Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, shodno članu 86. stav 1, a u skladu sa članom 211. Poslovnika Narodne skupštine, na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da današnjem radu prisustvuje 114 narodnih poslanika. Na osnovu predloga poslaničkih grupa u Narodnoj skupštini Republike Srbije, poslaničke grupe Napred Srbijo i SRS, a u skladu sa članom 204. i članom 206. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, određen je četvrtak, 23. april 2009. godine sa početkom u 10.00 časova kao Dan za odgovaranje na poslanička pitanja u vezi s aktuelnim temama. Aktuelne teme u vezi sa kojima će pojedini ministri i drugi funkcioneri u Vladi Republike Srbije odgovarati na poslanička pitanja su sledeće. Prva tema je – EKONOMSKA POLITIKA (NOVI POREZI, SMANjENjE OBIMA FINANSIRANjA LOKALNIH SAMOUPRAVA itd.), KOJU ĆE VLADA REPUBLIKE SRBIJE VODITI NA ZAHTEV MMF PO OSNOVU DOGOVORA O NOVOM KREDITNOM ARANŽMANU KOJI ĆE TRAJATI DO APRILA 2011. GODINE, koju je predložila poslanička grupa Napred Srbijo. Podsećam vas da je poslanička grupa Napred Srbijo zatražila da na poslanička pitanja u vezi s ovom aktuelnom temom odgovaraju: Mirko Cvetković, predsednik Vlade, Diana Dragutinović, ministarka finansija, Božidar Đelić, potpredsednik Vlade, Mlađan Dinkić, ministar za ekonomiju i regionalni razvoj, Jovan Krkobabić, potpredsednik Vlade. Druga tema je – ZAKONITOST RASPUŠTANjA SKUPŠTINE GRADSKE OPŠTINE ZEMUN I OBRAZOVANjA PRIVREMENOG ORGANA GRADSKE OPŠTINE ZEMUN, koju je podnela poslanička grupa SRS. Podsećam vas da je poslanička grupa SRS zatražila da na poslanička pitanja u vezi s ovom aktuelnom temom odgovaraju: Mirko Cvetković, predsednik Vlade, Ivica Dačić, prvi potpredsednik - zamenik predsednika Vlade i ministar unutrašnjih poslova, Milan Marković, ministar za državnu upravu i lokalnu samoupravu, Snežana Malović, ministarka pravde, i Svetozar Čiplić, ministar za ljudska i manjinska prava. Takođe vas podsećam da ste primili obaveštenje zamenika generalnog sekretara Vlade Republike Srbije da današnjem radu, zbog unapred zakazanih obaveza, nisu u mogućnosti da prisustvuju prvi potpredsednik Vlade - zamenik predsednika Vlade i ministar unutrašnjih poslova Ivica Dačić, potpredsednik Vlade Jovan Krkobabić, potpredsednik Vlade i ministar za ekonomiju i regionalni razvoj Mlađan Dinkić, ministarka pravde Snežana Malović i ministar za ljudska i manjinska prava Svetozar Čiplić. Pre nego što pređemo na postavljanje poslaničkih pitanja, dozvolite mi da vas podsetim na odredbe Poslovnika koje se odnose na način postavljanja poslaničkih pitanja u vezi s aktuelnom temom. Ukoliko je podneto više predloga poslaničkih grupa, predsednik Narodne skupštine određuje redosled tema prema vremenu pristizanja urednih predloga, što uređuje član 206. stav 2. Poslovnika. Pravo da postavljaju pitanja imaju svi narodni poslanici, i to prema redosledu prijavljivanja, a do isteka ukupnog vremena za postavljanje pitanja. Narodni poslanici podnose predsedniku Narodne skupštine prijave za postavljanje pitanja u pisanom obliku do početka odgovaranja, a usmeno u toku trajanja odgovaranja. Narodni poslanik može da postavi najviše tri pitanja, na osnovu člana 208. Poslovnika. Odgovaranje na poslanička pitanja može trajati najduže 180 minuta i obavlja se bez obzira na broj narodnih poslanika prisutnih u sali, što reguliše član 207. Poslovnika. Vreme u okviru koga narodni poslanik usmeno postavlja pitanje iznosi najduže tri minuta, a odgovor na to pitanje najduže pet minuta. Posle odgovora, narodni poslanik koji je postavio pitanje može da postavi još najviše dva potpitanja, u ukupnom trajanju do tri minuta, a odgovor na ova potpitanja može da traje ukupno do pet minuta. Nakon toga, pravo na postavljanje pitanja imaju i drugi narodni poslanici, a prema redosledu prijava, što reguliše član 209. Poslovnika. U toku trajanja postavljanja pitanja i davanja odgovora shodno se primenjuju odredbe Poslovnika Narodne skupštine, s tim što nisu dozvoljene replike i nije dozvoljeno ukazivanje na povredu Poslovnika, a što je regulisano članom 211. Poslovnika. U skladu s tim, molim narodne poslanike da podnesu prijave za postavljanje pitanja. Sekretara Narodne skupštine molim da vodi računa o redosledu podnetih prijava. Pošto je danas radni dan četvrtak, a na osnovu člana 235. četvrtkom i utorkom na početku sednice narodni poslanici, odnosno ovlašćeni predstavnici ili predsednici poslaničkih grupa imaju pravo iz člana 235. da u trajanju od pet minuta traže obaveštenje ili objašnjenje od nadležnih organa ili organizacija, to će u ovom delu sednice prvo imati pravo da traže objašnjenje ili obaveštenje narodni poslanici, predsednici, odnosno ovlašćeni predstavnici poslaničkih grupa koji žele da koriste svoje pravo iz člana 235. Za to vreme, molim sve poslaničke grupe, odnosno narodne poslanike da podnesu prijave za postavljanje pitanja za dve teme posebne sednice, čiji će tok početi nakon što svi koji to žele, iskoriste svoje pravo iz člana 235. Da li neko želi reč? (Da.) Reč želi narodna poslanica Aleksandra Janković.
Smatrala sam da bi danas trebalo, a tu su i predstavnici Vlade, predlažem i bilo bi dobro da održimo minut ćutanja i pomolimo se za duše onih koji su nastradali na RTS. Ako se sećate, pre deset godina ti ljudi su poginuli u zgradi RTS u zločinačkom NATO bombardovanju. Noćas u 02.06 sati porodice poginulih održale su pomen. Mislim da ti ljudi zaslužuju da i mi ovde u Skupštini održimo minut ćutanja.
Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković. Molim vas, narodni poslanici, da dozvolite da vodim sednicu. Čula sam predlog narodne poslanice Aleksandre Janković. Molila bih vas da dopustite da minut ćutanja bude održan u trenutku kada počne sednica, da ne prekidamo deo sednice koji podrazumeva korišćenje prava iz člana 235. Da ipak ima nekog reda, poštovanja i samopoštovanja. Dakle, kada završe svi narodni poslanici koji žele reč na osnovu člana 235, a pre nego što počne posebna sednica, održaćemo minut ćutanja. Zahvaljujem.
Koristim priliku i prisustvo gospodina Cvetkovića, premijera, gospođe Dragutinović, kao ministra finansija, a žao mi je što nije tu i gospodin Dinkić, da postavim sledeće pitanje. Ako je već na Vladi dogovoreno da Srbija svakog meseca plaća kosovski dug inopoveriocima, a da pri tome, zbog još neviđene otimačine i moderne a protivzakonite okupacije Kosova i Metohije, Srbija ne ubira svoje prihode i poreze, pitam – da li je Srbija za tako plaćeni kosovski dug ispostavljala refundirajuće fakture KFOR-u, Unmiku ili EU, i ako nije, zašto to nije učinila? Jer, tako bi se jednog dana privoleli pomenuti organi da sednu za pregovarački sto i reše kako da se nadoknadi tako pričinjena šteta Srbiji. To očigledno nisu učinili pre, a ni danas, ni Dinkić, ni gospodin Cvetković, a bili su ministri finansija, niti to danas čini gospođa Dragutinović. Samo hoću javnost da podsetim da na jedno takvo pitanje, kada su novinari pitali gospodina Dinkića zašto kosovski dug plaća Srbija, a ne Hašim Tači ili Haradinaj, isti je rekao, citiram: ''Zato što smo budale''. Ja to ne bih komentarisala, ali hoću da kažem da je Kosovo još uvek i biće sastavni deo Srbije. Zato poslanički klub Napred Srbijo SNS-a traži od Vlade Republike Srbije da pod hitno ispostavi refundirajuće fakture Vladi Kosova ili EU za celokupan plaćeni kosovski dug i za štetu koju je Srbija pretrpela i dalje trpi time što ne može da koristi svoje resurse i privredne potencijale na KiM. Ukoliko to Vlada ne učini, naglašavam, njeno zalaganje za KiM je samo deklarativno i daće nam na ovaj način do znanja da u stvari diže ruke od KiM. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Dragan Šormaz, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe DSS. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodo ministri. Predsedniče Vlade, dobro je što ste danas baš vi ovde. Želim da postavim jedno pitanje vama, a drugo se odnosi na predsednicu Skupštine. Videćemo da li gospođa Čomić može da odgovori ili će da joj prosledi pitanje. U svakom slučaju, prvo pitanje glasi – gospodine predsedniče Vlade, ko je doneo odluku i kad da oficiri Vojske Republike Srbije učestvuju u vojno-tehničkoj vežbi NATO-a u Gruziji, i to u komandnom štabu te vežbe, i to na granicama sa Rusijom, sa državom koja je, inače, protiv održavanja tih vežbi i prestala je u ovom trenutku ponovo razgovore sa NATO o mnogim pitanjimaupravo zbog te vežbe i zbog tih pitanja, i to u danima kada se hvalimo kako nasRusija sada ponovo podržava ispred suda u Hagu u borbi za očuvanje teritorijalnog integriteta i suvereniteta Srbije? Da li će neko, barem za najavu, za uopšte razmišljanje o tome da tamo pošalje naše oficire, snositi odgovornost? Odgovorni ste najviše vi, bez obzira na to što semoždane osećate odgovornim, što bih razumeo s obzirom na to kako se ponaša ova vlada, ali najviše ste odgovorni vi, pa onda posle vas, naravno, i ministar odbrane i predsednik države, a naročito ako se slučajno dogodi da se neko tamo i pojavi. Pitanja vezana za Narodnu skupštinu, tj. za predsednicu. Poznato je da, kao predsednica Narodne skupštine, gospođa Slavica Đukić- Dejanović ima dvostruka merila, jedna za većinu, a druga za nas iz poslaničke manjine, tj. iz opozicije. Poznato da ovu skupštinu kontroliše Vlada, umesto da Skupština kontroliše Vladu. Poznato je da mesecima nakon isteka ustavnog roka niko živi nema pojma koliko još zakona treba usaglasiti sa najvišim aktom države. Predsednica Skupštine ne zakazuje ni Odbor za ustavna pitanja koji bi se time bavio. Kada će doći na dnevni red statut Vojvodine? Dokazali smo da je predsednica pokušala da prekrši član 107. Ustava Republike Srbije i da brojne zakone koje je poslanička grupa DSS predložila skine iz procedure. Od narodnih poslanika opozicije i od javnosti Srbije predsednica Skupštine pokušava da prikrije kako se u Skupštini troše pare građana Srbije. Ovo je treći budžet za šest meseci koji usvajamo. Umesto da znamo o čemu glasamo, očigledno da ponovo iza knjigovodstvenih klasifikacija pokušava da se sakrije nešto što je bitno. Pogledajte na šta liči budžet Narodne skupštine Republike Srbije koji nam je predložen, ovo je sve što može da se vidi. U vreme krize su predviđene nagrade za zaposlene, usluge po ugovoru 55 miliona dinara, mašine i oprema 63 miliona, zgrade i građevinski objekti 55 miliona. Nismo pronašli nijednu stavku po kojoj sekretarica predsednice Skupštine treba da dolazi na posao skupštinskim automobilom. Automobil tablica BG 02-03 je, recimo, 3. aprila 2009. godine sa Vidikovca krenuo u 8.30 časova sa sekretaricom predsednice Narodne skupštine. Meni je drago da ovo sluša ministarka finansija. Umesto demagoških priča o uštedama obaveštavate nas još u nekim vašim obrazloženjima, evo u ekonomskoj klasifikaciji 423, da postoje i usluge izrade presklipinga. Mi ga nikad nismo dobili. Dobijamo one novine, preskliping ne. Mi smo vam dostavili valjan predlog mera i molimo vas da nam dostavite planirane troškove za 2009. godinu za budžet Skupštine, ali po svim ekonomskim klasifikacijama. Neophodno je da to bude pre početka rasprave o budžetu, da bismo kvalifikovano mogli da raspravljamo o tom aktu, a naravno i da uzmete u obzir naš predlog mera koje smo dali za uštede u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Zahvaljujem.
Reč ima narodna poslanica Marina Raguš, ovlašćena predstavnica poslaničke grupe SRS.
Gospođo Čomić, dame i gospodo narodni poslanici, predstavnici Vlade, gospodine prvi ministre Cvetkoviću, pre nego što konkretizujem pitanja, za koja se nadam da ćemo čuti odgovore vrlo brzo, moram zaista da izrazim i veliko nezadovoljstvo što nije prisutna gospođa Malović, ministar pravde, jer se veći deo pitanja, vezano za zahtev koji je podnela SRS, odnosi isključivo na njenu nadležnost. Da ne trošim više vreme, ono što poslanički klub SRS zanima jeste detaljnainformacija o sledećem događaju. Dakle, došli smo u posed informacije da je 12. oktobra 2008. godine u 11.00 časova u Bujanovcu održan okrugli sto, koji su organizovale organizacije "Help" i "UNDP", na kome su, pored ostalih, učestvovali Vilijam Montgomeri i Nebojša Čović. Tema ovog okruglog stola bila je uspostavljanje čvršćih veza između Kosova i regiona Preševa i Bujanovca, što bi po njima podrazumevalo jačanje ekonomskih veza, otvaranje kulturnih i prosvetnih centara na Kosovu i obrnuto. Takođe se insistiralo na priznavanju diploma koje su izdane od strane kosovskih institucija. Ukoliko ovo zaista jeste tačno, a mi znamo da Vlada i nadležne institucije koje se bave obaveštajnim i kontraobaveštajnim radom imaju ovu informaciju i mi tražimo zvaničnu detaljnu informaciju o ovome i smatramo da je ovo nečuveni skandal, a samim tim i dokaz odnosa srpske vlade prema nezavisnosti KiM. Dakle, očekujemo detaljnu informaciju povodom ovoga u najskorijem mogućem roku, kao i, naravno, informaciju šta će Vlada Srbije preduzeti po ovom pitanju. Sledeće pitanje koje želimo da uputimo prvom ministru, s obzirom da ostali predstavnici Vlade nisu tu, recimo gospodin ministar unutrašnjih poslova, jeste status privatnih obezbeđenja na teritoriji države Srbije. Mi znamo da u okviru "Strakon sekjuritija" određeni broj akcija imaju gospodin Vilijam Montgomeri i njegova supruga Lind Montgomeri. Reč je o 60.000 ljudi koji su uposleni u okviru ovih privatnih preduzeća. Negde oko 40.000 ljudi je pod oružjem. Složićete se da je to ozbiljan broj ljudi pod oružjem koji nisu u okviru sistema unutrašnjih poslova. Očekujemo odgovor na ovo naše saznanje, ali zvaničan odgovor Vlade Srbije. Takođe očekujemo odgovor na pitanje kako je moguće da sistem privatnog obezbeđenja ne bude u okviru sistema unutrašnjih poslova i da MUP ne vrši nadzor nad radom ovih ljudi. Ono što je takođe izuzetno značajno, a tiče se sastanka koji je moj kolega Milorad Buha, i to je treće pitanje za prisutne predstavnike Vlade, imao juče. Dakle, on je primio delegaciju radnika "Prve Petoletke". Reč je o 600 radnika iz Trstenika koji su protestovali ispred Vlade i Ministarstva ekonomije i regionalnog razvoja zbog štetnog ugovora koji je sklopljen između Agencije za privatizaciju i ukrajinske firme iz Lavova. Osnovni problemi su bili u odredbama ugovora koji ne garantuju radnicima ostvarenje prava iz radnog odnosa i održavanje proizvodnje i osnovne delatnosti. Oni su mom kolegi Buhi rekli da zaista niko nije imao sluha, te ih niko nije ni primio od onih od kojih su tražili prijem na razgovor, što takođe smatramo skandalom par ekselans. Reč je o 600 ljudi kojima se uskraćuju određena prava. Oni zahtevaju raskid ugovora o privatizaciji, a mi tražimo detaljnu informaciju povodom privatizacije "Prve Petoletke" i da se preispitaju sve odredbe ovog spornog ugovora koje se tiču ostvarivanja radnopravnih odnosa, dakle, 600 radnika "Prve Petoletke" iz Trstenika. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Konstantin Arsenović, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe PUPS.
Gospođo predsedavajuća, gospodine predsedniče Vlade, imam jedno pitanje Vladi, a vezano je za 65 porodica vojnih penzionera. Naime, ko je nadležan i kada će biti rešen problem 65 porodica vojnih penzionera koji su ostali bez penzija zbog toga što ih je Crna Gora skinula sa svoje evidencije? Koliko znam, to bi trebalo da bude u nadležnosti ministra odbrane, međutim, prema nekim informacijama koje imam, dolazi do nejasnoća ko je nadležan da ovaj problem razreši. Radi se o porodicama koje skoro već dve godine ne primaju penzije i nalaze se na ivici životne egzistencije. To su im skoro jedini izvori prihoda, a među njima postoje i penzioneri koji žive u Srbiji od 1990. godine, pa je i inače nejasno zbog čega su oni bili prebačeni u Penzioni fond Republike Crne Gore. Radi se o ozbiljnom pitanju i mislim da je red da se nakon dve godine ovaj problem konačno razreši i da se ovim porodicama omogući život, da ostvaruju ona prava koja su svojim radom zaslužili. Hvala vam.
Da li se još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa javlja, želeći da iskoristi svoje pravo iz člana 235? (Da.) Reč želi Aleksandra Janković. To bi bilo drugo javljanje.
Gospode bože, dobila sam reč! Ono nije bilo javljanje, ono je bio poziv na minut ćutanja, a ovo sada jeste javljanje. U ime poslaničke grupe NS malo ću elaborirati pitanje koje je još u utorak, 21. aprila postavio zamenikšefa poslaničke grupe NS Miroslav Markićević, a danas takođe gospodin Šormaz. Pitanje se odnosi na ovu fantastičnu akciju ministra odbrane Srbije. Nova Srbija zahteva u ime autentične srpske i pravoslavne javnosti, čiji smo predstavnici, da nam ne samo predsednik Vlade, već i predsednik Srbije i predsednik Narodne skupštine Srbije odgovori na sledeća pitanja: 1. Kada je i kojom odlukom u Srbiji ukinuta parlamentarna demokratija i uveden režim vojne hunte, na čelu sa ministrom vojnim? 2. Da li naši vojnici na manevrima u Gruziji potvrđuju da smo, protiv rezolucije Narodne skupštine Republike Srbije, postali članice NATO-a? 3. Da li naši vojnici u Gruziji zajedno sa drugim NATO snagama postaju pretorijanska garda diktatora Sakašvilija kako bi zastrašili gruzijsku opoziciju? 4. Ko će snositi odgovornost za ugrožavanje života i zdravlja naših vojnika u slučaju oružanih sukoba u Gruziji? Nezavisno od odgovora koje ćemo dobiti od institucija Srbije na ova pitanja, NS želi da podseti našu javnost na svu sramotu i posledice koje će ovakva slugeranska odluka ministra vojnog izazvati, prvo na naše odnose sa Rusijom i njenu podršku srpskoj borbi za odbranu KiM, drugo, na činjenicu da se Srbija pretvara u "banana republiku" u kojoj NATO ambasadori određuju našu spoljašnju i unutrašnju politiku, treće, na činjenicu da su NATO ambasadori na sličan način decenijama u Latinskoj Americi ovako podržavali ministre vojne u rušenju legitimnosti demokratskih ustanova i da je to kao posledicu u tim zemljama ostavilo razorenu privredu, korumpirane države i masovne grobnice političkih protivnika, na činjenicu da čak ni nacisti nisu uspeli da đenerala Nedića nateraju da srpske vojnike pošalje protiv Rusije, a da je aktuelni ministar vojni pokazao veći stepen kolaboracije prema NATO nego što je okupirana Srbija pokazivala prema Silama osovine. Naravno, želimo da upozorimo i na činjenicu da se u trenutku desetogodišnjice NATO bombardovanja nastavljaju pripreme za ulazak Srbije u NATO uprkos protivljenju Skupštine i većine naroda Srbije. Nova Srbija smatra i podržaće, na kraju, sve proteste protiv ove sramote časti Srbije i pokrenuće inicijativu za smenu ministra odbrane u Vladi Republike Srbije koji je Srbiju obrukao više nego iko u moderno doba.
Da li se još neko od ovlašćenih predstavnika ili predsednika poslaničkih grupa javlja da iskoristi svoje pravo iz člana 235. Poslovnika Narodne skupštine? (Ne.) Pozivam još jedanput poslaničke grupe i narodne poslanike da podnesu prijave za reč za posebnu sednicu koja sledi. Ovim završavamo tok sednice u kojoj smo primenjivali član 235. Poslovnika Narodne skupštine i pravo predsednika ili ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa da jednom, u roku od pet minuta, traže objašnjenje ili zahtevaju obaveštenje. Pre nego što pređemo na posebnu sednicu, pozivam dame i gospodu narodne poslanike, pozivam Narodnu skupštinu, da minutom ćutanja obeležimo sećanje na 22. april, dan kada su u NATO bombardovanju zgrade RTS stradali građanke i građani Srbije. (Minut ćutanja.) Nastavljamo sednicu i podsećam narodne poslanike da pravo na reč tokom posebne sednice i postavljanja poslaničkih pitanja imaju najpre predstavnici poslaničkih grupa koji su predlagači aktuelnih tema, a onda ostale poslaničke grupe, od najmanje prema najvećoj, naizmenično, s tim što nakon predlagača posebnih aktuelnih tema pravo na reč ima narodni poslanik Vladan Batić, koji ne pripada nijednoj poslaničkoj grupi. Dajem reč narodnom poslaniku Tomislavu Nikoliću, predsedniku poslaničke grupe Napred Srbijo, koja je predlagač aktuelne teme. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poslanička grupa Napred Srbijo nastala je da bismo konačno jednom imali normalnu Srbiju, Srbiju ljudi koji joj žele dobro ili bar bolje nego što je bilo, i da postanemo konačno narod koji se pred opasnošću sabija, ujedinjuje, a ne razjedinjuje, ne svađa. I zato, kad god želite da nam priredite neku zamku ili da se ponašate tako kao da je sve vaše, za vas, za vašu decu, za vaše sluge i da ne postoji drugi deo Srbije, koji možda drugačije misli ili misli da bi bolje od vas, moramo da vam na to ukažemo. I zato ovu sednicu smatramo providnom zamkom osione vlasti. Pre mesec dana smo od vas zatražili da nam ukažete na to koje mere dogovarate, koje mere ste već dogovorili, šta Srbiju čeka na vašem putu za izlazak iz krize, a vi ste čekali mesec dana da zakažete sednicu za rebalans budžeta, da ta sednica počne sutra, a vi danas da nam ne odgovarate na pitanja u vezi s merama koje ćete preduzete da bismo izašli iz ekonomske krize. Sram vas bilo. Uopšte ne zaslužujete da sa vama ozbiljni i normalni predstavnici naroda razgovaraju o bilo čemu. Vama je ovo igračka. Za vas, za vašu decu, za vaše sluge, što bi rekao Andrić, uvek ćete imati. Vi ne brinete o tome ni koliko će ljudi da ostane bez posla, ni koliko će ljudi da bude gladno, vi brinete o tome kako da prevarite narod, kako da na televiziji prikažete što lepšim stanje u kome se nalazimo, što boljim mere koje preduzimate, što ispravnijom svoju politiku. Ogrezli ste u mito, korupciju i kriminal. Svakog dana saznajemo o po nekome od vas sve novije i novije podatke. Vaši ministri se direktno mešaju u pravosuđe. Zaustavljate stečajne postupke pismom sudijama koji stečajne postupke vrše, jer su u pitanju vaše firme. Rešili ste da budete gospodari života i smrti. Mi danas nemamo šta da vas pitamo. Sutra je rasprava o rebalansu budžeta. Sutra se spremite za naša pitanja. Prvo, danas bismo vam pružili priliku da se još bolje pripremite, da nas još bolje lažete, da nam virtuelnu stvarnost prikažete još lepšom nego što jeste. Igrajte se vi svojih igara, gospodo ministri i vi dame i gospodo iz vladajuće većine koji sve ovo dozvoljavate, računajući da je ovaj mandat večit. Nije. I mnogo je kraći nego što mislite, mnogo je kraći od normalnog i običnog, i gledajte da taj mandat skratimo dogovorom, da ga ne skrate građani na ulicama Srbije. (Predsedavajuća: Tri minuta.) Hvala vam najlepše.
Dajem reč narodnoj poslanici Marini Raguš, predstavnici poslaničke grupe SRS.
Gospođo Čomić, dame i gospodo, još jednom izražavam užasno razočarenje što o ovoj temi pričamo danas u prisustvu samo jednog poslanika SRS-a. Udaljena su 52 poslanika sa ovog redovnog zasedanja. Tema jeste ocena zakonitosti raspuštanja Skupštine gradske opštine Zemun i obrazovanje privremenog organa gradske opštine Zemun. Napravljeni su užasni pravni presedani i, iskreno, u ovom momentu imam problem, zaista ne vidim ko bi mogao da mi odgovori na pitanja koja smo pripremili za ovo redovno zasedanje. Gospodin Marković trenutno nije u sali. Gospođa Malović, kao ministar, pravde nije tu. Sumnjam da bi premijer mogao da mi da adekvatan odgovor na sve ono što zanima građane Zemuna, sve one građane koji su glasali za SRS, a na prvom mestu i celokupnu srpsku javnost, koja je, zbog brutalne kampanje koja se provodi nad SRS, bila potpuno dezinformisana u smislu šta je pozadina uvođenja privremenih mera u gradsku opštinu Zemun. Iskreno, ne znam kako će ovo da funkcioniše. Možda je ovo pitanje, gospođo Čomić, za vas. Ako smo osmislili da ovo funkcioniše kao interaktivna aktivnost između nas i predstavnika Vlade, zaista sam u problemu, jer ja nemam ovde prisutnog ministra pravde. Ako postavim pitanje za ocenu ustavnosti donetih odluka ministru pravde, kako ću dobiti odgovor na to? Možda treba da se zakaže telefonska sednica parlamenta na kojoj bismo raspravljali na ovu temu, ali mislim da je potpuno nedopustivo da se o ovako značajnoj temi priča u prisustvu samo jednog poslanika, a da resorni ministar, na koga se odnosi najveći deo pitanja, apsolutno nije prisutan. Ko je ovde pogrešio? Da li vladajuća većina ili gospođa Malović? Zaista bih volela da znam šta je razlog nedolaska na ovu sednicu, jer pretpostavljam da ste gospođu Malović na vreme obavestili. Ono što jeste prvo pitanje je da nam se da precizan odgovor – da li je na vreme obaveštena, pa je ignorisala prisustvo na ovoj sednici? Koji je razlog neprisustvovanja sednici parlamenta? Mi očekujemo odgovore na pitanja koja su baš u njenoj nadležnosti. Na koji način mislite da dalje raspravljamo na ovu temu? Ovo je nedopustiva slika, koja bi trebalo da se zabeleži pred očima srpske javnosti, koja nam daje odgovor da je celokupan postupak uvođenja privremenih mera u opštinu Zemun potpuno nelegalan, samim tim što ovoj sednici ne prisustvuje ministar pravde. Hvala.
Da li želi reč predsednik poslaničke grupe PUPS? (Ne.) Da li reč želi predstavnik Poslaničke grupe manjina? (Ne.) Da li reč želi narodna poslanica Aleksandra Janković, predstavnica poslaničke grupe NS? (Da.) Izvolite.
Želim da postavim pitanje, s tim što se slažem sa konstatacijom gospodina Tomislava Nikolića i mnogih kolega ovde da je ova sednica potpuno neuvremenjena. Sutra imamo sednicu koja će biti posvećena vrlo važnim ekonomskim pitanjima i zaista bi bilo potpuno neprimereno da se danas postavljaju ova pitanja, kao da se u stvari očekivalo da ćemo ''ispucati'' nekakve svoje argumente, iscrpiti ih i otupeti neku svoju oštricu, pa eto sutra neće biti potrebe da se ista pitanja postave. Međutim, materijala i municije u tom smislu mi i te kako imamo. Osim toga, i gospođa Raguš je jako dobro konstatovala da pitanje Zemuna ne može da se raspravlja bez prisustva radikala, koji su to pitanje i pokrenuli. Šta jeste pitanje za danas? U januaru 2009. godine Vlada je zaključila sporazum sa MMF, kako sama kaže - preventivno, za 400 miliona evra. Ta suma nije iskorišćena do marta 2009. godine, a kamatu je Srbija plaćala. Da li je to tačno i zašto? Naravno, u martu se dodatno zadužila za 3 milijarde evra iako nije iskoristila nijedan evro od prethodnih 400 miliona. U 2009. godini treba otplatiti četiri i po milijardi evra duga, koje su od inostranih banaka uzela preduzeća i banke iz Srbije. To je cifra koja prevazilazi 50% ukupnih rashoda u budžetu Srbije za 2009. godinu. Narodna banka Srbije je, prema podacima dostavljenim Narodnoj skupštini Republike Srbije, na dan 24. februara 2009. godine utvrdila da je 57.000 privrednih subjekata u blokadi. Oni imaju 152.000 zaposlenih, a iznos blokade je 2,3 milijarde evra, prema kursu NBS od 7. aprila 2009. godine. MMF zahteva da srpski budžetski deficit bude oko 967 miliona evra ili ispod 3% BDP Srbije. Zvaničnici MMF-a kažu, Albert Jeger u „Glasu Amerike“, da će kredit MMF-a Srbija iskoristiti i za otplatu stranog duga iz 2009. i 2010. godine. Treba da nam Vlada i ekonomski eksperti objasne zašto MMF traži od Srbije da joj deficit bude ispod 3% BDP. U SAD, koji je najveći akcionar MMF-a, sa pravom veta, planirani budžetski deficit za 2010. godinu će biti najveći u istoriji i iznosiće oko 13% BDP. Ali, i Francuska, Španija, Irska, Velika Britanija, takođe, imaju deficit preko 3% BDP. Kako se tumači to što je njima Evropska komisija ostavila rok do 2012. i 2013. godine (Predsedavajuća: Tri minuta.) za dovođenje deficita do granice ispod 3% bruto domaćeg proizvoda? Koji su razlozi da se od Srbije traži da joj deficit bude ispod 3% bruto domaćeg proizvoda? To je samo jedno od pitanja. Računali ste mi i ono vreme koje je bilo upućeno kao primedba na ovakav način sazivanja sednice, ali nema veze, imamo mi vremena i sutra, postavićemo ova pitanja opet.
Narodna poslanice, jedino vreme koje može da vam se računa, koje vam je na raspolaganju, jeste vreme koje je određeno članovima Poslovnika kojima se uređuje tok današnje sednice. Vreme na raspolaganju svakom narodnom poslaniku je tri minuta. Način na koji ćete vi koristiti vaša tri minuta je vaše suvereno pravo. Obaveza predsedavajućeg je da svakog narodnog poslanika, u trenutku kad istekne tri minuta, podseti na to da je iskoristio ili iskoristila vreme koje je na raspolaganju. Da li želi reč predstavnik poslaničke grupe LDP? (Ne.) Da li želi reč predsednik ili predstavnik poslaničke grupe SPS? (Ne.) Reč ima narodni poslanik Zoran Nikolić, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe DSS - Vojislav Koštunica.
Dobar dan svima. Imam jedno vrlo kratko i precizno pitanje za predsednika Vlade i očekujem precizan odgovor odmah po postavljanju tog pitanja, koje glasi – na kojoj sednici Vlade je usvojena platforma za pregovore sa MMF o kreditnom aranžmanu u visini od tri milijarde evra? Zahvaljujem i očekujem odgovor odmah.
Da li želi reč predstavnik poslaničke grupe G17 plus? (Ne.) Da li želi reč predstavnik poslaničke grupe ZES? (Ne.) Narodni poslanici koji dobacujete da treba da pitam predsednika Vlade, upućujem vas na članove Poslovnika koji uređuju tok sednice. Predsednik Vlade i članovi Vlade su obavešteni da mogu da traže reč kad god žele, a ja sam u obavezi da pitam narodne poslanike, po unapred utvrđenom redosledu, da li žele reč. Kada i u kom trenutku će se za reč javiti predsednik Vlade ili ministri, to je na njima da odluče. Imaju na raspolaganju pet minuta i dobiće reč čim je zatraže. Prelazimo na rad po prijavama za reč. Narodna poslanica Jorgovanka Tabaković je prva prijavljena za reč. Ne želi reč. Narodna poslanica Zlata Đerić. Želite reč? (Da.) Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predstavnici Vlade, poštovani gospodine premijeru, žao mi je što je uvek ovako kamerna atmosfera kada gostuje Vlada u ovom visokom domu i uvek smo bukvalno onemogućeni da postavimo pitanja, pa stoga i dobijamo, kada dobijemo, vrlo retko, odgovore kojima nismo zadovoljni. Moram ponovo da postavim pitanje ministru poljoprivrede, koji nas vrlo vešto zaobilazi, a zna da su najakutnija pitanja uvek njemu upućena, u vezi s pitanjem koje sam postavila prošli put kad sam imala priliku, na koje mi je, doduše, dostavio odgovor, pa sam iz odgovora shvatila da on nema validne informacije, da ipak mi u Zapadnobačkom okrugu, odnosno u opštini Sombor, imamo konkretnije informacije. Ne bi bilo zgoreg da se i on upozna sa njima, s obzirom da mi je u odgovoru preneo informacije koje nisu tačne. Opet ću da postavim pitanje vezano za iznajmljivanje zemlje, 10.000 ha u Somboru, somborskom ataru. To je zemlja u posedu bivšeg državnog preduzeća "Graničar" u Gakovu i zemlje u Šantiću. Pošto je ministar rekao da Mile Jerković nikada nije iznajmio zemlju u Somboru, ni "Višnjaprodukt", a u međuvremenu je Agencija za privatizaciju raskinula ugovor sa gospodinom Jerkovićem koji nije iznajmio tu zemlju, pa me zanima kako je to moglo da se dogodi. Zemlja ''Graničara'' je na volšeban način prešla na korišćenje firmi "Azohem" iz Subotice, koja takođe nije obavila nikakvu uplatu sredstava po osnovu duga, ali je stavljena hipoteka na neke bezvredne objekte u Subotici. Ne znam koliko će od toga somborska poljoprivreda imati koristi, koliko će uopšte budžet Republike Srbije, budžet AP Vojvodine i budžet opštine Sombor imati koristi, s obzirom da je gospodin Mitrevski iz Ministarstva bio i pokušao da dogovori neko vansudsko poravnanje. Dakle, interesuje me kako je moguće da ministar još uvek nema informaciju o tome da je 4.500 ha zemlje u Šantiću u parlogu. Drugo pitanje je vezano za ''Eternu'' u Kuli. Interesuje me sudbina privatizacije ''Eterne'' u Kuli, 114 zaposlenih koji ne znaju svoj status, 1.200 malih akcionara koji nemaju nikakvu informaciju o statusu imovine u okviru te firme, a policija, privredni kriminal, tvrdi da nema dovoljno uposlenih inspektora da se time bavi. Treće pitanje, vrlo kratko. Informaciju sam dobila od Srba koji žive na Kosovu. Interesuje ih sudbina pregovora koji su, po njihovim rečima, juče obavljeni između gospođe Rade Trajković i Ranđela Nojkića koji su na Kosovo došli automobilima Vlade, kako kažu Srbi sa Kosova, i pregovarali o sprovođenju plana Martija Ahtisarija. Oni su zabrinuti i zanima ih šta se tu u stvari dogovorilo, jer od toga zavisi njihova dalja budućnost na Kosovu. Hvala lepo.
Reč traži predsednik Vlade Mirko Cvetković. Molim vas da samo jednom pritisnete taster, da bi se pojavilo ime. Zahvaljujem.
Hvala. Dame i gospodo narodni poslanici, nama je uvek zadovoljstvo kad nas pozovete da dajemo odgovore na pitanja zato što to jeste razgovor u dva pravca i ujedno vidimo koja su pitanja značajna za poslanike, a i isto tako i damo određene odgovore i razjasnimo nejasnoće. Što se tiče ovih nekoliko pitanja, pokušao bih da dam odgovor onako kako mi gledamo na to. Pri tome nameravam da se držim teme koja je zakazana za ovu sednicu, imajući u vidu da sledećeg četvrtka imamo temu opštih pitanja, gde mogu da budu i pitanja van tzv. aktuelne teme. Prvo pitanje koje je u vezi sa temom postavljeno bilo je vezano za deficit do 3% u budžetu, odnosno kako to da druge države idu i na visoke deficite, spominjan je SAD sa deficitom od 13%, zašto mi idemo samo na 3%. Na početku želim da kažem da je važno razumeti da deficit nije stvar samo dozvole da se on napravi ili ne, nego je deficit nešto što je potrebno finansirati. U situaciji kada dođe do ekonomske krize, onda je ulazak u deficit normalan odgovor ekonomske politike. To je i razlog zašto većina zapadnih zemalja ide na uvećanje deficita, zato što se praktično kroz visinu tog deficita povećava nivo tražnje na tržištu i na taj način se deluje ''antikrizno''. Međutim, visina deficita jeste u funkciji objektivne mogućnosti da vi taj deficit finansirate. Teoretski posmatrano, ako bi vam neko dozvolio da otvorite deficit koliko god hoćete, ne dozvolio, nego ako biste rekli - dajte, ići ću na ogroman deficit, postavlja se pitanje iz kojih izvora biste taj deficit pokrili. U tom kontekstu razvijene zapadne zemlje, koje imaju dosta akumuliranih rezervi iz prethodnog perioda ili imaju mogućnosti za dodatno zaduženje, mogu sebi dozvoliti luksuz da idu na daleko veći deficit. To što smo mi izabrali da naš deficit bude do 3% nije puki izbor cifre, već odražava odgovarajuće mogućnosti zaduživanja, odnosno potrebe za obezbeđenjem tih sredstava. Ako mi dozvolite, pomenuo bih nekoliko cifara, da se razumemo o čemu se ovde radi. Ako vi imate deficit od 3%, što je otprilike oko 900 miliona evra, onda uz taj deficit od 3% vi morate u ovoj godini da finansirate te pare, da ih nađete iz nekih raspoloživih izvora, ali da osim toga obezbedite i dodatna sredstva za pokriće otplata onih kredita koje ste koristili u ranijem periodu, a koje su dospele u ovoj tekućoj godini, što konkretno i zaokruženo iznosi negde oko 500 miliona evra. To znači da smo mi u obavezi da obezbedimo eksterno finansiranje oko 1,4 milijarde evra iz raznih raspoloživih izvora, gde onaj sopstveni izvor jeste privatizacija, ali ostatak su praktično zaduživanja. Imajući sve to u vidu, deficit od 3% jeste nešto što mi vidimo kao cifru koju možemo obezbediti. Neko će gledati budžet pa zaključiti da je tamo deficit manje od 90 milijardi, oko 70 i nešto. Međutim, mi posmatramo tu još dve komponente. Jedna komponenta jeste tzv. konsolidovani sektor države, gde imate na Vojvodini još dodatnog deficita koji je morao da se doda na ovaj naš deficit (tamo je deficit oko 6,5 milijardi) i još će se, osim toga, pojaviti dodatno finansiranje u pogledu zajmova, a tu pre svega mislim na infrastrukturu, odnosno Koridor 10.
Da li želi reč narodni poslanik Milan Lapčević, kao prijavljen, za poslednje pitanje? Nije u sali. Narodni poslanik poslednji prijavljeni za postavljanje pitanja po posebnoj temi je Miloš Radulović. Nije u sali. Da li neko drugi želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Marina Raguš, ovlašćena predstavnica poslaničke grupe SRS.
Gospođo Čomić, dame i gospodo, zaista mi je neprijatno, ali predstavnicima Vlade i prvom ministru moram da kažem – džabe ste dolazili. Ono što mi sada nećemo čuti, a tiče se zakonitosti raspuštanja Skupštine gradske Opštine Zemun i obrazovanja privremenog organa gradske Opštine Zemun, nećemo čuti zato što ministar pravde nije prisutan, zato što je gospodin Marković nestao i zaista je ostao samo trag njegovog postojanja za tim stolom. Njega nema. Ne znam da li bi gospodin Đelić mogao da odgovori, vrlo verovatno da, ali nije nadležan i vlastan da priča na ovu temu. Potpuno sam uverena da bi gospođa Dragutinović dala kvalifikovano mišljenje u određenom delu, ali opet nije vlasna da govori na ovu temu. Prvi ministar se drži teme, tako da ja ne znam s kim sada pričam. I to je meni zaista ogroman problem. Dakle, mi smo hteli da prikažemo srpskoj javnosti da je zaista izvršeno potpuno storniranje celokupnog korpusa prava, zakonitosti u proceduri kada je reč o uvođenju privremenih mera u opštini Zemun, da je došlo do užasnih intervencija na donošenje sudskih odluka. Mi za to imamo dokaze. Mi smo očekivali da će ministar pravde da učestvuje u ovoj raspravi. Mi takođe imamo dokaze da je gradska uprava preuzela na sebe, ali gospodin Marković je s namerom izbegao da odgovori na to pitanje, da ocenjuje ustavnost donošenja određenih odluka. Mi takođe nećemo čuti odgovor na ovo pitanje. Ali, šta smo čuli i šta smo saznali? Da je, zapravo, protivzakonito uvedeno stanje u opštinu Zemun i to je jasna poruka ovog dela zasedanja. Dakle, prekršeno je sve što se tiče zakonske regulative. Nepostojanje nadležnog ministra da odgovori na ova konkretna pitanja, da prokomentariše konkretne dokaze, konkretne pravne akte, da da konačno konkretan odgovor, nama je zaista detaljan odgovor za sve. Dakle, građani Srbije bi trebalo ovog momenta da shvate u kakvoj državi mi to živimo, da je Zemun raspušten političkom odlukom i političkom voljom, da iza toga zaista stoji ozbiljan projekat razbijanja SRS, a to što nadležni ministar nije tu da da odgovor na ovo pitanje, nama svedoči o svemu. Govorim o gospođi Malović. Gospodin Marković naravno može da ostane, pošto je i predlagač Zakona o političkim strankama, u okviru kojeg ćemo mi takođe uzeti učešća. Ali, na prvom mestu, potpuno je nedopustivo da poslanici SRS nisu tu i da se priča na ovu temu. Izvinjavam se, poštujem proceduru, poštujem pravila. U znak solidarnosti sa mojim kolegama, u znak protesta što gospođa Malović nije tu, solidarnosti sa ostalim pripadnicima opozicije, i ja napuštam u ovom delu sednicu.
