno pred očima javnosti, nije ni to dozvoljivo, ne kažem ni da je podnošljivo, ali ovo postaje drsko. Kada se pregovarački postupak primeni na ovaj način i kada kažete da su to vanredne okolnosti i nepredviđeni događaji koji su uzrokovali hitnost i kada kažete da se nastupanje ovog događaja nije moglo naslutiti i da ne zavisi od volje naručioca, onda to postaje smešno. Kažete da naručilac, odnosno Vlada nije mogla da postupi u rokovima koji su predviđeni za otvoreni postupak u kojem svi treba da budu ponuđači, ili makar restriktivni, i taj famozni član 24. stav 1. tačka 4) je ponovo zloupotrebljen. U obaveštenju o izboru najpovoljnije ponude, ono što smo mogli da vidimo na portalu javnih nabavki od 28. novembra, pravdana je primena ovakvog pregovaračkog postupka na sledeći način. Republička direkcija za imovinu Republike Srbije za potrebe Ministarstva pravde, Prvog osnovnog suda u Beogradu, 27. juna ove godine sa preduzećem "Aeroinženjering" d.o.o. u stečaju zaključila ugovor o kupoprodaji pokretne i nepokretne imovine ali je aneks ugovorom o kupoprodaaji od 23. septembra 2011. godine, kojim je rok isplate kupoprodajne cene produžen do 30. novembra 2011. godine. S obzirom na to da je danas 23. decembar, da li mi pričamo o stvari koja više uopšte nije predmet moguće realizacije, ako je ovim aneksom rok istekao i ugovor nije zaključen, ili možemo smatrati da, zbog pokrenutog postupka koji je pokrenut tek 3. novembra kao hitan, može da se smatra da postoji osnov da se on i dalje zaključi, to je posebno pitanje. Ugovorena je kupoprodajna cena u iznosu od 800 miliona, a članom 3. Zakona o budžetu Republike Srbije za 2011. godinu koji je usvojen krajem 2010. godine, predviđeno je da ova nabavka bude deo programskih zajmova i nikog ta činjenica nije smela ni da iznenadi, niti su preči poslovi mogli da odlože rešavanje ove javne nabavke i njenu realizaciju, koja je započeta tek 3. novembra. Ako je predlagač iz ovog zakona, kako navodi, predvideo da će se odobriti ovaj zajam, ako je za izvođenje neophodnih radova na sanaciji i adaptaciji objekata za potrebe Prvog osnovnog suda u iznosu u dinarima milijarda i tristatrideset jedan milion i dvesta hiljada dinara, odnosno u originalnoj valuti 13 miliona evra sve to predvideo, ako je Vlada još 24. februara donela Zaključak o pribavljanju u državnu svojinu zgrade "Aeroinženjeringa", ako je 27. juna ta ista republička direkcija sa preduzećem "Aeroinženjering" zaključila ugovor o kupoprodaji pokretne i nepokretne imovine, zašto je ostavljeno da se pokrene postupak 3. novembra? Upravo zato da se izigra Zakon o javnim nabavkama, jer nastupanje te činjenice da se izgubila gotovo čitava godina u dve faze postupka koji ničim ne mogu da budu tako razvučeni, ni jednim postupkom ništa ne zri. Nije to ni rađanje deteta, nije to ni usev, nije to ni tovljenje junadi pa treba da prođe određeni vremenski period. U pitanju je dokumentacija koja se pre ili kasnije napravi za dve nedelje ili nedelju dana. Znači, svesno izigravanje postupka pregovaranje u postupku koji je netransparentan, koji u stvari sprečava konkuretnost, diskvalifikuje Vladu više i od samog zaduživanja, pogotovo kada imate na umu da je u izveštaju Uprave za javne nabavke za prvih šest meseci nepravilnosti u sprovođenju postupaka javnih nabavki, za ostale koji su obavezni da primenjuju postupak, ukupan iznos za koji je saznala Uprava za javne nabavke milijardu i četiri stotine miliona dinara, a Vlada sama u jednom poslu napravila takav propust nepravilnosti, prekršaj koji je vredan milijardu i trista trideset jedan milion u osnovnom ugovoru, pitanje je - da li će to i koliko prevazići ove troškove u stvarnoj realizaciji? Pitamo se onda - od koga Vlada može da traži poštovanje pravila ili zakona? U načelnoj raspravi sam rekla da najmanje što treba da uradi, to je bilo da Ministarstvo pravde, Vlada Odboru za finansije dostave izveštaj o tom sprovedenom pregovaračkom postupku i da javno saopšte svoje mišljenje o osnovanosti, ali i pravilnosti ovog postupka. Svi znamo da se uz mnoge novoosnovane mafije jedno vreme pojavila i ta tzv. mafija u javnim nabavkama koja je prigovorima sprečavala zaključivanje ugovora, pa neko ko, u stvari, nije ni bio zainteresovan da dobije posao zna da u tom otvorenom postupku učestvuje, izjavi prigovor koji zaustavlja realizaciju samog postupka i mnogi su pribegavali ovom postupku, pregovaračkom ili svesnom kršenju zakona, da bi izbegli da ih neko spreči u određenom roku sprovedu neki postupak. Mnogi su se snalazili da obećavaju takvoj mafiji koja im je ulazila u zaustavljanje postupka, da im obećavaju druge poslove i da ih na razne druge načina isplaćuju. To je postupak koji znaju mnogi koji su učestvovali na tenderima itd, ti fingirani ponuđači ili fingirani kupci, oni koji to izigravaju ili za nečije potrebe rade da podignu cenu u nekom postupku, ali to kod države ne može da se desi. Ko bi se državi mogao pojaviti kao neko ko bi izašao sa ponudom, a da u isto vreme nije ozbiljan ponuđač i koji bi mogao tom vrstom prigovora da zaustavi postupak nabavke, zbog čega je država svesno ušla u ovaj postupak? Znači, sva obrazloženja koja bi mogla opravdati državu za sprovođenje ovakvog postupka jednostavno ne postoje. Pored toga, postavlja se pitanje zašto predlogom nije predviđeno ništa u vezi sa planompovlačenja kredita, sa planom i iznosom otplate kredita, sa elementima kreditnom zahteva, jer ta dokumentacija je uvek sastavni deo sprovođenja postupka javnih nabavki. Znači, ne možete nikada ponuđaču izaći sa nekim novim uslovima ili on vama sa nekim zahtevom a da to već nije bio predmet dogovora u postupku sprovođenja javnih nabavki. S obzirom na to da je rok bio za isplatu kupoprodajne cene 30. novembar, ja imam dilemu da li je Vlada već u docni, da li će to povlačiti neke zatezne kamate, ali u svakom slučaju, kao što je bila brzopleta reforma pravosuđa koja nije urodila pozitivnim efektima, na isti takav način ovaj postupak koji je primenjen za nabavku zgrade kroz kredit je diskvalifikovao i mnoge koji su, verujem, ispravno postupali u javnim nabavkamai ne mogu da tvrdim da su svi naručioci u postupku javnih nabavki bili u državnom vlasništvu ili po nekom drugom osnovu, zato što imaju većinu predstavnika države u svom Upravnom odboru ili se finansiraju iz javnih sredstava, da je neko od njih ovo radio. Znači, isticanjem ovog lošeg primera ni jednog trenutka ne želim da kažem da svi na ovaj način zloupotrebljavaju Zakon o javnim o nabavkama, ni slučajno, ali je svima ovaj slučaj naneo štetu i mislim da bi na ovo trebao da reaguje taj broj ljudi iz nekih drugih ministarstava i upravo iz vladajuće koalicije, ne dopuštajući da trpi posledice i sramotu i štetu onoga što radi samo jedno ministarstvo, jer kolektivna krivica ne postoji, ne mogu da budu svi loši, niti mogu da budu svi dobri. Ovaj zakon je zaista pokazao jednu vrlo površnu, drsku i neprimenjivu praksu koja bi morala da se spreči i razlog zašto o tome govorimo je upravo taj, da još jednom pokažemo da ova država nema volje da primenjuje Zakon o javnim nabavkama, nema volje da taj zakon usvoji. Ako se neko pita da li jamoju koleginicu Čomić nešto posebno gotivim jer je iz Novog Sada, ne, ja samo vrlo poštujem znanje, marljivost i rad i nosim sa sobom, uz neispunjene uslove za pristupanje EU, pitanje koje ste vi, gospođo Čomić, postavili blagovremeno 13. maja svojoj Vladi kao poslanik vladajuće stranke, gde ste tražili šta sve nisu uradili i šta je razlog za izmenu i dopunu Nacionalnog programa integracije za EU i prvenstveno, pod jedan ste tražili šta je sa strategijom razvoja javnih nabavki u Republici Srbiji. Pitali ste 13. maja, 16. maja je otišao odgovor, vrlo brzo su vam odgovorili, gusto kucanog teksta šta sve predstoji na deset strana, potpisao potpredsednik Ivica Dačić, mnogo toga je ostalo ne izvršeno, nešto je i urađeno, ali ovo što nisu shvatili ozbiljno, kao protivljenje građana Srbije, nema veze da li to pita poslanik vladajuće stranke ili o tome govorim ja sa ovog aspekta, kao poslanik opozicione partije, ovo je šteta za državu Srbiju i ovo kompromituje sve nas zajedno. Nije mi namera da danas u petak neću dalje o amandmanima ni diskutovati, jer ovim završavam svoje primedbe na ovaj zakon, nije mi namera da ikom oduzimam vreme, ali ne želim da Srbiji oduzimam ugled i zato su bili podneti ovi amandmani i zato sam ponovila deo obrazloženja koji sam iznela u načelnoj raspravi. Hvala.
Iskorišćeno je vreme koje vam je na raspolaganju kao zamenici predsednika poslaničke grupe i četiri minuta od vremena koje je na raspolaganju poslaničkoj grupi. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, pa narodni poslanik Petar Jojić.
Gospođo Čomić, svi ovi amandmani su praktično iste sadržine, da se unosi nov tekst "za izgradnju zgrade", tako da ovo što ću da pričam odnosi se na sve ove članove gde se ovo pominje. Za početak moram da skrenem pažnju da ovo sa Aeroinženjeringom je odavno javna stvar i da prodaja Avioinženjeringa nikako ne može da bude nešto što javnost neće da primeti, ne samo zbog toga što je otvoren stečaj, već zato što je kompletan problem preuzela Agencija za privatizaciju, jer je ona stečajni upravnik u liku Dragana Perkovića. Bilo je oglašavanja. Jedno oglašavanje je bilo prošle godine – prodaja pokretne i nepokretne imovine metodom javnog prikupljanja pismenih ponuda, pa navodno to nije uspelo. Ono o čemu danas pričamo, to je bio oglas prodaje imovine neposrednom pogodbom. Nema tu nekih nepoznanica. Neto površina – 7.800 metara kvadratnih i ima nešto vanknjižno pravo svojine, 1.670 i nešto, i kad se sve to sabere to je 9.471 metara kvadratnih. Ono što takođe javnost zna, ne može da se izbegne, da je stvarno dilema kako je otvoren taj stečaj, šta je radila ta žena sudija, jer blokada je bila ispod milion dinara. Ono što je takođe poznato, objavljeno je, prošle godine kad se prodavao taj prostor, "Aeroinženjeringova" zgrada na Novom Beogradu, rečeno je da je to oko 9,5 hiljada kvadratnih metara, sa početnom cenom od oko 12 miliona evra, i vila Karićevih od 520 kvadrata u Krunskoj 76, u Beogradu, po početnoj ceni od nešto više od milion evra. Ta vila je prodata, ali ostao je "Aeroinženjering". Ko najviše potražuje od "Aeroinženjeringa"? Radnici koji u vidu društvenog kapitala poseduje 43,24% kapitala. Zatim, firma "Alibikapitals" sa 48,24%, ali to je firma Bogoljuba Karića, nastala preko kompanije "Jusiko". Sada, kada se sprovede postupak u državi, da se javi najpovoljnija banka kod koje će da se zaduži država, naravno, javila se "Komercijalna banka", koja takođe ima i personalne i druge dodirne tačke sa Karićima. Zna se ko je sila eminencija, ko vuče konce u "Komercijalnoj banci" iz daljine, možda čak i iz Skoplja. Onda dolazimo stvarno u situaciju da razmišljamo da li je ovo greška ili je ovo neko, moram da upotrebim tu reč, svojevrsno iživljavanje? Mi možemo sve, mi smo vlast i mi možemo sve. Možete vi da stavite u Zakon o budžetu, da predvidite zaduživanje, sve to možete da uradite, to niko ne spori. Imate 126, sve to vi možete da izglasate. Ali, da li je rešen problem? Problem nije rešen. Kada se to radi na takav način u Narodnoj skupštini, gospođo Čomić, onda to na nižim nivoima vlasti, ili čak i tamo gde nije vlast, poput lokalne samouprave, to poprima druge neke oblike, koji su mnogo opasniji za državu i društvo. Evo vam jedan od tih primera. Ljudi smatraju - ako ovo može ovako da se završi u Narodnoj skupštini, pa to onda može i u Boru da se završi. Znate kako u Boru funkcioniše? Lokalna samouprava nema javne nabavke, nema, i kada odete u Bor videćete pet kružnih raskrsnica, svaka košta po šest miliona dinara i tu su napravljeni neki spomenici. Juče sam vam objašnjavao, napravili fontanu, pa ta fontana treba da radi u decembru. Pošto je u decembru temperatura ispod nule, a voda zamrzava, genijalac predsednik opštine se setio pa ubacio antifriz. Sad imate fontanu na antifriz koja zimi radi. Sada, malo, pa malo, i neki Boranin dođe sa kofom i uzme antifriz koliko mu treba za kola. Da li mislite da je neko otišao tamo da interveniše, da kaže – aman, ljudi, pod libelu stanite malo, unormalite se? Onda ne deluje nikakvo čudo, Bor pravi zoološki vrt, Bor pravi hipodrom. Svojevrsno iživljavanje, razbacivanje po sistemu – ja sam na vlasti, dok sam ja na vlasti mogu da perem pare, mogu da završavam šta god hoću. Ako to nekažnjeno prođe kroz Narodnu skupštinu, onda možete da zamislite šta će da se dešava u opštinama. Odmah se tamo demonstrira koalicioni kapacitet – ja tebi, ti meni. Onda jednog trenutka ljuljnemo o zemlju i onda se orijentišemo u vremenu i prostoru i kažemo – au, zamisli šta nam se desilo. Pa ništa se ne dešava slučajno, sve ima svoj neki prirodni tok, ima neku svoju zakonomernost. Šta reče juče predsednik Republike? Kaže – sva ova zaduženja su moralna. Kažite mi sad šta je moralno kod ovog zaduživanja? Šta je moralno u ovom zaduživanju, a toliko imate praznog prostora koji možete da sredite za državne organe, pa da napravite neku novu prekompoziciju itd? Mi smo imali situaciju da zvrji prazan prostor, a poverenik, zaštitnik, revizor godinama mora da ide u neki zakup, da se snalazi i snebiva. Dobro, hvala bogu, sada je i to rešeno. Zašto se to tako radi? Uopšte mi nije jasno. Zašto? Da li neko po svaku cenu želi da se troše pare, a da postoji uvek pokriće – imamo ugovor, postojala potreba itd. Sve formalno pravno može da bude čisto, fino, ali nije tako. Opet predlažem da se ovaj zakon povuče iz rasprave, jer i on doprinosi da se poveća zaduženje Republike Srbije više od 45% BDP, što je po našim propisima gornji limit kada se pale sve moguće lampice i država preuzima obavezu da hitno interveniše kako bi se sanirale posledice činjenice da je zaduženje na toj crti. Znači, imaćemo problema, imamo i sada, ali imaćemo još većih problema sledeće godine, zato što realno pada BDP i onda i ovaj nivo potrošnje i ovaj nivo zaduženosti pokazuje da smo prešli 45%. Ako pričate o krizi u evro zoni, o prelivanju te krize, onda preduzmite i adekvatne mere kako bi se sprečile štetne posledice samoubilačkog puta ka EU.
Iskorišćeno je osam minuta i 30 sekundi od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč, pošto nemam registrovano ni jedno ime i prezime narodnog poslanika? (Da.) Narodni poslanik Petar Jojić. Izvolite.
