Gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, prethodnog četvrtka sam počeo s poslaničkim pitanjem u vezi s izjavama ministra Dačića. Prilikom odgovora na poslaničko pitanje, on je tribinu organizovanu u Bujanovcu povezao s problematikom očuvanja integriteta zemlje, da bi zatim nastavio, u istoj rečenici, da će ''MUP preduzeti sve ono što je u našoj nadležnosti da spreči svako narušavanje teritorijalnog integriteta naše zemlje i, kao što vam je poznato, na tom području je uhapšeno nekoliko kriminalnih grupa i uhapšena grupa koja pripada bivšem OVK, koja je počinila ratne zločine nad Srbima i nad drugim nealbancima u Gnjilanskom okrugu 1999. godine''. Prošli put sam istakao kao veoma neukusno i neumereno povezivanje Okruglog stola s problematikom koju iznosi gospodin ministar. Međutim, sada postavljam pitanje Ministarstvu pravde – šta će se preduzeti radi sprečavanja ovakvih pritisaka koji se vrše nad građanima ove zemlje, ove države,jer smatram da za bilo kog građanina, u bilo kom kontekstu, treba obezbediti objektivan sudski proces, u kome će se dokazivati da li je neko kriv ili bez osnova pritvoren? Smatram to svojevrsnim pritiskom i tražim od Ministarstva pravde da preduzme korake da se spreči ovakva praksa pritisaka i objavljivanja krivim građana koji su sumnjivi u ovim trenucima. Postupak bi morao objektivno i valjano da se obavi, a ne da se unapred proglašava krivim neko iako za to, po mojim saznanjima, još uvek nema valjanih dokaza. Drugo pitanje. Već 10 godina u školama na albanskom jeziku u Preševu, Bujanovcu i Medveđi prosvetni radnici rade bez radnih licenci, jer im država ne omogućava polaganje stručnog ispita. Mi smo organizovanje stručnog ispita za nastavnike koji izvode nastavu na albanskom jeziku imali pre 20-30 godina, u jednopartijskom sistemu. Sada, već pet-šest godina, u svim mojim kontaktima sa svim ministrima prosvete, a bilo ih je četiri-pet u ovom periodu, nikako ne uspevam da dokažem da metodiku za nastavu na albanskom jeziku treba održati u školama gde oni drže nastavu. Ne može čovek koji drži nastavu na albanskom da položi metodiku u Beogradu, u školama gde se nastava vrši na srpskom jeziku. Već 10 godina rešenja nema. Godine 2006, počelo je s jednom grupom učitelja i nastavnika za albanski jezik, a trebalo je za sve nastavnike svih predmeta da se to obavi i organizuje. Međutim, nakon toga imamo prekid od tri godine. Iako sam posetio ministra, obrazložio ovaj problem, do sada nema konkretnog rešenja. I ova školska godina ide, a stručni ispiti za škole na albanskom jeziku u Preševu, Bujanovcu i Medveđi i ove godine nisu i neće se organizovati. Zato postavljam pitanje i na ovaj način – šta će Ministarstvo konkretno da uradi da ovaj osetljiv problem reši i da omogući zakonsko pravo nastavnicima u ovim školama da polože stručni ispit, da imaju licencu i da ostvaruju zakonom predviđena prava iz radnog odnosa? Hvala vam.
Zahvaljujem. Pitanja će biti prosleđena Vladi, odnosno resornim ministarstvima. Gospodin Dragan Šormaz ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, juče smo bili svedoci posete potpredsednika SAD-a izvršnoj vlasti u Srbiji, pošto je očigledno da Srbiju nije posetio. Prekjuče je bio u Bosni i govorio je u Bosanskom parlamentu. Upravo se nalazi na teritoriji srpske AP Kosovo i Metohija, ali govori u parlamentu lažne države Kosovo, obraća se poslanicima u toj skupštini gde su, uglavnom, svi teroristi i kriminalci. Hvala Bogu, pa nije imao hrabrosti da se ovde pojavi, jer mu nije ni bilo mesto da se pojavi u Narodnoj skupštini Republike Srbije, tako da mogu reći da se sve svelo na posetu izvršnoj vlasti u Srbiji i njemu, tj. Amerikancima omiljenim nevladinim organizacijama, na večeri koju je predsednik države Boris Tadić priredio za Bajdena, Miljenka Deretu i Miškovića. Jutros je odleteo, gužva je prošla, odleteo je na teritoriju srpske AP Kosovo i Metohija. Inače, otišao je da pozdravi neke Kosovce, otišao je da podrži stvaranje te države, koju podržava i pravi, pre svega, NATO, sa snagama dole prisutnim, u okrilju Rezolucije 1244, koja im služi samo kao pokriće, legitimitet, da Albancima prave državu. Međutim, ništa nismo čuli juče od izvršne vlasti u Srbiji da je poručila SAD-u preko čoveka koji nas je nazivao zločincima, primitivcima, ubicama. Nismo čuli da su izneli nijednu primedbu na rad Euleksa na Kosovu. Nismo čuli da su izneli nijednu primedbu na ponašanje Euleksa ili predstavnika EU na Kosovu, Pitera Fejta, koji tamošnje Srbe naziva ekstremistima, a severno Kosovo – poslednjom crnom rupom u Evropi. Sve što smo čuli, jeste da Srbija neće nikada priznati Kosovo. To njih baš briga. Baš je njih briga šta Srbija priča, dok ništa ne čini. U tome i jeste problem. Kada će izvršna vlast u Srbiji, Vlada Republike Srbije, početi da dela? Kada će tražiti od SAD-a, kao članice Saveta bezbednosti UN-a, da se ponovo pokrene proces pregovaranja i utvrđivanje statusa srpske pokrajine Kosovo i Metohija, na osnovu Povelje UN-a i na osnovu međunarodnog prava? Dok mi čekamo savetodavno mišljenje Međunarodnog suda u Hagu, a govorili smo vam da je to greška, da treba tužiti, jer na osnovu tužbe mora Sud da donese rešenje, a ne savetodavno mišljenje, za to vreme je i Kraljevina Bahrein priznala Kosovo i Metohiju kao nezavisnu državu i sada ih je ravno 60. Znači, ono što je rekao predsednik Tadić, da će se taj proces priznavanja zaustaviti, nije se dogodilo. SAD svakodnevno vrše pritisak na države u svetu da priznaju Kosovo, i to se dešava. Oni nama nisu prijatelji, ko to ne vidi, taj je slep kod očiju. Saradnja treba da postoji, ali moramo da štitimo naše državne i nacionalne interese. Kada će se postaviti to pitanje? Ponavljam, još jednom postavljam pitanje, pre svega, grupama u poslaničkoj većini, SPS-u i DS-u – hoćete li glasati za SOFA sporazum? Ako budete glasali za taj sporazum, to će biti još jedan dokaz da, u stvari, izokola priznajete i vi nezavisnost Kosova. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, gospodine Šormaz. Reč ima gospodin Miroslav Markićević.
Poštovana predsednice, poštovane kolege narodni poslanici, poštovani građani Srbije, vas, predsednice, prvo želim da izvestim da sam odgovore na sva pitanja koja su Poslanički klub NS-a, odnosno poslanici NS-a i ja lično postavili dobio sa zakašnjenjem, ali smo zadovoljni činjenicom da su gotovo svi ministri odgovorili, bez obzira na to da li se sa sadržajem tih odgovora slažemo. Samo na jedno pitanje nismo dobili odgovor. Pošto smo imali intervenciju i iz vašeg kabineta da dostavimo, da ne kažem, tužimo ministre koji nisu odgovorili na pitanja, i pošto mislim da ste shvatili stil rada Poslaničkog kluba NS-a, mi ćemo to pitanje postavljati za ovom govornicom, s ovoga mesta, sve dok ne dobijemo odgovor. Moje pitanje je za ministra energetike, gospodina Petra Škundrića. Radi se o ceni gasa za domaćinstva. Obrazloženje. Da li se građani Srbije sećaju, da li se kolege narodni poslanici sećaju kakve smo ovde tirade, od raznoraznih šefova stranaka i svih nas zajedno ovde, pred građanima Srbije izgovarali kada je dignuta cena gasa, pre svega, za domaćinstva? Sada su se mnogi ućutali. Želim da podsetim javnost da je tada rečeno da se cena gasa za domaćinstvo formira na prosečnoj devetomesečnoj ceni, dakle, devet meseci unazad, naftnih derivata. Želim da sve kolege narodne poslanike podsetim da je u tom trenutku, kada je cena gasa podignuta za 60% za sve građane Srbije, cena hiljadu kubika gasa iz Rusije, ili odakle ga već dobijamo, bila 450 dolara; sada je ta cena negde oko 300 dolara. Danas u svim medijima imamo saopštenje Agencije za energetiku, koja najavljuje novo poskupljenje cene gasa, pa je moje pitanje – šta će Ministarstvo za energetiku, ako ima neke ovlasti nad monopolskim preduzećem "Srbijagas", da preduzme? Napominjem da su, makar u zapadnoj Srbiji, makar u gradu Čačku, odakle dolazim, građani direktno svojim sredstvima, svojim novcem učestvovali u izgradnji sekundarne mreže. Sada treba da trpe monopol jednog javnog preduzeća, da ne kažem države, i da ih neko, kako se u našem kraju kaže, ''klempavi'' cenom gasa. Podsetio bih kolege iz Lige socijaldemokrata Vojvodine, koji ovih dana zamajavaju građane Srbije i ovu skupštinu tobožnjim izmišljanjem nekog fašizma u Srbiji, da je njihov veliki vođa štapom mahao u ovoj skupštini, doduše, u onoj tamo sali, u Kralja Milana, da će srušiti Vladu, da u Srbiji postoji gasna mafija, a sada – nikom ništa; sada je ostalo samo da Nova Srbija, sa svojih devet poslanika, pokuša da zaštiti građane Srbije koji se greju na gas od monopola javnog preduzeća i države. Napomenuo bih kolegama iz Socijaldemokrata Vojvodine da je, od 100% građana Srbije koji koriste gas kao energent za grejanje svojih kuća i stanova, 70% iz Vojvodine. Utoliko je čudnije da se oni ne javljaju ovih dana, ne protestuju. Iz toga, njihovog ćutanja, mogu samo da zaključim da su, možda, oni ili njihov vođa lično dobili besplatan gas. Naravno, ovo kažem malo ironično, ne verujem da je tako, ali očekujem da progovore o pravim interesima građana, a ne da izmišljaju zanimljive, zapaljive političke teme, kojima dodatno dele politički prostor i političku scenu u Srbiji, o nekom fašizmu u Srbiji. Dakle, moje pitanje za ministra Škundrića glasi – zašto se povećava cena gasa za građane Srbije, kada je svetska cena, odnosno uvozna cena pala i da li postoji monopol javnog preduzeća "Srbijagas"? Želim da iskoristim još ovih 20 sekundi koliko mi je ostalo da pitam, da li će neko da odgovori građanima Niša zbog čega trasa gasa, dakle, Južnog toka, zaobilazi Niš? Čija je to ideja i kome je to u interesu? Građanima Niša i te regije sigurno nije u interesu i mi ćemo ovih dana o tome još govoriti s tog mesta. Hvala lepo.
Zahvaljujem. Reč ima Munir Poturak. Naravno da ćemo ažurirati odgovor na vaše pitanje i molim stručne službe da to i ovaj put urade.
Poštovani predsedavajući, kolege poslanici, dame i gospodo, poštovani građani Srbije, pre nekoliko dana sam s ove govornice, na osnovu napisa u dnevnoj štampi o problemu proizvođača sjeničkog sira, stupio u kontakt s Ministarstvom poljoprivrede i nadležnima koji su zaduženi za tu oblast. Namera mi je da obavestim o jednoj široj akciji Ministarstva poljoprivrede i ljudi koji su u toj oblasti zaduženi, koji su već pokrenuli akciju kako bi se taj problem, nagomilan sa stotinak tona sjeničkog tradicionalnog sira, rešio, gde su, pre svega, ugroženi poljoprivrednici, ljudi koji na tradicionalan način proizvode taj sir, zbog otežanih uslova izvoza prema Crnoj Gori, gde su ga najčešće prodavali, onako kako su ga i proizvodili, i prema Kosovu, gde je potrošnja tog sira bila veća. Ljudima je od prošle i ove godine bila ograničena mogućnost prodaje tog nagomilanog sira. Šansa je da se ovim novim zakonima o poljoprivredi, koji su u proceduri u Skupštini, i aktivnostima Ministarstva poljoprivrede taj problem reši na adekvatan način i u naredni četvrtak će u Sjenici s proizvođačima biti utvrđene procedure o tome na koji način mogu da izvoze van Srbije taj sir, kao i da bude dostupan u Srbiji, u trgovinama, ''meraklijama'' za tradicionalan sjenički sir. Iz tog razloga, zahvaljujem na brzoj akciji ljudima iz Ministarstva poljoprivrede, zahvaljujem dnevnoj štampi koja je prepoznala problem i zahvaljujem svim građanima Srbije koji su podrškom u napisima u novinama i elektronskom podrškom pomogli široku akciju da se ovaj problem što pre reši. Druga stvar koju sam hteo da napomenem jeste i pitanje Vladi i Ministarstvu finansija. Dana 21.4. upućen je dopis carini u Kraljevu vezan za preregistraciju stranih vozila na domaće tablice, u sklopu svih onih mera koje je Vlada utvrdila. Problem je nastao onog momenta kada carina u Novom Pazaru nije više mogla da radi takvu preregistraciju. Svim carinama u Srbiji je to omogućeno i dozvoljeno, u Novom Pazaru to ovog trenutka još nije moguće. Hteo bih da napomenem da ako u Vladi imaju nameru da u Srbiji zažive te mere u donošenju odluka kako bi ljudi ravnomerno, ravnopravno, na celom prostoru Srbije, koristili blagodeti i pogodnosti zakona, prilika je da se i u carini u Novom Pazaru preregistruju ljudi iz Pazara, Sjednice i Tutina, tamo ima, mislim, desetak do dvadesetak hiljada vozila s crnogorskim tablicama. Efekat je višestruk. Ljudima će biti smanjeni troškovi za najmanje 300 kilometara do Kraljeva i nazad, za neke od opština koje su u okruženju. To je direktna pomoć našim građanima. Neki prihodi će se ostvariti od carine u Novom Pazaru. Pošto opština, zbog trenutno loše finansijske situacije, prostor gde ta vozila treba da se smeste nekoliko dana nema novca da asfaltira, na desetak hiljada vozila koja se planiraju da se registruju u Novom Pazaru ostvariće se prihod od 110.000 evra, što je dovoljno da se taj deo asfaltira i uredi onako kako zaslužuje. Pitanje je koji su to nedostaci carine u Novom Pazaru da ne može da se vrši ta preregistracija i kada, u kom periodu, mogu da se uklone ovi nedostaci? Hvala puno.
Zahvaljujem, gospodine Poturak. Reč ima narodni poslanik Dragan Todorović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo predsedavajuća, nažalost, ovde nije predsednik Administrativnog odbora, zato što pitanje koje želim da uputim ima velike veze s Administrativnim odborom, ali postavljam vama pitanje, kao predsedniku Skupštine – da li u ovoj državi postoje građani prvog i drugog reda, da li postoje nedodirljivi građani i kakva je razlika između onih ljudi koji imaju imunitet, o čijem imunitetu raspravlja Administrativni odbor, i ljudi o kojima Administrativni odbor uopšte ne raspravlja, odnosno to ne stavlja na dnevni red? U kakvoj mi to državi živimo? Ko daje pravo bilo kom pojedincu da nekoga izuzima iz zakona ili obaveza na koje bi trebalo da odgovaraju? Kao predsednik Skupštine bi o tome trebalo da povedete računa, između ostalog, zato što ste i sami bili žrtva političkog progona DS-a, odnosno tadašnjeg DOS-a, 2003. godine. Siguran sam da niste zaboravili kada su tražili da se i vama, kao i meni, skine imunitet za, nadam se, navodna krivična dela koja ste počinili. U mom slučaju, to je sud potvrdio. Kada se stvari promene, kada dođe neko drugi pod udar, nema nijednog jedinog slova. Ništa se ne dešava. Ovde imam dokaz. Pre početka ročišta, predsednik veća konstatuje da je združio krivične spise predmeta K broj 854/08 i da je u istom konstatovao da je postupajući sudija uputio tri urgencije i jedan dopis Narodnoj skupštini Republike Srbije, s napomenom da se pred Prvim opštinskim sudom u Beogradu vodi krivični postupak protiv okrivljenog Borisa Tadića, zbog krivičnog dela klevete iz člana 171. stav 2, u vezi sa stavom 1. Krivičnog zakona Republike Srbije, i da do dana današnjeg Administrativni odbor nikada nije odlučivao. Vi opominjete poslanike SRS-a, navodno, zato što je neko učinio nešto što je mimo Poslovnika, isključujete nas sa sednice, a šef Poslaničke grupe ZES jednu od najgrubljih psovki u srpskom jeziku upućuje drugom šefu poslaničke grupe i vi ne nalazite za shodno ni da je opomenete. Ali, ovde se postavlja pitanje – da li vi štitite Borisa Tadića i time priznajete da je izrekao klevetu? Zašto to radite? Boris Tadić je čovek koji voli da izađe na crtu. Bar se tako hvalio. Pozivam ga na crtu, da kaže to što je imao hrabrosti da izjavi na televiziji u vreme predizborne kampanje – da o tome odluči sud, da li je slagao ili nije, da li je izrekao klevetu ili nije. Zašto se krije iza Administrativnog odbora i iza Skupštine Republike Srbije? Gde je taj Boris Tadić? Bar sada, gospodine Mićunoviću, nemamo onaj zakon o zaštiti lika i dela njegovog. Zašto Boris Tadić, koji je imao mogućnosti da se od vas nauči nekim demokratskim principima, ne postupa po tim demokratskim principima? Što se ne ugleda na predsednika Republike Italije, gospodina Berluskonija? On malo-malo, pa ode na sud, ne poziva se na imunitet. Ako je imao hrabrosti da izađe pred građane Srbije u predizbornoj kampanji, na tri dana pred izbore, da izrekne to što je rekao, što se ne pojavi na sudu? (Predsednik: Vreme.) Vreme će pokazati da je Boris Tadić izrekao klevetu, da je slagao, a ovo je važno da i građani Srbije vide kako se ponašate, i postavljam vam pitanje … (Isključen je mikrofon.)
Pošto ste i mene pitali, prikupiću informacije, pa ću vam pismeno odgovoriti, ali moram reći da je tačno da gospodin Tadić voli da izađe na crtu i on pobeđuje kada izađe na crtu. Gospodin Slobodan Maraš.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici … hvala lepo. Gospođo predsednice, hteo sam, prvo, da vas podsetim na član 235. našeg poslovnika, stav 1 – da su sva lica kojima poslanici Narodne skupštine, u danima kada je to predviđeno Poslovnikom, postave pitanja, dužna da traženo objašnjenje, odnosno obaveštenje, u pisanom obliku, dostave narodnom poslaniku u roku od 15 dana. Nažalost, prošlo je više od 40 dana od kada sam prvi put postavio pitanje vezano za to koji je javni interes, tržišni interes, da se javna preduzeća koja su monopolisti reklamiraju po dnevnim novinama, iako to, po zakonu, nisu u obavezi, odnosno ne samo da se reklamiraju, nego i da se oglašavaju itd. Isto tako sam postavio pitanje za završni račun NIS-a i nisam dobio odgovor. Vaša služba nas je kontaktirala i prošle nedelje smo ponovili da želimo da dobijemo odgovor na ta pitanja i, naravno, još uvek ih nismo dobili. U smislu drugog pitanja, vezanog za završni račun NIS-a, ono što je interesantno, jeste da građani Srbije imaju najlošiji benzin, najlošiji dizel koji se prodaje na našim pumpama, ali u isto vreme i najskuplji u okruženju. Jedino je u Sloveniji, za neki cent, skuplji benzin. Dizel je jeftiniji. Sve zemlje u okruženju, i one koje su u EU, poput Rumunije, Bugarske i Grčke, imaju jeftinije gorivo od građana Srbije, odnosno plaćaju ga jeftinije. Mene samo interesuje, da li smo zbog toga prodali NIS 51%, da bismo plaćali najskuplje gorivo? Naftna industrija Srbije više nije u vlasništvu Republike Srbije, tačnije, manjinski deo je ostao, i mene interesuje kako će reagovati Vlada, to je pitanje za premijera Cvetkovića, na zahtev NIS-a da se podigne cena goriva? Ono što je jako interesantno, to je da smo kroz medije obavešteni da će za nekih narednih desetak dana stići izveštaj nezavisne revizorske institucije, koja bi trebalo da proveri, odnosno agencije koja bi trebalo da proveri i utvrdi koji završni račun NIS-a je validan, da li onaj koji je predalo staro rukovodstvo, u kome je iskazana dobit, ili onaj kojim je novo rukovodstvo, traživši dodatni rok, iskazalo gubitak. Prošli su svi zakonski rokovi da se dostavi završni račun NIS-a, do pre nekoliko meseci u stopostotnom vlasništvu Republike Srbije. Ne znamo da li je u pitanju gubitak ili dobit. Da li je tačno ono što se špekuliše u javnosti, to je moje konkretno pitanje premijeru Cvetkoviću, da će se zbog toga što je iskazan gubitak, zato što se NIS u 2008. godini dodatno zaduživao, mimo svakog sporazuma koji je potpisan sa Rusijom, da li zbog toga što su velika sredstva odlazila s računa NIS-a da se reklamiraju određene televizijske emisije, ili da se finansiraju filmovi prvenci kantautora, vlasnička struktura u NIS-u promeniti, odnosno da li će Srbija imati manji procenat vlasništva? Drugo pitanje, koje, takođe, moram da postavim premijeru Cvetkoviću, jeste – kako ima obraza, kako je moguće da ode da otvori radove na autoputu Horgoš – Novi Sad, koji su već 17 puta otvarani, da bi sutradan, na istom tom mestu, jedna televizija iz Subotice prikazala da je ostalo tri vozila, jedna kućica i jedan čuvar, da su se svi razišli? Mogli ste da organizujete pres u Vladi, u predsedništvu, i da kažete – hoćemo ustavne promene, hoćemo da smanjimo broj poslanika, a ne da otvarate autoput. To je krajnje neodgovorno, neozbiljno. Ono što je najgore od svega, zašto se tako tretiraju građani Srbije? (Predsednik: Vreme.) Konkretno pitanje za premijera – kada će biti započeti radovi na toj trasi autoputa i kada će biti završeni?
Zahvaljujem. Biće prosleđeno premijeru. Gospođa Nada Kolundžija, a zatim gospodin Vladan Batić.
Poštovana predsednice, koristim pravo na repliku iz člana 104, s obzirom na to da sam ne samo direktno pomenuta, nego da je izrečena najgrublja neistina vezana za mene, a i za predsednika stranke i predsednika Republike. Nikada nikome nisam uputila nijednu ružnu, niti prostu reč, i oni čiji je to jezik, koji se tim rečima koriste, čak i u najslobodnijem prevodu ne bi mogli da to svedu na taj jezik. Takođe, ono što želim da kažem jeste da je krivična prijava o kojoj se ovde govori, u suštini, obična kleveta protiv predsednika Borisa Tadića, koju je podneo SRS, ali postoji nešto mnogo značajnije čime će se Administrativni odbor baviti. Baviće se zahtevom sudova za skidanje imuniteta zbog krivičnih dela koja su učinili neki narodni poslanici koji se kriju iza imuniteta, a u krivična dela ne spadaju u ono što je normalna politička aktivnost i razmena političkih argumenata, bez obzira na kom nivou ti argumenti bili.
Zahvaljujem. Gospodin Vladan Batić ima reč.
Gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, dobro je što je uvedena praksa postavljanja poslaničkih pitanja, ali bi bilo još bolje kada bi na ta pitanja nadležni ministri davali odgovore, ili davali korektne i konkretne odgovore. Do sada sam postavio oko 40 pitanja, dobio sam četiri odgovora. Od većine ministara, nikad nikakav odgovor. Od nekih, poput ministra za kulturu, potpuno besmislen odgovor, od ministra ekologije, povodom akcidenta koji se dogodio na pepelištu Termoelektrane B, kada je, kao da je pomračenje sunca, u po bela dana nastao mrak, ljudi se zatvarali u sobe, u kuće, pepeo ulazio u zamrzivač, dobijem odgovor da je bio inspektor i da je utvrdio da nema zagađenja. To je apsurdno. To nije normalno. Drugo, od ministra Dačića sam dobio jedini konkretan odgovor, povodom nekih finansijskih zloupotreba, kriminalnih aktivnosti nekih fantomskih firmi u Obrenovcu, i to je u redu, ali od njega nikad nisam dobio odgovor povodom kriminalnih događanja u fudbalskom klubu „Beograd“ sa Karaburme. Postavljam pitanje, više molbu, neko pitanje, ministrima pravde i finansija. Ovde imam izvode ličnih dohodaka troje radnika Opštinskog suda u Obrenovcu: Vujkanović Marina, spremačica – 11.000 mesečna plata, Ilić Dragana – 12.200, Lazić Mirka, takođe spremačica – 12.000. Kako ovi ljudi da prežive sa 12.000? Hoće li se preduzeti nešto da se tim ljudima vrati dostojanstvo, da mogu normalno da žive i rade? Sledeće pitanje – za ministra Dinkića, ili gospođu Dragutinović. Od Dinkića nikada nisam dobio nijedan odgovor povodom njegovih obmana, prevara i laži povodom „Fiata“ u Kragujevcu, kao ni o njegovim obmanama, prevarama i lažima povodom naknade za besplatne akcije od 1.000 evra. Po principu – ne lipši magarče do zelene trave. Sledeće pitanje tiče se privatizacije, što je aktuelna tema u Srbiji. Pitam ministra za ekonomiju da nam odgovori u vezi s privatizacijama u Obrenovcu. „Prva iskra“ Barič je nekada bila gigant, zapošljavala preko 5.000 ljudi, hiljade građana Bariča, Obrenovca i okoline živeli su i radili zahvaljujući „Prvoj iskri“. Danas tamo radi nekoliko desetina radnika. Bile su neke sumnjive privatizacije nekih pogona „Prve iskre“, oko 30-40 ličnih dohodaka radnicima nije isplaćeno, socijalni program se ne poštuje, sve je zaraslo u trnje i korov i to se očito krčmi kao Alajbegova slama. Šta je s privatizacijom „Prve iskre“ Barič? Šta je s privatizacijom firme „Bora Marković“ na obali Save? To je nekad bila čuvena strugara Simovića, pre 70 godina, poznata u celom regionu. Zabrežje je bilo najveća luka na Savi. Taj Simović je imao u toj fabrici sistem protivpožarne zaštite jedinstven u svetu. Imao je izgrađene stanove za sve zaposlene pre 70 godina. Nacionalizovano je i ubijen je kao državni neprijatelj. Zaraslo trnje i korov, stavljen katanac. Bila je jedna neuspešna privatizacija. To je bilans. Neka se vrati vlasnicima, kao i „Komgrap“, koji je, isto, bio nacionalizovana imovina, ali ovde nemamo zakon o denacionalizaciji. Umesto toga, imamo nove nacionalizacije, poput Mokre Gore za Emira Kusturicu, ili Nemanju Kusturicu, ne znam koje mu je danas pravo ime. Šta je s Draganom Markovićem, poljoprivrednim kombinatom sa nekoliko hiljada hektara, koji je mogao da hrani, kao što se nekad govorilo, čitav ovaj deo Srbije? Tavori, jedva sastavlja kraj s krajem, ogromni potencijali, jedna neuspešna privatizacija. Privatizacija trgovinske firme „Posavina“, gde stotine zaposlenih protestuje, sporovi u Trgovinskom sudu itd., problemi oko nadgradnje, dogradnje itd. Tema i pitanja je više, spomenuo sam samo nekoliko firmi u Obrenovcu i tražio konkretne, a ne nemušte i besmislene odgovore. Hvala vam.
Gospođa Jorgovanka Tabaković.