Narodna poslanica Marina Raguš je, u suštini, postavila pitanje koje se tiče procedure, a to je prisutnost narodnih poslanika pripadnika poslaničke grupe SRS. Poslanička grupa SRS je 31. marta podnela zahtev da se održi posebna sednica sa temom raspuštanja SO Zemun i Narodna skupština je u obavezi da u roku od 30 dana zakaže posebnu sednicu sa tom temom. Na volji poslaničke grupe je da povuče predlog u kom trenutku želi, ali se jedna sednica sa aktuelnom temom, a na osnovu Poslovnika Narodne skupštine, mora održati jednom mesečno. Ukoliko nijedna poslanička grupa nema nikakav zahtev za aktuelnom temom, onda mislim da imamo mnogo veći problem nego što je taj ko želi, a ko ne želi da prisustvuje sednici Skupštine, što je legitimno i legalno. Na početku ove sednice pročitala sam imena i prezimena članova Vlade, između ostalih i ministarke Snežane Malović, koja je opravdala, uz izvinjenje, svoje odsustvo sa ove sednice, kao i ministar Ivica Dačić i potpredsednik Mlađan Dinkić. Reč traži i dobija ministar za državnu upravu i lokalnu samoupravu Milan Marković.
Hvala, gospođo predsedavajuća. Dame i gospodo narodni poslanici, pitanje raspuštanja Skupštine gradske opštine Zemun je izazvalo određenu pažnju u našoj javnosti, međutim, to pitanje je daleko jednostavnije nego što u ovom momentu možda izgleda. Ministarstvu se obratila odbornička grupa SRS, gospodin Nemanja Šarović, i mi smo uputili odgovor gospodinu Šaroviću 13. aprila 2009. godine. Mislim da je najbolje da pročitam taj odgovor i da, bar što se tiče Vlade, stavim tačku na pitanje dešavanja u gradu Beogradu, odnosno pitanje vezano za gradsku opštinu Zemun. Dakle, pismo je upućeno gospodinu Nemanji Šaroviću: "Povodom vašeg zahteva i naknadne urgencije po ovom zahtevu kojim tražite preduzimanje mera predviđenih odredbama Zakona o lokalnoj samoupravi, u vezi sa odlukom Skupštine grada Beograda o raspuštanju Skupštine gradske opštine Zemun i obrazovanju privremenog organa ove opštine, obaveštavamo vas o sledećem: Saglasno članovima 78. i 80. Zakona o lokalnoj samoupravi, ovo ministarstvo je postupilo po vašoj predstavci i dopisom od 12. marta 2009. godine zatražilo od Skupštine grada Beograda izveštaj o sednici Skupštine koja je održana u periodu od 11. februara do 5. marta 2009. godine, zapisnik sa održane sednice i svu dokumentaciju koja se odnosi na ovaj slučaj. O preduzetoj radnji Ministarstvo vas je već obavestilo dopisom od 12. marta 2009. godine. Skupština grada je 10. aprila 2009. godine dostavila traženi izveštaj i propratnu dokumentaciju. Nakon uvida u dostavljeni materijal, Ministarstvo je utvrdilo da je Skupština grada 5. marta 2009. godine, pozivajući se na odredbe Zakona o glavnom gradu i Statuta grada Beograda, donela odluku o raspuštanju Skupštine gradske opštine Zemun i obrazovanju privremenog organa. Iz obaveštenja Ustavnog suda SU broj 190/02 koje je dostavljeno Ministarstvu za državnu upravu i lokalnu samoupravu, proizlazi da se pred tim sudom već vode postupci za ocenu ustavnosti i zakonitosti Statuta grada Beograda i odluke o raspuštanju Skupštine gradske opštine Zemun i obrazovanju privremenog organa gradske opštine Zemun. Pri takvom stanju stvari, ovo ministarstvo smatra da pre donošenja odluke Ustavnog suda Republike Srbije o zakonitosti osporenih opštih akata u postupku koji je već pokrenut, saglasno odredbama Zakona o Ustavnom sudu, nema osnova za preduzimanje drugih mera u smislu odredaba Zakona o lokalnoj samoupravi. Posebno ukazujemo da je pokretanje postupka pred Vrhovnim sudom Srbije, radi ocene statutarnosti, u smislu člana 83. Zakona o lokalnoj samoupravi, opravdano samo u situaciji kada se radi isključivo o nesaglasnosti opšteg akta jedinica lokalne samouprave i njenog statuta. Ovo pravno sredstvo je uneto u Zakon o lokalnoj samoupravi zbog toga što Ustav Republike Srbije u članu 167. nije predvideo nadležnost Ustavnog suda u ovoj pravnoj situaciji, te je bilo neophodno zakonom popuniti postojeću prazninu. Inače, u praksi su veoma retke situacije kada se radi samo o nesaglasnosti statuta i opšteg akta jedinica lokalne samouprave. Najčešće, uz statutarnost opšteg akta, postavlja se i pitanje njegove usaglašenosti sa zakonom, te samim tim, po Ustavu, takav slučaj prelazi u nadležnost Ustavnog suda. Ovo zbog toga što je odredbama člana 195. Ustava Republike Srbije utvrđena hijerarhija opštih pravnih akata, te iz sadržine i redosleda odredaba st. 3. i 4. tog člana jasno proizlazi da je u ovom slučaju pitanje usaglašenosti opšteg pravnog akta Skupštine grada Beograda sa Statutom grada konzumirano pitanjem usaglašenosti opšteg pravnog akta sa Zakonom o lokalnoj samoupravi i Zakonom o glavnom gradu. Sa stanovišta jedinstvenosti pravnog poretka Republike Srbije, sigurno je da ne bi bilo prihvatljivo, iako bi bilo pravno moguće, da Vrhovni sud i Ustavni sud Republike Srbije isti opšti akt Skupštine grada Beograda različito ocene. Kako je odredbom člana 171. stav 1. Ustava propisano da je svako dužan da poštuje i izvršava odluku Ustavnog suda, to će i ovo ministarstvo, po donošenju odluke tog suda, u slučaju raspuštanja SO Zemun, u svemu postupiti u skladu sa Ustavom i zakonom." Dakle, Vlada i Ministarstvo nemaju nikakvog osnova da se na bilo koji način mešaju u aktuelni spor koji se odnosi na raspuštanje Skupštine gradske opštine Zemun. Ovo je u nadležnosti Ustavnog suda, Ustavni sud po ovome radi, a u skladu sa tim kakva će biti odluka Ustavnog suda, svi ćemo se i ponašati.
Pošto na listama prijavljenih za reč više nema govornika, odnosno narodnih poslanika koji bi želeli da postave poslaničko pitanje, pitam da li neko drugi želi reč, s obzirom da je tok sednice sa posebnom, aktuelnom temom regulisan tako da možete i sa mesta da dajete zahtev za reč? (Ne.) Da li želi reč predsednik Vlade ili neko od predstavnika? (Da.) Reč ima predsednik Vlade Mirko Cvetković.
Želeo sam, pošto sam iskoristio samo pet minuta i odgovorio na jedno pitanje, a bila su još dva iza toga, da kažem još nešto. Jedno je kompleks pitanja vezano za izdavanje zemlje, privatizaciju jednog konkretnog preduzeća i pregovore na Kosovu koji su bili održani juče. U vezi sa tim želim da kažem da, držeći se teme današnje sednice, o ovim pitanjima možemo razgovarati sledećeg četvrtka, kada bude otvorena tema za bilo koja pitanja, van osnovne usmerene teme. Drugo pitanje je bilo - platforma za pregovore sa MMF. Ona je usvojena na Vladi prošle nedelje. Razgovore koje smo vodili mi smo već imali na prethodnoj platformi, koja je napravljena za prethodni sporazum, a ovom poslednjom platformom smo samo utvrdili naše stavove. Inače, formalno posmatrano, što se tiče MMF-a, mi očekujemo da bi nakon usvajanja rebalansa budžeta MMF, na svojoj sednici 11. maja, doneo odluku i tek nakon toga bi se išlo na potpisivanje ugovora. U međuvremenu, materijal koji sadrži ekonomsku politiku je izrađen i biće u narednom periodu dostupan javnosti, pošto sam čuo da je i na tu temu bilo zahteva. To ćemo obezbediti nakon što definitivna verzija bude utvrđena. Toliko.
Da li se još neko javlja za reč? (Da.) Ministarka finansija Diana Dragutinović. Izvolite.
Htela sam da odgovorim na pitanje o vojnim penzionerima iz Crne Gore. Dakle, postoji problem vojnih penzionera iz Crne Gore i taj problem, izražen u broju vojnih penzionera, jeste 70 penzionera. U toku je rešavanje ovog problema i nadamo se da će u toku sledećeg meseca biti rešen, a problem se rešava u okviru grupe koju čine predstavnici tri ministarstva: Ministarstva finansija, Ministarstva odbrane i Ministarstva rada. Možda da kažem još jednu kratku rečenicu o postavljenom pitanju u vezi sa veličinom deficita. Veličina deficita od 3% nije nametnuta od strane MMF-a. Ona je rezultat zajedničkih pregovora i činjenice da već sada imamo izuzetno veliku javnu potrošnju. Ona je prošle godine bila 45% društvenog proizvoda i kao takva predstavlja treću po veličini javnu potrošnju u ovom delu Evrope. Zemlje koje mogu sebi da dopuste 10% ili 12% deficita BDP su zemlje sa daleko manjom državom. To su zemlje koje imaju 33-34% javne potrošnje. Dakle, ne samo mogućnost finansiranja, već je i ovako velika javna potrošnja ograničila deficit na 3%. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Pošto više niko ne želi da postavi poslaničko pitanje, a pre nego što završimo rad, dozvolite mi da se, u ime Narodne skupštine, zahvalim predsedniku i članovima Vlade, odnosno ministrima, što poštuju Poslovnik Narodne skupštine i dolaze na poziv, a po predlogu poslaničkih grupa, u ovom slučaju poslaničke grupe Napred Srbijo i poslaničke grupe SRS, kojima se zahvaljujem na zahtevu da se zakaže današnja posebna sednica i da se kroz pitanja i odgovore objasni javnosti Srbije šta je to što Narodna skupština smatra aktuelnom temom. Ovim završavamo rad posebne sednice, odnosno Dana za odgovaranje na poslanička pitanja u vezi s aktuelnom temom. Zahvaljujem svima na učešću. Rad prethodne sednice, raspravom u pojedinostima na Predlog zakona o političkim strankama, nastavljamo danas, 23. aprila, u 13.00 časova. Hvala. (Sednica je završena u 11.20 časova.)
ČETVRTA SEDNICA PRVOG REDOVNOG ZASEDANjA 23. april 2009. godine (15. dan rada) (Sednica je počela u 13.05 časova. Predsedava Gordana Čomić, potpredsednik Narodne skupštine.)
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Četvrte sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2009. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika konstatujem da sednici prisustvuje 108 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 85 narodnih poslanika, odnosno da je prisutno više od jedne trećine narodnih poslanika, te da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sledeći narodni poslanici sprečeni da prisustvuju sednici: Jelena Travar-Miljević, Miroslav Petković, Vladan Batić i Željko Tomić. Obaveštavam vas da su, saglasno članu 88. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, pored predstavnika predlagača, pozvani da prisustvuju sednici i: Jasmina Benmansur, pomoćnik ministra za državnu upravu i lokalnu samoupravu, povodom tačaka 19, 20 i 21. dnevnog reda, Dejan Jovanović, Nebojša Ćirić i Vesna Arsić, državni sekretari u Ministarstvu ekonomije i regionalnog razvoja, Jelena Popović, pomoćnik ministra ekonomije i regionalnog razvoja, Nenad Ilić i Dejan Radulović, savetnici u Ministarstvu ekonomije i regionalnog razvoja, Vladislav Cvetković, savetnik u Agenciji za privatizaciju i Branka Radović iz Agencije za privatizaciju; povodom tačaka 22, 23, 24. i 25. dnevnog reda Mirjana Ćojbašić, pomoćnica ministra za NIP, Edi Majstorović, šef kabineta ministra za NIP, Radmila Petković i Nataša Sokolović iz Ministarstva za NIP; povodom tačaka 26. i 27. dnevnog reda Ljiljana Džuver, pomoćnica ministra ekonomije i regionalnog razvoja i Tatjana Prijić, načelnica Odeljenja u Ministarstvu ekonomije i regionalnog razvoja. Prelazimo na 18. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O POLITIČKIM STRANKAMA (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Miroslav Markićević, Meho Omerović, Mićo Rogović, Veroljub Arsić, Momo Čolaković, Jelena Budimirović, Zlata Đerić, Aleksandra Ilić, Miletić Mihajlović, Slobodan Samardžić, zajedno Milica Radović i Zoran Šami, zajedno Zoran Šami i Jovan Palalić, zajedno Zoran Šami, Milica Radović i Jovan Palalić, zatim Boris Aleksić, Vesna Marić, Mirko Munjić, Srboljub Živanović, Milovan Radovanović, Milan Veselinović, Nikola Žutić, Radica Jocić, Vladan Jeremić, Dragan Živkov, Gordana Paunović-Milosavljević, Paja Momčilov, Dušanka Plećević, Petar Jojić, Tomislav Ljubenović, Zoran Krasić, Milorad Krstin, Radiša Ilić, Slađan Mijaljević, Jovan Damjanović, Marina Raguš, Dejan Mirović, Bojan Mladenović, Lidija Dimitrijević, Jadranko Vuković, Elena Božić-Talijan, Milan Avramović, Momir Marković, Nataša Jovanović, Goran Mihajlović, Dobrislav Prelić, Dušan Marić, Vjerica Radeta, Vlada Milojković, Momčilo Duvnjak, Dragan Aćimović, Milorad Buha, Ognjen Mihajlović, Gordana Pop-Lazić, Slobodan Vuković, Marko Milenković, Aleksandar Martinović, Ljubiša Petković, Ljubomir Kragović, Branimir Đokić, Lidija Vukićević, Zoran Popović, Milan Nikolić, Sreto Perić, Dragan Todorović, Marina Toman, Nikola Savić, Dragan Stevanović, Milan Škrbić, Sulejman Spaho, Vitomir Plužarević i Filip Stojanović. Primili ste izveštaj Zakonodavnog odbora kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 142. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na naslov iznad člana 1. amandmane koji su, prema oceni Zakonodavnog odbora, po svojoj sadržini istovetni, podneli su narodni poslanici Mirko Munjić i Srboljub Živanović. Prema članu 143. st. 5. i 6. Poslovnika Narodne skupštine, ukoliko više narodnih poslanika iz iste poslaničke grupe podnese amandmane koji su po svojoj sadržini istovetni, smatraće se da se radi o jednom istom amandmanu koji je podnelo više narodnih poslanika. U tom slučaju pravo da obrazloži taj amandman u ime podnosilaca ima samo jedan od potpisanih narodnih poslanika i to u trajanju do dva minuta. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 1. amandman je podneo narodni poslanik Boris Aleksić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 1. amandman je podnela narodni poslanik Vesna Marić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 1. i član 1. amandman je podneo narodni poslanik Milovan Radovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandmane koji su, prema oceni Zakonodavnog odbora, po svojoj sadržini istovetni podneli su narodni poslanici Nikola Žutić, Milorad Krstin, Gordana Paunović-Milosavljević, Bojan Mladenović i Momir Marković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandmane koji su, prema oceni Zakonodavnog odbora, po svojoj sadržini istovetni podneli su narodni poslanici Zoran Krasić, Ljubomir Kragović, Jovan Damjanović, Dobrislav Prelić, Marina Raguš, Lidija Dimitrijević, Jadranko Vuković, Vlada Milojković, Ognjen Mihajlović, Goran Mihajlović i Gordana Pop-Lazić. Da li neko želi reč? Reč ima narodna poslanica Marina Raguš.
Dame i gospodo narodni poslanici, pre nego što pređem na obrazlaganje amandmana, želela bih samo da nagovestim da ću vrlo verovatno koristiti vreme predviđeno za poslaničku grupu. Dakle, ići ću preko ona dva minuta. Hvala. Pre nego što pređem na sam tekst amandmana na član 1. predloženog zakona vrlo je značajno da se zahvalim gospodinu Markoviću, resornom ministru, koji je prisutan (nadam se da će biti i tokom celokupne rasprave u pojedinostima), zbog toga što je u prepodnevnom delu zasedanja zapravo samo ponovio ono što sam rekla pre nego što smo se rastali, a o tome će verovatno biti reči kroz primere kako funkcionišu lokalne samouprave, na koji način se tretira rad političkih stanaka i tokom rasprave u pojedinostima. Dakle, mislim da će srpskoj javnosti i građanima Srbije, koji su nam zaista najdragoceniji, biti vrlo jasno na šta je Srpska radikalna stranka želela ovim amandmanom da ukaže ukoliko pročitam član 1. Predloga zakona o političkim strankama. Predlagač je predvideo da član 1. glasi ovako: "Ovim zakonom uređuje se osnivanje i pravni položaj političkih stranaka, upis i brisanje iz registra, prestanak političkih stranaka i druga pitanja značajna za rad političkih stranaka." Predlog našeg amandmana je da se član 1. menja i glasi: "Ovim zakonom se uređuje način osnivanja političkih stranaka u Republici Srbiji, pravni položaj političkih stranaka, upis i brisanje političkih stranaka u odgovarajući registar koji vodi državni organ i druga pitanja važna za delatnost političkih stranaka. Pri tumačenju i primeni odredbi ovog zakona to se mora činiti u korist unapređenja vrednosti demokratskog društva radi demokratskog oblikovanja volje građana." Smatrali smo da ovaj član 1. mora dabude precizan i jasan i u obrazloženju smo dali nekoliko rečenica koje bi trebalo da pojasne svrhu ovog amandmana. Zbog građana Srbije, a opet u sklopu kampanje koja se vodi protiv SRS u smislu podnošenja velikog broja amandmana, zaista smo se trudili da odgovorimo na svako predloženo zakonsko rešenje i s namerom čitam obrazloženje ovog amandmana. Dakle: "Amandmanom se vrši intervencija na navedenom članu Predloga zakona, a sve sa ciljem da se Predlog zakona usaglasi sa članovima 5, 55. i 102. Ustava Republike Srbije. Pored navedenih članova i druge odredbe Ustava Republike Srbije nalažu da se odredbama predloženog zakona maksimalno očuva sloboda i pravo građana na političko udruživanje i stvore uslovi da političke stranke mogu da ispune obavezu demokratskog oblikovanja političke volje građana. Da bi se to postiglo moraju se pronaći mehanizmi koji bi nadalje sprečili politički progon, krađu mandata, izigravanje izborne volje građana i zaustavio svaki pokušaj uspostavljanja totalitarizma. Predloženi amandman ima za cilj da svaki nasrtaj na demokratiju i slobodu građana zaustavi." Ovo je, naravno, Poslaničkom klubu SRS i te kako važno, ako ne i najznačajnije, jer valjda je jasno da smo se svi zajedno svojevremeno borili za uspostavljanje demokratskih načela, poštovanje demokratskih procedura, parlamentarnu demokratiju i nesmetani razvoj političkih stranaka, odnosno višestranačja u Srbiji. Uostalom, primer predsednika naše stranke, u smislu robijanja pod totalitarnim sistemom, dovoljno govori o doprinosu koji je Srpska radikalna stranka dala uspostavljanju parlamentarne demokratije. S obzirom na to da se sećam da je gospodin ministar rekao da je svrha ovog zakona uvođenje reda u politički život u Srbiji, mi, i to je naše političko uverenje, izražavamo sumnju da će ovaj zakon zaista dovesti do uvođenja reda zato što reda nema jer nema političke volje da se poštuje ono što jesu osnovni principi demokratije. Nećete zameriti, pretpostavljam, ali ono što je naša polazna osnova, odakle svi polazimo i gde se svi vraćamo i tu zaustavljamo, to je naravno Ustav države Srbije. Možda je čak i neki put besmisleno govoriti o onim načelima koja Ustav nalaže, pogotovo u situaciji kada se zapravo dešava napad na ustavni poredak države Srbije, pa samim tim i derogiraju određena ustavna načela, konkretno kao što je teritorijalna celovitost i sprovođenje suvereniteta na delu teritorije Kosova i Metohije. S tim u vezi je svakako i vrlo značajan odgovor na pitanje da li će se ovaj predlog zakona sprovoditi na delu Kosova i Metohije. Onda bismo vrlo verovatno, u zavisnosti od vašeg odgovora, dobili i odgovor na pitanje da li država Srbija postoji na tom delu ili smo mi pod okupacijom, a onda je i ova slika parlamenta i sve ovo što se dešava u okviru parlamentarnog života na političkoj sceni Srbije potpuno jasno, onda definitivno nekome ni ne treba parlamentarna demokratija u Srbiji. Ali, mi ćemo se truditi, nadam se uspešno, da građanima Srbije objasnimo naše političko delovanje, odakle protest Srpske radikalne stranke u parlamentu, da li je protest jedne političke stranke opravdan, u smislu represije, i šta je ono što jeste zaista konkretna politička klima 2009. godini u državi Srbiji. Međutim, ono što je takođe značajno, s obzirom da obrazloženje amandmana koji smo podneli svakako ojačavaju upravo pomenute članove Ustava Republike Srbije, građanima zaista ništa ne znači ukoliko mi kažemo da su to članovi 5, 55. i 102, ali mislim da je vrlo dragoceno za dalju raspravu da se upravo ti članovi citiraju. Dakle, u delu koji nosi naslov Političke stranke član 5. Ustava Srbije kaže: "Jemči se i priznaje uloga političkih stranaka u demokratskom oblikovanju političke volje građana. Osnivanje političkih stranaka je slobodno. Nedopušteno je delovanje političkih stranaka koje je usmereno na nasilno rušenje ustavnog poretka, kršenje zajamčenih ljudskih ili manjinskih prava ili izazivanje rasne, nacionalne ili verske mržnje. Političke stranke ne mogu neposredno vršiti vlast, niti je potčiniti sebi." Bili bismo zaista zadovoljni, gospodine ministre, da čujemo kakav je odnos resornog ministarstva, samim tim i Vlade Srbije, u smislu stava 3. člana 5. u kojem se kaže da je nedopušteno delovanje političkih stranaka koje je usmereno na nasilno rušenje ustavnog poretka, kakav tretman imaju političke stranke koje deluju na teritoriji Kosova i Metohije, koje su svojim delovanjem direktno izvršile nasilno rušenje ustavnog poretka države Srbije i na koji način će vaše resorno ministarstvo i Vlada Srbije da odgovori, u smislu stava 3. člana 5. Ukoliko nema zvaničnog odgovora, onda mi i ne treba da pričamo o najvišem zakonodavnom aktu. Zaista ne bi ni trebalo onda da se igramo demokratije, jer očigledno je da se ovde zaista samo igramo demokratije. Član 55, na koji smo se mi takođe pozvali u obrazloženju ovog amandmana, govori o slobodi udruživanja i vrlo je važno da se citira jer će nadalje naša rasprava da ide baš u tom smeru. Dakle, u 1. stavu se kaže: "Jemči se sloboda političkog, sindikalnog i svakog drugog udruživanja i pravo da se ostane izvan svakog udruženja. Udruženja se osnivaju bez prethodnog odobrenja, uz upis u registar koji vodi državni organ u skladu sa zakonom. Zabranjena su tajna i paravojna udruženja. Ustavni sud može zabraniti samo ono udruženje čije je delovanje usmereno na nasilno rušenje ustavnog poretka, kršenje zajamčenih ljudskih ili manjinskih prav ili izazivanje rasne, nacionalne i verske mržnje. Sudije Ustavnog suda, sudije, javni tužioci, Zaštitnik građana, pripadnici policije, pripadnici vojske ne mogu biti članovi političkih stranaka." Vrlo je značajno, u smislu člana 55. stava 4, da, recimo, imamo saznanje da li je država Srbija uputila zahtev Ustavnom sudu, ili bilo koja institucija vlasna da to uradi, u smislu zabrane delovanja udruženja koje vrši nasilno rušenje ustavnog poretka. Zaista je značajan broj udruženja sa teritorije Kosova i Metohije koja ruše ustavni poredak države Srbije samim tim što imaju paralelne institucije koje apsolutno ne priznaju Ustav države Srbije. Takođe, ono što je i te kako značajno, a pogotovo za dalju raspravu u pojedinostima, i tiče se funkcionisanja i smisla postojanja političkih stranaka, izbornog sistema, jesu zapravo poslanički mandati. Mi ćemo takođe biti vrlo radosni ukoliko budemo imali prilike da čujemo mišljenje resornog ministra što se tiče prekrajanja izborne volje, pa da nam, recimo, kaže na koji način će država reagovati nadalje u smislu uvođenja reda u politički život i stvaranja normalne i konstruktivne političke atmosfere u kojoj će političke stranke, bez obzira na svoje političko uverenje, moći nesmetano i ravnopravno da učestvuju u političkom životu. To za sada nije činjenica, ali ćemo se time pozabaviti kasnije. Još jedan vrlo značajan član Ustava na koji smo se mi pozvali u ovom obrazloženju je član 102. Ustava Republike Srbije, koji govori o položaju narodnih poslanika. U stavu 1. se kaže da mandat narodnog poslanika počinje da teče danom potvrđivanja mandata u Narodnoj skupštini i traje četiri godine, odnosno do prestanka mandata narodnih poslanika tog saziva Narodne skupštine. Narodni poslanik je slobodan da, pod uslovima određenim zakonom, neopozivo stavi svoj mandat na raspolaganje političkoj stranci na čiji predlog je izabran za narodnog poslanika. "Narodni poslanik ne može biti poslanik u skupštini autonomne pokrajine, niti funkcioner u organima izvršne vlasti i pravosuđa, niti može obavljati druge funkcije, poslove i dužnosti za koje je zakonom utvrđeno da predstavljaju sukob interesa. Izbor, prestanak mandata i položaj narodnih poslanika uređuje se zakonom." Želeli bismo da čujemo i odgovor ministra koji će biti prisutan u raspravi u pojedinostima na koji način želi da uveri Poslaničku grupu SRS, koja je 11. maja 2008. godine osvojila najveći broj opozicionih mandata. Dakle, samostalno je izašla kao politička stranka na parlamentarne izbore, broj mandata je bio 78, lista za koju se glasalo bila je lista SRS - dr Vojislav Šešelj. Nekoliko meseci kasnije ta lista je ostala bez 21 mandata. Takođe je važno reći, da bi javnost u Srbiji bila potpuno informisana o pozadini narušavanja političke klime, o čemu je ovde takođe reč kada raspravljamo o Predlogu zakona o političkim strankama, mi smo kao parlamentarna stranka krajem prošle godine povodom usvajanja budžeta, s obzirom na to da je malo falilo da se pređe na privremeno finansiranje, vrlo vlasno ušli u pregovore sa DS, odnosno sa gospodinom Dušanom Petrovićem, u smislu stvaranja političke klime koja je trebalo da proizvode konkretan rezultat, a to je usvajanje budžeta i onemogućavanje prelaska na privremeno finansiranje. Procenili smo da je to zaista vrlo važno za državu Srbiju, za građane države Srbije, a i za stvaranje političke klime. Ono što je bio predmet dogovora – i to nije predmet nikakvih tajnih dogovora, sve političke stranke u cilju stvaranje dobre političke atmosfere se dogovaraju, svako zasedanje izgleda baš tako kako se dogovori sprovode – jeste povratak otetih mandata SRS, smena predsednika Administrativnog odbora i odustajanje od nezakonitog uvođenja privremenih mera u opštini Zemun. Mi smo dobili uveravanja od gospodina Dušana Petrovića da će taj dogovor biti ispoštovan i svoj deo dogovora smo, i ovo srpska javnost mora da zna, ispunili, i to nije ništa sporno. Sporno je bilo sve ono posle; umesto svega onoga što je bio predmet dogovora, Srpskoj radikalnoj stranci nisu vraćeni mandati. Što se tiče tri ostavke kojima smo raspolagali, predali ih Administrativnom odboru, jedna ostavka je bila sporna jer su bili pogrešni podaci. Osoba koja je to uradila znala je da radi upravo to što je uradila i nisu predmet ove rasprave ti ljudi, niti će biti. Osobe kojima se obraćam su pripadnici najveće stranke u vladajućoj koaliciji, jer ovde je vlast bila na ispitu i, gospodine ministre, taj ispit niste položili. Dakle, ukoliko dve ostavke nisu bile sporne, nije bilo razloga da se ti mandati ne vrate Srpskoj radikalnoj stranci, a o ostalim mandatima odlučivaće se pred nekim drugim institucijama. Nemam nameru da na bilo koji način utičem na donošenje sudskih odluka, niti da utičem na sam istražni postupak i zato ne želim da o tome pričam ovde i sada. Ono što je bila jedna od, uslovno rečeno, tema pregovora, bila je i smena predsednika Administrativnog odbora, koja se desila. Međutim, umesto predloženog rešenja, vi ste postavili gospodina Konstantinovića iz vaše stranke na mesto predsednika Odbora. Toliko o poštovanju džentlmenskog sporazuma i dogovora. Konačno, došli smo i do Zemuna. U prepodnevnom delu sam, ali vi niste bili prisutni u sali... Iskreno, niste ni vlasni da mi odgovorite na pitanje koje sam želela da postavim, ali bili ste uskraćeni za ono što je bila poenta priče, samo pod pretpostavkom da je bila prisutna gospođa Malović kao ministar pravde. Dakle, na potpuno nezakonit način uvedene su privremene mere. Tiče se, naravno, mandata odbornika i tiče se teme koja je na dnevnom redu. Vi ste sa potpunim pravom rekli da niste vlasni da odlučujete i preduzimate bilo kakve korake, s obzirom na to da se ovo pitanje nalazi pred Ustavnim sudom Srbije. To je potpuno istina i ja to mogu samo da podržim. Međutim, ono što sam očekivala možda da čujem jeste kako je gradska uprava sebi dala nadležnost Ustavnog suda Srbije pa ocenila zakonitost donošenja pravnih akata. To je ono što je trebalo da bude suština rasprave u prepodnevnom delu, ali se, naravno, tiče ministra pravde, ne tiče se vas. Drago mi je što ste pročitali akt koji takođe imam i koji govori o tome da vaše ministarstvo ne može da deluje dok ne dobije odluku Ustavnog suda. To je zaista potpuno istina i ovoga puta je, političke korektnosti radi, potvrđujem. Međutim, s druge strane, potpuna je nedoumica na koji način mislite da posle ovoga što sam sada rekla možemo da se vratimo na početak, jer sve ovo je izazvalo reakciju Srpske radikalne stranke. Nama su oteti mandati. Došli smo u situaciju medijske blokade. Potpuno smo uvereni da smo došli pod pritisak šefova diplomatskih misija, gospodina Mantera i gospodina Vordsvorta, koji su se takođe upleli u političku scenu napadajući nas. Došli smo u situaciju da se uvode privremene mere uz potpuni medijski spektakl, divljanje koje je bilo tokom procedure dodeljivanja i oduzimanja mandata, jer nama je šest odbornika faktički u jednom momentu bilo oduzeto takođe divljanjem i uletanjem u političku scenu, naše je uverenje, određenih tajkuna i određenih centara moći, ali o tome ćemo malo kasnije. Dakle, kako mislite da se posle svega toga, a mi smo pružali ruku prošle godine povodom usvajanja budžeta i budžet je usvojen tako što smo mi poštovali svoj deo dogovora, vratimo na početak i budemo uvereni da ćemo svaki sledeći put, bilo da je reč o redovnom zasedanju, o sastanku odbora, o bilo čemu što je važno za građane Srbije koji su glasali, dali nam poverenje da uredimo život koji bi trebalo da bude dostojan čoveka ... Kako mislite da možemo da se vratimo na početak i da verujemo vama na reč? Nadam se da vi ovo ne doživljavate lično. Vi i ja se lično ne poznajemo, niti bi mi palo na pamet da ovu raspravu spuštam na lični nivo, naprosto, to nije moj stil. Ovde se radi o principu. Imate princip koji je potpuno derogiran, prekrajana je izborna volja koja se reflektovala na majskim izborima 2008. godine i imate potpuno veštačku atmosferu u ovom parlamentu. Imate klub koji najčešće i predstavnici vlasti nazivaju Srpskom naprednom strankom, koja nije učestvovala na izborima, i time potvrđuju prekrajanje izborne volje, a mi sada treba da govorimo o tome da treba da izgradimo političku klimu, da postignemo dogovor, svi se pozivamo na to, to bi trebalo da bude normalno, Ustav nas obavezuje na to da poštujemo ono što su ljudi s pravom izglasali, ne želeći ovu sliku parlamenta i ne želeći ovu sliku Srbije. Ali, kako to očekujete? Tako što ste nas iz SRS ubacili u bokserski ring, treba da igramo protiv kategorije koja je ipak mnogo iznad nas, vezali ste nam ruke i noge, stavili povez na oči, sudija radi za vas i mi treba da kažemo "hvala vam", a nijedan problem, a sve te probleme smo sveli samo na tri pitanja, jednostavno nije rešen tako što je neko odlučio da ne poštuje dogovor. Ne mogu da kažem da je gospodin Petrović kriv za to, to ne znam, niti želim da mislim na taj način, ali neko je odlučio da se taj dogovor ne ispoštuje. Odatle je sve krenulo i otišlo u potpuno neprihvatljivom smeru za sve nas. Kraj tog procesa bio je raspored mesta ovde, na osnovu čega su moje kolege udaljene sa sednice. To su sve bile očekivane reakcije srpskih radikala. Išlo se na te reakcije, to je naše uverenje, da bi nas udaljili iz ovako važnih tema, iz rasprave o ovako važnim temama. Pri tom, režim u Srbiji kontroliše medije i ima pravo i priliku da govori o nama, a mi nemamo pravo i priliku da odgovorimo na to. Dakle, prosto je neverovatno da danas govorimo da ćemo sprovođenjem ovog zakona vratiti normalan politički život u Srbiju. Nažalost, gospodine ministre, ne verujem u to, SRS ne veruje u to. To ne znači da nećemo poštovati odluku većine, da nećemo poštovati ono što jesu institucije. Evo šta smo uradili: gospodin Nemanja Šarović vam je uputio podnesak koji ima svoje priloge, uputio je nadležnoj instituciji, uputili smo intervencije Vladi Srbije, uputili smo podnesak Ustavnom sudu Srbije. To je ono što možemo da uradimo. Odustali smo od razmišljanja da u ovoj finansijskoj krizi i situaciji, kada narod nema šta da jede, pitanje je opstanka nadalje, pravimo nekakvu političku akciju koja bi mogla da poremeti bilo čiju egzistenciju, i evo šta se dešava – svakoga dana ostajemo bez ijednog prava. Kao da nismo izlazili na te majske izbore. Da vas vratim na početak, to što je gospodin Petrović pristao na dogovor, pružio ruku srpskim radikalima i rekao da će biti ispunjeni uslovi da bismo izglasali budžet, to znači da smo mi u pravu, jer ako je gospodin Petrović tada rekao da će ispuniti naše zahteve (a to su vraćanje mandata, Administrativni odbor, neuvođenje privremenih mera u opštinu Zemun), to znači da smo mi u pravu, jer kako bi inače gospodin Petrović obećao nešto što je protivno zakonu. To je ono što očekujemo da čujemo u ime 1.220.000 glasova koje smo osvojili na majskim izborima. Ako mislite da će se ova rasprava pretvoriti u međusobno prepucavanje, kako vi to govorite, između bivših i sadašnjih radikala, odmah odustanite od te konstatacije, jer neće. Nama nisu tema naprednjaci. Nama je tema vlast, jer vlast ima poziciju i ima sve poluge moći da uređuje život. Imate većinu i mi kao poslanici opozicije možemo jedino na ovaj način da reagujemo. Zaista bih volela da čujem od vas odgovore na pitanja i zato i koristim ovu priliku, u okviru je teme, ne izlazim iz okvira teme, jer bi to možda u nekom konačnom zbiru bio početak razmišljanja da možda postoji šansa da se normalan politički život zaista ostvari u državi Srbiji. Mislim da je to svima nama u interesu. Iskrena da budem, nijednog momenta nemam dilemu da ljudi koji ovde sede, većina ljudi, ima samo jedan cilj, a to je život dostojan čoveka svih onih koji su za nas glasali, bez obzira na različitost puteva do tog cilja. Iskreno verujem da postoji nekolicina ljudi, mangupa u svačijim redovima; nema tu većeg ili manjeg patriote, niko nije imun na takve uplive i na takve presije, od prljavog kapitala pa nadalje. Naš primer je bio vrlo transparentan. Ono što danas budemo čuli, ono što danas bude zapisano i što narod u Srbiji bude čuo biće smernica za budući politički život u Srbiji. To će biti odgovor SRS da li smo na pogrešnom putu kada razmišljamo da se neko boji povratka dr Šešelja u Srbiju, jer je izvestan, da neko ima za cilj da marginalizuje SRS. Ili će nas uveriti da pogrešno razmišljamo i da neko zaista želi da konačno razmišlja o interesu građana Srbije i da sprovodi ono što je srpski interes kada govorimo o političkom organizovanju. Sada ste vi na redu da nas ubedite vašim odgovorima, jer ipak predstavljate resor koji je vlasan da tako nešto kaže, a ja nemam problem da kažem – izvinite, pogrešila sam, moje uverenje je bilo potpuno pogrešno i sve ovo što se do sada desilo puj pike ne važi, idemo sada ka normalizaciji odnosa. Mi u Srpskoj radikalnoj stranci želimo da pred očima javnosti pokrenemo ovakvu debatu koja bi izrodila uveravanja i poklopila i marginalizovala sve političke sukobe, koji su ogromni, politička scena ne pamti ovakve sukobe. To je ono što će biti smisao današnjeg izlaganja vezanog za određene amandmane u raspravi u pojedinostima Predloga zakona o političkim strankama. Hvala.
Pre nego što pređemo na raspravu o sledećem amandmanu, dame i gospodo narodni poslanici, obaveštavam Narodnu skupštinu, na osnovu člana 85. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, da ćemo danas raditi posle 18.00 časova, nastavićemo raspravom po tački dnevnog reda koja u tom trenutku bude bila predmet naše diskusije. Za reč se javio ministar za državnu upravu i lokalnu samoupravu gospodin Milan Marković. Izvolite.
Javljam se da dam malo uvodno izlaganje i da napomenem jednu tehničku stvar. Na devet članova zakona Vlada je prihvatila amandmane, na članove 3, 8, 9, 16, 17, 18, 41. i 45, ukupno devet. Svih ovih prethodnih osam godina, kada sam bio prisutan u Skupštini, radilo se ovako – kada se pojave istovetni amandmani bilo je fer i korektno (tako smo smatrali kada smo bili opozicija) da Vlada, ako prihvata jedan od tih amandmana, navede onaj koji je prvi pušten u proceduru. Sa druge strane, zaista ispada da istovetan amandman onih koji su podneli amandman posle toga biva odbijen. U saradnji sa Sekretarijatom za zakonodavstvo... Ovo govorim pre svega zbog toga što sam baš u prvom mandatu, pošto vidim da nisu svi razumeli, bio jedan od onih koji su prigovarali tadašnjoj vladi Vojislava Koštunice zbog te nekorektnosti da izabere jedan amandman i to amandman vladajuće koalicije, koji je opozicija istovetno podnela pre njih. Tako je to bilo. Smatrao sam da je korektno da se ne pravi takva vrsta diskriminacije, nego da se prihvati prvi koji stigne i tako smo obrađivali u Republičkom sekretarijatu za zakonodavstvo. Međutim, malopre sam razgovarao sa nekoliko narodnih poslanika koji su izrazili negodovanje zbog toga. Mogu da kažem da ćemo u budućnosti, bar u Vladi... tražiću da drugačije dajemo svoje izveštaje o amandmanima. Kada dođemo do članova 8. i 9, gde se nalaze istovetni amandmani, pročitaću sve podnosioce amandmana da bi javnost razumela da smo u stvari prihvatili amandmane svih tih ljudi. Igrom slučaja, jedan je zaveden pre drugog, pa je formalno-tehnički taj amandman zaveden kao onaj koji se prihvata, ali ću reći da prihvatam i druge, da su praktično i oni prihvaćeni. Kažem, žao mi je zbog ovoga, ali tako je bilo poslednjih osam godina. Nisam znao da se sada u Skupštini insistira na drugačijoj praksi i zbog toga upućujem izvinjenje onima čiji su amandmani navedeni kao da se odbijaju, a suštinski su prihvaćeni, ali pravno-tehnički do sada smo radili na jedan sasvim drugačiji način.
Reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić. Izvolite.
Prihvatam ovo obrazloženje gospodina ministra, iako mi je teško da shvatim da od dva istovetna amandmana jedan može da bude prihvaćen, a drugi odbijen. Ako biste napisali da nije bio predmet razmatranja zato što je već prihvaćen istovetan, prihvatio bih. Ako biste napisali da je istovetan već prihvaćen, i to bih prihvatio. Ali, da napišete da se odbija samo zato što je istovetni prihvaćen, to mi zaista ne sledi nikakvu ni pravničku ni logiku bilo koje druge vrste. Ako se poredite sa ranijim vremenima, niste baš precizno izneli šta je to radila vlada koju nazivate vladom Vojislava Koštunice, a i sami ste kao stranka učestvovali jedanput u toj vladi. Dakle, kada postoji dobar amandman nekoga iz opozicije vi imate manir da neko iz vladajuće većine podnese amandman istovetne sadržine ili samo sa jednom rečju koja je izmenjena, pa da prihvatite taj amandman "svog čoveka" da ne biste došli u situaciju da prihvatate opozicione amandmane. Od te prakse odustanite. Inače, ako nas iz opozicije svrstate kao – prihvatili smo amandman koji je prvi stigao, mi ostali nećemo da se ljutimo. Nigde u istoriji se ne beleži čiji je amandman prihvaćen, ako znamo da smo i sami imali istovetnu želju, svejedno je da li je prihvaćen amandman DSS, NS, SRS.Ne prepisujemo jedni od drugih, pošto te amandmane jako kasno dobijamo odštampane, a predajemo ih u poslednji čas zato što nam ne ostavljate previše vremena i zato što želimo da krijemo od vas šta to mi menjamo, da biste bar malo nespremni došli na sednice koje sami pripremate. Želeo sam da malo govorim i o tome što sam čuo u izlaganju prethodnog poslanika i da primetim da se od neke siline, grubosti, bahatosti prešlo na nekakvo pokajništvo i jako mi je drago što sam dobio satisfakciju za mnoge svoje poteze u životu i za mnoge svoje izjave date u vreme kada je bahatost bila na sceni, na primer, kad sam rekao da radikali i demokrate sarađuju oko donošenja budžeta i da bi trebalo nekakve odnose prema meni proširiti i na druge radikale koji razgovaraju sa demokratama. Očigledno je da je trenutno na sceni drugačija politika SRS. Da su hteli da me slušaju, pa tako da se ponašaju, možda se ne bismo ni razilazili. Oni su slušali onoga ko je naređivao bahatost, tuču. Nije tačno da je Skupština eliminisala radikale iz sale, sami su to učinili grubo kršeći Poslovnik, a znali su koje su sankcije. Nije tačno da ste vi, draga moja gospođice, pravi predstavnik Srpske radikalne stranke, samo se trudite da ličite na naprednjaka. Ima tu dosta glume, a ima i toga što iz vas izbija. Zaista ne pripadate onom miljeu koji je izbačen sa sednice, ali me čudi da se ne vrate na sednicu oni koji tom miljeu pripadaju. Nije tačno da sam bilo šta ukrao posle izbora. Samo sam odneo svoj mandat, a slobodno izjavljujem da sam bar pola vašeg mandata ja zaradio, pošto vi niste učestvovali u kampanji. Ako mi je Ustavom dato pravo da kao čovek imam mandat koji sam osvojio na izborima, pustite me, kada procenim da se moj mandat zloupotrebljava, da odlučim da ga upotrebim za dobro građana Srbije, a ne za dobro Vojislava Šešelja ili SRS. To i vama preporučujem – jednog dana da podignete glavu, pa kad vam kažu da ste guska da kažete da niste guska. Inače, zakon reguliše neke odnose. Bili su regulisani i do sada. Možda neke stvari malo konkretnije, ali se vi iz vladajuće većine još uvek ne usuđujete da rešite konačno tu priču o tome ko šta otima, ko šta krade. Čudi me, gospodine ministre, da niste odgovorili na insinuaciju da se niste dobro poneli oko odluka Administrativnog odbora i da bar niste rekli, kao dugogodišnji poslanik, pravnik, da to uopšte nije vaš posao i da kažete da odgovornost leži na Narodnoj skupštini, a ona zaista skoro da ne snosi nikakvu odgovornost. Što se nas tiče, ponosni smo na ovo što smo uradili i što mnogi počinju da liče na nas. Ponosni smo na to što Srbija postaje normalna država. I biće normalna ako vi iz vlasti odlučite da sve lopove stavite iza rešetaka, da demokratiji omogućite da se razvija, pa da i mi iz SNS imamo toliku medijsku zastupljenost koliku ima SRS. Nas nema na državnom mediju, na javnom servisu. Tamo su zastupljeni radikali, ali mi se ne žalimo nikome. Učestvujemo na svim izborima i dokazujemo da je u 1,2 miliona glasova jedan veliki deo naš. Iskreno želim da SRS pređe cenzus na sledećim izborima zato što tamo ima još mnogo dobrih i vrednih ljudi. Ako nastavite da se ponašate kao do sada, taj cenzus ni ja ne bih više mogao da vam obezbedim. Čak i da moje ime bude na listi, ne verujem da bismo prešli cenzus, a da se baš toliko brukam posle 20 godina bavljenja politikom neću. Napisali ste bezbroj amandmana na zakon i ubeđujete me ovde da su svi amandmani racionalni, potrebni i da svi poboljšavaju tekst zakona. Nije tačno. Shvatili ste besmislicu i mislim da više nikada nećete napisati ovoliko amandmana na bilo koji predlog zakona. Mislim da tražite izgovor za neuspehe koji vas čekaju na sledećim izborima. Niti ste izbačeni, niti ste sprečeni da iznesete svoje stavove. Bar još tri poslanika mogu da sede u sali, ali ih nema, nego je ostavljeno sve gospođici Marini Raguš, da obrazlaže i da zna sve, baš kao što to zna i njen predsednik koji je bio u sličnoj situaciji 2001. godine. Nemamo potrebe da glasamo za ovaj zakon zato što vi morate da obezbedite većinu da za njega glasate. U principu, za nas je prihvatljiv. Želeli smo da se poveća broj onih koji osnivaju političku stranku, prihvatili ste taj amandman. Želeli smo da regulišemo još neke odnose, prihvatili ste amandmane, naš ili nekoga iz opozicije ko je to regulisao na bolji način. Mislim da još uvek niste opredelili svoju priču prema strankama nacionalnih manjina. Tu nedostaje nešto što bi nas potpuno uverilo u to da vi želite iskreno da stranke nacionalnih manjina budu deo političkog sistema Srbije, a ne političkog sistema nacionalne manjine. Imali ste prilike da se različiti predstavnici jedne iste manjine ovde upuste u svađu i tuču, pa ne znate koga oni tu zastupaju i na koji način su u parlament ušli. Po mom shvatanju, u ovim velikim političkim strankama ima mesta za sve građane Srbije. Odvojiti nešto kao stranku nacionalne manjine je svojevrsna getoizacija, prilika da neki istaknuti među njima budu poslanici, ali oni bi rado bili viđeni na listama drugih političkih stranaka. Jednostavno, ne prihvataju da ih proglasite strankama koje ne brinu o manjinama. Ako SNS brine o manjinama u Srbiji i postoji neka stranka nacionalne manjine koja brine o toj manjini, zašto smo mi u podređenom položaju u odnosu na njih? Zašto su oni označeni kao oni koji brinu o manjini, pa i ne treba da ispune baš previše uslova, pošto oni, tobož, brinu o manjini. Mi smo država ravnopravnih građana, potpuno slobodnih po Ustavu da se politički organizuju, da razvijaju svoje političke ideje i ne vidim da su ideje političkih stranaka nacionalnih manjina neprihvatljive za druge političke stranke. Uostalom, i vi ste predstavnik političke stranke koja u svojim redovima, čak i u poslaničkim klupama, baš kao i mi, ima predstavnike nacionalnih manjina. Dovodite ih u poziciju da im u njihovim sredinama kažu – ti si izdao stranku svoje manjine, odvlačiš glasove drugoj stranci, koja ne zastupa stavove naše nacionalne manjine, nego ima neke šire, opšte, društveno značajne političke stavove. To je ono što sam zamerao i 2001. ili 2002. godine kada je uveden smanjeni cenzus za stranke političkih manjina i to moram da zamerim, bez obzira na to kako će to neko da tumači. Mi smo država za koju ste se vi zalagali da bude čak država građana u preambuli Ustava, u njegovom prvom članu, a ipak smo postali država srpskog naroda i svih ostalih građana koji u njoj žive, sa izuzetnim pravom na pozitivnu diskriminaciju nacionalnih manjina, čini mi se jedinim pravom koje je potpuno pohvalila Venecijanska komisija. Samo se pribojavam da vi time ne gurate sve pripadnike manjina u jednu političku stranku, što nikome nije interes. Nikome u Srbiji, niti u bilo kojoj demokratskoj državi u svetu nije interes da svi pripadnici jednog naroda, jedne manjine ili jedne verske zajednice budu u jednoj političkoj stranci. Tu nema šarolikosti, nema raznolikosti ideja, nema razmene ideja, slušaju predsednika. Čak i velike stranke slepo slušaju predsednika dok to ne prekipi, a vrlo teško prekipi, pošto je u izgledu poslanički mandat, nekakva funkcija, pa i na vlasti nekakva funkcija. Ljudi se teško odlučuju da se suprotstave predsedniku političke stranke, čak se ne usuđuju, ustručavaju se i da mu budu protivkandidati na izborima, u strahu da ga slučajno ne pobede. Dakle, zakon je dobar. Mogli ste da se upustite i u bolji način rešavanja svih problema koji se ovde jave, ali bih zaista voleo da je ovo o čemu već danima govorite pred medijima, forsirate, favorizujete, označavate kao nešto što će biti vrlo dobro, da je sve to bilo u jednom paketu, da su vam spremili izborne zakone, zakon o finansiranju političkih stranaka i zakon o lokalnoj samoupravi, sve zakone koji se tiču političkog organizovanja, izbora, mandata. Sve zakone treba da raspravimo odjednom zato što bismo tako znali šta je vaš cilj. Zaokružite svu problematiku, date rešenje univerzalno i mi onda kažemo – ovo je dobro, a ovo nije dobro. Ovako nas terate da se izjašnjavamo od zakona do zakona, a vi u stvari nećete to ni da prihvatite, čak se i ponavljamo u mnogim svojim diskusijama ili u nekim svojim primedbama. Dakle, politički sistem u Srbiji je opterećen prošlošću, opterećen time što mi već devet ili deset godina jedne iste ministre ovde posmatramo. Nema demokratije bez smene, bez promene vlasti. Vi menjate samo ime ministra, a isti ljudi odlučuju o sudbinama ljudi u Srbiji, o životima, o finansijama, o spoljnoj politici, jedni te isti, jedan isti mentalni sklop, jedan isti način razmišljanja. Zagazili su mnogi i u kriminal, ubeđeni da nikad niko neće da ih zameni. Došlo je teško vreme, došlo je vreme kada će građani Srbije da traže po svaku cenu smenu vlasti, videćete. Znaju da nije dobro ovo što ste radili do sada. Žele da vide nova lica, možda ne čak ni nas koji smo previše poznati u opoziciji, možda traže potpuno nova lica, videćemo na izborima šta to traže. Ali, osnovni postulat demokratije – promenu vlasti vi, evo, za devet godina niste uspeli da obezbedite. Govorili ste da je svakoj vladi u tranziciji teško da preuzima na sebe teške zadatke, da neće biti popularna, ali nikada se niste sklonili sa vlasti da neko drugi bude nepopularan. Ne, vi istrajavate u tome da budete nepopularni, ali da budete ministri, što mi se čini pomalo samoubilački zato što dolazi vreme kada će ta nepopularnost, spojena sa gubitkom vlasti, da predstavlja čak i odlazak u političku penziju. Do sada ste se dizali jer ste se predstavljali Srbiji kao jedini ljudi koji i kada izgube vlast mogu da pomognu da budemo u EU, da obezbedimo dobre kredite, sredstva iz raznoraznih pristupnih i pretpristupnih fondova. Danas kada se Evropa udaljava od Srbije i jasno joj pokazuje da će da postavi konačan uslov koji mi nećemo moći da ispunimo, danas više ne vrede priče o tome da samo vi možete da nas vodite, jer nas vodite u Evropu, ka Evropi, u saradnji sa svetom. Ima mnogo nas koji to isto tako možemo da sprovedemo, a nismo dozvolili da ljudi sa kojima sarađujemo ogreznu u kriminal. A to kako ko živi i koliko je ko pošten, to će da odluče sledeći izbori. Zbog toga smo mi spremni za njih, zbog toga mi i tražimo te izbore, zato vam preporučujem, gospodine ministre, ako imate bilo kada sednicu Vlade, a ne samo telefonsku, da pokrenete to pitanje izbora koji nas čekaju zato što je očigledno da će hiljade nezadovoljnih izaći na ulice posle ovih mera koje tako kasno i, čini mi se, bez jedne duboke analize predlažete a sutra će početi njihovo usvajanje. Mi ćemo učestvovati u političkom sistemu Srbije, mi ćemo biti apsolutno stranka odana poštovanju Ustava, zakona i institucija, mi ćemo da se borimo da vas skinemo sa vlasti, ali na način da nijedna majka i nijedno dete zbog toga ne zaplaču, da nikome zbog toga ne bude ugrožen život i egzistencija; na način da sa vama i dalje razgovaramo na ulici kao sa prijateljima; na način da vam nikada ne postavljamo ucenjivačke uslove – ako nam date to i to, mi ćemo da uradimo to i to; na način na koji ćemo da obezbedimo da i kada budete u opoziciji, pa nas jednoga dana zamenite, možete da kažete – sa ovakvim ljudima Srbiju treba voditi dalje napred. Glasaćemo protiv ovog zakona, a mislimo da će nešto malo reda uvesti, da će malo da uozbilji političku scenu.
Reč ima ministar za državnu upravu i lokalnu samoupravu gospodin Milan Marković.
Gospodine Nikoliću, ne bih bio iskren kada ne bih rekao da mi je drago što ste rekli da je ovaj predlog zakona za vas prihvatljiv, uprkos tome što kao opoziciona stranka tražite od vladajuće koalicije da obezbedi glasove za izglasavanje ovog zakona. To je vaše legitimno pravo, apsolutno ga ne sporim. Slažem se sa vama, vladajuća koalicija treba da obezbedi glasove. Nadam se da će vladajuća koalicija obezbediti glasove. Ali, vi ste dugo u političkom životu Srbije, znate koliko je potrebna promena našeg političkog sistema, znate koliko je važno dati jedan novi legitimitet političkim procesima u našem društvu i zbog toga mi laska to što ste mi rekli vezano za ovaj zakon. Što se tiče ostalih zakona, u javnoj su raspravi zakon o izboru odbornika, zakon o biračkom spisku, zakon o državnoj izbornoj komisiji, a zakon o izboru poslanika još uvek nije u javnoj raspravi. Takođe bih želeo da i povodom tog zakona postoji bar ovakav stav kakav ste vi ovde izneli, dakle, da bude prihvatljiv za većinu partija u Srbiji. Ako je od jednog ministra za jednu godinu mandata, mislim da ipak nije malo. U pitanju je reforma političkog sistema, najveća od 1990. godine do sada. Zakon o finansiranju političkih stranaka, kao što vam je poznato, nije u nadležnosti Ministarstva za državnu upravu. Još jedanput ponavljam, slažem se sa vama, način obrazlaganja amandmana koji su podneti u istovetnom tekstu nije dobar. Tražiću od Sekretarijata za zakonodavstvo da promenimo taj način. Samo želim da podsetim da je taj način istovetan onom koji je postojao prethodnih osam godina. Takođe želim da naglasim da su u konkurenciji istovetnih amandmana koje je podnela opozicija i onih koje je podnela vladajuća koalicija prihvaćeni amandmani opozicije. Jednostavno, amandman gospodina Markićevića je vremenski došao pre amandmana gospodina Mehe Omerovića, tako da tu nema nikakve dileme. Što se tiče obraćanja koleginice Raguš, mislim da ni ona nije očekivala odgovor u tom pravcu. Jasno je da ja kao ministar nemam nikakva prava da komentarišem odluku Administrativnog odbora Skupštine Srbije, to bi bilo i neukusno, a sigurno bi bilo protivno principima podele vlasti za koje se svi zalažemo. Još jedanput, žao mi je što nećete glasati za zakon, ali poštujem to vaše legitimno pravo i političko opredeljenje, ali izražavam zadovoljstvo zbog reči koje ste izneli u korist ovog zakona. Želim da vam kažem da je pitanje definicije stranaka nacionalnih manjina takvo kakvo je već duži niz godina. Mi u ovom momentu delimo stranke na stranke generalno i stranke nacionalnih manjina, ali smo se potrudili da preko amandmana gospodina Slobodana Samardžića popravimo definiciju u članu 3. Imali smo neposredni kontakt sa gospodinom Samardžićem i mislim da smo tom ispravkom ipak taj tekst učinili daleko boljim nego što je do sada bio, kada se govori o definiciji stranke nacionalne manjine. Naravno, mi više ne možemo nikada odustati od posebne definicije stranaka nacionalnih manjina, imajući u vidu da se nivo dostignutih manjinskih prava ne može snižavati, a da one iz ove definicije u stvari izvlače određene pogodnosti za koje smo se mi kao društvo opredelili u sistemu pozitivne diskriminacije za stranke nacionalnih manjina. Hvala još jednom na vašem izlaganju.
Reč ima narodna poslanica Vesna Pešić. Izvolite.
Htela bih samo da postavim pitanje i da kažem da je u našoj istoriji pre više od sto godina Narodna radikalna stranka imala dve trećine glasova ili tri četvrtine glasova u biračkom telu. Kada je uveden proporcionalni sistem bilo je postavljeno pitanje zašto se uvodi proporcionalni sistem i onda su oni odgovorili: "To je jedini način da se zaštiti manjina". Pročitala sam, mislim da je juče bilo u intervjuu u "Politici", da je gospodin Milan Marković rekao: "Odzvonilo je malim strankama". Gospodine ministre, ispašće ponovo da nešto specijalno imam protiv vas, ali zaista nemam nikakvog razloga, kada je Skupština u pitanju ili bilo ko u ovoj skupštini, bilo koji ministar, da imam neke lične odnose, neke lične simpatije ili nesimpatije. Zaista, kakva je to politička režija koja se ovde odvija, da vi izjavljujete da je odzvonilo malim strankama i šta to, u stvari, smeta? Znam da u Holandiji i u mnogim drugim zemljama postoje male stranke, veće stranke. Umesto da budemo ponosni što imamo i te male stranke koje preskoče cenzus i uđu legitimno u parlament, mi treba da raščišćavamo. Ne znam zašto se to raščišćava. Ako je pre sto godina Narodna radikalna stranka tražila da se uvede proporcionalni sistem i da se tako mogu zaštiti manjinske stranke, kao naprednjaci itd. (izvinite što možda aludiram, ali nema nikakve veze sa sadašnjom situacijom), vi sada raščišćavate taj teren i proglašavate da je odzvonilo malim strankama. Ne znam šta će biti vaš sledeći potez, pošto vidim da pripremate i zakon o izborima. Šta ćete vi dalje raščišćavati? Mislim da je bilo fer, ako ste već hteli nešto da raščišćavate, rekla sam vam i prošli put da smo se bavili problemom koji nikome živom u ovoj državi nije problem – kakav je registar. Gospodine Milane Markoviću, videćete kakav će biti registar udruženja građana. Koliko ima tih udruženja građana, pa jedni nestaju, drugi se formiraju. Ko će taj registar ikada da raščisti? Niko živ nikada neće moći taj registar da raščisti. Tako ni ovaj registar, praktično, nije stvarao nikakve probleme i nije bilo nikakvog naročitog razloga da jedan od glavnih motiva bude raščišćavanje tog registra. Izgleda da nije u pitanju raščišćavanje registra, ne znam zašto se to radilo, nego raščišćavanje nekih stranaka. Da ste vi izašli, kao vlast, kao Vlada, na jednu veliku, ozbiljnu i opširnu javnu debatu... Smatram da je naš politički sistem izuzetno nefunkcionalan, da je koruptivan i o tome možemo da razgovaramo i slažem se sa tim, ali projekcija političkog sistema mora da bude u demokratskoj debati i da dobijemo sve komade toga, a ne jedan po jedan komadić, sada vi raščišćavate ovde, sledeće komade ćete da raščistite tu. To ne može. Znate, samo Milošević je pravio zakone koji samo njemu odgovaraju. Da li je sada DS, da li je vaš predsednik stranke rešio da i on pravi nekakve političke sisteme koji samo njemu odgovaraju i odgovaraju njegovoj viziji ko treba da bude na političkoj sceni, a ko ne bi trebalo da bude na političkoj sceni? Možda novinar nije to dobro rekao, ali taj "stejdžing", to montiranje, ta režija koja se vidi sve vreme, da vi imate iza toga još neke zakone koje nam pripremate i da ćemo tek videti šta je ta zamisao... Mislim da sam ispravno prošli put rekla da ovaj zakon utiče na slobodu udruživanja građana. Prošli put ste rekli da imamo i udruženja i da imamo stranke, jeste, ali pravo je jedno. Sloboda udruživanja je jedno građansko pravo i zato tu čovek ne može da se ponaša kao slon u staklarskoj radnji; kada je reč o tom osnovnom pravu, zaista moramo da se ponašamo veoma delikatno, da ne bi bilo ovakvog mešanja i raščišćavanja ovoga ili onoga, što, praktično, radi jedna vladajuća stranka.
Reč ima ministar gospodin Milan Marković.
Gospođo Pešić, nadam se da razumete da naslov kreiraju novinari. Daleko od toga da sam rekao "odzvonilo je malim strankama". Nije odzvonilo malim strankama, daleko bilo. Mi ćemo verovatno imati i malih i velikih stranaka. Dakle, to je naslov, a znate da je to stvar urednika, to nije reč koju ste vi izgovorili. Mislim da to nije mnogo sporno. Kada se pozivate na to srazmerno predstavništvo, proporcionalni sistem, on nije tako sjajan. I početkom 20. veka i u našoj ustavno-pravnoj teoriji su vođene rasprave o tome. Pozvao bih vas da pogledate, recimo, šta o tome kaže Slobodan Jovanović u svom delu "Država", gde vrlo jasno obrazlaže stav zbog čega sistem srazmernog predstavništva, u stvari, nije imanentan politici i ne treba da postoji kao takav. U krajnjem slučaju, srazmerna predstavništva se uvek završe u parlamentu, a odluke koje donose nikada nisu posledica srazmernog predstavništva, nego većinskog mišljenja. To je tema koja uvek postoji i uvek će postojati. Što se tiče registra, registar udruženja ćemo mi urediti, biće sjajan. Dakle, novi zakon o udruženjima je u pripremi. Trenutno sa Agencijom za privredne registre vodimo dosta ozbiljne razgovore. Nisam spreman da prepustim vođenje registra Agenciji, ukoliko nemam uveravanja da će oni voditi registar na odgovarajući način. Trenutno razgovaramo o tome. Udruženje građana je nešto gde postoji apsolutna sloboda. Dovoljna su tri pravna ili fizička osnivača da bi to udruženje postojalo. Opet, u ustavno-pravnoj teoriji sve preko tri je predmet polemike, kada nešto ograničavate preko tri. Pet hiljada ili deset hiljada potpisa, koje smo mi ovde prihvatili, to nije novo u našoj političkoj praksi. Da biste ostvarili pasivno političko pravo na republičkim ili predsedničkim izborima vi ste i do sada morali da imate 10.000 potpisa. Zamislite samo kolika je prednost kada se jednom legitimišete sa tih 1,5 promila biračkog tela da ste politički akter i onda skinete opterećenje i sa države, sa građana i sa svih živih; vi koji ste se već registrovali kao politički subjekat idete na izbore bez ponovnog prikupljanja nekih potpisa. Za lokalne izbore je to dva miliona potpisa, dva miliona overa. To su milijarde i milijarde koje se uludo troše (kako novac, tako i vreme), potpuno bespotrebno. Mi ćemo ovim sistemom, ako ništa, bar taj jedan deo urediti. Mi non-stop govorimo o pravima i obavezama političkih stranaka. Da bi politička stranka uživala neka prava, ona mora da se legitimiše, ona će se legitimisati sa svega 1,5 promila biračkog tela. Ona se legitimiše kao politički akter i onda može da kaže– s obzirom na to da jedan i po promil poreskih obveznika stoji iza mene, hoću pare iz budžeta, hoću prolaz na izborima itd. To ne brani bilo kom drugom da učestvuje u tim procesima, ali on će onda morati da se legitimiše opet kroz prikupljanje potpisa. Kada bismo imali potpunu liberalizaciju političkog sistema mi ne bismo mogli da izvršimo i njegovu reformu, a mislim da je njegova reforma preko potrebna u našem društvu. Što se tiče razgovora, moram da vam kažem, ako ne znate, bio sam u predsedništvu Liberalno-demokratske partije, bili su gospodin Ostojić, gospodin Čedomir Jovanović, gospodin Ranđelović, bilo je šest ili sedam ljudi iz rukovodstva LDP-a, imali smo dvočasovni razgovor o reformi političkog sistema i predočio sam šta su sledeći koraci. Sledeći korak je promena izbornog sistema, da sadašnji depersonalizovani proporcionalni sistem zamenimo sistemom koji će garantovati građanima da oni odlučuju, imenom i prezimenom, o čoveku koji će ih predstavljati u lokalnom parlamentu. To je sadržina novog zakona o lokalnim izborima, odnosno izboru odbornika. Dakle, objasnio sam vam šta je poenta državne izborne komisije. Naravno, kada je u pitanju birački spisak, nije bilo potrebe, tu se verovatno svi slažemo. Dakle, ovo je početak jedne sveobuhvatne reforme koja bi trebalo da se završi do kraja godine i nakon koje ćemo imati jedan politički sistem koji će dati šansu da i institucije i politički akteri i politički procesi dobiju onaj legitimitet koji zaslužuju, jer nesporna je kriza ugleda i procesa i institucija u našem današnjem društvu. Mislim da ćemo mi uraditi veliki posao do kraja godine, da će ovaj parlament uraditi veliki posao i da ćemo završiti tu reformu. Podsećam, to je zaista najveća i, po meni, najkvalitetnija reforma političkog sistema od 1990. godine do sada, s tim što se ne može meriti sa karakterom prelaska iz jednopartijskog u višepartijski sistem koji se odigrao 1990. godine.
Narodni poslanik Zoran Ostojić želi reč. Izvolite.
Dve stvari, gospodine Markoviću: stalno govorite, pošto imate većinu i izglasaćete 5.000 ili 10.000 potpisa za registraciju stranke, da će se time te stranke etablirati, hajde da napravim paralelu sa verskim zajednicama, kao tradicionalne stranke, pa neće morati da prikupljaju potpise. Da li to znači, možda je promaklo i meni i koleginici Pešić, da ste vi prihvatili amandman koji već u ovom zakonu "zakucava" to pravo, ili obećavate da će to u izbornom zakonu biti kada bude, verujte mi na reč i časna reč? To je jedna stvar. To je pitanje, a ovo sledeće je konstatacija. Gospodine Markoviću, problem sa ovim zakonom je to što izvršna vlast pokušava, i to svi vide, samo LDP govori, da prekroji politički sistem zemlje kako njoj odgovara. To se ne radi na silu i korišćenjem većine. To se ipak radi u dogovoru. Proporcionalni sistem može da vam se ne dopada, jer sada pripadate velikoj stranci, pomažete formiranje jedne druge velike stranke i mislite da ćete da podavite sve druge, ali gledajte, političke ideje postoje. Ako se ne čuju u ovom parlamentu kroz proporcionalni sistem i predstavnike, biće na ulici. U komunističkom režimu osnovni argument zalaganja za višepartijski sistem je bio upravo to – postoji, recimo, kod Albanaca želja da imaju Kosovo republiku. Da li to treba da kažu javno u političkoj borbi ili da rade podzemno i tajno? Ne govorim da smo u takvoj situaciji, ali davljenje političkih ideja i svođenje na dve partije, što je proizvod viševekovne tradicije u anglosaksonskim zemljama, Britaniji, objektivno ne može da se primeni. Pogledajte, predstavnički, odnosno proporcionalni sistem važi u većini evropskih zemalja, a posebno je važno da važi u mladim demokratijama koje tek grade institucije. Možda ćemo mi nekad u budućnosti doći do većinskog sistema. Sada na silu to uvoditi, objektivno, nemojte se uvrediti, ali upotrebiću tu reč, nama ne liči na časne namere.
Reč ima ministar Milan Marković.
U pitanju je amandman gospodina Šamija. Rekao sam da ćemo uvoditi te institute još pre šest meseci, a jedan od tih instituta je taj o kome govori gospodin Šami; taj amandman nije prihvaćen i neće biti prihvaćen, jer je on deo izbornih zakona. Taj amandman je deo izbornih zakona, to sam rekao i gospodinu Šamiju i on je prosto tu ideju koju sam ja predložio pre šest-sedam meseci ponovio. Nemam ništa protiv i ne mislim da mi pripada autorstvo na neku ideju. Druga moja ideja je, a to će biti u vezi sa izborom za predsednika Republike, izborna kaucija, koja nam takođe treba. Ima tu još ideja, vremenom će neke od njih i nastajati. Bio sam kod vas i mi smo pričali o tome. Taj novi izborni sistem zadržava srazmernost u predstavljanju, jer se obračun vrši po Dontovom sistemu. Prema tome, niko ovde ne uvodi većinski sistem, većinski sistem ne možemo da uvedemo zbog Ustava. Kako da uvedemo većinski sistem kada Ustav kaže da mora da se srazmerno odrazi nacionalna manjina u lokalnom parlamentu? to je nemoguće, ne znam koji bi genije napravio takav zakon. Mi želimo da depersonalizovani sistem učinimo personalizovanim, da se ne glasa za lidera. Naši lideri su popularni. Lider određuje ko predstavlja građane. To jednostavno nije fer. Neka lider ponudi građanima kandidata, ali neka građani svojim glasovima utvrde redosled tih kandidata koji će ući u parlament. Znate kako mi uradimo? Svi mi uradimo manje-više sličnu stvar: na prvih pet mesta stavimo naše najuglednije članove, na čelo ime našeg lidera. Lista je dugačka, ima 50 imena. Pogledajte, u lokalnom parlamentu uglavnom sede oni 45. po redosledu ili 37. i niko ne zna ko su. Mi samo želimo da u tom pravcu nešto promenimo, da personalizujemo dosadašnji depersonalizovani sistem. Stranka će i dalje imati moć i vlast da odredi ko su kandidati i da ponudi građanima te kandidate. Stranka će morati dobro da razmisli koga nudi. Od glasova građana će potom zavisiti da li taj kandidat uopšte ulazi na listu. Koliko će ljudi ući u taj parlament za tu stranku zavisi od toga koliko će stranka ukupno imati glasova, pa kada se podeli po Dontovom sistemu koliko će pripasti mandata. Opet kažem, neće stranka onda odrediti tih 15 mandata, imena i prezimena, nego po automatizmu, po uspešnosti na biralištima. O tome sam pričao već godinu dana, tu ideju sam pre godinu dana prvi put izneo. Ima na sajtu, ima u tekstovima, Predlog zakona je u javnoj raspravi već dugo, okrugli sto je 28. i pozivam vas, naravno, da dođete na okrugli sto. Niko ovde nema nikakve zle namere, niti želi stvaranje dvopartijskog sistema na silu. Ovde će najmanje 20 stranaka ispuniti cenzus, najmanje 20 stranaka, mogu da se opkladim sada, biće registrovano do kraja godine. Nemojmo da menjamo teze. Koja to stranka koja sedi u parlamentu nema 10.000 članova koji će overiti izjave i dati legitimitet toj stranci? Ništa se ovde ne krije, ovo su zaista poštene i iskrene namere. Uradićemo dobru stvar za državu. Videćete da će ceo sistem biti mnogo drugačiji, svima nama na čast, a mislim i na uspeh u nekim budućim izborima, ne nama pojedinačno kao strankama, nego uopšte politici i nama koji smo se opredelili da se bavimo politikom. Daće nam veći legitimitet, lakše će nam biti. Nismo više neki anonimusi koji će biti sakriveni iza lidera, bićemo imenom i prezimenom tu, pred građanima. Videćete, biće dobro, verujte malo.
Reč je tražio narodni poslanik Tomislav Nikolić. Izvolite.
Ne znam zašto nas ministar i gospodin poslanik uvlače u priču o zakonu koji nije na dnevnom redu i ne znam zašto vi ne reagujete. Kakav će izborni princip biti, valjda treba prvo da vidimo političke stranke koje učestvuju na izborima, pa onda da imamo priču o izbornom principu. Vidim da ste se dogovarali ranije, a sada prenosite te nesuglasice ili svoje slaganje ovde u zgradu Narodne skupštine, i svoje priče o izbornim principima i o tome, gospodine Ostojiću, kome DS pomaže da bude osnovan. To mi ne liči na vas, zaista. Tako nisko i prizemno da diskutujete, a mislite na SNS, to meni ne liči na vas. Vi umete da budete i maliciozni i cinični, ali vi govorite o tome kako se dvopartijski sistem pravi tako što DS favorizuje formiranje jedne druge stranke, a istovremeno kažete da ste zabrinuti šta će biti sa Albancima koji javno ispoljavaju svoje stavove o tome da bi Kosovo trebalo da ima autonomiju. Vama dlaka s glave ne fali, a favorizujete nezavisnost Kosova i Metohije kao jedinu moguću opciju u sistemu Srbije kojom bi svi bili zadovoljni. Dakle, mirno vi uživajte u tom svom sukobu sa Demokratskom strankom; samo, kada god joj zatreba, vi joj dajte glasove, ili za kvorum ili da formira vlast u Beogradu. Zato ćete dobiti neka javna preduzeća i upravne odbore i priliku da napadate drugoga, ko je u apsolutnoj opoziciji i ko nema nikakve, po vama, benefite od ove vlasti, osim što se strpljivo, mukotrpno, istrajno bori za svoja prava i pokazuje da odnos između vlasti i opozicije ne mora da bude ratni, ne moramo da se gledamo preko nišana, nego ćemo da se gledamo preko ovih papira i preko toga ko ima bolju ideju, ko može bolje da je sprovede i u koga građani imaju poverenja. Dakle, dobro smo, živi smo i zdravi, osećamo se lepo, gospodine Ostojiću. Ne vidim uopšte razlog da se bavite nama, a vi zaista imate biračko telo u koje osim vas teško da još neko može da prodre.
Za reč se javila Marina Raguš. Narodni poslanik Zoran Ostojić traži repliku. Imate pravo na repliku, direktno pominjanje.
Izvinjavam se, gospodine Nikoliću, uopšte nijednom rečju nisam pomenuo ni vašu novoformiranu stranku, ni vas lično. Ne prenosim nikakve nesuglasice u Skupštinu. Mi prosto diskutujemo o ovom zakonu koji je na dnevnom redu, a koji ima implikacije na izborni zakon. Upravo i zbog građana pokušavamo da kažemo da ovaj zakon ima implikacija na nešto što će doći i da je to jedan paket koji nam se ne dopada. Ne znam zašto ste se vi našli prozvanim. Što se tiče tih vaših kvalifikacija o nama, o našim biračima, o našoj politici, mogu samo da vam kažem da ste u pravu, kao što ste i prethodnih 20 godina bili u pravu, i vaš miran ton možda neke birače može da zavara. To me, na kraju krajeva, ne interesuje, nemamo istu ciljnu grupu. Indikativno je da ste se našli prozvanim. Da, Demokratska stranka pomaže nekome zbog toga što kontroliše većinu medija, a vi, gospodine Nikoliću, i vaša stranka u proteklih sedam-osam meseci, otkad ste postali "žuti radikal", mislim ovaj "lajt" u odnosu na "crveni marlboro", imali ste više medijskog prostora nego LDP od svog osnivanja, sveukupno uključujući i kampanje. To je suština, gospodine Markoviću. Vi u Demokratskoj stranci možete da imate želju da preregistrujete stranku i da izbrišete i osnivače. To je legitimno, da imate nove osnivače. Na kraju krajeva, ni sadašnji predsednik vam nije među osnivačima. Legitimno je i to što gospodin Nikolić, koji je napravio novu stranku, hoće da ima neki novi početak, različit od svoje dojučerašnje sabraće. To je sve legitimno, ali uslovi za ovakav politički sistem koji vi nagoveštavate su institucije, a to znači ravnopravnost u medijima, gospodine Markoviću, ravnopravnost u finansiranju, gospodine Markoviću. Kako će neko sutra da bude ravnopravan sa predsednikom opštine, a imate 130 predsednika opština i imate svu vlast, kakvu je Milošević možda imao između 1990. i 1992. godine? O tome pričam, o ugrožavanju demokratskih tekovina, tradicija i institucija, da je ovo opasno. Zato sam rekao da mi nismo zadovoljni. To je opasno u ovim sadašnjim okolnostima. Treba da svi imamo fer izbore. Nadam se da onda kad dođe izborni zakon na dnevni red nećete imati ništa protiv našeg predloga da svi imamo besplatno vreme u medijima i podjednako vreme u medijima, računajući te stranke koje su registrovane, one koje skupljaju potpise. Tako ćemo, gospodine Markoviću, izbeći uticaj tajkuna, novca koji je najveći u kampanji. Nemojte da zamenjujemo stvari, da vi kažete – ovo će omogućiti da građani znaju za koga glasaju. Jesu li se građani vama žalili kako ne znaju?
Tri minuta, narodni poslaniče, isteklo je vreme za repliku. Reč ima ministar Milan Marković.
U pravu je gospodin Nikolić, pričaćemo o izbornom zakonu kada dođe na red. Sumnjam da će biti onih koji će želeti da zadrže sadašnji izborni sistem. Mislim da je svima jasno, gospodine Ostojiću, ove godine, za dve ili za tri, ali ovo će se promeniti. Ja sam potpuno miran jer znam da izborni sistem koji mi imamo neće moći da opstane duže vreme, a ja se nadam da ćemo ga se rešiti što je pre moguće. Samo sam zbog jedne stvari rekao, pošto ste insinuirali da neko ovde hoće da se odrekne starih osnivača – stranke koje postoje idu u preregistraciju sa 10.000 potpisa članova, niko se ne odriče osnivača, nego sa 10.000 članova idu u preregistraciju. Nemojte pogrešno da protumačite. Osnivači su osnivači, mi ih poštujemo, oni su i dalje tu, a da bi dokazali legitimitet potrebno je 10.000 overenih potpisa članova, da stranka zaista postoji. Opet vam kažem, videćete, biće verovatno 20 onih koji će ispuniti taj uslov, tako da smo daleko od nekog ukrupnjavanja, u smislu dvopartijskog itd. Više će kasnije izborni sistem i vreme dovesti do ukrupnjavanja političke scene, neće se to ukrupniti zakonom. Zakon koji bi direktno pokušao da svede političku scenu na dve stranke, tu se potpuno slažemo, bio bi potpuni apsurd, bio bi nedemokratski i ne verujem da je iko spreman da tako nešto predloži u Narodnoj skupštini.
Reč ima narodna poslanica Marina Raguš.