Gospođo potpredsedniče, moram da primetim da se u odnosu na druge gradove i druge sudove na teritoriji Republike Srbije čini jedna diskriminacija. Vidite koliko se u Beogradu posvećuje pažnje kada su u pitanju sudovi i njihova udobnost, prostor i troškovi koji se snose za reformu pravosuđa. Ovoga nema, da svaki sudija u Srbiji ima sudnicu. To nema ni u Novom Sadu, ni u Zrenjaninu, ni u Pančevu, ni u Vršcu, ni u Kragujevcu, ni u Valjevu, i da ne nabrajam, u svim gradovima je sasvim druga situacija. Sada neko hoće da na teritoriji Republike Srbije napravi u prestonici isključivo sedište i centrale pravosudnih organa. Dobro znate da imamo apelacione sudove u Nišu, u Novom Sadu, Kragujevcu i u Beogradu. To su četiri apelaciona suda. Sudije nemaju prilike da svaki sudija u sudu ima svoj kabinet, odnosno sudnicu. Poznata vam je i situacija u Pančevu i Novom Sadu, tu se ljudi smenjuju, zakazuje jednog dana jedan sudija, drugog dana drugi sudija, trećeg dana treći sudija, tako da je taj prostor skučen što se tiče poslovnog prostora sudova van Beograda. Gospođo potpredsedniče, što se tiče ove vlade, čije je upravo saopštenje objavila "Politika" 13. decembra, Vlada se zadužuje da sudu kupi zgradu "Aeroinženjeringa". Gospodin Homen je ovde dao obrazloženje koliko to košta, da će se "Aeroinženjering" kupiti, da on košta 13 miliona, da će se platiti osam miliona kod "Kreditne banke" itd. U vezi sa ovim imao bih sledeća pitanja - da li je Vlada uradila ekonomski elaborat o ekonomskoj opravdanosti kupljene predmetne zgrade koja u stvari jeste za kupovinu u odnosu na neto korisnu površinu i iznos kupoprodajne cene po metru kvadratnom te površine i cenom porezom na stvarna prava koji tereti kupoprodaju kao posebno iskazanom cenom adaptacije te zgrade za potrebe toga suda? Drugo, da li je Vlada razmatrala još neku od mogućih rešenje koje bi bilo ekonomski više opravdano i ako jeste da navede koje, a ako nije zašto nije. Posebno da li je razmatrala varijantu da se nadzida zgrada u ulici Ustanička broj 14. u kojoj je sada smešteno parnično odeljenje Prvog osnovnog suda u Beogradu i koliko bi se metara kvadratnih korisne površine dobilo nadziđivanjem dva ili više spratova te zgrade? Po kojoj ceni i da li je Vlada uzela u obzir i prednost lokacije zgrade u ulici Ustanička u Beogradu koja je bolje povezana javnim saobraćajem sa ostalim delovima grada Beograda, ulicama u odnosu na zgradu na Novom Beogradu, zgradu "Aeroinžinjeringa"? Ako to nije činila i nije razmišljala, zašto nije? Treće, da Vlada objavi podatke ko je vlasnik zgrade "Aeronižinjeringa" i da obavesti poslanike da li je tačno da je bila raspisana aukcija za prodaju te zgrade sa podacima ko je raspisao aukciju, kada i po kojoj početnoj ceni, kao i da li je neko kupio tu zgradu na aukciji i ako jeste po kojoj ceni? A ako nije da Vlada objasni zašto nije kupila zgradu na aukciji kada je za istu mogla da plati nižu cenu a ta početna cena 60% je bila od vrednosti? Ako je procenjena na drugoj aukciji 30% od procenjene vrednosti, kao i da objasni kako je ta zgrada kupljena – da li neposrednom pogodbom ili preko posrednika, a ako je kupljena preko posrednika – ko je bio posrednik, tj. ko je po imenu i prezimenu zastupao posrednika tj. zastupa vlasnika te zgrade? Imajući u vidu da je u dnevnoj štampi bio objavljen oglas o javnoj prodaji te zgrade, pa se postavlja pitanje – da li Vlada kupuje zgradu od lica koja je na toj aukciji kupilo tu zgradu ili od vlasnika zgrade koji je na oglašenoj aukciji bio prodavac zgrade, što je od značaja zbog visine kupoprodajne cene? Četvrto, trebalo bi da Vlada objasni zašto je planirala da utroši osam miliona za tu zgradu i to zaduživanje kod Komercijalne banke, kako je to detaljno objasnio narodni poslanik gospodin Zoran Krasić? Ako bi se išlo nadziđivanje zgrade ovoga suda, bivšeg Petoga, duplo bi bila niža cena po kvadratnom metru nego što bi se platilo za ovu zgradu "Aeroinžinjeringa". Dakle, očigledno da nije bilo potrebe da se ova zgrada planira da se kupi za potrebe suda. Još nešto što je svima poznato a i vama gospođo potpredsedniče. Poznato je da stotine i stotine objekata vojnih ima koji zarastaju takoreći u korov, pa zar Vlada nije mogla od vojske da preuzme neku od zgrada koje sada stoje prazne a vojska ih samo obezbeđuje. One propadaju i tu je moglo da se nađe bolje rešenje. Inače, što se tiče reforme pravosuđa, ona je neuspela. Neuspela je iz više razloga. Prvo, mnogo koštaju troškovi ove reforme, treće donacije za reformu pravosuđa i zakonodavstva velike su stigle iz inostranstvaali se još uvek u javnosti ne zna u kom pravcu su ta sredstva plasirana i ko je sve učestvovao u brojnim predlozima ovih hiljadu zakona koji su doneti od 2000. godine do današnjega dana? Mislim da ima još jedan problem kod reforme pravosuđa. Vi imate na delu jedno putešestvije. Ljudi iz Čačka putuju u Šabac da bi sudili. Građani iz Pančeva idu u Niš da bi u Privrednom sudu obavili raspravu o privrednim sporovima. Putuju tužioci, putuju sudije iz grada u grad na stotine kilometara daleko. Tu se angažuju vozači, angažuju se automobili, gubi se vreme od strane sudija i ne vidim potrebu da se nema poverenja da će taj sudija, suditi, recimo u Novom Sadu ili Zrenjaninu ili Pančevu, Nišu ili Kragujevcu, Užicu, ili Valjevu. Ne vidimo razloga da je to ekonomska opravdanost, nema je. Racionalizacije nema. Vidite, po svaku cenu, mi kažemo, oćemo reformu zakonodavstva, hoćemo reformu pravosuđa. Hoćemo da to usaglasimo sa evropskim standardima. Međutim, stiglo je brojnih primedbi iz inostranstva, što se tiče onih sistemskih zakona koji zadiru u osnovna i ljudska prava. Zato mislim da ovaj zakon nije delotvoran, ne donosi ništa, samo čini štetu poreskim obveznicima i kao što su moje kolege prethodno iznele, treba ga povući iz procedure. On neće doneti ništa novo. On će čak izazvati jedno negodovanje ostalih pravosudnih organa na teritoriji Republike Srbije jer se samo forsira Beograd. Zgrada bivšeg Generalštaba u Nemanjinoj 9, zgrada Vojnog suda, gde je specijalno tužilaštvo, zatim druge zgrade koje se sada po Beogradu, eto bez ikakvih opravdanih razloga preuređuju i kupuju da bi se pravosuđu učinilo. Vidite, gospođo potpredsednice, milion predmeta je danas saopštio pomoćnik ministra pravde da se nalazi u Prvom osnovnom sudu u izvršnoj proceduri. Ko je kriv za to?Krive su sudije i izvršitelji. Oni su krivci. Sada, građani, oni koji su imali 1.000 dinara za vreme socijalista, od 1994. godine, bio je dug 1.000 dinara, a sada je taj dug narastao i do milion dinara. Imate slučaj u Pančevu. Četrdeset hiljada tuži i izvršnih predmeta na osnovu verodostojne isprave. Predsednik suda 2007. godine sa izvršiteljima iskaže u izveštaju da je rešeno 14.000 predmeta. Falsifikovao je izveštaj, a ni jedan od predmeta nije bio rešen, jer je utvrđeno da je stajao u ormanu. Sada, građani, koji su koristili komunalne usluge tek sada dobijaju tužbe iz 1994. 1998, 2000, 2001. godine itd i opomene, a kamatu moraju da plate od onoga dana kada je predlagač, Javno komunalno preduzeće, kao poverilac ili kao tužilac podneo tužbu koja je zavedena kod suda. On je od tada tražio zateznu zakonsku kamatu. Sada, na naš predlog, odborničke grupe SRS, jednoglasno su odbornici u Pančevu prihvatili da se izvrši revizija tih predmeta i da se otpišu zatezne zakonske kamate za one predmete gde je nastupila apsolutna zastarelost, preko 10 godina i da se povuku od strane javnih komunalnih preduzeća one tužbe i oni predlozi za izvršenje gde je sudska taksa veća od glavnice. Hvala.
Iskorišćeno je 11 minuta i 45 sekundi od vremena poslaničke grupe. Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslanike grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Znači, umesto kupovine zgrade koja postoji, preskupo plaćene, neadekvatne, predložili smo izgradnju nove. Ako je neophodno, uzeti taj kredit, ali ga vratiti sredstvima od prodaje bivšeg Četvrtog i Petog opštinskog suda. Evo, to ću obrazložiti na sledeći način. S obzirom da će se izvršiti preseljenje paničnog odeljenja Prvog osnovnog suda i zgrade bivšeg Petog opštinskog suda, ta zgrada više neće biti potrebna zato što je postignuta veća efikasnost reformom i može se prodati.Kako će se izgraditi bitno veći prostor kupovinom nove zgrade i predviđenim sredstvima, to može da bude 13 hiljada kvadrata. Mi predviđamo da se u tu novu i sada veću zgradu mogu smestiti ljudi koji su trenutno u bivšem Četvrtom opštinskom sudu, pa se i ono može prodati. Smatramo da obezbeđivanjem posebne sudnice, što smatramo neophodnim za svakog sudiju, efikasnost suda će zaista biti podignuta na veći nivo, što će značiti i veću zaradu od sudskih taksi koje će se tim postupcima, u tom povećanom obimu i efikasnosti ostvarivati, tako da se isti sredstava može otplatiti deo kredita, a da to ne bude na teret samog budžeta. Znači, bez dodatnog opterećivanja i građana i budžeta mogu da se obezbede pristojni uslovim, ali samo na ovaj način, a ne kako je to Vlada predvidela.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Ovo je poslednji amandman u pretresu. Da li neko želi reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres o amandmanima, zaključujem pretres predloga zakona u pojedinostima. Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, u pojedinostima i u celini. Zahvaljujem se svim učesnicima u radu. Određujem pauzu. Popodnevni deo sednice počećemo u 12,30 časova, s tim što u popodnevnom delu neće biti dodatnog vremena za pauzu. Radićemo i posle 18,00 časova ukoliko to bude zahtevao pretres u pojedinostima i tok naše rasprave.
Nastavljamo sa radom. Saglasno članu 90. stav 1 Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam povodom pretresa u pojedinostima 21. tačke dnevnog reda, PREDLOGA ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O USTAVNOM SUDU, pored predstavnika predlagača, Snežane Malović, ministra pravde, pozvala da sednici prisustvuju i: Slobodan Homen, državni sekretar u Ministarstvu pravde, Jovan Ćosić, načelnik u Ministarstvu pravde, Zlatko Petrović, Viši savetnik u Ministarstvu pravde i Božidar Blagojević, samostalni savetnik u Ministarstvu pravde. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici zajedno Tomislav Nikolić, Jorgovanka Tabaković, Zoran Antić, Veroljub Arsić, Zoran Babić, Igor Bečić, Jelena Budimirović, Stefan Zankov, Oto Kišmarton, Milan Knežević, Saša Maksimović, Zoran Mašić, Predrag Mijatović, Ljiljana Miladinović, Borislav Pelević, Mileta Poskurica, Gojko Radić, Mićo Rogović, Vučeta Tošković, Dragan Čolić i Dragan Šormaz; zajedno Zlata Đerić, Miroslav Markićević i Srđan Spasojević, Zoran Krasić, Aleksandar Martinović, Nemanja Šarović, Boris Aleksić, Sreto Perić, Vjerica Radeta i Gordana Pop-Lazić, kao i Odbor za pravosuđe i upravu. Primili ste izveštaje Odbora za pravosuđe i upravu i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić, koji želi reč. Izvolite.
Član 1. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o Ustavnom sudu odnosi se na ono što se zove javnost. Možda postojeći stav 2 člana 3. nije neko idealno rešenje, ali je neuporedivo bolje od ovoga što se predlaže ovom izmenom koja je obuhvaćena članom 1. O čemu se radi? To je načelo javnosti, koje poprilično zalazi u nešto što se naziva sloboda i pravo. Postoji pravo javnosti da zna o svim aspektima nečega što se dešava, nečega što se radi, a pogotovo kad je u pitanju nešto što je javna stvar. Veliki rizik preuzimaju oni koji pokušavaju da javnost na neki način definišu, pa pogotovo oni koji se trude da to urade precizno. Svaki građanin ima pravo da sazna šta se dešava u državi, u državnim organima i svaki građanin ima pravo da dobije punu informaciju kako državni organi rade i pošto to podleže nečemu što se zove informisanje i javnost, onda to pravo i ukoliko se reguliše, reguliše se samo način ostvarivanja. Kako? Tako da se ne ugrozi samo pravo. Ovom izmenom koja se predlaže, a to je član 1. Predloga zakona, neko pokušava da bude malo pametan pa ulazi u suštinu, pa čak i kad nabraja šta obuhvata javnost i zato je ona osnovna odredba, član 3. stav 2 postojećeg zakona bolja, zato što je sveobuhvatnija, zato što nema nikakvih ograničenja, nema nikakvih restrikcija. Ovde se pokušalo, po sistemu preciziranja šta obuhvata sve javnost rada, da se u stvari javnost na neki način oktroiše. Ne pričam o stavu 3 člana 3, gde su data ograničenja. Da ste tu odredbu kojim slučajem menjali u skladu sa nekim standardima, to bi možda nekako prihvatili, pa i načelo srazmernosti, pa i načelo nužnosti, pa tačno određeni slučajevi, pa da ste se možda čak kod ove odredbe pozvali i na autoritet sudstva i nepristrasnost suda, to bi donekle shvatili. Ali, kada vi nešto menjate, pogotovo kad menjate nešto što je na opšti način napisano i želite da precizirate, mi moramo da intervenišemo jer znamo šta se valja iza toga. Iza toga se valja upravo suprotnost. Kao ono kada neko obeća da će 250 hiljada ljudi da zaposli, pa otpusti 300 hiljada ljudi. Tako i kada vi kažete da precizirate šta obuhvata javnost rada Ustavnog suda, mi znamo da u stvari pravite neku promenu kako bi isključili, ograničili ili na drugi način osujetili javnost. Zato smo podneli amandman. Tražimo da se briše član 1. i ujedno kažemo – na taj način spašavamo javnost rada Ustavnog suda.
Da li još neko želi po amandmanu? (Ne) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Da li neko želi reč? (Da.) Rečima narodni poslanik Zoran Krasić.
To je član 3. Predloga zakona koji se odnosi na član 10. osnovnog teksta i prosto je neverovatno. Zašto ste morali da ugrađujete ovaj stav da se Poslovnik o radu Ustavnog suda donosi većinom glasova? Zašto, kada je način odlučivanja Ustavnog suda regulisan Ustavom Republike Srbije? Ustavom Republike Srbije je regulisano to. Zašto ubacujete to? Znači, do sada u članu 10. nije takva odredba postojala, pa nije smetala. Ili je možda u pitanju neka druga situacija da se ovi svađaju tamo u Ustavnom sudu, pa ne mogu da, ali njih je 15? Uvek većina postoji - osam, sedam. Nije valjda da je sedam, sedam, glasanje. Nije valjda da oni nisu saglasni? Znači, prvi razlog zašto treba da se usvoji amandman. Način odlučivanja i većina sa kojom se donosi odluka regulisano je Ustavom Republike Srbije. Nemate potrebe da pravite neke inovacije. Ako prepisujete odredbu Ustava u nekoj odredbi zakona, vi devalvirate Ustav. Drugo, do sada nije postojala ta odredba, pa nije bila smetnja da Ustavni sud funkcioniše. Ustavni sud ima svoj poslovnik o radu. Možda bih shvatio ovu situaciju da kojim slučajem Ustavni sud nema Poslovnik o radu, jer ne može da se obezbedi većina. Ali, oni valjda začas obezbede većinu tamo? Nešto da obuhvatim što je prethodni amandman na član 2. Mi se protivimo tom načinu sužavanja mogućnosti da se izvrši uvid u spise predmeta pred Ustavnim sudom. Zašto? Najveći broj nadležnosti Ustavnog suda tiče se ocene ustavnosti i zakonitosti opštih akata i nema tu ničega što bi se odnosilo na teritorijalni integritet, nacionalnu bezbednost, privatnost, javni red i moral. Nema ničega. Zašto bi ograničavali pravo uvida? Svako ko je zainteresovan treba da se omogući da izvrši uvid u spis nekog predmeta. Nema potrebe da se pravda, da dokazuje opravdanost nekog svog ličnog interesa zašto treba da izvrši uvid. Neko će da izvrši uvid zato što priprema magistarski rad, neko će da izvrši uvid zato što namerava da pokrene postupak, pa da vidi kakvi su stavovi zauzeti povodom nekih pitanja, neko jednostavno želi da pravi svoju arhivu, neko želi da sačeka na krivini nekoga od sudija Ustavnog suda koji je nekorektan. Ne znam zašto onemogućavate, ili dovodite u pitanje uvid u sudski spis, tako što postavljate neke uslove? Nijedan uslov ne treba da se postavi, dovoljno je da postoji fizičko ili pravno lice, da ga identifikujete i da mu omogućite uvid, fotokopiranje, prepis itd, jer Ustavni sud ne potpada pod pravosuđe. Naučite jedanput tu lekciju. Znači, Ustavni sud ne potpada pod pravosuđe. Sudije Ustavnog suda se biraju po specijalnom postupku. Oni imaju određen mandat. Da su sudije i da pripadaju pravosuđu, onda bi bila stalnost sudijske funkcije. Sudije Ustavnog suda ne vrše klasičnu sudijsku funkciju. To nije teško da se shvati. Ali, kada vi kršite osnovne principe na kojima počiva ustavno sudstvo, onda mi to moramo da žigošemo, moramo da upozorimo javnost i moramo da skrenemo pažnju da se nešto valja. Šta se valja? Videćemo. Znamo mi vas dobro.
Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić, Miroslav Markićević i Srđan Spasojević. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Boris Aleksić. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Zoran Krasić. Izvolite.
To se odnosi na naziv poglavlja 2. Ne znamo šta smeta nazivu poglavlja – Izbor, imenovanje i prestanak dužnosti sudija Ustavnog suda. Zašto biste to morali da menjate, da bude sada – Izbor imenovanja, prestanak dužnosti i položaj sudija Ustavnog suda? Položaj sudija Ustavnog suda je definisano Ustavom Republike Srbije i značajnim delomodredbi Zakona o Ustavnom sudu. Mi smo morali da podnesemo amandman na naslov, zato što sledećih nekoliko članova se odnose na novo viđenje položaja sudija Ustavnog suda, i u pogledu odlaska u penziju, i u pogleduplata itd. Tako da, ovaj amandman i sledećih nekoliko amandmana, u stvari, čine jednu celinu.
Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite, gospodine Periću.
Hvala. Kada smo već kod položaja predsednika Ustavnog suda i sudija Ustavnog suda, moramo da kažemo da oni uživaju neprimereno, odnosno posle usvajanja ovog predloga zakona, uživaće neprimereno dobar položaj. Član 14. osnovnog Zakona o Ustavnom sudu reguliše način kada sudije Ustavnog suda odlaze u penziju. On nije na najbolji način to ni do sada regulisao, ali ovo što ste vi sada predložili, gospođo Malović, izmenama i dopunama ovog zakona je katastrofalno i to je zaista za ono da se čovek pita, o čemu se tu radi i kakve su vam namere? Ovde će se sada sudije Ustavnog suda i njihov predsednik, odnosno predsednik Ustavnog suda razlikovati od svih državnih funkcionera. Danas u Srbiji, i ako uvažavamo Ustavni sud u meri u kojoj bi on trebalo da bude uvažavan na osnovu Ustava Republike Srbije i već postojeće zakona i neke prakse koja postoji u državi Srbiji vezano za Ustavni sud. Kako je do sada Zakon o Ustavnom sudu regulisao kada odlaze sudije Ustavnog suda u penziju? Kaže se – kad napuni starosne uslove za ostvarenje penzije, dužan je da obavesti organ koji ga je izabrao i imenovao. Pošto sudije Ustavnog suda postaju, jedne trećina, imenovanjem ovde, odnosno izborom ovde u Narodnoj skupštini, a dve trećine postaju to imenovanjem. Znači, ono što imenuje predsednik Republike i Vrhovni kasacioni sud, to je druga trećina. Oni obaveštavaju organ koji ih je imenovao ili izabrao, i to šest meseci pre sticanja uslova za starosnu penziju. Onda se kaže – ukoliko Narodna skupština, kao neko kome pripada pravo da o tome donese odluku, ne odluči u predviđenom roku, onda će predsednik Ustavnog suda da donese takvu odluku. Postavlja se pitanje smisla i svrhe ovog zakona? Mislili smo da ćete tu da intervenišete i moglo bi to da se promeni. Međutim, niste. Uradili ste nešto i mislim da nijedan zakon o Ustavnom sudu nijedne države u svetu ne reguliše na ovaj način. Kažete – sudiji Ustavnog suda prestaje dužnost ispunjenjem opštih uslova za starosnu penziju. To je prihvatljivo i to bi moglo tako da ostane. Ali, ima član 2, odnosno stav 2. ovog člana koji kaže – izuzetno od stava 1. ovog člana, Ustavni sud može zbog rada na započetim predmetima. Na započetim predmetima. Gospođo ministar, zar nema plan rada? Zar nema godišnjeg plana rada u Ustavnom sudu? Pa, i ako se pojave specifični predmeti koje treba rešavati u toku jedne kalendarske godine, onda predsednik Suda, između ostalog, jeste zbog toga predsednik Suda da bi pravio raspored. Neće valjda za sudiju izvestioca postaviti onog sudiju koji je stekao, odnosno koji će steći u toj godini, ili možda u sledećoj godini, ako se postavi da za rešavanje tog predmeta treba određeni period koji se ne uklapa sa potrebom da on stekne uslove za penziju, neće valjda njega odrediti za sudiju izvestioca? A glasaće onoliko sudija koliko ih ima u tom momentu. To je Ustav Republike Srbije definisao i rekao, kad i na koji način Ustavni sud može da radi. Ne bi bilo ni to strašno da ste vi rekli da će mu se produžiti, sudiji Ustavnog suda, rad do okončanja predmeta koji je on započeo, ali vi niste rekli tako. U tom stavu 2. ste rekli da on može da obavlja tu dužnost do isticanja perioda, odnosno roka na koji je on izabran, a sudije Ustavnog suda se biraju na devet godina. Još vi kažete - ukoliko on bude saglasan. Baš neće biti saglasan da ostane sudija Ustavnog suda, pogotovo kad ste vi. Nama je potpuno jasno zbog čega regulišete i plate sudija Ustavnog suda na ovakav način. Rekli ste da će prosek, odnosno osnovica za njegovu penziju biti poslednja plata koju je on primio kao sudija Ustavnog suda. Evo najboljeg mogućeg načina kako vi motivišete sudije Ustavnog suda da rade i realizuju dnevnu politiku ovog, a možda kasnije i nekog drugog režima. Zašto tako? Sudije Ustavnog suda, pa i činjenica da je pored opštih uslova za zasnivanje radnog odnosa - predviđen onaj rok ne može biti mlađa osoba od 15 godina, u Ustavu je rečeno da sudiju Ustavnog suda ne možemo birati lice koje je mlađe od 40 godina, znači, predvideli ste u neke uslove, 15 godina da ima radnog iskustva u pravnoj struci, da se ističe, a jedino isticanje, pa i ove sudije koje sad to jesu, jeste isticanje na listi kandidata za sudije Ustavnog suda, za najveći broj. Sad da ne analiziramo pojedinačnih svih 15 sudija za najveći broj, prvi put su se istakli onog momenta kad ih je neko istakao na listi kandidata za sudiju Ustavnog suda. Ovo nije dobro što ste uradili. U jednom članu pokušavate da regulišete i kad stiču pravo na penziju sudije Ustavnog suda i koliku će penziju primati i preko koje banke će primati i koji poštar će im donositi, zašto niste i to regulisali pa onda postave ovde i slike tih sudija? Mislim da vi, da Ministarstvo pravde, ako i treba nešto da se menja, moglo je daleko bolji i prihvatljiviji zakon o Ustavnom sudu da napravi, odnosno predloži, nego što je ovo. Ovo je baš katastrofalan jedan predlog i ja ne mogu da ne citiram kolegu Krasića koji kaže – za šta se god neki vajni pravnici i stručnjaci iz oblasti prava i sistema pravosuđa dohvatili, to je dobilo potpuno drugi tok. Nije nikom bio cilj u Srbiji, pa ni sudijama koje su reizabrane, nije bio cilj da na takav način rade i da imamo tako reformisano sudstvo, nego da bude jedna grana vlasti, da bude nezavisna samostalna grana vlasti. Niti je ona više nezavisna, niti je samostalna, a sudija Ustavnog suda, zvuči to, znate, Ustav je najviši pravni akt, sudije Ustavnog suda nisu sudije u klasičnom smislu, ali to lepo zvuči. Ali, vi to sve obesmislite. Mene bi bilo sramota da sam sudija Ustavnog suda kojim slučajem. Posle usvajanja ovakvog zakona, istog dana bih podneo ostavku. Hvala.