Na jedno poslaničko pitanje koje se tiče rada Agencije za privatizaciju, kriminalnih privatizacija, ili činjenja Ministarstva za ekonomiju i regionalni razvoj, mi nismo kao Poslanička grupa Napred Srbijo još uvek dobili odgovor. Međutim, hoću da postavim danas jedno vrlo aktuelno pitanje Ministarstvu za ekonomiju i regionalni razvoj i Agenciji za privatizaciju, koje glasi: Zašto dozvoljava kriminal i privatizaciju društva BD "Agro" iz Dobanovaca, čiji su mali akcionari danas u protestu ispred Agencije za privatizaciju protiv nesavesnog postupanja i nečinjenja Agencije u skladu s ugovorom? Posebno insistiram na ovom konkretnom primeru, jer je reč o predatim, pred državnim organima, materijalnim dokazima koji potvrđuju nezadovoljstvo malih akcionara, koji su dokazali Agenciji za privatizaciju da je kupac Đuro Obradović nezakonito podigao s računa BD "Agro" oko dva miliona evra na ime prethodno izvršene investicione obaveze iz ugovora o privatizaciji, da je poklonio svojoj saradnici 1,2 hektara atraktivnog placa bez zakonskog osnova, da je nezakonito, znači, bez osnova, uzeo sebi oko 4,2 hektara zemlje BD "Agro", koja se nalazi uz autoput. Tu zemlju je kasnije prodao za 1,8 miliona evra. Najmanje dve rate za isplatu kupoprodajne cene platio je sa računa društva koje je kupio, a morao je to da uradi ličnim sredstvima. Za preko jedan milion evra, nezakonito, hipotekarno je zadužio imovinu BD "Agro", u korist drugih pravnih lica. Pri prodaji 100,2 hektara zemlje u industrijskoj zoni Dobanovci, firma i mali akcionari su oštećeni za sedam miliona evra. Nesavesno i nenamenski je potrošeno uzetih 25 miliona evra kredita, a pri tom, sredstva javnog informisanja, među kojima je i Javni servis, ovakvu privatizaciju reklamiraju uspešnom privatizacijom. Za svaki od ovih navoda, koji ću vam u nekoj od zgodnih prilika, možda i danas, obrazlagati konkretnim dokumentima, postoje valjani sudski dokazi. Da li je ugroženo pravo ma kog akcionara, pravo koje ova država mora da štiti dok promoviše Zakon o tržištu hartija od vrednosti, privatizaciju i akcionarstvo, ili su preči interesi pojedinih moćnika, poput ovakvog slučaja? Molim vas da od Agencije za privatizaciju zatražite i odgovor. Da li je ostavka gospođe Vesne Džinić u direktnoj vezi s istragom koja se vodi u ovom postupku i s bliskim vezama ranijih ministara za privatizaciju, čiji su pomoćnici, pomoćnik, konkretno, zaposleni u ovom preduzeću. Iza svakog iznetog navoda, tvrdim, stoje sudski valjani dokazi i konkretan primer, koji iznosim, jer je to princip pljačkaških privatizacija, protiv kojih se SNS bori.
Zahvaljujem. Gospodin Todorović je već imao obraćanje. Nema osnova za repliku (Dragan Todorović, s mesta: Kako nema osnova, molim vas, nemojte, stvarno nema smisla.) Molim vas, niste ništa, hoćete li mi reći molim vas, ničeg uvredljivog, ničeg nejasnog. (Dragan Todorović, s mesta: Neistinito je i pogrešno, i pogrešno i neistinito.) Pogrešno shvaćeno? Izvolite.
Nemojte, molim vas, stvarno nema smisla. Dame i gospodo narodni poslanici, evo, ovo je najbolji primer kako postupa predsedavajući i kakav odnos ima prema poslanicima SRS-a. Pre svega, gospođo Kolundžija, vi se u maniru vaše stranke ponašate. Kada vas pritisnemo dokazima, onda vi tvrdite da je to potpuno normalno. Normalno je klevetati, normalno je obmanjivati građane Srbije, normalno je zloupotrebljavati položaj, normalno je krasti, normalno je raditi sve, ali pod uslovom da ste član DS-a. Vi grubo obmanjujete i poslanike i građane Srbije. Pročitaću vam šta je rekao Velimir Ilić, objavljeno je u "NIN"-u: "Napadao sam neke stavke iz tog predloga zakona i usput prokomentarisao da u sali Skupštine ima više članova Vlade Srbije nego poslanika vladajuće koalicije. Kada je Nada Kolundžija to čula, valjda ju je istina zabolela, okrenula se ka meni i rekla – Veljo jedi…". Nastavak znate, jer ste vi to izrekli. Prema tome, gospođo Kolundžija, isto kao i predsednik vaše stranke koji je izrekao neistinu, oklevetao, to nije tužba SRS-a, nego moja privatna tužba. Neka izađe na crtu i neka dokaže to što je rekao ili neka odgovara za klevetu koju je izrekao. To je ono što je obaveza za svakog građanina i što bi trebalo da važi za svakog građanina. Ovo je najbolji primer da neke stvari ne važe kada je u pitanju DS. Meni je drago, gospođo Slavice, da je Boris izlazio na vašu crtu, samo mi recite, do koje je crte stigao?
Naravno da su se građani izjasnili o toj crti, ja govorim o tome, a vaše asocijacije su nešto što, apsolutno, vi možete. Dakle, kada je izlazio na crtu, građani su se izjasnili, to je nešto što je poznato javnosti, a ja samo konstatujem. Gospođa Nada Kolundžija, replika. Znate šta ste rekli. Izvolite, gospođo Kolundžija.
Svaki put kada se suočim s prostotom i vulgarnošću, prosto se povučem, zato što oni koji to rade pokazuju ko su oni, a ne ko sam ja. Dakle, to da je neko mogao da izmisli da sam ja nešto tako rekla, zaista govori o onom ko je to izmislio. To jeste deo rečnika onoga ko je mogao da izmisli da sam ja to rekla. Potpuno mi je besmisleno da takvima objašnjavam da u mom rečniku, u obraćanju ljudima, takve reči nikada nisu postojale, niti će postojati. Besmisleno je da objašnjavam onima koji se takvim rečima obraćaju drugima, koji misle da, kao što oni to mogu da izgovore, mogu da izgovore i drugi. Ne očekujem nikakvo izvinjenje i opravdanje, niti bilo kakvo objašnjenje da je to što je neko tvrdio, u suštini, netačno. Ono što očekujem, jeste da prestane to da tvrdi, jer ću zaista tužiti za nešto što nikada nisam izgovorila i za nešto čime neko mene predstavlja sebi sličnim, a ne meni samoj sličnom.
Gospodin Velimir Ilić.
Znate kako, meni je jako neprijatno kada neko stalno govori nekome kako se ponaša, kako je taj neko ko sve nas kritikuje i upozorava – svetac ili svetica. Sve poslaničke grupe su reagovale. Ovde je izuzetno puno poslanika čulo. Od DS-a je sedela samo gospođa Nada, u prvom redu, i svi su zato i reagovali što nije bilo poslanika vladajuće koalicije na raspravi. Govorio sam, i mi smo svi primitivni, samo su određena gospoda kulturna, oni treba da nam održe predavanje. Gospođo Kolundžija, upoznao sam vas u Moroviću, kada ste pravili bahanalije, uz obezbeđenje 300 policajaca, s tadašnjim potpredsednikom Vlade, da ne nabrajam njegovo ime… (Predsednik: Gospodine Iliću, molim vas.) Gospođo Kolundžija, vi, svetice ovde vladajuće koalicije… (Predsednik: Nemojte se obraćati gospođi Kolundžiji.) Sad vam nastavljam, evo, imamo svedoke, dok vam je Neša Čanak lupao, ne pijan, nego mortus pijan, po klaviru, i dok ste provodili bučne noći do jutarnjih sati, jer smo se mi krstili šta jedna dama može da radi… (Predsednik: Molim vas, gospodine Iliću, nemate reč više.) Gospođo Nado Kolundžija…
Gospođa Kolundžija, ima reč.
Dakle, to šta je gospodin Ilić spreman da izmisli a da ne trepne, mislim da cela Srbija zna i svako bi se upustio u negiranje onog šta izmišlja, upuštao bi se u jedan potpuno jalov posao. Čovek koji može da izjavi da brani da novinari seksualno napastvuju ovce, za mene nije čovek s kojim želim više da polemišem. Hvala.
Gospodin Vladan Batić. Niste pomenuti. Samo mi recite osnov javljanja.
Poštovanje dostojanstva Parlamenta, član 100. Apelovao bih, gospođo predsednice, na vas da prekinemo ovakvu vrstu dijaloga. Apelovao bih na gospodina Velju Ilića, on je ipak džentlmen, nema smisla da se na taj način obraća jednoj dami… (Velimir Ilić, s mesta: Ima smisla. Ona će odgovarati kad-tad. Nemoj da kažem imena.)
Molim vas, nemojte dobacivati. Gospodine Iliću, molim vas. Dobro, možemo li da završimo dijalog? Molim vas, molim vas. Pošto se niko više od predstavnika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa ne javlja za reč, nastavljamo rad. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju Željko Tomić i Donka Banović. Prelazimo na 64. tačku dnevnog reda – PREDLOG ODLUKE O PRESTANKU SUDIJSKE DUŽNOSTI Izvinjavam se, mislila sam da ste završili.
Gospođo predsednice, nisam baš anesteziolog, pa da ne osetite, ali dobro. Hteo sam samo još jedan detalj, u želji da sačuvamo dostojanstvo Parlamenta i autoritet jedne dame. Jednostavno, istine radi, nije tačno da je gospođa Kolundžija pravila bilo kakve bahanalije u Moroviću, jer sam tom prilikom, u tom Moroviću, bio i ja, lično.
Zahvaljujem, gospodine Batiću. (Narodni poslanik Velimir Ilić traži reč.) Nema više elemenata. Zahvaljujem. I vama zahvaljujem. Nemate reč. Primili ste Predlog odluke koji je podneo Odbor za pravosuđe i upravu. Podsećam vas da, prema članu 163. stav 3, a shodno članu 94. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Pošto ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, konstatujem da je vreme rasprave po poslaničkim grupama sledeće: Poslanička grupa Za evropsku Srbiju – jedan sat, 33 minuta i 36 sekundi; Poslanička grupa SRS – jedan sat, osam minuta i 24 sekunde; Poslanička grupa G17 plus – 28 minuta i 48 sekundi; Poslanička grupa DSS - Vojislav Koštunica – 25 minuta i 12 sekundi; Poslanička grupa "Napred Srbijo" – 25 minuta i 12 sekundi; Poslanička grupa SPS - JS – 18 minuta; Poslanička grupa LDP – 14 minuta i 24 sekundi; Poslanička grupa Nova Srbija – 10 minuta i 48 sekundi;Poslanička grupa manjina – osam minuta i 24 sekunde i Poslanička grupa PUPS – šest minuta. Saglasno članu 93. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanik Vladan Batić, koji nije član nijedne poslaničke grupe, ima pravo da govori jednom,do pet minuta. Molim poslaničke grupe da podnesu prijave za reč, s redosledom narodnih poslanika, ako to već nisu učinile. Obaveštavam vas da su poslaničke grupe ovlastile da ih po ovoj tački dnevnog reda predstavljaju: narodni poslanik Miroslav Petković, Poslanička grupa DSS-a, i narodni poslanik Zoran Krasić, Poslanička grupa SRS-a. Saglasno članu 163. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres o Predlogu odluke. Da li predstavnik predlagača, narodni poslanik Boško Ristić, predsednik Odbora, želi reč? (Ne) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Da) Reč ima gospodin Krasić.
Na početku rasprave povodom ove tačke, Predloga odluke o prestanku sudijske dužnosti, dao bih obaveštenje da se radi o sudijama kojima prestaje sudijska funkcija na lični zahtev i, druga grupa, zbog navršenog radnog veka. U ovom vremenu koje je odobreno SRS-u, s obzirom na to da se radi o razlozima, u prvoj grupi je reč o volji pojedinca, a u drugoj grupi – o sili zakona, jer je nastupio zakonom propisani uslov za prestanak sudijske funkcije. Ne bih se toliko zadržao na imenima kandidata. Radi se o ukupno petorici sudija. Iskoristio bih ovo vreme da u jednoj načelnoj raspravi podsetim javnost, podsetim ljude koji rade u sudovima, advokate, građane koji sutra treba da se obrate radi zaštite nekog prava, ili radi ostvarenja nekog interesa koji je sporan, tj. da obavestim o tome dokle smo stigli s ovom reformom pravosuđa, koja je spektakularno najavljena. Moram da podsetim poslanike iz SPS-a da smo, kada je 2002. godine krenula reforma pravosudnog sistema, zastupali stav da najavljena reforma ide u pogrešnom pravcu. U međuvremenu, oni su promenili stav; to je njihovo pravo, nemam namere da kritikujem. To je njihovo autonomno pravo. SRS nije promenio svoj stav. Ono što smo pričali 2002. godine, to smo radili svih ovih godina. Moram da vas podsetim da smo i kada je usvajan novi ustav Republike Srbije insistirali na nekim odredbama koje u Ustavu ne zalaze dublje u neku materiju organizacije pravosudnog sistema, a koji treba da bude regulisan odgovarajućim zakonom. Sada se nalazimo u situaciji da ove odluke danas ima da se donesu većinom glasova poslanika koji čine parlamentarnu većinu, koji podržavaju Vladu Republike Srbije. Samo vam skrećem pažnju da je uvod u ove odluke pozivanje na istorijske propise. Šta to znači? To znači da je pravosudni sistem zakrčen, još uvek se nalazi u nekom stanju iz 2000. godine, normativnom, data je vizija nekih novih sudova, koji za devet godina nisu napravljeni, ne samo fizički, u smislu građevinskog materijala, nego do dana današnjeg još nije doneta nijedna odluka Apelacionog suda, kao primer za tu vašu brzu orijentaciju da se ide prema EU i njihovim standardima. Ne postoji nijedna odluka Apelacionog suda, a osam godina slušamo o toj vašoj reformi. Mi, u suštini, imamo jednu varijantu najbezobraznije lustracije u pravosuđu. Ona se zasniva na sledećem. Kada bismo hteli danas da izaberemo nekoga da bude sudija, to ne bismo mogli da uradimo, jer propisi ne dozvoljavaju. Da vas samo podsetim, već skoro godinu dana u Narodnoj skupštini nije doneta nijedna odluka o izboru sudija. Kažem – godinu dana, možda je i više, dve godine, ako ne i više. Samo donosimo odluke gde se konstatuje da je prestao mandat nekom licu, da više ne može da bude sudija ili javni tužilac. Situacija je identična, da znate. Na taj način se sprovodi ono Batićevo – da se otpušta, odlazi iz suda, u ovom konkretnom slučaju, po prirodnom toku stvari, a na to mesto niko ne dolazi, jer nemamo formirane organe koji o tome treba da odlučuju u skladu s Ustavom. Zašto kažem da nemamo? Zato što će neko od vas da skoči, pa da kaže – pre nekoliko meseci su izabrana dva vrlo važna organa, jedan sudski, jedan tužilački. Moram da vam skrenem pažnju, tamo se već sada primećuje veliki sukob interesa. Vidite, predlagač ove odluke je, formalno-pravno, Boško Ristić. Trenutno ga nema, pravi region u Nišu, pošto se zavetovao – ako može Pajtić da ima autonomnu poktrajinu kao član DS-a, što ja, kao član DS-a, ne bih imao taj neki jugoistočni region. Čuli ste ga pre nekoliko dana. On je advokat i predsednik Odbora Narodne skupštine za pravosuđe i, po sili Ustava i zakona, član je oba ova organa koji odlučuju gotovo sve, o svim pitanjima koja se tiču sudova i tužilaštava. Advokat. Razumeo bih da je prekinuo s advokaturom, otišao. Međutim, ne, on je aktivan. Pre nekoliko dana smo razmatrali kakav je njegov doprinos bio, kao punomoćnika, u rešavanju spora "Borovo – Boreli". To je najočigledniji primer sukoba interesa. Advokati, verovatno, najveći deo svog posla obavljaju u sudovima. Naravno, ako on kao advokat može da učestvuje u kolegijalnom organu koji će da odlučuje o tome ko će biti sudija i tužilac, to je najbolji primer sukoba interesa. Zato nam nije potrebna promena Ustava Republike Srbije, pošto su se sada mnogi navukli na promenu Ustava Republike Srbije, jer kada nemaju obrazloženje za neku situaciju, oni kažu – kriv je Ustav. Uvek je kriv Ustav u ovoj zemlji, a ne oni koji sprovode Ustav i zakon. Taj problem je mogao da se reši tako što bi seizabralo neko drugo lice, laik za oblast pravosuđa, da bude predsednik Odbora za pravosuđe, pa da po funkciji bude član ova dva organa i da se uključi u taj posao. Ali, ne, DS insistira na Bošku Ristiću. Sve što je uradio Boško Ristić je bilo loše. Sećate se Ustavne povelje državne zajednice – državna zajednica je rasturena. Setite se brojnih zakona, propisa i odluka koje su bile predmet razmatranja u Narodnoj skupštini, setite se da je 2001. godine, zahvaljujući njemu, u Nišu, predsednik Okružnog suda bio penzioner. Zahvaljujući tom i takvom pogledu na pravosuđe, u Valjevu smo imali situaciju da je čovek, maltene, prvo postao predsednik suda, pa je sutradan postao sudija. Naravno da malo karikiram, ali istog dana je dva puta biran. Samo da podsetim, SPS je kritikovao to, jer je u to vreme bio progon svega što liči na SPS. Ne verujem da SPS može da podrži ovakav vid reforme našeg pravosudnog sistema, tim pre što se sećate kako je Batić lustrirao sudije, pa su posle vraćeni na posao. Moram, javnosti radi, da ukažem da ta lustracija ima svoj kontinuitet. Neki put je to javno, neki put je to pritajeno. Ne vezujući se za imena ovih ljudi kojima prestaje sudijska funkcija, ali ovo je način da se sudovi prazne. Prazne se sudovi, u očekivanju nekog sledećeg koraka reforme pravosuđa, i da se molimo Bogu šta će da nas snađe i šta ćemo da dobijemo u sudovima. Odavno je poznato da je veliki broj ljudi koji znaju taj posao, da je on stručan i, može se reći, i zanatski, napustio sudove i tužilaštva i otišao u advokaturu. Jedna smo od retkih država gde nam je advokatura jača od onih koji treba da donose odluke. Da sada ne bi neko gajio neka nerealna očekivanja, moram da vam skrenem pažnju da su se pre dvadesetak godina advokati više u sudu borili za elementarna ljudska prava i štitili interese svojih klijenata. Nisu bili nešto bogzna šta uvaženi od sudija, niti poštovani. Danas je situacija potpuno drugačija, kada je taj materijalistički pogled na život – samo jednom se živi, a vrediš onoliko koliko imaš para u džepu, e, sad su advokati postali vrlo važna karika sprovođenja pravde u Srbiji. Tako imamo bivše sudije kao advokate, koji diktiraju iz advokatske kancelarije presude svojim pripravnicima koji su sada sudije. Izgubilo se i ljudsko pravo i zaštita interesa klijenata. Moram da kažem da to nije generalni stav. Ima još one stare advokatske škole i sve što kažem nije generalizacija. Ima dobrih primera pravih, odanih advokata, koji se bore da sačuvaju svoju profesiju na onom nivou koji je propisan i tim kodeksom, koji je mnogo stariji od našeg propisa koji je donet za proteklih devet godina. To mora da se kaže i tu postoji podela na dobre i loše advokate. Danas je podela na dobrog i lošeg prema rezultatima. Znate i sami, nekada je bilo – imam dobrog advokata, ''laje na sijalicu'' u sudnici, a danas – imam advokata, ne mora ništa da priča, on će da završi sa sudijom i sa tužiocem. Tako su se javile neke vrlo poznate advokatske kancelarije, poput, recimo, jedne zajedničke … Evo, pošto je danas ta tema bila, recimo, brane Borisa Tadića po privatnoj tužbi Dragana Todorovića za krivično delo klevete. Bliska kancelarija je Nenada Konstantinovića, predsednika Administrativnog odbora. Kao što vidite, to nema veze s ''crtom'' i ko je bio na ''crti''. Znate i sami da su četiri vodoravne i jedna horizontalna – crte koje se koriste u tabliću. Ovde nismo na partiji tablića, nego pričamo o našem pravosuđu – gde je ono, gde se zaglavilo. Sada moram javnost da obavestim da smo skoro u Narodnoj skupštini diskutovali o nekim zakonima koji se tiču pravosuđa. Naravno, kada to uzme u svoje ruke DS, onda je to uvek proevropski, najviši stepen demokratije. Hvala Bogu, oni su se setili, zato je to najbolje, to mora svako da podrži; ko to ne podrži, on je protiv Evrope, protiv ovoga, protiv onoga, da ne pričam o svim tim silnim hvalospevima, poput onog, recimo, da je potpuno normalno da se iz Bodruma glasa, da je poželjno da se 12.000 ljudi uhapsi preko noći. To što je bilo glasanje iz Bodruma, videli smo i pre nekoliko dana ovde, na televizijskom snimku, opet se pojavilo, opet je taj duh iz boce izašao. Sve je to demokratija. Kada DS kaže, tokom kampanje, "glasajte za nas, mi ćemo da zaposlimo 500.000 ljudi", onda budite sigurni da će 300.000 ljudi da izgubi posao. To je činjenica. Kada DS kaže na nekim dopunskim izborima – "glasajte za nas, pošto smo na vlasti u Republici, dovući ćemo velike pare da se izgradi vaša mesna zajednica, vaša ulica", onda znajte da su vas prevarili. Zašto? Nedavno je bio rebalans budžeta, tako da se iz budžeta Republike Srbije smanjuje za 15 milijardi dinara transfer jedinicama lokalne samouprave. Znači, obmana, laž, po ko zna koji put, da se prevare birači, to je ta crta na crtu. Naravno, laž uspeva samo kada se pojavi velika medijska podrška, a juče ste imali prilike da čujete da tri glavna savetnika Borisa Tadića drže gotovo 80% medijskih kuća pod svojom kontrolom – Dragan Đilas, onaj Šafer, pa čak i ovaj lekar Krstić, i to je taj problem, što to virtuelno izgleda lepo, samo što ne može da se uhvati u ruku, nešto se opet izmigolji. I oblast pravosuđa se, takođe, putem medija, prikazuje u mnogo boljem položaju nego što jeste. Bez namere da repliciram ili da nešto ukazujem, ali malopre je gospodin Batić pročitao tri platna spiska za neke koji rade u jednom sudu, pa ste videli koji su to iznosi, i postavio je pitanje na koje niko neće i ne može da odgovori – kako neko s tim paramada učestvuje i da pomaže onima koji treba da sprovedu interese pravde u sudu? Moram da vas podsetim da mi još nemamo kompletan Ustavni sud. Mi mnoge organe nemamo kompletirane i ja se prosto naježim kada Boris Tadić predloži nekog kandidata, jer onda znam da je to loš kandidat i od njega se u startu nešto loše očekuje. Videli ste i sami za ovih 10-15 dana, jedna televizija je prikazala šta se dešava u Beogradu sa gradskim građevinskim zemljištem. U svakoj od tih afera je neki advokat bio na čelu organa, na čelu nekog upravnog odbora, ili je bio zastupnik jedne, ili nekoliko tih firmi koje su bile predmet interesovanja televizije. Onda se postavlja principijelno pitanje – da li neko ko se bavi advokaturom može da se bavi bilo kojom drugom delatnošću, ili da vrši neku javnu funkciju? Odgovor je da ne može; ne postoji veći sukob interesa nego advokat i javna funkcija. Ovo nije progon advokata, ovo je samo jedan doprinos da se utvrdi šta je to nespojivo. Imate, recimo, Slobodana Beljanskog, bio je u onom odboru za rešavanje sukoba interesa, a sad radi u ovoj agenciji za borbu protiv korupcije. Kada je 2002. godine izabran za onaj savet za borbu protiv korupcije, dao je ostavku, jer nema apanaže, ali u ovom odboru je prihvatio, jer ima apanažu kao narodni poslanik. Vidite kako je kod njega rastegljiva pravda. Usput, triput je Zakon o univerzitetu menjan, a u tom periodu od 14 godina, on je nekako uspeo da magistrira, doktorira na Pravnom fakultetu u Novom Sadu, zahvaljujući Momčilu Grubaču. I on vam sprovodi neku pravdu, on drži moralna predavanja. Do pre godinu i po dana mi smo pričali ovde, a bilo je predmet interesovanja i javnosti, da li je nešto u skladu sa zakonom ili nije, a sada, zahvaljujući ovoj medijskoj dominaciji ove žute boje, i ono što je zakonito je predmet kritike sa gledišta da li je moralno ili nije moralno. Onda, što reče Velimir Ilić, moralne pridike nam drži neko ko ne ispunjava nijedan uslov da se javi, a kamoli nešto da kaže. To je ta inverzija. Ona je najbolnija u pravosuđu i zato koristim ove slikovite primere kako bi i ljudi u pravosuđu shvatili šta se dešava, šta će da bude. Vi se verovatno sećate da je pre mesec dana u Strazburu bila sednica Parlamentarne skupštine Saveta Evrope i tada su ovi kontrolisani mediji obavestili našu javnost o svemu i svačemu. Emitovane su Mićunovićeve izjave itd., ali je ostalo neprimećeno, sa gledišta javnosti, šta su oni rekli povodom reformi koje finansira Savet Evrope ili neke druge institucije iz inostranstva. Oni ne dele mišljenje koje ste vi promovisali preko medija građanima …
Oprostite, prošlo je 20 minuta, pa ćete, verovatno, kasnije nastaviti. Po Poslovniku, reč ima gospođica Jovanović.
Hvala, gospođo predsedniče. Zaista sam morala da iskoristim ovu priliku i poslednju rečenicu koju je rekao gospodin Krasić, ako mi dopustite, s obzirom na to da sam član Parlamentarne skupštine Saveta Evrope i da me je na tu funkciju, ispred Poslaničke grupe SRS-a, izabrao ovaj parlament. Gospodine Krasiću, vi jeste u pravu kada kažete da ste čuli i videli izjave predsednika naše delegacije Dragoljuba Mićunovića, ali, nažalost, niste mogli da čujete reči onih predstavnika naše srpske delegacije koji dolaze iz opozicije, pre svega, moje malenkosti. Moram vas, gospođo predsedniče, da upoznam, a i sve vas, dame i gospodo narodni poslanici, da je meni bilo onemogućeno da se obratim, kao poslanik i potpredsednik Narodne skupštine, u Savetu Evrope. Naime, iako sam se uredno prijavila da govorim o izveštaju Monitoring komiteta gospodina Grosa i Rezoluciji koja se tiče naše države i novih nagoveštaja onoga što nam oni traže i što žele da ispunimo kao država u narednom periodu, šef naše delegacije, Dragoljub Mićunović, jer je pre toga imao uvid u moj govor na engleskom jeziku, tendenciozno insistirao da se nađem poslednja na listi od svih prijavljenih učesnika o toj tački dnevnog reda, što je bio skandal i što su uočile i kolege, pre svega, iz ruske delegacije, koje nisu mogle da veruju, pa i kolege iz drugih zemalja, da mi je onemogućeno da govorim o tački koja se tiče Srbije. Javnosti radi, zbog činjenice da sam, kada je u pitanju izveštaj Monitoringa, završavam, gospođo predsedniče, poseban akcenat stavila na utamničenje, već šest i po godina, predsednika srpskih radikala prof. dr Vojislava Šešelja, predsednik naše delegacije me je onemogućio, pa zbog toga, gospodine Krasiću, niste mogli da čujete reči s druge strane, da čujete ono što sam ja htela da kažem u ime naše stranke i u ime Skupštine, o neslaganju s tim izveštajem, koji je, po mom mišljenju, skandalozan. Još da vas obavestim, to je moja obaveza …
Zahvaljujem. Nije bilo povrede Poslovnika. Reč ima gospodin Velimir Ilić.