Jeste da nije manir, niti želim da se suprotstavljam stavu kolege Ostojića. Nekako je nepisano pravilo da opozicija ne napada opoziciju, već opozicija, naravno argumentovano, kritikuje vlast. To je valjda prirodno stanje i nepisano pravilo, ako se već pozivamo na određene autoritete, skoro definicije tradicionalnog britanskog parlamentarnog duha. Ali, kao što vidite, ovde je sve poremećeno, pa imate i priliku da opozicija udara opoziciju. Međutim, ja sam obećala, i tome ću ostati dosledna, makar bila izložena i najvećim uvredama, ono što meni zaista jeste meta i odstojanje (pretpostavljam da to smatrate legitimnim) jeste kritika vlasti, predstavljam opozicionu stranku. Takođe, apsolutno mi nije namera da idem u korist kampanje koja se vodi ipak protiv SRS, na prvom mestu, i da odgovaram na insinuacije koje najčešće zvuče pomalo i lično, to govori o svima onima koji uzimaju učešće u ovoj diskusiji. Mene zaista jedino interesuje princip i ispit koji DS, kao najveća stranka u vladajućoj koaliciji, treba da prođe ili ne. Dozvolićete, gospodine ministre, niko od nas ovde prisutnih nije politički naivan. Završili smo neke škole tokom kojih smo izučavali metodologiju vladanja, kreiranja političkog sistema. Mi smo, tu se slažem u potpunosti sa gospodinom Ostojićem... Zaboravila sam na početku da kažem da ne postoji "lajt" radikal, postoji samo radikal. Nikola Pašić bi svojevremeno, kada se već pozivamo na autoritet par ekselans, u ovakvoj situaciji uputio lepo pismo ruskom konzulu i lepo okarakterisao Beču da ne pravi narodnjake da ne bi sprovodio svoju dalju okupaciju. Sličnost je toliko jaka da može da se poredi upravo i sa ovim momentom. Ono što možemo zaista da kažemo, pokušala sam da pribeležim nekoliko stvari koje ste vi rekli, ispravićete me ukoliko sam pogrešno razumela ili ću pogrešno interpretirati, SRS je upravo primer uticaja, na silu, na politički život Srbije. Da je to tako svedoči sve ono o čemu sam govorila, ne želim da ponavljam. Da je to tako takođe svedoči prisustvo Srpske radikalne stranke, recimo, u režimskim medijima koji su tradicionalno okrenuti vlasti – nas tamo nema ni u tragovima i najčešće nismo u situaciji da ravnopravno učestvujemo u političkom životu. Kada već pričamo o tome, a svi smo ovde ljudi vični istraživanjima, upoređivanjima i analitici, sve ono što se kreira kao jedna medijska, uslovno rečeno, kampanja, a tiče se našeg političkog života i našeg političkog sistema, zaista treba da uveri sve nas da gospodin Tadić ili neki centri moći iza toga, koji i te kako utiču na politički život u Srbiji, vide Srbiju kroz dvopartijski sistem koji treba da se polariše na dva dela. O tome smo pričali i u tome se svi slažemo. Poruke koje se šalju tokom predsedničkih izbora, da Srbija ima samo dva glavna kandidata, medijska kampanja koja se vodi, sa određenim političkim porukama, način reagovanja u medijima upravo potvrđuje ovo što je ovde rečeno. Naravno da zakon ne može da uredi, tu se potpuno slažem sa vama, ali postoje paralelni procesi. Mi možemo, dakle, da ovo variramo na ovaj način i to je naše političko uverenje. Sve je to slika političkog života u Srbiji. Znači, uz klimu koja se stvara da bi jedan zakon doneo sistemske promene, kao što je promena političkog sistema, izbornog sistema, nama se daje ovakav signal. Volela bih da nas uverite u suprotno. Na kraju, kada pravite nekakve uporedne analize, pravite i određene analize sa određenim sličnim istorijskim momentima, vidite da iza svega toga, iza jedne male Srbije koja se geostrateški našla na tom položaju zapravo stoje ti jaki centri moći koji jednostavno preslikavaju svoje uticaje na političku scenu. Dakle, ovo ne govori samo SRS. Podsetiću vas, 4. februara 2009. godine šef diplomatske misije SAD, ne na radikalskom mediju, nego na jednoj režimskoj televiziji (neću sad da je pominjem, ali imam stenograme te emisije), na pitanje novinara – da li je tačno da spadate u grupu ambasadora koji utiču na rad Vlade Srbije, gospodin Manter kaže – apsolutno dajem sve od sebe. Najskoriji slučaj o kojem mediji pišu jeste izjava gospodina Kneževića da se Demokratska stranka finansirala iz izvora javnih preduzeća. Takođe ste svojevremeno imali prilike da čujete da su se i neke tobože opozicione stranke finansirale od određenih tajkuna. Jeste da to nije tema, da Predlog zakona o finansiranju političkih stranaka nije tema, ali je tema za razmišljanje o političkoj klimi, a onda dolazimo do legitimiteta političke stranke. Zaista bih htela da čujem na koji način ćete vi da reagujete kada stranka potpuno odstupi od programa koji je deo osnivačkog akta, izađe na izbore, slaže građane, plasira sasvim deseti program i jednostavno potpuno odstupi od svog legitimiteta, i što se tiče programskih ciljeva, političkih ciljeva i svega ostalog. Na koji način ćete vi, u duhu ovog zakona, reagovati u takvoj situaciji? Mogu da vam navedem primere i primere odstupanja stranaka od političkog programa, a za to su se registrovale, na primer. Ono što smo takođe imali prilike da čujemo jeste da imate najrazličitije ideje vezane za određene zakonske projekte. Kada već govorimo o političkoj klimi u okviru koje bi sve stranke trebalo da imaju ravnopravno učešće, a nemaju, očigledno je da vlast ima određenu dozu straha od porasta rejtinga određenih stranaka, jer, uslovno rečeno, blokade pristupa svih stranaka medijima na prvom mestu reflektuju upravo to. Svi mi dolazimo iz jednog sistema u okviru kojeg smo pokušavali na ovaj ili onaj način da se borimo protiv medijskog mraka, totalitarnog načina upravljanja. Da vas podsetim, vaš osnivač i predsednik vaše nekadašnje stranke dolazio je i u izborni štab SRS baš posle septembarskih izbora 1999. godine da se raspita za izborne rezultate. Zašto je došao u štab SRS? Zato što je on nedvosmisleno znao da SRS neće lagati niti na bilo koji način uticati na prekrajanje izborne volje. To je ono što je naš legitimitet takođe. Kada smo već kod ideja, da se vratim na to, postavlja se ozbiljno pitanje na koji način dolazite do ideja o predlozima zakona ako svi učesnici u političkom životu, makar oni koji su prešli izborni cenzus, ne učestvuju u toj ideji? Govorite, okrugli sto je 28. aprila. Volela bih da znam gde planirate to da održite, to bi bila idealna prilika, premda je i ovo fantastična prilika i zahvaljujem vam se na mogućnosti da interaktivno pričamo o ovako važnom zakonu, da javnost u Srbiji apsolutno vidi šta je namera i gde su problemi, jer je očigledno da se problemi stavljaju pod tepih, a da se medijski kroji priča koja, priznaćete, ide na ovu stranu. To je zaista neravnopravna priča. Znate, jedini medij koji je pravovremen je ovaj koji mi imamo, a to je Narodna skupština. Mi nemamo mogućnost da na određene događaje u realnom vremenu reagujemo kao politička stranka. Hoće li to da se promeni usvajanjem ovoga zakona? Da li će ovaj zakon da promeni tu klimu? Da li ćemo svi mi moći ravnopravno da učestvujemo? To je valjda osnova demokratski nastrojenog sistema, da svako ima pravo ravnopravnog učešća. Kažem vam da neće. Volela bih da budem demantovana, ali moje je uverenje da to neće biti tako, jer da ste hteli tako da napravite vi ste tu klimu mogli da napravite i sa prethodnim zakonom, pa bi ovo usaglašavanje zakona i ovakve sistemske promene političkog sistema možda bila normalna posledica jedne zdrave političke klime. Ne kažem da je samo Demokratska stranka odgovorna za ovo, zapravo mislim da ste vi pod žestokim pritiskom centara moći. O tome ćemo kasnije da govorimo. Da se vi sami pitate, sasvim sam sigurna da do ovoga ne bi došlo, jer svako od vas pojedinačno odgovara za svoju karijeru, za svoju profesionalnu reputaciju i trudi se da je očuva, ali očigledno je da se ovde radi o užasno jakim pritiscima. Takođe znamo, recimo, da se tamo nekog oktobra 2007. godine, a to je takođe priča o političkom životu, političkim strankama i njihovom legitimitetu, u nekom pariskom hotelu sastala vrlo čudna ekipa i da su se tamo dogovarali kako će da se deluje, pa je tada dogovoreno da se određena pi-ar agencija uključi u medijsko predstavljanje jedne stranke, ali o tome ćemo kada dođe vreme za to, neću da odstupam puno od teme. Ono što jeste vrlo značajno, devet godina je prošlo od 2000. godine i zaista mi se čini da je većina ljudi koji su glasali za stranke koje su gravitirale nekadašnjem DOS-u očekivala sistemske promene u svakoj oblasti života, pretpostavljam na prvom mestu u političkom sistemu. Ono što je meni logično pitanje, gospodine ministre, jeste zašto sada govorimo da ovakav izborni sistem ne valja, zašto tek sada govorimo o ovakvim sistemskim promenama kada je politički sistem u Srbiji u pitanju? Zašto to nismo uradili ranije? Šta je to sprečavalo da na ovakav način razmišljamo ranije? Pretpostavljam da ćete odgovoriti i takođe moram da kažem, političke korektnosti radi, da ne očekujem da mi date odgovore koji nisu u vašoj nadležnosti. Vi za mene pored nadležnog ministra predstavljate i najjaču partiju u vladajućoj koaliciji, pa neki put, pretpostavljam da ćete reći da je to potpuno legitimno za jednog opozicionog poslanika, koristim i tu mogućnost da skrenem pažnju na problem koji postaje sve veći i veći, koji preti da zaista napravi poremećaj na političkoj sceni, a onda se to dalje spušta na biračko telo, odnosno među građane Srbije. Trudim se iz petnih žila da ono što se insinuira i što jesu niski udarci ne primećujem kao činjenicu, jer za mene činjenica jesu one stranke koje su učestvovale na izborima i za mene jedini reper jeste ponašanje onih koji imaju moć, koji imaju izvršnu vlast, a to jeste vladajuća većina, da upravljaju životima građana Srbije. To je valjda definicija opozicionog delovanja. Da se unapred, uslovno rečeno, ogradim, u ovom kontekstu nije mi namera da spočitavam sve moguće i nemoguće propuste, s obzirom na nasleđeno stanje, ali namera mi je da detektujem akutni problem koji preti da postane vrlo ozbiljan hroničan problem. Mi možemo da mislimo, to je naše utemeljeno političko uverenje, da izvesnost dolaska Vojislava Šešelja, predsednika SRS, zaista izaziva paničan strah u određenim krugovima. Zašto je to tako? Evo na čemu ja to temeljim, a da nije jeftini politički poen: postoji činjenica, zapisana u izvorima koji su, priznaćete, sve samo ne izvori SRS. Govorim o gospođi Karli del Ponte ili o gospodinu Zoranu Mijatoviću, koji su potvrdili da je pisanje optužnice bilo u Beogradu i da je Vojislav Šešelj (pazite, politička klima i politička diskriminacija političkog protivnika) bio poslat u Hag, ne zato što mi to tako kažemo, već zato što je obaveštajni kadar DOS-a napisao u knjizi "Sačekuša za Srbiju", a gospođa Karla del Ponte u svojoj knjizi potvrdila, da je gospodin Đinđić rekao – vodite ga i ne vraćajte ga više. Dakle, to su sve naša politička uverenja zasnovana na konkretnim primerima koje osećamo svakodnevno. Priznaćete da je ono što se desilo na političkoj sceni Srbije definitivno zauvek prekrojilo izbornu volju izraženu na majskim izborima. Ne znam na koji način će vladajuća većina da se izvuče iz propuštene šanse, iz jako lošeg rezultata na tom ispitu. Ono što sa sigurnošću mogu da kažem jeste da taj ispit niste prošli. Volela bih da verujem da se ide ka normalizaciji političkog života u Srbiji, međutim, mogu samo da se složim da sve ovo ukazuje da neko zaista precrtava sistem kojim će moći da vlada, zapravo u kojem se dobro snalazi. Ako je anglosaksonski sistem model, onda je nama potpuno jasno ko ga preslikava na Srbiju. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Đorđe Milićević. Izvolite.
Gospođo predsedavajuća, poštovani predstavnici Ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, želim najpre da kažem, imajući na umu diskusije koje su se mogle čuti u proteklih sat - sat i po vremena u sali republičkog parlamenta, da zaista smatram da je krajnje evidentna činjenica da je veoma važno da ubrzo u skupštinskoj proceduri kao tačku dnevnog reda u zasedanju republičkog parlamenta imamo dva zakona koja su na određen način direktno povezana sa Predlogom zakona o kojem danas raspravljamo, a to su izborni zakon i zakon o finansiranju političkih stranaka. Druga stvar koju želim da kažem jeste da apelujem na vas, gospođo predsedavajuća, s obzirom na to da je na dnevnom redu rasprava o amandmanima na Predlog zakona o političkim strankama, da se držimo konkretnog dnevnog reda i da govorimo o temi koja je zapravo i tačka dnevnog reda. Što se tiče samog Predloga zakona o političkim strankama, želim da kažem i nekoliko stavova Poslaničkog kluba SPS - JS. Poslanički kluba SPS - JS smatra da će se usvajanjem predloženog zakonskog rešenja politika kao profesija uozbiljiti, da će se stabilizovati politička scena u Srbiji i uozbiljiti delovanje političkih partija na političkoj sceni Srbije. Želim da kažem da je jedan krajnje jednostavan postupak registracije političkih organizacija, kao i nepostojanje mehanizma i načina da se utvrdi da li sve registrovane političke stranke i organizacije deluju, imao za posledicu da je za poslednjih 18 godina, koliko je meni poznato, u registar upisano 628 političkih organizacija, od kojih se 570 vodi kao aktivno, dok je brisano svega 58 političkih organizacija. Ovaj zakonski predlog, kao što se moglo čuti, predviđa mnoge zakonske novine i zaista želimo da verujemo da će omogućiti započinjanje reforme zakonodavstva u oblasti političkog organizovanja i izbornih procesa, kao i da će stvoriti jedan okvir za slobodno razvijanje partija koji neće ni na jedan način ograničiti njihovo delovanje. Ovaj zakonski predlog, po našem mišljenju, nije rigidan. On nije konzervativan, ne sputava, niti ograničava nijedno pravo građana u političkom životu. Naprotiv, ovaj predlog se, po našem mišljenju, može definisati kao napredan, jer nudi mogućnost građanima da se bolje organizuju. Najznačajnija novina koja se unosi usvajanjem ovog zakona jeste da, umesto do sada predviđenih sto, zakon predviđa da političku stranku može da osnuje najmanje 5.000 punoletnih i poslovno sposobnih državljana Srbije. Izuzetak su nacionalne manjine, odnosno stranke nacionalnih manjina. Želimo da izrazimo zadovoljstvo što umesto 5.000 imamo 10.000 punoletnih, odnosno imamo mogućnost, uslov da se na osnovu potpisa 10.000 punoletnih i poslovno sposobnih državljana Srbije registruje rad jedne političke organizacije. Podsetiću vas da je 5.000 članova, kao što je ministar rekao, ispod 0,1% biračkog tela. Zaista je teško je očekivati da će onaj ko ne može da animira svakog hiljaditog građanina Srbije biti relevantan politički faktor. Želim da kažem da u potpunosti podržavamo, pre svega, cilj koji se želi postići ovom novinom, a to je da se smanji broj stranaka koje postoje samo na papiru a stvarno ne učestvuju u političkom životu, odnosno u političkom životu ostaće samo ozbiljne političke stranke, koje realno postoje. Naravno da će ovo omogućiti lakšu materijalnu i kontrolu finansijskog poslovanja stranaka. Na ovaj način, svakako, dolazi do ukrupnjavanja političke scene, isticanja političke realnosti u društvu, što predstavlja izraz političke zrelosti, rekao bih, jednog društva. Treba istaći i to da je predlagač uneo niz novina u definisanju oblasti koje se moraju precizirati statutarnim aktima i obavezao stranke da svi akti budu dostupni javnosti. Rad političkih organizacija je stalno praćen očima javnosti i upravo ovo treba da dovede do odgovornijeg odnosa političkih partija prema njihovim biračima i prema javnosti. Stranke će morati ažurnije da vode evidencije o članstvu i da, po potrebi, nadležnom ministarstvu omogućavju uvid u evidenciju. Precizirani su uslovi udruživanja i spajanja stranaka i postupak kojim se takve organizacije legitimišu pred organom koji vodi registar, o kojem je već bilo reči. Želim da kažem da je mnogo različitih definicija političkih stranaka. Definicija koja je data u zakonskom predlogu na jedan krajnje moderan način definiše političku stranku. Ova definicija, po našem mišljenju, sagledava i uvažava nekoliko ključnih elemenata jedne političke partije: slobodno i dobrovoljno udruživanje građana, oblikovanje političke volje građana i učešće na izborima. Usvajanjem ovog zakonskog predloga, kao što je već rečeno, prestaće da važe Zakon o političkim organizacijama i Zakon o udruživanju građana u udruženja, društvene i političke organizacije, usvojeni 1990. godine. Reč je o zakonima kojima je danas regulisana ova materija. Rešenja iz ovih zakona su svakako prevaziđena, neusklađena su sa Ustavom Republike Srbije i evropskim standardima. Ovim zakonskim predlogom otklanjaju se gotovo svi nedostaci i mnogo detaljnije uređuje postupak osnivanja, registracije, način delovanja i udruživanja, prestanak rada i niz drugih pitanja koja su tokom proteklih 20 godina uočena kao problemi u ovoj materiji. Prve autentične političke partije, kao što je poznato, u Srbiji su osnovane 1881. godine. Period od 1881. godine do danas je veoma respektabilan i dovoljan da, uz sva pozitivna i negativna iskustva, analiziramo današnje stanje kada je reč o političkim partijama u Srbiji i o političkoj sceni Srbije. Na samom kraju želim da kažem još jednom da će se Poslanički klub SPS - JS u danu za glasanje pozitivno izjasniti o ovom zakonskom predlogu. Zahvaljujem.
Na član 1. amandmane, koji su prema oceni Zakonodavnog odbora po svojoj sadržini istovetni, podneli su narodni poslanici Radica Jocić, Dejan Mirović, Zoran Popović i Slobodan Vuković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandmane, koji su prema oceni Zakonodavnog odbora po svojoj sadržini istovetni, podneli su narodni poslanici Dragan Živkov, Dušan Marić, Dragan Aćimović, Milan Nikolić, Milorad Buha i Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandmane, koji su prema oceni Zakonodavnog odbora po svojoj sadržini istovetni, podneli su narodni poslanici Vladan Jeremić, Milan Veselinović i Ljubiša Petković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandmane, koji su prema oceni Zakonodavnog odbora po svojoj sadržini istovetni, podneli su narodni poslanici Elena Božić-Talijan, Vjerica Radeta i Momčilo Duvnjak. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandmane, koji su prema oceni Zakonodavnog odbora po svojoj sadržini istovetni, podneli su narodni poslanici Dušanka Plećević, Nataša Jovanović, Marko Milenković i Lidija Vukićević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandmane, koji su prema oceni Zakonodavnog odbora po svojoj sadržini istovetni, podneli su narodni poslanici Radiša Ilić i Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandmane, koji su prema oceni Zakonodavnog odbora po svojoj sadržini istovetni, podneli su narodni poslanici Milan Avramović i Branimir Đokić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandmane, koji su prema oceni Zakonodavnog odbora po svojoj sadržini istovetni, podneli su narodni poslanici Dragan Todorović i Marina Toman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandmane, koji su prema oceni Zakonodavnog odbora po svojoj sadržini istovetni, podneli su narodni poslanici Milan Škrbić i Vitomir Plužarević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandmane, koji su prema oceni Zakonodavnog odbora po svojoj sadržini istovetni, podneli su narodni poslanici Filip Stojanović, Dragan Stevanović i Sulejman Spaho. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Slađan Mijaljević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Tomislav Ljubenović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Paja Momčilov. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 2. amandman je podnela narodni poslanik Radica Jocić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 2. amandman je podneo narodni poslanik Ljubomir Kragović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 2. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 2. i član 2. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Pop-Lazić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 2. i član 2. amandman je podneo narodni poslanik Dobrislav Prelić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 2. i član 2. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Popović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Slobodan Samardžić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Slobodan Vuković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Srboljub Živanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Goran Mihajlović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Momir Marković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Lidija Vukićević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Boris Aleksić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Vitomir Plužarević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Branimir Đokić. Da li neko želi reč? Narodni poslanik Zoran Šami, kao ovlašćeni predstavnik. Imate pravo da se javite u bilo kom trenutku, samo da se registrujete u elektronskom sistemu i dobićete reč. Reč ima narodni poslanik Zoran Šami.
Dugujem izvinjenje, gospođo predsednice, javljam se povodom amandmana gospodina Samardžića. Gospodin Samardžić je na član 2. predložio amandman, koji Vlada nije prihvatila, a da bi bilo jasno o čemu se radi pročitaću vam član 2. Predloga zakona koji definiše političku stranku. U Predlogu zakona stoji: "Politička stranka u smislu ovog zakona je organizacija građana slobodno i dobrovoljno udruženih osnovana radi ostvarivanja političkih ciljeva demokratskim oblikovanjem političke volje građana i učešća na izborima." Gospodin Samardžić je u ime Demokratske stranke Srbije predložio, po mom dubokom uverenju, bolju formulaciju: "Politička stranka u smislu ovog zakona je organizacija slobodno i dobrovoljno udruženih građana", početak je isti, "osnovana radi ostvarivanja političkih ciljeva delovanjem u organima javne vlasti ili u opoziciji. U svojim javnim aktivnostima, a posebno u okviru izbornog procesa, politička stranka sledi i unapređuje vrednosti i načela demokratske politike." U obrazloženju predloga smo napisali, gospodin Samardžić je napisao sledeće: "Tri osnovna elementa za određivanje pojma političke stranke u Predlogu zakona (prvo, slobodno i dobrovoljno udruživanje građana, drugo, oblikovanje političke volje građana i treće, učešće na izborima) ne ističu najspecifičnija obeležja političke stranke. To je pre svega njena karakteristika da kao politička organizacija svoje političke ciljeve ostvaruje vršeći vlast u državi posredstvom državnih organa ili delujući u opoziciji. Stoga se upravo ove karakteristike ističu u prvi plan određivanja pojma političke stranke u Predlogu zakona. Učešće na izborima pominje se u drugoj rečenici ovog člana kao posebna javna delatnost političke stranke i uz istovremeno indikativno i imperativno određivanje da u svojim javnim aktivnostima ona unapređuje vrednosti i načela demokratske politike." Ovome bih dodao još nešto. Isticanjem ovakve definicije političke stranke, kako je predložila Demokratska stranka Srbije (a mogao bih da se pozovem na to da je to jedna poznata školska definicija političke stranke), mi zapravo ističemo u prvi plan ono što jeste suština postojanja političke stranke, a to je pravo da se trudi da bude parlamentarna stranka i da u okviru toga, bilo vršeći vlast, bilo sedeći u opoziciji ili kontrolišući vlast, ostvaruje interese zbog kojih je napravljena. Sve drugo podseća, bar mene, ako se to ne pomene direktno, na onaj stari period jednopartijskog sistema, gde je ona jedna jedina stranka koja je smela da postoji zapravo postojala, tobož, žrtvujući se za narod, pateći zbog teškog života naroda, da ne nabrajam dalje šta se u to vreme moglo čitati i po udžbenicima i po novinama, a zapravo se radilo o golom sedenju na vlasti jedne jedine partije uz proganjanje svih, naravno, i pomisli da može da postoji neka druga partija. Čini mi se da je formulacija koju smo mi predložili bolja i ne vidim jasno razloge zbog kojih je amandman odbijen. Na kraju samo još da dodam da smo u Demokratskoj stranci Srbije, to sam rekao i kada smo predlagali amandmane, odnosno kada smo govorili u načelu o ovom zakonu, imali dilemu da li da pišemo baš sve amandmane koje bismo mogli da napišemo, pa smo se opredelili za drugu varijantu – da napišemo samo osam amandmana koji bi stvarno dirali u neke suštinske izmene u samom tekstu zakona. Nama su formalno prihvaćena četiri amandmana, zapravo i peti, jer je prihvaćen amandman gospodina Markićevića, a u istovetnom tekstu smo i mi dali amandman. Znači, pet je prihvaćeno, tri nisu. Ali, bez obzira na očigledno postojanje dobre volje u ovom slučaju, koja vrlo često kod nekih drugih ministarstva ne postoji, da se ima sluh za ono što poslanici, svejedno iz koje partije, da li iz većine ili opozicije, predlažu, nismo zadovoljni što preostala tri amandmana, koja su po našem dubokom uverenju veoma bitna, nisu prihvaćena, jer bi to nesumnjivo popravilo tekst zakona. Neke manje amandmane, neke tehničke ispravke itd. nismo ni predlagali. Hvala.
Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Ljubiša Petković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Krstin. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Jadranko Vuković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Marko Milenković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Milovan Radovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Milan Veselinović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Momčilo Duvnjak. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Lidija Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Elena Božić-Talijan. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Bojan Mladenović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Dejan Mirović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Milan Avramović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Jovan Damjanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Slađan Mijaljević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Filip Stojanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Ognjen Mihajlović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Radiša Ilić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Aćimović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Tomislav Ljubenović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Vlada Milojković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Marić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Sulejman Spaho. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Todorović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Milan Škrbić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Dušanka Plećević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Paja Momčilov. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Paunović-Milosavljević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Žutić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Živkov. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Jeremić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Milan Nikolić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Marina Toman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Vesna Marić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Marina Raguš. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Marina Raguš.
Gospođo Čomić, dame i gospodo, član 2, da bi se razumeo smisao ovog amandmana, glasi: "Politička stranka u smislu ovog zakona je organizacija građana slobodno i dobrovoljno udruženih osnovana radi ostvarivanja političkih ciljeva demokratskim oblikovanjem političke volje građana i učešća na izborima". Da bi građanima Srbije, koji su nam ovde i te kako važni, bilo najjasnije šta smo hteli ovim amandmanom, mi smo predvideli da se u članu 2. posle reči "na izborima" dodaju reči "i kao takva upisana u registar koji vodi državni organ u Republici Srbiji". Naša namera, kao predlagača amandmana, bila je upravo intervencija radi jačanja ustavnih rešenja, odnosno članova 5, 55. i 102. Ustava Republike Srbije, a sve u cilju pronalaženja, konačno, mehanizama koji bi sprečili politički progon, krađu mandata, izigravanje izborne volje građana i svaki pokušaj uspostavljanja totalitarizma. Predloženi amandman ima za cilj da svaki nasrtaj na demokratiju i slobodu građana zaustavi. Dakle, najčešće će amandmani imati manje-više slično obrazloženje. Trudiću se da najjasnijim mogućim jezikom predstavim zapravo šta je bio cilj Srpske radikalne stranke prilikom predlaganja amandmana na predloženi zakon o političkim strankama. Kolege za koje građani Srbije imaju prilike da čuju da su podneli amandmane, nažalost, nisu prisutni. Gospodin Zoran Krasić je radio zaista vrlo dugo na ovom Predlogu zakona o političkim strankama i vršio nadzor nad pravljenjem većine amandmana. Meni je žao što on nije u mogućnosti da učestvuje u ovoj raspravi u pojedinostima, kao i u objedinjenoj raspravi o Predlogu zakona o političkim strankama, jer je reč o kolegi koji zaista ima već prepoznatljiv, specifičan stil i dugogodišnju političku i poslaničku praksu. Mislim da je skoro nemoguće zameniti ga u ovome, ali ću pokušati da ga na što dostojniji način predstavim tokom rasprave u pojedinostima. Hvala vam na prilici da tu raspravu možemo da oživimo i konkretnim primerima, za koje se nadamo da će biti političke volje da se reše, ne odstupajući pri tom od teme, a to jeste Predlog zakona o političkim strankama. Hvala.
Na naslov iznad člana 3. amandman je podneo narodni poslanik Tomislav Ljubenović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 3. amandman je podnela narodni poslanik Vesna Marić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 3. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Marić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman sa ispravkom podneo je narodni poslanik Slobodan Samardžić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman sa ispravkom podnela je narodni poslanik Zlata Đerić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Vlada Milojković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Slađan Mijaljević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Jovan Damjanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Dejan Mirović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Jadranko Vuković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podnela narodni poslanik Elena Božić-Talijan. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Milan Veselinović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Momir Marković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Momčilo Duvnjak. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podnela narodni poslanik Lidija Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Marko Milenković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Branimir Đokić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Slobodan Vuković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Aćimović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Boris Aleksić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Ognjen Mihajlović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podnela narodni poslanik Lidija Vukićević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Milan Avramović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Goran Mihajlović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Ljubomir Kragović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Vitomir Plužarević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Ljubiša Petković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Pop-Lazić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Paja Momčilov. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Dobrislav Prelić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podnela narodni poslanik Marina Raguš. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Marina Raguš.
Da bi građanima Srbije bilo jasnije o čemu se radi, ako samo kažemo da u članu 3. amandmanom predviđamo određene izmene, čini mi se da neće biti stvorena potpuna slika o čemu je reč. Član 3. predloženog zakona o političkim strankama kaže da je politička stranka nacionalne manjine, u smislu ovog zakona, politička stranka čije je osnovno delovanje usmereno na predstavljanje i zastupanje interesa jedne nacionalne manjine i zaštitu i unapređenje prava pripadnika te nacionalne manjine, u skladu sa međunarodnim standardima, uređeno osnivačkim aktom, programom i statutom političke stranke. Srpska radikalna stranka je mislila da bi ovaj član bio mnogo precizniji i jasniji ukoliko bi se dodao novi stav 2. Dakle, u članu 3. reči "u smislu ovog zakona" i reči "i zastupanje" brišu se i dodaje se novi stav 2. koji glasi: "Politička stranka nacionalne manjine i svojim nazivom mora da bude prepoznatljiva, da jasno određuje svoju političku delatnost prema nazivu nacionalne manjine u Republici Srbiji". Mislili smo da bi, opet u duhu zakona, ovo bilo ipak potpunije zakonsko rešenje. Amandman, nažalost, nije prihvaćen, a za cilj je zaista imao pronalaženje upravo tog okvira u kojem bi se poštovao celokupni zakonski okvir u smislu jačanja ne samo tih članova 5, 55. i 102. Ustava države Srbije, već i ostalih članova koji govore o tome da ono što bi trebalo da bude kategorički imperativ za sve nas jeste da se svaki umišljaj ili, ne daj bože, pokušaj nasrtaja na demokratske principe i političko delovanje i ustavni poredak predupredi i, naravno, ukoliko se to desi, spreči na vreme. Hvala.
Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Popović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Srboljub Živanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Radiša Ilić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podnela narodni poslanik Radica Jocić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podnela narodni poslanik Dušanka Plećević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Paunović-Milosavljević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Žutić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Živkov. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Jeremić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Milan Nikolić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Bojan Mladenović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podnela narodni poslanik Marina Toman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Filip Stojanović Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Todorović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Milovan Radovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Milan Škrbić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Sulejman Spaho. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 4. amandman je podneo narodni poslanik Milan Avramović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 4. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Aćimović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 4. amandman je podneo narodni poslanik Boris Aleksić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 4. i član 4. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 4. i član 4. amandman je podneo narodni poslanik Jovan Damjanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 4. i član 4. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 4. i član 4. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 4. i član 4. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 4. i član 4. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Todorović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 4. i član 4. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 4. i član 4. amandman je podnela narodni poslanik Lidija Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 4. i član 4. amandman je podneo narodni poslanik Slađan Mijaljević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 4. i član 4. amandman je podnela narodni poslanik Radica Jocić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 4. i član 4. amandman je podneo narodni poslanik Momčilo Duvnjak. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 4. i član 4. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 4. i član 4. amandman je podneo narodni poslanik Ljubiša Petković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 4. i član 4. amandman je podnela narodni poslanik Dušanka Plećević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 4. i član 4. amandman je podnela narodni poslanik Marina Toman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 4. i član 4. amandman je podneo narodni poslanik Milan Škrbić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 4. i član 4. amandman je podneo narodni poslanik Momir Marković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Milan Veselinović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podnela narodni poslanik Lidija Vukićević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podnela narodni poslanik Elena Božić - Talijan. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Srboljub Živanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Branimir Đokić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Goran Mihajlović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Marko Milenković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Ljubomir Kragović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podnela narodni poslanik Vesna Marić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Ognjen Mihajlović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Krstin. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Radiša Ilić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Tomislav Ljubenović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Žutić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Dejan Mirović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Bojan Mladenović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Živkov. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Pop - Lazić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Dobrislav Prelić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Popović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Vitomir Plužarević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Milovan Radovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Jeremić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Marić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Paja Momčilov. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Slobodan Vuković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Sulejman Spaho. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Milan Nikolić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Paunović - Milosavljević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Filip Stojanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podnela narodni poslanik Marina Raguš. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Marina Raguš.
Dakle, član 4. Predloga zakona o političkim strankama, u delu o načinu organizovanja i delovanja političke stranke, glasi: "Politička stranka se organizuje i deluje isključivo na teritorijalnom principu. Delovanje političke stranke ne može biti usmereno na nasilno rušenje ustavnog poretka i narušavanje teritorijalne celokupnosti Republike Srbije, kršenje zajemčenih ljudskih ili manjinskih prava ili izazivanje i podsticanje rasne, nacionalne ili verske mržnje. Politička stranka ne može neposredno rušiti vlast, niti je potčiniti sebi". Ono što je SRS, rukovođena primerima koji su se dešavali u poslednje vreme, ali skoro i tradicionalno, vezano za stranku koju ja ovde trenutno predstavljam, imala za cilj, jeste da se u članu 4. posle stava 3. dodaje novi član 4. koji glasi: "Političkim strankama je zabranjeno da kupuju glasove na izborima, da otimaju mandate drugih političkih stranaka, neposredno ili posredno". Dakle, ono što je u skladu sa očuvanjem demokratski izražene volje na izborima, pa samim tim i sa onim što jeste srž demokratije, ako ne i samo srce, jesu procedura i načela, i mislimo da je ovaj dodati stav člana 4. bio neophodan da apsolutno precizira volju predlagača, ako je cilj uvođenje normalnog političkog života i rezona u politički život Srbije, samostalno i potpuno nezavisno od bilo kakvih spoljnih ili unutrašnjih uticaja sumnjivog kapitala. Zaista želimo da zakon o finansiranju stranaka što pre dođe na dnevni red, ali imamo svakodnevne primere da se na određene načine finansijskim sredstvima utiče na donošenje političkih odluka, a to jeste vezano za legitimitet i funkcionisanje političkih stranaka, da se konkretno vratim na temu dnevnog reda. Mislimo da je tako nešto nedopustivo, da u tom kontekstu i nema svrhe da političke stranke postoje na način na koji postoje, ukoliko će oni koji grupišu kapital u svoje ruke uticati na određenu strukturu i političku akciju, a danas-sutra i na način donošenja političkih odluka koje će ići u korist onoga ko daje i finansira. Takođe, nešto što je potpuno i politički neprihvatljivo, ne zato što se to nama desilo, već zato što to ne sme da bude praksa, jer direktno znači prekrajanje izborne volje a onda se postavlja pitanje čemu izbori, to je upravo vrlo jasna zakonska definicija tretmana političkih mandata. Možda to nije tema usko vezana za ovaj Predlog zakona o političkim strankama, ali se i te kako odnosi (nadalje koristim vreme predviđeno za Poslaničku grupu SRS) na strukturu političke stranke, način delovanja, a na prvom mestu na njen legitimitet. Mislimo da je potpuno urušavanje političke kulture i parlamentarne demokratije ako politička stranka sebi dozvoli da na takav način odstupi od programa, dakle, slaže svoje birače ne bi li ostvarila što veći broj glasova. U poziciji kada ostvari vlast tako što će ući u koaliciju ona apsolutno zaboravi na sve ono što jesu bila izborna ili predizborna obećanja. Dakle, ovo je vrlo važna tema, o kojoj treba javno govoriti ne bi li došlo do konsenzusa među političkim strankama o tome koji je najbolji način da se uredi politički život u Srbiji. Mi smo pokušali da tokom prepodnevnog zasedanja... u direktnoj je vezi, ispostavilo se tako, premda nam nije bilo najjasnije čemu ta tema sada kada sam ispred Poslaničke grupe SRS prisutna, ali nekako se uklopilo da su teme kompatibilne. Međutim, nismo imali prilike da diskutujemo na tu temu, a tiče se SRS, zašto je podnela ovaj amandman, šta je bio cilj, zašto je podnela još neke amandmane, koje moje kolege neće moći da predstave. Upravo ono što se desilo kao pozadina uvođenja privremenih mera u opštinu Zemun jeste primer koji ne bi trebao da bude praksa. Trudim se da govorim koristeći racionalne argumente i da bilo kakvu emotivnu reakciju izostavim, jer mislim da je vrlo važno da se izborimo za princip. Ono što je bila pozadina, a tiče se odborničkih mandata koje su osvojili pripadnici SRS na lokalnim izborima, jeste prekrajanje izborne volje u okviru opštine Zemun. Tu bi mi zaista bio preko potreban ministar Marković, jer jeste vlastan da ovo prokomentariše i odgovori. Dakle, samo da vas podsetim, ovo se tiče legitimiteta svih nas, na bilo kom nivou političkog organizovanja i na bilo kom nivou politički izražavane volje građana koji nas biraju i stavljaju na određene pozicije da odlučujemo o njihovim životima, da li je reč o lokalnim parlamentima, o republičkom parlamentu ili o nekom drugom mestu, sasvim sigurno, ovo je princip koji treba da se poštuje, a ova praksa ne sme da bude nadalje primer. Pri tom moram da kažem da će SRS poštovati odluku većine, da jedini način suprotstavljanja toj odluci jesu legitimna sredstva, tako što ćemo se obratiti Ministarstvu za državnu upravu i lokalnu samoupravu i gospodinu Markoviću, tako što ćemo praviti amandmane koji bi trebalo da poboljšaju zakon o političkim strankama ne bi li se ovakvi primeri što ređe dešavali ili, daće bog, da se više ne ponove. Mi smo ih osetili na svojoj koži. To bi trebalo nas najviše da boli. Pokušavamo da izađemo iz lične frustracije i da govorimo jezikom argumenata. Ono što je zapanjilo čak i građane Zemuna koji su dali svoje poverenje i glasali za stranku koja je trebalo da obezbedi ispunjenje svih predizbornih obećanja, a bila je sprečena u tome, jeste čemu privremene mere u opštini Zemun. Na prvom mestu, tako je medijski bilo predstavljeno da više niko nije znao o čemu se tu radi, a to jeste slika političkog života u Srbiji. Ono što jeste bio pravni osnov, i ovo moram da kažem da bih apostrofirala legitimitet odluka u kakvom mi to kontekstu pokušavamo da delujemo ravnopravno kao političke stranke i zašto ovaj amandman ima svoju izuzetnu težinu, mi cenimo, predlagač nije smatrao da to treba da bude sastavni deo zakona i mi to poštujemo, to će biti odluka većine, moći ćemo samo da poštujemo ovaj predlog zakona kao doneto zakonsko rešenje. Ali, nadam se da shvatate da danas-sutra ovo svakom može da se desi i da danas-sutra svako može činiti vlast. Verujem da bi ovaj primer trebalo da bude primer svima, da pravila koja donosi vladajuća većina (pozdravljam gospodina ministra koji sada ulazi u salu, drago mi je što ću moći da vam postavim par pitanja, jer mislim da ste ovaj put vlasni da odgovorite na to) važe za tu vladajuću većinu i onog momenta kada vladajuća većina postane opozicija. Zato je važno da se izborimo za princip, bez obzira na to što trenutno SRS najteže prolazi, sticajem određenih okolnosti. Gospodine ministre, ono što je bio pravni osnov za uvođenje i uspostavljanje privremenih mera u opštini Zemun, a danas sam na početku ovog dela rekla da se slažem sa konstatacijom u podnesku gospodina Nemanje Šarovića, to mogu da podržim kao jedino istinito... Vi ste rekli da po donošenju odluke Ustavnog suda Srbije vaše ministarstvo može da preduzme konkretne mere. Dok se ta odluka Ustavnog suda ne donese, naravno, bez namere da se utiče na bilo koji način na rad sudskih organa ili na kvalifikaciju sudskih organa, mogli bismo štošta da kažemo, vezano za donošenje odluka u ovom konkretnom slučaju. Šta je suština problema koji se vezuje za opštinu Zemun? Biće izbori i mi ćemo poštovati izborno izraženu volju, saopštiti rezultate i svima čestitati na ostvarenim rezultatima. Nadam se da to nije sporno i to radimo svaki put, bez obzira na to da li prolazimo jako dobro ili lošije nego što smo očekivali. Naprosto, to je politički život. Izbori su uvek odličan mehanizam da svaka stranka proveri svoju jačinu ili slabost, šta treba da popravi, šta treba da izmeni. To nije sporno. Morala sam da napravim ovu ogradu zbog toga da se ono što pokušavam da predstavim kao argumentaciju ne doživi na bilo koji drugi način, osim kao borba za princip. Odluke i odredbe statuta... A čemu određeni pravni akti ako se oni tumače na način koji je potpuno suprotan onome što jeste namera predlagača? Tako možemo da smatramo da će i ovaj predlog zakona biti teško sprovodljiv u ovoj političkoj klimi. Voleli bismo da vrati normalnu atmosferu u politički život u Srbiji, isključivo i jedino zbog građana Srbije. Kada već pominjemo akte koji bi trebalo da prate i štite sve institucije, Statutom grada Beograda u članu 94. predviđeno je da Skupština grada može uvesti prinudnu upravu u gradske opštine samo ako opština ne zaseda duže od tri meseca, ne izabere predsednika gradske opštine u roku od mesec dana od dana konstituisanja, ne donese statut u utvrđenom roku (u ovom slučaju je rok bio 17. novembar 2008. godine), ne donese budžet u roku utvrđenom zakonom. Skupština gradske opštine Zemun je 17. novembra 2008. godine usvojila statut i poslovnik. Ovaj statut i poslovnik, koji je mogao da predstavlja i pravni osnov za uvođenje privremenih mera... Upravo pokušavam da oponašam vas u sličnoj situaciji, konkretno DS, kada je prekrajana izborna volja i kada su, uslovno rečeno, vrlo široko ili vrlo pogrešno tumačene odredbe određenih pravnih akata. Pošto su statut i poslovnik doneti pravovremeno, a jedino je to trebalo da bude osnov za uvođenje i uspostavljanje privremenih mera u opštini Zemun, statut i poslovnik, gospodine ministre, do dana današnjeg nisu osporeni. Nisu bili predmet spora i nije postojao pravni osnov za uvođenje privremenih mera. Šta je bilo sporno? Sporni su bili mandati. Tu dolazimo do potpuno pogrešne medijske slike koja je stvorena u vezi sa celokupnom pričom, sa namerom da građane Srbije, građane Zemuna odvede u potpuno pogrešnom pravcu. Ono što je vrlo značajno da se zna, držaću se samo argumenata, činjenica koje su proverljive i gospodin ministar to ima u podnesku koji mu je uputio gospodin Nemanja Šarović, SO Zemun je jednim rešenjem sa dva stava donela odluku. Reč je o jednom rešenju. Mi smo ostali bez šest odbornika, oni su jednostavno prešli u neki drugi tabor. Mislimo da je sve to bilo sinhronizovano i dobro osmišljeno, a argumenti će to potvrditi. Dakle, tim jednim rešenjem se konstatuje da se oduzimaju mandati odbornicima koji su prešli u drugu stranku i tim istim rešenjem se konstatovalo davanje mandata drugim odbornicima koji njih menjaju. Za to rešenje je glasalo 33 odbornika. Ovo je fantastičan primer u duhu ovog zakona, da vidimo na koji način mi govorimo o političkom legitimitetu i poštovanju slova zakona. Dakle, uključujući novih šest odbornika... Zašto je važno da se ovo pomene? Zakon o lokalnim izborima, član 56. stav 4, izričito daje pravo odbornicima kojima se dodeljuju mandati da glasaju o toj odluci. Pošto je bio sporan kvorum za donošenje pravnih akata, kao što vidimo iz ovoga, kvorum je postojao i opština Zemun je jedinim rešenjem oduzela i potvrdila mandate. Tu zapravo dolazi do potpunog obesmišljavanja celokupne procedure poštovanja Zakona o lokalnim izborima i prekrajanja izborne volje izražene na poslednjim lokalnim izborima. Šta je suština? Dakle, upućuju se dve žalbe na rešenja, kao da postoje dva rešenja, jedno je za oduzimanje mandata, drugo je za dodeljivanje mandata. Naravno, sud se bavi upravo predmetom žalbe i time se potpuno izobličuje ono što jeste bila istina – da je sve vreme reč samo o jednom rešenju koje daje i oduzima mandate, da bi ostvarilo kvorum, da bi donelo statut i pravilnik i time ostvarilo normalno funkcionisanje jedne opštine na teritoriji grada, a sve u okviru i pod okriljem Zakona o lokalnim izborima. To je prekrojeno. Dakle, sud je doneo odluku na osnovu predmetne žalbe, nastale zapravo dan za danom, fantastično sinhronizovano. Toliko o uticajima na političku scenu Srbije, u ovom slučaju na lokalnom nivou. Sud je doneo odluku koja faktički ne odgovara pravom stanju stvari, ali on nije mogao da raspravlja drukčije, u skladu je sa zakonom, nego po predmetnoj žalbi. To je sva istina. Dakle, Ustavni sud će doneti odluku onakvu kakvu donese, mi ćemo to poštovati, ali ovo je istina. Jednostavno, uvođenje privremenih mera u opštinu Zemun je nezakonit čin. Nije bilo pravnog osnova da se tako nešto uradi. Vrhunac bestijalnosti je bio kada je ocenu zakonitosti procedure donošenja akata opštine Zemun sebi u nadležnost stavila gradska vlast, umesto Ustavnog suda Srbije. Mi smo očekivali da će tu nadležno ministarstvo da reaguje, jer je bilo nedopustivo da prema postojećem zakonu, prema postojećem Statutu grada Beograda gradska vlast stavlja sebe u ulogu Ustavnog suda Srbije i daje ocenu zakonitosti donošenja određenih akata. Ako je to sporno, a svako ima pravo da smatra da je to sporno, očekivali smo da gradska vlast kaže – stanite, to je sporno, mi moramo ovo da razrešimo i da ti akti na ocenu zakonitosti idu na Ustavni sud Srbije. Tada mi ne bismo imali argument da govorimo ovo na način na koji govorimo. Tada bismo vrlo verovatno čekali odluku Ustavnog suda Srbije i bila bi ispoštovana procedura. Možda bi odluka bila vrlo nepovoljna, ali mi ne bismo imali argumenata da sumnjamo da neko prekraja političku scenu Srbije. Ovde je lokalna, gradska vlast preuzela sudsku i uradila nešto što je potpuno nedopustivo. Svakako, ovo će biti primer, kao što mi sada čitamo primere ljudi koji su bili mnogo mudriji, mnogo upućeniji, ljudi od autoriteta, kakvi mi možda nikada nećemo biti za života, tako će i ovaj primer da uđe u anale za neka pokolenja koja će možda na smisleniji način da osmisle politički život u Srbiji. Zato se mi i trudimo da amandmanima popravimo određena zakonska rešenja, ne zbog nas samih, jer smo zaista pioniri u demokratiji, učimo se demokratskoj proceduri i demokratskom načinu rešavanja problema. Onoga momenta kada vlast ne posegne za represijom, tog momenta ona polaže ispit i može sebe da nazove demokratskom. Ova vlast to nije i evo primera. Mi smo očekivali reakciju koja bi trebalo da nas ubedi da će i ovaj Predlog zakona o političkim strankama da ojača ulogu stranke, da ona zna da će ravnopravno moći da ostvaruje svoja prava, ali i da svakako ima određene obaveze i ogromnu odgovornost, jer svaka stranka u nekom momentu može da čini vlast. S tim u vezi, mi se nadamo da će ovaj primer vrlo loše prakse... Čekamo odluku Ustavnog suda Srbije, mislim da će ona razrešiti mnoge dileme. Znamo za većinu sudija da su časni profesionalci, ne dao Bog da bude političkog uticaja u pogrešnom smeru, ali zaista samo očekujemo da se prati slovo zakona i ništa više. Možda zakoni nisu najbolji, možda su oni loši, ali zakoni su zakoni, pravila su pravila i važe za sve. Tako mislimo da će ono što će posle toga da usledi od strane resornog ministarstva i gospodina Markovića biti u duhu ovog zakona, koji bi trebalo da uredi politički život u Srbiji. Kada već govorimo o članu 4, posebno o stavu 2. člana 4, koji je takođe za nas vrlo značajan jer mislimo da je jedan od najtežih delikata napad na ustavni poredak jedne zemlje, ono što nam je vrlo značajno jeste da nam gospodin Marković odgovori – upravo se nadovezuje na stav 2. člana 4. koji kaže da delovanje političke stranke ne može biti usmereno na nasilno rušenje ustavnog poretka i narušavanje terotirijalne celokupnosti Republike Srbije – kako će stav 2. člana 4, gospodine Markoviću, da se sprovede na suverenom delu srpske teritorije Kosovu i Metohiji kada su sve stranke tamo, pogotovo vladajuća stranka, direktno urušile ustavni poredak države Srbije na teritoriji Kosova i Metohije? Volela bih da znam na koji način ćete sankcionisati delovanje tih partija. Hoćete li zabraniti njihov rad? Ovo je, faktički, prepisano ustavno načelo. U odnosu na vaš odgovor mi ćemo zaista razumeti da smo, ukoliko to znači sankcionisanje partija koje deluju protiv ustavnog poretka države Srbije, na dobrom putu da napravimo demokratsku državu. Ukoliko ne, onda sve ovo što smo čuli danas, kako od mene, tako i od ostalih predstavnika opozicije, ipak jeste okupacija na delu i prekrajanje sistema, očigledno po nacrtima onih koji dobro plivaju u anglosaksonskim političkim sistemima. Hvala.