Na član 5. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Gospođa Jorgovanka Tabaković.
Podneli smo amandman na član 5. koji govori o prestanku dužnosti sudija Ustavnog suda. Bez obzira na vaše odbijanje i odbranu ustavnom odredbom da u skladu sa ispunjenim opštim uslovima treba penzionisati sudije Ustavnog suda, ja ću pokušati još jednom da vas uverim da nije suprotno Ustavu samom, kao vrhovnom aktu, dati dopunsko objašnjenje ili preciziranje, pogotovo ako ono može da dovede do diskriminacije žena u Ustavnom sudu. Predlogom ste propisali da sudiji Ustavnog suda prestaje dužnost ispunjenjem opštih uslova za starosnu penziju. Ta odredba je malo široka, samim tim nejasna i neprecizna, jer ni jedan zakon ne poznaje i ne definiše baš takav pojam opštih uslova za starosnu penziju. Odredba može da bude diskriminatorska jer se može različito tumačiti i dovesti do diskriminacije žena koje ranije stiču pravo na starosnu penziju, ako to budete tako tumačili, kao ispunjenje opšteg uslova. Ili došli bi u situaciju da žene sudije moraju da napuste funkciju sa 60 godina, a muškarci mogu da ostanu do 65 godina. Ako se pak smatra da je to navršenje 65 godina, onda postaje logički problem, jer ako žene sudije ispunjavaju uslov pre toga, dolazi se do situacije da odlaze u penziju, a da ne ispunjavaju opšte uslove. Zato smo predložili da se kao granica odredi starost od 65 godina i moramo da dodamo da smo iznenađeni činjenicom da u Zakonu o Ustavnom sudu postoji ovakva jedna nejasna odredba jer pretpostavljam da je u pisanju ovog zakona učestvovao i bio konsultovan sam Ustavni sud, odnosno njegovi članovi i da lica koja vrše ovakvu funkciju zaista i tumače druge neprecizne i nejasne odredbe, ne bi smeli nama da ostave ovako nešto. Smatramo da predloženi razlog za prestanak funkcije je penzionisanje jeste neprihvatljiv za ovako odgovornu funkciju, jer lice koje je otišlo u penziju, bez obzira što zakon ne zabranjuje rad penzionera i istovremeno primanje plate i penzije, na ovom posebnom mestu i slučaju mora da bude izbegnut. Produžavanje funkcije do isteka mandata nije prihvatljivo jer je mandat sudije devet godina, pa bi to moglo da znači produženje i za pet i više godina, jer uopšte niste odredili gornju granicu za imenovanje na funkciju. Da li postoji gornja granica kada imenujete sudije Ustavnog suda? Ne. Samim tim ovo nije samo teoretska mogućnost, nego to zaista može da se desi. Istovremeno je ova odredba sama za sebe, ali i u vezi sa drugim stavovima ovog člana, nejasna. Nije moguće utvrditi da li predloženo produžavanje vršenja funkcija do kraja mandata znači da je sudija penzionisan, pa će kao penzioner da vrši funkciju, prima platu i penziju ili će odložiti odlazak u penziji. Mnogo nas je ovo čitalo, analiziralo. Ukrštalo stavove i nismo mogli da shvatimo šta može da predstavlja u praksi ova odredba. Ako je u pitanju istovremeno primanje i plate i penzije, po našem sudu ono je neprihvatljivo, posebno zbog predloženog novog stava 6. koji propisuje da je osnov za penziju poslednja plata sudije. Određivanje poslednje plate sudija za penzijski osnov predstavlja grubo odstupanje od opštih pravila i ozbiljno krši jednakost građana pred Ustavom, zakonom, a time uzrokuje i diskriminaciju građana. Zato smo mi predložili da usvajanjem ovog amandmana u stvari precizno propišete kada sudiji Ustavnog suda prestaje funkcija, da ne bismo imali neravnopravnosti između muškaraca i žena u pogledu dužine radnog veka, niti neravnopravnost sa drugim profesijama i sudijama. Vaša nedoslednost u primeni posebnog položaja Ustavnog suda ili njihove jednakosti sa drugima varira od amandmana, odnosno od obrazloženja na pojedine amandmane koje smo podnosili na članove zakona. Negde se pozivate na opšta pravila, a negde ukazujete na posebnost te funkcije tih ljudi koji vrše tu funkciju. U tome nema nikakvog ujednačenog kriterijuma, niti pravila na osnovu kojeg primenjujete opštost ili posebnost. Mislim da dovoljno argumenata ima da ovaj amandman usvojite, jer i ono što u Ustavu piše kao opšte pravilo ne znači da treba da ostane tako široko definisano i da ne može da bude ovako precizirano. Hvala.
Zahvaljujem i dajem reč narodnom poslaniku Milisavu Petronijeviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsedavajuća, gospođo ministarka, ne znam koji će amandman i da li će Vlada da prihvati, ali sugerišem da obavezno prihvati onaj amandman koji briše stav 6. Stavom 6. ovog predloga zakona predviđeno je da se penzijski osnov sudija koji idu u penziju određuje 85% od zadnje plate. Apsolutno neprihvatljivo. Neprihvatljivo iz više razloga. Prvo, iskače iz jednog sistema PIO, jer Zakon o PIO određuje kako se penzija stiče. Drugo, nema nikakvih razloga da se pravi izuzetak iz opštih pravila, opštih uslova, da bilo ko bude izuzet, pa ni sudija Ustavnog suda, odnosno predsednik. Kada se malo poslužimo matematikom, iako sistem PIO osiguranja ne poznaje više penzijski osnov od toliko i toliko posto, nego je potpuno drugačiji sistem, ali kada bi se, iako ne može da se primeni, poslužili matematikom, videli biu nekom od narednih članova, protiv koga smo inače, kao i protiv tog člana 6, da su veoma izuzeti predsednik suda i sudije kada je u pitanju plata. Tako da, predsednik ima 12 koeficijent, a sudija 10,5. Ne govorim o platama, ali govorim u kontekstu ovoga. Ako posmatramo Zakon o budžetu za sledeću godinu, osnovica je 30.000, ako se ne varam. Ako to pomnožimo sa 10,5, to je 300.000. Čak i da je ona osnovica za nižu klasu, državne službenike koji ne rade u sudu, 17.500, to je negde oko 170.000 ili 180.000. Ako bi se primenilo tih 85%, to bi izašlo iznad svih maksimuma koji su dozvoljeni za penzije. Zato, molim da se dobro obrati pažnja na to i da se prihvati amandman koji vraća u sistem PIO način ostvarivanja penzija. Previše je naglašeno da kupujemo nepristrasnost, nezavisnost raznih organa. Doveli smo do apsurda Zakon o platama u državnim organima. Kada pogledamo kako on tamo lepo to složi, ispade da je najneodgovornija funkcija u državi predsednik Republike, jer su svi ostali, poslanike i ne računam, oni su odavno već odstreljeni, ispada da bilo gde, u bilo kom organu, koji samo ima naziv nezavistan, samostalan, ima višestruko veću platu od toga. Izvinite, uvažena gospođo predsednice, vaš šef kabineta ima veću platu od vas. Naravno, vi ne primate platu ovde. Dakle, doneli smo taj zakon do apsurda. Jednostavno, stalno nekom nešto damo zato da bi bio nepristrasan… (Predsednik: Gospodine Krasiću, nemojte sa lustracijama ometati rad.) … da bi radio, nezavistan bio, samostalan itd. Još pridodamo i 10%, ako slučajno jedan sudija bude manje, pa tada onda više nije onaj plafon budžeta, nego se probija itd. Šta bi radili sa ostalim delatnostima? Da ne pričam, mogu biti pogrešno shvaćen, da u ovim uslovima ekonomske krize, kada svi treba da dosta učine i urade da bi na najlakši način prošli kroz nju, da svi podelimo taj teret, nema nikakvih opravdanja i nikakvog osnova ni za poseban penzijski osnov, ni za tolike izuzetke u platama. Hvala lepo.
Zahvaljujem. Dajem reč narodnom poslaniku Zoranu Krasiću.
Vidi se, Petronijeviću, kada progovori Slobodan Milošević iz SPS kako to istinski deluje. Predložio bih vam da usvojite amandman gospodina Srete Perića, jer ćete rešiti mnoge probleme. Prvi problem koji rešavate, to je stav 6. ovog člana koji je neprimenljiv. (Predsednik: Gospodine Krasiću, govorimo o amandmanu 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo.) Da? (Predsednik: Samo sam htela da kažem, javili ste se po tom amandmanu. Izvolite.) Jesam, ja sam u materiji, samo što, za razliku od vas, ja sam čitao Predlog zakona. To je mala razlika između vas i mene. Znači, taj stav o penzijskom osnovu, to je neprimenljivo. Evo, gospodin Čolaković to prati, on je aktivista u PUPS-u. Vidite, gospodine Čolakoviću, da je ovo pisala neznalica, čovek koji ne zna pravno-politički sistem Republike Srbije. To su ovi eksperti iz Ministarstva pravde. Oni ne znaju da postoji penzijsko-invalidski sistem Republike Srbije, čija je transformacija krenula još od 2003. godine, Gordane Matković itd. Oni ne znaju šta je bod, šta je ovo, šta je ono. Ne znaju ništa. Zašto? Zato što su prismotrom iz Amerike, ovako ih posmatraju. Zašto moraju sudije Ustavnog suda da budu u staklenom loncu? Rešavaju prljav posao sa sudijama, reizbor. To mora da se plati. Moraju da se nagrade oni za taj prljavi posao koji treba da urade. Sada, molim vas, zašto pravite diskriminaciju kod prvoboraca DOS-a? Da li vi znate pod kojim uslovima je otišao u penziju Slobodan Vučetić? Pod kojim uslovima Zoran Ivošević? Sada Bosa Nenadić neće da ide u penziju. Što je ona zaslužnija od njih dvojice. U njihovo vreme – ispunio si uslove, prestaje ti funkcija i ideš u penziju. Sad se otvorila dr Bosa Nenadić, pa započeti predmeti, pa možete, gospođo, do kraja mandata, kao da je univerzitetski profesor. To pravo iz radnog odnosa da i kada ispuni uslove za prestanak radnog odnosa po sili zakona, zato što je ispunio uslove za starosnu penziju, imale su dve kategorije toleranciju, a kasnije je došla i treća kategorija – zdravstveni radnici. Prva kategorija su bili univerzitetski profesori. Da se završi školska godina, je li tako bilo? Pa, kada je došla demokratija, šta ste radili sa Kostom Čavoškim? Šta ste radili sa Budimirom Košutićem? Ni tu odredbu niste hteli da primenjujete na pravnom fakultetu. Sada dr Bosa Nenadić do kraja devetogodišnjeg mandata. Malo li je njoj, aman! Od Mikulića više ne mogu da gledam nju, od Mikulića na ovamo, aman! Šta je ona toliko zaslužna? Odredila da je poslanik vlasnik mandata, njegovo veličanstvo, odbornik. Devedeset devet posto građana u lokalnoj samoupravi ne zna ime i prezime kandidata za odbornika, glasa za liste. Da li je ovo možda dug prema tajkunima i organizovanom kriminalu, jer su im dali takav izborni zakon da svaka šuša koja ima pare može da kupi 126? Šta, to je tekovina demokratije? Neće ni jedan iskreni demokrata to da vam podrži. Neće ni jedan. Šta sa koeficijentima? Šta je falilo dosadašnjim koeficijentima? Šta je falilo dosadašnjoj plati? Zašto se sada pojavila potreba da mora da se menja penzijski osnov, da se omogući duži rad, iako su ispunjeni uslovi za starosnu penziju? Zašto, šta se to promenilo? Šta se to promenilo od 2006. godine do danas? Promenilo se što imamo jednu novu kategoriju – sedim kući i primam platu. Je li tako? Sudija koji nije izabran, nije prošao proveru BIA, da li je taj sudija, koji nije reizabran, pripadnik organizovanog kriminala? Da li je to poruka? Koja je poruka? Zašto ga plaćate? Ako ste sve po zakonu lepo uradili, ne može tako. Vidite, gospođo Malović, koliko je opasno kada vi uzmete da se igrate sa ovim stvarima. Vi lično kad uzmete da se igrate sa ovim stvarima. Vi ste ucenjeni. Vi ste morali da potpišete rešenje za Karadžića i za Mladića. Uvek ima da vas upozoravamo na to. Vi ste zabeleženi. Vidite pod tim pritiskom šta sve morate da radite. Dali ste banku da uđete u kolo. Hiljadarka vam ne pomaže da izađete iz kola.
Gospodine Krasiću, zamoliću da vodite računa o načinu kako se obraćate ministarki i svim poslanicima. Razumem vašu spremnost da na specifičan način učestvujete u raspravi i postoje neke granice mogu da razumem, ali zaista nemojte preterivati i nemojte vređati ljude. Nemojte dobacivati. Na član 5. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić, Miroslav Markićević i Srđan Spasojević. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika Narodne skupštine, amandman na član 5. podneo je Odbor za pravosuđe i upravu. Gospodin Momo Čolaković želi reč.
Poštovana predsednice i predsedništvo, poštovana ministarko, predstavnici Vlade, uvaženi narodni poslanici. U obavezi sam da kažem da podržavamo amandman koji je podneo Odbor i da zahvalimo Odboru što je prihvatio inicijativu da se o tome na Odboru razgovara. Pre svega iz dva razloga. Prvi je, da Ustav precizno govori o tome da se imovinsko-penzijsko osiguranje i sistem uređuje posebnim zakonom i to je urađeno Zakonom o penzijsko-invalidskom osiguranju. Ova odredba, koja je dodata u članu 5. koja reguliše pitanja odlaska u penziju sudije Ustavnog suda je u potpunoj suprotnosti sa tim zakonom i zbog toga mi mislimo da to treba i brisati, kako je i predloženo amandmanom Odbora. Drugi razlog je da je on potpuno neprimenjiv. Već deset godina Zakon o penzijsko-invalidskom osiguranju i ceo sistem ne poznaje penzijski osnov. Zbog toga mislimo da ovaj amandman treba da prihvatimo i molim Skupštinu da u danu za glasanje da se tako izjasni. Zahvaljujem na pažnji.
Zahvaljujem gospodine Čolakoviću. Reč ima narodni poslanik Dragoljub Mićunović.
Gospođo predsednice, drage kolege, vi ste videli da se upravo oko ovog amandmana manje-više uzbudilo sve, u svim grupama poslaničkim. Dakle, očigledno imamo posla sa jednom izmenom koja, na neki način, zadire mnogo dublje u pravni sistem nego što je jedno tehničko pitanje oko plata. Pitanje Ustavnog suda je jedno od krupnih pitanja u rađanju demokratije. Pre 200 godina se još raspravljalo da li je potreban Ustavni sud, koliko će on ograničavati suverenitet narodnih predstavnika ali sa druge strane smatralo se da on treba da ograniči samo volju narodnih predstavnika. No, taj problem postoji i u mnogim zemljama postoje ustavni sudovi, u nekim zemljama ih naravno nema. Ovde, je ova evropska tradicija, kao da je Ustavni sud čuvar ustavnoga poretka. Ustavni poreci republika nastoje da obezbede ravnopravnost, pravnu ravnopravnost građana. To im je osnovni zadatak. Mi tu nismo imali mnogo sreće već sa prvim ustavo piscem Jovanom Đorđevićem, koji je u Zakon u Ustavu, prvo stavio da neki članovi ne važe za jednog čoveka itd. što je već bilo poremećeno u temelju ono što se naziva jednakost i ravnopravnost građana. Kasnije, ustavni sudovi su donosili razne krajnje kompromitantne odluke, neću sada tu istoriju ovde da izlažem. Ali, jedna stvar je veoma bitna. Ne može se na osnovu privilegije bilo koje uspostavljati pravo na nejednakost građana. Privilegija, to je osobina feudalizma. Demokratija je upravo afirmisala jednakost i to pravnu jednakost, pre svega. Ovde imamo jedan slučaj da oni koji treba da čuvaju te temelje demokratije Republike, da oni treba da imaju određene privilegije. To je opasan presedan. On bi kasnije mogao da se odnosi na sve druge. Naravno, ovde je bilo raznih predloga, da poslanici mogu, ako su u dva mandata da imaju neke posebne privilegije i penzije, ja sam protiv toga i hvala Bogu to se nije ni odigralo. Moramo tu da budemo oprezni. Ne može Ustavni sud dozvoliti sebi da imao nekog ko je tamo sudija, privilegiju u odnosu na druge ljude. Ovo nije bilo koja privilegija. To sada ide u niz drugih jednakosti. Na primer, jednaka nagrada za jednaki rad. Zašto sudija Prvog, Drugog suda, Osnovnog suda koji sigurno utroši mnogo više vremena nego Ustavni sud čekajući neku raspravu itd. koje često nisu na nekom nivou koji rešava neka krupna pitanja. Zato me čudi da je uopšte tako olako, negde tamo pri dnu ovoga člana dodato da će oni ići u penziju sa poslednjom platom itd. To će izazvati revolt građana. Podržavam amandman koji je odbor dao i pozivam sve poslanike da u ovom slučaju glasaju za Republiku, da glasaju za jednakost pravnu, građana i podržavam taj amandman. hvala.
Zahvaljujem profesoru Mićunoviću. Grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo podnela je amandman kojim predlaže da se posle člana 5. doda član 5a. Gospođa Jorgovanka Tabaković ima reč. Izvolite.