Gospođo predsednice, gospodo narodni poslanici, očekivao sam posle ovih setova pravosudnih zakona i promene nekih ljudi koji obavljaju određene funkcije u pravosuđu da će se, ipak, stanje normalizovati, da ćemo imati pravosuđe kakvo Srbija zahteva, da će to biti prave reforme, o kojima se godinama priča. Međutim, sve se to vrti oko partijskog pravosuđa. Nažalost, i danas, posle toliko godina, imamo jedno partijsko pravosuđe, gde su određeni ljudi, određene partije, koje dođu na vlast, potpuno zastupile sve čelne funkcije u pravosuđu, u svojim advokatskim timovima povezane, i nemoguće je probiti taj zid koji se stvara, pa određeni pravosudni organi ne mogu raditi svoj posao na korektan način. Svaka čast sudijama koji svesno i savesno obavljaju svoje funkcije, ali na višim instancama te njihove odluke padaju i oni postaju nemoćni i predaju se. Želeo bih samo da podsetim na nekoliko veoma važnih stvari. Krše se mnogi zakoni, krši se odluka Parlamenta i, što je najgore, krši se Ustav, i za to niko ne odgovara. Ovih dana imamo jednu vrlo interesantnu stvar. Neko, ne znamo ko, zadužuje ovu Srbiju sa tri milijarde evra kod MMF-a, neko razgovara u ime Srbije, neko već deli te pare na određene projekte nekome, a mi ništa ne znamo o tome. Kod nas su ovde periferne teme. Mi ovde raspravljamo o nekim zakonima koji će nas, tobože, približiti EU, a ključne stvari prolaze. Postavljaju se poslanička pitanja, ali na prava nema odgovora – tužioci ne reaguju. Zar je moguće da ne može niko da odgovori na jedno veoma važno pitanje – gde su pare od "Mobtela", koji je prodat, a rečeno je, donesena je odluka na Vladi da se od tog novca izgradi Koridor 10? Zašto su te pare potrošene kada je prodat treći operater nekom sumnjivom gospodinu, sumnjivog porekla, koji je posle bio finansijer jedne političke stranke? Niko na ta pitanja ne želi da odgovori. Ovde se više puta postavljalo pitanje – da li je tačno da je gospodin potpredsednik Vlade kupio hotel u Sokobanji? Na to se ne daje ni odgovor, niti iko reaguje. Tužioce to uopšte ne interesuje. Kako je moguće da ovaj parlament nema nikakvu ulogu u odlučivanju da li Srbija treba da se zaduži, koliko da se zaduži, pod kojim uslovima da se zaduži? Da li je ugovor potpisan s MMF-om važan za Srbiju, nije važan? Šta je u tom ugovoru, šta piše? Ovde svi rade solo. Mi služimo samo kao posmatrači, a poslanička većina – da to aminuje, da donese odluku, ne pitajući se šta će dalje biti. Ja ne mogu da razumem da se sada pravi jedna trka širom Srbije i konkuriše za sredstva koja smo ovih dana dobili po ubrzanoj proceduri, zato što će i Kosovo ući u MMF. Mi smo na to prećutno dali saglasnost i zato smo bili nagrađeni, ali Srbija je zadužena. Kako je moguće da se zaduži zemlja Srbija tolikim kreditom, od 3.000.000.000 evra, a da to ne prođe kroz Parlament? Da li Narodna banka Srbije ima neke veze s ovim parlamentom? Kad ste poslednji put videli ovde guvernera Narodne banke Jelašića da podnosi izveštaj, da vidimo šta on to radi? Postavljali smo sto puta pitanje – kolika je realna cena dinara u odnosu na evro? Kome su prodate one silne devize za stabilizaciju dinara? Ko je kupio i gde su ti dinari, šta se s njima radi? Da li su smanjenjem deviznih rezervi povučene određene sume dinara ili nisu? To su veoma važna pitanja. Postavljana su tužiocu, a nikad ne se reaguje na takva pitanja. Ako želimo da napravimo državnu administraciju koja će voditi računa, ako želimo da vratimo, kao što smo čuli, kredibilitet Parlamentu, to nećemo učiniti time da li će neko lepo da govori ili neće, kako će ko u njemu da sedi i da se ponaša, itd., da li će neko doći u Parlament s kravatom, ili bez kravate, gde će ko sedeti, da postrojimo poslanike kad neko važan dolazi i kažemo im šta smeju da pitaju, šta ne smeju i da se to smatra nekim lepim ponašanjem, dok nas o odlučivanju, o ključnim odlukama, niko ništa ne pita. Mi smo nedavno u jednoj vladi donosili neke odluke, evo, što se tiče, konkretno, Niša, gde će ući taj gasovod. Određena je i trasa gasovoda, da prati trasu autoputa, jer je ona potpuno besplatna, jer će kroz zemljište koje se uzima eksproprijacijom da se provuku i jedna i druga investicija. Onda u medijima čujemo da je neki Žika, Pera bio negde i rekao: "Ma jok, to ćemo da preinačimo." Zašto se krše prostorni planovi Srbije? Sve o čemu sam govorio usklađeno je u Prostornom planu države Srbije koji je doneo ovaj parlament. Mi sada menjamo i radimo šta god hoćemo – pojedinci mogu da rade šta god hoće. Ja se sećam, kada je prodata zgrada "Ušće" u bescenje, posle bombardovanja, rečeno je da zahteva da se poruši, da se reciklira na terenu sve, da se ukloni, uskladišti na sigurno mesto i da se tu gradi potpuno novi objekat. Međutim, objekat je preprodat. Neki visoki funkcioner jedne vladajuće stranke je sada to obavio, uzeo je veliki novac – niti je reciklirao, niti je rušio. Rečeno je da je to opasan otpad, da je to radioaktivno, da to mora da se ukloni itd. i da su za to potrebna velika sredstva. Evo, vidimo tamo da se pravi tržni centar "Ušće". Kaže se da su grad i država Srbija oštećeni za 27 miliona evra, a niko ne reaguje. Kaže se da je zbog Luke ''Beograd'' oštećena država za 2,5 milijarde evra. Sitnica, šta je to za nas? Niko ne reaguje. Neko kaže – sprovešće se istraga, ali ne kaže kada. Izlazi predsednik države i kaže – mi ćemo se oštro boriti protiv korupcije, a ja ne vršim vlast u Beogradu. Ne znam da li neko ovde iz sale utiče na tu vlast u Beogradu, koju drži određena stranka, evo, već desetak godina?! Gde su te mere? Gde su te mere, gde je to pravosuđe da reaguje? Krše se rezolucije Skupštine. Tri puta su donete rezolucije u Parlamentu da ne može Euleks da uđe na Kosovo i da ne može da se ispoštuje Ahtisarijev plan, ali je sve to urađeno na mala vrata. Rečeno je: "Nekih šest tačaka su veoma važne". Kojih je to šest tačaka – nikada ovde nismo ni čuli, ni dobili, niti raspravljali. Šta bi s tih šest tačaka? Ahtisarijev plan je u potpunosti sproveden. Prekršen je Ustav Republike Srbije. Prekršene su tri rezolucije Parlamenta, ovog našeg, Skupštine Srbije – niko nije odgovoran. Niko nikoga ne sme da pita. Ovde svako vodi spoljnu politiku privatno – kako ko hoće. Evo, jutros slušam ministra odbrane, koji se juče ispričao s potpredsednikom Amerike. Pitaju – šta je za vas bilo najinteresantnije? On kaže – najinteresantnije je bilo što ga je pitao – otkud ti ta značka, šta ona znači, što je nosiš na reveru?", a objasnio je i šta znači njegova značka koju nosi na reveru. To je ono važno o čemu se ministar odbrane ispričao, u jednom zvaničnom susretu, koji je koštao milione ovu državu, s potpredsednikom Amerike. Ja sam hteo da čujem da su pokrenuta neka ozbiljna pitanja. Međutim, tema je bila – ajde malo da proćaskamo, pa da odemo do Prištine. Ali, da ne bude da smo baš vas preskočili, svratićemo malo i kod vas ovde, da vam pokažemo šta je sila, kako ćete svi da stojite mirno i ne smete kroz park da prođete ceo dan, niti da se krećete ulicom. Morate stajati dostojanstveno, jer je došao neko ko je vrlo važan za ovu državu. Svi ima da čekate šta će vam reći, a on će otići i ništa važno neće reći. Danas će nešto reći dole, a mi ćemo, nadam se, čuti nešto, ali, da li je to u interesu ove Srbije, da li je u skladu s Ustavom ove Srbije ono što će se reći danas u Prištini? Da li je to u skladu s ovom skupštinom? Zašto služi Skupština Republike Srbije ako donosi odluke koje niko, ni spolja, ni iznutra, nije nadležan da poštuje? Nema odgovora za mnoge prekršaje koji se prave. Ovde je glavna tema za sve finansijske transakcije – budžetska inspekcija. Ja sam više puta govorio da je to stranačka inspekcija, koju određena stanka šalje. Šalje je sada u opštine koje su opozicione, koje nisu pod kontrolom DS-a, i kažu – ako ne pustite naše ljude u vlast, poslaćemo vam sutra budžetsku inspekciju, imaćete priliku da vam mesecima ne izlaze. Budžetska inspekcija se formira od Ministarstva finansija i vladajuća stranka kompletno kontroliše finansije, a ko kontroliše Ministarstvo finansija? Da li je neko nadležan iz ove skupštine, koja donosi zakon o budžetu, da kontroliše zakone o budžetu? Da li je neko odgovorio ovde šta je bilo sa sredstvima koja su prebačena Kapitalnom fondu Vojvodine? Nije? Da li su urađeni određeni projekti koje je trebalo uraditi i koji su bili debelo naplaćeni i za šta su sredstva prebačena? Prema tome, budžetska inspekcija obavlja svoj posao onako kako joj određena vladajuća garnitura naloži, jer ona je stranački organ i zato se tako i ponaša. Hteli smo da vidimo zašto je pravosuđe, po čijem nalogu, dozvolilo da zastare određeni postupci. Uzmimo privatizaciju "Sartida", niz privatizacija koje su bile sporne. Postupci su zastareli, držani su u fioci dok ne dođe do njihovog zastarevanja, a kada do toga dođe, onda se sve stavi ad akta i kaže se – znate, bilo je možda nekih nepravilnosti, ali do toga nije došlo, do bilo kakvog sudskog postupka. Sećam kad je osnivano Javno preduzeće "Putevi Srbije". Jedan ministar je preuzeo zakonsku obavezu da javno preduzeće, kada se osniva, mora da se dovede na nulu. Mora se dati početni kapital i mora se osnovati u skladu sa zakonom. Sećam se odlično, tada je i u Skupštini i u Vladi dato obećanje da će Direkcija za puteve, koja je bila budžetska institucija i odgovorna i garant da se budžetskim sredstvima plate izvedeni radovi, pri osnivanju javnog preduzeća taj problem za par meseci pokriti, u visini od 10,5 milijardi dinara. Do dana današnjeg to nije rešeno. Direktor je rekao, porekao, niko ga ne poziva na odgovornost, niko ne traži od njega nikakvu odgovornost. Ovde izađe neko i kaže u izbornoj kampanji – građani Srbije, imaćete svi 1000 evra kao akcije, ako mi pobedimo. Od toga nema ništa. Mislite da za to neko odgovara? Niko ne odgovara, niko nema nikakvu obavezu pred ovim narodom. Možete obećati šta god hoćete, možete reći šta god hoćete i to uopšte nije važno. Ako je neko rekao da će se 31. marta sklopiti ugovor sa "Fiatom" i zato se određuju određena sredstva u budžetu, a do dana današnjeg niko ne sme da kaže je li on sklopljen ili nije sklopljen, gde je taj ugovor, kako sredstva nisu ušla u rebalans ako ugovor, koji je predviđao određena finansijska sredstva, nije nikada sklopljen, nije ispoštovan? Prema tome, odgovornosti nema. Dalje, ovde je načeta jedna vrlo dobra tema – o advokatima. Mi smo imali jedan veliki problem. Jedan drugar, stranački, veoma važan, drži lanac advokatskih kancelarija. Njegov najbolji drug iz ''Otporskih'' dana je državni sekretar u pravosuđu. Sarađuju, druže se, i privatno i porodično i na sve moguće načine, i nema nikakvih problema. Svi kažu – ako želite to da rešite, da dobijete, pa, čoveče, znate gde je put, odete u tu kancelariju i problem je rešen. Onda su sudije samo marionete koje će da obave neke poslove, koji se, nažalost, događaju, ali to je sve kod nas tako razvrstano. Nema sukoba interesa nigde, zato će taj iz advokatske kancelarije da dobije ulogu da sve bilbordove na teritoriji Srbije drži na putnom zemljištu potpuno besplatno. Kako može neko na putnom zemljištu da drži bilbordove i da prodaje svakodnevno njihovu uslugu a da ''Putevi Srbije'' ne dobiju nijedan jedini dinar od posla koji se tamo obavlja? Ko postavlja na teritoriji gradova ovolike bilbordove? Da li plaća neke obaveze, ko su ti ljudi i iz kojih su političkih opcija? Sećam se jednog primera, koji je za mene vrlo karakterističan, kada je bio spor oko neplaćenih radova na putu kod Feketiću, koji je radio nekada bivši predsednik Srbije Milošević. Sećam se da su izvođači radova tužili i da to niko nikad nije platio. Spor je tekao, advokati se povezali, pravosuđe se povezalo, republički pravobranilac se s njima povezao, i svi su ćutali. Spor se završio, pravobranilac odradio svoj posao, advokati svoj posao, putari svoj posao, uzeše ovoj jadnoj državi 30 miliona evra ukupno, za radove koji su vredeli, možda, nekoliko miliona evra. Tu ogromnu cifru svi podeliše. Naravno, mi smo smenili posle tog republičkog pravobranioca, ali on nije ni obavestio Vladu da će biti blokiran budžet Republike Srbije i da će se te pare skinuti jednog dana, nije ni rekao da je blokiran i da teče ono vreme za žalbu. Ni tada se nismo žalili i samo u jednom danu, advokati koji, takođe, pripadaju jednoj političkoj opciji, sve to su završili i uzeli tridesetak miliona evra, trljali ruke, podelili taj novac i niko za to nije bio odgovoran. Kako je moguće sada da pojedini predsednici okružnih sudova, opštinskih sudova, postaju moćne advokatske kancelarije, bivši ministri, isto, postaju moćne advokatske kancelarije, i obavljaju određene poslove, a njihovi do juče potčinjeni postaju ministri i sve se to tako vrti u krug, i kažemo da je pravosuđe nezavisno, na njega niko ne može da utiče i sve što se događa u pravosuđu događa se na jedan način. Nedavno sam imao jedan slučaj, vrlo nekorektan. Jedan sudija iz Novog Sada, gospođa, imena se ne sećam, ali mogu da pogledam, sudila je neki spor – što sam nekada šutnuo, pre pet-šest godina, fasciklu nekom tamo novinaru, i bio sam oslobođen, kada se video ceo postupak, bio sam oslobođen. Međutim, on je našao mogućnost da me utuži u Novom Sadu, mada se događaj dogodio u Beogradu, a moje mesto stanovanja je Čačak. Suđenje je bilo u Novom Sadu. Taj sudija je sramno, bez dostavljanja poziva,bez ijednog poziva da dođem na ročište, donela presudu od 100.000 evra i dala na izvršenje onog dana kada sam bio operisan, kada sam se nalazio u sobi intenzivne nege posle operacije. Moji u kući, u nesreći, došli su u bolnicu i kažu – došao je sudski izvršitelj. Molim vas, 100.000 evra se kažnjava neko jer se nije pojavio na sudu, toliko je onajko je utužio tražio, a nenadležni sud u Novom Sadu je presudio. Naravno, to se oborilo i vratilo u prvobitni postupak, ali taj sudija je sigurno imao spregu s advokatom i sada će sramno da sudi u Novom Sadu i dalje, a zna da nije nadležan sudija koji je mogao da vodi taj spor, ni po mestu boravka, ni po mestu prekršaja. Bruka je za Srbiju što se takve sudije nalaze još uvek po sudovima i što rade određene poslove. Nadamo se da će biti bolje, da će biti ubrzo izbori i da će sve to biti dovedeno u red, onako kako i dolikuje. Mi sate izgubismo u ovom parlamentu … (Predsednik: Vreme.) … donoseći odluke, ali niko nas i ne sluša i niko naše odluke ne poštuje. Ovde sam nabrojao niz prekršaja i nadam se da će neko iz pravosuđa reagovati na neki od njih. Hvala vam.
Gospodin Petković Miroslav ima reč. Izvolite.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, nažalost, Srpski parlament raspravlja o stanju u našem pravosuđu samo kada su na dnevnom redu odluke o razrešenju sudija ili tužilaca. Odavno nismo videli ovde predstavnike Ministarstva pravde da nam odgovore na bitna pitanja. Nekad su se pravdali time da nisu ovlašćeni predlagači, nekada su to bili neki drugi razlozi. Podsećam vas samo koliko je vremena proteklo od usvajanja Zakona o Visokom savetu sudstva ikoliko dugo ovaj parlament bira prvi saziv Visokog saveta sudstva. To može da bude veliki problem, a gospodin Ristić, kao predsednik Odbora za pravosuđe, kao ovlašćeni predlagač za ovu tačku dnevnog reda i kao član, po funkciji, Visokog saveta sudstva, nije danas prisutan da nam odgovori da li je u međuvremenu održan sastanak tog nekompletnog Visokog saveta sudstva na kome su donošene određene odluke, na kome je raspravljano o broju sudova i donošeni neki dokumenti na osnovu kojih će Visoki savet sudstva raditi. Nije dobro ako je to učinjeno bez predstavnika advokata, bez predstavnika profesora pravnih fakulteta i, u tom trenutku, sigurno bez predstavnika opštinskih sudova, jer još uvek nisu bili izabrani. Da je zakon hteo drugačije da reguliše, ne bi ni predvideo da predstavnici advokature, profesure i svih sudova, i opštinskih i okružnih sudova u Srbiji, budu predstavnici u Visokom savetu sudstva. Bilo je veliko mučenje u ovoj skupštini birati predstavnike Advokatske komore, jer znate i sami da nije uspostavljena saglasnost oko toga da je Upravni odbor advokatskih komora doneo odluku i prvobitni predlog za članove Visokog saveta sudstva. U ovom parlamentu su doneti zakoni, donet je set pravosudnih zakona, ali problem je kad će krenuti njihova primena. Mi smo mnogo puta do sada ukazivali na to kada će se sprovesti reizbor sudija u Srbiji,kada će profunkcionisati mreža sudova u Srbiji, šta je s apelacionim sudovima,kada će oni početi da rade, kada će se, na kraju, kompletirati sastav Ustavnog suda Srbije. Ako neko smatra da Ustavni sud Srbije nije bitan, onda to njemu služi na čast. Podsećam vas da je državni sekretar Ministarstva pravde, gospodin Slobodan Homen, još 18. februara 2008. godine izjavio da 1. januara 2009. počinju rad apelacioni sudovi i Vrhovni kasacioni sud. Sada je kraj maja i šta je urađeno da ovaj sistem profunkcioniše 1. januara 2010. godine, za kada je pomerena primena ovih zakona? Takođe vas podsećam da je ovaj parlament, da su poslanici vladajuće većine glasali za to da se u Srbiji ukine više od 100 sudova. Sada mi nije jasno kako pojedini, u kampanji za lokalne izbore koju vode, imaju obraza da izađu pred svoje birače i kažu da su im ukinuli sudove u tim gradovima i tim opštinama. Mi iz DSS-a smo vam rekli da će ovi zakoni ponovo doći na dnevni red. Sigurni smo da primena ovih zakona neće moći da se sprovede do 1. januara 2010. godine. Očigledno je da ste bili gluvi na sve naše primedbe, ali ima vremena, u narednih nekoliko meseci to će se pokazati, pa ćemo ponovo raspravljati o svemu ovome. U našim sudovima je povećan broj predmeta. Ne znam da li uopšte postoji komunikacija između Ministarstva pravde i predsednika sudova u Srbiji, jer svi oni se žale da imaju povećan broj predmeta i da im nedostaje određen broj sudija, a sigurno je da će, kada bude primenjen ovaj zakon, ako ikada bude primenjen, doći do smanjenja broja sudija u Srbiji. Mislim da je najmanje što ti ljudi mogu da očekuju, što je odgovorno prema njima, to da se kaže koji je to broj sudija, za koliko će biti smanjen broj nosilaca pravosudnih funkcija, kako bi oni mogli da planiraju svoje poslove, ili neko zaista pokušava na ovaj način da sve one čestite, poštene i vredne ljude, koji imaju rezultate u sudovima, otera u advokaturu ili u neke druge profesije. Šta je urađeno u međuvremenu na poboljšanju sistema zaštite nosilaca pravosudne funkcije? O tome se mnogo priča, a ništa nismo čuli da je popravljeno. Šta je s informacijom, koju smo zahtevali ovde u Parlamentu i u Odboru za pravosuđe, o stanju pravosudnog sistema Republike Srbije na prostoru Kosova i Metohije? Na prostoru KiM-a, Euleks preuzima predmete i procese iz srpskog pravosuđa. Znači, lažni sudovi lažne države o lažnim zakonima sude građanima Srbije. Mislim da je to nedopustivo i najmanje što smo mogli da dobijemo od ministarke pravde jeste odgovor na ovo naše pitanje, ali očigledno je da i Ministarstvo pravde i ova neodgovorna vlada ravnodušno posmatraju integrisanje srpskih sudija u kosovsko pravosuđe, kao da se to dešava na nekoj drugoj planeti. Interesuje me šta je s postupkom protiv državnog sekretara u Ministarstvu pravde Slobodana Homena i državnog sekretara u Ministarstvuekonomije, gospodina Ćirića, zbog sukoba interesa, koji je pokrenut i, koliko se sećam, koji je okončan, odluka je doneta? Očigledno je da zakoni ne važe jednako za sve građane Srbije, ili su pojedinci iz Vlade zaštićeni kao beli medvedi. Da li je borba protiv korupcije i kriminala, zalaganje za pravnu državu, samo prazna floskula ili filozofska kategorija vas iz DS-a ili je to obaveza da se Ustav i zakoni ove zemlje dosledno poštuju jednako za sve građane, bez obzira na to gde se nalaze ili da li obavljaju neku značajnu državnu funkciju? Po meni, mogu da budu samo dva razloga, ili je to iznenadna demencija, ili velika bahatost koja karakteriše DS. Zamolio bih ministre u Vladi gospodina Cvetkovića da ponovo pročitaju zakletvu koju su položili pred narodnim izabranicima u Parlamentu. Oni su tu zakletvu dali građanima Srbije, a ne Borisu Tadiću, koji očigledno aminuje i toleriše sve njihove postupke koje sprovode. Podsećam vas i na sledeće. Približava se kraj školske godine i ''razredni starešina'' će uskoro na Glavnom odboru DS-a ponovo ocenjivati svoje ministre i funkcionere. Neki će sigurno ići na produžnu nastavu, neki će ponavljati, ali građani Srbije nemaju više vremena za loše đake i za ponavljače. Gospođo predsednice Narodne skupštine, vi ste pre izvesnog vremena, jutros, u toku ove rasprave, rekli jednu neverovatnu stvar. Izgleda da ste zaboravili da je vaš novi ljubimac Boris Tadić na predsedničkim izborima pobedio vašeg kandidata Ivicu Dačića, pa drugi put, ponovo vašeg kandidata, gospodina Mrkonjića. Za razliku od ljudi iz DS-a koji se ponašaju bahato, izgleda da je u pitanju kod vas velika demencija. Hvala vam najlepše.
Neću da komentarišem dijagnoze, vi niste lekar, to bi se, inače, smatralo vitium artis, stručnom greškom, ako bi neko ko ima svojstva kao ja bio proglašen dementnom osobom, ali dobro. Gospodin Zoran Krasić ima reč, pošto nema više prijavljenih predstavnika, odnosno predsednika poslaničkih grupa.