Na naslov iznad člana 5. amandman je podneo narodni poslanik Milan Avramović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 5. amandman je podnela narodni poslanik Elena Božić-Talijan. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 5. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Aćimović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 5. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 5. amandman je podneo narodni poslanik Boris Aleksić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 5. i član 5. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Žutić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 5. i član 5. amandman je podneo narodni poslanik Jadranko Vuković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 5. i član 5. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 5. i član 5. amandman je podneo narodni poslanik Ljubomir Kragović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 5. i član 5. amandman je podneo narodni poslanik Milovan Radovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 5. i član 5. amandman je podneo narodni poslanik Ljubiša Petković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 5. i član 5. amandman je podneo narodni poslanik Goran Mihajlović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 5. i član 5. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 5. i član 5. amandman je podneo narodni poslanik Jovan Damjanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 5. i član 5. amandman je podneo narodni poslanik Marko Milenković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 5. i član 5. amandman je podneo narodni poslanik Filip Stojanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 5. i član 5. amandman je podneo narodni poslanik Sulejman Spaho. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 5. i član 5. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 5. i član 5. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Pop-Lazić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 5. i član 5. amandman je podneo narodni poslanik Slobodan Vuković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 5. i član 5. amandman je podneo narodni poslanik Momčilo Duvnjak. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 5. i član 5. amandman je podnela narodni poslanik Lidija Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 5. i član 5. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Jeremić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 5. i član 5. amandman je podneo narodni poslanik Radiša Ilić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 5. i član 5. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 5. i član 5. amandman je podneo narodni poslanik Slađan Mijaljević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 5. i član 5. amandman je podneo narodni poslanik Tomislav Ljubenović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 5. i član 5. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Krstin. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 5. i član 5. amandmane, koji su prema oceni Zakonodavnog odbora po svojoj sadržini istovetni, podneli su narodni poslanici Dejan Mirović i Vlada Milojković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 5. i član 5. amandman je podnela narodni poslanik Vesna Marić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 5. i član 5. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 5. i član 5. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 5. i član 5. amandman je podneo narodni poslanik Paja Momčilov. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 5. i član 5. amandman je podneo narodni poslanik Vitomir Plužarević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 5. i član 5. amandman je podnela narodni poslanik Dušanka Plećević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 5. i član 5. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Popović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 5. i član 5. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 5. i član 5. amandman je podneo narodni poslanik Bojan Mladenović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 5. i član 5. amandman je podneo narodni poslanik Milan Nikolić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 5. i član 5. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Todorović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Živkov. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman je podnela narodna poslanica Lidija Vukićević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Milan Veselinović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Branimir Đokić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Srboljub Živanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Momir Marković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman je podnela narodna poslanica Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Marić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman je podnela narodna poslanica Marina Raguš. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Marina Raguš.
Dakle, član 5, pod naslovom Pravni status i početak rada političke stranke, kaže: "Politička stranka stiče status pravnog lica danom upisa u Registar političkih stranaka (u daljem tekstu: Registar). Politička stranka počinje sa radom danom upisa u Registar." Ono što je bila želja SRS jeste da se amandmanom u članu 5. dodaje novi stav 1. koji glasi: "Politička stranka je pravno lice". U stavu 1. koji postaje stav 2. posle reči "političkih stranaka" dodaju se reči "Republike Srbije". Posle stava 2. koji postaje novi stav 3. dodaje se novi stav 4. koji glasi: "Politička stranka ima status pravnog lica samo u okviru delatnosti političke stranke kao neprofitnog udruženja građana, kome je zabranjeno da plasira sredstva ili ulaže u poslove radi sticanja dobiti". Predloženi amandman ima za cilj da očuva slobodu i pravo građana na političko udruživanje i stvori uslove da političke stranke mogu da ispune obavezu demokratskog oblikovanja, ali političke volje građana, a u kontekstu još veće podrške članovima 5, 55. i 102. Ustava Republike Srbije. Od izuzetnog je značaja da se politička stranka koja ima status pravnog lica bavi samo delatnošću u okviru delatnosti političke stranke kao neprofitnog udruženja, pa joj je samim tim zabranjeno da ulazi u poslove radi sticanja dobiti. Mislim da je svako dalje obrazloženje ovog amandmana suvišno, s obzirom na sve ovo ranije rečeno, a ono što bi trebalo da bude imperativ svih nas koji pokušavamo da se bavimo političkim aktivnostima i političkim radom jeste da zadržimo isključivo i samo politički nivo delovanja. Hvala.
Na član 5. amandman je podnela narodni poslanik Radica Jocić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Dobrislav Prelić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Paunović-Milosavljević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Ognjen Mihajlović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 6. amandman je podnela narodni poslanik Marina Toman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 6. amandman je podneo narodni poslanik Milan Škrbić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 6. i na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Aćimović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 6. i na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 6. i na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Branimir Đokić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 6. i na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Momčilo Duvnjak. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 6. i na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Jadranko Vuković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 6. i na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Milan Veselinović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 6. i na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 6. i na član 6. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 6. i na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Todorović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 6. i na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Slobodan Vuković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Boris Aleksić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Milan Avramović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Jovan Damjanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podnela narodni poslanik Lidija Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podnela narodni poslanik Lidija Vukićević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 7. amandman je podneo narodni poslanik Milan Avramović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 7. amandman je podneo narodni poslanik Boris Aleksić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 7. amandman je podnela narodni poslanik Elena Božić-Talijan. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 7. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Aćimović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 7. i član 7. amandmane su, u istovetnoj sadržini, podneli narodni poslanici Radica Jocić i Dragan Todorović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 7. i član 7. amandmane su, u istovetnoj sadržini, podneli narodni poslanici Lidija Dimitrijević i Milan Veselinović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 7. i član 7. amandmane su, u istovetnoj sadržini, podneli narodni poslanici Momir Marković, Dragan Stevanović, Aleksandar Martinović, Ljubomir Kragović, Milorad Krstin i Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 7. i član 7. amandmane su, u istovetnoj sadržini, podneli narodni poslanici Lidija Vukićević, Momčilo Duvnjak, Srboljub Živanović, Branimir Đokić, Slobodan Vuković i Jadranko Vuković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 7. i član 7. amandmane su, u istovetnoj sadržini, podneli narodni poslanici Radiša Ilić, Nataša Jovanović i Vladan Jeremić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 7. i član 7. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Žutić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman su, u istovetnoj sadržini, podneli narodni poslanici Tomislav Ljubenović i Petar Jojić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Jovan Damjanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podnela narodni poslanik Dušanka Plećević. Da li neko želi reč? Reč ima gospođica Raguš Marina.
Gospodine Novakoviću, govorila bih po ovom članu, moje kolege nisu tu, pa ću koristiti vreme koje je predviđeno za poslaničku grupu, ali bih vas zamolila da mi kažete koliko je vremena preostalo. Dok to ne saznamo, ono na šta bismo zaista želeli da skrenemo pažnju javnosti u Srbiji, jer nekako je javnost jedina poluga moći srpskim radikalima i redovno se trudimo da određeni argumenti i određena istina dopru do javnosti a ona će to znati da proceni na ovaj ili onaj način... (Predsedavajući: Vreme za Poslaničku grupu je osam minuta i deset sekundi i vaše vreme kao ovlašćenog predstavnika u punom trajanju od 15 minuta.) Ono što bi trebalo da saopštimo građanima, da bi im bilo potpuno jasno o čemu se radi, član 7. se tiče zakonitosti rada političke stranke. Zakonitost rada i ocena zakonitosti je nama jedna od najznačajnijih tema u poslednje vreme, s pravom. Ono što ovaj član 7. predviđa jeste da politička stranka deluje u skladu sa Ustavom, zakonom programom, statutom i drugim opštim aktima i to je nešto na čemu će SRS redovno i jedino da insistira. S obzirom na to da svaka stranka koja ulazi u politički život u nekom momentu može da postane stranka na vlasti ili deo koalicije na vlasti, potrebno je vrlo ozbiljno prići ovoj materiji. Samim tim je i odgovornost svake političke stranke užasno velika, a posebno odgovornost stranaka koje čine vlast. Zašto ovo govorim? Kada je reč o zakonitosti rada, trebalo bi imati u vidu širi kontekst ovog člana 7. koji se tiče političkih stranaka i njihovog delovanja u okviru institucija koje bi trebalo da deluju na osnovu nekakvih pravila koja se nalaze u opštim pravnim aktima. Međutim, šta se dešava onog momenta kada se stornira taj pravni akt? Ono što je bio primer– time ću završiti o privremenim merama kao primeru prekrajanja izborne volje i, što je sada svima očigledno, potpuno neravnopravnog tretmana SRS – jeste da je od strane gradske vlasti nije poštovan akt koji je vladajuća većina donela. Ono što SRS može da uradi jeste da se poziva na postojeće akte i da traži i zahteva poštovanje slova zakona. Ono što je bilo do nas... Sa moje leve strane se nalazi samo deo predmeta, koji već sada ima jedan kilogram; bilo mi je teško da sve to donosim, ali sam donela samo najznačajnije akte, naprosto da svakome ko poželi da izvrši uvid omogućim da vidi na koji način se mi borimo za ono što nalaže ovaj zakon i, između ostalog, ovaj član 7. Predloga zakona o političkim strankama. U tome baš nemamo svesrdnu saradnju. Ocena zakonitosti rada – zna se u čijoj je to nadležnosti. U ovom slučaju, u širem kontekstu stava 7. ovog zakona, ocena zakonitosti rada nije bila u rukama gradske vlasti, kada je reč o donošenju akata u opštini Zemun. Da je to tako ne svedoči samo SRS, nego je to član 92. Statuta grada, koji kaže – kada gradska uprava smatra da opšti akt organa gradske opštine nije u skladu sa Ustavom i zakonom, dužna je da inicira pokretanje postupka za ocenu saglasnosti tog akta sa zakonom pred Ustavnim sudom i zatraži obustavu izvršenja pojedinačnog akta ili radnje koja je preduzeta na osnovu opšteg akta čija se zakonitost ocenjuje, ako bi njihovim izvršavanjem mogle nastupiti neotklonjive štetne posledice. Iza ovoga stoji svaka politička stranka i ovo je upravo ono što bi trebalo da bude okvir delovanja svake političke stranke. Ali, ovo nije urađeno u slučaju Zemuna. Gradska vlast je procenila, sama je sebi dala funkciju Ustavnog suda i ocenila zakonitost donešenih akata. Ono što je pozitivan primer, to smo danas čuli od gospodina Markovića, jeste da će nadležno ministarstvo ipak sačekati odluku Ustavnog suda Srbije, što je jedino pravilno po slovu zakona, i na osnovu toga će da reaguje u kontekstu privremenih mera u opštini Zemun. Zašto je ovo značajan primer? Zato što taj primer govori o političkoj klimi i političkom delovanju političkih stranaka. Šta bilo koja stranka danas-sutra može da očekuje kada se na ovakav način derogiraju akti koji određuju delovanje jedne državne institucije? Trudili smo se da nadalje amandmanima, koje moje kolege neće moći da predstave, još više preciziramo svaku odredbu, svaku reč ovog zakona. Sada bi trebalo da bude jasno zašto to radimo. Zato što se i one odredbe koje su vrlo jasne tumače na potpuno neprihvatljiv način i imaju dalekosežne posledice. Te posledice se neće osetiti samo ove godine i narednih godina, te posledice su slika i rezultat nekog političkog delovanja u okviru parlamentarne demokratije u Srbiji 2008. i 2009. godine. To će biti istorijski primer loše parlamentarne prakse. Ukoliko kao političke stranke, akteri na političkoj sceni, nismo svesni ovolike odgovornosti, trebalo bi da preispitamo postojanje svih institucija u državi Srbiji. Hvala vam.
Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Živkov. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 8. amandman je podneo narodni poslanik Milan Avramović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 8. amandman je podneo narodni poslanik Boris Aleksić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Milan Škrbić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podnela narodni poslanik Marina Toman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Todorović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Filip Stojanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Sulejman Spaho. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Milovan Radovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podnela narodni poslanik Marina Raguš. Da li neko želi reč? (Da.)
Da bi bilo jasno građanima Srbije, član 8, u delu Osnivanje političke stranke, znači da političke stranke može osnovati najmanje pet hiljada punoletnih i poslovno sposobnih državljana Republike Srbije. O članu 8. je zaista bilo dosta polemike u javnosti. Polazeći od principa da je svaka stranka koja učestvuje u izborima potencijalna stranka vlasti, samim tim sa sobom snosi užasno breme odgovornosti i podleže određenim obavezama, ali tako ima i određena prava, SRS misli da je smisleno da se broj od pet hiljada potpisa koji su potrebni zameni brojem 17.000, upravo zbog stepena odgovornosti i potencijalne mogućnosti da svaka stranka može u nekom momentu da vrši vlast. Hvala.
Hvala vama. Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Dobrislav Prelić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Popović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Pop-Lazić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Vitomir Plužarević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podnela narodni poslanik Dušanka Plećević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Ljubiša Petković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Paunović-Milosavljević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Milan Nikolić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Paja Momčilov. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Bojan Mladenović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Goran Mihajlović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Ognjen Mihajlović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Dejan Mirović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Vlada Milojković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Marko Milenković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Slađan Mijaljević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Momir Marković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Marić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podnela narodni poslanik Vesna Marić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Tomislav Ljubenović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Krstin. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Miroslav Markićević, Meho Omerović, Mićo Rogović, Dragan Aćimović i zajedno narodni poslanici Milica Radović i Zoran Šami. Vlada je prihvatila amandman narodnog poslanika Miroslava Markićevića, a odbila amandmane narodnih poslanika Meha Omerovića, Miće Rogovića i Dragana Aćimovića, kao i amandman koji su zajedno podneli narodni poslanici Milica Radović i Zoran Šami. Obrazloženje za ovakav potez smo čuli na početku zasedanja od ministra. Da li neko želi reč? Za reč se javila gospođa Milica Radović.
Moram da kažem da sam bila vrlo iznenađena kada sam u ovoj knjižici gde je Vlada davala mišljenje o podnetim amandmanima pročitala da je amandman koji smo podneli gospodin Šami i ja odbijen, tim pre što je amandman gospodina Markićevića, koji je u istovetnom tekstu, prihvaćen. Sada mi je vrlo neprijatno jer me Vlada stavlja u poziciju da iznosim argumente u prilog mom amandmanu, kojih je ministar svestan jer je upravo na bazi tih argumenata i odlučio da amandman gospodina Markićevića prihvati. Mislim da najmanje što ministar može da uradi jeste da prihvati sve ostale amandmane koji su istovetni sa amandmanom gospodina Markićevića, jer je to nešto što je najlogičnije u ovom trenutku. Nije tačno da je ranija vlada, vlada gospodina Vojislava Koštunice, unela jedan potpuno drugačiji princip odlučivanja u situaciji kada je podneto više amandmana koji su istovetni, a Vlada odluči da prihvati jedan. Koliko se sećam, u toj situaciji su bili prihvaćeni svi amandmani, a ne ono što je gospodin ministar na početku govorio – da se prihvatao jedan, a da su drugi odbijani, jer tu prosto nema pravne logike. Razlog zašto mi insistiramo na prihvatanju već prihvaćenog amandmana nije stvar sujete, već je stvar osnovne pravne logike. Hvala.
Hvala vama. Reč ima ovlašćeni predstavnik, gospodin Šami.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo poslanici, možda bi bilo dobro da ministar uđe, bližimo se kraju i bilo bi interesantno da čujemo i njegove reakcije, možda neformalnih 30 sekundi pauze, mislim da je on u restoranu. (Predsedavajući: Ono što ja mogu sa ovog mesta jeste da zamolim ministra, ukoliko me čuje i ukoliko je blizu, da uđe u salu i zauzme svoje mesto i zahvaljujem unapred.) Zahvaljujem. Dok ministar ne dođe mogu da kažem da smo mi, upravo ovaj saziv Skupštine, pre sedam meseci imali jednu čudnu situaciju, ne znam kako je ona pravnički razrešena: Vlada je prihvatila amandman jednog narodnog poslanika, a odbila istovetan amandman drugog. Onda je u tehnologiji glasanja, kakvu mi svi poznajemo (naravno, kad glasate petsto puta više ne znate za šta glasate), taj isti amandman bio odbijen. S jedne strane je amandman postao deo zakona, a s druge strane je odbijen. Kako je ta pravnička zavrzlama razrešena, ja ne znam. U svakom slučaju, gospođa Radović je kazala, nije nama važno, važno je da je amandman prošao, da li je prošao pod imenom ovog ili onog autora nije važno, ali mislim da bi bilo najjednostavnije da gospodin ministar (zahvaljujem mu se što je ušao) formalno prihvati sve ove amandmane koji su dati u istovetnom tekstu. Da ne bih ponovo govorio, to se odnosi i na amandmane nekih drugih poslanika na član 9, gde se broj 500 zamenjuje brojem 1000. Kad smo već kod brojeva, samo da kažem poslanicima, neki od ovih amandmana se razlikuju u tome što neki koriste reč "cifra", a neki "broj". 500 i 5.000 nisu cifre. To su brojevi. Cifre su samo one od nula do devet. Ubuduće, kad sutra budemo govorili o iznosima, milijardama, trilijardama i svemu ostalom, ni to nisu cifre, to su brojevi ili, pošto se radi o parama, iznosi. Hteo sam da kažem još nešto u vezi sa ovim amandmanom. Mislim da to zaslužuje da se kaže. Naime, šta je bio motiv poslanika Demokratske stranke Srbije, u čije ime smo gospođa Radović i ja podneli amandman, da se broj 5.000 potpisa zameni brojem 10.000? Nije bila naša želja da otežamo registraciju neke stranke, naprotiv, želja nam je bila da sa tih 10.000 potpisa stranka stekne neka svoja nova prava. U skladu sa tim smo predložili novi član 26a, o kome ću kasnije da pričam, koji je nažalost odbijen, pa ću onda da obrazložim našu osnovnu motivaciju zašto smo bili za to da se 5.000 podigne na 10.000. Inače, ako nema garantovanih prava registrovanoj stranci, onda možemo raspravljati i o tome da ovaj broj potpisa može biti zanemarljivo mali, 200, 300, 500, onda uopšte nije potrebno ići na hiljade potpisa. Toliko ovom prilikom, a kad bude reči o članu 26a izneću argumentaciju u prilog tom amandmanu.
Zahvaljujem. Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Ljubomir Kragović. Da li neko želi reč?(Ne.) Pre nego što nastavimo reč ima ministar gospodin Milan Marković.
Radi se opet o amandmanima u istovetnom tekstu. Već sam jednom rekao da mi je žao što je naš Sekretarijat za zakonodavstvo u Vladi primenio ovu praksu, za koju ja znam da postoji osam godina, otkako sam poslanik ovako smo radili, ali potpuno poštujem da ovaj skupštinski saziv želi drugačije i zbog toga predlažem da pročitam imena svih onih koji su podneli amandman u istovetnom tekstu, jer mi prihvatamo sve te amandmane, oni su istovetni i red je zbog kolega poslanika da kažem. Dakle, na član 8. amandman narodnog poslanika Miroslava Markićevića, narodnog poslanika Meha Omerovića, narodnog poslanika Miće Rogovića, narodnih poslanika Milice Radović i Zorana Šamija i narodnog poslanika Dragana Aćimovića. Mislim da je intervencija koju su izneli gospodin Šami, a pre toga i gospodin Tomislav Nikolić i gospođa Radović ispravna i trudiću se da u budućnosti primenjujem ovu novu praksu, koja je nesporno korektnija i pravednija nego što je bila prethodnih osam godina. I sam sam se nalazio u situaciji da pišem amandman i da postoji istovetan amandman i onda se nečiji prihvati, a moj se ne prihvati. Potpuno se slažem, bolje je ovako i drago mi je što smo napravili tu promenu.
Hvala ministru. Izgleda da je ipak logika prevagnula. Na član 8. amandman je podnela narodni poslanik Elena Božić-Talijan. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podnela narodni poslanik Radica Jocić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Milan Veselinović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podnelanarodni poslanik Nataša Jovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podnela narodni poslanik Lidija Vukićević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Jeremić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Jadranko Vuković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Radiša Ilić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Slobodan Vuković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Žutić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Jovan Damjanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Živkov. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podnela narodni poslanik Lidija Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Srboljub Živanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Momčilo Duvnjak. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Branimir Đokić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 9. amandmane u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanici Miroslav Markićević, Meho Omerović i Jelena Budimirović. Vlada je prihvatila amandman narodnog poslanika Miroslava Markićevića, a odbila amandmane narodnih poslanika Mehe Omerovića i Jelene Budimirović. To je isti slučaj. Reč ima ministar Marković. Izvolite.
Izvinjavam se, izgleda da mi je popustila koncentracija, prešli smo na član 9. Isti slučaj kao i sa članom 8. Dakle, u pitanju su amandmani gospodina Miroslava Markićevića, Meha Omerovića i Jelene Budimirović, koje takođe prihvatamo. To su amandmani u istovetnom tekstu i mi ih kao Vlada prihvatamo. Zahvaljujem.
Hvala vama. Reč ima dr Zoran Šami. Izvolite.
Nije baš mnogo čest slučaj. Reč je o ovom amandmanu gde se broj potpisa sa 500 povećava na 1.000. To je Vlada prihvatila i postao je sastavni deo zakona, ali hteo bih da govorim protiv tog amandmana. Želim da iznesem stav Demokratske stranke Srbije. Demokratska stranka Srbije smatra da broj potpisa za stranke nacionalnih manjina ne treba povećavati sa predviđenih 500 na više i želeo bih da iznesem razloge za tako nešto. Ne sumnjam da neke nacionalne manjine zastupljene i u ovom parlamentu, koje su brojno veće, kao nacionalne manjine Mađara, Albanaca ili Bošnjaka, neće imati nikakav problem u prikupljanju i 1.000 potpisa, ali u duh postojanja stranaka nacionalnih manjina mislim da mora da se vodi računa o svim nacionalnim manjinama, pa i o onima kojih nema u toliko velikom broju i koje se možda nisu do sada politički organizovale, a treba im dati šansu da se politički organizuju, i za koje bi broj 1.000 bio možda preveliki za registraciju njihove političke stranke. Iz tog jednog suštinskog političkog razloga DSS smatra da ovaj broj ne treba dizati preko 500. Doduše, ja bih, kao svaki profesionalno deformisan matematičar mogao da dam i matematičko obrazloženje: da bi neka stranka kao što su DS, DSS ili neka treća stranka ušla u parlament, mora da osvoji oko 200.000 glasova. Da bi stranka nacionalne manjine ušla u parlament, treba da osvoji oko 14.000 glasova. To je, čini mi se, oko 70 puta manje. Uglavnom, računao sam jednom prilikom, čini mi se da bi oko 700 glasova, odnosno potpisa u tom slučaju trebalo da se prikupi i to je, da kažem, neki odnos. Naravno, ovaj amandman će postati sastavni deo zakona, pošto ga je Vlada prihvatila, ali mi ipak mislimo da to nije dobro. Hvala.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 14. amandman je podnela narodni poslanik Aleksandra Ilić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 14. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami i Jovan Palalić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospodin Šami.
Gospodin Palalić i ja smo u ime DSS podneli amandman na član 14. zakona koji, podsećam vas, govori o tome šta sve treba da sadrži statut političke stranke. Podneli amandman na stav 3. tog člana, gde je u Predlogu zakona nabrojan jedan veliki broj obaveznih stvari koje statut mora da sadrži. Mi smo smatrali da ne treba, da bi se videla priroda političke stranke, ne treba toliko podataka navesti u statutu, odnosno ne treba da bude obavezno i predložili smo, zapravo, da taj stav 3. člana 14. bude znatno kraći. Mi smo kazali: "Statutom se obavezno uređuju", dakle obavezno, "nazivi i sedište političke stranke; simboli vizuelnog identiteta; izgled i sadržina pečata političke stranke i organizacionih jedinica po teritorijalnom principu; organi i njihova ovlašćenja, sastav, način izbora i opoziva, trajanje mandata i način odlučivanja", i onda smo prosto rekli, "kao i sva druga pitanja od značaja za rad i delovanje političke stranke". Naime, ovo što je navedeno je obavezno i potpuno je jasno da na osnovu toga služba koja o tome vodi evidenciju može da stekne uvid u to kako je strukturirana nova politička stranka, ili stara politička stranka, a sve ostalo su neki detalji koji mogu da budu sadržani u statutu; ne vidim da su neki od onih detalja koji su navedeni u članu ovog zakona baš preterano neophodni. Mislim da je formulacija koju smo predložili gospodin Palalić i ja nesumnjivo korektnija jer decidirano navodi ono što je apsolutno obavezno, a ovo drugo je ovo drugo. Mislim da političkim strankama treba ostaviti na volju kako će da izgleda njihov statut; šta će on sve da sadrži, koje sve detalje, to je sad stvar svake političke stranke, nije od interesa nijednom državnom organu da se preterano sekira o tome. Hvala.
Hvala. Reč ima ministar gospodin Marković.
Pričali smo već o tome prilikom rasprave u načelu. Ne bih mogao da se složim sa vašim amandmanom iz više razloga, a ključno je to što ne vidimo na isti način ideju člana 14. Nije ideja člana 14. da definiše stranku i da mi vidimo kakva je vrsta stranke u pitanju. Ideja člana 14. je da buduće situacije do kojih dolazi u radu stranke mogu da se razreše na vrlo jednostavan način. Naime, konkretno mi tražimo, između ostalog: zastupanje političke stranke – mora da se utvrdi u statutu način zastupanja; postupak izmene i dopune statuta – bez toga je nemoguće da prihvatimo statut neke političke stranke; postupak donošenja i izmena drugih opštih akata političke stranke, ako ih donosi; ostvarivanje javnosti rada; način odlučivanja o udruživanju političke stranke u šire političke saveze. Zatim, onaj deo iz Zakona o finansiranju političkih stranaka koji se odnosi na podnošenje izveštaja i vođenje knjiga političke stranke i lica ovlašćena da kontaktiraju sa nadležnim organom; zatim, način donošenja odluke o prestanku rada; način raspolaganja imovinom političke stranke u slučaju prestanka i druga pitanja, kao što ste vi kasnije naveli, od značaja za rad. Ovo su, iako na prvi pogled može da zbunjuje, pitanja koja su u praksi prepoznata kao tačke sporenja koje nemaju svoj odgovor u odluci nadležnog organa. Trenutno je u Ministarstvu spor između dva predstavnika slovačke nacionalne manjine, koji mi vrlo teško možemo da rešimo zbog toga što upravo njihovim opštim aktima nisu dati parametri za rešavanje takvog spora. Imali smo u ranijoj praksi slučajeve nekih drugih stranaka koje su se cepale, pa su se spajale, nisu se spajale. Kada se oni pojave pred nadležnim organom, u ovom slučaju Ministarstvom za državnu upravu, i traže upis drugog lica kao lica ovlašćenog za zastupanje i predstavljanje, zaista je neophodno da mi iz njihovih opštih akata možemo da utvrdimo proceduru i, na osnovu dokumenata koje dostave, da donesemo pravilnu i na zakonu zasnovanu odluku. Mislim da ovo što je navedeno nije previše. Razumem vaš amandman u potpunosti, ali verujte, ovo u praksi može da stvori vrlo ozbiljne probleme, koji konačan ishod imaju u zakonitoj ili nezakonitoj odluci nadležnog organa o upisu lica koje je ovlašćeno za predstavljanje i zastupanje stranke, što ima drastične implikacije s obzirom na ovlašćenja tog lica u našem pravnom sistemu.
Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 16. amandman sa ispravkom podneo je narodni poslanik Momo Čolaković. Amandman je prihvaćen.
Mislim da je važno, pošto je u diskusiji u načelu bilo dosta primedaba na član 16. i pitanje objavljivanja imena osnivača, mi smo prihvatili amandman gospodina Mome Čolakovića i po novoj odredbi člana 16. politička stranka dužna je da učini javno dostupnim putem interneta: osnivački akt, lično ime zastupnika, program, statut i druge opšte akte političke stranke, ako ih donosi. Nadam se da je ovo na zadovoljstvo većine narodnih poslanika u Narodnoj skupštini. Žao mi je što nije ostala ona odredba, ali čini mi se da su argumenti koji su ovde izneti protiv one odredbe bili dovoljno ubedljivi, tako da smo prihvatili ovaj amandman.
Na član 17. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami i Jovan Palalić. Amandman je prihvaćen. Na član 18. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami i Jovan Palalić. Amandman je prihvaćen. Na član 24. amandman je podneo narodni poslanik Momo Čolaković. Da li neko želi reč? (Ne.) Narodni poslanici Milica Radović i Zoran Šami zajedno su podneli amandman kojim su predložili da se posle člana 26. doda novi naslov i član 26a. Da li neko želi reč? (Da.) Gospođa Radović. Izvolite.
Osnovna namera koju smo imali u vidu kada smo predlagali da se broj osnivača stranke sa 5.000 poveća na 10.000 bila je, ako već stranke prolaze taj pooštreni kriterijum za samu registraciju, da bi bilo neophodno osloboditi stranke obaveze sakupljanja potpisa za učestvovanje na predsedničkim, republičkim, lokalnim i pokrajinskim izborima. Smatramo da bi to bilo logično, jer bi se stranke na taj način oslobodile obaveze nepotrebnog gubitka kako vremena tako i novca, koji u tom trenutku nije zanemarljiv. Pored toga što bi se politička scena uozbiljila, možda bismo na taj način rešili još jedan problem koji možda nije toliko važan kao ovaj prethodni, a to je problem zagušenja u sudovima koji vlada za vreme održavanja predizbornih kampanja i u trenutku kada se ovi potpisi overavaju.Mi smo i u načelnoj diskusiji rekli da je ovo naš ključni amandman, koji će, na neki način, uticati na to kakav će biti ishod našeg glasanja o samom zakonu, ali moram da kažem i to da smo mi kao poslanička grupa vrlo zahvalni ministru što je od osam amandmana koje smo predložili prihvatio pet i da nam je drago što je razumeo razloge koji su nas rukovodili, a koji su išli isključivo u cilju popravke ovog predloga zakona.
Reč ima ministar.
Ideja koju ste sada izneli je jedna od ideja, uz izbornu kauciju i niz drugih koje ćemo vremenom dogovoriti i razraditi, koje će biti posledica ovog zakona. U pogledu ideje se skroz slažemo, tu nema nikakve dileme. O tome sam govorio i dok je ovaj zakon bio na javnoj raspravi. Vi takođe podržavate tu ideju. Ono oko čega se ne slažemo to je gde je mesto takvoj odredbi. Po mom uverenju, mesto takvoj odredbi je u izbornim zakonima, u delu koji se odnosi na uslove da bi se proglasila neka lista, kandidat itd. Vi mislite da je ovde. Ipak sam odlučio, zbog neke sistematike propisa, da ne prihvatim ovaj amandman. Apsolutno nemamo dilemu oko ove ideje. Jednostavno, treba napokon da se rešimo tog problema, da ne kažem terora koji imamo kada dođu izbori. U pitanju su milioni potpisa, u pitanju su milijarde dinara, u pitanju su sati i dani potrošenog vremena, u pitanju je maltretiranje pravosudnih organa sa overama potpisa, maltretiranje građana koji tada ne mogu ništa da obave od svojih poslova. Dakle, oko ideje se potpuno slažemo, ali ostajem pri tome da to bude ugrađeno u izborne zakone. Odmah želim da vam kažem, kada je u pitanju zakon o izboru odbornika, o kojem se vodi javna rasprava, na mom stolu se nalazi nova formulacija. Onog momenta kada ovde bude usvojen ovaj zakon, istog momenta u nacrt zakona stavljamo odredbu da registrovane političke partije ne prikupljaju potpise za kandidate za lokalne odbornike. Drago mi je da se bar slažemo suštinski. Ovaj zakon sa svojim osnovnim idejama (pooštravanje uslova za osnivanje i opstajanje političkih stranaka) očigledno ima široku podršku u parlamentu što govori i sama činjenica da imamo ovoliki broj amandmana koji idu i dalje u tom pravcu, a da li se baš slažemo u nekim tehničkim detaljima, možda je i manje bitno. U svakom slučaju, mogu sada da vam obećam, zakone koje bude radilo ovo ministarstvo, a to su svi izborni zakoni, znači i zakon o izboru narodnih poslanika i zakon o izboru predsednika Republike i zakon o izboru odbornika, sadržaće odredbu koju ste vi upravo predložili vašim amandmanom. Ako to bude pomoglo da vi svoj stav o ovom zakonu definišete na pozitivan način prilikom glasanja, biće dobro. Ukoliko ne, već sada prepoznajem da vi načelno imate jedan pozitivan stav prema ovom zakonu i za mene je to dovoljno zadovoljenje. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Zoran Šami.