Zahvaljujem. Zahvaljujem se pre svega kolegi Petronijeviću na njegovoj doslednosti i podsećanju na sve ono što i on ja ovim i sličnim povodima govorimo o odnosima odgovornosti, lojalnosti u smislu nagrade i naknade za vršenje određene funkcije i što je on na to podsetio vrlo lepo, podržavajući da ne smemo da, a i profesor Mićunović, na svoj način, da dovodimo da baš na ovom zakonu, koji je ustavotvorac, i čuvar jednakosti i pravde i demokratiju stvaramo diskriminatorske uslove. Ali, molila bih da imate na umu i tu diskriminatorsku ulogu u smislu penzionisanja žena i muškaraca sa ovakvim tumačenjem. U članu 5a, koji smo mi tražili kao dodatak, definišemo još jednu ograničavajuću okolnost koja daje za pravo onima koji u Ustavnom sudu rade, taj tako važan posao, da taj posao rade sa potpunom predanošću. Definišemo da sudija Ustavnog suda zasniva radni odnos u sudu sa punim radnim vremenom dok vrši funkciju i dodajemo još jedan stav, da u slučaju sumnje u postojanje sukoba interesa, sudija Ustavnog suda je dužan da o tome obavesti predsednika Ustavnog suda i posle tog stava 5. dodali smo i stav 6. da sudije Ustavnog suda, koji ne podnese izveštaj o imovini i prihodima u skladu sa zakonom kojim se uređuje sukob interesa, dužnost prestaje po sili zakona danom isteka zakonskog roka za podnošenje izveštaja. Vi ste u odbijanju amandmana reagovali uglavnom na ovo da Zakon o sprečavanju korupcije odnosno Zakon o Agenciji za sprečavanje korupcije definiše uslove, e sada moraju ti uslovi da se na sudije Ustavnog suda primenjuju kao i na sve druge. A maločas behoše posebni, sad su kao i svi drugi. U smislu sprečavanja uslova za pojavu sukoba interesa i za nepoštovanje zakonskih odredbi koje to definišu, oni moraju da snose više odgovornost od svih drugih. Prvo, smatramo da sudija Ustavnog suda, da bi mogli valjano da vrše funkciju sa punim angažovanjem i pažnjom i bez sukoba interesa. Apsolutno ne mogu da vrše nikakav drugi posao ni funkciju, pa čak ni posao profesure na pravnom fakultetu. Evo, to ću i da objasnim. Ako sudija istovremeno jeste i profesor. Kad kažem da objasnim, prosto razumite da u Ustavnom sudu lično poznajem dvoje ljudi, izuzetno ih cenim i kao ljude, ali mnogo više od to dvoje poznajem kroz pisanje nekih dokumenata, akata, tekstova i cenim mnogo više njih. Ali cenim i samu instituciju i principijelno podnosim amandmane, želeći da sačuvamo ugled Ustavnog sudije, a samim tim i nečijeg imena i prezimena i tako i dajemo ove amandmane. Kada mi kažete nešto da je Ustav definisao, a postoji zakonom, pa čovek sve stvara. Znači, na nama je da poboljšamo ono što je uslov za rad sudije Ustavnog suda. Ne samo da imamo poslaničko pravo da podnesemo amandman, nego želim da saslušate obrazloženje i verujem da ćete se, makar i ne priznali javno, složiti sa obrazloženjem koje ću izneti. To je posebno izraženo, da sudija ne može da posveti punu pažnju ako se bavi i profesurom, kod sudija koji su profesori na fakultetima van Beograda. Trenutno je veći broj sudija angažovan i na fakultetima, tako da Ustavni sud apsolutno i ne uspeva da u razumnim rokovima odluči o predlozima za ocenu ustavnosti vrlo bitnih zakona. Rad na fakultetima omogućava izvršnoj vlasti i drugim zainteresovanima da utiču na nezavisnost i nepristrasnost sudije raznim načinima, počev od plate, uslova rada itd, kroz imenovanje, unapređenje, dobijanje zvanja, izbor udžbenika, učešća u plaćenim projektima koje radi fakultet i mnoge druge načine koji mogu da pogoduju sudiji ili da ga diskriminišu, a znate, možda čak i bolje nego ja, za konkretne primere takvog načina pogodnosti kojima se ljudi navode na pristrasnost ili diskriminitarstvo kojim se daje do znanja da moraju da budu poslušni. Koliki taj uticaj može da bude vidi se iz činjenice da pojedine sudije na fakultetima ostvaruju zaradu koja je tri puta veća od zarade u sudu. Ako budete tražili konkretne podatke, znate kao i uvek, sa najzvaničnijeg sajta imam apsolutno sve podatke koliko pojedinačni sudija jeste prijavio primanja i plate. U ovom trenutku neću na to da oduzimam vaše vreme. Ne treba ispustiti iz vida ni činjenicu da u Srbiji ima, po zakonu, ravnopravnih i privatnih pravnih fakulteta, gde se osim navedenih problema pojavljuje kao mogući problem i sasvim definisan pojedinačan interes vlasnika fakulteta koji je vezan za njegove delatnosti na samom tom fakultetu, a možda i za neke druge. Kako mandat sudija Ustavnog suda traje devet godina, a po pravilu se ponovo biraju, sudije ipak moraju da se opredele za sudsku ili profesorsku funkciju, tako zbog ili sudijske funkcije ali i profesorske i da zaštite interes studenata ako se opredele za profesuru. Ako bi se zadržali pravo na bavljenje profesorskim pozivom postoji ozbiljna opasnost da privatni fakulteti počnu da se otimaju za angažovanje baš sudija Ustavnog suda radi podizanja svog rejtinga i to uopšte nije u domenu neke neosnovane pretpostavke. Eventualno, ne posedovanja doktorata. To se lako rešava, imamo primere da neki privatni fakulteti dodele par stotina titula za vrlo kratko vreme. Da ovo nije puka teorija dokazuje i činjenice da su neke od sudija Ustavnog suda već upisani na doktorske studije na privatnim fakultetima. Ako bi se moralo odlučivati o nekom zakonu koji se tiče visokog obrazovanja i položaja profesora tada bi se moglo doći u situaciju da sud ne može da odlučuje zato što je većina sudija u sukobu interesa. Jel tako? Ustav u članu 173. stav 1. dopušta mogućnost da sudija vrši profesuru na Pravnom fakultetu, ali u skladu sa zakonom. To znači da se to pravo mora urediti zakonom, što uključuje da se može i ograničiti ili potpuno uskratiti. Znači, ovaj amandman nije nemoguć. Međutim, iz navedene odredbe proizilazi da je profesura sporedni posao, a mi u praksi imamo suprotnu situaciju, da sudije zadržavaju radni odnos na fakultetu sa punim radnim vremenom, punom platom i ostalim prihodima, a da sudijsku funkciju vrše kao sporedno zanimanje, što smatramo potpuno neprihvatljivim, a smatramo i da nije u duhu ustavnog rešenja mogućnosti koja je data za bavljenjem profesurom. U tom smislu se postavlja pitanje: u kom radnom pravnom svojstvu vrše sudijsku funkciju određene sudije i primaju naknadu? Da li je to dopunski rad ili je to ugovor o delu u faktičkom smislu ili je nešto treće, a naročito u kakvom je odnosu obim angažovanja, odnosno posla u sudu i naknade koje primaju za to? Iz istih razloga sudija Ustavnog suda mora da bude zaposlen samo u sudu i sa punim radnim vremenom. Nije primereno, prosto, nedostojno je da se još poneka, izvinite na žargonskom izrazu, tezga drži uporedo sa ovom funkcijom kojom svi smatramo vrhovnom. Stav 5. treba menjati tako da u slučaju sumnje da postoji sukob interesa sudija Ustavnog suda je dužan da obavesti predsednika Ustavnog suda. Prema važećem Zakonu, sudijamože da traži mišljenje, ali nije obavezan. Smatramo da prijava sumnje u sukob interesamora da bude obavezna. Obaveza prijave imovine i prihoda, na šta ste vi jedino odgovorili, mora da bude oštro sankcionisana kada su u pitanju baš sudije Ustavnog suda i to na najstrožiji mogući način, a to je razrešenjem. Ne prihvatljivo je da sudije Ustavnog suda izbegavaju prijavu imovine, kakvu situaciju imamo sada da, ne znam da li je javnost upoznata i šta sada rizikujem time što ću ih upoznati da šest od 15 sudija nisu prijavili imovinu, odnosno nema ih u registru imovine i prihoda funkcionera, iako je to njihova zakonska obaveza. Podatak od juče. Posebno se mora postaviti pitanje zašto na takvo kršenje zakona nije reagovala Agencija za borbu protiv korupcije jer je ne prijavljivanje imovine funkcionera krivično delo. Neću da pomenem čime se bavi Agencija za borbu protiv korupcije i šta je preče, lepljenje plakata na određenom mestu na kojem nije predviđeno ili ovo o čemu govorim ili je u istoj ravni pokušaj potkupljivanja dve vrhovne organizacije koje treba da se bave zaštitom institucionalnosti ovog društva i Agencije za borbu protiv korupcije pravom da direktorka bira sama zamenika, određuje broj pomoćnika, daje spoljnim ugovorima da joj se pomaže, kupuje se nova zgrada itd, a ovde to pokušavamo da uradimo neosnovanim i nezakonitim privilegijama i pravima o kojima govorimo svi. U vezi sa ovim pitanjem moramo da izrazimo zabrinutost zbog toga što se ni postojeći zakon ne poštuje, jer od devet sudija Ustavnog suda koji su podneli prijavu imovine i prihoda, samo dvoje nemaju dodatno plaćene funkcije i poslove, dok ostalih sedam imaju po jedan ili više plaćenih poslova, pored funkcije sudije i, što je najstrašnije, uglavnom, a to uglavnom to je preko 50%, iz budžeta i javnih prihoda. Pored toga što je to suprotno Zakonu, to je i neprimereno položaju i ugledu sudije Ustavnog suda, a posebno je neprihvatljivo da niko nije preduzeo mere da se to spreči. Ako ne znate, dobićete precizne podatke o svemu ovome. Ako je ovim zakonom u novom članu 20a zajamčena plata dovoljno da obezbedi nezavisnost sudije, tada bi zabrana dodatnog rada morala da bude apsolutna ne samo da bi se zaštitio ugled Ustavnog suda, nego da se zaštiti najviši pravni autoritet u državi. U tom smislu vas molim da najozbiljnije razmotrite amandman 5a koji smo podneli. Precizna imena i konkretne podatke ne navodim upravo zato što smatram Ustavni sud najvišim autoritetom čiji integritet želim da zaštitim, a vama kao podnosiocima predloga, možemo da dostavimo te podatke. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić, koji ima reč. Izvolite.
Gospođo Đukić-Dejanović, pošto niste čitali zakon, da vam kažem da je to član 20a: "Plata sudije Ustavnog suda odgovara položaju i nadležnostima Ustavnog suda", to ništa nije jasno. Kakve veze imaju nadležnosti sa platom? Dalje se kaže: "i odgovornosti sudije za obavljanje dužnosti i predstavlja jednu od garancija njegove nezavisnosti u zaštiti ustavnosti i zakonitosti i ljudskih i manjinskih prava i sloboda". Znači, garancija njegove nezavisnosti u zaštiti. Svakom čoveku koji radi u privatizovanom preduzeću u Srbiji, kome nije isplaćena plata, povećajte platu i to će biti najveća garancija, ne samo za zaštitu ustavnosti i zakonitosti, nego i garancija za očuvanje Republike Srbije i svi ima da vole Republiku Srbiju, niko neće da se okreće prema Briselu, niko neće da se okreće prema organizovanom kriminalu, samo lepo dajte plate svima kao što dajete sudijama Ustavnog suda i sve će biti rešeno. Dalje se kaže: "Plata predsednika i sudije Ustavnog suda određuje se na osnovu osnovne plate. Osnovna plata, prema ovom zakonu, jeste vrednost u koju se ne uračunava procenat za vrednovanje minulog rada. Osnovica za obračun i isplatu plata predsednika i sudija Ustavnog suda utvrđuje se Zakonom o budžetu Republike Srbije. Koeficijent za obračun i isplatu plata predsednika Ustavnog suda iznosi 12, a sudije Ustavnog suda 10,50. U slučaju da u Ustavnom sudu nisu popunjena sva sudijska mesta, do njihove popune, plata predsednika i sudija Ustavnog suda se uvećava 10% za svako nepopunjeno sudijsko mesto". Tri nepopunjena sudijska mesta, svako će imati po 10%, što je 30% uvećanje plate. A zašto ovo ne date zaposlenima u državnim službama? Zašto ovo ne date zaposlenima u privredi? Recimo, po sistematizaciji, 30 ljudi je planirano da rade kao bravari, radi ih 20, ima pravo svako od njih po 10% za svako nepopunjeno mesto. Po čemu se razlikuje posao bravara i posao dr Bose Nenadić? Kaže se: "Sudija Ustavnog suda koji je izabran, odnosno imenovan na dužnost iz reda profesora pravnog fakulteta koji prava iz radnog odnosa ostvaruje na pravnom fakultetu, ima pravo na mesečnu naknadu u visini razlike između plate sudije Ustavnog suda, obračuna za puno radno vreme". Ovo je pravljeno u varijanti da mu je plata na fakultetu manja. U praksi je ona dva puta veća nego što je u sudu. Šta, nije? Ja nikad ne lažem, to je valjda jasno. Ja uvek govorim surovu istinu. Da ne bih više trošio ove dragocene antievropske minute, izbrišite ovo. Mi smo amandmanom tražili da se ovo ukloni. Znate, vi se slabo snalazite sa osnovnim ideološkim koncepcijama modernog društva. Imate jednu koncepciju koja se zasniva na političkim slobodama i to je liberalizam, i drugu koncepciju koja se zasniva na političkoj jednakosti, a to je demokratija i ovaj novi, kobajagi, neki socijalizam. To su ovi krvavi borci za socijalnu pravdu, poput vašeg Bajatović što prima milion i 350 hiljada svakog meseca. A on se bori da ne bude… (Predsednik: Očigledno, vi čitate ali ne razumete.) Apsolutno ništa ne razumem. Vi se vrlo dobro razumete, u to sam siguran. Ima sve u Agenciji za borbu protiv korupcije, ko je šta prijavio, kako je prijavio, itd. Neću da vas opterećujem tim podacima. To svako može lepo da pogleda i da vidi. Sada se postavlja pitanje – zašto tovite ove ljude? Zar vam ne deluje ovaj predlog zakona kao kad se uzme ona guska pa treba da se utovi što pre i onda joj se otvore usta pa se kljuka, kljuka, da se što pre za Božić ugoji? Šta ste to osmislili pa su vam neophodni ovi ljudi i ta tzv. garancija njihove nezavisnosti? Koja garancija njihove nezavisnosti? Oni nezavisni u donošenju odluka Ustavnog suda? Ko će to da vam poveruje? Zašto vređate te ljude? Oni ispunjavaju zadate obaveze. Oni su pod prismotrom. Zna se ko im kaže i kakva odluka treba da se donese, zašto se donosi, zašto se neki put prihvata neka inicijativa, zašto se neki put ne prihvata, kada oni po službenoj dužnosti pokreću postupak za ocenu ustavnosti, zakonitosti, sada treba da završe prljavi posao sa navijačkim grupama, itd. Sve se to zna, gospođo Malović. Ovde se upada u ambis neprekidno. Zašto? Šta je to toliko preče da ovako otvoreno gazite po osnovnim principima na kojima se zasniva Ustav Republike Srbije? Zašto to radite? Nije nikakav spor. Imate 126, verovatno ćete pet-šest amandmana usvojiti, ali ćete progurati ovo. Ali, vidite i sami, vaši neće da glasaju za one članove koji su vama bitni, a vama su bitni samo ovi članovi koji donose, da budu situirani, slobodni, nezavisni itd, itd. Zašto to radite? Kada predložite jednu ovakvu promenu Zakona o Ustavnom sudu, onda se stiče utisak kao da do sada to nije bilo regulisano. Stiče se utisak da je bilo loše kako je do sada bilo regulisano. Znači, bilo je regulisano i nije bilo loše. Morate sada menjati to da biste podmazali. Morate da kupite tu vrstu nezavisnosti za sudije. Pobogu, tržišna ekonomija cveta, zakoni ponude i potražnje, plati pa klati, kako se to kaže. Zašto bismo mi glasali za ovo? Nemamo nijedan opravdani razlog. Ove odredbe koje se predlažu u ovom zakonu su u suprotnosti sa načelima na kojima se bazira Ustav Republike Srbije i to svi znamo. Ali, vi se uzdate u 126. Znači, vaš jedini argument je 126. On je bio i kada ste krenuli sa reformom pravosuđa i vidite kako ste je unakazili. Ono što ste planirali za godinu dana da završite, evo, tri i po godine nema. Samo da znate, neizabrane sudije u međuvremenu su se učlanile u neke stranke. Budite oprezni. Vodite računa. Imali ste i onoga što vas je na diktafonu prisluškivao, sećate se? I on postao advokat, samo da znate. A bio je tvorac propisa koje ste ovde zastupali o tajnim službama, jel tako? Čitajte malo "Pres kliping". Kolo sreće se okreće, gospođo Malović. Povucite ovaj predlog zakona. Ništa njime nećete da rešite, samo ćete napraviti dodatnu katastrofu, pored one koju ste izazvali u pravosuđu, i u Ustavnom sudu.
Na član 6. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima gospođa Tabaković.
Mi u članu 6. Predloga predlažemo da se u novom članu 20a. stav 5 promeni i glasi ovako: "Predsednik i sudija Ustavnog suda imaju osnovnu platu u visini osnovne plate predsednika odnosno sudije Vrhovnog kasacionog suda" i predložili smo da se stav 6, tamo gde se predviđa uvećanje za nepopunjena sudijska mesta briše, kao i da se briše stav 7. Predlažemo da predsednik i sudija Ustavnog suda imaju osnovnu platu u visini osnovne plate predsednika odnosno sudije Vrhovnog kasacionog suda. Smatramo da ne postoje ozbiljni razlozi da se plate sudija ova dva najviša suda razlikuju, niti da se određuju po drugačijim pravilima, bez obzira na to što je Ustavni sud vrhovna vlast. U prilog tome je i činjenica, da su i sada te plate u osnovi iste, barem prema podacima kojima mi kao javnost raspolažemo. Rešenje iz Predloga koje ste nam dostavili ovde, kojim se za obračun plate određuje koeficijent 12 za predsednika Ustavnog suda Srbije, a za sudije 10,5 je nejasno i neprihvatljivo. Naime, Zakonom o sudijama je u članovima 38. i 39. propisano da predsednik Vrhovnog kasacionog suda ima koeficijent 6, a sudija koeficijent 5. Govorim o razlici, gde ste vi drastično tu razliku povećali – 12 i 10,5 kod Ustavnog suda. U takvoj situaciji nije moguće utvrditi da li to znači da će sudija Ustavnog suda imati ubuduće duplo veće plate od sudija Vrhovnog kasacionog suda, ili će osnovica za obračun biti određivana nezavisno od osnovice za sve ostale sudove i državne organe? Stav 6. treba brisati jer nema nikakvog opravdanja ni razumnog razloga da se plata sudija povećava, ako nisu popunjena sva sudijska mesta u sudu. To samo po sebi ne znači da sudije rade posao odsutnih sudija. U prilog tome je i tvrdnja samog Ustavnog suda iz vremena kada nisu bile imenovane sve sudije, da zbog manje sudija rešavaju srazmerno manje predmeta. Ovakav predlog je izvesno inspirisan od strane predsednice Vrhovnog kasacionog suda, koji je i sebi i sudijama po osnovu toga što nisu bile izabrane sve sudije povećala platu za 30% i javnost se seća da je njena plata porasla tada na 210 hiljada, odnosno sa 210 hiljada na preko 320 hiljada. Pored toga, primala je još tri nagrade i tri druge funkcije, o čemu je pisala štampa, gospođa, iskreno to cenim, je potvrdila, ali i pravdala. Njenim primerom, nažalost, danas smo svedoci, povode se i sudije Ustavnog suda. Stav 7. treba brisati, jer je amandmanom predloženo da sudije Ustavnog suda ne mogu da rade kao profesori na fakultetima, iz razloga navedenih u obrazloženju prethodnog amandmana. Posebno se mora naglasiti da stav 7. jeste sporan zbog načina uređivanja te doplate za vršenje sudijske funkcije, jer polazi od pretpostavke da je plata sudije veća, a to uopšte ne mora da bude tačno. Takođe, određuje se samo u odnosu na profesorske plate koje se finansiraju iz budžeta, ali se ne obuhvataju i ostali prihodi koje primaju profesori i ostvaruju ih po raznim osnovama, niti obuhvata situaciju kada je sudija profesor na privatnom pravnom fakultetu. Ne pada mi na pamet da budem ničiji advokat, ali i u ovom domu smo imali potpuno neopravdano nazvano sukobom interesa nešto što je vezano za profesionalni posao nekoga ko ne prima platu u ovoj skupštini, a bavio se projektnim izučavanjem u medicinskoj struci, određenog kvaliteta i uticaja lekova. Predsednica Skupštine, ne govorim o imenu i prezimenu, molim vas da me ne shvatite lično, je otkazala ugovor gde je kao profesor koji je nastavio da se bavi svojim poslom, radi održavanja, svi moramo da učimo trajno i to se od nas traži, to je dostignuće, neki to radimo sami, a neke na to tera zakona. Ti koji to rade sami i dodatno se angažuju, bivaju izvikani u štampi i izloženi na stubu srama, a mi ovde svesno nekima to dozvoljavamo. Jednostavno, imam nepristrasan odnos koji izražavam kroz amandman na svaku funkciju u ovoj zemlji, kao što sam ponosna na svoj nepristrasan odnos, čak i u najličnijim stvarima, kada su moja deca u pitanju, želeći da nikada, zbog ljubavi prema deci, izgubim odnos njihovog kvaliteta, mogućnosti i ostalog. Ovde zaista imamo obavezu da zakonski tu nepristrasnost pokažemo, a ne da od onih od kojih očekujemo da cene zakone koje ovde donosimo, u stvari, otvaramo im vrata da oni mogu da budu u tom sukobu, a da mi na to ne reagujemo. Stav 7. treba brisati jer smatramo da sudije Ustavnog suda, da bi valjano vršili svoju funkciju sa punim angažovanjem i pažnjom i bez sumnje u sukob interesa, apsolutno ne mogu da vrše nikakav drugi ni posao, ni funkciju. To što rad na fakultetima omogućava uticanje o kojem sam već govorila kroz direktno i indirektno uticanje, jeste dodatni razlog da i ovaj amandman koji smo podneli na član 6. usvojite. Molim vas da taj dopunski rad, koji ovde tretirate, definišete na takav način da motivišete popunjenost sudijskih mesta sve vreme i u svakom trenutku, da pristojnom platom, ali ne potkupljivanjem i ne na ovaj način, plaćanjem dopunskih primanja onima koji rade posao, ne ovih samo nego svoj, nego i onih koji su odsutni i na isti način, kao što sam ovde više puta rekla, da ne može niko da bude natčovek i da prima platu iz budžeta kao jedan od ljudi, načelnika i pomoćnika ministara, a da istovremeno bude član 10 komisija i svaka od njih plaćena, ne po pojedinačnom angažovanju i nekom rezultatu, nego svaka ad hok komisija za njene članove nosi mesečnu naknadu. Sada se samo pitam, kako možete u sklad da dovedete potrebu da se mladi koji su vredni i pametni, angažuju, uče poslu i govorimo o zaposlenosti, a u isto vreme dozvoljavamo da jedan čovek vrši više funkcija istovremeno, pokazujući da u neke ljude verujemo kao da su više od Ničeovog "Zaratruste" i "Natčoveka". Molim vas da ne unižavate ugled sudija Ustavnog suda za koje se čudim kako su se, a možda se i nisu usaglasili sa ovakvim predlogom.