Ja ću da nastavim tamo gde sam stao, a stao sam kod Saveta Evrope i sednice Parlamentarne skupštine koja je bila krajem prošlog meseca. Javnost bi morala da zna kako ste ocenjeni od strane Saveta Evrope. Radi javnosti, samo da podsetim, Srbija je primljena u Savet Evrope aprila 2003. godine, za vreme vanrednog stanja u zemlji, i u tom smislu ste ušli u Ginisovu knjigu rekorda, jer se nikada nije desilo da postane član te institucije, koja se bori za ljudska prava u Evropi, koja ima 47 država članica, da se primi jedna država u vreme dok je u njoj vanredno stanje, a vanredno stanje je, po definiciji, dokaz da se uskraćuju ljudska prava. Ali, to je urađeno na zahtev jednog gospodina, odnosno molbu, preklinjanje. Samo da vas podsetim da imamo neki istorijat tih odnosa s Evropskom zajednicom i Savetom Evrope. Ranije nismo mogli da budemo članovi te dve organizacije jer su postojala dva problema. Prvi je što u našoj zemlji nije postojao višestranački sistem, a za Socijalistički savez radnog naroda je rečeno da liči, ali nije, i drugi problem je bio što je u našem krivičnom zakonu postojala smrtna kazna. Gle čuda velikoga, kada smo ta dva problema rešili, a to smo uradili 1990. godine, da budem precizniji, što se tiče smrtne kazne, već 1992. godine, onda su nas ti sa Zapada i bombardovali, i rasturili, i dokazali ko su, šta su i kakvi su. Juče je bio ovaj gospodin što se tako slikovito izražavao o pripadnicima srpskog naroda za proteklih 20 godina, tako da između onog Čankovog predloga zakona o borbi protiv antifašizma i onog njegovog prijatelja koji je došao juče, vidim da je Čanak bio u pravu, on je to unapred predlagao da Bajden ne bi došao, a došao je simbolično, u vozilu koje se zove „zver 2“. Vozilo „zver 1“ je juče bilo angažovano u Kongresu i Senatu, gde je predsednik SAD-a još više pocrneo jer mu nije prošao koncept zatvaranja zatvora Gvantanamo, gde se, takođe, krše prava pritvorenih lica, i to za nijansu slabije nego što se krše prava naših građana u Ševeningenu, ali, o tom potom. Da podsetim javnost, normalno je u Zapadnoj Evropi da se i političari i građani dele prema svom mišljenju, pa u Parlamentarnoj skupštini EU postoje tzv. evrofanatici, kojima pripadaju i ovi s hepatitisom B, s tom vrstom žutice, i postoje evroskeptici. To ravnopravno egzistira i, u daleko većoj sali od ove, sučeljava svoja mišljenja, s ciljem da se nađe pravo rešenje i bolji put. Imali smo prilike da za ovih devet godina saznamo da u ovoj zemlji mogu da postoje samo evrofanatici, evroskeptici ne mogu. Na taj način, DS je pokazao da nije kompatibilan za višestranački sistem, jer demokratski standard je samo interes nekih pojedinca iz DS-a i onih koji sa strane deluju, nisu članovi DS-a formalno-pravno, ali vrlo je in da budu bliski DS-u. Moram da vam skrenem pažnju da u Zapadnoj Evropi možete da protestujete. Francuzi protestuju kada dođe američki predsednik. Nemci protestuju kada dođe američki predsednik, Italijani protestuju. Pale se zastave, pale se lutke, demonstrativno se na taj način izražava svoj politički stav i mišljenje prema nečemu što simbolizuje dotični gost. Mi smo juče imali gosta koji se vozio u vozilu "zver 2", ali on je dao poruku da treba sve da se resetuje. Morali ste tom operacijom resetovanja, a njom se samo klikne na miša, da zaboravite Milicu Rakić, da zaboravite bombardovanje, da zaboravite rasturanje bivše SFRJ, da zaboravite poniženje. Sve mora da se zaboravi. Kreće se ispočetka. Malo se neko zaplakne i oseća se kao da je nov. Ostaće našoj javnosti sporno da li je gospodin kome ste priredili srdačnu dobrodošlicu bio čovek koji se vratio na mesto zločina, ili je došao da se pokaje. Samo da vas podsetim da ima veze s pravosuđem ovo što pričam, jer 2001. godine, kada ste došli na vlast, prvo što ste uradili jeste da ste tražili od javnog tužioca, odnosno od Vrhovnog suda, da se vrati na ponovni postupak, a onda je javni tužilac, po vašem nalogu, morao da odustane od krivičnog gonjenja onih koji su najodgovorniji za bombardovanje SRJ. Radi javnosti, moram da vam skrenem pažnju, bombardovanje je bilo bez saglasnosti Saveta bezbednosti. U razlozima koji su do sada, za ovih desetak godina, navedeni o tome zašto je bilo bombardovanje, imate 70 odvojenih razloga. Po potrebi se vadi svaki od njih u datoj situaciji. Prvi razlog je bila humanitarna katastrofa, pa je onda bilo, navodno, da se skine diktator, podsećam ove iz SPS-a da su rekli da je taj diktator Slobodan Milošević, a nedavno smo imali prilike da od vašeg prijatelja Havijera Solane čujemo da je bombardovanje bilo da bi se Srbija naterala da prihvati evropske standarde. Znači, kako se koja prilika ukaže, tako se da odgovarajuće opravdanje, a onda mediji, pod kontrolom ovih savetnika predsednika Republike, to lepo umiju, ofarbaju, pa čak i ova tema može da bude u nekoj od emisija "48 sati svadba", "Menjam ženu", menjam državu, menjam partiju, menjam stranku. Znate i sami, ko je u stanju da prevari Boga, on je u stanju da prevari i svakog pojedinca. Primera za to imamo koliko hoćete. To je Srbija od kada su je demokrate uzele pod svoje. Moram javnost da upozorim i obavestim da postoji neka zakonomernost u pogledu postupaka, mera, načina rada, i ta zakonomernost nam ukazuje da smo u obavezi da se pozovemo na nešto što je znanje, a do znanja se dolazi putem iskustva i pozivanja na neko iskustvo. Srbija je u ovoj situaciji bila i u periodu od 2001. do 2003. godine i tada je bilo političkog progona, bila je vrlo teška situacija i s medijima. Krenulo se s jednom nekritičkom saradnjom s Haškim tribunalom. Proterivane su poslaničke grupe, čitave, u onom periodu –jedna od članica DOS-a, DSS, nedavno – SRS, kako se ne bi, navodno, uzbunila javnost, ili, kako reče jedan od predstavnika G17 plus pre nekoliko dana, u nekoj emisiji – pa, znate, vi ste opozicija, vi ste dužni da nas kritikujete, a mi smo dužni da radimo. To što radite je opasno. To je opasno. Samo da podsetim građane Republike Srbije, bivša SFRJ je na dan 1.1.1991. godine imala spoljni dug 22 milijarde dolara po jednom proračunu, po drugom proračunu – 30 milijardi dolara. Znajte da danas Republika Srbija, ovakva mala, fildžan, smanjena, duguje 30 milijardi dolara. Doduše, veliki deo tog iznosa je, kako oni kažu, komercijalni dug, nije državni dug, ali, bez obzira na to kako ga oni tumačili, on se plaća i moraće da se plati s ove teritorije. To je rezultat vaše demokratske vlasti. Uspeli ste nešto što je nemoguće. Ono što se bivša SFRJ zadužila od 1946. do 1990. godine, vi ste sredili za dve vaše petoletke. Sada ste rekli da dobijate neki zajam od tri milijarde, onda će biti još veći iznos, tako da unuci, praunuci, teško da mogu da izađu iz ovog što se zove dužničko ropstvo. Onaj ko je u ropstvu, mora da sluša onoga ko glumi Svevišnjeg. Taj svevišnji je, navodno, ova ''žuta firma''. No, da vidimo šta je rekao Savet Evrope povodom uspešnog puta, jer ste još uvek u fazi posmatranja od SE. Savet Evrope nije rekao da se resetujete, nego ćete morati još da budete na posmatranju. Sada ćete da vidite šta piše u toj rezoluciji. Kažu – u pogledu evropskih integracija, preporučuju se reforme koje bi omogućile građanima da osete dobrobit tih integracija. To je sada medijski aspekt. Treba da hvalite EU, posebne emisije "Evronet", pa ste sada uveli neku emisiju gde se javlja neki drekavac koji treba decu, peti, šesti, sedmi razred, gimnazijalce, da tera da pevaju neke pesmice na engleskom i kako sve ide med i mleko iz EU. Ali, šta je stvarnost? Stvarnost nije takva. Šta smo to naučili od EU i koja je to dobrobit došla? Ugovor sa "Fiatom", nema ga. Koja je druga dobrobit? Šengen viza? Pa, devet godina pričate o beloj šengen vizi. Tadić je morao da vas upozori i da kaže – ne lupajte ljudi, aman, oko datuma, nema ništa od toga. Napravili ste skandal oko pasoša. Kako da se to resetuje? Ja sam opozicija i moram da podsetim sve građane. Opasno je kad nešto uzme DS u svoje ruke. To se suši, ljudi. Zakonomernost vlasti DS-a jeste katastrofa – glasanje iz Bodruma, hapšenje, a za to vreme privatizacija, otpuštanje. Nekada ste imali krizne štabove. Upadali ste u preduzeća. Zahvaljujući kriznim štabovima, svi nastavnici fizičkog su postali direktori osnovnih škola. Prvo borci ''buldožer revolucije''. Dobro su palili Skupštinu. Koja je druga dobrobit EU, koju vi treba da promovišete? Evropska unija otima KiM, 22 države su ga priznale. Koja je dobrobit jednostrane primene tog vašeg čuvenog sporazuma, čiji je jedan amandman izazvao potres? Ukinuli ste carine, sada po damping cenama dolazi roba iz inostranstva i ne znam zašto onaj kuka za onaj sjenički sir. Neka se obrati ministru trgovine, ministru poljoprivrede, ministru za regionalni razvoj i ekonomiju. Sa pet rečenica njegovog pi-ara, izvesnog Papka, sve se rešava. Lepo zvuči. Koja je sledeća dobrobit koja treba da se predstavi? Vi ste pozvali Euleks. Prošle godine ste blokirali Rezoluciju. Pozvali ste Euleks i sada onaj Goran Bogdanović kuka na taj Euleks, kaže – pa on uopšte ne gleda naše interese. Vratili ste Olivera Ivanovića. Goran Bogdanović je bio prvi ministar u toj lažnoj, prelaznoj vladi Kosova. Šta će on da sluša? Pre će da sluša Tačija nego Tadića, mada mu je isto, svodi se na isto. Kao što sam rekao pre nekoliko meseci, uvek će Tadić da kaže – ja neću da potpišem nezavisno Kosovo i mi nikad nećemo da priznamo. Šta mu kaže "zver 2" iz kola – ma, znamo, mi to i ne tražimo, mi smo to već završili, ko te pita za tvoj stav? Šta njegov stav može da odluči? Kaže – prekinuli smo diplomatske odnose s Makedonijom i s Crnom Gorom, zabili nam nož u leđa. Tog što mu je zabio nož u leđa, dva dana ovde šeta po Beogradu. Šta radite? Kuda vodite ovu državu? Ne može medijskim manipulacijama ovo da se radi. Kad-tad to dođe na naplatu. Hajde sad da resetujemo. Šta da resetujemo? Jedino što ste dobili nalog, to je da se resetuje. Idemo dalje, šta kaže Savet Evrope, to su vaši, Teri Dejvis i kompanija, doduše, umro je Rasel Džonston, ali tu je, vaš je. Kaže: "… kojim bi se garantovala prava opozicije u pogledu funkcionisanja Parlamenta". I oni primetili da nešto nije u redu s izražavanjem mišljenja u Narodnoj skupštini i kažu da predsednika Narodne skupštine treba da odlikuje tolerancija, da ima razumevanja i za neke reči koje nisu baš milozvučne. To što je gospođa predsednik promenila stav, pa joj se sada sviđa čovek na crti, u političkom smislu reči, to je drugi problem. Znao sam da će biti leteća izmena, tačno sam znao. Čim ja krenem ozbiljno, oni moju Gocu stave. Evo, da obavestim građane Vojvodine, za ovo što doživljavate s Bojanom Pajtićem, ja sam kriv. Kada je on gurao kartice 2003. godine, ja sam iza njega išao i bacao te kartice. Da smo tada napravili nešto da ga demokrate uklone sa političke scene, ne bi se dešavalo ovo što se sada dešava u Vojvodini. Oni su napravili i ''Razvojnu banku'', tako što su jednu banku, bukvalno rečeno, ukrali, "Metals banku", i ona treba da bude banka neke buduće nezavisne pokrajine. To ste sve vi uradili. Građani, nemojte da resetujete, nego zapamtite. Što bolje budete pamtili, manje će neko da vas prevari. Kaže – u Rezoluciji se pozdravlja saradnja Saveta Evrope i vlasti iz Srbije u pogledu reforme sudstva i tužilaštva, borbe protiv korupcije, pranja novca i finansiranja terorizma. Navodno su doneti neki zakoni i oni moraju ovo da pozdrave, jer se njihovim parama neki projekti ovde realizuju. Kako oni mogu da kažu da je projekat pao, da je sve nakaradno urađeno? Neko će njih da pita u Zapadnoj Evropi – što ste dali pare? Da ne bi odgovarali za to gde su pare, oni moraju da pale. Šta kažu u sledećoj rečenici – vlasti u Beogradu pozivaju se da usvoje zakoneo sudovima, statusu sudija i Visokog saveta pravosuđa, Javnog tužilaštva, tužilaca i Državnog saveta tužilaca, uz garancije da će sudstvo i Tužilaštvo biti imuni na političke uticaje. Džabe je sve rađeno od januara, februara. To nije prošlo test, morate na popravni. Jasno je njima da pravite nešto da biste preko toga ostvarili politički uticaj. To je veza s ovom današnjom tačkom dnevnog reda i onom koja sledi, konstatuje se prestanak sudijske funkcije, ne biraju se novi, ide se na neku novu racionalizaciju, transformaciju, koja uopšte neće biti niti efikasna, odnosno budući izgled pravosuđa neće biti ni transparentan, niti će te važne institucije biti nezavisne, neke još i samostalne, a pogotovo ono što ste u Strategiji stavili da bude efikasno. Sada ćete da napravite institut, da se obučavaju sudije. Ko će da ih obučava? Ne daj bože da ih obučava Homen, ili Nenad Konstantinović, ili Snežana Malović. Molim vas, nemojte o tome da pričamo. Na šta će da liči to naše buduće pravosuđe? Kako možete da zamislite buduće pravosuđe koje transformiše DS? Šta god ste uhvatili u ruke, to se osušilo, apsolutno sve, sve je upropašćeno. To više ne postoji, što vi sređujete. Danas imate i ovu telefonsku sednicu Vlade, pa ćemo čuti šta je bilo na telefonu. Znači, operacija transformacije pravosuđa je bila neuspešna i sa gledišta Saveta Evrope. Kada smo već kod pravosuđa, oni kažu da treba da bez odlaganja usvojite Evropsku konvenciju protiv ograničenja vremena za sudsko gonjenje krivaca za zločine protiv čovečnosti i Konvenciju o naknadama za žrtve nasilnih zločina. Onda vas upozoravaju da su 33 od 47 članica Saveta Evrope do sada priznale Kosovo i otvaraju to kao veliku temu, a gospodin šef delegacije se raduje i kaže – veliki uspeh, sada smo došli u stanje postmonitoring faze. Neko bi mogao da zaključi da ste vi sposobni i spremni da prevarite i ove vaše, navodno, prijatelje iz inostranstva. Zaboravite to, to nikome nije pošlo za rukom. Vidite i sami, ko je na političkoj sceni Srbije verovao Amerikancima – nema ga više, ko je postupao po njihovim nalozima – nema ga više. Morate malo da se orijentišete u vremenu i prostoru. Ovaj put kojim vodite Srbiju je loš. Ovaj put je put nizbrdo, u ambis, a ne bi bilo dobro da nema puta da se izađe, ili da se skrene, da izađemo iz ambisa u koji ste nas vi uvukli. Vidite i sami da te lepe priče o demokratiji, o ljudskim pravima, samo medijski imaju neki značaj, da se neko prevari, da, navodno, nova vlast ne bi pravila veće probleme u regionu. Moram građanima da dam i ovu informaciju. Svi ovi sa Zapada, koji nam dolaze, žele da prekomponuju političku scenu Srbije, da u nekoj novoj vladi bude što veći broj manjih stranaka, koje pojedinačno ništa ne znače, i da onda, s vremena na vreme, mali koalicioni partner može da napravi veliki lom. Znate i sami da mali kamen obara kola, ne veliki. Tako drže sve pod kontrolom i tako kontrolišu krizu na ovoj teritoriji. Njima je interes da bude ovde kriza. Traže od vas da se sve resetuje. To su tražili i u BiH. Pre dva meseca, na jednom savetovanju, odnosno seminaru NATO-a u Sarajevu, oni su doslovce ovako rekli – NATO pakt je zahvalan Bosni i Hercegovini…
Narodni poslaniče, molim vas da svoje izlaganje dovedete, na osnovu člana 106, u vezu sa tačkom dnevnog reda. Vreme koje vam je na raspolaganju je samo vaše vreme, ali je vaša obaveza, uz pravo da koristite svoje vreme, da govorite o tački dnevnog reda. Ako ste slučajno smetnuli s uma, radi se o tački dnevnog reda koja se zove – Prestanak sudijske dužnosti. Ili dovedite seminar u Sarajevu NATO pakta u vezu s prestankom sudijske dužnosti, odnosno temom dnevnog reda, ili vas upozoravam da počinjemo da vas slušamo u okviru prava na vaše vreme. Zahvaljujem.
Gospođo Čomić, da ste samo imali malo više živaca da čujete još nekoliko rečenica, mislim da bi vam bilo jasno da između ovoga što pričam i ovoga što je današnji dnevni red postoji velika veza. Ako dozvolite, učiniću taj napor da pokušam da vas ubedim u to. Ako mogu. Verovatno mogu. Dobro. Gospođo Čomić, radi se o sledećem, a jutros niste bili tu kada sam počeo izlaganje. Ova odluka ima dva dela. U prvom delu, jednom sudiji prestaje sudijska funkcija na lični zahtev. Znači, čoveku se nešto smučilo što se dešavalo u pravosuđu i onda kaže – ne želim više da budem sudija, želim da pobegnem iz ovog suda. Ne želim da budem predmet interesovanja Visokog saveta sudstva – Boška Ristića, Snežane Malović, budućeg predsednika Vrhovnog suda, pardon, Kasacionog suda, i prihvatam, evo, ne želim da me oslovljavaju više u mom mestu sa gospodine sudija, nego bežim. Sada pronalazim razloge zašto čovek beži glavom bez obzira. Naravno da koristim princip zakonomernosti. Princip zakonomernosti nesporno ukazuje da uzrok svega toga leži u DS-u, koji tako vrši vlast. U drugoj grupi sudija, kojima prestaje sudska funkcija, nalaze se ljudi koji su ispunili jedan uslov, a to je da su navršili radni vek. Da to prevedem, radi naših građana, vreme je da idu u penziju. Gospođo Čomić, zamolio bih vas da me pratite, da ne biste izgubili priključak. Nemojte da se resetujete. Idemo dalje. Ako je čovek ispunio uslov – radni vek, znači da godine staža i godine života ukazuju da je on izgubio tu specifičnu radnu sposobnost za sudijsku funkciju. Gospođo Čomić, vi u koaliciji imate, takođe, penzionere koji su izgubili radnu sposobnost, po sili zakona i po prirodnim zakonima. Izgubili su, ostvarili su pravo na penziju. Zašto neko odlazi u penziju kada napuni radni vek? Zato što zakon i priroda kažu da on više ne može da obavlja taj posao tako kvalitetno kao što je nužno za tu funkciju i za taj posao. Međutim, postavljam pitanje, da li mi možemo samo da konstatujemo da je neko ispunio taj uslov – radni vek, ili da vidimo šta je on uradio, koliko je to predmeta ostavio, kod koga dolaze ti predmeti koje on nije završio? Tim pre što se konstatuje prestanak funkcije u Narodnoj skupštini u rikverc? Znate šta je rikverc? Unazad. Oni su u martu, u februaru ispunili uslove za penziju, a formalno-pravno su držani kao neke sudije. Znam da nisu radili. Gospođo Čomić, sudije su vrlo inteligentni. U osnovi prava se nalazi filozofija, a ne imaginarni broj. Zato su oni to rešili. Mi smo do 2001. godine imali fantastičan zakon. Ovo nije dolazilo u Skupštinu, nego se konstatovalo, i nije se sudbina nekoga ko je ispunio uslove za penziju vezivala za većinu u Narodnoj skupštini, nego je po sili zakona i po automatizmu rešavano. Ali, niste bili jutros. Jutros sam objašnjavao koliko je bio onaj prethodni zakon neuporedivo bolji od vašeg koncepta reforme pravosuđa. Tu je ta veza. Što se tiče Sarajeva, veza velika postoji, gospođo Čomić. Vi ste 2001, kada ste došli na vlast, sve one koji su pravosnažno osuđeni oslobodili odgovornosti. Ne vi, konkretno, ne čak gospodin Batić, nego je neko naredio Vrhovnom sudu da ukine, da vrati na ponovno suđenje, a onda, na ponovnom suđenju, javni tužilac kaže – ja odustajem od krivičnog gonjenja. Znate li ko je bio predmet gonjenja? Havijer Solana, Toni Bler i da vam ne ređam dalje. Ne valja kada se čovek resetuje, ali da znate samo još jednu stvar, vi možete da resetujete, ali ostaje sve na hardu. Sve ostaje u kompjuteru. Ne smeju građani Srbije da resetuju ovo što je bilo u Srbiji. Nikako ne smeju da resetuju – kao, puj pike, ne važi, ne važi se, ''mir, mir, mir, niko nije kriv''. Ne, ne, 15% teritorije vam uzimaju, gospođo Čomić. Morate da dignete glas. Morate da podsećate. Neki narodi 2.000 godina podsećaju.
Upozoravam vas da ste u obavezi da govorite o tački dnevnog reda, na osnovu člana 106, sada je to upozorenje. Dakle, ili dovedite u vezu 15% teritorije i tačku dnevnog reda koja se zove ''prestanak sudijske dužnosti'', ili ću biti obavezna, po odredbama Poslovnika Narodne skupštine, da primenjujem kaznene mere. Molim vas da ovo upozorenje shvatite ozbiljno.
Gospođo Čomić, u sudu rade sudije i kada taj sud konstatuje da je tužilac odustao od krivičnog gonjenja, to rade sudije. Sudije su predmet našeg interesovanja. Čije je gonjenje zaustavljeno? Gonjenje onih koji su naredili da se mi bombardujemo, znate. Sudija je u svom poslu, vi ste takve odredbe ubacili u Ustav Republike Srbije, u obavezi da primenjuje Ustav, zakone i međunarodne standarde. Ko to radi kod nas u sudovima? Ko su ti ljudi, da li su obrazovani? Ne možete vi nas da sprečavate u tome što obaveštavamo javnost šta je to sud, štatreba da rade sudije, kako to rade, jer mi na osnovu toga treba da živimo. Znate, budućnost ne počinje danas. Svakom čoveku budućnost počinje onog dana kada se rodi. To samo neki kažu, budućnost počinje danas. Resetovao se, pa, budućnost danas. Ne, kada nastane život, tog trenutka počinje budućnost. Nemojte to da zaboravite. Nemojte to da resetujete. To je važna stvar, gospođo Čomić. Znam da ste vi vernik, nemojte Boga da varate. Ako ste u stanju Boga da varate, onda ćete i ljude da varate. Ne mogu da verujem da ste vi takva osoba. Šta će biti s budućim izborom sudija i kako će njima da prestaje funkcija u budućnosti? Verovano će veliki broj sudija da se opredeli na ovaj korak, kao što se tačkom 1. ove odluke definiše. Neće čovek, iz ličnog dostojanstva, da dozvoli da ga neko u reizboru tretira kao nestručnog, nekvalitetnog, ne uklapa se, a svi znamo da se iza toga krije politička podobnost. Svi znamo da je politička podobnost u pitanju i ništa drugo. Šta će biti kada ispuni taj uslov – radni vek, i ovo malo što je ostalo u sudovima, da li će onda sekretari zemljoradničkih zadruga, sinovi i kćeri nekih advokata, ili neki bliski Demokratskoj stranci, da zauzmu najodgovornije funkcije u sudovima? Na šta će da liči sud onda? Da li možete da zamislite sud gde Demokratska stranka kadrira svoje kadrove? Da li je tu moguće ostvarenje pravde? Možemo da pričamo o sudijama i s drugog aspekta. Na bazi Ustava Republike Srbije, zbog tri člana tog ustava, ostalo je sporno šta je primat, međunarodno pravo ili domaće pravo. Podelili se oni koji su pisali Ustav, ali je Narodna skupština dala odgovore. Primat je domaće pravo. Zašto? Pa, vidite koliko smo ugovora i međunarodnih konvencija ratifikovali. A, zašto se ratifikuju? Da bi postali sastavni deo našeg pravnog poretka. Nema pozivanja na nešto imaginarno, što nije prošlo kroz Narodnu skupštinu i što nije usvojeno. Kako taj zapad primenjuje svoje međunarodne standarde? Gospođo Čomić, verovatno ste informisani da je 17. februara 2003. godine Zoran Đinđić tražio od Karle del Ponte da Vojislava Šešelja vode u Hag i da ga ne vraćaju više. Ako niste to saznali, preporučio bih vam njenu knjigu. To je njen izvor podataka, nije moj, da znate. Njoj ste uvek verovali. To je u osnovi kompletnog postupka koji se dešava u Hagu. Gospođo Čomić, od pre nekoliko meseci, protiv Vojislava Šešelja, našeg državljanina, vodi se postupak i zbog knjige …
Narodni poslaniče, dovedite u vezu gospodina Vojislava Šešelja i tačku dnevnog reda – Prestanak sudijske dužnosti na lični zahtev i sticanjem zakonskih uslova. Podsećam vas da ste već upozoreni da vaše pravo da koristite vreme koje vam je na raspolaganju kao poslaničkoj grupi podrazumeva i obavezu da govorite o tački dnevnog reda, te vas upozoravam da kršenje te obaveze podrazumeva izricanje mere. Nastavite.
Gospođo Čomić, kandidat pod brojem 2. tačke 2. ove odluke svako veče prati prenos suđenja Vojislavu Šešelju.
Narodni poslaniče, ne možete iznositi detalje iz privatnog života drugih lica. To je kršenje člana 2. Poslovnika, koji se odnosi na uvredljive izraze i detalje iz privatnog života drugih lica. Pre nego što oboje uđemo u oboma nepoželjnu situaciju da vam izreknem mere, poslednji put vas upozoravam da se držite teme dnevnog reda. Tačka koja je na dnevnom redu je – Prestanak sudijske dužnosti na lični zahtev i sticanjem uslova za penziju.
Gospođo Čomić, ništa nisam izneo iz privatnog života ovog gospodina, ni ko mu je žena, ni da li je bolestan, da li je zdrav, da li navija za "Zvezdu", ili za "Partizan". Ništa nisam izneo iz privatnog života, ni koliko je težak, ni koliki mu je krvni pritisak, ništa. Samo sam izneo podatak da čovek prati suđenje profesionalno, jer želi da se obrazuje. Ne znam kakav odnos imate prema obrazovanju. Prenosi suđenja su vid kontrole kako radi Sud; onda najšira javnost kontroliše da li se postupak sprovodi u skladu sa zakonom ili ne, kako sudije obavljaju svoju funkciju, kako odbrana funkcioniše. Šta je tu privatni život? Izvinite molim vas, ne razumem se u fiziku, ali ovo je, ipak, neki teren o kome ponešto znam. Javnost postupka, pa, to je nešto najvažnije u svakom sudskom postupku. Tajni postupci su prošlost, gospođo Čomić. Nisam izneo ništa privatno o životu tog čoveka, apsolutno ništa, nisam rekao ni ime, ni prezime, nisam rekao adresu, nisam rekao bračno stanje, nisam rekao u kom sudu radi, ništa nisam rekao. Samo vam iznosim stav – sve sudije i svi tužioci prate suđenje Vojislavu Šešelju jer žele da se obrazuju, da nauče nešto.
Narodni poslaniče, ne možete iznositi detalje iz privatnog života drugih lica. Ne možete znati, niti izneti kao istinit podatak, da li "sve sudije i svi tužioci prate prenose suđenja". Podsećam vas da je tema dnevnog reda – Prestanak sudijske dužnosti usled zahteva za razrešenje i sticanja zakonskih uslova za penziju i da ste u obavezi da, korišćenjem prava na vreme koje vam je dato kao poslaničkoj grupi, poštujete član 106, da govorite o dnevnom redu. Pošto, nakon dva upozorenja i jednog podsećanja na odredbe, ne želite da govorite o dnevnom redu, izričem vam prvu opomenu.
Gospođo Čomić, siguran sam da ste pogrešili, kao što je i gospođa Slavica Đukić-Dejanović pre 30 dana pogrešila. Sedeo sam u četvrtom redu, gde ne sedi LDP.
Narodni poslaniče, članovi Poslovnika Narodne skupštine, a uopšte ne sumnjam da se bolje razumete u njih nego što ja, po svom formalnom obrazovanju, mogu ikada, jasno propisuju ponašanje svakog od narodnih poslanika i ponašanje predsedavajućeg. Izricanje mere opomene je propisano Poslovnikom, kao što su i obaveze narodnih poslanika, koji koriste sva svoja druga prava, Poslovnikom propisane. Molim vas da ili počnete da govorite o temi koja je tačka dnevnog reda – Razrešenje sudijske dužnosti podnošenjem ličnog zahteva i sticanjem uslova za penziju, ili da nastavimo oboma neprijatno, u svakom parlamentu nepopularno, izricanje mera opomene.