Neće biti da se slažem, jer mi predlažemo jedan amandman, a vi ga ne prihvatate. Pokušaću da iznesem argumentaciju koja bi možda mogla gospodina ministra naterati da promeni svoj stav. Prvo ću da i ostalim poslanicima (pitanje je da li im je baš pred rukom taj amandman) pročitam naš predlog: Posle člana 26. dodaje se novi naslov Izborna prava stranaka upisanih u registar i dodaje se novi član 26a koji glasi: "Političke stranke upisane u registar imaju pravo sudelovanja na predsedničkim, republičkim, pokrajinskim i lokalnim izborima, a da pri tom ne moraju prikupljati potpise propisane odgovarajućim izbornim zakonom". Slažem se delimično sa gospodinom ministrom da treba promeniti izborne zakone, ali ne škodi da takva odredba stoji i u ovom zakonu, pre svega zato što je ovo zakon o političkim partijama koji na određeni način traži od političkih partija da zadovolje određene uslove da bi bile registrovane kao političke partije, a s druge strane, treba da navede neka prava koja politička partija ima. Kada odem, recimo, da registrujem fudbalski klub, onda moram da znam da li imam pravo da igram u ne znam kojoj ligi, šesnaestoj, nije važno. Tako isto i politička stranka koja se registruje mora da zna unapred koja su joj garantovana prava. Doći će sutra neki drugi ministar i neka druga vlada, 17. vlada, nije važno, pa će da propiše ko zna šta i ko zna kakve izborne zakone će da donese. To je jedno. Drugo, donošenje bilo kog izbornog zakona, a od gospodina ministra smo čuli da je u nekoj proceduri, nije ušlo u skupštinsku proceduru, ali da je u proceduri donošenje novog zakona o lokalnim izborima... Postoje još tri zakona, a to su zakon o predsedničkim izborima, zakon o republičkim izborima i zakon o pokrajinskim izborima, i to će nekog dana možda ući u neku proceduru. Ali, ne smeta ništa, ja vam, gospodine ministre, dajem taj predlog. Možemo jako dugo raspravljati i na okruglim stolovima i zvanično u Skupštini o izbornim zakonima. Imate mnogo otvorenih detalja, u smislu izbornog sistema, definisanja izborne procedure, izborne komisije itd. Ima raznih detalja, vrlo pipavih, tako da kažem, oko kojih se možemo ili ne moramo složiti, o kojima ćemo svakako dugo raspravljati. Međutim, sve postojeće zakone koje sam nabrojao, predsednički, republički, pokrajinski, pa čak i ovaj lokalni, možete promeniti, doneti izmene i dopune tih zakona u onom jednom članu koji govori o prikupljanju potpisa i ubaciti jednu rečenicu. Verujem da ovde u Skupštini ne bi bilo potrebe ni da se raspravlja o tim zakonima. Verovatno bismo ih konsenzusom prihvatili. Dakle, neka ova odredba uđe u ovaj zakon kao pravo političke stranke, da nekom ne bi palo na um da to pravo ospori, a vi nam možete, koliko sutra, poslati ova četiri izborna zakona koji će samo to formalno da promene. O izbornim sistemima, novim zakonima itd. možemo i treba da raspravljamo u jednoj regularnoj proceduri. Na kraju, pošto je ovo poslednji amandman o kom imamo potrebe da pričamo, da nešto kažem i ukupno uzev o zakonu, odnosno viđenje Demokratske stranke Srbije. Podsetiću vas da smo u raspravi u načelu mi apsolutno prihvatili potrebu donošenja zakona, potrebu da se stvari koje su nekada, sa raznim namerama, definisane, još 1990. godine ili devedesetih godina, izmene ili dovedu u red. Složio bih se i ne bih sada licitirao da li će na političkoj sceni biti 20, 220 ili ne znam koliko partija, biće koliko bude, to nije ni važno, važno je da se političkim strankama i zakonski (mada tu fali još jedan detalj, o njemu ću nešto da kažem) da tačno onaj značaj koji treba da imaju. Mi smo sada u medijima, a bojim se da se to pomalo i namerno radi, izloženi, u stvari, jednom tihom tugovanju za vremenom kada političke stranke nisu ni postojale, osim one jedne. Bože moj, to je bar bilo idilično. Onda se znalo ko je gazda i ko šta odlučuje, i ko šta tu ima da priča i šta ima da postoje neki poslanici; mogu da postoje, ali tako da dođu i izglasaju 188 zakona za jedno prepodne i da odu lepo kući na sledećih šest meseci, da odmore. Tog žala po medijima ima. Jedan od načina... bojim se da svi mi, moja stranka svakako to hoće, valja se i dalje boriti za demokratski uređeno društvo, gde reči "politička stranka" neće biti pogrdne reči, nego će to biti jedno specifično udruživanje građana sa onim ciljevima koji su, između ostalog, navedeni u ovom zakonu. Dakle, ponoviću, DSS svakako smatra da zakon o političkim strankama valja doneti. Takođe sam izneo stav Demokratske stranke Srbije u raspravi u načelu kada sam kazao da, nažalost, postoje neki neotklonjivi nedostaci ovog zakona. Iz razumljivih razloga DSS smatra da je u ovaj zakon valjalo uneti i odredbe o finansiranju političkih stranaka da bi se zaokružila ona priča o obavezi i pravu koje političke stranke imaju ili je, u krajnjoj liniji, u paketu sa ovim zakonom trebalo doneti i zakon o finansiranju političkih stranaka, jer onda je priča tu do kraja čista. Zapravo bi bila najčistija kada bi se doneli svi izborni zakoni, ali ova dva svakako. Obrazloženje je da zakon o finansiranju političkih stranaka donosi drugo ministarstvo. Pa, nisam baš siguran da je to obavezno stvar Ministarstva finansija. Čak da je i tako, ne vidim nikakve smetnje da jedan zakon ili paket zakona predlože dva različita ministarstva. Na kraju krajeva, pitanje broja ministarstava i šta koje ministarstvo radi definiše se Zakonom o Vladi i to je promenljiva kategorija. To je jedna mana, za koju naravno ministarstvo gospodina Markovića nije odgovorno, ali mislim da je moglo da se u paketu sa ovim i to pitanje reši. Postojeći zakon o finansiranju političkih stranaka, po mom mišljenju, nije dobar i po mišljenju DSS njega valja menjati, ali menjati u nekom određenom pravcu. O tome će, naravno, biti reči kada o tom zakonu bude reči. Jako mi je žao što preostala tri naša amandmana nisu prihvaćena. Već sam kazao, namerno smo ih podneli samo za ono što smatramo suštinskim. Razmišljao sam o još nekih 20 ili 30 amandmana, ali ne toliko bitnih i nismo hteli da ispravljamo svaku sitnicu koja nam se ne sviđa. Ovih osam, koje smo u ime DSS podneli gospodin Samardžić, gospođa Radović, gospodin Palalić i ja, to su stvarno bili neki naši suštinski amandmani. Ne sumnjam da će ovaj zakon vladajuća većina izglasati. Dobro je da dobijemo taj zakon, ali DSS, zbog svega ovoga što sam kazao, neće dati glasove za ovaj zakon. Hvala.
Ministar ima reč.
Gospodine Šami, mnogo mi se više sviđa da kažete – mi smo opoziciona stranka, pa nećemo dati glas za ovaj zakon, jer u krajnjem slučaju… (Zoran Šami, sa mesta: Sledeći put kad vi budete bili opoziciona stranka…) Da zapamtimo to? Više mi se sviđa to i mislim da bi bilo bolje i za vas, jer u svemu što ste rekli niste ništa rekli protiv zakona, pa zaključujem da zakon jeste dobar. Dakle, vi tražite da se u ovom odeljku koji se zove Upis u registar upiše nešto što je pravo političke stranke. Ja i dalje stojim pri tome da će se prava i obaveze političkih stranaka utvrđivati u posebnim zakonima, izbornim zakonima, kao i zakonu o finansiranju političkih stranaka. Vi ste vrstan matematičar i izuzetan stručnjak, ali kada biste sa kolegama pravnicima otvorili ovu temu koju ste sada otvorili ovde, pretpostavljam da bi vam rekli da sam ja potpuno u pravu. Dakle, po svojoj sadržini, odredba kojom se utvrđuju prava i obaveze ne može da stoji u delu zakona, dakle, po svom materijalnom vidu, u kojem se govori o upisu, o statusnim pitanjima. Prosto, to je kao kad nam vi objasnite šta su cifre, šta su brojevi, na čemu sam vam zahvalan, moram otvoreno da vam kažem da nisam znao razliku, mislio sam da su u pitanju sinonimi. Tako ja sada vama kažem, verujte mi na reč, ne mogu u ovom zakonu da stoje odredbe koje po svojoj sadržini pripadaju drugoj vrsti zakona. U svakom slučaju, hvala vam na svemu što smo razmenili u diskusiji i danas i onog dana kada je bila rasprava u načelu. Znam da nije politički stav takav da se obavezno glasa protiv predloga Vlade, znam da biste vi kao poslanička grupa glasali za ovaj zakon. Opet kažem, mislim da je ovaj zakon dobar i da praktično sve poslaničke grupe podržavaju donošenje istog. Hvala.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 30. amandman je podneo narodni poslanik Momo Čolaković. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospodin Čolaković.
Poštovani predsedavajući, predsedništvo, poštovani ministre, predstavnici Vlade, uvaženi narodni poslanici, Poslanička grupa PUPS podnela je pet amandmana na ovaj veoma značajan zakon. Od toga su prihvaćena dva amandmana i ovom prilikom želim da izrazim zadovoljstvo i zahvalnost ministru i njegovim saradnicima zbog korektnog odnosa prema našim amandmanima i predlozima. U vezi sa zakonom, pošto imamo na raspolaganju vreme poslaničke grupe, želim da kažem da na osnovu uvida koji smo stekli posle podnošenja amandmana i današnje rasprave o amandmanima mislimo da je zakon obogaćen, da je zakon izrazio većinu stavova i mišljenja političkih partija u parlamentu i da predstavlja jedan dobar osnov za političko organizovanje u našoj državi i sređivanje političkih prilika i partija u celini u našoj republici. S tim u vezi, želim da kažem da ćemo mi u danu za glasanje podržati ovaj zakon i glasati za njegovo usvajanje. Zahvaljujem.
Hvala. Na član 33. amandman je podnela narodni poslanik Aleksandra Ilić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 34. amandman je podneo narodni poslanik Momo Čolaković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 38. amandman je podneo narodni poslanik Miletić Mihajlović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 41. amandman sa ispravkom podneo je narodni poslanik Momo Čolaković. Vlada je prihvatila ovaj amandman sa ispravkom. Na član 41. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami, Milica Radović i Jovan Palalić. Vlada je prihvatila ovaj amandman. Na član 45. amandman sa ispravkom podneo je narodni poslanik Veroljub Arsić. Vlada je prihvatila ovaj amandman sa ispravkom. Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača Milan Marković, ministar za državnu upravu i lokalnu samoupravu, želi da da završnu reč? (Da.) Izvolite, gospodine Markoviću.
Na kraju ove rasprave želim da se zahvalim svima koji su u njoj učestvovali, posebno podnosiocima onih amandmana koji su našli svoje mesto u ovom tekstu. Mislim da je ovim amandmanima popravljen inicijalni tekst. Ovo je početak reforme našeg izbornog zakonodavstva i celokupnog političkog sistema. To je reforma koja treba da približi politiku građanima, to je reforma koja treba izborni proces da učini transparentnim, jeftinijim, efikasnijim. To je reforma koja treba da utiče na to da se legitimitet nas koji se bavimo politikom, političkih funkcija, institucija, procesa u budućnosti popravi. Mogu samo da kažem da će Ministarstvo vrlo brzo da izađe sa još nekoliko predloga zakona pred narodne poslanike. To su zakon o biračkom spisku, o državnoj izbornoj komisiji, o izboru odbornika, a iskreno se nadam da će se do kraja godine promeniti i način izbora narodnih poslanika, jer smatram da bi to bila kruna reforme izbornog sistema u našoj republici. Hvala još jednom na ovoj diskusiji i nadam se da će većina narodnih poslanika svojim glasovima podržati ovaj predlog zakona. Hvala.
Zahvaljujem ministru Markoviću. Zaključujem pretres Predloga zakona o političkim strankama, u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 19. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O FONDU ZA RAZVOJ REPUBLIKE SRBIJE (pojedinosti) Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Srđan Spasojević, Dragan Vujadinović, mr Jorgovanka Tabaković, Jelena Budimirović, Mićo Rogović, Zoran Babić, Veroljub Arsić, Zoran Antić, Igor Bečić, Radojko Obradović, Arsen Đurić, Milorad Buha, Marina Toman, Momir Marković, Jadranko Vuković, Gordana Pop-Lazić, Sreto Perić, Marina Raguš, Radica Jocić, Tomislav Ljubenović, Petar Jojić, Zoran Krasić, Slađan Mijaljević, Goran Mihajlović, Milan M. Nikolić, Gordana Paunović-Milosavljević, Ljubomir Kragović, Dušanka Plećević, Dušan Marić, Mirko Munjić, Ognjen Mihajlović, Marko Milenković, Bojan Mladenović, Milorad Krstin, Nataša Jovanović, Paja Momčilov, Vlada Milojković, Dejan Mirović, Vitomir Plužarević, Milovan Radovanović, Vjerica Radeta, Zoran Popović, Dobrislav Prelić, Filip Stojanović, Milan Škrbić, Sulejman Spaho, Nikola Savić, Lidija Vukićević, Dragan Todorović, Nikola Žutić, Milan Veselinović, Slobodan Vuković, Dragan Živkov, Srboljub Živanović, Dragan Aćimović, Boris Aleksić, Milan Avramović, Elena Božić-Talijan, Jovan Damjanović, Vladan Jeremić, Branimir Đokić, Momčilo Duvnjak, Aleksandar Martinović, Vesna Marić, Ljubiša Petković, Dragan Stevanović i Milan Škrbić, kao i amandman Vlade. Primili ste izveštaj Zakonodavnog odbora i primili ste mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Narodni poslanik Nikola Žutić je pismom od 15. aprila 2009. godine povukao amandman koji je podneo na član 16. tačka 15), kojim je predložio da se posle reči "i druge" doda reč "finansijske". Narodni poslanik Slobodan Vuković je pismom od 6. aprila 2009. godine povukao amandman na član 16. tačka 4). Zakonodavni odbor je, na osnovu člana 148. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, odbacio kao neblagovremen amandman koji je na član 18. Predloga zakona podneo narodni poslanik Sreto Perić. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 142. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podnela narodni poslanik mr Jorgovanka Tabaković. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospođa Tabaković.
Da li mogu pre početka rasprave o amandmanu da vas pitam, predsedavajući, pošto nemam dokumenat, ko je ovlašćeni predstavnik za raspravu po amandmanima? U materijalu stoji da su to Mlađan Dinkić i poverenik Dejan Jovanović, da je u načelnoj raspravi takvo ovlašćenje imala i gospođa Verica Kalanović, pa vas molim da me obavestite ko je ovlašćeni predstavnik i date mi o tome pisani dokument.
Potpuno ste u pravu. Pozdravljam gospođicu Jasnu Matić, ministra za telekomunikacije u Vladi Republike Srbije, a pisani dokument sa ovlašćenjem o predstavljanju u toku današnje rasprave ćete dobiti vrlo brzo, upravo je služba pripremila da distribuira taj dokument.
Zahvaljujem se na obaveštenju. To samo potvrđuje da je za raspravu o ovim zakonima koji se tiču vršenja vlasti ministara iz G17 potpuno dovoljno članstvo u G17 za stručnu raspravu, i na to imate pravo, a ja ću pokušati svojom raspravom da dokažem suprotno. Amandman na član 1. podnela sam u sledećem tekstu – da je ovo, u stvari, zakon kojim se definiše, odnosno uređuje pripajanje Garancijskog fonda Fondu za razvoj Republike Srbije. U obrazloženju koje mi je Vlada dala kao odgovor na ovo ne spori se činjenica da ovaj zakon tretira pripajanje Garancijskog fonda Fondu za razvoj, ali da to može da stoji negde u prelaznim i završnim odredbama i da ovo jeste jedan potpuno nov zakon koji na savremenim osnovama uređuje poslovanje Fonda za razvoj. Posao Vlade jeste da skriva ono bitno ako se opredeli za takvo vršenje vlasti, a ova vlast se jeste opredelila za takav način vršenja vlasti, da skriva ono što ne odgovara javnosti, jer bi to umanjilo njen ugled među biračima. Moj posao, kao opozicionog poslanika SNS i poslaničkog kluba Napred Srbijo, jeste upravo da otkrivam ono sakriveno, zato amandman i glasi tako, jer je čitav zakon napravljen u svrhu pripajanja Garancijskog fonda, koji ima 34 zaposlena koje treba prebaciti u Fond za razvoj, koji sa 50 zaposlenih ostvaruje izuzetno značajne poslove za privredu Srbije finansirajući raznovrsne projekte, investicije, ali i radeći besplatno sve tehničke poslove za Vladu Republike Srbije u kojoj G17, držeći ključne finansijske resore, ogromnu količinu finansijskih sredstava preko subvencija (koje reguliše uredbama, a ne zakonom) dodeljuje po samo njima znanim kriterijumima i nema dovoljno jasan i transparentan način. Garancijski fond je ostvario gubitak. Na teret sredstava Fonda su pale garancije od preko dve milijarde dinara. To što će Fond morati da isplati garancije koje su lošim radom Garancijskog fonda pale na teret kapitala Fonda za razvoj u stvari znači da će se u toj meri umanjiti kapital Fonda za ulaganje u privredu Srbije. To je svrha ovog zakona. Ta nova 34 zaposlena iz Garancijskog fonda koji će doći u Fond za razvoj će verovatno ostati u Fondu po već oprobanom principu psiholoških testova koji su primenjivani od 2001. godine do danas, u javnosti je poznato, u najmanje dva navrata, jednom u Narodnoj banci Jugoslavije, a onda u Poreskoj upravi, gde su se masom psiholoških i uglavnom besmislenih pitanja, sa tajnim i anonimnim testovima za one koji ih rade, ali dobro poznatim i već unapred utvrđenim rezultatima za davanje otkaza ili stavljanje na listu tehnoloških viškova za nepodobne ljude, sigurno lišavali onih koji nisu po meri G17. Po saznanjima od ozbiljnih ljudi, imam informaciju da je uglavnom reč o vrlo mladim ljudima, koji će možda, i možda bi trebalo, da nađu posao kroz ovaj novi stimulativni fond zapošljavanja pripravnika. Ali, stručne ljude koji su iz Invest banke, jedne od one četiri ugašene banke, koji su vrlo profesionalno obavljali svoj posao u Fondu za razvoj, zameniti ovakvom ekipom mladih ljudi, zaista ne mislim da je korisno u ovakvom trenutku. Pitanje koje pre svega želim da postavim je sledeće: kako su i kojom stručnošću opredeljene te garancije ako su one pale na teret? Koji pristup povlašćenim kamatama i kreditima su imale firme (i koje) koje su dobijale ove garancije i šta su te firme mogle da daju kao zalog Garancijskom fondu, na primer hipoteku ili bilo šta, a da to nisu mogle da urade same direktno pred bankama i finansijskim organizacijama kod kojih su uz garanciju Garancijskog fonda dobijale povlašćene kredite? Tajna je u državnom uticaju – onaj ko daje garanciju Garancijskog fonda, i kod neke regularne komercijalne banke može da obezbedi tu prečicu, radi to iz razloga da bi mogao razliku od povlašćene do komercijalne kamate da podeli sa onim ko tu kamatu plaća. Kako je ostvaruje? Državnim uticajem i monopolom, jer Garancijski fond je bio u vlasništvu države i iza njega stoji neki moćnik koji, poput Mlađana Dinkića, može, koliko prekjuče, da prozove banke koje se ne uključuju u program kreditiranja likvidnosti, koji on reklamira kao svoj jer on predstavlja Vladu u ekonomskom i finansijskom delu (znaju to dobro članovi Vlade, a znamo i mi građani pogubne efekte vođenja finansijskih i svih ostalih poslova i institucija), a da druge koje su dobre i uključuju se u ove poslove pohvali za ono što rade. Znači, razlog zašto u članu 1. piše da je ovo zakon o pripajanju Garancijskog fonda je u tome što je čitav zakon upravo osmišljen tako da onaj ko treba da odgovara za skup projekat ustanovljavanja Garancijskog fonda, zloupotrebu ugleda države i, na kraju, sredstava od preko dve milijarde palih garancija na teret, treba to javnosti i da prizna, onako kako se ovih dana uobičajilo da se greške priznaju, poput ove poslednje kada nam gospodin Jelašić priznaje svoju grešku u izradi pasoša. Zahvaljujem.
Da li još neko želi reč? Reč želi narodna poslanica Snežana Sedlar.
Poštovani predsedavajući, uvažene kolege poslanici, gospođo ministarka, osvrnula bih se samo na izlaganje gospođe Jorgovanke Tabaković, vezano za testiranje, primera radi, u Poreskoj upravi. Pošto sam i sama bila radnik Poreske uprave, veoma dobro znam kako se sprovodi testiranje ljudi koji su obučeni za poslove, visokoškolovani kadrovi. Ta testiranja rade atestirane stručne agencije najobrazovanijih psihologa u našoj zemlji. To je prvo. Drugo, rezultati testova su apsolutno nepoznati. Neću navoditi uopšte o kojoj političkoj stranci je reč, ali bio je jako indikativan primer testiranja gospodina koji je trebalo da bude, da ne kažem, izabran, ali da ne bude u suštini izabran na poslednjem reizboru u jednoj velikoj poreskoj instituciji, neću reći o kojoj teritoriji se radi, koji je najbolje uradio test, pa je zbog toga bio v.d. direktor pet-šest meseci, a sada je izabran za direktora, bez obzira na to što nije pripadnik nijedne političke stranke. To je prvo. Drugo, šta više reći o napadima Srpske napredne stranke, ona se i ne bavi ničim drugim nego Mlađanom Dinkićem i strankom G17 plus. Kao neko ko se bavi ljudskim resursima lično sam uvek uvažavala struku, naročito struku psihologa. Kao direktor za ljudske resurse Hemijske industrije "Hipol" u Odžacima primenjivala sam to pre 20 godina, rezultati su bili odlični i pokazali su se u praksi uvek kao oni koji su nam zaista davali za pravo da određene ljude rasporedimo na prava radna mesta, bilo da su u pitanju timski ili individualni projekti. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić, replika.
Rečeno je da se Srpska napredna stranka bavi isključivo Mlađanom Dinkićem. Prvo, on ne zaslužuje da se ovako velika i ozbiljna politička stranka bavi njime, ali, nažalost, ne bave se drugi organi koji bi trebalo da se bave. Mlađan Dinkić zaslužuje da se ispita sve što je uradio od 5. oktobra 2000. godine do danas na čelu organizovane grupe koja je upropastila Srbiju. U tu grupu računam sve kadrove koje je on izabrao. Ponižavate nas ovde, za veoma važne zakone dovodite predstavnike svoje stranke da ih brane, a ne stručne ljude. Meni je nezamislivo da vi kao predsedavajući, a pripadate toj grupaciji, prihvatate da ministar telekomunikacija brani zakon koji mu uopšte ne pripada organski. I ona sad nešto tamo računa, piše u neku svoju sveščicu, kao, sprema se da nam odgovori na neko pitanje. To šta ona zna o Srbiji i koliko Srbiju ceni videli smo kad je promovisala onaj časopis kojim se Srbija svrstava u red država koje su izvršile genocid. Mlađan Dinkić će svakako biti predmet bavljenja članova Srpske napredne stranke onda kad mi budemo mogli da odlučimo da li kriminalci treba da budu u zatvoru ili ne. Sve dok vladajuća većina odlučuje da kriminalci ne budu u zatvoru, da je ovde uspeh kad upropastiš Srbiju, kad je potpuno razbiješ i rasturiš, kad rešavaju mašinske puške ko će da bude na vlasti, kad uništiš domaći finansijski sektor, domaće osiguranje, domaće banke, kad isključivo po podobnosti zapošljavaš ljude po Srbiji, kad sve svoje ljude spasavaš sada da ne dobiju otkaz kad sirotinja dobija otkaz, sve dotle država neće da valja. Sve dotle dok ne smete sami da idete na izbore, nego vas vodi Boris Tadić, pa posle toga mora da vam ponudi resore od kojih se nama krv ledi u žilama, sve dotle u Srbiji neće da valja. Pravite se vi važni koliko god hoćete. Imate samo mnogo uticaja i mnogo moći. Izmišljate testove kojima ćete svoje ljude da zapošljavate. Jednog dana će se saznati sve šta radite. Sada vas kriju. Sada vidim zašto vas kriju oni koji vas vode kroz Srbiju. Zato što mnogo toga kriju i o sebi. Jednog dana sve će biti otvoreno. Imali ste dovoljno vremena da utvrdite da li se neko od nas bavio poslovima koji su protivzakoniti, nemoralni, kojima se Srbija srozava. Sa istim pravom ćemo i mi da utvrdimo šta ste to sve vi uradili. Draga moja gospođo, već cvile vaši kadrovi, koji ne mogu da podnesu teret koji ste im natovarili, teret da 20% svoje plate moraju da uplaćuju G17 plus i da im je plata za toliko i povećana da bi mogli da finansiraju jednu ogromnu finansijsku mašineriju koja se zove G17 plus. (Predsedavajući: Vreme.) Nemojte, molim vas, da prozivate SNS. Vi ste stranka vlasti već devet godina. Sav novac je u vašim rukama, sve institucije su u vašim rukama. Jednog dana videćete kako je to teško kada shvatite da ste branili ljude koji to ne zaslužuju.
Da se vratimo na dnevni red. Na član 1. amandmane, koji su po svojoj sadržini istovetni, podneli su narodni poslanici Gordana Pop-Lazić i Marina Raguš. Reč ima narodna poslanica Marina Raguš.
Kada je reč o Predlogu zakona o Fondu za razvoj Republike Srbije, vrlo je značajno, pored obrazloženja koje smo dali i pokušaja da učinimo ovaj predlog zakona što preciznijim (a obrazloženje i amandman imate i zaista su u pitanju pravno-tehničke intervencije), da se osvrnemo na situaciju u kojoj donosimo ovako važan predlog zakona, pokušavajući da razumemo da li će Fond za razvoj Srbije uspeti da sprovede sve ono što je ovim zakonom propisano. Na prvom mestu, ono što nas zatiče svaki dan, a tiče se punjenja Fonda za razvoj, finansijskih sredstava, jesu sve veći efekti finansijske krize koja je zadesila Srbiju. Nije nam jasno, posle ovog poslednjeg aranžmana sa Međunarodnim monetarnim fondom, na koji će način Fond za razvoj Srbije uspeti da ispuni sve ono što je plan aktivnosti, recimo, za ovu godinu. Nije nam jasno na koji način Vlada Srbije, a opet u kontekstu razvoja Srbije, misli da zadrži nivo zaposlenosti za 2009. godinu, a to je jedan od prioriteta. Voleli bismo daod ovlašćenog predstavnika Vlade čujemo to, kako bi ova rasprava ipak unela i ono što jesu najveća interesovanja građana Srbije, koji se ovakvim temama, moram priznati, raduju, ne bi li saznali kakva ih to budućnost čeka. Ono što treba da pomenemo jeste da efekti krize na dramatičan način utiču na najugroženije delove stanovništva. Treba imati u vidu da pola miliona ljudi živi ispod donje linije siromaštva, da, ukoliko sam dobro razumela gospodina Dinkića, na mesečnom nivou oko dve i po hiljade ljudi ostane bez posla, da se planira upošljavanje određenog broja pripravnika, s tim da poslodavac nema obavezu da te ljude posle određenog roka ipak zadrži u nekakvom radnom odnosu. Sve su to vrlo važni segmenti, koji bi trebalo da odslikaju sprovodljivost ovog predloga zakona. Očigledno je da se o zakonu promišljalo onog momenta kada se nije očekivala takva presija, u odnosu na svetsku finansijsku krizu, na samu privredu Srbije, pa je Fond za razvoj izgledao sasvim drugačije, kao ideja, ali za sada, u odnosu na projekcije za 2009. godinu pada proizvodnje, osetnog pada BDP, zaista ozbiljne zaduženosti kod svetskih finansijskih institucija, nije jasno na koji će način Fond za razvoj uspeti da sprovede ono što se ovim zakonom nalaže i što jeste projekcija, kada je reč o objedinjenoj raspravi o ovom zakonu. Mi smo tada izrazili slične sumnje. Podaci su tada bili malo drugačiji, sada su gori, što će reći da se naša situacija iz dana u dan menja. Jedino što interesuje građane Srbije jeste da li je ova vlada spremna i ima li kapaciteta da obezbedi finansijsku, ekonomsku, socijalnu sigurnost, a to se tiče, u najširoj mogućoj reči, i Fonda za razvoj. Naravno, koristim priliku da dotaknem i ostale amandmane, s obzirom na to da, sticajem okolnosti, predstavljam celu poslaničku grupu, pa koristim vreme koje je predviđeno za poslaničku grupu. Ono što mora da se napomene jesu rezultati skorašnjih istraživanja javnog mnjenja. Između ostalog, zabrinjavajuća je činjenica da je u današnjoj situaciji strah od nezaposlenosti postao jači od straha od smrti, ili strah od gubitka posla. Mislim da je ta činjenica dovoljna da svi stanemo i razmislimo kako će to život da izgleda u narednih nekoliko meseci, ne u toku ove godine, za građane Srbije. Posle rebalansa budžeta, koji je na dnevnom redu sutra, očekujemo još jedan rebalans budžeta za ovu godinu. Naše je uverenje da će budžetski deficit da bude još veći, u situaciji kada su transferi za lokalne samouprave manji, kada se pozicije budžeta za određena ministarstva smanjuju za 20%, a već sada imamo spoljni dug koji iznosi oko trideset milijardi dolara i pre izvesnog vremena smo, u toku ovog redovnog zasedanja, govorili o zajmu banke SE, to je oko dvadeset miliona evra. To su za početak ozbiljne cifre o kojima treba da razmišljamo, da li ćemo biti u mogućnosti da vratimo sve te dugove i kako će izgledati monetarna i finansijska stabilnost države Srbije. To je pretpostavka bilo kakve priče na temu Fonda za razvoj države Srbije i nadamo se da ćemo tokom rasprave u pojedinostima po ovim objedinjenim tačkama... Pri tom moram da izrazim protest zbog objedinjavanja ovako važnih tema, mislim da se ipak gubi na kvalitetu diskusije i težište se marginalizuje, samim tim što ste u prilici da pričate o različitim temama u okviru jedne tačke dnevnog reda. Nadam se da će biti sluha u nekim redovnim zasedanjima, jer mislim da u ovim trenucima imamo, na prvom mestu, odgovornost prema onim ljudima koji su nas ovde poslali da ovde predstavimo ono što je u njihovom najboljem interesu. Hvala.
Hvala. Na član 1. amandmane, koji su po sadržini istovetni, podneli su narodni poslanici Milorad Buha, Sreto Perić i Momir Marković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Jadranko Vuković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podnela narodni poslanik Marina Toman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandmane, koji su po sadržini istovetni, podneli su narodni poslanici Momir Marković, Tomislav Ljubenović, Petar Jojić, Zoran Krasić, Ljubomir Kragović, Dušan Marić, Milorad Krstin, Nataša Jovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandmane, koji su po sadržini istovetni, podneli su narodni poslanici Slađan Mijaljević, Goran Mihajlović, Milan Nikolić, Gordana Paunović-Milosavljević, Dušanka Plećević, Mirko Munjić, Ognjen Mihajlović, Marko Milenković, Bojan Mladenović, Sreto Perić, Paja Momčilov, Vlada Milojković, Ljubiša Petković, Aleksandar Martinović i Dejan Mirović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandmane, koji su po sadržini istovetni, podneli su narodni poslanici Vitomir Plužarević, Milovan Radovanović, Marina Raguš, Vjerica Radeta, Gordana Pop-Lazić, Zoran Popović i Dobrislav Prelić. Reč imnarodna poslanica Marina Raguš.
Da bi građanima Srbije bilo jasnije, član 2. Predloga zakona o Fondu za razvoj Republike Srbije kaže sledeće: "Delatnost Fonda zasniva na sledećim načelima: 1) podsticanja ravnomernog regionalnog razvoja, uključujući i razvoj nedovoljno razvijenih područja; 2) podsticanja poslovanja pravnih lica i preduzetnika u Republici Srbiji; 3) podsticanja konkurentnosti i likvidnosti privrede Republike Srbije i 4) podsticanja zapošljavanja." Naravno, život jednog člana izgleda ovako fazno: prolazi amandmane kroz raspravu u pojedinostima i svako se od poslaničkih grupa trudi da svaki član bude što precizniji i jasniji, kako bi slobodna sudijska uverenja i tumačenja bila u korist onih kojima bi ovakvi predlozi zakona trebalo da unaprede svakodnevni život. Tako smo i mi,u smislu preciziranja i pravno-tehničke korekcije, tražili da se u članu 2. stav 1. tačka 2) posle reči "podsticanja" dodaju reči "uspešnog privredno-finansijskog i ekonomskog". Zašto je to tako? U najširem mogućem smislu, analizirajući Predlog zakona o Fondu za razvoj Republike Srbije (tu najavljujem korišćenje vremena predviđenog za Poslaničku grupu SRS) kolega Milorad Buha je napravio paralelu, upoređujući dosadašnji saldo Fonda za razvoj i ono što bi trebalo da bude projekcija aktivnosti Fonda za razvoj, baš u vezi sa članom koji sam sad citirala. Između ostalog, Fond za razvoj Republike Srbije je, na osnovu dosadašnjeg zakona, trebalo da predstavlja finansijsku kreditnu instituciju za podsticanje privrednog razvoja i obezbeđenje likvidnih sredstava, strukturiranje velikih privrednih sistema i njihovu pripremu za privatizaciju, obezbeđenje sredstava za mala i srednja privredna društva, podsticanje zapošljavanja, razvoj tržišta kapitala, podsticanje ravnomernog privrednog razvoja nedovoljno razvijenih područja i sl. Nažalost, ovako široka lepeza nadležnosti Fonda u uslovima naglašenih društveno-ekonomskih i privredno-strukturnih promena kroz koje je prolazio naš privredni sistem nije pratila adekvatna finansijska kreditna i ostala ulaganja, te se zapravo sve ove odredbe koje sam pomenula nisu suštinske promenile. Zakon o fondu za razvoj ipak je ostao samo ideja, samo slovo na papiru, bez praktičnog oživljavanja privrede, podsticaja razvoja malih i srednjih preduzeća, održivog razvoja nivoa zaposlenosti. U objedinjenoj raspravi u načelu, u prisustvu gospođe Kalanović, mi smo dali konkretne i precizne statističke podatke praćenja stope siromaštva u najvećim gradskim centrima, koje je radila jedna grupa eksperata (neki od njih su čak bili u sistemu vlasti svojevremeno), konsultujući Nacionalnu službu za zapošljavanje. Verujte da su ti podaci bili vrlo frapantni, u smislu da se u određene regione i delove ulagalo, ali je stopa razvoja faktički ostala skoro nepromenjena, pogotovo održivog razvoja. Mislimo da su očigledno odabrani pogrešni putevi projekcije privrednog razvoja, saradnje sa finansijskim institucijama, potpisivanja ugovora za koje cenimo da su na štetu države Srbije i građana Srbije, to je naše političko uverenje. Da smo mi u pravu i da smo sve vreme govorili jedinu pravu opciju čak je potvrdio gospodin Dinkić, za koga smo očekivali da bude tu sada, pa da nastavimo tamo gde smo stali pre izvesnog vremena. To nas je sve frapiralo zato što je počeo da zvuči onako kako mi zvučimo godinama. Ono što smo tada imali prilike da čujemo jeste da ko zna kada ćemo ući u zajednicu najrazvijenijih evropskih zemalja, poznatiju kao EU, s obzirom na to da smo toliko decenija iza razvoja i standarda pre statusa članice EU, a dok se to ne desi treba se okretati istočnim tržištima. Tako je gospodin Dinkić pomenuo i određene aranžmane sa Ruskom Federacijom, Belorusijom, Kinom. To apsolutno ne bi bilo sporno da nismo bili ljuti protivnici koncepta koji je predstavljao gospodin Dinkić do sada, a to je koncept približavanja EU na ovakav način. Da opet pojasnim, zbog lošeg interpretiranja, Srpska radikalna stranka je bila za sve one integracije koje državu Srbiju doživljavaju kao ravnopravnog partnera, a ne kao šalter na koji će se podnositi zahtevi, a mi treba to samo da ispunjavamo, odričući se suvereniteta i integriteta i svog identiteta. Tako smo izgubili i poslednju šansu za nešto što je polazna osnova za dobru privredu. Da ovo ne bi bila samo prosta i prazna politička priča, navešću samo nekoliko primera, što se tiče razvoja Srbije. Ono što je evidentno je primer "Fijata". Znamo da u svetlu svetske finansijske krize, koja je najdublja kriza posle 1929. godine, koja je pokazala da je neoliberalni sistem nemoguć i neodrživ, da je pao u jednom danu, da su finansijske institucije, formirane u Breton Vudsu 1944. godine, doživele sistemsku promenu, zapravo urušene, da svet zapravo pokušava da kroji novu finansijsku kapu... Dakle, niko nije mogao da pretpostavi da će se to desiti na takav način, niti da će se odraziti na ekonomije svih zemalja sveta. Skretali smo pažnju, kada je to već postalo evidentno kao vrlo opasan proces, da tako nešto može da se desi nama, ali nas niko nije slušao. Ovo u kontekstu "Fijata" znači da ono što je bilo projektovano kao posao decenije nije moglo da se ostvari, da je "Fijat" došao sa mnogo manjim kapacitetima, da "Fijat" trenutno pokušava da sprovede potpuno novu strategiju poslovanja u automobilskoj industriji, ali takođe znamo da "Fijat" nema sa kim da sarađuje na teritoriji Srbije i to je ono što treba da bude značajan primer u kontekstu ispunjavanja standarda EU. Znamo da su pokušali da kontaktiraju preduzeća koja se bave proizvodnjom rezervnih delova i da nisu uspeli do sada da ostvare nijedan uspešan kontakt, jer je tehnologija zastarela, jer se radi po tehnologiji koja je 20 godina iza tehnologije "Fijata". Ovo je primer nečega o čemu SRS već neprestano godinama ukazuje, da je Evropska unija toliko daleko otišla i da će nas prilagođavanje naše privrede privredi EU izuzetno puno koštati, opet uz kredite međunarodnih finansijskih institucija. Na drugoj strani smo upućivali da su naši interesi, zapravo, vezani za istočna tržišta, na prvom mestu Ruske Federacije. Zašto? Zato što mi njima imamo šta da ponudimo, zato što smo najkompatibilniji sa privredama sa kojima smo toliko sarađivali. Navodili smo i konkretne primere, kojima ćemo se kasnije pozabaviti, sklapanja ugovora, recimo, za izgradnju infrastrukture, pa smo videli da su međunarodne finansijske institucije koje kreditiraju i finansiraju određeni projekat za izvođače uglavnom ovde koristile usluge stranih firmi, jer naše firme nisu odgovarale tim standardima. Da sve to jeste tačno, opet se vraćam na sam početak priče, nama je potvrdio ministar za ekonomiju i regionalni razvoj kada je rekao – ko zna kada će Srbija postati članica EU, to je jedan proces, najrealnije je da se u ovom trenutku okrećemo istočnim tržištima. To je proverljivo, nalazi se zapisano u okviru stenograma redovnog zasedanja. To je nama dovoljna potvrda da smo sve vreme bili u pravu. Sada pokušavamo da saznamo, posebno tokom sutrašnjeg dana, samo da napravim malu digresiju, na koji način ćemo mi puniti budžet Republike Srbije. Šta konkretno aranžman sa Međunarodnim monetarnim fondom znači za Republiku Srbiju kada znamo da je, recimo, zahtevano da nivo BDP za državu Srbiju bude drastično niži u odnosu na ostale zemlje, što će reći da se zahtevalo od države Srbije u ovom momentu finansijske krize da drastično smanji javnu potrošnju? To znači da su ministarstva počela da otpuštaju ljude, sa kojima, vrlo verovatno, posle šest meseci raspoređivanja neće znati šta će. Ti ljudi će biti bez posla. To nadalje znači da će svi oni koji rade u okviru paradržavnih sistema, a to je jedina isplativa privredna delatnost u Srbiji, dakle, da se ostvaruje dohodak u okviru države i paradržavnih institucija, takođe biti u perspektivi smanjenja državne administracije, pogotovo u svetlu činjenice da ste državnu administraciju nasledili sa 8.000 uposlenika, a sada broji 28.000, takođe prema rečima gospodina Dinkića. Dakle, to su sve teme za koje ćemo mi nadalje u ovoj raspravi u pojedinostima, o konkretnim amandmanima, u korist interesa građana koji sve ovo prate, pokušati da damo konkretne odgovore, da li je ovaj predlog zakona sprovodljiv, da li ovaj predlog zakona ovako smišljen, na ovaj način, može da se sprovede u petogodišnjem periodu i na koji način će Fond za razvoj da obezbedi sredstva koja su preko potrebna za ovako široku lepezu delovanja. Hvala.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandmane, koji su istovetni po sadržini, podneli su narodni poslanici Filip Stojanović, Milan Škrbić, Sulejman Spaho, Nikola Savić, Marina Toman, Lidija Vukićević, Dragan Todorović, Nikola Žutić, Milan Veselinović, Slobodan Vuković, Jadranko Vuković, Dragan Živkov i Srboljub Živanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Radica Jocić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandmane, koji su istovetni po sadržini, podneli su narodni poslanici Milan Avramović, Milorad Buha, Elena Božić-Talijan, Boris Aleksić i Dragan Aćimović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandmane, koji su istovetni po sadržini, podneli su narodni poslanici Petar Jojić, Vladan Jeremić, Branimir Đokić, Radica Jocić, Lidija Dimitrijević, Nataša Jovanović, Momčilo Duvnjak i Radiša Ilić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Jovan Damjanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandmane, koji su istovetni po sadržini, podneli su narodni poslanici Tomislav Ljubenović, Zoran Krasić i Milorad Krstin. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Marina Raguš. Izvolite.