Iskorišćeno je šest minuta i 30 sekundi od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić, Miroslav Markićević i Srđan Spasojević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Zoran Krasić.
Član 7. Predloga zakona se vrši intervencija na članu 21. osnovnog teksta, tako što se dodaju novi stavovi, potpuno nepotrebni stavovi koji regulišu prava sudije Ustavnog suda po prestanku mandata i prestanku vršenja funkcija, a nije to slučaj kada se ide u penziju. To se vrlo prosto rešava i do sada u praksi nije bilo problema, gospođo Malović. Ako je neko sa jednog radnog mesta izabran na funkciju sudije Ustavnog suda, po prestanku mandata se vraća na svoje prethodno radno mesto. Dok je bio u funkciji sudije Ustavnog suda, mirovao mu je radni odnos. Vrlo prosto i jednostavno. Znači, ono što važi za vodoinstalatere, što važi za druge profesije, treba da važi i ovde. Još jedna stvar koja pravno-tehnički ne bi smela da bude u ovom tekstu, Visoki savet sudstva, odnosno Državno veće tužilaca su dužni da u roku od 30 dana od dana prestanka dužnosti sudije Ustavnog suda donesu rešenje u slučaju iz stava 6. ovog člana. Ne može formulacija – dužni su. Ne može njima da se propisuje obaveza. Ne može. To je jedna specifična situacija kada je neko izabran na funkciju sudije Ustavnog suda sa nekog od tih mesta gde je imao pravosudnu funkciju, gde je zastupljen princip stalnosti te sudijske funkcije. Znači, sudijska funkcija je zasnovana na principu stalnosti, pa ako je taj sudija u međuvremenu izabran za sudiju Ustavnog suda, njemu je mirovao radni odnos u onoj sudijskoj funkciji. Po prestanku funkcije sudije Ustavnog suda vraća se na onu svoju. Nema nikakvih problema. Ali, ovde se posebno to ističe. Ne znam zašto posebno. Ne znam zašto ste imali potrebu da na ovaj način nešto precizirate, što nije bilo sporno do sada. Ništa nije bilo sporno do sada. U praksi nije bilo nikakvog spora, tim pre što Visoki savet sudstva i ova veća tužilaca, svakog dana ne bira, niti razrešava sudije. Oni su taj posao poprilično završili. Verovatno jedanputa, dva puta godišnje ako treba da se popuni neko upražnjeno mesto, ili da se eventualno poveća broj sudija, ide neki konkurs, ide neka popuna. Ali, ne. Stičem utisak da ste vi imali nameru da sa velikim brojem izmena, 40 i nešto članova, u stvari ovo predstavite ozbiljnim predlogom zakona i da u tom moru odredbi u suštini prikrijete nekoliko odredbi. Mislim da su najvažnije ove odredbe o platama, položaju i ova novotarija o malom i velikom veću, ali doći ćemo do toga. To je dibidus, katastrofa, to je promašaj. Gospođo Malović, predlažem vam da prihvatite ovaj amandman SRS, jer ako prihvatite taj amandman, onda će manje ovaj predlog zakona da bude unakažen nego što je sad, kako ovo izgleda.
Iskorišćeno dva minuta od vremena poslaničke grupe ili ovlašćenog predstavnika? Od grupe. Ministarka pravde, Snežana Malović ima reč. Izvolite.
Zahvaljujem se. Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo uvaženi narodni poslanici, sačekala sam da prođe diskusija o svim amandmanima koji se odnose na izbor, imenovanje i prestanak dužnosti i položaj sudije Ustavnog suda i pokušaću sada, objedinjavajući sve ono što je ovde izneto i što predstavlja možda dilemu ili kritiku, da pojasnim ili da vas možda eventualno uverim u nešto suprotno. Što se tiče Predloga zakona i odredbe Predloga zakona koja se odnosi na penzijski osnov, bili smo rukovođeni jednim evropskim standardom koji se nalazi u Evropskoj povelji za sudije i koji se proteže i na sudije Ustavnog suda, gde se uzima kao poslednja plata osnov za penziju. Međutim, apsolutno razumem sve one argumente koji su ovde izneti u tom pogledu, razumem i situaciju i stanje u kome se nalazimo, ne samo naša zemlja, nego i celokupan svet u pogledu svetske ekonomske krize i pozdravljam i mišljenje Odbora za finansije koje je pretočeno kroz amandman i svakako, kako god se bude Narodna skupština izjasnila u danu za glasanje, ja ću takvu odluku poštovati. Takođe ne mogu da se složim sa činjenicom, iako se slažem sa tim da nije dovoljno precizno napisano u pogledu odlaska žena u penziju, da to predstavlja diskriminaciju, imamo, kao što je ovde istaknuto, Zakon o invalidskom i penzijskom osiguranju koji predstavlja opšti zakon, a koji se odnosi u određenom delu i na status sudija Ustavnog suda. Prema tome, žene ne smeju i ne mogu biti oterane ukoliko navrše 60 godina života u penziju ukoliko to ne žele. One mogu da koriste opšti uslov od 65 godina koji važi za muški pol. Takođe želim da vas uverim u to da ne može da dođe do situacije da se prima i plata i penzija ukoliko dođe do produžetka radnog veka. Naravno, opet i u tom slučaju ukoliko se ovakva odredba izglasa, Ustavni sud će morati da poštuje opšti rok za trajanje mandata sudije Ustavnog suda koji iznosi devet godina i koji je, kao takav, određen Ustavom. Za mene je zaista iznenađujuća činjenica i nemam razloga da ne verujem u to da šest sudija Ustavnog suda nije prijavilo svoju imovinu. Duboko verujem da postoji određeno objašnjenje za to. Da li se možda nije našlo na veb sajtu Agencije ili je nešto drugo u pitanju, ali ovom prilikom želim da apelujem na samu Agenciju za borbu protiv korupcije da ovu situaciju ispita i ukoliko je potrebno da preduzme dalje korake u tom pogledu. Ustav i Zakon o Ustavnom sudu su dovoljno jasni u pogledu nemogućnosti obavljanja bilo kakve druge funkcije, sem sudije Ustavnog suda, izuzev profesure na Pravnom fakultetu. Prema tome, složila bih se sa tim diskusijama, da takva situacija nije baš dopustiva. Što se tiče osnovice, prema Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o Ustavnom sudu je predviđeno da se osnovica utvrđuje Zakonom o budžetu. Do sada je to činjeno putem zaključka Vlade. Ta osnovica, što ste mogli da vidite u Predlogu zakona, nije izjednačena sa osnovicom za sudije. Mislim da će morati da bude u nekom manjem iznosu, s obzirom da su koeficijenti za sudije Ustavnog suda veći u odnosu na koeficijente drugih redovnih funkcija. Toliko za sada. Nadam se da ćemo tokom diskusije još imati priliku da razmenjujemo mišljenje.
Da li se još neko javlja za reč u pretresu u pojedinostima na amandman na član 7? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Maritović. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Zoran Krasić. Izvolite.
Ovaj amandman na član 8. obuhvata suštinski još nekoliko amandmana, pošto ovaj član je praktično uvodni za sve ovo dalje što se razrađuje. "Sednice javne rasprave i drugi oblici rada Ustavnog suda mogu se, po odluci Ustavnog suda, održavati izvan sedišta Ustavnog suda." Uopšte mi nije jasno zašto ste u odredbi zakona kojom se reguliše sedište ubacili novi stav gde se govori gde sve Sud može da radi. Uopšte mi to nije jasno. Zašto ste to uradili? Zašto vam je to bilo potrebno? Imate Poslovnik, imate i druge podzakonske akte kojima sve to može da se reguliše. Zašto bi se to regulisalo zakonom? Obaveza postoji da se zakonom propiše sedište, a gde će još Ustavni sud da zaseda, gde će da radi, ne postoji obaveza, a vi ste to ubacili. Da li zbog Sremskih Karlovaca, zbog čega? Da li jedva čekate da se ovo promeni, pa ćete da zakažete sednicu Ustavnog suda u Kosovskoj Mitrovici? Možda zbog toga. Ako je to zbog toga, slažemo se, samo napišite. Imamo nameru da idemo do Jagnjenice, tamo da održimo sednicu Ustavnog suda, tamo ćemo da vršimo ocenu ustavnosti i zakonitosti uredbi Vlade Republike Srbije, gde se dogovor iz Brisela pretočio u uredbe, pa ćemo ocenu da vršimo tamo, pa ovo nam je potrebno da bi Ustavni sud mogao da ode do Jagnjenice. Verovatno ste zbog toga to menjali. Niste zbog toga to menjali, imate neke druge namere. Ovo po svojoj sadržini ne pripada ovom članu.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 9. amandmane u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanik Nemanja Šarović i grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković. Izvolite.
Tražili smo brisanje člana 9. predloga zakona i on definiše položaj nameštenika, sad ona slavna rečenica koju ja ne podnosim u zakonima – ako ovim zakonom nije drugačije određeno. Plate i druga primanja državnih službenika određeni su Zakonom o platama državnih službenika i nameštenika i celovito su uređena za sve državne službenike. Taj zakon ne propisuje mogućnost da se pojedinačnim zakonima plate i naknade drugačije uređuju za pojedine kategorije službenika ili za pojedine državne organe. Zakon se odnosi i na sudove i na Ustavni sud. Zato bi drugačije uređivanje ovog pitanja samo za pojedine službenike ili pojedine državne organe jednostavno bilo suprotno Ustavu zbog kršenja načela vladavine prava, jedinstva pravnog poretka i jednakosti svih pred Ustavom i zakonom. Mislim da ste vi bili dužni da pre predlaganja ovog zakona provenite kao Vlada pitanje ustavnosti i saglasnosti sa pravnim sistem spornih odredbi i da u obrazloženju navedete zbog čega smatrate da jeste u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, iako je očigledno da to nije. Ako smatrate da možete pojedinačnim zakonima da menjate odredbe Zakona o platama državnih službenika, za pojedine kategorije i zaposlene u pojedinim državnim organima, onda jednostavno otvarate mogućnost da svi drugi organi traže da se posebnim zakonima to za njih reši. Zato vam i treba taj dodatak - ako ovim zakonom nije drugačije određeno. Zato se ovom spornom ustavno-pravnom pitanju mora posvetiti dužna pažnja i nemojte da ovo preskočite a da pre toga ne zauzmete jasan stav povodom ovog zakona, jer se ova primedba odnosi jednako i na sve ostale odredbe predloga kojima se menjaju pravila o platama i naknadama koje su utvrđene Zakonom o platama državnih službenika i nameštenika. Ne znam koliko je dana prošlo od nedavne rasprave, kada smo imali priču o Zakonu o policiji, bila je ista tema i rečeno je - može posebnim zakonom. Da, dobili smo poseban Zakon o policiji, ali smo tada bili pod pritiskom štrajka, koji se rastavio, jer čak ni zakon ne znači mnogo u smislu poverenja. Ta vrsta popuštanja pod pritiskom, da se pojedinačnim zakonima utvrđuju drugačija pravila za neke, će u stvari ostaviti da je to pravilo, da svi imaju neki poseban osnov za utvrđivanje plate, a da će ta opštost biti izuzetak. Zaista ne mislim da je ovo dobar put, pogotovo ne kod Ustavnog suda i molim vas da ne prihvate presedane ovakve vrste i da ne odstupate od zakona. Hvala.
Iskorišćeno je minut i 30 sekundi od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 10. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanik Boris Aleksić i grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Tražili smo brisanje člana 10. i razloge koje sam navela za amandman na član 9. neću ponavljati, ali hoću da postavim pitanje - kako ova vlada namerava da obezbedi sredstva za povećanje plata i za dodatna prava, koje ustanovljava pojedinim službenicima i organima ovakvim izmenama i dopunama zakona? Znači, kažem da ovo nije prvi predlog zakona kojim se ustanovljavaju veće obaveze i drugačija prava, a biće ih sve više kad otvorite tu praksu. Sad je zanimljivo da navedem šta ja smatram razlogom za ovakvu situaciju. Svi su posledica pritisaka i ucena, što dela koalicije, ali je meni zanimljivo što su posledica pritisaka nekih državnih organa, ali nekih, da neće da rade svoj posao sa ovom platom, a kad je Ustavni sud u pitanju, da nije ovo pritisak da će početi da rade svoj posao ako im ovako ne poboljšate položaj drugačije nego svim drugima? Znate sami koliko smo ovde puta osporavali ustavnost i zakonitost pojedinih odredbi zakona koje smo usvajali. Mislim da je za vas to najozbiljnija pretnja, da se može desiti da Ustavni sud počne da radi svoj posao, i da ste pod tom vrstom pritiska pokušali da ih odobrovoljite ovim neodmerenim pravima koje želite da im dodelite. Imali smo sličnu situaciju kada ste izmenom Zakona o Agenciji za borbu protiv korupcije, umesto da izmenama sprečimo korupciju u stvari povećali platu direktorki, i sad se ona trudi da se oduži za to, ovo sada nije uopšte analogija, ovo je sad jedna ozbiljna primedba, gde je počela da se progoni opozicija za lepljenje plakata za novo izmišljeni prekršaj, gde se maštovito uvode predizborne aktivnosti. Molila bih da mi neko navede zakon u kojem postoji formulacija uopšte predizborne aktivnosti. Svi se slažemo da je sve što radimo u funkciji dobijanja izbora i sve je kampanja. Onog dana kad se zatvore biračke kutije, to je izborna kampanja za sledeće izbore. E, kad vas neko ganja za prekršaj u predizbornim aktivnostima, koje nigde nisu definisane kao osnov za prekršaj, a dali ste to pravo direktorki, ja se sad ne čudim o onom što dalje sledi. Verovatno je Ustavni sud zapretio da će početi da rešava nagomilane predloge za ocenu ustavnosti zakona. Da vas podsetim, u Ustavnom sudu se nalaze već dugo nerešeni neki vrlo ozbiljni predmeti, a ja ću da navedem samo četiri. Član 18. ustavnog zakona kojim se suprotno Ustavu omogućava aktuelnom predsedniku da se kandiduje za treći predsednički mandat. Sledeći - izmene Zakona o Vladi kojima je premijeru Cvetkoviću omogućeno da istovremeno bude ministar finansija. Sledeći - veći broj propisa o tzv. opštem reizboru sudija i tužilaca, zbog čega i uvodite isključivanje javnosti iz uvida u predmet za ove i ovakve slučajeve ovim zakonom. Zakon o elektronskim komunikacijama, mislim na prisluškivanje građana, i taj je na redu za preispitivanje ustavnosti. Izdvojila sam dve grupe i dva konkretna primera, a ima ih mnogo. Za uzvrat Vlada je prihvatila zahteve sudija da im se, pretpostavljam zahteve, da im se duplo povećaju plate, da im osnov za penziju bude poslednja plata, da mogu da vrše funkciju i kao privilegovani penzioneri, da mogu da rade određene tezge, izvinite na izrazu, uz funkcije, da se povećavaju plate sudskoj administraciji, tu posebno, i ostale privilegije sadržane u ovom zakonu. Kada se tome doda da skoro sve sudije imaju dodatne poslove, da skoro polovina nije prijavila imovinu i prihode, sve to zajedno predstavlja tešku bruku za one koji po Ustavu treba da štite ustavnost i zakonitost i ljudska prava i slobode. Mislim da je jedino časno rešenje da se ili zakon povuče ili makar sudije Ustavnog suda izjasne da oni nisu za ovakve privilegije i da konačno u punom sastavu i sa punim radnim angažovanjem uzmu u razmatranje makar deo predmeta koje sam navela ovde. Ali, ako samo uzmete saopštenja Ustavnog suda, da li se čekalo da ovaj zakon uđe u skupštinsku proceduru? Jer, po tim saopštenjima možete da vidite koliko se važnim stvarima bavi Ustavni sud. Ne postoji beznačajan problem, nekome je značajan, ali u rangiranju značajnih po šteti koju nanose, baš u smislu ustavnosti, ja ću se usuditi i rizikovati da kažem da se ipak bave manje značajnim predmetima od onih koje sam navela, i to uglavnom zahteve za ocenu ustavnosti koje je vrlo lako odbaciti ili obustaviti, a mnoge važne stvari čame u fiokama. Javnost može da se uveri u istinitost ovog što sam iznela. Hvala.
Iskorišćeno je četiri minuta i 23 sekunde od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 10. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić, Miroslav Markićević i Srđan Spasojević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite.
Članu 11. je otprilike ista sudbina kao i ovih nekoliko prethodnih 9, 10. i taj 11. i sledeći koji ću takođe da obrazlažem. To je potpuno ista priča samo što ovaj 11. se odnosi na budžet Ustavnog suda. Uopšte mi nije jasno zašto ste imali potrebe da menjate i ubacujete ove stvari sa ciljem da nešto razjasnite kada postoji Zakon o budžetskom sistemu, kada postojeća odredba člana 28. sasvim dovoljno načelno reguliše ovo pitanje sredstava za rad Ustavnog suda. Zašto ste ubacivali ovaj poslovnik? Zašto ste ubacivali ceo ovaj postupak? Zašto ste toliko insistirali na ovome, kada to već sve postoji u propisima? Zakon o budžetskom sistemu postoji. Odgovarajuće odredbe će postojati i u sledećem Zakonu o budžetu za 2012. godinu, koja se tiču Ustavnog suda. Zašto ste išli na ovo, to mi uopšte nije jasno? Jednostavno ste imali potrebu da gomilate izmene ovih članova, da bi se nešto prikrilo. Šta je ovde epohalno što se menja? "Ustavni sud samostalno raspolaže sredstvima budžeta Ustavnog suda", i dosad je i uvek je. "Vlada ne može bez saglasnosti predsednika Ustavnog suda obustaviti, odložiti, ograničiti izvršenje budžeta Ustavnog suda". Kad se to desilo? Nikad se nije desilo. Čak je ova odredba i lošija. Ovde se insistira na saglasnosti predsednika Ustavnog suda. Može, znači, ako je on saglasan. Jak štih, on će da da saglasnost da se obustavi plaćanje sa budžeta Ustavnog suda. Besmislene odredbe, koje ništa apsolutno ne znače. Da vam ne pričam, verovatno je jedan ili dva stava iz ovog člana kontradiktoran Zakonu o budžetskom sistemu.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 11. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
U članu 11. Predloga stav 4. koji kaže – "da se postupak za utvrđivanje predloga budžeta Ustavnog suda uređuje ovim zakonom" znači Ustavnim sudom i Poslovnikom tražili smo da se briše. Smatramo da je potpuno nepotreban, jer je stavom 1. propisano da se sredstva za rad i funkcionisanje Ustavnog suda obezbeđuju u budžetu Republike Srbije na predlog Ustavnog suda, jednostavno nema nikakvih razloga i potrebe da se postupak predlaganja koji se odvija unutar samog suda drugačije formuliše, jer se to i inače može urediti aktima samoga suda. Iz tog razloga smo i predložili brisanje ovog stava 4.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 12. amandmane u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanik Zoran Krasić i grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković, pa narodni poslanik Zoran Krasić.