Gospođo Čomić, potpuno sam svestan da ne mogu da utičem na vas da vi razumno shvatite o čemu se radi. To je bezuspešan pokušaj i nemam nameru da to činim, ali, da li mogu da izrazim protest što odlazi neko s toliko godina radnog staža u pravosuđu, kao dobar sudija. Kao čovek koji diže glas protiv kršenja ljudskih prava, mogu da pričam o toj činjenici i pričam samo o toj činjenici, jer ako nam odu najbolje sudije, šta će nam ostati? Znate, čovek koji ima 20 i nešto godina radnog staža u sudu, 30 i više, postaje autoritet. Njega poštuju kolege, poštuju advokati, poštuju tužioci, poštuju stranke. Dokaz zašto ga treba poštovati je upravo to što deli oduševljenje za ono što se zove međunarodni standard, a to je ono što gospodin Šešelj priča u sudnici. Nama su potrebni pravi borci za ljudska prava, a ne ovi izmišljeni – Nataša Kandić, Sonja Biserko i ovaj sistem nevladinih organizacija. Ako se ova vlast prema sudijama na ovaj način ponaša, šta će biti od našeg suda? Moram kritički da sagledam tu dimenziju našeg pravosuđa, jer ta dimenzija ne postoji u Strategiji reforme pravosuđa. Samo da vas podsetim, tu strategiju je usvojila neka druga većina u Narodnoj skupštini i u toj strategiji, takođe, stoji nešto što se odnosi na poštovanje dostojanstva svakoga ko vrši sudijsku funkciju. Pričam u tom kontekstu. To što vlast želi medijski da nešto predstavi na jedan način, ne zabranjuje normalnim ljudima da to kritički sagledaju, vide i utvrde da je situacija potpuno drugačija. Mi ćemo malo-malo imati ljude koji će iz revolta da odlaze iz suda, jer ne mogu da trpe ovo. Nevladine organizacije nemaju neki blagonaklon odnos prema SRS-u. Veliki kritičar Društva sudija je bio SRS, ali Društvo sudija je sada došlo na naše pozicije, sada oni pričaju o tim političkim uticajima na pravosuđe. Kako da sud oslobodimo političkog ticaja, da to personifikujem, kako sud da oslobodimo uticaja, recimo, Boška Ristića? Gospođo Čomić, raspitajte se malo da vidite šta se dešava u Nišu i okolini. U onim izborima koji su sprovedeni u okviru sudova i javnih tužilaštava, u okviru sastava ova dva organa koja su propisana Ustavom Republike Srbije, teritorija tog budućeg apelacionog suda Niš itd. ostala je bez ijednog kandidata, jer je u kriterijumima navedeno – tu je Boško Ristić, ali on je poslanik, advokat u sukobu interesa. Kako jedan advokat može da odlučuje o tome ko će biti sudija, a ko neće biti sudija? Odluka o prestanku sudijske funkcije je pravo mesto i dobar povod da se ispriča kakvo je stanje u našem pravosuđu i ne sme striktno, ili precizno, ili usko da se posmatra ovakav predlog odluke. On mora šire da se posmatra, u širem kontekstu, da ne bismo svakodnevno bili izloženi jednoj ovakvoj situaciji. Na lični zahtev ljudi odlaze, jer ne mogu da trpe, a mi smo dužni da im pružimo zaštitu i da ih oslobodimo tih pritisaka. Locirao sam jednu vrstu pritiska, jednog člana po funkciji u dva državna organa, koja se tiče sudova i javnih tužilaštava.Znam da je on član DS-a, a vi morate da prihvatite ovu vrstu kritike. Mnogo je značajnije ono što treba da se zaštiti na osnovu ove kritike nego ono što se kritikuje. Kako je moguće da čovek, koji je u stvarnom sukobu interesa, zastupa strane firme pred sudom, a istovremeno je predsednik Odbora za pravosuđe, član dva organa, i on treba da učestvuje u kolegijalnom organu koji treba da vedri i oblači ko će biti sudija i ko će biti tužilac? Gospođo Čomić, verovatno znate da po Ustavu Republike Srbije Narodna skupština, kada su u pitanju ove stvari i ova materija, rešava o pripravnicima, a kada je u pitanju stalnost, nepromenljivost, onda jedan organ. Zar vam se ne čini da je to malo okrenuto? Zašto bi Skupština ovde bila u situaciji da ne odobri nekome da bude pripravnik? Po definiciji, on ide da se uči. Zašto bi Skupština nekog sputala u tome? Ono što je najvažnije, kada on treba da zasedne u sud da sudi, da bude oličenje samostalnosti i nezavisnosti u vršenju sudijske funkcije, onda se pita neko drugi, Boško Ristić, zato što je po funkciji predsednik Odbora za pravosuđe. Nemojte da se resetujete. Neuspeo pokušaj s Ustavnom poveljom, neuspeo pokušaj sa stvarima koje radi u Narodnoj skupštini. Zakonomernost kaže, sve što radi, loše radi. Ne da ne zna, nego namerno loše radi, zato što postoji neka veća sila koja diktira tako nešto. Identična je situacija i s ovom gospođom za koju gospodin Batić kaže da je bila njegova pripravnica. Mešanjem karata, postala je ministar pravde. Moram da vam skrenem pažnju, teško nama, teško našem sudstvu ukoliko reformu budu sprovodili ovi kadrovi s ovom ideologijom i na način kako su krenuli, a da to nije dobro, evo, i ovi vaši što vam daju pare kažu da nije dobro. Morate sve da promenite. Nema mehanizma kako da se spreči politički uticaj na sudove i na javne tužioce. Do sada je bila situacija, kada ja to konstatujem i kažem – kritika, a posle dva meseca MMF to konstatuje, onda ćutite. U oblasti pravosuđa, nešto kažem, a vi – kritika, posle mesec dana te reči ponove ovi iz inostranstva, vi ćutite. Želim da delujem preventivno. Naša je obaveza, kao narodnih poslanika, da preventivno delujemo. Znate onu staru maksimu – bolje sprečiti nego lečiti. Ako se spreči, makar se smanjuju troškovi za lekove. Kako ovo da se izleči posle vas? Ovo je nemoguće lečiti posle vas. Da ne idem baš u tu medicinsku terminologiju, mogu da dobijem opomenu. Vrlo je teško.Zato apelujem da se DS povuče iz ovog posla. Uopšte nije problem. Niko to neće ružno da shvati, to će naići na veliko oduševljenje kod građana Republike Srbije. Vi se, jednostavno, povučete iz ovog posla i kažete – mi to ne znamo da radimo. Kada to radimo, mi to sve upropastimo i uprskamo. Nama treba stabilno sudstvo, oslobođeno svih pritisaka i svih uticaja. Samo da vas podsetim, uskoro treba da se dokompletira i Ustavni sud, 2006. godine je donet Ustav. Da vas ne podsećam šta po Ustavnom zakonu još nije urađeno. Nešto što je urađeno na brzinu, evo, kaže se da je loše, ne valja. Izražen politički uticaj. Ako odete malo do suda, do tužilaštva, i porazgovarate s tim ljudima, videćete u kakvoj su oni situaciji. Oni otvoreno kažu – na reizbor možemo da računamo ukoliko smo bliski s DS-om. I ranije je bilo velikog političkog uticaja na naše pravosuđe, ali u onim političkim predmetima, a oko međe, oko ovih stvari, nije bilo uticaja. Danas, što preko advokata, što na drugi način, mora da se ode do OO DS-a, ili do Odbora poput ovog što nam vodi Draganić u Beogradu, i da se odatle napravi pritisak na sud, pa i kada je u pitanju međa. Da vas ne podsećam šta je pročitano u dnevniku vašeg bivšeg predsednika povodom nekih advokata. U takvim uslovima ljudi se odlučuju na ove stvari. Na lični zahtev odlaze iz suda. Apelujem na sudije i tužioce da to više ne rade, da malo imaju obzira prema tome šta je sud, da malo preuzmu odgovornost i da po svaku cenu ostanu, pogotovo ovi sa 25 godina radnog iskustva, koji su baš sazreli kao sudije, da ostanu da sude po zakonu i po Ustavu. Ako ih Boško Ristić bude u toku reizbora menjao, neka ostane zabeleženo da nisu izabrani, a ne na lični zahtev i da ovo liči, otprilike, na najavu ostavke koju je Dragan Đilas skoro izrekao. Onaj ko najavljuje ostavke, za njega nemojte nikada da glasate. On pokazuje nestabilnost, nesigurnost. Molim sudije i tužioce da na lični zahtev ne izlaze iz pravosuđa, da ostanu da se bore za svoju profesiju. Onda ova dva organa u postupku reizbora ne moraju da ih izaberu, ali će biti zabeleženo da nisu poklekli pred ovom silom. Ta sila je samo prividno velika, ona je medijski velika. Samo da vas podsetim, kako da vam ostane neko u pravosuđu kada se vi preko medija obrušite na nekog sudiju zato što je u skladu s Ustavom i zakonom doneo neko rešenje i neku odluku? Zar sudija treba da strepi da li će kroz nekoliko dana da izađe u novinama i da mujoš prikrpite neke stvari? Ja ovo ne generalizujem. Ima i onih koji to rade. Onda, po imenu i prezimenu, ako treba i preko nadležnih organa, a ne sve strpati u isti koš. Još jedan manir koji koristite kod sudija i kod tužilaca – prilepite nešto, pa se kasnije ustanovi da to nije tako, i onda nema čak ni demantija. Ostane čovek zalepljen s etiketom za ceo život. Kako to da demantuje? Sa Beograđanke da baci iscepan jastuk i da skuplja perje posle? Uvek je opasno kada se prave koalicione vlade, koje guraju, navodno, svoje kadrove. Nekada se to guralo preko Odbora i Narodne skupštine, a sada će preko ova dva tela – Savet sudstva i Veće tužilaca. Osetili ovi iz inostranstva i kažu, morate ponovo na popravni, sve ove zakone da preuredite. Pa, devet godina vrtimo jedno stotinak zakona. Stalno se menjaju ti zakoni i svaki sledeći je evropski. Stalno resetujete, resetujete, od početka da krenemo. Da vam ne pričam koliko zakona je promenjeno u pogledu statusa sudija i tužilaca, oko izbora, prestanka funkcije itd. Pre dva meseca ste izabrali jednu gospođu koja ima najlošije rezultate. Zašto to radite? Šta želite na taj način da dokažete? Da možete sve? Svi oni koji su na vlasti, mogu sve. Ograničeno je, jer ničija nije gorela do zore, to znate, valjda. Promeni se to začas. Okrene se. Raspoloženje naroda se promeni. Malo bolja kontrola izbora i, evo, promeni se raspoloženje naroda i ne bi bilo dobro da se onda ponovo preganja i opet resetuje, i krećemo od početka. Prošla ova vlada, došla druga, pa sad da vidimo šta je ona prethodna radila, to je izborno obećanje itd. To sve vrši pritisak na sudije. Možete da zamislite koji je pritisak na sudije bio pre nekoliko meseci kada je Ministarstvo napravilo neku analizu, neki inspekcijski nadzor, pa ste, čak, u izveštaj stavili predsednike sudova, zato što su potrošili pare za kafu! Koja je to vrsta nemoći? Nenamensko trošenje sredstava, u izveštaju piše – potrošio za kafu, a kod jednog ste stavili – pomogao je da se kupe lekovi. Kako u tom sudu da se radi dalje? Kod jednog sudije, odnosno predsednika suda, delegirana je nadležnost u Pirot i opet je Boško Ristić otišao tamo da zaglavi taj predmet, jer mu je kućna prijateljica. O čemu mi to, gospođo Čomić, pričamo? Vi meni zabranjujete da kritikujem stanje u pravosuđu. Zašto mi zabranjujete? Da javnost ne bi to znala? Pa, javnost već zna, ta lokalna javnost u Pirotu i Nišu zna. Moram da upozorim sudije šta ih očekuje, kakva je ala krenula na sudove. Gde su vam te zgrade? Gde su vam ti kompjuteri? Englezi dali, Amerikanci dali kompjutere za trgovinske sudove, sad imate uvid, navodno, kako se šeta predmet. Pravićete neke institute, da ih obrazujete, pravili ste centar za medijaciju. Čim vas neko ne sluša, odmah ide na televiziju. Dok vam je bila dobra Gordana Mihajlović, predsednik Drugog okružnog suda, opštinskog suda, dobro je bilo, sad vam više ne odgovara, otišla u advokate, e, sad na televiziju "Luka", ili, ne znam, "Ušće". Šta sudije da rade? Onaj nije mogao da prođe za predsednika suda, ali je mogao da prođe za pomoćnika ministra za sudstvo. Pa, ako nije mogao da radi u sudu, kako može da radi u Ministarstvu i da vodi sudstvo? To je DS, to je vaša politika, to je politika pritisaka, pretnji, sejanja straha u Srbiji. Sejete strah, po sistemu – može i gore. Ma, ne može gore. Ne može gore od ovog stanja koje je s vama. Takva vam je zakonomernost, takva vam je priroda. Ideologiju nemate. Pozivam sudije i tužioce da se više niko od njih ne usudi i ne krene ovim putem da podnosi lični zahtev da ga neko oslobodi funkcije sudije ili tužioca. Dajte mogućnost Bošku Ristiću i Snežani Malović i predsednicima opštinskih odbora DS-a u vašim mestima da vas ne izaberu, što će značiti da su vas isterali, da ostanete zabeleženi u istoriji kao sudije koje su proterane od strane DS-a. Naročito molim one koji imaju više od 25 godina radnog iskustva. Izvinite, molim vas, ako imate dokaze za nekoga da je radio nečasne stvari, pokrenite postupak. Ne, vi hoćete to an blok, sve, zato što vama ne odgovara, zato što ne dolazi kod vas u kancelariju, da zakuca na vrata i da kaže – imam ovaj predmet, kako da ga odlučim, šta misliš. Koje ste bravure za ovih nekoliko godina u pravosuđu izvršili! Tragikomično je čitati neke presude, neka rešenja i neke odluke. Ljudi moji, jedinica lokalne samouprave Crna Trava, sa šest hiljada stanovnika, a nema status ni kvarta Novi Beograd, sa 300 hiljada birača. Koji je to ''blistavi um'' mogao da smisli? Tražite od sudija da takve stvari tolerišu, podržavaju i da se na to pozivaju. U identičnoj situaciji, dva okružna suda donose različite odluke, a i jedan i drugi sudija iz tog okružnog suda su bili na savetovanju u Vrnjačkoj Banji i rečeno im je kako treba ta odredba da se primeni, ali vi terate. Zašto? Zato što ste etalon. Zapamtite, 2001. godine bio je koncept demokratskog autoriteta. Pojedinac sa svim svojim vrlinama i manama je demokratski autoritet i rasadnik demokratskih i međunarodnih standarda, ali to ne može u Srbiji da zaživi, pa su vam nalogodavci napustili taj koncept. Sad je koncept – što manje, to više, da može da se kontroliše. To je taj problem. To je problem građana Republike Srbije. Mi to možemo da rešimo. Pozivamo građane Republike Srbije da to s nama reše. Sa vama ne mogu da reše. Vi loše tumačite njihovu podršku i, kad dobijete neki glas, vi ga izokrenete, smatrate da ste dobili pravo da apsolutno sprovodite vaše želje, pa onda nije ni čudo što neko ima 16 agencija, ovaj drugi savetnik – sedam, onaj treći – jednu. Prosto se naježim kad pročitam – po Ustavu, predsednik Republike može da predloži kandidata za nešto. Odmah znam da je to loš predlog, u startu znam da je loš predlog. Šta da radimo? Ne verujemo SRS-u, ali ćemo kroz dva meseca da kažemo da su radikali bili u pravu. To je ta zakonomernost kad su u pitanju radikali. SRS – ne, ne, a posle dva meseca – jeste, bili ste u pravu. Čekaj, što sad pričaš, sad je kasno. Za Srbiju nije kasno. Srbija ima perspektivu. Uskoro će to da bude mnogo očiglednije. (Predsedavajuća: Molim narodne poslanike da ne dobacuju i da ne ometaju govornika.) Gospođo Čomić, nemojte da me čuvate od Srđana Milivojevića. Meni imponuje, on je glavni ideolog DS-a. Meni bi bilo neprijatno da mi Nada Kolundžija dobacuje, pošto znamo šta ona dobacuje. Kada Srđan Milivojević, eksponent Američke ambasade, to radi, nemojte, molim vas, osim što je inspirativno, to je velika reklama za mene.
Narodni poslaniče, niko ne sme da vam dobacuje i niko ne sme da vas prekida, osim predsedavajuće, i da vas upozori na poštovanje odredaba Poslovnika; ja sam tu da štitim vaša prava da govorite na miru. Izvolite.
Gospođo Čomić, meni je Srđan Milivojević mnogo draga osoba. Jeste da je u problemu s onim zakonom o životinjama, ali meni je mnogo drag. Gospođo Čomić, bez nekih velikih reči, situacija u pravosuđu je loša i znajte da ne može da se popravi, pogotovo neće moći da se popravi, moram da vam kažem, nemojte da se vređate, s Boškom Ristićem i Snežanom Malović. Nemam ništa protiv njih lično, da vam kažem najiskrenije. Boško Ristić je bio, čak, i moj branilac u jednom postupku gde me je SPS proganjao zbog plakata; vaš koalicioni partner me je proganjao zbog plakata. Plakati - sredstvo izražavanja mišljenja. Na tim plakatima je bio i jedan brka, a nema ga sad, to je moj drug sa fakulteta. Boško Ristić mi je pomagao, branio me kao svedoka. Nemam ništa protiv Boška Ristića, Snežane Malović još manje, ali ideološka postavka vašeg koncepta promena je pogrešna. Bežite od tog posla, ne znate vi taj posao da radite. Država je ozbiljna stvar, ne može mic-mic, ''mir, mir, mir, niko nije kriv'', ne može resetovanje. Zapamtite, ne može resetovanje. Iživljavali su se 78 dana nad ovom državom. Nemojte da resetujete. Zapamtite, setite se jedne stvari, oskrnavili ste onaj spomenik na Ušću, onu baklju, popravili ste ga. Za mesec dana preselićete posmrtne ostatke u Aleju velikana i moraćete da se izvinite. Hvala vam, gospođo Čomić.
Poslanička grupa SRS-a ima na raspolaganju još osam minuta. Reč ima narodni poslanik Miroslav Markićević, po redosledu prijavljenih za reč, ali nije prisutan. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, a pre zaključivanja jedinstvenog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa, ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 93. Poslovnika Narodne skupštine? Reč ima narodni poslanik Miroslav Petković. Izvolite. Molim narodne poslanike da ne dobacuju i da ne izlaze iz okvira poštovanja odredaba Poslovnika, koje podrazumevaju podeljene dužnosti onog ko predsedava i svih nas ostalih.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, još jednom izražavam nezadovoljstvo što se o velikim problemima u srpskom pravosuđu veoma retko govori u ovom parlamentu. Nama je danas bio potreban predstavnik, odnosno predsednik Odbora za pravosuđe da obrazloži ove predloge i da nam odgovori na konkretna pitanja koja su postavili narodni poslanici i članovi Odbora za pravosuđe. Mi smo nedavno usvojili set pravosudnih zakona i izneli niz zamerki, koje su vezane, pre svega, za primenu tih zakona i mogućnost da sistem u Srbiji profunkcioniše od 1. januara 2010. godine. Podsećam vas da smo kao Poslanička grupa DSS-a podneli niz amandmana na Visoki savet sudstva i da je sedam ključnih amandmana prihvaćeno, na osnovu čega je ovaj zakon znatno popravljen, ali je nedopustivo da se toliko dugo čeka na formiranje ovog organa, odnosno telo koje treba da vrši izbor svih sudija u Republici Srbiji. Takođe, želim da istaknem da nije normalno i sigurno je da postoji sukob interesa kada je predsednik Odbora za pravosuđe narodni poslanik, koji je po funkciji član VSS-a, a privatno, profesionalno obavlja svoju ulogu kao branilac u advokatskoj profesiji. Zamislite kakva je to situacija – kada neki sudija zna da o njegovom reizboru odlučuje advokat koji postupa kod njega u predmetu. Mislimo da je nenormalno da jedan isti čovek obavlja četiri funkcije. Kao član VSS-a, ne samo da učestvuje u izboru sudija, već i u izboru tužilaca, tako da se njegovo postupanje pred sudovima u Srbiji može osporiti na mnoge načine. Mi vam na to na vreme ukazujemo. To je rečeno i u načelnoj raspravi povodom seta pravosudnih zakona. Smatram, takođe, da i ministar pravde, kao predstavnik izvršne vlasti, nije trebalo da bude član VSS-a, već da taj posao poverimo, pre svega, sudijama, tužiocima, advokatima i profesorima pravnih fakulteta. Što se tiče one najbolnije teme koja pogađa sudije – reizbora, odnosno prvog izbora novih sudija, smatramo da će tu doći do velikih poteškoća. Osnov je da se najpre odredi broj sudija koji će se birati u Republici Srbiji, jer je činjenica da će, ukoliko se primene ovi novi zakoni, ukoliko se, kako je to zakon predvideo, ukine više od 100 sudova u Republici Srbiji – mnogi od njih ostati bez posla i treba na vreme krenuti u čitavu tu proceduru. Nama je u interesu da srpsko pravosuđe bude nezavisno i da radi posao onako kako to zakon predviđa. Ovo nije sumnja u iskrenost, sposobnost i poštenje pojedinih sudija, nego se otvara mogućnost za brojne manipulacije – da samo oni najpodobniji budu ponovo izabrani, odnosno prvi put izabrani za sudije, s obzirom na to da je VSS pod velikim pritiskom, s jedne strane, izvršne vlasti, a, s druge strane, zakonodavne vlasti, a samim tim, tu se objedinjuje i partijski pritisak u samom tom telu koje treba da radi jedan vrlo odgovoran posao. Mi se u ovoj skupštini, sem nekih izuzetaka, praktično, od novembra 2005. godine, nismo na ozbiljan način bavili izborom nosilaca pravosudne funkcije. Uglavnom su to bila razrešenja i prestanak, zato što su ljudi odlazili u penziju ili odlazili na lični zahtev. Činjenica je da postoji potreba za velikim brojem sudija i kadrovska osveženja sudova su zaista neophodna. Stanje u našem pravosuđu je, po mnogim objektivnim ocenama, i ljudi koji rade u pravosuđu, i onih koji prate njihov rad, alarmantno. Osnovni uslov da se loše stanje popravi jeste da se stvori jedan dobar, održiv i funkcionalan sistem, u kojem bi učestvovala i zakonodavna i sudska i izvršna vlast. Umesto toga, Ministarstvo pravde predlaže, a Skupština usvaja, oktroisane zakone, za koje već može da se nasluti, samo što nisu navedena imena i prezimena ljudi koji treba da budu izabrani od strane Parlamenta, i mislim da je najveći problem što će biti apsolutno nesprovodivi u praksi. Moram da izrazim sumnju u to da će do kraja ove godine biti opremljene zgrade apelacionih sudova i da će, u svim onim mestima u kojima su ukinuti sudovi, ostavljene sudske jedinice biti moguće, odnosno predmeti, tehnika, a i ljudi koji su zaposleni, ispremeštati u neke različite gradove. Kada se usvajao taj zakon, naše zamerke su se odnosile i na mnoge postupke koji podrazumevaju da se sprovede, pre svega, istražni postupak, koji će biti nemoguće sprovesti u pojedinim predelima Srbije. Po našem mišljenju, nije normalno da gradovi kao što je, recimo, Prijepolje, za apelaciju putuju u Beograd, a da se preskače, recimo, Kragujevac. Imali smo ideju i razgovarali smo o tome s ministarkom pravde – da se broj apelacionih sudova u Srbiji poveća, jer smatramo da nije dovoljno da samo četiri apelaciona suda funkcionišu. Konkretan primer je grad iz koga dolazim, to je Čačak. Recimo, Moravički okrug obuhvata Čačak, Gornji Milanovac, Ivanjicu i Lučane, pa je Ivanjica, što se tiče policije, vezana za Čačak, a što se tiče pravosuđa – za Užice, tako da svi predmeti iz Opštinskog suda, umesto da idu u centar okruga, idu u Užice, znači, u drugi region. Na taj način se dosta komplikuje i mogućnost građana da, kada već dolaze u centar okruga i završavaju neke poslove, obave i ovo što se odnosi na njihovu zaštitu u samom sudu. Najbitnije za nas je što nisu uvažene dobronamerne sugestije, i od strane struke, a i od narodnih poslanika. Vi znate i sami da je Društvo sudija Srbije iznelo niz zamerki na ove zakone, da su prelazne i završne odredbe u pojedinim zakonima doživele ozbiljnu kritiku i od Venecijanske komisije, ali gospođa Malović je u raspravi samo isticala da je Venecijanska komisija pohvalila određene odredbe, dok je sve one zamerke preskočila. Mi smo o tome govorili, ali nije zgoreg ponoviti. Neke stvari i praksa koja je postojala u dosadašnjem radu Ministarstva pravde moraju se promeniti. Činjenica je da to izgleda uzaludno i da ćemo se suočiti s jednim velikim problemom. Veliki je broj razloga zašto je stanje u pravosuđu ovakvo. Pored loših zakona, koje ne otvaraju nikakvu nadu da će se nešto promeniti nabolje, nedopustivo je da se putem medija sudije vređaju, omalovažavaju, da pojedini sudovi, zbog toga što se nalaze u manjim sredinama, pošto se ljudi u maloj sredini međusobno poznaju, budu optuženi i za nepotizam, i za povezanost s advokatima, i da tu postoji sprega između policije, advokata i pravosuđa. To bi onda značilo da sudovi treba da rade i funkcionišu samo u velikim centrima, u milionskim gradovima, kakvih u Srbiji, nažalost, nema mnogo. Smatramo da je to zaista nekorektan odnos i pojedinih poslanika, a i predstavnika Ministarstva pravde, koji su nam to izneli kao argumentaciju za ukidanje određenog broja sudova. Mislimo da je dostupnost pravde načelo koje mora da važi u Srbiji, a na osnovu mreže sudova kako je predviđena ovim zakonima to neće biti moguće da se sprovede. Takođe, zabrinjavajući je podatak da 78% građana nema poverenja u naše sudove. Nedavno sam imao priliku da pročitam da je baš u opštini Ivanjica, u sudu, predmet trajao više decenija i konačno je stranka u postupku uspela da ostvari svoje pravo i od države naplati odštetu za sve ovo što je učinjeno. Zamislite da 25 godina traje postupak u prvom stepenu! To niko ne može da pravda ni lošim zakonima, ni nekim procesnim opravdanjima, već zaista postoji zla namera tih ljudi. Srpsko pravosuđe treba da bude očišćeno, da ne bismo dolazili u poziciju da zbog par ljudi koji ne rade svoj posao kako treba, za koje je dokazano da su se bavili nekima protivzakonitim i nečasnim radnjama, koji treba da budu žigosani, izvedeni pred lice pravde, da odgovaraju za sve to što su učinili, čitavo pravosuđe, stotine i stotine ljudi koji odgovorno rade svoj posao stavljamo u isti koš. Kod građana se mora vratiti poverenje u sudove. Mora se vratiti poštovanje prema tim sudijama, ali ja sam to isticao i u malopređašnjem izlaganju. Mi moramo obezbediti tim ljudima ne samo objekte u kojima će da rade, tehniku kojom će da rade, jer sad je, izgleda, najveće dostignuće kada pojedini sud u Srbiji dobije desetak računara i kada se oni umreže, jer je to onda razlog da se pojavi neko od državnih sekretara, ili sam ministar, da otvori neko novo odeljenje, a da na polju onoga što je veoma bitno za njihov nezavisan i stručan rad – da se zaštite ti ljudi na pravi način, nije zgoreg pomenuti da smo imali nedavno i tragične situacije u kojima su stradale ili sudije ili članovi njihovih porodica, nije napravljen nikakav pomak od Ministarstva pravde. Podsećam vas da je još gospodin Petrović, kada je bio ministar pravde, rekao da će se ponovo izraditi sistem zaštite nosilaca pravosudnih funkcija. Zaista smo svi verovali u to i mislim da je, pre svega, zadatak saradnika gospođe Malović da na tom polju učine nešto, jer nije prijatno kada pročitate da je na kuću sudije ili na njegov automobil bačena bomba, da počinioci mogu tako da se ponašaju, jer to stvara strah kod ljudi koji treba da rade odgovorno svoj posao i za svoj život i za svoju porodicu. Nije dovoljan podatak koji nam je državni sekretarrekao da ne znamo koliko poslednjih meseci nisu imali nijednu dojavu o postavljenoj bombi u zgradi suda. Vi znate kako se to jednostavno promeni, ukoliko to neko hoće da radi. Ali, ljude koji su uhvaćeni da su tako nešto učinili treba izvesti pred lice pravde i najstrože sankcionisati, kako bismo došli u poziciju da se ne prekidaju pojedina suđenja, da ljudi koji su došli da ostvare neko svoje pravo, bilo da se radi o overi ili podnošenju određenih podnesaka, mogu da ostvare to pravo, a ne da satima čekaju da specijalne i interventne jedinice MUP-a provere objekte i da zbog toga budu odlagana suđenja, jer najveći problem i jeste što pojedina suđenja traju godinama. Mislim da na tom polju postoji veliki prostor da se nešto promeni. Takođe je izuzetno bitno da što pre dobijemo podatke da bi ljudi mogli na vreme da planiraju i da sprovode sve ono što zakon predviđa oko reizbora sudija, oko broja nosilaca pravosudnih funkcija. Ne znam šta je urađeno s Državnim većem tužilaca, da li su tu kandidati, svi koji su bili predloženi, konačno prošli potrebnu proceduru; to su ljudi koji, takođe, odgovorno rade svoj posao. Jedan od kandidata, lično ga poznajem, pošto je ugledni advokat iz mog grada, pitao me je šta je razlog i zašto se to nije dogodilo. Ako već predlažete neke ljude, onda nemojte da dođu u poziciju da budu streljani a da niko za njih na glasanju ne pritisne dugme, odnosno da svi ti predlozi budu vraćeni. To se mora ozbiljno pripremiti i s Advokatskom komorom i s pravnim fakultetima. Mi smo isticali, kada je bila načelna rasprava oko donošenja ovog seta pravosudnih zakona, da će se to dešavati, ali očigledno je da nije bilo razumevanja. Sigurni smo da to neće dovesti do realizacije svega onoga što je predviđeno, tako da ćemo u nekom novom postupku do kraja godine, kada budu dolazili predlozi o izmenama i dopunama važećih zakona, ispraviti to putem amandmana i tada će nas razumeti na pravi način. Ono što treba reći, a predlagač ove odluke nije danas tu, jeste ono što danas potenciramo, a to je ispitivanje i podroban izveštaj o stanju pravosudnih organa i radu srpskog pravosuđa na prostoru KiM-a. Ne treba da vas podsećamo da je Euleks tamo preuzeo sve ingerencije. Ukoliko neko smatra da je normalno da se građanima Srbije koji žive u južnoj srpskoj pokrajini sudi po nekim lažnim zakonima neke nepostojeće države, onda je to sramno i nedopustivo. Mi smo ostavili dovoljan rok ministarki pravde da nam o tome da izveštaj, pošto je više od mesec dana proteklood onog odbora za koji smo zahtevali da se održi. (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, vreme koje vam je na raspolaganju kao ovlašćenom predstavniku je iskorišćeno.) Završavam. Nismo dobili taj izveštaj, tako da ima još mnogo pitanja koje je potrebno otvoriti, ali za to je potreban dijalog, za to je potreban razgovor, za to nije dovoljno samo objaviti, koristiću vreme poslaničke grupe…
Narodni poslaniče, ne možete da koristite vreme Poslaničke grupe, iz dva razloga. Prvo, zato što ste dobili reč nakon što sam rekla da na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, što znači da je tok i deo rasprave u kojoj se diskutovalo na osnovu vremena na raspolaganju poslaničkoj grupi prošao i sada ste dobili reč kao ovlašćeni predstavnik, u vremenu od 14 minuta, koliko vam je ostalo za drugo obraćanje. To su poslanička pravila. Možemo da javno kažemo da se i vi i ja zalažemo za kršenje Poslovnika, ali tu u meni nemate saradnicu. Zahvaljujem.
Daleko od toga. Hvala vam.
Narodni poslanik Zoran Krasić želi da govori o povredi Poslovnika. Izvolite.
Gospođo Čomić, mislim da je gospodin Petković, potpredsednik Odbora za pravosuđe Narodne skupštine, otvorio jednu načelnu temu koja je na neki način u vezi s ovom tačkom dnevnog reda. Mislim da treba da dozvolite i raspravu o ovom stanju u pravosuđu, jer je taj širi aspekt neophodan da bi se videle konkretne stvari koje se dešavaju. On se pozvao i na neke stavove Venecijanske komisije i nekih drugih koji posmatraju šta se dešava s našim pravosuđem. Moram da vam skrenem pažnju, jedna dimenzija su razgovori, druga dimenzija je šta oni to vide, treća dimenzija je šta oni traže, a četvrta dimenzija je šta mi saznajemo kao javnost o svemu tome. Moram da vam kažem da te četiri stvari uopšte nisu u skladu, to su četiri odvojene stvari, potpuno različite. U narodu se to kaže – kupus gleda, meso vadi. Kada se razgovara s tim ljudima iz inostranstva, pošto imam te transkripte, moram da vas obavestim da se tu nekompetentno, nestručno razgovara. Razgovara se po sistemu – kažite šta mi treba da uradimo, koji biste projekat vi mogli da finansirate, kojim sredstvima itd. Mi moramo da promenimo te predstavnike koji razgovaraju o procesima reforme nečega. Druga dimenzija je ono što oni traže. Moram da vam skrenem pažnju da u nekoliko stvari zastupaju nešto što je međunarodni standard. Ne znam da li je vama poznato, UN je doneo svoje kriterijume za samostalnost i nezavisnost sudstva.
Dva minuta, poslaniče, jer niste kazali koji član Poslovnika je povređen, osim ako u prvom delu vašeg obrazloženja vaš poziv da se dozvoli narodnom poslaniku Miroslavu Petkoviću da krši Poslovnik ne podrazumeva solidarnost s tim zahtevom.
Gospođo Čomić, onda je apsolutno nerazumevanje između nas. Obavešten sam da imam još osam minuta. Izvinite ako sam pogrešio.
Narodni poslaniče, obavestila sam vas o tome da imate osam minuta pre nego što sam dala reč narodnom poslaniku Miroslavu Markićeviću, koji nije bio u sali, a nakon toga sam zatvorila taj deo sednice, čitanjem teksta da na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, a pre zaključivanja, pravo na reč u tom delu sednice imaju predsednici, ili ovlašćeni predstavnici poslaničkih grupa koji nisu iskoristili svoje pravo.
Znači, nemam pravo.