S obzirom na to da ja ne mogu konkretno da predstavim amandmane koje su moje kolege podnele, koristiću vreme koje je predviđeno za Poslaničku grupu SRS, vezano za Predlog zakona o Fondu za razvoj Republike Srbije. Vrlo je značajno da javnosti u Srbiji bude potpuno jasno šta zapravo predviđa poslednji aranžman sa Međunarodnim monetarnim fondom. On je sklopljen 26. marta 2009. godine, posle deset dana tajnih pregovora. Mi smo, kao i šira javnost, bili upućeni samo na osnovu, ipak kontrolisanog, pisanja medija u Srbiji. Ono što je zapravo važno jeste da je tada zaključen sporazum o uzimanju kredita od oko tri milijarde evra. Prema izjavi guvernera NBS, sporazum traje do aprila 2011. godine. U prve dve godine Srbija će dobiti oko 2,2 milijarde evra. Prvi deo ove sume će biti odobren oko 15. maja 2009. godine, pod uslovom da bord direktora odobri mere koje će Vlada Srbije sprovesti na osnovu zahteva MMF-a. Drugi deo će biti odobren u 2010. godini. Ono što je guverner Jelašić izjavio jeste da će kamate na ovaj kredit biti u rasponu od 1,47 do 3, 47%. Dakle, pre zaključivanja ovog sporazuma sa Međunarodnim monetarnim fondom, koji je Srbiji, a opet u kontekstu priče Fonda za razvoj Srbije, predstavljen kao jedini spas za Srbiju, u januaru 2009. godine Vlada je zaključila još jedan sporazum. Tada se Srbija preventivno zadužila za oko 400.000.000 evra. Naravno, nije nam namera da u detaljima obrazlažemo sporazum, kojim ćemo se baviti tokom sutrašnje rasprave o rebalansu budžeta, ali je ovo vrlo značajno u kontekstu Predloga zakona o Fondu za razvoj Republike Srbije, da vidimo kakva je zaista trenutna situacija. Preventivno zaduživanje od 400.000.000 evra značilo je da ta suma nije bila iskorišćena do marta 2009. godine i završetka novih pregovora sa MMF-om, iako smo mi redovno plaćali kamatu i na ovaj kredit. Dakle, kada uzmemo u obzir ove činjenice, dolazimo do zaključka da se Republika Srbija u martu 2009. godine zadužila za dodatnih 3.000.000.000 evra, iako nije iskoristila ni evro od prethodnog kredita od 400.000.000 evra. Ono što je takođe posebno neshvatljivo jeste da je Vlada Srbije ovako besmislenu ekonomsku politiku sprovela u trenutku kada se država Srbija nalazi na ivici ekonomske održivosti, o tome svedoči sutrašnji rebalans budžeta i još jedan koji očekujemo, s obzirom na budžetski deficit koji će vrlo verovatno da se pojavi do kraja godine. Pokušavamo da shvatimo na koji način vi mislite da sprovedete odredbe zakona o Fondu za razvoj Republike Srbije, u kontekstu lepeze oblasti delovanja. Takođe, ono što je vrlo značajno, prema zvaničnim podacima NBS koji su dostavljeni Narodnoj skupštini, ukupan broj privrednih subjekata čiji su računi u blokadi na dan 24. februara 2009. godine iznosio je oko 57.000, broj evidentiranih zaposlenih kod njih iznosi oko 152.000, a ukupan iznos blokade – 214,6 milijardi dinara. To je oko 2,3 milijarde evra, prema zvaničnom kursu NBS od 7. aprila 2009. godine, kada smo mi, u stvari, na prvom mestu mr Dejan Mirović, pravili ove analize pripremajući se za ovo redovno zasedanje, između ostalog i za raspravu o Predlogu zakona o Fondu za razvoj Republike Srbije. U raspravi povodom amandmana na prethodni član rekla sam da je vrlo značajno da se objasni građanima Srbije, pa neka odluče koji put ekonomskog oporavka bi trebalo da bude najisplativiji za državu Srbiju i na koji način će Fond za razvoj moći da puni svoj budžet, šta je to što MMF traži od Srbije u ovako teškoj ekonomskoj situaciji. Verujem da ćete makar uzeti učešća, u smislu da li je logično da takva međunarodna finansijska institucija pravi diskriminaciju u odnosu na privredu kakva je u Srbiji u poređenju sa ostalim zemljama. Dakle, ono što zvanično jeste zahtev od strane MMF-a jeste da budžetski deficit bude manji od dve milijarde evra, odnosno da bude oko 967.000.000 evra, ali svakako ispod 3% BDP-a. Takođe, oko 967.000.000 evra dozvoljenog godišnjeg srpskog deficita će se očigledno nadoknaditi opet iz sredstava dobijenih, verujemo, prodajom velikih srpskih preduzeća, iz kredita MMF-a ili ostalih zapadnih kreditora koji su povezani sa Međunarodnim monetarnim fondom. To je značajan deo ovog kreditnog aranžmana. U tom kontekstu, predstavnik Međunarodnog monetarnog fonda Albert Jeger je izjavio za "Glas Amerike" da će kredit MMF biti iskorišćen za otplatu stranog duga sa kojim će se Srbija suočiti u 2009. i 2010. godini. Srpski ministar finansija je izjavila da će deficit od 3% finansirati od nepotrošenih prihoda od privatizacije od oko 550.000.000 evra, od očekivanog kredita Svetske banke od 300.000.000 dolara, IPA fondova sa oko sto miliona evra, a ostalo će se obezbediti komercijalnim zaduživanjem u zemlji i inostranstvu. Svejedno, ostatak od preko milijardu evra, koliko nedostaje srpskom budžetu za 2009. godinu, prema zvaničnim zahtevima MMF-a mora da se pokupi od građana Srbije. U tom kontekstu se postavlja pitanje: zašto MMF na prvom mestu nije odobrio Srbiji kredit koji pokriva deficit ili zašto uporno traži od Srbije da deficit bude ispod 3% bruto domaćeg proizvoda? Tu dolazimo do vrlo značajne činjenice, koja slika odnos međunarodnih finansijskih institucija prema Srbiji. Samim tim mislimo da je svako predstavljanje aranžmana sa finansijskom institucijom kao što je MMF kao spasonosnog pogrešno. Naprosto, kada se uzme u obzir da se za Srbiju od strane MMF-a primenjuju drugačiji uslovi nego oni koji se, recimo, primenjuju u SAD... Jer, prema najavama iz Amerike, koja je najveći akcionar u Međunarodnom monetarnom fondu, budžetski deficit za 2010. godinu biće najveći u istoriji i iznosiće 13% bruto domaćeg proizvoda. Slično tome, dvostruki standardi ove finansijske institucije su očigledni kada se uporedi Srbija, recimo, sa bogatim zemljama iz Evropske unije: budžetski deficit od preko 3% bruto domaćeg proizvoda imaju Francuska, Španija, Irska i Velika Britanija, ali je njima ostavljen rok da dođu na onaj nivo koji je MMF zahtevao od Srbije (ispod 3% deficita u odnosu na bruto domaći proizvod) tek 2012. i 2013. godine. Za nas to znači upravo ono što sam na početku rekla – otpuštanje velikog broja ljudi koji rade u državnoj administraciji. Mi smo gospođi Kalanović uputili pitanje – šta će biti sa tim ljudima i na koji način mislite da obezbedite finansijsku i socijalnu sigurnost ogromnog broja ljudi? Nismo do sada dobili zvaničan odgovor, ali bismo voleli da čujemo, u kontekstu i svetlu Predloga zakona o Fondu za razvoj, na koji način u ovakvoj situaciji Fond za razvoj misli da, recimo, doprinese nivou zaposlenosti koji se predviđa u planu aktivnosti za 2009. godinu?
Na član 4. amandmane su, u istovetnom tekstu, podneli narodni poslanici Vlada Milojković, Mirko Munjić, Goran Mihajlović, Slađan Mijaljević, Aleksandar Martinović, Marko Milenković, Vesna Marić, Paja Momčilov, Bojan Mladenović i Ognjen Mihajlović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Ljubomir Kragović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Marić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Spasojević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Srđan Spasojević.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre, uvaženi građani Srbije, ispred Poslaničke grupe Nova Srbija podneo sam amandman na član 4. stav 3. da se posle reči "glasa" briše tačka i dodaju reči "preostalih 49% akcija mogu se izdati kao prioritetne". Obrazloženje ovog amandmana je: "Pod prioritetnim akcijama podrazumevamo one akcije, što u prevodu znači da su to akcije bez prava glasa. Prihvatanjem ovog amandmana izbegla bi se mogućnost da u bilo kojoj prilici na politiku Fonda utiču manjinski akcionari." Kada govorimo u pojedinostima, a i u načelu, mogli smo primetiti da kod ovog zakona padaju u oči dve nelogičnosti. Prva je da ministar, potpredsednik Vlade Mlađan Dinkić preuzima, praktično, upravljanje Fondom, jer oduvek je predsednik upravnog odbora bio predsednik Vlade. Ono što pada u oči jeste ukidanje Garancijskog fonda. Postavlja se osnovano pitanje, kroz ovaj zakon možemo davidimo, ko je premijer u ovoj zemlji? Potpuno je nelogično da premijer dozvoljava da ovakve kompetencije ovim zakonom pripadnu potpredsedniku Vlade, odnosno ministru. Vrlo je nelogično što se ukida Garancijski fond. Neprihvatljivo je da, eventualno, buduće obaveze po već izdatim garancijama od Garancijskog fonda padnu na teret izvora sredstava Fonda za razvoj, jer to može da dovede u pitanje poslovanje Fonda za razvoj. Kao što vidimo, ministar Mlađan Dinkić se očigledno razume u sve u ovoj zemlji. Razume se i u besplatne akcije i razna obećanja koja su građane Srbije dovela u zabludu, rekao bih, da to više ne može da se istrpi. Meni je, ministre, koji ste u ime Vlade danas ovde, potpuno nelogično to što ste vi danas tu, očigledno je da ste sve rešili u svom ministarstvu i da imate dovoljno vremena. Očekivali smo da se bar u raspravi u pojedinostima po ovom zakonu pojavi ministar ekonomije, jer je i u raspravi u načelu ovde bila gospođa Verica Kalanović, koja je čak nekoliko puta rekla da nije kompetentna za ovo. Postavlja se pitanje da u ovom parlamentu, koji je ovakav kakav jeste, sa ovakvim poslovničkim mogućnostima, u smislu Poslovnika koji ograničava prava poslanicima u ovoj zemlji da na adekvatan način raspravljaju... Da sam na vašem mestu, zaista to ne bih prihvatio, bez obzira na sve, jer ne treba da dolazi ministar kome ovo nije u opisu poslovanja. Dakle, imamo te dve nelogičnosti koje sam naveo, a zbog svega ovoga što se dešava sa zakonom o Fondu za razvoj Republike Srbije, koji stupa na snagu odmah po donošenju, i onoga što se dešava sa privrednim komorama – gde je takođe ministar ekonomije Mlađan Dinkić preuzeo stvari, ali, na sreću, to stupa na snagu tek 2013. godine, tako da će biti još vremena da se neke stvari koje nisu dobre promene – smatram da je očigledno intencija da ministar Mlađan Dinkić potpuno preuzme sve kada su u pitanju finansije u ovoj zemlji, što, u krajnjoj liniji, nije dobro za privredu, nije dobro za privrednike, a ni za sve građane Srbije.
Na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Radojko Obradović i Arsen Đurić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Arsen Đurić.
Poštovano predsedništvo, gospođo ministarka, dame i gospodo narodni poslanici, Poslanička grupa DSS je podnela amandman na član 4. Predloga zakona, gde se posle stava 3. dodaje stav 4. koji glasi: "Osnivačkim aktom, niti drugim aktom akcionarskog društva ne može se isključiti pravo preče kupovine akcija od strane osnivača". Naime, predloženim zakonom je predviđeno da je Fond, u slučaju kada se organizuje kao akcionarsko društvo, u obavezi da izda Republici Srbiji najmanje 51% akcija sa pravom glasa, a da ostali akcionari mogu biti domaća i strana pravna i fizička lica. To je u redu, međutim, ovim se ne obezbeđuje da Republika Srbija ostane većinski vlasnik u tom fondu. Mi smo predložili amandman kojim se Vlada Republike Srbije, kao predstavnik osnivača, obavezuje da se izjasni prilikom donošenja svake odluke o povećanju kapitala Fonda, odnosno o pravu preče kupovine akcija. Mi smo do sada imali slučajeve da se Vlada kao predstavnik osnivača ili država nije izjašnjavala kada je u pitanju paket akcija, odnosno pravo preče kupovine, kao u slučaju Nacionalne štedionice, pa smo tu izgubili vlasništvo Nacionalne štedionice kao država. Ono što je interesantno, Vlada u svom obrazloženju kojim obrazlaže zašto nije prihvaćen ovaj amandman navodi da bi ovakva norma uzakonu bila suvišna. Mi smatramo da nije suvišna, jer se ovom normom Vlada obavezuje da se izjasni prilikom uvećanja kapitala Fonda, odnosno prilikom korišćenja prava preče kupovine. Ovom normom se praktično upotpunjuju, odnosno preciznije definišu obaveze Vlade. Zaista mi nije jasno zašto ovaj amandman nije prihvaćen. Još jednom vas pozivam da prihvatite ovaj amandman.
Narodni poslanik Jovan Damjanović podneo je amandman kojim predlaže da se posle člana 4. doda novi član 4a. Da li neko želi reč? (Ne.) Narodni poslanik Elena Božić-Talijan podnela je amandman kojim predlaže da se posle člana 4. doda novi član 4a. Da li neko želi reč? (Ne.) Narodni poslanik Milorad Buha podneo je amandman kojim predlaže da se posle člana 4. doda novi član 4a. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandmane, koji su prema oceni Zakonodavnog odbora po svoj sadržini istovetni, podneli su narodni poslanici Vjerica Radeta, Nikola Savić, Gordana Paunović-Milosavljević, Vitomir Plužarević, Ljubiša Petković, Zoran Popović, Dobrislav Prelić, Gordana Pop-Lazić, Milan Nikolić, Marina Raguš, Sreto Perić i Milovan Radovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandmane, koji su prema oceni Zakonodavnog odbora po svoj sadržini istovetni, podneli su narodni poslanici Milan Veselinović, Slobodan Vuković, Jadranko Vuković, Marina Toman, Lidija Vukićević, Srboljub Živanović, Nikola Žutić i Dragan Živkov. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Marina Raguš.
Nisam bila dovoljno brza da me uočite, ali nema veze, koristim vreme koje je na raspolaganju Poslaničkoj grupi SRS. S tim u vezi, jako je važno da kažem o čemu je reč u članu 5. Predloga zakona o Fondu za razvoj Republike Srbije. To je baš pod naslovom Poslovi Fonda, sredstva i namena sredstava Fonda. Moje izlaganje je najviše pažnje skrenulo upravo na ovaj deo, za koji smatramo da je od izuzetnog značaja, jer na kraju govori o tome na koji način će biti sprovodljivo sve ono što jeste nadležnost Fonda za razvoj. Između ostalog, kaže se: "Fond obavlja poslove koji se odnose na: 1) odobravanje kredita; 2) izdavanje garancija; 3) kupovinu hartija od vrednosti; 4) druge poslove u ime i za račun Republike Srbije, u skladu sa zakonom. Stručne i finansijsko-tehničke poslove u Fondu obavljaju zaposleni u Fondu, u skladu sa statutom Fonda. Zaposleni u Fondu imaju prava i obaveze u skladu sa Zakonom o radu i kolektivnim ugovorom." Amandmanom na član 5. stav 1. tačka 4) predvideli smo, u smislu pravno-tehničke korekcije, da se posle reči "drugi" dodaju reči "organizacione, pravne, privredne i finansijske". Eto prilike da zapravo nastavimo obrazlaganje povodom amandmana koje moje kolege ne mogu da prestave, a tiče se Predloga zakona o Fondu za razvoj Republike Srbije. Zahvaljujući materijalu koji je za ovo zasedanje pripremio gospodin Milorad Buha, čini mi se da će građanima Srbije ipak biti jasnija slika koliko je zapravo Fond za razvoj u prethodnom zakonskom predlogu uspeo da ispuni sve ono što je bila nadležnost Fonda za razvoj, da li je put koji je odabran kao put razvoja Republike Srbije ispravan put. Može se reći da je ova kriza na površinu iznela sve one oblasti koje nisu bile dodirnute reformama. Mi smo izneli podatke da to što se nije krenulo reformskim putem zaista jeste odstupanje od izbornih obećanja septembra 1999. godine, da se zapravo kupovao socijalni i politički mir, odnosno politički stabilna vlast, da se najčešće finansirala državna i paradržavna struktura u kontekstu agencija, da se nije radilo na oživljavanju privrede, koja je trebalo da nosi period kakav je ovaj. Odgovorna vlast i oni koji potpisuju monetarno-kreditnu politiku i finansijsku stabilnost jedne zemlje trebalo bi da imaju odgovorne projekcije, pa da rade na razvoju privrede u kontekstu perioda kakav je sada, jer efekte finansijske krize osećamo svakodnevno. Skoro da nema porodice u Srbiji koja neće biti dotaknuta efektima finansijske krize. Ono što gospodin Buha smatra, a trudim se da to prestavim na najbolji mogući način, doktrinom koja je bila primenjena u slučaju prethodnih zakonskih rešenja kada je Fond za razvoj u pitanju, a posebno kada je reč o sprovođenju ekonomske politike u najširem smislu te reči... Naše političko uverenje je da smo mi do sada, odnosno oni koji su potpisali sprovođenje ekonomsko-finansijske doktrine EU, samo ispunjavali određene zahteve i naloge od strane briselske administracije. Ona se sastojala u sledećem: gašenje i likvidacija domaćih banaka, ubrzano dovođenje velikih banaka iz EU, ubrzana privatizacija privrednih društava, liberalizacija uvoza uz smanjenje carinskih stopa, restriktivna monetarna politika sa kursom domaće valute koji destimuliše izvoznike, čime se stvaraju preduslovi za ogroman deficit u spoljnotrgovinskom poslovanju (a to je jedna od tačaka ovog dnevnog reda), gašenje domaćih trgovinskih lanaca i otvaranje tržišta za ulazak velikih trgovinskih lanaca iz EU sa stranom robom, bez ugovorenih odredaba koje bi vezale trgovce za adekvatno učešće domaćih proizvoda u prometu robe. Takođe, monopolizacija tržišta i onemogućavanje tržišne utakmice od strane drugih tržišnih aktera, recimo, duvanska industrija, proizvodnja, prodaja cementa i slično. Pre nekoliko dana smo govorili i o ukrupnjavanju kapitala u određenim rukama, kroz primere koji možda nisu bliski ovoj temi, ali u širem kontekstu mogu značiti Fond za razvoj, ne bih da ponavljam. Recimo, jednostrana primena Trgovinskog sporazuma sa EU de fakto znači gubitak za srpsku privredu od 267.000.000 evra, i to ne prema računici SRS, nego prema izjavi ministra finansija od 6. decembra prošle godine da srpska privreda može da gubi upravo tu cifru jednostranom primenom Trgovinskog sporazuma i da je preporuka još tada bila da se pričeka sa primenom tog sporazuma. Kome on najviše koristi? Mi mislimo - monopolistima. Sam uvid na sajt Miškovićeve "Delte", u to čime se bavi preduzeće "Delta", može da posvedoči o tome da ova jednostrana primena Trgovinskog sporazuma odgovara monopolistima kakav je gospodin Mišković. Uostalom, i on je pre izvesnog vremena potvrdio da je to tačno. Takođe, smanjenje državne pomoći, subvencija za važne privredne grane (metalski kompleks, hemijska industrija, drvno-prerađivački kompleks i drugi); marginalizacija svih domaćih investicionih fondova, pa time i Fonda za razvoj. Objasniću to kasnije kroz konkretne finansijske pokazatelje. Takođe, usmeravanje privrednih subjekata na bankarski sistem i skupe bankarske kredite, uz kamatne stope od preko 20%, umesto da se privredi putem Fonda za razvoj obezbede beneficirani kreditni aranžmani sa kamatnim stopama koje su ispod nivoa inflacije. Zatim, partizacija državne uprave i birokratizacija državnog aparata. Da ponovim, prema rečima gospodina Dinkića, 2000. godine je administracija brojala 8.000 zaposlenih, a sada 28.000. O tome govore finansijski i ekonomski eksperti koji bi trebalo da budu nezavisni. Nekoliko imena smo navodili svih ovih dana dok smo se bavili ekonomskom politikom, Fondom za razvoj, privrednim komorama, spoljnotrgovinskim poslovanjem. Ono što bi takođe trebalo da bude značajno, a jeste ispunjenje standarda koji su naloženi od strane EU, jeste visoka referentna kamatna stopa, kao i bazna stopa kamatne i kreditne politike, kupovina i monopolizacija javnih preduzeća i državnih institucija, deficitarno finansiranje budžeta Fonda za PIO, zdravstvenog osiguranja. Tu su i ostali oblici potpuno neprihvatljivih monetarnih i finansijskih, privrednih i kreditnih mera, a mi smo dotakli samo neke ekonomske pokazatelje koji svedoče o tome da je Fond za razvoj do sada ipak bio marginalizovan. Mislimo da je time naneta ogromna šteta privrednim subjektima, koji su izgubili sigurnog i jeftinog finansijera. Skoro potpuno neprihvatljivo, da nije tužno bilo bi smešno, izgledaju odredbe zakona koje govore o Fondu kao nosiocu privrednog razvoja, u ovim okolnostima i sa prethodnim iskustvom; o finansijskoj instituciji koja podstiče razvoj malih i srednjih preduzeća (o njima smo malopre govorili); podstiče zapošljavanje i slično. Stvarni život, zapravo, demantuje ovo o čemu je reč. Dakle, akteri finansijske vlasti (naše uverenje je takvo, da nije tako verovatno bi sasvim drugačije izgledala ta slika) vrlo su svesno kršili odredbe sledećih zakona i drugih podzakonskih akata, te dolazimo na teren vrlo konkretnih i neumitnih brojki. Članom 4. Zakona o Fondu za razvoj, dakle, pričamo o prethodnom zakonskom rešenju, koje se suštinski nije puno promenilo, predviđeno je da će ukupna sredstva koja će se podeliti biti u nivou 1,5% domaćeg proizvoda ostvarenog u prethodnoj godini. Naprosto, samo da vidimo kako je to prethodno zakonsko rešenje istog fonda izgledalo kroz određene finansijske pokazatelje. Dakle, samo da podsetimo, sredstva Fonda su se, prema tadašnjem zakonskom rešenju, obezbeđivala iz vlastitih sredstava, budžetskih sredstava, donacija i slično. Koliko je stvarno obezbeđeno? Podaci za period od 2007. do 2009. godine govore o tome da je ovaj fond bio svesno zapostavljen i marginalizovan. Dakle, u 2007. godini sopstvena sredstva Fonda su iznosila četrnaest milijardi dinara, budžetska dve milijarde, ukupno je realizovano šesnaest milijardi dinara. Ukupna sredstva predviđena zakonom, dakle to je bilo zakonski propisana norma, 1,5% bruto domaćeg proizvoda - oko 36.000.000.000 dinara. Dakle, ovaj raspon između 36.000.000.000 dinara i 16.000.000.000 ukupno realizovanih sredstava dovoljno govori. Godine 2008. sedam milijardi su bila sopstvena sredstva Fonda, budžetska sredstva 2.780.000.000, ukupno realizovana sredstva su bila 9.780.000.000 dinara. Sredstva predviđena zakonom, dakle, to je bila obaveza, ne mogućnost biranja, 1,5% bruto domaćeg proizvoda, bila su precizno 41.100.000.000 dinara. Za 2009. godinu, prema tom zakonskom rešenju, koje važi dok se ne usvoji ovaj predlog zakona, predviđena su takođe sopstvena sredstva – jedanaest milijardi, budžetska sredstva – 3.100.000.000, a ukupno sredstva predviđena zakonom, premda 2009. godina teče – 144,5 milijardi dinara. Dakle, samo podaci, da ne uzimamo 2009. godinu jer je očigledno da dolazi do značajnih pomeranja, iz 2007. i 2008. godine jesu slika odnosa Vlade prema Fondu za razvoj, a samim tim prema razvoju države Srbije. Ovi podaci nedvosmisleno pokazuju da je u Fond za razvoj ulagano nekoliko puta manje nego što je bilo precizno određeno odredbama prethodnog zakona. Takođe, članom 61. Zakona o privatizaciji predviđeno je da se oko 50% sredstava od prodaje kapitala preduzeća izdvoji za finansiranje, restrukturiranje i podsticanje privrednog razvoja. Nacionalnom strategijom privrednog razvoja za period od 2006. do 2012. godine planirana su ogromna sredstva za ubrzani privredni razvoj, povećanje bruto domaćeg proizvoda sa velikim učešćem realne privrede. Sredstva za ubrzani privredni razvoj biće obezbeđena iz sledećih izvora: opet budžeta, sredstava Fonda za razvoj, privatizacionih prihoda, bankarskih sredstava, ino-kredita, kreditnih sredstava međunarodnih finansijskih ustanova, donacija i drugih izvora. Rast privrede u periodu od 2006. do 2012. godine (reč je, dakle, o strategiji privrednog razvoja) planiran je u rasponu od 6,5 do 12%. To bi otprilike, poređenja radi, predstavljalo sam vrh svetske privrede i svetske ekonomije. Dakle, iz ovih navedenih podataka vrlo jasno se vide, na prvom mestu, odstupanja od zakonskih odredaba. Možda je najblaže rečeno da je ovo u potpunosti neprihvatljivo, kada je reč o Fondu za razvoj, ali politički je potpuno neshvatljivo da neko ko garantuje razvoj privrede države Srbije, pogotovo u smislu ublažavanja efekata finansijske krize, potpisuje odstupanje od zakonom predviđenih normi. S tim u vezi, kada vidimo kakva je bila sudbina Fonda za razvoj, po starom zakonu koji je još uvek na snazi, zaista nam nije jasno kakva će biti dalja sudbina Fonda za razvoj. Dakle, postupajući po instrukcijama, očigledno, finansijskih institucija, arhitekte monetarno-kreditne i finansijske politike u Srbiji su vrlo svesno kršile zakonske odredbe. Sredstva koja su morali da plasiraju u Fond za razvoj usmeravali su u budžet i fondove koji su značili socijalni, pa samim tim i politički mir, dakle, na prvom mestu javnu potrošnju. Najavljivane strukturne reforme u privredi su izostale. Privreda je uglavnom privatizovana. Sredstva koja su naplaćena u postupku privatizacije morala su da budu usmerena u otvaranje novih malih i srednjih privrednih društava. To je delokrug oblasti Fonda za razvoj. Finansiranje, zapošljavanje i samozapošljavanje je takođe jedna od oblasti Fonda za razvoj, kao i razvoj preduzetništva malih kućnih kooperativa i sličnih organizacionih oblika koji daju najbolje rezultate u ovakvoj privredi, u ovakvom ekonomskom momentu. Ono što možemo da konstatujemo (pretpostavljam, nažalost, da se sa tom tužnom i za građane Srbije brutalnom činjenicom svi slažemo) jeste da je privatizacijom prodat kapital preduzeća koji su stvarale generacije, da privatizacioni fondovi... Mi smo tražili nekoliko puta, kao Poslanički klub SRS, da nam se da precizan podatak gde su usmerena sredstva iz privatizacionih fondova, naravno poštujući zakonsku obavezu da Fond za razvoj koristi upravo ove fondove, ali ono što jesu podaci o privatizacionim prihodima takođe najbolje govori o razmeri propale privatizacije. U postupku privatizacije (ovo su podaci do kojih je došao kolega Milorad Buha) putem Agencije za privatizaciju prodato je oko 1.900 preduzeća, a ostvarena su sledeća privatizaciona sredstva: 2.400.000.000 evra vrednost kapitala, 1.450.000.000 evra kroz investicioni program i 320.000.000 evra za socijalni program. Fond za razvoj je u celom periodu privatizacije bio samo sporedni akter privrednog razvoja, sa malim i vrlo oskudnim sredstvima s obzirom na oblast delovanja. Takođe, ono što se neminovno i logično nameće kao pitanje jeste koja je svrha donošenja ovog zakona kada ni ovaj prethodni, koji po samoj konstrukciji nije bio loš, nije sprovođen u praksi. Odnosno, kao što smo videli na osnovu konkretnih ekonomskih podataka, čak je dolazilo do odstupanja onoga što je zakonska obaveza, a to je ulivanje sredstava u iznosu od 1,5% bruto domaćeg proizvoda. Nažalost, vi niste osoba koja je vlasna da odgovori na sva ova pitanja koja mi ovom prilikom postavljamo i zaista je nečuveno što ministar ekonomije i regionalnog razvoja ovom prilikom nije tu. Ovo je vrlo značajna rasprava u pojedinostima. Neki ljudi su se ipak potrudili da daju sve od sebe i da učine ovu raspravu što kvalitetnijom, ali smo uskratili građanima Srbije, narodu Srbije, koji je vrlo uplašen za svoju ekonomsku i finansijsku budućnost, makar poruke, makar raspravu koja bi trebalo da stvori jasnu sliku Srbije u drugoj polovini 2009. godine, kada se inače i očekuje najjači udar svetske finansijske krize. Hvala.
Na član 5. amandmane, istovetne po sadržini, podneli su narodni poslanici Sulejman Spaho i Dragan Stevanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Todorović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Aćimović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Boris Aleksić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Milan Avramović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podnela narodni poslanik Lidija Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podnela narodni poslanik Jorgovanka Tabaković. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima Jorgovanka Tabaković.
Podnela sam amandman na član 7. u kojem je ovim zakonom onemogućeno državi da preko kredita i garancija iz sredstava Fonda vrši bilo kakvo ulaganje u svoja javna preduzeća ili zaostala društvena. Pozvala sam se na ustavnu ravnopravnost svojina, ali definisanoj u odeljku koji tretira ekonomsko uređenje, i Vlada je pokušala da ospori moju argumentaciju, da ovim uvodi neravnopravnost među svojinama koja nije ustavna, time što mi je rekla da član 82. definiše uređenje i da je eventualno trebalo da se pozovem na član 86, što apsolutno nije tačno, jer član 86, da, nosi naslov Ravnopravnost svojine, a u stavu 1. u zaključnoj rečenici daje suštinu tog člana Ustava, gde kaže da svi oblici svojine imaju jednaku pravnu zaštitu. Amandman koji sam podnela u ime SNS i Poslaničkog kluba Napred Srbijo nije imao za cilj da obezbedi pravnu zaštitu ni javne ni društvene svojine, već da obezbedi ravnopravni pristup podsticajnim sredstvima, kreditima i garancijama. Upravo zato sam se pozvala na član 82. Ustava. To govori samo o načinu na koji tumačite Ustav, iz ugla koji vama odgovara. S druge strane, govori o nedoslednosti Vlade, koja je u istom ovom sastavu sredstvima budžeta vršila dokapitalizaciju "Komercijalne banke", koja je budžetskim sredstvima pokrivala gubitke u Poštanskoj štedionici (i to u dva navrata) koje su načinili kadrovi od kojih su neki još uvek u zatvoru, a neki se sa slobode brane za zloupotrebu javnih sredstava. U vreme ekonomske krize davati obrazloženje da ne može da se ulaže u javna preduzeća, potpuno je smešno i neodgovorno, kada sve vlade na koje želite da ličite rade upravo suprotno. Ono što je od skorih primera vidljivo i govori u prilog vašoj nedoslednosti je to da smo zbog odgovora na finansijsku krizu prilikom donošenja Zakona o agenciji za osiguranje depozita dali Vladi pravo da na osnovu mišljenja Narodne banke (koja je nezaobilazna, ne zato što vodi računa o interesima građana ili što sprovodi ekonomsku politiku Vlade, već iz potpuno suprotnih razloga) ulazi u vlasništvo banaka gde država nema akcije, a sa obrazloženjem da ako one remete finansijsku stabilnost na tržištu, država može sve. Znači, država se pojavljuje kao vlasnik tamo gde, navodno, njoj odgovara. Taj interes države je u ovom slučaju potpuno suprotstavljen interesima građana koji su zaposleni u tim javnim preduzećima i gde bi bilo potpuno korisno i opravdano ponekad intervenisati podsticajnim sredstvima. Nedopustivo je da se državom predstavljaju pojedinci koji ovakve amandmane odbijaju i donose zakonska rešenja iz interesa koji su u ovom trenutku znani njima, a kod nas stvaraju opravdanu sumnju u zloupotrebu javnog interesa i u to da rade ne u korist ovih građana nego nekih drugih. Iskoristiću priliku, dok govorim o ovom amandmanu, samo da kažem: jedini test koji govori o stručnosti onog ko radi u Garancijskom fondu ili Fondu za razvoj je to da li su naplaćene garancije ili krediti koje daje neka finansijska institucija. To što će na teret Garancijskog fonda, a sada Fonda za razvoj, pasti garancije preko dve milijarde jeste najbolji test stručnosti ovih ljudi koji su u njemu radili. Hvala.
Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Radiša Ilić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Momčilo Duvnjak. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Branimir Đokić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Jeremić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 9. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Ljubomir Kragović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima Marina Raguš.
Opet nisam bila dovoljno brza, ali pošto govorim o amandmanima na ovaj predlog zakona koje su moje kolege napravile, osvrnuću se na član 8. i član 9. Zbog javnosti u Srbiji vrlo je važno da kažemo na šta se odnose ovi članovi. Član 8: "Fond je dužan da održava osnovni kapital u iznosu od najmanje pet miliona evra radi stabilnog i sigurnog poslovanja." Član 9: "Fondu se mogu odobriti sredstva za dokapitalizaciju i rad u skladu sa zakonom kojim se uređuje budžet Republike Srbije. Dinamiku dokapitalizacije Fonda određuje Vlada na predlog ministarstva nadležnog za poslove ekonomije i regionalnog razvoja." Član 10: "Sredstva Fonda koriste se u skladu sa zakonom, statutom i godišnjim programom rada Fonda." Bilo je neophodno da saznamo koji je to godišnji program rada Fonda, koja je finansijska konstrukcija i koje institucije se imaju u vidu kada je reč o punjenju budžeta. Zašto? Zato što mislimo da će u svetu zbog finansijske krize zaista postojati ogromni problemi. Ovo mogu zaista da pričam zbog građana Srbije, shvatajući da niste nadležni da odgovorite na veliki broj pitanja koja se na osnovu ovog zakona pojavljuju. Nažalost, gospodin Dinkić nije prisutan. Skoro da mu je to postaomanir. Ne mogu da utvrdim ko je odgovoran za takvu situaciju. Ne želim da pretpostavljam, želim samo da baratam konkretnim činjenicama. Nadam se da će u nekom narednom periodu biti ipak više smisla za organizaciju ovakvih rasprava i da će nadležni ministri biti u situaciji da odgovore na ovako važnu raspravu kao što je ova rasprava u pojedinostima. Ono što bi takođe trebalo da se kaže, a na osnovu mnogih analiza i anketa, jeste šta je ono što građani misle u odnosu na sam rad Vlade, pa tako i u odnosu na Fond za razvoj, odnosno ekonomsku stabilnost. Vrlo je značajno da se zna, na osnovu istraživanja Međunarodnog republikanskog instituta, da 56% građana misli da Srbija ide u pogrešnom pravcu. To je zaista vrlo značajan procenat. Ovo je istraživanje koje je radio Međunarodni republikanski institut, ne SRS. Takođe, ono što je vrlo značajno da se ovde pomene jeste ono što je građane Srbije najviše interesovalo, a nisu imali prilike da čuju (ovo je takođe jedan od primera da kada govorimo o ovako važnim zakonskim predlozima nadležnih ministara nema), jer građani Srbije očekuju da Vlada najviše mora da se bavi nezaposlenošću, ekonomijom, životnim standardom i korupcijom. Možda bi svaka rasprava o ovakvim ili sličnim temama trebalo da počne samo sa jednim pitanjem – kada će građani Srbije imati uvid na koji način i na šta se troše njihove pare, kada će Srbija, kada će parlament države Srbije da dobije završni račun? To bi možda trebalo da bude jedino pitanje, koje svih 250 poslanika treba da postave prvo sami sebi, a onda svi mi pred građane Srbije. Nedopustivo je, i priznaćete da je potpuno u disbalansu sa praksom ozbiljnih država, da poreski obveznici, koji na osnovu odluka državnog aparata plaćaju ogromna sredstva i pune budžet Srbije, ne znaju gde se ta sredstva troše zato što neko direktno krši ono što je zakonska obaveza, a to je transparentnost u poslovanju i transparentnost završnih računa i revizije završnih računa. Mi ih nemamo. Najčešće imamo utisak da delujemo na sledeći način – pričamo kao navijeni, ponavljamo jedno isto, govorimo o istim problemima, jer se situacija ne menja kada je reč o krupnim problemima, a na to se reaguje tako što se prelazi na sledeću tačku dnevnog reda. To je ono za šta mislimo da je dovoljna slika odnosa vlasti prema građanima. To će svakako, potpuno smo uvereni u to, da vas košta skupo, u smislu izborne volje građana, jer ste propustili da uradite ono što je trebalo. Naravno, ne obraćam se ni vama lično, niti vašem ministarstvu, ali jedini ste predstavnik Vlade. Da ste na mom mestu, vrlo verovatno bih i ja čula možda i oštriju kritiku. Ali, jedino što pokušavamo da razumemo sve ovo vreme, u smislu iscrpljujućeg rada parlamenta, zato što je neophodno da usvojimo toliki broj zakonskih predloga, u kontekstu približavanja EU, a te iste predloge zakona ignorišu predstavnici predlagača, a da pri tom na agendi plenarnog zasedanja imamo sve one teme koje manje-više interesuju građane koji će vrlo brzo da se suoče sa svojom egzistencijalnom krizom... Umesto da gledamo kako da državu Srbiju učinimo ekonomski prihvatljivijom zemljom, koja će na adekvatan način da se bori sa krizom koja ju je zahvatila, a ne da ulazi u situaciju bankrota zato što se prezadužila i neće moći to da plati, a ne da ulazi u situaciju u kojoj može da joj se desi argentinski scenario, mi ovde zapravo pričamo sami sa sobom. To je ono što je potpuno neprihvatljivo. Zaista sam očekivala da će gospodin Dinkić biti tu, da ćemo ući u interaktivnu komunikaciju i da ćemo moći da razmenimo ove argumente koje mi predstavljamo, a 56% građana Srbije kaže da Vlada ide u pogrešnom smeru. iz prostog razloga. Oni ne moraju da znaju nijedan ovaj predlog zakona, njih apsolutno ne treba da interesuje na koji način će Fond da puni svoj budžet, na koji način će da se održi budžet države Srbije, njih interesuje kako će preživeti jedan jedini dan, kako će reagovati u situaciji kada izgube posao (a u Srbiji se živi od više mesečnih prihoda i jedino tako može da se preživi), na koji način će moći da plate kredite jer nemaju više redovne prihode, a zadužili su se za kola, stan, rastu potrošački krediti, kartice su hronično svima u nedozvoljenom minusu, i to je činjenično stanje. U toj situaciji vidimo da će tih 56% ljudi, što je ogroman broj, ostati bez adekvatnog odgovora. To je najtragičnija moguća činjenica. U kontekstu sredstava Fonda za razvoj, nije jasno na koji način se misli da se ona popune na zakonom predviđeni način kada znamo da je ukupan budžet, u kontekstu ravnomernog regionalnog razvoja gradova i opština u 2009, pre ovog rebalansa koji je sutra na dnevnom redu, 40.000.000.000 dinara; nakon smanjenja troškova lokalnim samoupravama to je oko 25.000.000.000. To znači da je Vlada Srbije u jednom momentu zbog nedostatka para donela odluku da smanji transfer lokalnim samoupravama za petnaest milijardi. To je u kontekstu celokupne situacije izazvalo veliki bunt svih onih koji vrše vlast, najčešće to nisu srpski radikali, ali govorim o ljudima koji žive u tim gradovima i opštinama Srbije i koji bi trebalo da prežive, zato što su se predstavnici lokalnih vlasti suočili sa nerešivim problemom – kako održati nivo života, ne razvoja, nego postojeći nivo života stanovnika tih gradova i opština. Primera radi, u opštini Koceljeva budžet iznosi 178.000.000 dinara, polovina od toga je 83.000.000 i dolazi iz republičkog budžeta. Slična situacija je i sa opštinom Majdanpek, čiji je budžet 330.000.000 dinara, a i iz budžeta Republike dolazi 160.000.000. Znatno manje iz republičkog budžeta dobija grad Leskovac, 56.000.000 dinara. Ono što je skoro neshvatljivo jeste na koji način se misli da sa ovim smanjenjem transfera bilo koja od lokalnih samouprava sprovede ono za šta je vlasna, a nije jasno na koji način Fond za razvoj misli da u ovom kontekstu doprinese ravnomernijem razvoju, odnosno smanjenju stope siromaštva i porasta nezaposlenih. Ono što je vrlo dramatičan podatak, a zvaničan je podatak, i vrlo svež, dolazi od guvernera NBS gospodina Jelašića. On je 15. aprila ove godine upozorio da se iz dana u dan povećava broj preduzeća sa blokiranim računima. Naveo je da će srpske finansije i privreda morati da sačekaju maj kako bi dobile očekivanu podršku Međunarodnog monetarnog fonda. Videli smo da je zahtev da budžetski deficit bude ispod 3% BDP, što za Srbiju znači radikalan rez koji će pogoditi najveći broj ljudi koji su zaposleni u državnom aparatu, a da za to nisu odgovorni, nego je država njima napravila takvu atmosferu i takvu klimu. Guverner je tada rekao da svakim danom broj preduzeća čiji se računi zbog nelikvidnosti blokiraju premašuje 57.000 i iznosi oko 60.000. Iznos koji srpska preduzeća duguju dostigao je 234.000.000.000 dinara, zbog čega su im računi blokirani, što je u odnosu na kraj 2008. godine povećanje za 13,6%. Guverner kaže da je polovina od oko 60.000 preduzeća u blokadi više od dve godine. Citiram: "Da budem otvoren, nema dana da se broj blokiranih preduzeća i broj iznosa nije povećavao, od 1. januara do danas." Bolja likvidnost u Srbiji se očekuje posle 11. maja, prema rečima prvog čoveka NBS, kada se odlučuje o odobravanju kredita Srbiji u iznosu od tri milijarde evra. Prema njegovim očekivanjima, taj aranžman bi trebalo da ostvari određeni efekat kroz umanjenje pritisaka na kurs i inflaciju, a inače nam se monetarna stabilnost očigledno ogleda, na prvom mestu, kroz targitiranje kursa evra u odnosu na dinar, jer to znači izuzetne poremećaje i monetarnu nestabilnost. Ukoliko 11. maja, kako kaže guverner Jelašić, Odbor odobri aranžman sa Srbijom, to će značiti pristup (i ovo je značajno da se čuje šta dalje) neophodnim finansijskim sredstvima kako samog MMF-a, tako i drugih međunarodnih finansijskih institucija. To su zvanični podaci države Srbije, koji nisu nimalo optimistični za ovu 2009. godinu, da mnogi projekti i preduzeća očekuju kredit od tri milijarde dinara ne bi li se odblokirali računi, ne bi li neki ljudi konačno počeli da primaju svoje redovne mesečne prihode. U kontekstu ravnomernog regionalnog razvoja, a opet i budžeta Fonda za razvoj, i ostvarivanja aktivnosti koje su predviđene ovim zakonom jeste i zvanična izjava predstavnika Vlade. Reč je o gospodinu Mrkonjiću, ministru za infrastrukturu, koji je reagovao na smanjenje pozicije, a tiče se posla oko izgradnje Koridora 10, koji takođe stoji. Krediti su uzeti pre izvesnog broja godina, kamate na te kredite se plaćaju redovno. Stav je SRS da javni radovi na prvom mestu mogu da znače otvaranje radnih mesta, upošljavanje velikog broja ljudi i, na neki način, ipak prevazilaženje finansijske krize. Takođe je vrlo značajno da je Nacionalnom savetu za infrastrukturu prosleđena informacija iz koje se vidi da je za projektovanje prioritetnih deonica na autoputu potrebno 10,1 milion evra i 85.000.000 evra za eksproprijaciju zemljišta za prioritetne deonice. Tih 85.000.000 evra za eksproprijaciju su zapravo najveći problem. Zemlja koja se nalazi oko Koridora 10 na tom putu uglavnom je, kako to inače biva, u rukama ljudi koji su na vreme saznali da će tu biti izgrađena značajna saobraćajnica i da će to podići cenu zemljišta, pa tako Vlada sada ima problem što se tiče eksproprijacije. Recimo, gospodin Mrkonjić kaže da je eksproprijacija od Horgoša do Novog Sada završena, ali za obilaznicu oko Beograda je potrebno oko 40.000.000 evra i ona nije završena. Dobijen je kredit za izgradnju od 115.000.000 evra, 50.000.000 za trasu i 65.000.000 za petlju. Za celu eksproprijaciju na 250 kilometara duž autoputa na Koridoru 10 treba 130.000.000 evra. Dakle, kada je pravljen budžet, kako kaže gospodin Mrkonjić, greškom je u rashode države ova suma upisana u dinarima i odatle deo problema. Ovo su sve konkretni primeri predstavnika vlasti, koji nam govore o potpuno bahatom i neodgovornom ponašanju ljudi koji su se susreli sa finansijskom krizom. Takođe, ova slika ovde, gde je trebalo da sedi nadležni ministar, dovoljno govori tome u prilog. Najžalosnije je što jedan opozicioni poslanik govori o ovome već danima, a da za uzvrat nije dobio nijednu konkretniju zvaničnu informaciju koja bi ili osporila i demantovala, ili potvrdila da se Srbija našla na potpuno pogrešnom putu, sa pogrešnim ljudima. Kao što smo čuli danas, ja to mogu samo da ponovim, zaista se nameće logično pitanje čije interese sprovodi vlast, jer na osnovu svega ovoga (kasnije ćemo se pozabaviti nekim drugim primerima vezanim za neka druga zakonska rešenja) čini se da vlast u Srbiji ne sprovodi interese srpskog naroda, već interese jakih finansijskih institucija. Takođe, jedna od značajnih oblasti koja je potpuno zapostavljena, a takođe ulazi u oblast delovanja Fonda za razvoj, a opet na osnovu zvaničnih podataka, jeste poljoprivreda. Ministar Saša Dragin je rekao da će zbog planiranog smanjenja budžeta za 26% Ministarstvu nedostajati polovina sredstava za ispunjenje svih obaveza, a zbog otpuštanja ljudi koje mora da napravi trpeće značajni projekti. Takođe je vrlo značajno da Ministarstvo poljoprivrede, koje je nasledilo vrlo tešku situaciju, neće moći da sprovede plan aktivnosti koji su zacrtali za ovu godinu, a o strategijskom ulaganju u poljoprivredu skoro da ne možemo ni da govorimo sa svim ovim ekonomskim pokazateljima. Gospodin Dragin kaže – dobio sam nalog od Vlade, tako da sam pre nekoliko dana morao da ostavim 25 ljudi bez posla i egzistencije. Bilo mi je teško da to uradim, a u narednom periodu još ljudi će ostati bez posla, više od 90 zaposlenih više neće radi u Ministarstvu. Broj ljudi koji moraju da se otpuste je oko 8.000 do kraja godine, a 1.000 otpada, ukoliko sam dobro razumela podatak, na lokalne samouprave. To je dodatna presija na zaista lošu situaciju kada je reč o Fondu za razvoj, na prvom mestu, kada je reč o ekonomskoj i finansijskoj stabilnosti i, konačno, egzistenciji građana Republike Srbije. Mogu samo da konstatujem da su ljudi koji su potpisali kreditno-monetarnu i ekonomsku politiku države Srbije ispunili zahteve EU, ali nisu ispunili nade i očekivanja građana Srbije. Volela bih da je na vašem mestu gospodin Dinkić, pa bi ova atmosfera vrlo verovatno vama bila prijatnija. Niste nadležni čak ni da razmišljate na ovu temu, u stručnom smislu, ali verujemo da ćemo tokom rasprave o rebalansu budžeta moći da čujemo od onih koji su vlasni da li je opozicija i SRS bila u pravu kada je alarmirala srpsku javnost da se zakasnilo sa konkretnim merama, a tiče se finansijske krize. Hvala.