Tražili smo da se briše taj član 12. iz razloga što ste vi njime hteli da se uredi postupak predlaganja budžeta unutar samog suda, potpuno nepotrebno, suvišno. Nezavisno od toga i sam postupak koji ste propisali članom 12. je tako komplikovan i nejasan, a propisuje nadležnost nekakvog radnog tela da smatramo da Ustavni sud nadležan za finansije, čiji sastav i nadležnost nisu poznati, ustanovljavate opet neki organ unutar Ustavnog suda, pravite državu u državi potpuno nepotrebno kao da je Ustavni sud imao neke probleme sa finansiranjem, prebacivanjem sredstava. Zaista ne vidim razlog i smatram da treba brisati i ostaviti Ustavnom sudu da se bavi svojim osnovnim poslom.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić. Izvolite.
To su dva člana 28 a. i 28 b. mislim da ovo trebate da izbrišete, jer stvarno vi od Ustavnog suda pravite maltene Narodnu skupštinu. Te radna tela Ustavnog suda, te sekretar pregovara, te ovaj pregovara, te ovaj pregovara sa ovim, te ovo, te ono, a što se tiče člana 28 b. molim vas, i Ustavni sud mora da ima internu kontrolu. Svaki korisnik budžetskih sredstava mora da ima internu kontrolu i Ustavni sud mora da vodi računa o Zakonu o računovodstvu i reviziji i on nije valjda vanzemaljac i kod njih dolaze nadležni inspekcijski organi da kontrolišu kakve odluke donose Ustavni sud ali i kakvo je materijalno, finansijsko poslovanje jer oni ne uživaju imunitet. Doduše, od kad je zavladala demokratija, gospođo Čomić, mi ćemo u ponedeljak imati i onu tačku dnevnog reda, prestanak funkcije onog sudije, člana Visokog saveta sudstva. Da li ste videli njegov tekst ostavke? Baca drvlje i kamenje na Visoki savet sudstva. Kaže da ne prave ni zapisnike ovi, gospođa Malović i Boško Ristić. Niti zapisnike sa sednica, niti se pitaju nešto članovi. Čovek revoltiran podneo ostavku i na dve strane nas obavestio. Tako da, poštovani građani ako vi mislite da u Ustavnom sudu sede sve apostoli ili u našem pravosuđu sve sede baš onako, da ga pozoveš u kuću. Videćete u ponedeljak kada budemo čitali ostavku čoveka, šta je napisao. Ne vode čak ni zapisnik. Preglasavanje, šta ne rade tamo i sad kad ja upotrebim neku tačnu rečenicu ili tačnu reč da opišem stanje kako izgleda transformacija pravosuđa, dobijem opomenu. A vidite svakog dana nas neko obaveštava, na bazi ličnog primera, šta se dešava u transformisanom, prodemokratskom pravosuđu. Vidite, gomilaju neke odredbe ovde, upisuju nešto potpuno nepotrebno. Ustavni sud u pogledu materijalno-finansijskog poslovanja ne razlikuje se od drugih pravnih lica koji su korisnici budžetskih sredstava. Tačka, nema tu šta više da se priča. I kod vas ima da dođe budžetska inspekcija, da dođu drugi inspekcijski organi i kod vas ima da dođe DRI da prekontroliše, i kod vas može policija privrednog kriminala da dođe. Ovde ste ubacili u članu 28 a. "u slučaju nesaglasnosti". Kakve nesaglasnosti? Objasnite kakve nesaglasnosti, nesaglasnosti molim vas? Zašto bi Ustavni sud svoj budžet, predlog svog budžeta, nacrt svog budžeta pravio na drugi način nego što to je propisano kriterijumima za druge korisnike budžetskih sredstava. Šta ima u budžetu Ustavnog suda? Plate, zakonom propisano koji su koeficijenti, broj zaposlenih, kadrovski plan i to se zna kako može da se napravi, minuli rad, može da se izračuna, materijalni troškovi mogu da se izračunaju koliko vam treba tonera, koliko papira, koliko grejanja, koliko ovo, koliko ono. U čemu bi bila neka velika nesaglasnost između Ministarstva finansija i Ustavnog suda prilikom utvrđivanja predloga budžeta. Možda u savetovanjima koje ste planirali za državne službenike. Jaki su vam službenici ako moraju da idu na Kopaonik ili na Zlatibor na savetovanje, znači bili loši studenti. Toliko bili loši studenti da im je potrebno dodatno obrazovanje. Ili da možda malo sudije Ustavnog suda održe predavanje pa da uzmu koju dnevnicu, kao sad što su bili neki na Kopaoniku. Molim vas, o čemu vi pričate? Vi stvarno mislite da u svakoj lepoj ambalaži može da se gurne nešto? Znate, ko se mnogo reklamira? Na televiziji se samo reklamiraju falš proizvodi. Njima je potrebna velika reklama jer preko velike reklame se vrši propaganda, a propaganda je kako prevariti. Da bi se prevario potrošač, to je vrlo prosto i jednostavno. Još samo fali odredba, pre početka dnevnika treba da ide reklamni spot "verujte Ustavnom sudu Srbije".
Dva minuta i 30 sekundi iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 12. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić, Miroslav Markićević i Srđan Spasojević. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili amandman. Zakonodavni se nije oglasio, pa je amandman u pretresu i o njemu će Skupština odlučivati u danu za glasanje. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 13. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Zoran Krasić. Izvolite.
Gospođo Čomić, to je član 30. osnovnog teksta koji se menja članom 13. Predloga ovog zakona. Šta je drugi stav člana 30? "U postupku pred Ustavnim sudom mogu učestvovati lica koja ovlasti učesnik u postupku". Izuzetno lepa, precizna formulacija. Šta tome može da se doda? Ništa. Ekspertima smeta to. Šta predlažu? Da sada to glasi ovako: u postupku pred Ustavnim sudom mogu učestvovati lica koja na osnovu specijalnog punomoćja ovlaste učesnici u postupku. Normalan čovek bi postavio pitanje šta je sada u onoj formulaciji loše pa da treba neko specijalno punomoćje, šta se iza toga krije? Šta? Ko će koga da predstavlja? Pa uvek mora da ima neko punomoćje. Ne, nego da uvedemo još nešto novo, ako možemo. Vidite li šta se radi? Izbrišite ovo, jer praktično ništa ne znači. Ova prethodna formulacija je pet puta bolja nego ova.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 13. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković. Izvolite.
U članu 13. Predloga tražili smo da se briše reč: "specijalnog", ali da se briše i u svim odredbama Predloga dalje, jer ispred reči: "punomoćja" kada bez ikakvog pravnog značaja unesete reč "specijalni" možete samo da stvorite probleme u tumačenju i primeni odredbe jer zakon uopšte ne poznaje specijalno punomoćje i ne može da se utvrdi kakva je razlika između specijalnog punomoćja za učešće u postupku i punomoćja koje nije specijalno već je samo punomoćje za učešće u određenom postupku u ime davaoca punomoćja. Da ste na bilo koji način objasnili posebnost takvog punomoćja možda bi i ostavili bez reakcije, ali bi i tada "specijalno" zamenili rečju "posebno" punomoćje kao srpskom rečju, ali pošto ne postoji razlog ni za kakvu posebnost, odnosno nije objašnjeno, mi smo tražili da se briše reč "specijalno" punomoćje.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 14. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 15. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić. Izvolite.
Član 14. i 15. ipak čine jednu celinu. Ne znam zašto ste menjali član 35. sa ova dva u Predlogu zakona jer to je to. To obuhvata to, sudiju izvestioca. Sada ste ovde ubacili – izuzetno kada to složenost zahteva može odrediti jednog ili više sudija koji će zajedno sa sudijom izvestiocem sprovesti postupak i pripremiti zajednički predlog akata o kojima odlučuje Ustavni sud. Izvinite, molim vas, ovo nije materija za zakon. Ovo je baš prava materija za Poslovnik o radu Ustavnog suda. Sasvim vam je dobar bio član 35. Na bazi tog načelnog principa iz člana 35. mogli ste u Poslovniku da ovo lepo razradite i da završite posao. Zašto opterećujete zakon nekim stvarima koje su stvarno pitanje unutrašnjeg karaktera, načina organizacije rada i to u onome preprethodnom postupku? Zašto opterećujete zakon ovakvim stvarima? Zašto? Da li jedan sudija izvestilac, da li će da mu pomaže više, pa znate i sami da sve pripremaju savetnici. Sve pripremaju savetnici. Drugo nešto, ako se radi o oceni ustavnosti nekog zakona, a postoji neki načelni stav od pre sedam,osam godina, da ne idem dalje, od 2007. godine itd, pa prepisuje se onaj stav, pa se i ne uzima u ruke. Pravite filozofiju od ovoga da bi opravdali koeficijent 12, da bi opravdali mogućnost da sudija Ustavnog suda radi i posle penzije, dok ne umre itd. itd. Morate da shvatite jednu stvar, kada su doneti propisi o odlasku u starosnu penziju, stvorena je određena prezunkcija da čovek sa 65 godina života gubi opštu radnu sposobnost. Da li postoje izuzeci posle toga? Postojali su - univerzitetski profesori, radnici hitne pomoći, nastavnici i profesori u srednjim školama. Zbog izuzetnosti posla moglo je da se produži još šest meseci itd. itd. Jedna je stvar kada je neko penzioner, pa dođe na neku funkciju, penzioner izabran za poslanika, a druga je stvar kada čovek u toku radnog odnosa stekne uslove za prestanak radnog odnosa po sili zakona. Tu nema popuštanja. Ako postoje neki izuzeci, oni moraju baš restriktivno da se tumače. Zašto? Zbog one prezunkcije šta znači 65 godina. Slažem se, danas je pitanje da li ta granica od 65 godina treba da postoji, s obzirom da su se mnoge stvari promenile u današnjem modernom životu. Produžen je život itd, što valja preispitivati, ali sada ovde više pričam sa gledišta principa. Jedno je prestanak po sili zakona, a drugo je izbor na funkciju. Potpuno dve različite stvari. Ne može zakon da se piše kao novinski tekst, to morate jedanput da shvatite. Ne može ono iz žargona na ulici da uđe u nov tekst. Mi sada ovde imamo ovo. Sedne tamo neki pametan, stavi prst na čelo i teraj, masakriraj pravnu normu i onda ovi iz Ustavnog suda se vataju za glavu kada treba da vrše ocenu, recimo, ustavnosti nekog zakona, pa šta je hteo pisac da kaže. Svojevremeno sam se zalagao da povodom svakog zakona koji ide na ocenu ustavnosti obavezno ide i stenogram sa sednice Narodne skupštine, pa da tačno čujemo podnosilac amandmana šta je mislio kada je napisao amandman i ukoliko je većina glasala za taj amandman i postao sastavni deo Predloga zakona i kasnije postao član zakona, e to je značenje koje ima taj novi član. To je to značenje. Da smo tako gledali, gospođo Malović, onda bi član 102. stav 2. Ustava Republike Srbije potpuno drugačije gledale sudije Ustavnog suda, pa bi se onda pomenuo i Živadin Lekić i oni što kradu mandate i Bogoljub Karić koji krade mandate, pa da je zbog toga došao član 102. stav 2. Ne, vi ajde žargonski. Lepo zvuči u novinama, može da prođe, organizujmo većinu i završavajmo posao. E pa ne može na o ruk. Pravo jeozbiljna stvar.
Iskorišćeno je tri minuta i 45 sekundi od vremena poslaničke grupe. Da li ima još neko reč? (Ne.) Na član15. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Mi smo tražili da se u članu 15. Predloga u stavu 3. reč: "procesne" izbrišu zato što smatramo da je to potpuno suvišno, jer kada se procesnom označi vrsta radnja u postupku, to je pleonazam zato što su sve radnje deo određenog pravnog postupka, pa su samim tim i procesne. Trebalo bi zaista pri pisanju Zakona izbegavati da se tekstovi opterećuju rečima bez ikakvog posebnog značenja, a to je postalo česta praksa, pa smo u tom smislu reagovali iako ovo nije neka suštinska promena.
Da li ima još neko reč? (Ne.) Na član16. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić. Izvolite.
Ovo je neznatna izmena člana 36. Na prvi pogled deluje da je dobro to urađeno, podnesak, mada kada je u pitanju Ustavni sud treba koristite termine "predlog", "inicijativa", "ustavna žalba", "zahtev", a ne "podnesak". Podnesak je nešto što se vezuje za vrednovne sudove i za pravosuđe, ali dobro. Ono zbog čega smo najviše tražili da se briše član 16. jeste ono što se predlaže u tačkama 3, 5. i 6. Imamo nekog razumevanje za ovo pod 3, ali da se apriori odmah odbaci zato što je anonimno mislimo da je to iluzorno. Ustavni sud gubi smisao. Ustavni sud treba da funkcioniše po sistemu fame kao tužilac. Tužilac je čuo da se priča o nekom krivičnom delu, pa je pokrenuo istragu protiv nekog n.n. i razrešio krivično delo. Ustavni sud je dobio anonimnu predstavku. Iza anonimne predstavke je, recimo, Gordana Čomić, napisala žena, ne sviđa joj se neki predlog zakona, napisala, ali nije htela da napiše ime i prezime. (Predsedavajuća: Ja bih se uvek potpisala, narodni poslaniče.) Dobro, vas sam uzeo za primer. (Predsedavajuća: Nekog drugog uzmite za primer, jer bih se ja potpisala, ne brinite.) Dobro, onda Nada Kolundžija. To ne znači da sud treba da odbaci inicijativu. Uzme inicijativu, pročita, pa ako ima nekog osnova, po službenoj dužnosti donosi rešenje o pokretanju postupka. Da li je tako, gospođo Malović? Ovde, čisto papirološki: šta, nije potpisano, baci ga. Nemojte tako, Ustavni sud ne bi smeo da radi. To toliko nije važno. Međutim, ovo pod brojem 5) kada utvrdite da je podnesak očigledno neosnovan. Izvinite, molim vas, nađite mi tog čoveka koji će odmah da vam kaže kada uzme inicijativu, da kaže - ovo je neosnovano. Dvadeset i pet poslanika može da pokrene postupak pred Ustavnim sudom, dođe kod dr Bose Nenadić, ona ima veliko iskustvo, kaže – šta, 25, ovo je neosnovano. Kako to može? To je još u ovoj prethodnojfazi. Ili pod brojem 6) ako utvrdi da se podneskom zloupotrebljava pravo. Molim vas, zašto ste te tri stvari ubacili u neki novi izgled člana 36. Član 36. je sasvim bio dobar, dobro je napisan. Moguće da je pravno-tehnički trebalo da se izvrši neka promena, ali u svakom slučaju, postojeći član 36. je mnogo kvalitetniji nego član 16. predloga ovog zakona.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Pedeset sekundi ste iskoristili od vremena poslaničke grupe. Na član 17. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Da li želite reč? (Da.) Narodni poslanik Zoran Krasić.
Gospođo Čomić, ovo nikako ne bi smelo da stoji u budućem zakonu o Ustavnom sudu. To je taj član koji je vrlo važan. Evo, da pročitam o čemu se radi. Ustavni sud odlučuje o pitanjima iz svoje nadležnosti na sednici Ustavnog suda, sednici velikog veća ili sednici malog veća. Neću dalje da čitam, jer kasnije sledi nekoliko članova koji definišu o čemu se odlučuje, kako se odlučuje itd. Ja se u potpunosti slažem da različite odluke može da donese Ustavni sud, da u prethodnoj fazi to može da bude i manje važno itd. Međutim, Ustav Republike Srbije ne dozvoljava da Ustavni sud ima veća. Da budemo načisto, ne dozvoljava. Pazite, može sudija pojedinac, veće tri sudije, veće od pet. Ali, to je pravosuđe. To je Osnovni sud, Viši sud, Apelacioni sud, Vrhovni kasacioni, to je pravosuđe, tu je zastupljena stalnost, tu se rešava o pojedinačnim pravima i interesima građana. Ustavni sud nije pravosuđe. Sudije se samo nazivaju - sudije Ustavnog suda. Oni se biraju na devet godina. Oni odlučuju o ustavnosti i zakonitosti opštih akata. To nema veze sa pravosuđem, nema nikakve veze. Ustav kaže – sudije Ustavnog suda odlučuju većinom glasova od ukupnog broja sudija. I nemoguće je sada praviti veća, kao organizacione delove, zapamtite, to je prva greška, kao organizacioni delovi, pa onda određujete različitu nadležnost. Ja se slažem da su neke stvari kod ovih veća prethodno pitanje, ali uvek mora da odluči Ustavni sud u punom sastavu. I nikakva smetnja nije do sada bila. Da ste napisali - radno telo ili pripremno telo itd, a vi ste pokušali da oponašate Evropski sud za ljudska prava u Strazburu. Evropski sud za ljudska prava u Strazburu nije Ustavni sud Saveta Evrope. Nije, već je sud koji pruža zaštitu građanima onih država koje su članice Saveta Evrope i to kao poslednja instanca, pa se kaže četvrti stub. O čemu? O onim situacijama za koje Evropska konvencija garantuje da ne smeju da se krše ljudska prava. Da li imamo mi nešto slično kod nas? Imamo, ustavnu žalbu, slična je. Da smo znali da ćete vi ovako da unakazite redovno pravosuđe, nikada ustavnu žalbu ne bismo stavljali Ustavnom sudu. Ona bi danas više odgovarala Vrhovnom kasacionom sudu. Ali nismo znali da ćete vi ovako da upropastite. Da smo mi znali da ćete vi ovako da upropastite redovno sudstvo, nikada u Ustavu ne bi bila ustavna žalba Ustavnom sudu, nego bi predlog ili zahtev za zaštitu prava išao prema Vrhovnom kasacionom sudu, s obzirom da on sada više nema nadležnosti i ne može da se uporedi sa Vrhovnim sudom Srbije kao nekada. Ali ne, jedno smo pričali kada je bio Ustav, kada je trebala transformacija, navalili Amerikanci, dali 100 miliona dolara i oni unakazili ovo sve i promenili maltene i koncepciju. To je taj problem. izbacite malo – veliko veće. To ne sme da stoji niti kao organizacija Ustavnog suda, niti može da stoji sa gledišta nadležnosti, niti sa gledišta mogućnosti da neko donese odluku, a da nisu sve sudije Ustavnog suda. Ove tri stvari koje sam vam naveo, a to sadrže ove odredbe, to je u očiglednoj suprotnosti sa Ustavom Republike Srbije. Ako meni ne verujete, pogledajte odredbe Ustava koje se tiču Ustavnog suda. Čime vi pravdate? Vi ne pravdate čak ni Evropskim sudom za ljudska prava, ni nekom praksom, nego – nasledili smo veliki broj predmeta od Ustavnog suda Državne zajednice Srbije i Crne Gore i to želimo efikasno da rešimo, a tu ima mnogo onih predmeta koji i ne zaslužuju neko rešavanje. I u načelnoj raspravi smo vam rekli za situaciju kada je, hajde da kažem, Srpska radikalna strankapokretala postupke još 2001. godine. Znate šta se desilo? Pre nekoliko meseci smo dobili odgovarajući akt Ustavnog suda, da je bespredmetno više da se razmatra predlog za ocenu zakonitosti nekoliko uredbi, jer u međuvremenu one više nisu na snazi, pošto su doneti novi zakoni o energetici itd. Tačno, samo što niste odgovorili na pitanja – kako je moguće da posle deset godina uzmu predmet u ruke? Što nisu uzeli predmet 2001, 2002. godine? Bilo gusto, bio živ Đinđić, pa nije smelo, jer se ticalo one uredbe o prometu nafte i naftnih derivata. Sećate se onog Novakovića, onih svih mogućih afera koje su bile? Bilo gusto, pa niko nije smeo da uzme predmet u ruke. Kad se u međuvremenu završilo sve, prodat NIS itd, sada je ovo bespredmetno. Znate šta, i posle 40 godina je bespredmetno da pričamo o nekim stvarima koje se danas dešavaju.