Pretpostavljam da je reč o nesporazumu i da niste pažljivo pratili tok sednice. Da li još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 93. želi reč? (Ne) Zaključujem jedinstven pretres o Predlogu odluke o prestanku sudijske dužnosti. Pošto smo obavili jedinstveni pretres, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu odluke. Prelazimo na 65. tačku dnevnog reda – PREDLOG ODLUKE O PRESTANKU DUŽNOSTI ZAMENIKA JAVNOG TUŽIOCA Primili ste Predlog odluke koji je podneo Odbor za pravosuđe i upravu. Podsećam vas da, prema članu 163. stav 3, a shodno članu 94. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Vreme koje je na raspolaganju poslaničkim grupama je sledeće: Poslanička grupa Za evropsku Srbiju – jedan sat, 33 minuta i 36 sekundi; Poslanička grupa SRS – jedan sat, osam minuta i 24 sekunde; Poslanička grupa G17 plus – 28 minuta i 48 sekundi; Poslanička grupa DSS - Vojislav Koštunica – 25 minuta i 12 sekundi; Poslanička grupa Napred Srbijo – 25 minuta i 12 sekundi; Poslanička grupa SPS - JS – 18 minuta; Poslanička grupa LDP – 14 minuta i 24 sekundi; Poslanička grupa Nova Srbija – 10 minuta i 48 sekundi;Poslanička grupa manjina – osam minuta i 24 sekunde i Poslanička grupa PUPS – šest minuta. Saglasno članu 93. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanik Vladan Batić, koji nije član nijedne poslaničke grupe, ima pravo da govori jednom, do pet minuta. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč, s redosledom narodnih poslanika. Obaveštavam vas da su poslaničke grupe ovlastile da ih po ovim tačkama dnevnog reda predstavljaju: narodni poslanik Zoran Nikolić, Poslaničku grupu DSS - Vojislav Koštunica, narodna poslanica Vjerica Radeta, Poslaničku grupu SRS-a. Saglasno članu 163. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres o Predlogu odluke. Pre nego što nastavim sa davanjem reči, da vas obavestim da ćemo danas, na osnovu člana 85. stav 5, raditi i posle 18 časova, raspravom o tački dnevnog reda koja u tom trenutku bude razmatrana. Takođe, da vas obavestim da je generalni sekretar RTS-a Stanislav Veljković poslao obaveštenje sekretaru Skupštine, gospodinu Veljku Odaloviću, da danas, u četvrtak, 21. maja 2009. godine, od 17.55 časova, zbog ranijih programskih obaveza – prenosa četvrtfinalne utakmice košarkaškog prvenstva Srbije Crvena Zvezda - Partizan, neće biti u mogućnosti da prate zasedanje Skupštine Srbije u direktnom, nego u odloženom prenosu. Za reč, na osnovu člana 100, u elektronskom sistemu se prijavila narodna poslanica Gordana Pop-Lazić. Povreda Poslovnika. Izvolite.
Hvala. Gospođo predsedavajuća, nije neočekivano, ali nas zaista dovodite u situaciju da se svaki put začudimo vašem načinu tumačenja Poslovnika i uspostavljanja nekog samo vama znanog reda u radu ovog parlamenta, jer ste prešli na 2. tačku dnevnog reda, prekršivši barem nekoliko članova Poslovnika. Pošto ćete me verovatno pitati koji su to članovi, a moja obaveza je da vam kažem, prvo, po članu 85, koji govori o tome koliko radimo, od koliko do koliko sati, da nam je potrebna jednočasovna pauza, koju možete da odredite kad hoćete, ali očigledno ne morate, da samo izuzetno radimo posle 18 časova, da samo izuzetno radimo ponedeljkom i petkom, ali izgleda da je postalo sve pravilo, a izuzetno samo ono što je po vama pravilo. Drugo, uzeli ste osam minuta gospodinu Krasiću, da raspravlja kao ovlašćeni predstavnik naše poslaničke grupe, a da na to niste imali pravo. Možete sada da pogledate stenogram, bili ste u obavezi da pitate da li se još neko od predsednika ili predstavnika poslaničkih grupa javlja za reč. Gospodin Krasić je preuzeo na sebe tih osam minuta, javio se za reč da govori, a vi ste mu uzeli reč, tumačeći da se javio po Poslovniku. Tu ste grubo prekršiliPoslovnik, ali to neka ostane vama na dušu, a očigledno je da ćemo rad u Parlamentu, uglavnom, bazirati na tome kada se koja košarkaška, fudbalska utakmica dešava…
Iskoristili ste svoje vreme za javljanje o povredi Poslovnika. Zahvaljujem. Niste izneli obrazloženje za povredu člana 85. jer ste u svom obrazloženju kazali da u toku dana treba da bude određena pauza u trajanju od jednog sata.Naravno da će biti određena, kada se završi rasprava o tački dnevnog reda koja bude otvorena – o prestanku funkcije zamenika javnog tužioca. Uvidom u stenogram, uvidećete da je nakon što je završio izlaganje, svojom voljom, narodni poslanik Zoran Krasić od mene dobio obaveštenje da ima na raspolaganju još osam minuta. Na listi prijavljenih više nije bilo govornika. Prozvala sam narodnog poslanika Miroslava Markićevića, koji nije bio u sali. Narodni poslanik Zoran Krasić je bio slobodan da se registruje ili u elektronski sistem ili da mi rukom da znak da želi reč i dobio bi je. Nakon što smo završili taj deo sednice, prešla sam na Predlog i pitala da li žele reč ovlašćeni predstavnici ili predsednici poslaničkih grupa. Dakle, nema povrede Poslovnika. Molim vas da pažljivo pratite i sopstvene obaveze kada su odredbe Poslovnika u pitanju. Narodni poslanik Zoran Nikolić želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Zahvaljujem. Pozivam se na čl. 104. i 85. Ovo je jedna ljudska molba. Mislim da ste u obavezi da nam kažete kada ćete dati pauzu. Mi smo ovde došli u 10 časova. Kvoruma nije bilo, ali to nije naša odgovornost. Krenuo je rad u 11 časova, a sada je već 14.30 časova. Moramo da znamo, da isplaniramo, moramo da dobijemo tu vrstu informacije da bismo isplanirali svoje vreme. Mislim da smo do sada, po pravilu, pauzu imali između 14 i 15 časova. Vi ste odlučili da započnete ovu tačku i to je u redu, ali mislim da je sada vreme za pauzu, jer, kao što ste i sami rekli, samo SRS ima 108 minuta vremena da raspravlja i o ovoj tački, tako da, ako uzmemo da ćemo mi to svoje pravo iskoristiti, pauzu nećemo imati do 17 časova. Dakle, ako ste nas udostojili i rekli nam da ćemo imati produžen rad, da ćemo raditi posle 18 časova, onda je logika da nam date informaciju koja se tiče nekog prethodnog vremena, odnosno kada ćemo imati pauzu. Sada u sali nema ni deset poslanika iz vladajuće koalicije. Oni su verovatno na ručku, ili su imali neke druge obaveze, ali su, u svakom slučaju, na pauzi, pa bi bilo zaista lepo od vas, kao predsednika, da kažete kada ćete dati tu pauzu, kako bismo mogli da nastavimo rad. Sve ostalo je, verujte mi, kršenje duha ovog poslovnika i jedne atmosfere koja ide u pravcu koji nije ni demokratski, ni tolerantan.
Nema povrede Poslovnika, niti ste je obrazložili. Da ste pažljivo slušali objašnjenje, na koje sam obavezna, narodnoj poslanici koja je istakla želju da govori o povredi Poslovnika, čuli biste da sam rekla da će pauza biti određena nakon završetka rasprave o tački koja je otvorena. Kada želite da govorite o povredi Poslovnika, molim vas da govorimo o povredi Poslovnika, sve ostalo je zloupotreba prava. Narodna poslanica Gordana Pop-Lazić želi da govori o povredi Poslovnika. Izvolite.
Gospođo predsedavajuća, vi zaista demonstrirate silu, ali bilo bi dobro kada bi kamera prikazala ovu salu i prebrojala poslanike koji ovde sede, koji očigledno imaju nameru da rade, da uzmu učešće u ovoj raspravi. Vi nas, manje ili više, zlostavljate, i to radite namerno. Svaki zaposleni u Srbiji ima pravo barem na pola sata pauze u toku osmočasovnog radnog vremena, a vi nas ovde maltretirate da 12 sati radimo a da sebi ne možemo da obezbedimo polučasovnu pauzu. Mi vam ne tražimo sat vremena pauze, jer su vaše kolege otišle na spavanje i tuširanje, tražimo pola sata, da se malo odmorimo i pripremimo za dalji rad. Pošto vi imate zamenika, vi zamenjujete jedni druge, možete da radite i dan i noć, ako hoćete, ali nas nema ko da zameni, ovde su poslanici nezamenljivi, svako za sebe odgovara i radi svoj posao. Nastavite li tako, neće me čuditi da bombaši dođu ispred Narodne skupštine.
Narodna poslanice, zloupotrebili ste pravo na reč i upozoravam vas da to ne činite. Vaša je obaveza, kada dobijete reč na osnovu člana 100, da kažete u čemu se sastoji povreda Poslovnika i koji je član Poslovnika povređen, sve ostalo je zloupotreba prava. Skupština danas radi od 11.15 časova, sada je 14.35 časova, to je tri sata i 20 minuta i to je vreme u kom svaki prosečan radnik koji obavlja bilo koju delatnost može da zadrži koncentraciju i da radi. Pauza će biti određena kada završimo raspravu o tački dnevnog reda koja je otvorena. Narodna poslanica Gordana Pop-Lazić dobacuje; izričem vam opomenu. To je kršenje Poslovnika i nakon upozorenja da ne zloupotrebljavate svoja prava. Zahvaljujem. Narodni poslanik Zoran Nikolić želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Član 27. U ovoj vašoj konstataciji, ovo je demonstracija sile i mislim da, u krajnjoj liniji, oni koji gledaju prenos to mogu sami da prosude, ali imate jednu logičku grešku u onome što ste rekli. Rekli ste da će pauza biti po okončanju ove rasprave. Ova rasprava može da traje i posle 18 sati. Kada ćete onda dati pauzu? Ne možete da pretpostavite da se i predstavnici drugih stranaka neće vratiti, kao vladajuća većina, s ručka, i da druge opozicione stranke ovde neće doći i učestvovati u raspravi. Dakle, vi ste sada rekli da ćemo imati pauzu kada okončamo ovu tačku. Ako, recimo, u 18.05 časova ova tačka još uvek ne bude bila okončana, a pre toga ste rekli da ćemo raditi produženo, do okončanja tačke koja bude na dnevnom redu, onda pauzu nećemo ni imati. Dužni ste, po Poslovniku, članu 85, da date pauzu i pitam vas, objasnite mi kada ćemo tu pauzu imati, teoretski, a bogami, i praktično? Ova rasprava će trajati do 18.05, ili 18.15 časova, kada ćemo, faktički, zaključiti radni dan bez pauze. Biće očigledno, materijalno, da ćete prekršiti Poslovnik. Lično, navijam za to da vi koji nikada ne priznajete da kršite Poslovnik, valjda će tada biti jasno, u 18.05 ili 18.15, da ste ga prekršili, jer pauzu nećemo imati. Sada, sve na stranu, normalno je da date sat vremena pauzu, pa da nastavimo da radimo o ovoj tački dnevnog reda.
Isti član 27, za koji niste istakli da je prekršen, iskoristila sam za to da se informišem od strane poslaničkih grupa koje učestvuju u radu ko će učestvovati u radu. Kada se saberu vremena poslaničkih grupa koje učestvuju u radu, imaćete pauzu pre nego što bude 18 časova. Ne brinite ništa. Narodna poslanica Nataša Jovanović želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Gospođo Čomić, javljam se na osnovu člana 31. Poslovnika. Pokušala sam, kao jedan od potpredsednika Narodne skupštine, da vas najljubaznije pitam, dok su mikrofoni bili uključeni, kada će biti određeno vreme za pauzu… (Mikrofon isključen)
Narodna poslanice, ne možete da reklamirate povredu Poslovnika koja je već izrečena. To je zloupotreba Poslovnika. Da li predstavnik predlagača, narodni poslanik Boško Ristić, želi reč? Nije tu Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Da) Reč ima narodna poslanica Vjerica Radeta, ovlašćena predstavnica Poslaničke grupe SRS-a.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije koji pratite rad ovog parlamenta, očigledno je u kakvim uslovima radi opozicija, kakva se sila primenjuje, umesto Poslovnika, u radu ovog parlamenta. Neću da izračunavam vreme i da govorim kada, eventualno, može biti pauza, ali, s obzirom na vreme koje imaju poslaničke grupe koje su prijavile da žele da učestvuju u radu o ovoj tački dnevnog reda, izračunala sam da bi pauza trebalo da bude negde oko 17.15 do 18.15. Ne znam kako možete da nas obavezujete šta ćemo da radimo posle 18 časova, ukoliko ne pređemo na sledeću tačku dnevnog reda, a nećemo do tada. To je sasvim izvesno, osim ako nam ne budete oduzimali reč. Kako ste danas krenuli, i to je moguće. Gospođo Čomić, vi radite na osnovu tog sinopsisa koji imate ispred sebe i tako je bilo i prilikom prethodne tačke dnevnog reda. Ne znam koga vi zamajavate, izvinjavam se na izrazu, možda nije lep, ali drugi nemam, kada pitate da li predstavnik predlagača, gospodin Boško Ristić, želi reč, kada svi vidimo da Boško Ristić danas uopšte nije u ovoj sali. Odakle očekujete da se javi za reč? Vi ste, gospođo Čomić, bili u obavezi da kažete – gospodin Boško Ristić, ovlašćeni predstavnik, danas nije tu, pa onda nemamo uslova da raspravljamo o ovoj tački dnevnog reda, jer nije prisutan ovlašćeni predstavnik. Pošto mi srpski radikali, nikada ne radimo uzaludan posao, mi smo danas, po Poslovniku, a imali smo to poslovničko pravo, pokušali da skrenemo pažnju da ne postoje uslovi da se raspravlja ni o ovoj tački dnevnog reda, ni o onoj koja je malopre završena, zato što ovde nemamo ovlašćenog predlagača. Nismo hteli da skrećemo pažnju po Poslovniku, iz razloga što je juče, kada je za tačku dnevnog reda o kojoj se raspravljalo ovlašćeni predstavnik bila gospođa Nada Kolundžija, kada smo intervenisali zato što nije bila u sali kada se govorilo o toj tački, pošto je ona bila ovlašćeni predstavnik u ime 121 narodnog poslanika koji su to predložili, gospođa Đukić-Dejanović rekla da je tačno da gospođa Kolundžija nije u sali, ali tu je jedan broj, desetak narodnih poslanika, od tih 121 koji su potpisali taj predlog, i ti prisutni poslanici slušaju narodne poslanike koji govore o toj tački dnevnog reda. Međutim, izostavila je nešto što je vrlo bitno. Ti poslanici, osim Nade Kolundžije, nisu mogli da učestvuju u raspravi, s obzirom na to da se nisu prijavili uredno, kako to rade poslanici koji učestvuju u radu ovog parlamenta.Iz tog razloga vam nismo skrenuli pažnju da nema uslova za rad po ovoj tački. Ne insistiram ni sada na tome. Mi ćemo da iznesemo svoje stavove, svoje argumente. Vi ređajte kršenje Poslovnika, jedan po jedan. Sve to ostaje zabeleženo, sve to građani vide i verujte da se smeju kada čuju svaki put kada odrečno i oštro kažete – nema povrede Poslovnika. Kažu – da li je gospođa Čomić jedina koja može da proceni da li ima ili nema povrede Poslovnika? Naravno, koliko vi tu zloupotrebljavate, a ne koristite vaše pravo, gospođo Čomić, kao diplomirani pravnik, moram da vam kažem da propisi i pravo postoje da bi se koristili, a ne da bi se zloupotrebljavali. Pokazujete da ste silni, ali kada dođe dan za glasanje i kvorum, onda se dešava nešto drugo. Biću u prilici da vam, koristeći ovu tačku dnevnog reda, naravno, neću vam dozvoliti da procenite da sam prekršila Poslovnik, jer ga neću prekršiti, budite sigurni, kažem ono što imam i na tu temu. Trenutno govorimo o Predlogu odluke o prestanku dužnosti zamenika javnog tužioca. Predlog je potpisao Boško Ristić i određen je, kako stoji ovde, za predstavnika predlagača Odbora. Ovaj predlog odluke o prestanku dužnosti javnog tužioca ima obrazloženje i pročitaću ga. Najpre, Predlog odluke: "Predlaže se da Đorđu Mahovcu, zameniku Okružnog javnog tužioca u Sremskoj Mitrovici, prestane dužnost javnog tužioca na lični zahtev, sa datumom 12. april 2009. godine." Članom 78, stoji u obrazloženju Zakona o javnom tužilaštvu, predviđeno je da o prestanku dužnosti javnog tužioca i zamenika odlučuje Narodna skupština Republike Srbije. ''U skladu sa članom 77. Zakona o javnom tužilaštvu, predlaže se prestanak dužnosti na lični zahtev Đorđu Mahovcu, zameniku Okružnog javnog tužioca u Sremskoj Mitrovici, 12. aprila 2009. godine. U skladu sa članom 48. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, Odbor je utvrdio Predlog odluke o prestanku javnotužilačke dužnosti.'' Kao razlog da se odluka donese po hitnom postupku, kaže se da je članom 164. Poslovnika predviđeno da se po hitnom postupku mogu doneti akti čije bi nedonošenje moglo da bude od štetnog uticaja na rad organa i organizacija. Zakonom o javnom tužilaštvu utvrđen je momenat prestanka javnotužilačke dužnosti, kada ona prestaje zbog navršenja radnog veka ili na lični zahtev. ''Odluka Narodne skupština kojom se konstatuje prestanak funkcije u tom smislu ima samo deklarativni karakter. Imajući u vidu da se odlukom konstatuje prestanak dužnosti javnom tužiocu kome je, na osnovu zakona, dužnost već prestala, potrebno je, donošenjem odluke po hitnom postupku, uskladiti pravno stanje sa faktičkim. Objavljivanjem odluke o prestanku dužnosti zamenika javnog tužioca obezbeđuje se pravna sigurnost svih učesnika u sudskim postupcima.'' Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije, poštovane sudije i tužioci u Republici Srbiji, pročitala sam od reči do reči obrazloženje ovog predloga. Da li ovde postoji jedna jedina reč koja narodnim poslanicima, Parlamentu Srbije, govori koji je razlog zbog koga gospodin Đorđe Mahovac, zamenik Okružnog javnog tužioca u Sremskoj Mitrovici, podnosi zahtev da mu prestane javnotužilačka funkcija? Ovakvi predlozi se pojavljuju uglavnom, ili, čak, redovno, ovih poslednjih devet godina koliko je na vlasti DOS, u ovom ili onom obliku, i redovno skrećemo pažnju na to da su ovo nepotpuni zahtevi, da obrazloženja nisu u skladu s Poslovnikom. S obzirom na to da je ovde rečeno da član 164. Poslovnika predviđa da se po hitnom postupku mogu doneti akti čije bi nedonošenje moglo da bude od štetnog uticaja na rad organa i organizacija, pitam, samo ne znam koga, pošto ovde nema ni predstavnika Visokog saveta pravosuđa, niti v.d. javnog tužioca, niti Boška Ristića – koji su to štetni uticaji, i na rad kojih organa i organizacija, nastali zato što je gospodin Đorđe Mahovac tražio da mu 12. aprila prestane javnotužilačka funkcija? Danas je mnogo dana prošlo od tog datuma, pa pitam – koja je to šteta nastupila i da li je možda nekom palo na pamet da je neka šteta nastupila gospodinu Đorđu Mahovcu, jer onnije razrešen i neće biti razrešen danom kada je on to želeo? Bili ste u prilici da ovo stavite i na dnevni red Četvrte iPete sednice, ali to niste uradili, iz jedino vama poznatih razloga. Dakle, poslanici SRS-a, članovi Odbora za pravosuđe i upravu, svaki put kada imamo na dnevnom redu ove odluke, predloge odluka o prestanku dužnosti sudijskih ili javnotužilačkih funkcija, insistiramo da bar članovi Odbora dobiju određenu dokumentaciju, da bi mogli da učestvuju u raspravi, da znaju šta su razlozi zbog čega neko na lični zahtev želi da mu prestane sudijska ili javnotužilačka funkcija. Moram da priznam da smo u prethodnom sazivu, kada je predsednik Odbora za pravosuđe i upravu bio gospodin Jovan Palalić, u jednom periodu zaista dobijali valjanu dokumentaciju kada su u pitanju predlozi ovakvih odluka, ali to je bilo samo u tom kratkom periodu. Ni pre, ni posle toga, nikada nismo dobili odgovarajuću dokumentaciju.Nismo dobili i nismo saznali prave razloge zbog čega gospodin Đorđe Mahovac i bilo ko drugi želi da mu prestane javnotužilačka ili sudijska funkcija. Još važnije, nismo dobili izveštaj o njihovom radu. Nemoguće je da neko provede određen broj godina na funkciji sudije ili javnog tužioca, odnosno zamenika javnog tužioca, da iz samo njemu poznatih razloga poželi da se više tim poslom ne bavi, a da Narodna skupština, koja ga je birala, da Odbor za pravosuđe i upravu, koji je nadležan da se bavi ovim poslom, od javnog tužioca, u ovom slučaju, javnog tužioca u Sremskoj Mitrovici, ne dobije određene podatke vezane za rad ovog zamenika javnog tužioca. Izvinjavam se gospodinu Đorđu Mahovcu što mu više puta pominjem ime, ne poznajem čoveka i ne želim da nagađam šta su njegovi razlozi, ali ću u onom drugom delu rasprave da ga javno pitam, jer može da se desi da mi ovde dobijemo predlog da na lični zahtev prestaje nekome sudijska ili javnotužilačka funkcija a da on nema nikakvih rezultata u svom radu, ili, naprotiv, da je u svom radu imao razne zloupotrebe. Naglašavam da ne znam da li se to odnosi na ovog gospodina, ali je teoretski moguće. Znamo da se dešavalo da neko ko shvati, ili mu bude signalizirano da se zna da zloupotrebljava sudijsku ili javnotužilačku funkciju, da se zna da je nedovoljno efikasan u svom radu i da mu preti da će biti predložen za razrešenje, ako ima dobre veze u Visokom savetu pravosuđa ili u Velikom personalnom veću, može da dobije te podatke i da napiše da više ne želi da se bavi tim poslom. U ovom parlamentu se takva tačka dnevnog reda smatra nebitnom, smatra se da je dovoljno da se pročita broj odluke i da u danu za glasanje narodni poslanici, govorim o onima koji ne učestvuju u radu, osim što glasaju za ili protiv, glasaju, u zavisnosti od toga kako im se kaže, i da taj neko, s takvim bremenom, s takvim teretom, počne da se bavi advokatskim poslom, nekim agencijskim poslom itd. Upravo da se takve stvari ne bi dešavale, mi iz SRS-a insistiramo, do sada smo uvek insistirali, danas ćemo i ubuduće ćemo, da se bar govori o ovome. Ako ne možemo da nateramo gospodina Boška Ristića da bude prisutan na ovoj sednici, onda možemo da pokušamo da ubedimo predsednika Parlamenta, gospođu Slavicu Đukić-Dejanović, koja nije sada prisutna, da se upozna s onim što se ovde dešava u njenom odsustvu. Pokušavamo i pokušaćemo da joj skrenemo pažnju da je ona odgovorna za primenu člana 27. Poslovnika Narodne skupštine. Vi ste to, gospođo Čomić, samo kada sedite na tom mestu, a ona je odgovorna za to i kada nije u ovoj sali i ona je odgovorna za rad svakog odbora. Naravno da je tako, gospođo Čomić, odlično poznajem Poslovnik i nikada mi do sada niste izrekli opomenu zato što je to zaista bilo po Poslovniku, nego što je to tad bila vaša trenutna volja. Ali, dobro, koristite to pravo, možete kako hoćete, ali ne dokle hoćete. Skrećem pažnju gospođi predsedniku Parlamenta da Odbor za pravosuđe i upravu i gospodin Boško Ristić, predsednik tog odbora, pre svega, Boško Ristić, ostali članovi Odbora nemaju tu vrstu odgovornosti, jer ne mogu da preuzmu ingerencije predsednika Odbora, ne radi svoj posao u skladu s Poslovnikom Narodne skupštine. Dokaz za to je i ova tačka dnevnog reda, i ona prethodna tačka dnevnog reda, i pozivam narodne poslanike iz skupštinske većine, ovde ih je tri, četiri, pet, šest, sedam, osam, devet, 11, evo, stiže i 12, ako među njima ima diplomiranih pravnika, pozivam ih da se jave za reč i da kažu da li sam u pravu kada tvrdim da ovakav predlog odluke, s ovakvim obrazloženjem, bez određene dokumentacije, ne može da se nađe na dnevnom redu, kao što ne može da se raspravlja o ovoj tački dnevnog reda ako nije prisutan predstavnik predlagača. Takođe, kada govorimo o odluci o prestanku dužnosti zamenika javnog tužioca, ovde je neophodno da bude i predstavnik Visokog saveta pravosuđa, zato što se ove prilike i ovakve tačke dnevnog reda uvek koriste da se govori o stanju u pravosuđu, naravno, vrlo povezano sa tačkom dnevnog reda, i mi ovde pričamo, a ne znamo kome. Mi srpski radikali znamo, obraćamo se, pre svega, građanima Srbije i znamo da građani Srbije i svi zaposleni u oblasti pravosuđa, kada su ovakve tačke na dnevnom redu, s velikom pažnjom slušaju ono što ćemo mi iz Srpske radikalne stranke da kažemo, zato što znaju da smo s velikim brojem njih u svakodnevnom kontaktu i da su naše informacije tačne. Nadam se da sada ne možete generalno da kažete da iznosim stavove, odnosno nešto iz ličnog života sudija i javnih tužilaca, ali ponavljam da poslanici SRS-a imaju redovnu komunikaciju s velikim brojem i sudija, i javnih tužilaca, i njihovih zamenika, ne da bismo to zluopotrebljavali, već da bismo upoznali građane Srbije sa stanjem u pravosuđu. Pošto je prošlo 20 minuta, nastaviću u drugom delu. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Da li još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika želi reč? (Ne) Da. Spasojević Srđan. Izvolite, imate reč. Narodni poslanik Srđan Spasojević je dostavio obaveštenje kojim je za ovu tačku dnevnog reda, Predlog odluke o prestanku dužnosti zamenika javnog tužioca, ovlašćeni predstavnik. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući, poštovani građani Srbije, pred nama je tačka dnevnog reda o kojoj se govori – o prestanku dužnosti zamenika tužioca. Ta tačka dnevnog reda govori o onome što će se učestalo dešavati u Srbiji. Svesni smo činjenice da je jesenas usvojen takav set pravosudnih zakona, da će, praktično, sve sudije i nosioci sudijskih i tužilačkih funkcija morati ponovo da idu na izbore. Znamo da je, teritorijalno, sudstvo potpuno redefinisano – postoje osnovni sudovi, apelacioni, i, naravno, kasacioni sudovi. Sve to doprinosi pravnoj nesigurnosti, naročito kod nosilaca pravosudnih funkcija, od kojih će neki biti izabrani, ali će se veliki broj nosilaca pravosudnih funkcija naći na belom hlebu. Poslanička grupa Nove Srbije je više puta ukazivala, kada smo govorili o teritoriji sudova, da nije na najbolji način sve to urađeno i da će to dovesti do haotičnog stanja u pravosuđu, iz prostog razloga što će neki nosioci pravosudnih funkcija morati više stotina kilometara da putuju do mesta gde će im biti ponuđeno radno mesto, odnosno gde će biti izabrani za nosioce sudijskih funkcija. Nije jasno kako će se sve to sprovesti, da li će se sprovesti na ustavni i zakonit način, jer će, očigledno, kao što sam i juče govorio, institucija Visokog saveta sudstva, koja će biti formirana, imati velike ingerencije. Parlament će samo ono što Visoki savet bude definisao ovde staviti na glasanje. Sinoć sam u svom izlaganju govorio o tome da nije prirodno da neki od poslanika, koji su predsednici Odbora za pravosuđe, budu u Visokom savetu, iz prostog razloga što je, po mišljenju Poslaničke grupe Nova Srbija, to određeni sukob interesa. Nema nikakve veze to sada s konkretnom ličnošću koja vodi Odbor za pravosuđe. Ništa tu nema lično. To principijelno pričam i isto bih pričao da smo i mi u vladajućoj koaliciji. Neke slične stavove smo iznosili i kada smo bili u vladajućoj koaliciji, za razliku od drugih. Sigurno je da postoji veliki broj nosilaca pravosudnih funkcija koji su izuzetno kvalitetni, ali zbog promenjenih okolnosti, odnosno zbog teritorije, moraće da putuju po stotinak kilometara, naročito mislim na nosioce pravosudnih funkcija ženskog pola, koje su i majke, koje su u ogromnim i porodičnim obavezama. Za njih će biti izuzetno teško da se prilagode na novi način, onako kako je to predviđeno, i bojim se da će neki vrsni nosioci pravosudnih funkcija, koji imaju odlične rezultate, koji imaju završene predmete u rekordnom broju, koji ispunjavaju sve norme za jednog dobrog nosioca pravosudnih funkcija, zbog takve otežavajuće okolnosti, nažalost, napustiti pravosuđe. Siguran sam da ćemo imati veliki odliv kadrova u pravosuđu, kakav se desio početkom devedesetih godina. Sve ovo pričam u vezi s ovom tačkom, gde ćemo sigurno imati veliki broj razrešenja i nosilaca pravosudnih funkcija i nosilaca tužilačkih funkcija. Jednostavno, ti ljudi će biti primorani ili da pronađu neki drugi posao u struci, ili da odu u advokaturu. To nije dobro za pravosudni sistem, nije dobro za državu, jer odlični kadrovi, koji su godinama radili posao, umesto da napreduju, da budu nosioci pravosudnih funkcija u svom gradu, moraće, nažalost, da pravdu dele u nekom drugom gradu, u nekom višem sudu, uz sve ove otežavajuće okolnosti koje sam rekao. Konkretni razlozi zbog čega je sve to urađeno, jedan od velikih razloga, ovde je to i ministar navodio, tobože, moram narodski da kažem, jeste da će se na taj način sprečiti uticaj onih ljudi koji su u parnici ili u nekom krivičnom postupku u toj sredini gde trenutno sudija sudi. To ne može nikako da bude razlog. Nosioci pravosudnih funkcija su najčešće vrlo časni, pošteni i odgovorni ljudi. Naravno, ima izuzetaka i ukoliko ministar, pre svega, ili bilo ko drugi misli da će nekoga ko je podložan nekoj korupciji, time što neće biti u svom gradu, nego će suditi u drugom gradu, na taj način sprečiti u korupciji, nisam siguran u to. Taj koji želi da bude korumpiran, njega će stranka pronaći, pa može da sudi bilo gde; radi se o karakteru ličnosti, radi se o profesionalnoj ličnosti i svako odgovara za svoje postupke, bez obzira na to gde radi, gde živi, da li živi u svom gradu, ili se nalazi u nekom drugom mestu. No, vreme će pokazati ko je u pravu. Siguran sam da će građani Srbije osetiti velike posledice ovakvih rešenja u pravosudnom sistemu, jer će neki ljudi, koji su više stotina kilometara udaljeni, morati za najobičnije sporove, recimo, za sporove gde je predviđena revizija, morati da putuju po stotinak kilometara ne bi li isterali pravdu, a veoma je logično i dobro bilo kada su u svojim sredinama mogli više takvih stvari da završe. Ono čega se najviše pribojavam, jeste da će u takvim situacijama biti pojačan, kako pravnici kažu, priliv predmeta u krivičnom postupku, jer će građani uzeti stvari u svoje ruke. Jer, kada morate da putujete, odnosno kada ste u obavezi da odete stotinak kilometara i da platite skupe advokatske usluge i ogromne sudske takse, a videli smo da smo ih, bez ikakvog razloga, podigli za 50%, šta će se onda dešavati? Ljudi će preuzimati stvari u svoje ruke i bojim se da će biti porast krivičnih dela. Građani će osetiti sve to na svojoj koži, ali ni država ne može da bude zadovoljna ako budem u pravu, jer će to unositi dodatnu nestabilnost i nesigurnost. Naravno, najveća primedba je to da u Visokom savetu sudstva, a juče smo videli kod ove agencije, predstavnici Parlamenta, iako sam i ja predstavnik Parlamenta, ne treba da budu članovi nikakvih odbora koji direktno odlučuju, jer oni, na kraju, predlažu, a onda ovde i glasaju za to. Videli smo i sa RIK-om kakva je situacija. Digla se velika prašina oko toga da li su određeni ljudi u sukobu interesa ili ne, tamo gde se odlučuje o glasovima, a ovde se odlučuje o ljudskim sudbinama. Bojim se da će Agencija za borbu protiv korupcije, koja preuzima ingerencije Odbora za sprečavanje sukoba interesa, prvo morati tim unutrašnjim pravilima da se pozabavi, pa tek onda da krene da radi posao od 1. januara 2010. godine. U svemu tome bih želeo da pročitam jedno pismo nevladine organizacije porodica nastradalih i unesrećenih lica, jer se i kroz ovo vidi kako funkcioniše država i kako funkcionišu sudovi …
Narodni poslaniče, molim vas da čitanje pisma dovedete u vezu s tačkom dnevnog reda – rešenje na zahtev zamenika javnog tužioca u Sremskoj Mitrovici. Podsećam vas da ste obavezni da pravo korišćenja vremena kao ovlašćeni predstavnik ili predsednik poslaničke grupe koristite uz obavezu poštovanja člana 106, a to je da govorite o dnevnom redu. Upozoravam vas, pre nego što krenete u argumentaciju, da to pismo dovedete u direktnu vezu sa temom dnevnog reda, a to je rešenje na zahtev zamenika javnog tužioca.