Na član 9. amandman je podnela narodna poslanica Jelena Budimirović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Osnovni član zakona kaže da se Fondu mogu odobriti sredstva za dokapitalizaciju i rad u skladu sa zakonom kojim se uređuje budžet Republike Srbije, znači, da mu se mogu dodeljivati sredstva iz budžeta, i da tu dinamiku dokapitalizacije Fonda određuje Vlada, na predlog ministarstva nadležnog za poslove ekonomije i regionalnog razvoja. Znači, Mlađan Dinkić, kao ministar Ministarstva za ekonomiju i regionalni razvoj, odlučivaće kada i koliko sredstava iz budžeta treba usmeriti u Fond za razvoj. Amandmanom smo dodali samo delić rečenice: "a u skladu sa usvojenim ciljevima ekonomske politike". Ne mogu da shvatim i ne mogu čak ni tvrdoglavošću da nazovem odbijanje apsolutno svih amandmana, pa i ovog u kojem tražimo da ta dokapitalizcija bude u skladu sa ciljevima ekonomske politike koju vi definišete kao Vlada. Ja to ne mogu da nazovem tvrdoglavošću, već privatizacijom države i Fonda u lične svrhe. Zašto to kažem? Da li bi neko mogao da objasni promenu u stavu gospodina Dinkića, a u vezi sa privatizacijom kombinata u Boru, i to od strane austrijskog "Ateka"? Kako to on danas može da učestvuje u kupovini manjinskog paketa akcija, a samo pre mesec dana su upotrebljavani termini "nesavestan kupac, koji nema novac" i da taj kupac, "Atek", više ne može biti kupac u toj privatizaciji? U propisima se apsolutno ništa nije promenilo, niti se u odnosu Vlade po pitanju privatizacije, koliko je javnosti poznato, išta promenilo. Da li je dopustivo da jedan čovek određuje kako će se primenjivati zakon i pravila po kojima Vlada radi? Čemu onda uopšte služe i Vlada, i zakoni, i pravila i memorandum, pa i ekonomska politika? Molim vas da razmislite o tome da li vam se zaista čini suvišnom ta odredba da dokapitalizacija Fonda za razvoj bude urađena u skladu sa ciljevima ekonomske politike. Zahvaljujem.
Na član 10. amandmane, istovetne po sadržini, podneli su narodni poslanici Tomislav Ljubenović, Vesna Marić, Dušan Marić, Goran Mihajlović, Dobrislav Prelić, Ognjen Mihajlović, Aleksandar Martinović, Milorad Krstin i Momir Marković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 10. amandmane, istovetne po sadržini, podneli su narodni poslanici Marko Milenković, Vlada Milojković, Sreto Perić, Gordana Paunović-Milosavljević, Mirko Munjić, Bojan Mladenović, Slađan Mijaljević, Paja Momčilov, Ljubiša Petković, Milan Nikolić, Dušanka Plećević, Dejan Mirović, Gordana Pop-Lazić i Vitomir Plužarević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 10. amandmane, istovetne po sadržini, podneli su narodni poslanici Zoran Popović, Milovan Radovanović i Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Milan Škrbić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Mićo Rogović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč imanarodni poslanik Mićo Rogović.
Gospođo predsedavajuća, kolege poslanici, vi ste, gospođice ministre, treći ministar ovde povodom ovog seta zakona i ja ne znam kako mi više da se ponašamo u načelnoj i raspravi o amandmanima po pitanju ovog seta zakona. Ovlašćeno lice poslaničke grupe SNS kolega mr Jorgovanka Tabaković rekla je da je cilj poslaničke grupe SNS, tj. Napred Srbijo, bio da amandmanima popravi set ovih zakona, takođe i ovaj zakon koji se odnosi na Fond za razvoj Republike Srbije. Vi za to niste imali razumevanja, kao što se skoro nije desilo u ovom skupštinskom sazivu da ijedan amandman, bez obzira na to ko ga podnosi, da li mi iz opozicije ili kolege iz pozicije, bude prihvaćen od strane Ministarstva ekonomije i regionalnog razvoja. Time se dokazuje da se sve ono što je predviđeno ovim zakonom, a što se prvenstveno odnosi na decentralizaciju finansija i ekonomije, to jest ravnomerni regionalni razvoj, što vam je cilj svih ovih godina, vama koji se samo smenjujete u određenim garniturama vlasti uradite, zaista nijednog trenutka u praksi nije dokazalo. Navodite da je jedan od ciljeva ovog fonda ravnomerni ekonomski i regionalni razvoj određenih područja u Srbiji. Da je tako, zaista ne bismo bili u situaciji kao sada, da su pojedine oblasti Republike Srbije i dalje totalno nerazvijene i sve više, zahvaljujući vašim merama, a one bi trebalo da budu podsticajne, doživljavaju sudbinu totalno nerazvijenih područja. Nama je poznato da su pojedini ministri još 2003. godine istakli da nisu došli u ovu zemlju da svoju pamet unovče za tako male plate na čelu pojedinih ministarstava. Ovih dana je aktuelna priča guvernera da mere štednje Republike Srbije ne treba da dotaknu njegov sektor, to je sektor Narodne banke Republike Srbije. Opšte je poznata priča da se ministri, pored svojih tzv. malih plata, bave i drugim stvarima. To su savetodavne uloge u raznoraznim fondovima, između ostalog verovatno i u Fondu za razvoj. S obzirom na to, imamo situaciju da je ministar ekonomije i regionalnog razvoja po automatizmu i predsednik Upravnog odbora Fonda za razvoj Republike Srbije i, vezano za amandman koji sam podneo na član 10, neshvatljivo objašnjenje ovog amandmana je upravo ta kontradiktornost i ovo što proizilazi iz zakona o Fondu za razvoj. Amandmanom se posle stava 4. dodaje stav 5. koji glasi: "Upravni odbor Fonda podnosi poseban godišnji izveštaj o sredstvima koja se Fondu prenose u skladu sa Zakonom o budžetu, a koja Fond nije plasirao do kraja budžetske godine, Narodnoj skupštini Republike Srbije u roku utvrđenom za dostavljanje završnog računa budžeta Republike Srbije. Vi za ovaj amandman i za neke sledeće amandmane koje će moje kolege iz Poslaničke grupe Napred Srbijo - SNS braniti niste imali razumevanja, tj. proizilazi da Vlada nije nadležna, sa pojedinim ministarstvima, a naročito Ministarstvo finansija, već da određene mere i radnje, vezano za ovaj zakon, može sprovoditi samo Ministarstvo ekonomije i regionalnog razvoja. Samim tim što je predsednik Upravnog odbora Fonda za razvoj Republike Srbije ministar ekonomije i regionalnog razvoja, kontradiktornost vašeg objašnjenja u obrazloženju neprihvatanja amandmana zaista je prepoznatljiva. Pomenutim amandmanom želeo sam da ukažem na to da odgovornost prema upotrebi javnih sredstva, koja po određenoj i predviđenoj dinamici treba da se prenose, treba da se digne na veći nivo. Mi znamo da je ovaj Fond, odnosno Zakon o razvoju Republike Srbije, donesen prvi put 1992. godine, sa izmenama 2005. godine, i da ovaj Fond postoji preko 16 godina. Moram naglasiti, s obzirom na to da ovaj zakon predviđa da Fond egzistira uglavnom na sredstvima budžeta, šta bi bilo da su od 1992, odnosno 1993. godine do današnjeg dana ta sredstva pravilno korišćena i da se domaćinski raspolagalo njima, kolika bi sredstva danas Fond imao i kakva bi njihova veličina bila? Verovatno veća nego što su ulozi pojedinih banaka. Ovim zakonom vi na određeni način pokušavate da sve te, recimo, manipulacije u periodu do 2009. godine stavite u ćošak i da sve ono što je do sada rađeno u Fondu za razvoj Republike Srbije opravdate, a da krenemo u jednu novu eru sa pet miliona evra predviđenih budžetom i sa svim onim sredstvima kojima trenutno Fond raspolaže. Zahvaljujem se.
Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Sulejman Spaho. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 12. amandman je podneo narodni poslanik Filip Stojanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 12. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Todorović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 13. amandman je podnela narodni poslanik Marina Toman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 15. amandman je podnela Vlada. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Na član 15. amandman je podneo narodni poslanik Milan Veselinović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 15. amandman je podnela narodni poslanik Lidija Vukićević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 15. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Radojko Obradović i Arsen Đurić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Miloš Radulović.
Gospođo predsedavajuća, smatram da je trebalo da nas blagovremeno obavestite da nemamo više direktan prenos, nego da ovo skupštinsko zasedanje ide u odloženom prenosu koji će da bude negde posle 23 časa. To je bilo potrebno da se prenese, odnosno da svi učesnici u diskusiji i prisutni ovde znaju, a i zbog građana, jer pretpostavljam da će određeni broj građana da gleda odloženi prenos skupštinskog zasedanja. Obrazložiću amandman koji je podnela Demokratska stranka Srbije, odnosno narodni poslanici Radojko Obradović i Arsen Đurić. Amandman se odnosi na član 15. stav 3, koji se menja i glasi: "Vlada imenuje predsednika i članove Upravnog odbora". U obrazloženju smo naveli da je potrebno da Vlada imenuje predsednika i članove Upravnog odbora. Pitanje je kako bi se zakon mogao primeniti ukoliko bi u nekom novom zakonu o ministarstvima došlo do izmene resora ministarstava. Vlada vrši nadzor nad radom Fonda kroz prihvatanje predloga programa i usvajanje godišnjih izveštaja, pa nije potrebno da ministri budu i članovi Upravnog odbra. Iz tih razloga mi predlažemo i brisanje ovog stava 4. Prihvatanjem predloženih rešenja, to jest izmenom člana 15. tako što se menja stav 3. i briše stav 4, obezbeđuje se razdvajanje funkcija odlučivanja i nadzora nad radom Fonda, pošto, prema odredbama člana 22. Predloga zakona, nadzor nad zakonitošću rada Fonda obavlja ministarstvo nadležno za poslove ekonomije i regionalnog razvoja. Zarad javnosti, pročitaću šta stoji u članu 15. Predloga zakona o Fondu za razvoj. U članu 15. stav 3. stoji: "Predsednik Upravnog odbora je po funkciji ministar nadležan za poslove ekonomije i regionalnog razvoja", a u članu 4. stoji da su članovi Upravnog odbora po funkciji: ministar nadležan za poslove finansija, ministar nadležan za poslove rada i socijalne politike, ministar nadležan za poslove infrastrukture i ministar nadležan za poslove trgovine i usluga. Zakon kaže da Upravni odbor ima predsednika i četiri člana. Hipotetički, da objasnim šta može da se desi: da se ugasi jedno ministarstvo od ovih ovde, na primer, ugasi se Ministarstvo za infrastrukturu i pripoji se Ministarstvu za ekonomiju i regionalni razvoj; automatski zakon više nije validan, jer nemamo više četiri člana i predsednika Upravnog odbora, nego imamo samo četiri člana. Koristim i vreme koje ima DSS. Ono što je bitno u ovom zakonu pre svega je funkcija Fonda za razvoj. Fond za razvoj pre svega treba da ima funkciju ravnomernog regionalnog razvoja i sredstva tog fonda pre svega treba da budu, kao što zakon kaže, usmerena na podsticanje ravnomernog razvoja, uključujući i razvoj nedovoljno razvijenih područja, podsticanje poslovanja pravnih lica i preduzetnika u Republici Srbiji, podsticanje konkurentnosti i likvidnosti privrede Republike Srbije i podsticanje zapošljavanja. Efekti sredstava koja odobrava ovaj fond upravo treba da budu usmereni u ovom pravcu. Međutim, mi već imamo situaciju da su posebnim merama Vlade ova sredstva već usmerena na dodatne programe Fonda, a to su: program sufinansiranja privrede, program subvencionisanja kredita za održavanje likvidnosti i finansiranje trajnih obrtnih sredstava i program subvencionisanja potrošačkih kredita. Mi imamo problem jer, prema informacijama koje imamo, najveći broj zahteva za apliciranje za ove kredite je upravo za sredstva za likvidnost. To je simptomatično, a postoji i razlog za to – od 112.000 privrednih subjekata oko 60.000 privrednih subjekata su u blokadi. Pri tom se svakog meseca povećava broj privrednih subjekata koji su u blokadi: 1. aprila smo imali 59.295 privrednih subjekata koji su u blokadi, a 1. marta smo imali 58.657 privrednih subjekata koji su u blokadi. Praktično to znači da se, u proseku, za 800 - 900 privrednih subjekata mesečno povećava broj privrednih subjekata koji su u blokadi. Interesuje me zašto gospodin Vujadinović, koji je i privrednik, ne učestvuje u ovoj raspravi, jer ovde se konkretno radi o privrednim subjektima, likvidnosti privrednih subjekata, investicijama, odnosno sredstvima koja treba da pospeše privredni razvoj i normalnije poslovanje određenih privrednih subjekata, što za sobom povlači i ravnomerniji regionalni razvoj, a uz to i povećani broj uposlenih. Ako imamo sada i statističke podatke da se taj broj uposlenih smanjuje iz meseca u mesec za, u proseku, 10.000 radnika, znači da imamo jednu situaciju koja je, pored ove globalne ekonomske krize, pre svega posledica nesposobnosti ove vlade, jer ova vlada svim ovim merama i kašnjenjem u donošenju određenih mera pokazuje koliko je nesposobna. Da ne pričamo koliko je Vlada nejedinstvena i kako se odnosi prema krizi i svemu onome što građani u ovom trenutku trpe. To konkretno pokazuje i to što mi za vreme trajanja ove rasprave o vrlo važnom setu zakona praktično imamo "leteću izmenu" određenih ministara: prvo se pojavio potpredsednik Vlade zadužen za ekonomiju i regionalni razvoj, pa je bila ministarka za NIP, sada imamo ministarku za telekomunikacije, od koje očekujemo i neke validne odgovore na kraju ove naše diskusije. Narodni poslanik Marina Raguš je ovde iznela podatke da se Fond za razvoj ne puni i nema onoliko sredstava koliko je predviđeno zakonom, jer treba da ima jedan i po posto od društvenog proizvoda. To je oko 44.000.000.000, a ovde se, bar za sada, barata nekim ciframa od 11.000.000.000 do 13.000.000.000 dinara koliko se daje za privredne subjekte. Interesantno je zašto se to dešava. Dešava se upravo iz razloga što se, očigledno je, čekalo da se usvoji ovaj zakon, da se imenuju ljudi u Upravni odbor, koji će da raspolažu tim sredstvima na onakav način koji njima odgovara i da se onda i taj fond puni na taj način. Podsetiću, to sam i u načelnoj raspravi rekao, 2000. godine sam podneo ostavku na mesto načelnika Rasinskog upravnog okruga (to zna dobro gospodin Srđan Milivojević, koji potiče iz naših krajeva) zbog toga što se krediti nisu davali po kriterijumima koje je ustanovio strateški tim, koji je bio imenovan i dobio saglasnost od Vlade, i prema preporukama tog strateškog tima kome treba dodeliti kredit, nego su dodeljivani po stranačkim i rođačkim, odnosno nekim ličnim vezama. Kako se vladajuća većina ponaša sa novcem podsetiću na primeru intervjua koji je dala gospođa Verica Kalanović "Blicu" 5. januara, gde je rekla: "Ne dam pare za političke projekte". U nastavku tog intervjua je rekla: "Dala sam pedeset miliona dinara za izgradnju vrtića u Jagodini, ali to nije podrška Draganu Markoviću Palmi, već je tako u Pomoravlju, koje karakteriše nizak natalitet, znatno porastao broj dece posle toga". Prvo, sam način obraćanja javnosti ministra za NIP pokazuje kako se jedna politička stranka, odnosno vladajuća većina ponaša prema narodnim parama. Ne može niko lično da da novac i da kaže "dao sam novac", nego samo mogu institucije, odnosno oni koji su ovlašćeni, kroz određene odluke tih institucija. Mislim da je ovaj amandman u potpunosti bio razložan i da je vladajuća većina trebalo da ima više sluha za ovo i da ga prihvati. PREDSEDAVAJUĆAA: Na član 15. amandman je podneo narodni poslanik Jadranko Vuković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 15. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Babić. Da li neko želi reč? Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Gospođo predsedavajuća, molim vas da obavestite nas koji čujemo od građana da u stvari nema direktnog prenosa Skupštine, nego da će biti odložen, jer sam ja sve vreme tu i takvu informaciju nemam. Povodom amandmana na član 15. želim da kažem sledeće. Pošto je članom 4. zakona definisano da je država Srbija vlasnik 51% akcija ovog fonda, mi smo amandmanom na član 15. odredili da "maksimalan broj članova Upravnog odbora može biti devet, od čega je pet članova predstavnika Republike Srbije, tj. da u svakom trenutku bude zadovoljen uslov iz člana 4. stav 3. ovog zakona". Pošto je predviđeno da u fond mogu da ulaze domaća i strana pravna i fizička lica, želimo da zadržimo, uslovno rečeno, vlast Republike Srbije na 51% i da istovremeno konačno uvedemo standard optimalnog broja članova Upravnog odbora. Znači, nije u redu da u obrazloženju napišete, prejudicirate rešenje da će maksimalan broj članova biti devet. Svi koji znaju "e" od ekonomije znaju da je maksimalan broj za upravljanje nekim timom od sedam do devet; ne sedam, evo, devet smo usvojili kao ono što je nasleđe ekonomske teorije i prakse. Zaista bi bilo u redu da u ovom trenutku svesti o finansijskoj ekonomskoj krizi počnemo da se ponašamo racionalno. Znate li iz čega proističe pravo da mi kao zakonodavni organ, pošto ste i to pravo osporili, predložimo Fondu jedno ovakvo rešenje? Iz onog člana gde država radi, preko budžeta koji mi usvajamo, dokapitalizaciju Fonda za razvoj. Neke koji govore o ovom zakonu ću da upozorim da pročitaju Zakon iz 2005. godine, prema kojem Fond za razvoj nema budžetsko finansiranje. Ukinuti su mu prihodi od privatizacije i ima samo komisionu naplatu usluga koje vrši za državu. To jesu bile preporuke MMF-a, i to što nema direktnog budžetskog finansiranja, a ima dokapitalizaciju govori u prilog predloga SNS i Poslaničkog kluba Napred Srbijo da se ovakav amandman usvoji. Hvala.
Na član 16. amandmane, koji su prema oceni Zakonodavnog odbora po svojoj sadržini istovetni, podneli su narodni poslanici: Dragan Živkov, sa ispravkom, Nikola Žutić, Milan Avramović, Milorad Krstin, Boris Aleksić, Slobodan Vuković, Zoran Popović, Petar Jojić, Ognjen Mihajlović, Goran Mihajlović, Elena Božić-Talijan, Nikola Savić, Sulejman Spaho, Tomislav Ljubenović, Jovan Damjanović, Lidija Dimitrijević, Momčilo Duvnjak, Sreto Perić, Vlada Milojković, Lidija Vukićević, Nataša Jovanović, Filip Stojanović, Dragan Aćimović, Milovan Radovanović, Vitomir Plužarević, Milan Veselinović, Marina Toman, Ljubomir Kragović, Jadranko Vuković, Branimir Đokić, Aleksandar Martinović, Ljubiša Petković, Milan Škrbić, Vjerica Radeta, Slađan Mijaljević, Vesna Marić, Marko Milenković, Zoran Krasić, Dragan Todorović, Bojan Mladenović, Dobrislav Prelić, Radiša Ilić, Momir Marković, Dejan Mirović, Mirko Munjić, Milan Nikolić, Milorad Buha, Dušanka Plećević, Srboljub Živanović, sa ispravkom, Vladan Jeremić, Gordana Paunović-Milosavljević, Radica Jocić, Dragan Stevanović, Paja Momčilov, Dušan Marić i Gordana Pop-Lazić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 18. amandmane, koji su prema oceni Zakonodavnog odbora po svojoj sadržini istovetni, podneli su narodni poslanici Nikola Žutić, Boris Aleksić i Dragan Aćimović i Elena Božić-Talijan. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 18. amandmane, koji su prema oceni Zakonodavnog odbora po svojoj sadržini istovetni, podneli su narodni poslanici Milorad Buha, Dušanka Plećević, Radica Jocić, Vesna Marić, Momčilo Duvnjak, Ljubomir Kragović, Dušan Marić, Vladan Jeremić, Sreto Perić, Milorad Krstin, Branimir Đokić, Tomislav Ljubenović, Zoran Krasić, Gordana Paunović-Milosavljević, Ljubiša Petković, Nataša Jovanović, Momir Marković, Jovan Damjanović i Lidija Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 18. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 20. amandman je podnela narodni poslanik Jorgovanka Tabaković. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Član 20. ovog zakona reguliše angažovanje revizora u postupku pregleda knjiga koje ima Fond za razvoj. Amandman koji sam podnela u ime poslaničkog kluba SNS - Napred Srbijo je da Fond angažuje spoljnog revizora ne samo sa liste međunarodno priznatih revizora, već da angažuje spoljnog, ali i domaćeg revizora sa liste revizora čiji izveštaji nisu bili osporeni u sudskim postupcima prethodnih pet godina. Da li vam uopšte treba obrazloženje za ovaj amandman? Kada biste imali na uvid iz Agencije za privredne registre finansijske izveštaje tih stranih priznatih revizora koje promovišete ovde, videli biste koliko se ovde malo, prosto da se ražalite na njima, ostvari prihoda i prikaže u poslovnim knjigama. Kada ih uporedite sa poslovnim knjigama poslovnih revizora, vi se prosto iznenadite, kao ekonomista, kako ti mali domaći revizori, koji nemaju osporene revizorske izveštaje u sudskim postupcima ili, ne daj bože, raskinutim privatizacionim ugovorima prikazuju veliku dobit u odnosu na sve ostale dobiti u bilo kojoj vrsti usluga, konsultantskih i bilo kojih drugih koje su trenutno moderne i aktuelne. Srpskim jezikom rečeno, mi stranim revizorima omogućavamo da izuzetno dobro zarade, da to ne prikažu kao dobit i da na to ne plate porez ovoj državi, o kojoj navodno brinemo svi; vi navodno, a mi iz opozicije, makar za sebe odgovorno tvrdim, zaista realno i na način da se to u zakonu može primeniti. Znači, zaista vas molim da se da prilika domaćim revizorima koji se nisu obrukali neprofesionalnošću. Dozvolite da učestvuju u reviziji izveštaja Fonda, za šta ću vam dati jedan ključan argument. Primedbu na poslovne knjige čiju je reviziju vršio strani revizor iznela je čak i jedna od poslanica opozicione partije, a bila je sledeća: postoji jedan kapital, neki neimenovani, čija se revalorizacija ne vrši. Međunarodni računovodstveni standardi, koji su jedni bukvar za strane revizore, ne poznaju termin "društvena svojina" i oni su, ne poznajući društvenu svojinu, dali nalog Fondu za razvoj da zaustavi revalorizaciju te vrste svojine, da bi kasnije to izneli kao primedbu i da bi mogli neke ograničavajuće uslove Fondu da donose, određuju itd. Znači, u reviziji knjiga Fonda učešće bi morao da uzme neko ko poznaje ne samo našu istoriju, nego i našu ekonomiju i naše knjigovodstvo. Zaista bih molila da još jednom razmislite o usvajanju ovog amandmana.
Na član 20. amandman je podneo narodni poslanik Igor Bečić. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Igor Bečić.
Dame i gospodo, poštovane kolege, u ime Poslaničke grupe Napred Srbijo - SNS podneo sam amandman, želeći da smanjimo uticaj jedne stranke na Fond za razvoj, na član 20. koji glasi: "Radi obavljanja godišnje revizije finansijskih izveštaja Fond angažuje spoljnog revizora sa liste međunarodno priznatih revizora. Spoljni revizor sačinjava izveštaj i daje mišljenje da li su godišnji finansijski izveštaji sačinjeni u skladu sa međunarodnim standardima finansijskog izveštavanja, odnosno međunarodnim računovodstvenim standardima, zakonom kojim se uređuje računovodstvo i revizija i da li istinito i objektivno prikazuju finansijski položaj Fonda, rezultate poslovanja i novčane tokove za tu godinu." U stavu 3, što je predmet mog amandmana, stoji: "Izveštaj iz stava 2. ovog člana dostavlja se upravnom odboru i ministarstvu nadležnom za poslove ekonomije i regionalnog razvoja". Tu sam predvideo da se u stavu 3. posle tačke dodaje: "i Ministarstvu finansija" i to bih želeo da obrazložim. Ministarstvo finansija mora imati nadzor nad radom Fonda, a to podrazumeva i obavezu dostavljanja izveštaja o reviziji, godišnjih i finansijskih izveštaja, jer se ne može ostaviti Fond za razvoj, i sredstva koja se kroz njega plasiraju, na milost i nemilost G17, čija je težnja da sve finansijske tokove u Srbiji stavi pod kontrolu. Vidimo da su se i povodom ovog seta zakona izređali svi ministri iz G17. Stavljajući pod Ministarstvo za poslove ekonomije i regionalnog razvoja od mnogih ministarstava su uzimali njihove nadležnosti, pa i zapošljavanje, turizam, finansije, Fond za razvoj; vidimo sad i predmet ovog zakona, objedinjavanje Fonda za razvoj i Garancijskog fonda. Sredstva iz budžeta se plasiraju kroz ovaj fond i mislim da Ministarstvo finansija mora imati uvid u izveštaje revizora. Videli smo i ranije praksu da krediti koji se plasiraju kroz ove i slične fondove idu po stranačkom principu. Kriterijum je da mora biti član G17. Takođe, vidimo da gospodin Dinkić, ministar ekonomije, kao predsednik upravnog odbora još jednog fonda želi da to bude pod njegovom kontrolom, a takođe vidimo i smešno obrazloženje zašto se ovaj amandman ne prihvata, gde Vlada kaže: "Amandman se ne prihvata iz razloga što pravno nije moguće da Vlada vrši direktno nadzor nad radom Fonda. Vlada vrši nadzor nad radom Fonda preko Ministarstva ekonomije i regionalnog razvoja, koje dostavlja Vladi izveštaj o radu Fonda na svakih šest meseci." Znači, nije moguće, po Vladi, da Ministarstvo finansija vrši nadzor, a moguće je da to radi Ministarstvo ekonomije i regionalnog razvoja. Ovde oni kažu da je, praktično, Ministarstvo finansija Vlada i ona nema mogućnost da dobija izveštaje, a da Ministarstvu ekonomije i regionalnog razvoja može da bude dostavljen izveštaj o radu Fonda na svakih šest meseci, koji oni onda dostavljaju Vladi. Ovo obrazloženje mi je potpuno nejasno, a pretpostavljam i mojim kolegama. Povodom ovog člana dosta toga je govorila moja koleginica gospođa mr Jorgovanka Tabaković i mislim da nemam još puno da kažem, jer je ona to jako dobro razložila, ali ovde vidimo još jedan pokušaj G 17 da stavi još jedan deo finansijskih tokova Republike Srbije pod svoju kontrolu. Mislim da ovaj amandman mora da se prihvati, da može i Ministarstvo finansija da ima uvid u rad ovog fonda. Hvala.
Da li reč želi narodni poslanik Tomislav Nikolić? Na član 20. amandmane, koji su po sadržini istovetni, podneli su narodni poslanici Aleksandar Martinović, Goran Mihajlović i Ognjen Mihajlović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 22. amandman je podneo narodni poslanik Veroljub Arsić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 22. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Slađan Mijaljević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 22. amandman je podneo narodni poslanik Marko Milenković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 22. amandman je podneo narodni poslanik Vlada Milojković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 22. amandman je podneo narodni poslanik Bojan Mladenović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 24. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Spasojević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 25. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Antić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić.
Član 25. govori o sudbini zaposlenih u Garancijskom fondu i predviđa diskreciono pravo Fonda, pretpostavljam nekog direktora ili možda čak predsednika Upravnog odbora Fonda, da odredi potreban broj zaposlenih koje će iz Garancijskog fonda prevesti u Fond. Predvideli smo da postoji neki kriterijum po kome će biti izvršen izbor zaposlenih, pa smo mislili da je najbolje reći da onaj ko preuzima radnike, ovde ne kaže koliko, niti ko će da odredi koliko je potrebno, uzme u obzir procenu njihove radne uspešnosti u poslednje dve godine. Vlada, koja nam je predložila zakon po kome će Mlađan Dinkić i firma G17 plus sami da odluče koga će da preuzmu, bez ikakvog kriterijuma, obrazlažući zašto odbacuje naš amandman kaže: "Amandman se ne prihvata iz razloga što ovako predloženi kriterijumi u amandmanu nisu dovoljno precizni i zahtevali bi detaljnije definisanje i preciziranje pojma radne uspešnosti zaposlenih, što nije predmet ovog zakona, već internog akta." Zašto nam Vlada ne kaže zašto ona nije predvidela nikakav kriterijum? Kriterijum koji mi predviđamo po Vladi nije dovoljno precizan i bolje je nemati nikakav kriterijum, nego imati neki koji nije dovoljno precizan, jer kod nikakvog kriterijuma odlučuje inokosni organ, ponovo Mlađan Dinkić. Šta će onda da urade? Onda će (gde je ova koleginica što je hvalila ove testove, nema je) da uvedu testove koje će, kao što je bilo i u prethodnom slučaju, sprovesti hrvatska firma. Jedno od pitanja će da bude – da li vam je teži bio hrvatski jezik ili matematika? Uzalud je bilo što su se zaposleni u Garancijskom fondu bunili i nisu želeli da ispunjavaju te testove na tom tzv. hrvatskom jeziku, testovi su bili ispunjeni i njihovi rezultati su bili validni za firmu G17 plus. Molim vas, gospodo, evo, nema nikoga iz G17 plus, zaustavljajte tu firmu G17 plus dok je još vreme, jer to kad je malo može da se zaustavi, a ako povuče za sobom i vas, otići ćete i vi. Jednostavno, narod ne može da vam oprosti ako ih ne zaustavite na vreme. Ja mogu da ih zaustavim, ali trebaju nam izbori, a vi možete i bez izbora, pa birajte.
Na član 25. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Vujadinović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dragan Vujadinović.
Poštovane kolege, iz preostalog malog auditorijuma, moj amandman je vrlo jednostavan, a odnosi se na radnike, odnosno zaposlene Garancijskog fonda koji ne budu preuzeti od strane Fonda za razvoj. Predviđeno je da se njihove otpremnine po socijalnom programu regulišu u okviru Fonda, a moj amandman kaže da se regulišu iz budžeta Republike Srbije, sa osnovnim motom da se slobodni novčani potencijal Fonda na ovaj način ne smanjuje. Isto tako sam pristalica da se on ne smanjuje, taj slobodni kapacitet Fonda, ni po osnovu rizičnih plasmana koje je uslovno napravio Garancijski fond, o kome je govorila koleginica Tabaković, koji se procenjuje na nekih milijardu i po. Znači, ne bi smela slobodna sredstva Fonda, koja se plasiraju po stopama od 1 do 3%, da se ugrožavaju, odnosno smanjuju isplatom otpremnina za zaposlene koji ne budu preuzeti iz Garancijskog fonda, ili rizičnim plasmanima Garancijskog fonda. Mislim da to nije ekonomski celishodno i mislim da bi trebalo to regulisati davanjima iz budžeta, jer bi se na taj način supstanca Fonda za razvoj – koja se, ponavljam, plasira po najnižim kamatnim stopama na pet godina, odnosno za investicione kredite sa počekom na jednu godinu i za trajna obrtna sredstva na dve godine sa počekom od devet meseci – ta sredstva koja su zlato za privredu, sačuvala i ne bi se trošila. To je amandman i pozivam poslanike da glasaju za moj amandman, a ja lično ću svakako glasati jer smatram da je on ekonomski celishodan. Još jedna rečenica. Fond za razvoj, to sam već rekao, sa 50 zaposlenih imao je godišnji plasman 12,7 milijardi i oko 160.000.000 troškova. Znači, imao je plasman kao velike komercijalne banke, sa nekoliko puta manjim brojem zaposlenih. Mislim da je to jedna dosta efikasna institucija, izdržala je probu vremena, direktor je sve vreme bio, devet godina je direktor, prošao je sve ove promene vlada, promene partija i verovatno dokazao da se radi o efikasnoj instituciji. Ne bismo se smeli igrati i eksperimentisati bez potrebe, što se tiče Fonda za razvoj. Hvala.
Na član 26. amandman je podneo narodni poslanik Milan M. Nikolić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 27. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Jorgovanka Tabaković i Mirko Munjić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Članom 27. je predviđeno da članovima nadzornog odbora Fonda prestaje mandat danom stupanja na snagu ovog zakona. Amandmanom koji sam podnela na ovaj član bukvalno sam postavila pitanje Vladi – zašto svi organi nastavljaju da postoje, samo se ukida nadzorni odbor¬? Nadzorni odbor bi morao da obavi svoju funkciju, pogotovo u tom prelaznom periodu dok se Garancijski fond ne pripoji Fondu za razvoj, i da napravi ono čega nema, a neophodno je: popis obaveza, imovine, sredstava sa kojim Garancijski fond prelazi u Fond za razvoj, sa ljudima, njihovim učinkom i uspehom, a ne testovima koji će odlučivati o tome ko će nastaviti da radi. Zamislite čuda, Vlada u svom obrazloženju kaže – uvodi se interna revizija i šta će nam sada nadzorni odbor kada će interna revizija da radi te poslove, pa da se to ne preklapa. Za one koji su zaboravili, pre nedelju dana smo pričali ovde da ukidamo onaj fond SMEKA, koji se takođe bavi nekim spoljnotrgovinskim poslovima, zato što imamo agenciju koja se bavi osiguranjem tih poslova, a tri godine te dve organizacije postoje uporedo. Tri godine nije smetalo preklapanje, dupliranje, a sada ovde moramo odmah da ukinemo nadzorni odbor, koliko danas. Gospodo, upozoravam vas, 1996. godine smo u ovom domu, u maloj sali onog drugog doma, ukinuli reviziju završnih računa zato što je neko želeo da ukine Službu društvenog knjigovodstva, i to zato što ona nigde nije poznata kao takva, pa platni promet treba preneti u banke, da bi nekoliko dana kasnije neko, a danas znamo i ko, dobio najrašireniju mrežu filijala Službe društvenog knjigovodstva, gotovo bez naknade, najobučenije ljude, takođe znamo ko, strane banke i one koje su se lažno predstavljale domaćim, poput Nacionalne štedioce, uzele su najkvalitetniji softver, gde ste mogli da vidite i ko pere novac i ko vrši neovlašćeno plaćanje i ko podiže gotovinu i mogli ste da kontrolišete apsolutno sve tokove novca. Kada sam se tada kao poslanik bunila zašto se ukida Služba društvenog knjigovodstva, odnosno revizija koju radi kao služba, rekli su – ukinuće se, a mi ćemo uvesti reviziju završnih računa države. Od onda do danas mi imamo tek od 2005. godine, znači, tek posle 7-8 godina, donet Zakon o Državnoj revizorskoj instituciji, koja još uvek, u 2009. godini, nema urađen nijedan završni račun ove države. Nemojte nas sa "majke mi" uveravati da ćete raditi posao koji mora da se uradi danas. Sa "majke mi" i obećanjem "dođem ti" bile su i besplatne akcije, i dolazak "Fijata", i bolji standard, i veći broj zaposlenih i previše toga. Molim vas da uz obećanje onog što će tek da se desi i ustanovi ne ukidate obavezu države da upravlja javnim sredstvima na zakonit način, a nadzorni odbor je to imao, makar u opisu poslova. Apelujem na vas da neodgovornost, koju promovišete ovakvim načinom gubljenja kontrole, nedefinisanjem kriterijuma za primanje odnosno otpuštanje ljudi, prekinete, kao i da se ponašate kao neko ko izbore dobija bez obzira na to šta i kako radi. Nije pitanje ove države da li ćete dobiti ili izgubiti izbore, pitanje života ovih građana je šta će se ostaviti u nasleđe onom ko bude nastavio da vrši ovu vlast. U to ime vas molim da ovaj amandman SNS i Poslaničkog kluba Napred Srbijo prihvatite.
Na član 30. amandman je podneo narodni poslanik Paja Momčilov. Da li neko želi reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnica predlagača ministarka Jasna Matić želi reč? (Ne.) Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Poštovani narodni poslanici, kao što vam je poznato, za sutra, petak 24. april 2009. godine, sa početkom u 10.00 časova, predsednica Narodne skupštine gospođa Slavica Đukić-Dejanović sazvala je Petu sednicu Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2009. godini, sa predlogom dnevnog reda koji je u tom sazivu sadržan. S obzirom na to da se u predloženom dnevnom redu te sednice nalaze predlozi zakona koje je neophodno što hitnije doneti radi realizacije paketa mera za borbu protiv ekonomske krize, u radu tekuće sednice Narodne skupštine, ove u kojoj se nalazimo ovog trenutka, trajaće pauza dok se ne završi sednica koja započinje sutra. U skladu sa tim, određujem pauzu u radu Četvrte sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2009. godini, a o nastavku te sednice bićete naknadno obavešteni, odnosno onoga dana kada danom za glasanje okončamo rad za sutra zakazane Pete sednice Prvog redovnog zasedanja. Hvala vam.