Iskorišćeno je četiri minuta od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 17. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Mi smo tražili da se u članu 17. Predloga briše samo reč – malo. Jer, označavanje veća sa malo prosto nije potrebno, već je dovoljno i pogodnije da se ono naziva samo veće, pošto se veće od osam sudija naziva veliko i bez tog dodatka se razlikuju ta dva veća, jer prosto smatramo neprimerenim i nedostojnim, omalovažavajućim da jedno veće nazivate malim većem. U tom smislu je bila amandmanska intervencija.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 18. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Zoran Krasić.
Mi nismo podneli amandman zbog malo ili veliko, nego što ovo nije u skladu sa Ustavom Republike Srbije. Bez obzira na ovo – donosi odluke, donosi rešenja iz tog člana itd, sve mora da završi na stolu gde se nalaze sve sudije Ustavnog suda. Imamo prilike da gledamo te izuzetno lepe kadrove iz onog okruglog salona tamo, videli ste ono plavo-crne uniforme, oni sednu onako kao u polukrug, pa zakače ogrlice. Imaju kao lajnu sa likom Borisa Tadića, kao odlikovanje, kao rektori. Oni sednu, namrgode se da budu ozbiljni. Mi ako dođemo, mi ćemo ono gnezdo da im stavimo na glavu i ono gnezdo ima stave kao oni engleski lordovi, Dom lordova, pa svi gnezdo stave gore sa loknicama, pa kad plaše, neka plaše ljude, a ne ovako samo pola plaše. Kada oni onako zasednu, ima ih 15, svako ima predmet, 15 foto-kopija, gledaju ko je za, ko je protiv, tako se odlučuje. To bi otprilike bilo tako. Da li bi neko mogao da zamisli situaciju da zakone donosi Zakonodavni odbor? Kako bi to moglo da bude? Ili, Odbor za finansije donosi Zakon o budžetu. Ovi drugi nisu ni potrebni, jel tako? Ili, Odbor za budžet utvrđuje da nešto nije u redu i vraća ga. Ili, Odbor za pravosuđe kaže – ovo je toliko loše, ne smemo ni u ruke da uhvatimo i vratimo to gospođi Malović. Ne može tako. Mora da dođe na Skupštinu. Ako treba da odluči Skupština, zna se, Skupština je 250 i postoje pravila za rad tih 250 u Narodnoj skupštini. A ovde ne. U potpunosti se slažem da postoji gradacija u pogledu važnosti ovih pitanja. To nije sporno. Ali, odluku mora da donosi pun sastav Ustavnog suda.
Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 19. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 20. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 21. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić, koji želi reč. Izvolite.
Mislim da ovim članom 21. niste ni trebali ništa da menjate. Sve je već obuhvaćeno postojećim članom 46. Slična je situacija i kod prethodnog amandmana na član 20. i gde se odnosi na član 45. osnovnog teksta. Vi ste ubacili ovu 15. tačku, ali je ona već obuhvaćena prethodnim tačkama, samo to da vam kažem. Kaže se: "Ustavni sud odlukom odbija zahtev za utvrđivanje neustavnosti ili nezakonitosti opšteg akta iz inicijative povodom koje je doneto rešenje o pokretanju postupka". Znate, to je već obuhvaćeno prethodnim tačkama. Zašto vam to kažem? Da nije kojim slučajem obuhvaćeno, do sada Ustavni sud nikada ne bi mogao da donese ovakvu odluku, a on donosi, on već donosi takve odluke. Na osnovu čega donosi? Na bazi istog tog člana 45. Znači, neko ko je hteo da ovo precizira, nije razumeo ono prethodno. Slična je situacija i sa članom 46 - Sud rešenjem pokreće postupak za utvrđivanje. Meni se, recimo, ne sviđa, ali, šta da radimo, u Ustavu je napisano – potvrđenim međunarodnim ugovorima. Kako ono beše – kao mečka toljagu. Ali, ja to pozdravljam, šta da radim. Znači, član 46. vi ništa značajnije ne menjate. Opet tražite neko preciziranje. Gospođo Malović, ono što je apsolutno neprihvatljivo je ova poslednja tačka 10 – Odlaže objavljivanje svoje odluke u "Službenom glasniku" Republike Srbije. To nikako ne dolazi u obzir. Kada donese odluku, mora da se potrudi da se ta odluka odmah objavi u "Službenom glasniku". Ne postoji nijedan razlog da se odlaže objavljivanje tih odluka. Zašto? Hoće li Ustavni sud da ocenjuje ove uredbe Bogdanovićeve i Stefanovićeve, pa će da utvrdi da nisu saglasne sa zakonom, itd, ili su u suprotnosti sa Ustavom? Onda će da odloži objavljivanje svoje odluke. Zašto? Da KFOR pregazi na barikadama tamo one ljude, jel zato? Pa kada pregazi, onda će reći – nismo mi krivi, mi smo izvršili ocenu ustavnosti i zakonitosti. Jel to to? Ja ne znam koji bi razlog bio da se odlaže objavljivanje odluke? Vrlo je važno objavljivanje odluke – proizvodi pravno dejstvo, obaveštava se javnost, edukuju se građani šta je ustavno a šta nije, a vi odlažete. Zašto da ljudi sa zakašnjenjem saznaju kakva je odluka Ustavnog suda. Koji je to opravdani razlog? Ovde ne postoji nijedan razlog. Ništa nije navedeno kao razlog. Ili je to možda zbog ovih sudija, njihovih ustavnih žalbi i ovo što treba da rešite, pa da ne prikažete odmah nego malo kasnije. Ali, ne možete da prevarite Amerikance, oni sve to prate, oni imaju insajdere iznutra. Znači, ako mislite da odlaganjem objavljivanja možete nekoga da prevarite, ne možete. Unutra su insajderi, tasteri. Oni vam definišu dnevni red sednica Ustavnog suda.
Iskorišćeno je minut i 45 sekundi od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 22. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Sada su malo pretumbali ove članove, 47, 48, itd. Znači, ono što je bilo u članu 47. sada će biti u članu 23. Predloga zakona. Sve su izbrkali. Potpuno nepotrebno. "Odluke i rešenja Ustavnog suda sadrže uvod, izreku i obrazloženje". I to je dovoljno da stoji. Šta će više? Član 48, kad ne donosi druge akte, a Ustavni sud donosi zaključke. Sada ste to okrenuli, pa ste ovamo napisali da Ustavni sud donosi zaključke, pa ste naveli situaciju kada se donosi zaključak, itd. Slažem se. Zaključak formalno-pravno potpada pod odlučivanje, pošto je odlučivanje širi pojam. Potpada pod širi pojam odluke. Ali, to je do sada bilo regulisano Poslovnikom o radu Ustavnog suda. Zašto opterećujete zakon? Tim pre što ovo nije odluka koja u meritoru rešava neke stvari. Ovo su sve prethodna procesna pitanja. Zašto ste ovo ubacivali u zakon, meni uopšte nije jasno? Opet vam kažem – član 47. i 48. postojećeg teksta u potpunosti zadovoljava potrebu šta treba zakonom da se propiše. Nepotrebno ovo radite, ali, dobro.
Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 22. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Da) Izvolite, reč ima narodni poslanik Sreto Perić.
Gospođo Malović, ja mogu da razumem da neko ima dobru kreaciju, da neko ima maštu, ali Zakon o Ustavnom sudu je više pravno-ustavna kategorija nego što je to politička. Međutim, ovde je dominacija političkih momenata. Najbolje ćete pokazati i razotkriti sve loše strane jednog zakonskog propisa ukoliko ga dovedete u vezu sa Ustavom Republike Srbije. Ustavni sud, odnosno Ustav, ima smisla jer on omogućuje i pretpostavka vladavine prava se nalazi u Ustavu i počiva na neotuđivim ljudskim pravima. A šta je u stvari vladavina prava, odnosno, šta se ostvaruje tim? Imamo slobodne i neposredne izbore. Pod slobodnim i neposrednim izborima ja podrazumevam izbore iz Soluna, iz drugih mesta, i slobodni i neposredni. Dalje: "Ustavno jemstvo ljudskim i manjinskim pravima, podela vlasti nezavisnom sudskom vlašću". Ovde više nema nezavisne sudske vlasti. Ne samo da je uticaj izvršne vlasti na sudsku vlast, ovde imamo i uticaj, odnosno imaćemo ukoliko se ovakav predlog zakona usvoji, uticaj jedne parasudske vlasti na sudsku vlast. Jer, vi ovde zakonom pretite sudijama redovnih sudova da ako oni neće da rešavaju neku situaciju, evo, imamo Ustavni sud koji će to da reši onako kako izvršna vlast to i želi. Znači, vi ste ovde ubacili novih 59 članova, 42 se menja, dodali 15, ukupno 59, da ne može da se razotkrije suština izmena i dopuna ovog zakona, a suština je povećanje plata, penzije, rad dok oni to žele i malo i veliko veće, što vam ne dozvoljava član 175. Ustava. Gospodin Krasić je citirao odredbu člana 175. Ustava i ne postoji nijedna mogućnost. Vi ste u raspravi u načelu po ovom predlogu zakona objašnjavali nešto da je to moguće. Nije moguće. Član 175. Ustava, stav 1 kaže kako i na koji način Ustavni sud odlučuje i nijedan drugi način ne postoji, niti je ostavljena mogućnost da se to reši zakonom na neki drugi način.
Obuhvatio bih oba ova dva amandmana da završim ovo. Kada se rešava ustavna žalba, ne znam zašto bi morao podnosilac ustavne žalbe da opredeli tužbeni zahtev, jer nije tužbeni zahtev, ali tako ispada, za zahtev za naknadu štete itd. Što se tiče ovog člana 33, nema tu neke značajne promene člana 89, samo što ste sada izdvojili sudske odluke. Znači, kada poništava pojedinačni pravni akt povodom ustavne žalbe, Ustavni sud ne može da poništi sudsku odluku. Tu ste nešto pogrešili i tako je otpao smisao ustavne žalbe. Rekao sam vam malopre, kada se Ustav donosio 2006. godine, sećate se gospođo Čomić, ideja sa ustavnom žalbom je bila da se predupredi i spreči masovan odlazak zahteva i pisanje predstavki Evropskom sudu za ljudska prava u Strazburu. Tako je bilo. Vrlo dobro se sećam. Znači, pojedinačni pravni akt organa uprave može da se poništi ukoliko se na osnovu ustavne žalbe utvrdi da je došlo do kršenja ljudskih i manjinskih prava, ali ne može sudska odluka. Zašto? Nema odgovora.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 34. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 35. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 36. amandman je podnela narodna poslanica Gordana Pop-Lazić. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Zoran Krasić. Izvolite.
To je novi član 102a. U postupku po žalbi sudije, javnog tužioca i zamenika javnog tužioca, shodno se primenjuju odredbe ovog zakona kojima se uređuje postupak po ustavnoj žalbi. To je malo izvučeno, da se na neki način precizira, zato što podhitno treba da se reši status onih što primaju platu a ništa ne rade. Oni već dve godine tako lepo primaju platu a ništa ne rade. Sada se postavlja pitanje – ko obezbeđuje sredstva? Zašto se njima obezbeđuju sredstva? Kako neko može da zarađuje platu a da ništa ne radi? Gde to ima? Znam da je to u Narodnoj skupštini – ne moraš da dolaziš u Skupštinu, imaš platu. Mi što radimo, kada ćete nama onih 10% kao sudijama Ustavnog suda, gospođo Čomić? Je li vam smešno? Mi izginusmo ovde, a oni broje pare tamo. Vidite i sami šta rade. Vama je to smešno, ali to je tako. Znači, ljudi primaju platu a ne rade dve godine. Zašto primaju platu a ne rade dve godine? Kako je to moguće? Primaju istu platu kao sudije Prvog osnovnog suda koji izgiboše od posla, zatrpani su predmetima, kako reče Petar Jojić – milion predmeta i milion podnesaka itd. Kako je to moguće, objasnite mi molim vas? Ko obezbeđuje pare? Odakle mu pare? Ako se obezbeđuje iz budžeta, koja je prihodna strana budžeta za te pare? Da to možda nije zaduženje? Ili je od PDV-a? Od čega je? Kako to obezbeđujete pare? Na osnovu kog pravnog akta njima isplaćujete? Ako je to tako, oni su praktično postali tehnološki višak. Sudija tehnološki višak. Je li tako? Zbog transformacije suda. Šta da radimo sa zaposlenima u privredi koji su postali tehnološki višak? Ko njima treba da isplaćuje platu, naknadu? Kako kada prestane radni odnos zato što je tehnološki višak, pa se iskoristi onaj socijalni program itd, pa ode na Biro za zapošljavanje, pa tamo ima neku naknadu u zavisnosti od godina radnog staža, šest meseci, devet meseci, nije ni bitno? Kako ovi mogu da dobijaju punu platu, a ništa ne rade? Još se oni hvale. Imam svakog meseca moje druženje sa pravnicima iz Niša, ima nas 10 generacija, i uvek se na kraju druženja napravi onaj čaršav, pa se potpišemo ko gde radi, telefoni za komunikaciju. Jedan moj kolega uvek mi već dve godine piše – sedim kući, primam platu. Pitam ga – aman, čoveče, šta ti to znači? Kaže – nisam prošao reizbor. Pa, kako ti je? Kaže – super, brate, znaš kako, plata dolazi, ja ne idem na posao. Eto, gospođo Čomić. Sada kada smo rekli da će ovo da bude po principima ustavne žalbe, onda će to efikasno da se reši. Verovatno ste zaboravili da neće možda i ta rešenja da se ne objavljuju, da se odlaže objavljivanje. I to će objavljivanje da se odloži, da javnost ne vidi ko se sve vratio na posao. Au, obrali smo bostan onda.
Iskorišćeno je tri minuta i 30 sekundi od vremena poslaničke grupe. Na član 37. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Sreto Perić.
Gospođo Malović, vi ste ovim predlogom zakona pokušali da otklonite neke nepravilnosti, odnosno skoro sve nepravilno u reformi pravosuđa, a ne bi bilo strasno, ne boli i mislim da bi bilo politički korektno da ste došli ovde sa jednim predlogom da ono što je napravljena greška, da se pokušaju otkloniti ti problemi iz reforme pravosuđa u sudovima. Vi pokušavate ovde, ali to je nemoguće, preko Zakona o Ustavnom sudu nije moguće otkloniti bezbroj propusta, bezbroj grešaka, pa samim utemeljenjem loših zakona koji regulišu sistem pravosuđa u Srbiji. Onda se sada ovde pokušava to uradili, ali jednom ćete morati to da uradite. Naravno, ne pada sva krivica na vas. Reforma pravosuđa je krenula posle 2000. godine, nije ona od onog momenta kada ste vi došli na čelo Ministarstva pravde. Ja sam vas podsetio kada je bila rasprava u načelu da je strategija o reformi pravosuđa doneta 2006. godine i od tada su nastupili problemi. Kako ih ima redovni sud, tako isto problemi postoje i u Ustavnom sudu, pogotovo što je i u njihov rad i aktivnost, iako bi trebali da budu zaduženi, njihova jedina suštinska uloga jeste da sačuvaju ustavnost i zakonitost drugih akata. Pošto vi to niste uradili, nije vam bio ni cilj, izgleda, onda sada predlažete ovde neke izmene i dopune Zakona o Ustavnom sudu, koje ni u jednom slučaju ništa ne popravljaju, zapravo još dovode do goreg stanja. Krši se direktno i Ustav, i to smo vam rekli, kada je u pitanju stvaranje velikog i malog veća, a izuzimanje iz nadležnosti Ustavnog suda u sednici da sude svih 15 sudija, koliko ih po Ustavu ove republike ima.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 39. amandman je podnela narodna poslanica Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 40. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Zoran Krasić. Izvolite.
Evo kako glasi član 40. – postupci započeti pre stupanja na snagu ovog zakona okončaće se po odredbama ovog zakona. To retko kad ima prilike da se čuje, obično se okončava po onom zakonu koji je bio na snazi kad je pokrenut postupak. Znači, vi se gnušate propisa o postupku od pre 15 dana. Kako to, pre 15 dana pokrenut postupak, a vi sad kažete – nije dobar redosled odredbi o postupku, primenjivaće se posle stupanja na snagu ovog zakona ovaj zakon? Nema logike. Ovo ne zalazi u pitanje retroaktivnosti, ali ovo zalazi u problem načela legaliteta. Izvinite, molim vas. U datim okolnostima, po datim uslovima, vi propisujete. Drugo nešto ovo nije zakon kod koga bi mogla da se primeni povoljnija kazna, jer nema kazne. Ali, žargonski sve može da se strpa u zakon. Šta imamo u drugom stavu? Zahtevi za naknadu štete podneti komisiji iz člana 90. stav 3. Zakona o Ustavnom sudu do dana stupanja na snagu ovog zakona rešiće se u skladu sa propisima koji su važili do dana stupanja na snagu ovog zakona. Opa, sad pa obrnuto. Naknada štete po ustavnim žalbama, pojedinačni akti itd. itd. Država treba da plati štetu, utvrdio Ustavni sud, a izvršenje ide preko komisije ministarstva. Obuhvatio bih oba ova dva amandmana da završim ovo. Kada se rešava ustavna žalba, ne znam zašto bi morao podnosilac ustavne žalbe da opredeli tužbeni zahtev, jer nije tužbeni zahtev, ali tako ispada, za zahtev za naknadu štete itd. Što se tiče ovog člana 33, nema tu neke značajne promene člana 89, samo što ste sada izdvojili sudske odluke. Znači, kada poništava pojedinačni pravni akt povodom ustavne žalbe, Ustavni sud ne može da poništi sudsku odluku. Tu ste nešto pogrešili i tako je otpao smisao ustavne žalbe. Rekao sam vam malopre, kada se Ustav donosio 2006. godine, sećate se gospođo Čomić, ideja sa ustavnom žalbom je bila da se predupredi i spreči masovan odlazak zahteva i pisanje predstavki Evropskom sudu za ljudska prava u Strazburu. Tako je bilo. Vrlo dobro se sećam. Znači, pojedinačni pravni akt organa uprave može da se poništi ukoliko se na osnovu ustavne žalbe utvrdi da je došlo do kršenja ljudskih i manjinskih prava, ali ne može sudska odluka. Zašto? Nema odgovora.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 34. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 35. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 36. amandman je podnela narodna poslanica Gordana Pop-Lazić. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Zoran Krasić. Izvolite.