Potrudiću se da na kraju nešto uvežem, ako ne, u svakom slučaju, Poslanička grupa NS-a će ovo pismo pročitati, jer se radi o vrlo nesrećnim ljudima, koji svoju pravdu ne mogu ni dan-danas da dobiju, a izgubili su svoje najmilije. Ovde se, upravo, radi o pravosudnim organima koji ne reaguju na sve to. Gospođo Čomić, ako vi tako smatrate, ovog trenutka ću odustati od čitanja pisma. Verujte da ljudske sudbine o kojima govorim, nevođenjem krivičnih postupaka protiv odgovornih lica koja su skrivila ovo što u ovom pismu stoji, treba da budu poruka svim javnim tužiocima i kompletnom pravosudnom sistemu u zemlji, jer se radi o ljudima koji su izgubili svoju decu u ratovima koji su zadesili ovu zemlju. Biće vremena da se ovo pročita. Kao što sam rekao, pred nama je jedan dug period u kome će se, tokom leta, birati i sudije i tužioci. Ono čime NS može da bude zadovoljan jeste da su, brojnim amandmanima koji su prihvaćeni, zakoni popravljeni u određenim segmentima, pre svega – odloženi momenat kod nosilaca tužilačke funkcije, veza sa vođenjem istrage, što je naišlo na opšte zadovoljstvo kod nas, jer tužilačka funkcija je rok kada oni treba da preuzmu istragu. Dakle, amandmanom NS-a će se napraviti određeni red, pa će se poklopiti izbor sudija i tužilaca, a da nije prihvaćen taj amandman, istrčali bismo korak pre, što bi dodatno dovelo do konfuzije.
Da li još neko od ovlašćenih predstavnika ili predsednika poslaničkih grupa želi reč? Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković. Povredu Poslovnika reklamira narodni poslanik Zoran Ostojić. Izvolite.
Moram da prijavim povredu člana 104, dostojanstvo Skupštine, koje sam spreman da povredim. Doveli ste me vi u takvu situaciju. Molim vas, saslušajte me. Pokušaj da se danas nametne početak rasprave o Predlogu zakona o saobraćaju dovešće do toga da ćemo ja i moje kolege pričati o ovoj tački dnevnog reda, a nismo nameravali, što smatram, iskreno, povredom dostojanstva Skupštine, da pričam o nečemu što nisam nameravao. Shvatite, sada se obraćam i vama i vladajućoj većini, zakon o bezbednosti saobraćaja je zakon koji svakog sekunda ima efekte na stotine hiljada ljudi u ovoj zemlji. U 17.30 časova se prekida prenos, gospođo Čomić. Policija je predlagač, Vlada je prihvatila moj amandman da zakon o bezbednosti saobraćaja ne važi osam dana po objavljivanju u "Službenom glasniku", nego tek posle šest meseci. Građani Srbije moraju da budu obavešteni i da se upoznaju s tim suštinskim promenama, koje svakog dana i svakog sekunda imaju efekta na stotine hiljada ljudi. Javnost rada u raspravi o pojedinostima, o amandmanima na zakon o bezbednosti saobraćaja, omogućiće da se građani upoznaju. To je doprinos upoznavanju građana. Kada predlagač kaže – vi ste u pravu, ne može zakon odmah da se primenjuje, zato što ljudi treba da se upoznaju, onda je ludački nametnuti raspravu o zakonu bez direktnog prenosa. Zbog čega, gospođo Čomić, ne počnemo raspravu o tom zakonu sutra, uz kamere, kako bi građani znali šta ih čeka i kakva se promena donosi u njihovim vozačkim životima. Lepo danas da završimo rad po dnevnom redu u načelu i da date pauzu. Kada prestane prenos, da prekinemo rad i da ne pokušavamo na taj način … (Predsedavajuća: Dva minuta.) … da napravimo štetu građanima. Apelujem. Vlada smatra da građani treba da su informisani.
Narodni poslaniče, ne mogu da vam kažem da ste iskoristili vreme za povredu Poslovnika, pošto ste vi govorili o nameri da povredite Poslovnik. Svejedno, imate za to dva minuta. Dve netačnosti su u izlaganju. Dakle, prenos će biti do 17.55, a ne do 17.30 časova, a odloženi prenos, posle. Raspravu o pauzi smo završili. Predsednica je tu i sve vrste odluka u odnosu na vaš predlog da zajedno kršimo Poslovnik, ili da samo vi kršite Poslovnik, predsednica će, ne sumnjam, odbiti.
Reč ima narodni poslanik Zoran Nikolić, povreda Poslovnika.
Ne znam da li je ovo što ću prvo reći definisano Poslovnikom. Svevišnji vas je poslao u ovu skupštinu i zaista verujem da će vašim dolaskom atmosfera u Parlamentu biti mnogo bolja. Ne znam da li ste imali prilike da pratite prenos, ali je gospođa Čomić uspela da ujedini poslaničke grupe u apelima da danas radimo po nekom predviđenom programu. Pozivam se na član 85. Od vas, kao predsednika Skupštine, očekujem da nam kažete kada će biti pauza, jer gospođa Čomić je rekla, dozvolite da vam dam celokupnu informaciju, pre nego što se konsultujete, a verujem da će gospođa Čomić, već po svom dobrom starom običaju, nešto i suflirati, odnosno produžila raspravu do 18 časova, odnosno posle 18 časova, do okončanja tačke koja bude na dnevnom redu, ali nije dala pauzu. Sada već imamo realnu mogućnost, na početku je bila teoretska, da o ovoj poslednjoj, 65. tački raspravljamo do, recimo, 18.15 časova, ali onda ne ispunjavamo član 85, odnosno nećemo imati pauzu danas. Vi ste dali jedan uslov koji se odnosi na 18 časova, a niste nam rekli, u skladu s Poslovnikom, kada je pauza, jer ako budemo o 65. tački raspravljali do 18 časova i ušli i posle 18 časova u dalje raspravljanje,nećemo imati pauzu. Da ostavimo sad Poslovnik po strani, ali sasvim je prirodno da nam kažete – imaćemo pauzu, ne znam, u 15 časova, u 16 časova. Poslanici opozicije su ovde bili u 10 časova; iako u taj sat vremena, kako predviđa Poslovnik, vladajuća većina nije imala kvorum za početak rada, prirodno je da i on bude uračunat uz tri sata i da bude ta pauza. Zaista mislim da će ta pauza biti blagorodna i da sednemo da se dogovorimo. Gospodin Ostojić, koji je govorio po Poslovniku, dao je jedan konkretan predlog i otvorio problem na pravi način, a to je da se o zakonu o bezbednosti saobraćaja, o amandmanima, raspravlja i pred predstavnicima, odnosno nadležnim ministrima, i u direktnomTV prenosu, sutra pre podne. Ako se u pola šest prenos prekida, a imate nameru da radite po amandmanima, onda to obesmišljava čitav ovaj zakon i sav trud koji su uložili i ministar Dačić i ministar za infrastrukturu, gospodin Mrkonjić, koji su izašli na crtu Borisu Tadiću, ali i sav trud poslanika, koji su na najbolji mogući način radili i podneli amandmane. Mnogi amandmani su i usvojeni.
Zahvaljujem. Formalno gledano, danas smo već sat manje radili, jer smo kasnije počeli. To je jedno. Drugo, koliko shvatam, šefovi poslaničkih grupa još nisu završili svi i to je u toku. Dajte da završimo taj deo rada, pa ćemo onda videti. Gospođa Tabaković Jorgovanka.
Pre svega, imam pitanje za vas, gospođo predsedniče. Ako govorim kao ovlašćeni predstavnik Poslaničke grupe Napred Srbijo i koristim 20 minuta, da li mogu odmah u nastavku i sve vreme poslaničke grupe da utrošim, ili ćete mi to davati u dva navrata, a imam nameru da o ovoj tački govorim ukupno 45 minuta?
Ne možete govoriti, zbog toga što nisu svi ovlašćeni predstavnici…
Zahvaljujem. Podeliću. S obzirom na to da u 15.20 časova govorimo o 65. tački dnevnog reda – Predlogu odluke o prestanku dužnosti zamenika javnog tužioca, dužna sam da zbog građana Srbije koji prate ovaj prenos dam objašnjenja zašto imamo nesporazume oko načina rada na ovoj tački dnevnog reda i, uopšte, po ovoj sednici. Predlog odluke o izboru kandidata za člana Saveta Republičke radiodifuzne agencije koji živi na teritoriji AP KiM, tačka 62, tačka 63 – Izbor člana Odbora Agencije za borbu protiv korupcije, tačka 64 – Predlog odluke o prestanku sudijske dužnosti i tačka 65 – Predlog odluke o prestanku dužnosti zamenika javnog tužioca, po ranije ustanovljenom običaju ove skupštine, spadali su u kategoriju imenovanja i razrešenja, o kojima Skupština nije uopšte otvarala raspravu, već je ostavljala za dan glasanja izjašnjavanje o ovim tačkama dnevnog reda. Ne ulazeći u suštinu, taj dobar, ili loš običaj, koji je bio ustanovljen u Skupštini, ukinut je, očigledno, onda kada su ukinuti i mnogi drugi dobri običaji – da se u ovoj skupštini dogovara o načinu rada i da nam se pruži prilika da za one tačke i teme koje zaslužuju ozbiljnu raspravu imamo vreme, ukupno vreme koje ima jedna poslanička grupa, ili sve zajedno, od pet sati, da nam bude dopušteno da o tako važnim temama iznesemo svoj stav. S obzirom na to da su zakoni o poljoprivredi, čak je jedan podnet dva dana pred samo zasedanje, njih 15, svrstani u jedan isti koš, odnosno u jedno te isto vreme od pet sati, a da smo ratifikacije, kojih je bilo 38, od kojih su samo četiri, ne umanjujući značaj ostale 34 tačke,finansijski obavezujuće, i to ne samo za nas, kao ovu generaciju, nego i za one koje dolaze i koje će morati da otplaćuju dugove koje prihvatamo tim ratifikacijama, onda se zaista očekivalo da svaka od ovih tačaka ponaosob omogući poslaničkim grupama da svoje ukupno predviđeno vreme iskoriste pričajući o temama koje su, ne u direktnoj, ali u vrlo bliskoj vezi sa zadatom temom. U tom smislu ću, u vremenu koje pripada Poslaničkoj grupi Napred Srbijo da govori o prestanku dužnosti zamenika javnog tužioca, u stvari, govoriti uopšte o ovim imenovanjima i razrešenjima i dotaći se toga šta za nas kao državu i kao Parlament znači sudijska funkcija, ali i funkcija javnog tužioca, a sve u sklopu neke opšte proklamovane borbe protiv korupcije, koja jeste rak-rana ovog društva. Zašto smatramo da je pitanje prestanka dužnosti javnog tužioca važno? Pravosudni sistem i svi oni koji su deo te grane vlastistrašno su značajni za ostvarivanje nekih vrednosti ovog društva koje nas kvalifikuju, prvo, kao dobro društvo svojih građana, a onda i državu koja se kvalifikuje za neke šire integracije, za poslovanje i za partnerstvo s ostalim uređenim državama. Da li mi to postižemo i da li ozbiljno radimo na tome? Način na koji smo predložili pravosudne zakone, način na koji radimo na poštovanju ugovora, način na koji se vrši pritisak na pravosudne organe, pre svega, od izvršne vlasti, ne govori u prilog tome. Naprotiv, smanjivanje uloge Parlamenta i u odlučivanju u ovakvim tačkama dnevnog reda i u ovakvim zakonima govori o tendenciji koja nije lokalna i nije samo u Srbiji, nego je šira. Mogu slobodno da kažem, makar, evropska. Ono što se danas dešava u Parlamentu Velike Britanije, gde su svi definisali opasnost od izbijanja afere o nezakonitim, ili zakonitim, ali prekomernim troškovima u Parlamentu, u kojem je prvi put za 300 godina unazad predsednik Parlamenta ponudio ostavku, dovelo je do zaključka da se vlast iz Parlamenta, zakonodavne grane, svesno seli u izvršnu vlast, odnosno da Vlada želi da ima preovlađujući uticaj nad životima građana, ali i na seljenje uloge i značaja države u Evropski parlament i taj nivo odlučivanja. S obzirom na to da nemamo tako staru tradiciju parlamentarizma, odnosno parlamentarne demokratije, kao višestranački uređene države, da nemamo izgleda da tako skoro budemo članovi Evropskog parlamenta, moramo ozbiljno da poradimo na održavanju uloge i značaja Parlamenta u kom sedimo, time što ćemo na ozbiljan način donositi zakone od kojih zavisi uređivanje života naših građana. Dok god, gospodo iz vladajuće većine, ne izmislite neki bolji i korisniji način kojim se mogu životi građana uređivati svrsishodnije, jeftinije i da žive bolje, mi ćemo se boriti ovde za dostojan parlament, za javnu reč koja je pristojna, na način kakav priliči Poslaničkoj grupi Napred Srbijo. To znači da vam govorimo o značaju tužilačke funkcije, ali i o načinu rasprave o bitnim tačkama dnevnog reda. Ako smo se dogovorili da nemamo zamenu za ovaj parlament, a nemamo je jer nam vrata Evrope nisu baš tako široko otvorena, jer postoje mnogi uslovi, ako se složimo s tim da ne treba da prihvatimo pritiske izvršne vlasti da ona radi poslove zakonodavne grane, onda ćete prihvatiti da postoji direktna veza između onog što je korupcija i primera koje ću vam izneti, gde se država nije izborila mehanizmima koje ima na raspolaganju da s tom korupcijom izađe na kraj. I to ne samo da je ogoli i da onda dospe u novinske stupce, raznim direktnim i indirektnim putevima novinarskih kanala i onim što se zove ''reket javne reči'', nego da, tako žigosana, bude i kažnjena na onim instancama koje su za to zakonom zadužene, tj. da se organi policije, kao istražni organi, i tužioci, pravobranilaštva i sudski organi bave poslom, jer to jeste u opisu njihovog posla i to jeste pravi i jedini način borbe za dostojanstvo ove države i za bolji život građana. Počeću jednim drastičnim primerom. Privatizacija "Mobtela" je jedna od, neki kažu, boljih, značajnih, unosnijih, a ja ću reći da je ostao gorak ukus kod svih nas, pre svega, zbog toga kako je jednom preduzeću dozvoljeno da se formira, a onda, nedozvoljenim načinima, oduzeto onom kom je prethodno dozvoljeno da se formira. To može da nas se tiče, manje-više, kao nezakonitost, ali nas se direktno tiče kako je novac od privatizacije "Mobtela" potrošen. Hoću danas da vas upoznam sa detaljem ko je, u stvari, prodao "Mobtel" i za koji iznos. Kad vam Mlađan Dinkić bude objasnio i rekao da je Vlada prodala "Mobtel" za jednu milijardu i 513 miliona evra, mnogo više nego što je Vlada Miloševića uradila, onda mu treba reći da ne govori istinu, ili srpski, jasno – da laže. Ovo zato što Vlada uopšte nije prodala "Mobtel", ponavljam – Vlada uopšte nije prodala "Mobtel", već novoosnovano preduzeće "Mobi 063". To preduzeće je Vlada osnovala, sa 30% učešća austrijskog konzorcijuma koji predstavlja Martin Šlaf. Našoj javnosti je to ime, nadam se, poznato i teško da će biti zaboravljeno. To nisu iste stvari i taj samozvani ekspert bi to morao da zna. Postavlja se pitanje, zašto je Vlada pravila novo preduzeće sa Martinom Šlafom, kada "Mobtel" i "Mobi 063" nisu ni povezana ni zavisna društva, odnosno postavljam pitanje, a molim građane da ga zabeleže sebi, zašto Vlada Srbije nije sama, bez Martina Šlafa, formirala i onda na aukciji prodala "Mobi 063" i licencu za mobilnu telefoniju, koju je, uzgred budi rečeno, ili sasvim namerno, potpuno nezakonito oduzela "Mobtelu" u ono vreme? Ja ću ponuditi svoje odgovore, a ko ima bolje, neka izvoli. Dinkić je ceo scenario prethodno dogovorio s Martinom Šlafom, čiji je konzorcijum u osnivački kapital "Mobi 063" uneo nenovčani ulog od svega 34 miliona evra. Ostvarenom prodajom 30% svog udela, gospodin Martin Šlaf je stekao neverovatnih 350 miliona evra. Na ovom bi mu pozavideo i gospodin Božidar Đelić, koji je, trgujući povlašćenim informacijama i ne poštujući klauzulu o zabrani konkurencije Zakona o radu, član 162, stekao onih slavnih 11 miliona evra od "Kredi agrikol'' banke i nikada nismo saznali da li je i gde, ako je, platio porez kada jete akcije prodao da bi ponovo ušao u Vladu. Ponavljam, za svega 34 miliona evra, gospodin Martin Šlaf je stekao neverovatnih 358 miliona evra. Da li je neki tužilac, neki pravobranilac, neki zagovornik prava, pravne nauke i pravne države, smeo i mogao da reaguje, ili možda postoji u nekoj fioci papir da se država upozorava da ovo radi na štetu građana, a u korist pojedinca, i da li ćemo jednog dana o tome slušati, kad se neko osmeli da nas s tim upozna, ili smo pravna država i o ovom, u organima koji se time bave, treba da govorimo? Objasniću vam otkud 358 miliona evra. Kada se od prodajne cene, od jedne milijarde i 513 miliona evra, oduzme vrednost licencnih prava na mobilnu telefoniju, što iznosi 320 miliona evra, preostali deo se deli onako kako je to preduzeće i osnovano, u odnosu 70 prema 30, i 30% je dobio austrijski konzorcijum. Znači, 358 miliona evra, a da pri tom "Mobi 063" nije prethodno radio nijedan jedini dan, čak nije imao ni poreski identifikacioni broj. Pri tom, PTT Srbije je, kao javno preduzeće, kupilo za samo jedan evro osnivački kapital države u "Mobtelu", taj dokumenat posedujem, i onda se iz stvarno ostvarene prodajne cene "Mobi 063" prisvojio kapital od oko 100 miliona evra. Tako nezakonitim postupkom osnivanja "Mobi 063", Mlađan Dinkić, kao istaknuti predstavnik tadašnje vlade Republike Srbije, omogućio je Šlafovom konzorcijumu sticanje protivpravne imovinske koristi od oko 324 miliona evra. Nemojte da mislite da sam napravila grešku, kad od pominjanih 358 miliona evra oduzmete uloženih 34, neto dobit, bez ijednog dana rada, bez ostvarenog PIB-a, iznosi 324 evra. Nekoliko dana posle izvršene prodaje, cela srpska javnost je videla na televiziji "Pink" snimak kako Dikić i Martin Šlaf odlaze u Austriju, pa, ako se ne varam, i u London. Da li će građani da pogađaju zašto su zajedno otišli na put? Mislim da je Mlađan Dinkić tada taj svoj put pravdao odlaskom na sastanak i prijem kod nekih zvaničnika EU, ali naši građani nisu nimalo neuki i, ono što sam oduvek tvrdila, kada pratite puteve novca, videćete da imovina Mlađana Dinkića nije u ona dva simpatična vezena jastuka u skromnom stanu od 70-tak kvadrata, koji nam je prikazivao. Da li iz takvih razloga tužioci podnose ostavku? Da li mi treba da saznamo da iz ovakvih i sličnih razloga ljudi gube veru – da u ovoj državi mogu da se bave svojim poslom na način kako su zakletvu podnosili u ovom ili sličnim domovima? Da li su ovakvi razlozi dovoljni da jednog dana okrenemo drugi list i da se ozbiljnije bavimo temom prestanka dužnosti javnog tužioca, imenovanjima sudija i da ovom parlamentu vratimo dostojanstvo bavljenja politikom, a tim ljudima – dostojanstvo bavljenja svojim poslom. Hvala.
Zahvaljujem. Određujem pauzu. Nastavljamo rad u pola pet, znači, pauza je 55 minuta. (Narodni poslanik Gordana Pop-Lazić, s mesta: Gospođo predsednice, molim vas da vratite opomene koje smo dobili zbog toga što smo tražili pauzu, koje je dala vaša koleginica.) Molim vas, sve što je izrečeno, sve je sasvim regularno. (Narodni poslanik Gordana Pop-Lazić s mesta: Sad je ispalo da smo bili u pravu.)