To je novi član 102a. U postupku po žalbi sudije, javnog tužioca i zamenika javnog tužioca, shodno se primenjuju odredbe ovog zakona kojima se uređuje postupak po ustavnoj žalbi. To je malo izvučeno, da se na neki način precizira, zato što podhitno treba da se reši status onih što primaju platu a ništa ne rade. Oni već dve godine tako lepo primaju platu a ništa ne rade. Sada se postavlja pitanje – ko obezbeđuje sredstva? Zašto se njima obezbeđuju sredstva? Kako neko može da zarađuje platu a da ništa ne radi? Gde to ima? Znam da je to u Narodnoj skupštini – ne moraš da dolaziš u Skupštinu, imaš platu. Mi što radimo, kada ćete nama onih 10% kao sudijama Ustavnog suda, gospođo Čomić? Je li vam smešno? Mi izginusmo ovde, a oni broje pare tamo. Vidite i sami šta rade. Vama je to smešno, ali to je tako. Znači, ljudi primaju platu a ne rade dve godine. Zašto primaju platu a ne rade dve godine? Kako je to moguće? Primaju istu platu kao sudije Prvog osnovnog suda koji izgiboše od posla, zatrpani su predmetima, kako reče Petar Jojić – milion predmeta i milion podnesaka itd. Kako je to moguće, objasnite mi molim vas? Ko obezbeđuje pare? Odakle mu pare? Ako se obezbeđuje iz budžeta, koja je prihodna strana budžeta za te pare? Da to možda nije zaduženje? Ili je od PDV-a? Od čega je? Kako to obezbeđujete pare? Na osnovu kog pravnog akta njima isplaćujete? Ako je to tako, oni su praktično postali tehnološki višak. Sudija tehnološki višak. Je li tako? Zbog transformacije suda. Šta da radimo sa zaposlenima u privredi koji su postali tehnološki višak? Ko njima treba da isplaćuje platu, naknadu? Kako kada prestane radni odnos zato što je tehnološki višak, pa se iskoristi onaj socijalni program itd, pa ode na Biro za zapošljavanje, pa tamo ima neku naknadu u zavisnosti od godina radnog staža, šest meseci, devet meseci, nije ni bitno? Kako ovi mogu da dobijaju punu platu, a ništa ne rade? Još se oni hvale. Imam svakog meseca moje druženje sa pravnicima iz Niša, ima nas 10 generacija, i uvek se na kraju druženja napravi onaj čaršav, pa se potpišemo ko gde radi, telefoni za komunikaciju. Jedan moj kolega uvek mi već dve godine piše – sedim kući, primam platu. Pitam ga – aman, čoveče, šta ti to znači? Kaže – nisam prošao reizbor. Pa, kako ti je? Kaže – super, brate, znaš kako, plata dolazi, ja ne idem na posao. Eto, gospođo Čomić. Sada kada smo rekli da će ovo da bude po principima ustavne žalbe, onda će to efikasno da se reši. Verovatno ste zaboravili da neće možda i ta rešenja da se ne objavljuju, da se odlaže objavljivanje. I to će objavljivanje da se odloži, da javnost ne vidi ko se sve vratio na posao. Au, obrali smo bostan onda.
Iskorišćeno je tri minuta i 30 sekundi od vremena poslaničke grupe. Na član 37. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Sreto Perić.
Gospođo Malović, vi ste ovim predlogom zakona pokušali da otklonite neke nepravilnosti, odnosno skoro sve nepravilno u reformi pravosuđa, a ne bi bilo strasno, ne boli i mislim da bi bilo politički korektno da ste došli ovde sa jednim predlogom da ono što je napravljena greška, da se pokušaju otkloniti ti problemi iz reforme pravosuđa u sudovima. Vi pokušavate ovde, ali to je nemoguće, preko Zakona o Ustavnom sudu nije moguće otkloniti bezbroj propusta, bezbroj grešaka, pa samim utemeljenjem loših zakona koji regulišu sistem pravosuđa u Srbiji. Onda se sada ovde pokušava to uradili, ali jednom ćete morati to da uradite. Naravno, ne pada sva krivica na vas. Reforma pravosuđa je krenula posle 2000. godine, nije ona od onog momenta kada ste vi došli na čelo Ministarstva pravde. Ja sam vas podsetio kada je bila rasprava u načelu da je strategija o reformi pravosuđa doneta 2006. godine i od tada su nastupili problemi. Kako ih ima redovni sud, tako isto problemi postoje i u Ustavnom sudu, pogotovo što je i u njihov rad i aktivnost, iako bi trebali da budu zaduženi, njihova jedina suštinska uloga jeste da sačuvaju ustavnost i zakonitost drugih akata. Pošto vi to niste uradili, nije vam bio ni cilj, izgleda, onda sada predlažete ovde neke izmene i dopune Zakona o Ustavnom sudu, koje ni u jednom slučaju ništa ne popravljaju, zapravo još dovode do goreg stanja. Krši se direktno i Ustav, i to smo vam rekli, kada je u pitanju stvaranje velikog i malog veća, a izuzimanje iz nadležnosti Ustavnog suda u sednici da sude svih 15 sudija, koliko ih po Ustavu ove republike ima.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 39. amandman je podnela narodna poslanica Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 40. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Zoran Krasić. Izvolite.
Evo kako glasi član 40. – postupci započeti pre stupanja na snagu ovog zakona okončaće se po odredbama ovog zakona. To retko kad ima prilike da se čuje, obično se okončava po onom zakonu koji je bio na snazi kad je pokrenut postupak. Znači, vi se gnušate propisa o postupku od pre 15 dana. Kako to, pre 15 dana pokrenut postupak, a vi sad kažete – nije dobar redosled odredbi o postupku, primenjivaće se posle stupanja na snagu ovog zakona ovaj zakon? Nema logike. Ovo ne zalazi u pitanje retroaktivnosti, ali ovo zalazi u problem načela legaliteta. Izvinite, molim vas. U datim okolnostima, po datim uslovima, vi propisujete. Drugo nešto ovo nije zakon kod koga bi mogla da se primeni povoljnija kazna, jer nema kazne. Ali, žargonski sve može da se strpa u zakon. Šta imamo u drugom stavu? Zahtevi za naknadu štete podneti komisiji iz člana 90. stav 3. Zakona o Ustavnom sudu do dana stupanja na snagu ovog zakona rešiće se u skladu sa propisima koji su važili do dana stupanja na snagu ovog zakona. Opa, sad pa obrnuto. Naknada štete po ustavnim žalbama, pojedinačni akti itd. itd. Država treba da plati štetu, utvrdio Ustavni sud, a izvršenje ide preko komisije ministarstva. Za one okončane predmete, gde je to bilo na stolu komisije, nastaviće se po odredbama zakona od pre 15 dana. Vidite, malopre, za one koji su postupci u toku, ne važi ono pre 15 dana, nego sledećih 15. dana. Znate, tu ste nešto pobrkali. Tu ste potpuno pobrkali nešto. Nešto muvate, nešto krijete. Neka muvačina tu postoji i to teška. Videćemo. Mislim da ta muvačina postoji zbog ovog odlaganja objavljivanja odluke Ustavnog suda. Hoćete nešto za šest meseci da preskočite, da premostite. Svašta je tu moguće. Recimo, proverio bih zakonitost i ustavnost ove varijante kako Ministarstvo poljoprivrede angažuje ove agronome, 1.800 stručnjaka što obilaze po kućama i selima itd. Svi po 30.000 dinara nose staračkim domaćinstvima, pripremajući se za sledeće izbore. Polako ljudi, vodite računa šta radite. Bodrum dva, ne može da se desi. Vidite, iz samog čitanja ovog teksta, prvog i drugog stava, vidite da nešto ovde nije u redu. Mi smo tražili da se to briše. Naravno, to naše što mi predlažemo, ne odgovora. Veliko obrazloženje zašto to ne odgovara, međutim slaba vajda. Ako se ne ljutite, gospođo Čomić, pošto pretpostavljam da imam još malo vremena. Imamo sada i situaciju, kaže – danom stupanja na snagu ovog zakona, prestaju da važe odredbe Zakona o platama u državnim organima i javnim službama, u delu koji se odnosi na način utvrđivanja plata predsednika i sudija Ustavnog suda. Što niste ubacili i državnih službenika i nameštenika u Ustavnom sudu? Pa, i njima ste dali izuzetan značaj u onim odredbama. Ne, na njih neće da se odnosi. E, neće boga mi da se odnosi ni na sudije. I kod njih će da se primenjuje opšti zakon o platama. Kako to vi mislite sada? Njih da izvučete kao specijalnu kategoriju. Kako vi mislite da može Narodna skupština da vam dozvoli da urušite pravni sistem? Slažem se da nije dobar. Šta je onaj Balinovac napravio sa onim Zakonom o državnim službenicima i platama? Onaj zakon su konkretno radili, kada su u pitanju plate, Balinovac i Mlađa. So i biber. Možete da zamislite kako je to loše. Pa smo dobili nameštenike, tako je bilo. I Zakon o državnim službenicima radio nam je Balinovac. Nismo mogli da ga smirimo da to ne valja. Sada trpimo svi posledice zbog toga. Ne kritikujem samo vas, nemojte da me pogrešno shvatite. Imam retrospektivu, pamtim, ja sam zlopamtilo veliko. Pamtim sva zla koja su urađena ovom narodu. Sad se vrtimo u krug. Sad možemo i da se ujedamo. Ali, Balinovac zamutio i otišao. Gde je otišao? U Agenciju za kontrolu leta. Baš ga briga. Mlađa sad tabana po mesnim zajednicama i slika se kao pozadinac Ćirića. Evo, vidite problem. I 2005. smo vam skretali pažnju da će biti problem, pa niste verovali. Eto, sad je ovo nerazrešiv problem. Toliko. Hvala vam.
Iskorišćeno je pet minuta i 30 sekundi od vremena poslaničke grupe. Imate još devet minuta i trideset sekundi. Dali još neko želi reč? (Ne.) Grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo podnela je amandman kojim predlaže da se posle člana 40. doda novi član 40a. Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković. Izvolite.
Zahvaljujem. Taj član, potreba da damo ovakav amandman je u stvari doslednost zbog svih prethodno podnetih amandmana koji ograničavaju vršenje funkcije, odnosno rešavaju sukob interesa. Mi smo tim članom 40a. ovako uredili taj deo. "Sudija Ustavnog suda, koji na dan stupanja na snagu ovog zakona vrši drugu funkciju ili posao, dužan je da u roku od 30 dana od dana stupanja na snagu ovog zakona prestane sa vršenjem te druge funkcije ili posla i o tome obavesti predsednika Ustavnog suda, ili da u istom roku podnese ostavku na funkcije Ustavnog suda." Sledeći stav – "Sudija Ustavnog suda, koji na dan stupanja na snagu ovog zakona obavlja nastavu na fakultetu, dužan je da u roku od tri meseca, od dana stupanja na snagu ovog zakona, prestane sa obavljanjem nastave i o tome obavesti predsednika Ustavnog suda, ili da u istom roku podnese ostavku na funkciju sudije Ustavnog suda." I treći stav – "Sudija Ustavnog suda, koji na dan stupanja na snagu ovog zakona nije podneo izveštaj o imovini i prihodima u skladu sa zakonom kojim se uređuje sukob interesa u vršenju javnih funkcija, dužan je da izveštaj podnese u roku od 15 dana, od dana stupanja na snagu ovog zakona i dokaz o tome dostavi predsedniku Ustavnog suda." U sada, za sva ova tri stava, regulišemo da sudija Ustavnog suda, koji ne postupi u skladu sa stavovima iznetim u stavu 1, 2. i 3. ovog člana, funkcija sudije Ustavnog suda prestaje po sili zakona, sa danom isteka roka, 1, 2. i 3. stavova, gde smo im dali tri meseca, 15 dana i 30 dana, bez prava na naknadu plate po prestanku funkcije iz člana 21. ovog zakona. Znači, pokušali smo da sve one prethodne amandmane, gde smo predložili da sudija ne može da obavlja posao profesora na fakultetu, da mora da zasnuje radni odnos u Ustavnom sudu i vrši funkciju sudije kao jedini posao radi zaštite nezavisnosti i nepristrasnosti i sprečavanju sukoba interesa, u kom cilju je određena plata dovoljna da tu nezavisnost obezbedi. Pretraživanjem podataka utvrdili smo da jedan broj sudija vrši druge plaćene poslove i funkcije, kao i da šest sudija nije podnelo prijave imovine i prihoda, iako je suprotno važećem zakonu o Ustavnom sudu i Zakonu o Agenciji protiv korupcije. Da bi se obezbedilo poštovanje zakona, nezavisnost i ažuran rad, da bi se zaštitio ugled Ustavnog suda i sudija, predložili smo usvajanje ovog amandmana i mišljenja smo da Sud, Ustavni sud i sudije čija je ustavna obaveza da štite ustavnost i zakonitost i ljudska prava i slobode, moraju imati i najvišu odgovornost za poštovanje Ustava i zakona i da moraju davati primer svim drugima. Možda nije suvišno podsetiti da pri stupanju na funkciju sudija polaže zakletvu koja glasi: "Zaklinjem se da ću se u svom radu pridržavati Ustava i zakona i da ću svoju dužnost obavljati časno, savesno i nepristrasno".
Iskorišćeno je dva minuta i 50 sekundi od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 41. amandmane u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanik Nemanja Šarović i grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo, i ovo je poslednji amandman koji je podnet i predmet je naše rasprave u pretresu u pojedinostima. Da li neko želi reč? (Da.) Narodna poslanica Jorgovanka Tabaković. Vreme na raspolaganju 10 minuta.
Ne treba, i u jednom minutu ću završiti. Član 41. predložili smo da se briše, zato što smo predložili prethodnim amandmanima da se brišu članovi 9. i 10. kojima je propisano odstupanje od Zakona o platama u državnim organima i javnim službama. Razloge smo obrazložili, da ne treba donositi posebne zakone koji ovo omogućavaju i zbog toga tražimo i brisanje člana 41. Hvala.
Da li se još neko od učesnika koji imaju vreme na raspolaganju javlja za reč, s obzirom da je poslednji amandman u pretresu? Ministarka pravde, Snežana Malović. Izvolite.
Zahvaljujem se poštovana predsedavajuća, dame i gospodo uvaženi narodni poslanici. Zahvaljujem se svim poslanicima koji su učestvovali u raspravi u načelu i pojedinostima. Posebno se zahvaljujem poslanicima koji su učestvovali u raspravi u načelu i pojedinostima. Posebno se zahvaljujem onima koji su uložili određene amandmane koji su zaista bili predmet našeg preciznog i detaljnog razmatranja. Još jednom, na kraju ove rasprave želim da podsetim da je postojeći Zakon o Ustavnom sudu donet 2007. godine, kada su nadležnost Ustavnog suda dale određeni poslovi koje do tada Ustavni sud nije radio, ili nije poznavao. To je proisticalo iz donetog Ustava 2006. godine. Naročito mislim na postupke po ustavnim žalbama, il žalbama nosioca pravosudnih funkcija. Ono što je tada bilo loše, to je da je Ustavni sud, pored postojećeg zaostatka koji je imao u svom radu naročito u pogledu ocenjivanja nekih opštih akata. Evo ovde danas smo u diskusiji čuli da su nedavno dobijeni odgovori na inicijative koje su poznate još pre možda i deset godina. Pored tih zaostataka je dobio još i predmete iz suda Srbije i Crne Gore, sve to je u samom startu predstavljalo jedan veoma obilan broj predmeta koje nažalost do sada nije uspeo da se savlada. Pored toga je jedan značajan broj predmeta ustavnih žalbi, podnet ustavnom sudu. Mene raduje činjenica da je Evropski sud za ljudska prava, konstatovao da je ustavna žalba delotvoran pravni lek i mi iz Ministarstva pravde i Vlade Republike Srbije koji imamo obavezu i nadležnost predlaganja zakonskih tekstova, jesmo u obavezi da omogućimo nesmetani delotvoran rad Ustavnog suda, naročito ako govorimo o postupcima ustavnih žalbi. U ovom predlogu zakona kao što ste i sami konstatovali smo to pokušali da učinimo. Izneću i činjenicu da prema našim podacima broj ustavnih žalbi koje trenutno postoje u Ustavnom sudu je negde oko devet hiljada. Prosto ne želimo da dođemo do toga da imamo suđenje u nerazumnom roku pred ovakvim uzvišenim telom i zbog toga smo ovim predlogom zakona i pokušali da učinimo promene u organizaciji i načinu odlučivanja Ustavnog sudai zbog toga su se i našle odredbe koje se tiču formiranja malog i velikog veća. Kao što sam i rekla u svojoj diskusiji i u načelu, one prate odredbe Ustava i po mom dubokom uverenju ni u jednom momentu ne narušavaju ustavne odredbe ili načelo ustavnosti, jer za odluku velikog veća je potrebno osam glasova, što predstavlja većinu u Ustavnom sudu, s obzirom da njihov sastav čine 15 sudija. Što se tiče malog veća njih čine troje sudija, međutim, oni nemaju nadležnost da odlučuju u meritumu, znači njihove odluke su putem zaključaka i rešenja i one su isključivo procesnog karaktera. Takođe, smo pokušali i u ovom predlogu da ubacimo odredbe koje se tiču i statusa i imenovanja izbora sudija Ustavnog sudakao što sam i rekla u svom obraćanju tokom ove rasprave duboko ću poštovati svaku odluku Skupštine koja će možda uticati i na izmenu određenih odredbi koje ne sadrži ovaj predlog zakona. Tako da još jednom se zahvaljujem svima onima koji su učestvovali u raspravi i nadam se da usvajanjem ovog predloga zakona ćemo dobiti još efikasniji rad Ustavnog suda.
Da li još neko želi reč, pre zaključivanja pretresa u pojedinostima? (Da.) Narodni poslanik Srđan Spasojević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, uvaženi ministre, želim da izrazim zadovoljstvo jer su prihvaćeno ova tri amandmana Nove Srbije vezano za zakon o Ustavnom sudu. Ono što smatram da je jako bitno, to je da je u članu 14. u kome se članom 5. dodaju novi stavovi 1. 2. stav 2. menja se i glasi izuzetno od stava 1. ovog člana Ustavni sud može zbog rada na započetim predmetima sudiji produžiti radni vek do okončanja predmeta na kojima je bio angažovan, a najduže do isteka vremena na koji je izabran, odnosno imenom uz njegovu saglasnost. Mislim da je Vlada dobro uradila što je prihvatila ovaj amandman, da smo potpuno ovu jednu situaciju koja je vidim ovih dana i medijski dosta kritikovana na izvestan način razjasnili i popravili. Na kraju, praktično, ove diskusije ne mogu, a da ne istaknem ovu jednu zaista činjenicu koja će dosta toga praktično napraviti jednu veliku zabunu s obzirom da vezano za ove plate koje se u situaciju da je okrnjen sastav Ustavnog suda, nadoknada potpuno jedna neustavna kategorija upravo se plasira tamo u najveću moguću instituciju, u onu instituciju koja odlučuje o svim nepravilnostima kada su ustavna rešenja i po žalbama, itd, itd. Videli smo da su tu velike kritike, ja ću osnovano postaviti pitanje ministru - šta će se dešavati po tom principu u redovnim sudovima ukoliko je neokrnjen sastav, neko se može pozvati po analognom principu kao kod Ustavnog suda. Mislim da ste trebali da prihvatite taj amandman NS jer kažem ne samo mi, nego uopšte jedna opšta stručna javnost izražava kritike prema svemu tome. Na kraju reći ću i da predlagač zakona konstatuje da se predloženim izmenama stvaraju zakonske pretpostavke za efikasniji rad Ustavnog suda i posebno ojačava njegova samostalnost i nezavisnost u finansijskom pogledu. Smatram da je apsolutno neophodno da Ustavni sud bude samostalan u svakom mogućem smislu, ali ne vidim da se ovaj efekat postiže na adekvatan način predloženim članom 11. zakona. Naime, predviđeno je da Vlada bez saglasnosti predstavnika Ustavnog suda ne može obustaviti, odložiti ili ograničiti izvršenje budžeta Ustavnog suda. U našim okolnostima teško je zamisliti situaciju da na mestu predsednika Ustavnog suda dođe osoba koja poseduje takav lični integritet da može da se suprostavi Vladi Republike Srbije. Zato smatram da bi bilo bolje rešenje da se na drugi način sve ovo osmislio na relaciji između Vlade i Ustavnog suda. Da se predviđena saglasnost traži od relevantno skupa Ustavnog suda. Na primer, davanjem saglasnosti u pisanoj formi od strane većine Ustavnog suda ili na samoj sednici ili na neki treći način. Dakle, još jedanput na kraju ću reći, da je NS pokušala nešto da, ono što je u smislu neke kritike javnosti bilo, Vlada je uvažila tri amandman. Uvažavamo tu zadovoljstvo ali mislimo da je imalo prostora da se prihvati i ovaj amandman za onaj deo koji se odnosi na raspodelu ličnogdohotka kada je Ustavni sud u okrnjenom sastavu. Zahvaljujem.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Ovim smo završili pretres o svim amandmanima, te zaključujem pretresPredloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Određivanje dana za glasanje. Saglasno članu 87. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, određujem ponedeljak, 26. decembar 2011. godine sa početkom u 10,00 časova kao dan za glasanje o tačkama dnevnog reda Pete sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2011. godini. Ujedno vas podsećam da je za ponedeljak 26. decembar, ali sa početkom u 12, 00 časova zakazana nova sednica redovnog zasedanja na kojoj je jedna od tačaka dnevnog reda Predlog zakona o budžeta Republike Srbije za 2012. godinu sa pratećim zakonima i drugim tačkama o kojima će se Skupština izjašnjavati usvajanjem dnevnog reda. Hvala vam i vidimo se u ponedeljak u 10,00 časova.