Poštovana predsednice, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, spominjanje tužilaca i sudija, pa makar i u ovom kontekstu o kom danas raspravljamo, dovoljan je razlog da popričamo malo i o tome šta se to dešava u srpskom pravosuđu. Da li se stvarno sprovode reforme u pravosuđu, kako je to najavljeno? Kada smo raspravljali o setu pravosudnih zakona, da se raspravi o tome da li ta reforma pravosuđa obuhvata i određenu reformu koja se tiče odnosa druge dve grane vlasti prema pravosuđu, dakle, da li je ta reforma takve prirode da će zaista značiti ozbiljan pomak prema ozdravljenju pravosuđa u Srbiji. Posebno bih istakla da treba praviti razliku između razrešenja sudija i tužilaca i prestanka njihove funkcije. Mi danas razgovaramo o prestanku funkcije, šta znači da su ovi tužioci ili ispunili zakonom predviđene uslove za penzionisanje, ili su tražili da im prestane funkcija na njihov lični zahtev. Dakle, ovde se ne radi o nekoj represivnoj meri, ne radi se o tome da im funkcija prestaje iz nekog razloga koji je van njihove volje ili želje, ili tih ispunjenih zakonskih uslova za penziju. Prema tome, sudije, odnosno tužioci kojima prestaje funkcija, nisu ni na koji način kažnjeni, ni na koji način im funkcija nije prestala tako da se smatra nekim razlogom za stid ili slično, dakle, nisu uradili ništa što bi njihovo dostojanstvo, na bilo koji način, ugrozilo. Ovo napominjem iz tog razloga što se u javnosti baš ne pravi razlika između prestanka funkcije i razrešenja. Prema tome, dobro je napomenuti, kako ne bi postojalo pogrešno tumačenje i kako ti ljudi, čija funkcija prestaje, faktički, kada završimo raspravu, ne bi bili izloženi bilo kakvim pogrdama ili na bilo koji način budu prozivani. Posebno bih napomenula da reforma pravosuđa predstavlja jedan kompleksan problem, u tom smislu što se ne radi o reformi čisto strukturalne prirode. Ne radi se o tome da ćemo reformisati i smanjiti broj sudova, dakle, promeniti mrežu sudova, ne radi se ni o tome da ćemo smanjiti broj sudija, da ćemo promeniti neke nadležnosti sudovima, niti da ćemo u tom smislu reformisati i tužilaštva, već se radi o tome da je reforma potrebna i u smislu međuuticaja svih grana vlasti, a posebno izvršne vlasti na sudsku vlast, dakle, na sudove i na tužioce. Nažalost, mi smo svedoci toga da, umesto da bude obratno, da se smanji uticaj izvršne vlasti na sudove i tužilaštva, upravo imamo situaciju da mnogo puta izvršna vlast, koja se menja, nalaže i upliće se u nešto što je van njenog resora, van njene nadležnosti. Za jedno demokratsko društvo je potrebno da imamo te tri grane vlasti, koje su potpuno nezavisne jedna od druge i samostalne, ali je potrebno da postoji i određena korelacija, određeno međusobno preplitanje u pojedinim delovima vršenja te vlasti, kao i ravnoteža u tom međusobnom preplitanju. Nažalost, nemamo tu ravnotežu, jer je na neki način izvršna vlast postala najdominantnija i preuzela je ulogu vrhovnog stožera, ona, u stvari, određuje i rad zakonodavne vlasti i, u dobroj meri, rad pravosuđa, odnosno sudske vlasti. Na koji način izvršna vlast utiče na zakonodavnu? Svedoci smo, kao poslanici, svakodnevno imamo dovoljno iskustva da znamo na koji način se ruši ugled Parlamenta, na koji način izvršna vlast prebacuje sve svoje odgovornosti, nerad i propuste na Parlament, koji bude okrivljen kao jedina kočnica razvoja demokratije u Srbiji, jedina kočnica Srbiji na putu ka Evropi, jer je Parlament taj u kom stoje zakoni koji su potrebni da se usvoje kako bi Srbija bila na dobrom evropskom putu. Parlament se okrivljuje za sve i svašta, za veliko trošenje para, za uzaludno trošenje para, Parlament se okrivljuje za nerad, za opstrukciju. Dakle, Parlament postaje vrhovni i najveći krivac u ovoj državi, za razliku od izvršne vlasti, koja je, navodno, toliko sposobna i trudi se najviše što može, pri tom je stručna, priprema zakone, dostavlja ih Skupštini, a Skupština ih onda drži i ne radi, ne postupa po njima. Kako to izgleda? Znamo šta se desilo s ovih 60 i nešto tačaka dnevnog reda koje smo, bukvalno, dobili na uvid jedne lepe srede. U utorak smo bili svi prisutni na sednici i kada smo završili glasanje, završili smo tu sednicu, a nismo znali šta nas očekuje sledećeg dana, da li ćemo i šta da radimo u Skupštini na sledećim zasedanjima. U sredu, kada više nije bilo nijednog poslanika u Skupštini, stigao je materijal i predviđeno je da ćemo raspravljati o nekoliko desetina zakona i o 60 i nešto tačaka dnevnog reda. To jetrebalo sve da se pripremi, da poslanici pripreme te zakone, da pripreme amandmane, sve u roku od pet dana, dakle, od srede do ponedeljka. Toliko je, pet dana, ostavljeno poslanicima da se pripreme za raspravu u načelu o 60 i nešto tačaka dnevnog reda. Toliko o poštovanju koje izvršna vlast pokazuje prema zakonodavnoj vlasti. To je samo jedan segment odnosa ove dve grane vlasti. Drugo pitanje je odnos izvršne vlasti i uticaj izvršne vlasti na sudsku. Nažalost, izvršna vlast je preuzela na sebe tu mogućnost da utiče na zakone, da im menja suštinu, da uredbama stavlja van snage pozitivne propise, da uredbe stavlja u prvi plan u odnosu na postojeće zakone, u odnosu na ratifikovane međunarodne ugovore i u odnosu na važeći ustav. Kako to izgleda? Mislim da se sećate pokušaja Ministarstva za ekonomiju i regionalni razvoj da utiče na sudove da prestanu da sude, odnosno da prekinu postupke, čak, i u pravosnažnim i izvršnim postupcima, radnim sporovima, jer, Bože moj, kriza je; ako je kriza, onda ne može da se radi izvršenje u radnim sporovima, privreda je to, ekonomija je to, ne možemo da ubogaljimo ekonomiju. To vam je jedan lep primer na koji način izvršna vlast utiče na sudsku vlast. Srećom, javnost se digla i pokazala se kao kompetentna da utiče, ipak, na te odnose, da napravi neku ravnotežu između izvršne i sudske vlasti i da ne dozvoli da izvršna vlast nadvlada i utiče na rad sudova. Drugi primer je, recimo, uredba koja je doneta od strane Vlade jula 2008. godine, kojom se menja Uredba o zaštiti imovine delova preduzeća čije je sedište na teritoriji bivših republika SFRJ. Ta uredba, bukvalno, zadire i u Zakon o osnovama svojinskih odnosa, zadire u Zakon o sukcesiji, odnosno ratifikovani međunarodni ugovor, koji je na taj način postao deo pravnog sistema Srbije, a kao takav postaje i prioritetan u odnosu na domaće zakone. Uredba je suprotna i Ustavu, jer Ustav garantuje privatnu svojinu, zaštitu privatne svojine, garantuje slobodu i prava pojedinca, a ovom uredbom se to, faktički, stavlja van snage. Kada se videlo da je ta uredba postala veoma problematična, zato što su okolne države bile zainteresovane da se Sporazum o sukcesiji sprovede, ona je promenjena i pokušalo se ''na mala vrata'' da se postigne ono što se prvom uredbom prvobitno htelo. Uredba je još uvek na snazi, a njena suština je da se delovi preduzeća čiji se vlasnici, sa svojim sedištima, nalaze u okolnim republikama, u republikama bivše SFRJ, jednostavno prepisuju na nove korisnike tih delova preduzeća, delova društvene imovine. Dakle, korisnici koji su tu imovinu dobili samo na privremeno korišćenje, postaju njeni vlasnici, odnosno, na potpuno bespravan, nezakonit, protivpravan i neustavan način, postaju nosioci prava raspolaganja, dakle, prava svojine i svega ostalog što sledi iz prava raspolaganja na predmetnoj imovini. Novom uredbom iz oktobra 2008. godine, Vlada je samo taj deo promenila, tako što je ovlastila korisnika te imovine i onog koji je upisan u javnim knjigama kao vlasnik te imovine, a sedište mu se nalazi na teritoriji bivše SFRJ, da se dogovore imovinsko-pravno, da postignu neki sporazum o tome kako će tu imovinu da raspodele, što je pravni nonsens, s obzirom na to da je ta imovina bila zaštićena od 1991. godine, s obzirom na to da se vlasnici, odnosno sedišta tih vlasnika nisu nalazila na teritoriji Srbije. Prema tome, niko nije mogao da raspolaže tom imovinom. Ta imovina je imala i ima titulara i vlasnika, međutim, ipak se nalaže i titularu, vlasniku, i korisniku da se dogovore o toj imovini. Dakle, potpuno neracionalno i nepravno stanje. Ne bi to bio takav problem da ne zadire u prava i slobode građana, odnosno da ne zadire u pravo na privatnu svojinu, i to na taj način što su naši građani, dakle, naša pravna lica kupila određene poslovne prostore koje je prodavalo "Borovo", društveno preduzeće "Borovo" iz Hrvatske. Naši su to kupili potpuno legalno, uz pozitivno mišljenje svih nadležnih, i Ministarstva ekonomije i regionalnog razvoja, i Ministarstva finansija, i NBS, i Ministarstva pravde itd. Dakle, izvršili su uvid u to ko je vlasnik. "Borovo" je bilo vlasnik. Zaključili su ugovor, platili porez, isplatili kupoprodajnu cenu, međutim, ne mogu da stupe u posed te svoje legalno kupljene imovine, s obzirom na to da je u međuvremenu doneta Uredba iz jula 2008. godine i druga uredba, iz oktobra 2008. godine, koja se poziva na sukcesiju, na reciprocitet i onemogućava kupce, dakle, vlasnike, naša pravna lica čiji su vlasnici naši državljani, da preuzmu u posed nekretnine koje se nalaze na teritoriji Srbije. Dakle, potpuno iracionalno se pozivaju na neki reciprocitet ina zaključeni Sporazum o sukcesiji, koji je, opet, u svojim odredbama jasan što se privatne svojine tiče i u potpunosti isključuje bilo kakvu zloupotrebu, odnosno ugrožavanje privatne svojine. Što se reciprociteta tiče, odjednom se pojavljuje i informacija o problemima u sprovođenju Aneksa G Sporazuma o pitanjima sukcesije, u delu koji se odnosi na pravna lica. Vlada donosi zaključak, a državni sekretar Ministarstva pravde preporučuje sudovima da zastanu, da razmisle, da obrate pažnju na određene delove tog zaključka, koji direktno zadire u rad suda, jer kaže da bi trebalo da se zastane sa sudskim postupcima, jer ti sudski postupci ne mogu da se sprovode sve dotle dok se države sukcesori bivše SFRJ ne dogovore recipročno o imovini koja se nalazi na teritoriji svake od tih država. Nažalost, sudovi su prihvatili ovaj zaključak. Kako drugačije da postupe, s obzirom na to da im se obratio državni sekretar? Zaključak je donela Vlada. To znači da se Vlada, dakle, izvršna vlast, direktno umešala u rad sudova, direktno je naložila sudovima šta da rade, iako joj to nije u nadležnosti, niti je smela to da uradi, a pri tom se krije iza činjenice da, navodno, Hrvatska ne poštuje Sporazum o sukcesiji i da zloupotrebljava imovinu srpskih preduzeća na teritoriji Hrvatske. To je potpuno promašena tema, zato što su Sporazum o sukcesiji zaključile sve države bivše SFRJ, sve su se saglasile da će da prihvate sve uslove i sve odredbe tog sporazuma, sve su ratifikovale taj sporazum. I Srbija je ratifikovala taj sporazum o sukcesiji i na taj način je taj sporazum postao ugovor, Zakon o sukcesiji je postao sastavni deo našeg pravnog sistema, našeg pravnog poretka, a s obzirom na to da se radi o međunarodnom sporazumu, međunarodnom ugovoru, on ima primat u odnosu na domaće zakone. Prema tome, iz svega ovoga može da se izvuče zaključak da izvršna vlast ne prestaje da se trudi i sprovodi svoj uticaj… (Predsednik: Prošlo je 20 minuta, pa privedite kraju.) Molim vas, ako mogu da iskoristim 15 minuta. (Predsednik: Gospodin Nikolić se još prijavio.) Zaključak je taj da izvršna vlast utiče na sudsku vlast. To je prosto nedopustivo. Ako smo u dva navrata, u poslednjih dva ili tri meseca, došli do ovih činjenica, do ovih dokaza, smatramo da je to vrh ledenog brega uticaja izvršne vlasti na sudsku. Ako je to vrh ledenog brega, mi ne znamo šta se nalazi još na meniju, šta je to još radila Vlada, koliko godina izvršna vlast vrši tako ozbiljan uticaj na rad sudova. Prema tome, kada pričamo o reformi pravosuđa, tu reformu ne možemo da izolujemo samo na sudove i tužilaštva. Moramo tu reformu da sprovedemo i u ovom međuprostoru između izvršne i sudske vlasti. Sve dok izvršna vlast može da utiče na sudsku vlast, tu reformu sigurno nećemo sprovesti i nećemo imati željeni efekat reformisanog pravosuđa. Sve dok zakoni budu stavljani ad akta, a uredbama se uređuje neka materija koja je već bila predmet pozitivnih propisa, Ustava i međunarodnih ugovora, ne možemo govoriti ni o pravnoj državi, a kamoli o vladavini prava. Ukoliko nemamo pravnu državu, ukoliko nam ne funkcioniše institucija sudova i tužilaštva, ne možemo očekivati da imamo stabilno društvo, društvo koje će znati šta može da očekuje sutra, jer u tom slučaju zadiremo i zalazimo u anarhiju. Anarhija je posledica samo toga da nemamo ozbiljan pravni sistem, a nemamo ozbiljan pravni sistem jer pravni sistem ne funkcioniše ukoliko njegove zakone prostom uredbom stavljamo van snage. Kada kažem – van snage, ne govorim o tome da se oni ukidaju, nego se zakoni ne primenjuju, primenjuju se uredbe. Ako se primenjuju uredbe, čemu onda uopšte zakoni, čemu Ustav, čemu onda zaključivanje i ratifikovanje međunarodnih ugovora? Onda je to sve bespotrebno. Onda nam ne treba ni parlament, ni pravosuđe, sudovi i tužilaštva, onda je bespredmetno da danas raspravljamo o prestanku funkcija sudija i tužilaca. To može da uradi Vlada, mnogo jednostavnije i mnogo brže, mnogo bezbolnije. U poslednjih par meseci, od kada pričamo o velikoj svetskoj ekonomskoj krizi, stalno se priča o štednji. Prema tome, evo prilike Vladi da jednostavno uštedi, da ukine sve ove institucije koje su, očigledno, potpuno nepotrebne, da preuzme kontrolu u svoje ruke i završi posao. Međutim, čemu onda jedno demokratsko društvo? Postavlja se pitanje – da li smo mi uopšte demokratsko društvo? Nismo demokratsko društvo ukoliko ne poštujemo zakone, ukoliko zakone ne poštuje Vlada, izvršni organ, koja je često i predlagač istih tih zakona. Ukoliko Vlada ne poštuje Ustav, kako očekivati od bilo koga drugog da poštuje Ustav? Ukoliko Vlada ne poštuje ratifikovane međunarodne sporazume u čijem kreiranju je i ona učestvovala, odnosno njeni ministri, čemu ti sporazumi? Jednostavno, treba samo da postavimo pitanje – da li su nam potrebni sudovi, tužilaštva, da li su nam potrebni zakoni i treba li nam Ustav? Ako jesu, onda bi bilo dobro da se svaka od ovih grana vlasti, izvršna, sudska i zakonodavna, drži svojih nadležnosti, da se napravi ravnoteža koja će omogućiti funkcionisanje celokupnog društveno-pravnog sistema u državi. U protivnom, ukoliko je odgovor ne, ukoliko nam to ne treba, onda nam ne treba ni demokratija i imaćemo jednu efikasnu vladu, koja će brzo da radi. Jeste nakaradno, ali to je ono što se, očigledno, u poslednje vreme radi, jer se ruši ugled Parlamenta. Parlament se devastira, a pri tom se blokira, odnosno kanališe i određuje rad sudova. LDP je za pravnu državu i vladavinu prava i jesmo za reformu pravosuđa, ali smo za sveobuhvatnu reformu, za reformu celog društva, svih institucija sistema, a ne samo polovično, jer polovična reforma neće dati nikakve rezultate, a onda je bolje i da je ne započinjemo, pod krinkom – eto, mi radimo tu reformu, ukoliko hoćemo u Evropu, moramo toliko i toliko zakona da usvojimo. Ne moramo nijedan evropski zakon da usvojimo. Moramo, pre svega, da usvojimo evropske standarde, a evropski standardi podrazumevaju i to da se grane vlasti razgraniče, a da sarađuju tek toliko da postoji određena harmonija i ravnoteža u njihovom radu. Reč je o civilizacijskim standardima, o novom sistemu vrednosti, a ne o pukom donošenju zakona, pukom kreiranju zakona, koje onda nećemo poštovati, nego ćemo donositi uredbe kojima ćemo prekrajati suštinu tih zakona. Ne treba biti licemeran, ne treba biti dvoličan, treba samo da se izađe pred javnost Srbije i kaže – hoćemo novi sistem vrednosti, nećemo novi sistem vrednosti. Ako hoćemo novi sistem, u tom slučaju nema vladavine uredbama, nego vladavine prava.
Zahvaljujem. Reč ima gospodin Nikolić. Vi ćete na kraju? Prelazimo na spisak onih koji su se prijavili da učestvuju u pretresu Predloga odluke o prestanku dužnosti zamenika javnog tužioca. Gospođa Zlata Đerić ima reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana gospođo predsednice, nemam sreće da pozdravim i nekoga iz Ministarstva, ali kad god govorimo o setu pravosudnih zakona, ili uopšte, kada se bavimo sudstvom na bilo koji način, ne možemo a da se ne podsetimo kako smo uspeli da u ovom skupštinskom sazivu donesemo set zakona koji su revolucionarni, koji treba da korenito izmene sudstvo i da istovremeno budu neprihvaćeni i od sudija i od građana, pa i u ovom domu vrlo teško izglasani. Igo je svojevremeno rekao – lako je biti dobar, teško je biti pravedan. Kada si pravedan, onda si istovremeno i odgovoran, i pošten, i moćan. Ne smemo da zaboravimo koliku moć ima naše sudstvo i koliki značaj ima naše pravosuđe. Istovremeno, ne smemo zaboraviti koliko je taj treći stub države, odnosno treći ugao vlasti, kada pomislimo na izvršnu, zakonodavnu i sudsku vlast, u stvari, crvotočan u ovom trenutku, pre svega, što se tiče efikasnosti. Znamo da se i najbanalniji sudski procesi vode po deset godina, da se obične parnice vode deset godina, da vrlo često jedna od strana ne doživi ni kraj sudskog procesa. Prema tome, sudstvu je zaista bila potrebna korenita reforma, ali bojimo se da će na način na koji je zamišljena, kako će biti sprovedena i koliko je odloženo njeno sprovođenje, više otežati i usporiti tu pravdu, za koju svi na ovim prostorima znaju da je spora, ali su očekivali da bar bude dostižna. Uspeli smo da ostvarimo nešto što nije bio san naših građana, a to je da pravda bude spora i nedostižna. U svakom slučaju, ako smo to ikada jasno videli, vidimo danas, upravo na slučaju Dragana Marića i na ovim događanjima koja paralelno teku s raspravom u ovom domu. Međutim, kada govorimo o sudskoj vlasti, ne smemo zaboraviti koliko je kod nas sudska vlast uvek izložena političkim pritiscima, koliko je kod nas vlast uspela da ostane zavisna, a upravo suprotno je trebalo da se desi. Sudska vlast je morala da bude potpuno nezavisna. Ona je morala da pripadne građanima u onoj svojoj najvažnijoj misiji, a to je da im učini pravdu dostižnom, jer san svakog građanina je da dosegne pravdu, kada smatra da mu je ona, na neki način, uskraćena. Upravo takvi slučajevi se onda rešavaju drastično, a jedan segment, o kom je ovde nedavno raspravljano, jesu i sudske takse. Naglasili smo, diskutovali o tome da nije dobro u ovakvoj krizi, u ovakvom ekonomskom trenutku povećavati sudske namete na građane koji se sudu neredovno obraćaju, koji na sudu nerado žele da dokažu neku svoju pravdu, jer bi se onda moglo desiti nešto suprotno, nešto što sada imamo upravo na sceni, a to je da građani počnu da uzimaju pravdu u svoje ruke. To onda nije dobro ni za državu, ni za sudstvo, ni za sve ostale segmente društva. Pomislite samo na 25.000 prevarenih građana koji su kupili stanove i nikako, već deceniju, ne mogu da dokažu da su prevareni. Ne postoje putevi, načini, sudska saradnja, policijska saradnja, da građani svoju imovinu povrate putem suda. Dakle, u jednom ovakvom trenutku, moramo ozbiljnije da se pozabavimo sudstvom, pravosuđem i pravdom, koju svi u našem društvu očekuju. Ono što želim da kažem, jeste da ravnoteža između sudske, izvršne i zakonodavne vlasti mora biti potpuna, jasna i javna. Namerno kažem javna, a ne transparentna, iako drugi radije koriste taj izraz, jer transparentno ne znači javno, nego providno. Mislimo da ništa ne treba da bude providno u onom karikaturalnom smislu, nego mora biti jasno i javno. Nigde se više ne dokazuje građansko društvo i njegove tekovine, nego u sudstvu, tamo gde ljudi pokušavaju da ostvare svoja prava i da dostignu pravdu. Ovi zakoni kojima se sada bavimo su jedan od pokušaja da u plenumu skrenemo pažnju na neke goruće teme, bolna mesta našeg sudstva, da još jednom podsetimo javnost koliko je važno da ojačamo taj treći stub države, jer nekada, u neka stara vremena, u neka drevnija vremena, govorilo se da postoje tri sveta zanimanja za svakog čoveka – to su učitelj, lekar i sudija, i svaka država je građena oslanjajući se na ta tri sveta zanimanja, tri sveta stuba, i samo država koja je podjednako gradila i ulagala u sva tri stuba mogla je da bude sigurna da će opstati, postojati kao država po meri čoveka. Bojim se da smo, stremeći ka EU po svaku cenu, prepisujući neke zakone po svaku cenu, i to smo nedavno videli na sceni, zaboravili neke druge, važnije vrednosti. Nije dobro što smo, govoreći samo o putu u Evropu, time maskirali mnoge druge marifetluke, da bi bili lakši, bolji i prihvatljiviji za građane. Ono što je u ovom pravosudnom setu zakona važno, jeste da bude na čast i na polzu, kako se nekada govorilo, ovom narodu i građanima Srbije. Hvala.
Zahvaljujem, gospođo Đerić. Reč ima narodni poslanik Miroslav Petković.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, ovaj parlament je u novembru prošle godine raspravljao o dva vrlo bitna zakona. To su bili Zakon o Javnom tužilaštvu i Zakon o Državnom veću tužilaca. Ova dva zakona treba da doprinesu većoj efikasnosti tužilaštava i kvalitetu njihovog rada, koji treba da bude podignut na mnogo viši nivo, ali zbog nove organizacije tužilaštava, biće izvršen, kao i kod sudija, novi izbor javnih tužilaca i njihovih zamenika. Kao predstavnici opozicije, koji su argumentovano kritikovali predloge ovih zakona, ubeđeni smo da tužioci neće biti oslobođeni uticaja vlasti i politike. Nažalost, ista situacija kao i kod sudija. Dobro je da su zakoni koji regulišu rad tužilaca bolji od onih zakona koji se odnose na izbor sudija, mrežu sudova i svih ostalih zakona koje smo razmatrali u tom setu. Međutim, problem je što Zakon o sedištima sudova i javnih tužilaštava otvara neke nove komplikacije, koje smo mogli da izbegnemo ovog puta. Bojim se da on poništava sva ona dobra rešenja koja su predložena u ovom zakonu, jer ono što se odnosi na sudije, na sudove, to se odnosi i na tužilaštva u Republici Srbiji. Jedna od najbitnijih zamerki poslanika DSS-a bila je što je prvi sastav Državnog veća tužilaca, najspornije mesto u tom zakonu, podložan izuzetnom političkom uticaju, jer kandidate predlaže sadašnji Visoki savet pravosuđa. Mnogo puta smo govorili o članovima Visokog saveta pravosuđa, o prvom sastavu Visokog saveta sudstva, o sukobu interesa koji postoji, pritisku od strane izvršne i od predstavnika zakonodavne vlasti. Zakoni koji regulišu rad tužilaštava predstavljaju razradu ustavnih odredaba. Međutim, problem je što će u mreži tužilaštava veliki broj tužilaca, reizborom, ostati bez posla, ista situacija kao i sa sudijama u Srbiji, ali je tajna koji je to broj ljudi koji će usvajanjem ovih zakona i njihovom primenom ostati bez svog radnog mesta. Kao odgovorni ljudi, koji su dobro proučili ove zakone, uputili smo niz kritika, s najboljom namerom da se ovi zakoni poprave. Još jednom moram da izrazim zadovoljstvo što je većina amandmana DSS-a usvojena tom prilikom, ali naše kritike su bile usmerene i na pitanja uticaja Vlade na rad tužilaštava i novoformiranog tela – Državnog veća tužilaca. Ono što je nezgodno, što nije dobro, što je nedopustivo, po našem mišljenju, jeste da će vlast imati, ipak, apsolutnu kontrolu i nad tužilaštvima. Novim zakonima je predviđeno postojanje više vrsta tužilaštava, njihova hijerarhija, predviđeno je vrednovanje i disciplinska odgovornost tužilaca i njihovih zamenika. Prema predloženim rešenjima, Tužilaštvo za ratne zločine i organizovani kriminal biće određeno kao tužilaštvo posebne nadležnosti. Javne tužioce biraće Parlament, na predlog Vlade, sa liste kandidata koju je sačinio taj novi organ, novo telo – Državno veće tužilaca. Mandat javnog tužioca, prema novom zakonu, iznosiće šest godina, a zamenike tužilaca bira Državno veće tužilaca. Njihova funkcija je stalna posle tri godine od prvog izbora. O prestanku funkcije tužioca odlučuje Skupština, a o prestanku funkcije zamenika, Državno veće tužilaca. Da li je to najbolje rešenje, pokazaće se u praksi. Činjenica je da tužilaštvo, kao organ progona, treba da predstavlja, u najboljem smislu, perjanicu u borbi protiv kriminala i korupcije i to je u Srbiji nasušna potreba. Za to se ne treba samo deklarativno zalagati, već to pokazati i kroz primenu zakona i svakodnevno delovanje ovih organa. S obzirom na to da nas očekuje kako reizbor sudija, tako i reizbor tužilaca, ogroman problem jeste i ukidanje tužilaštava u mnogim opštinama i u mnogim gradovima. Učestvovanje Visokog saveta pravosuđa u predlaganju kandidata za Državno veće tužilaca uticaće i na mere borbe protiv kriminala i korupcije. Kakva je situacija trenutno u Srbiji i u srpskom pravosuđu? Činjenica je da postoji ogromna zavisnost sudstva od vlasti i od politike. Činjenica je da su pojedini kadrovi podložni korupciji i da oslobađajuće presude onima koji su grubo prekršili zakon proizvode, praktično, to i dovode do očajnog stanja u našem pravosuđu. Prema podacima s kraja prošle godine, samo 5% građana Srbije veruje u srpsko pravosuđe. To je ono što je nedopustivo i to je ono što nikako nismo smeli da dozvolimo. Podaci i brojke iz decembra prošle godine su zaista poražavajući – 4.300 krivičnih predmeta je zastarelo, hiljadu krivičnih postupaka traje duže od 10 godina, 96% zatvorskih kazni narkodilerima je ispod ili na granici zakonskog minimuma. Da li je to normalno u jednoj demokratskoj i pravno uređenoj zemlji? Mislim da je svima jasno da je to nedopustivo. Osamdeset osam posto zatvorskih kazni za korupciju su ispod minimalnih kazni i onda kada čujemo da se Vlada Republike Srbije zalaže za borbu protiv kriminala i korupcije, neka povede računa, upravo, o funkcionisanju pravosuđa i svih organa koji treba da se bave ovom problematikom. Problem je što je pravosuđe zaista rak-rana države Srbije i čitavog srpskog društva. Zavisnost sudske vlasti od politike, ali i nestručnost kadrova, za koju moramo priznati da postoji, veliki su problem. To neće biti jednostavno rešiti. Zato, hajde da pokušamo da, kroz kvalitetno donošenje zakona i omogućavanje da se oni primene u praksi, ispravimo ovu situaciju, jer je to u interesu svih građana Srbije, bez obzira na političke stranke i njihov trenutni položaj, da li su na vlasti ili u opoziciji. Ono što ne mogu da izbegnem u ovom trenutku da kažem, jeste da li je jučerašnja poseta potpredsednika SAD-a, gospodina Bajdena, i čitavo obezbeđenje i blokada grada, bila samo predstava za narod, da se o nečemu priča, da pokažemo kako imamo helikoptere, kako imamo MIG-ove, kako imamo policiju koja je sposobna da uradi dobro taj posao i ova vrlo ozbiljna situacija koja je, koliko sam čuo, konačno razrešena u Predsedništvu Srbije. Mislim da na pravi način nije odgovoreno na tu situaciju i da odgovorni ljudi za ovo treba da podnesu odgovornost i da građanima Srbije objasne kako je moguće da se takve situacije dešavaju u Srbiji. Nemojte da ispadamo smešna država, da u onom trenutku, onom danu kada nam dolazi potpredsednik SAD-a, navodno, sve funkcioniše, kada su ljudi bili zaustavljeni na raskrsnicama i nisu mogli slobodno da se kreću kao pešaci. Uz puno razumevanje građana Beograda za čitavu tu proceduru, koju je ministar Dačić i najavio pre neki dan, ovo što se danas dogodilo predstavlja pravu sramotu za državu Srbiju, za MUP i za sve ljude koji treba da se bave bezbednošću i sigurnošću i građana i državnih funkcionera. Hvala vam najlepše.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik, gospođa Vjerica Radeta.
Dame i gospodo narodni poslanici, mi danas govorimo o Predlogu odluke da gospodinu Đorđu Mahovcu, zameniku Okružnog javnog tužioca iz Sremske Mitrovice, prestane ova funkcija sa 12. aprilom ove godine. Formalno-pravno gledano, nije dobro da nas predsednik Parlamenta i predsednik Odbora za pravosuđe i upravu, gospodin Boško Ristić, dovode u situaciju da ovde donosimo odluke s retroaktivnom primenom. Naravno, gospodin Mahovac ne može da snosi odgovornost zbog neodgovornog rada gospodina Boška Ristića i svakako da treba prihvatiti njegov predlog, odnosno predlog na njegov zahtev, Predlog odluke da se on razreši funkcije zamenika javnog tužioca, ali nije dobro ni to što će narodni poslanici i javnost Srbije ostati uskraćeni za prave razloge koji su ponukali gospodina Mahovca da zatraži da se više ne bavi ovom, zaista, uglednom i društveno značajnom funkcijom, odnosno poslom. S obzirom na to da Odbor za pravosuđe i upravu nije uradio u skladu sa dogovorom, čak je bio zaključak u prethodnom sazivu Parlamenta i tog odbora da se, prilikom ovakvih zahteva i predloga odluka, narodnim poslanicima, ili bar narodnim poslanicima koji su članovi Odbora za pravosuđe i upravu, dostavi zahtev onoga ko taj zahtev podnosi, a koji se odnosi na razrešenje javnotužilačke ili sudske funkcije, odnosno bilo koje pravosudne funkcije. Zašto je to bitno? Pokušaću da objasnim nekoliko izuzetno važnih stvari, rekla bih, koje se dešavaju u našem pravosuđu, i to ću govoriti samo s aspekta i sa pitanjem – šta je od ovih, eventualnih, uzroka navelo gospodina Đorđa Mahovca da zatraži da se više ne bavi ovim javnotužilačkim poslom. Podsetite se, govorili smo više puta kolega Krasić i ja, i mediji su dosta pisali o tome, da smo u ne tako davnoj prošlosti, pre nekoliko meseci, imali ovde predlog, odnosno zahtev dvoje sudija Vrhovnog suda Srbije da im prestane sudijska funkcija. Ni tada nismo imali valjano obrazloženje, mada smo insistirali na tome, ali smo mi, srpski radikali dobili prave informacije i o tim informacijama su, naknadno, i mediji obaveštavali javnost. Radilo se o tome da je, recimo, jedan sudija Vrhovnog suda tražila da se više ne bavi tim poslom, da je Skupština razreši zato što nije mogla da prihvati da, umesto po zakonu, sudi na osnovu volje vladajuće većine. Takođe, podsetite se, i javnost Srbije neka se podseti da je jedan sudija tražila da bude razrešena na lični zahtev, zato što je, ni manje ni više, na jednoj sudskoj odluci njen potpis falsifikovan. Neću sada da aktuelizujem ovu temu, u smislu da pominjem imena ovih sudija. Danas su to, pretpostavljam, advokati i ne želim da pominjem ta imena, ni da ih reklamiram kao advokate, a ni da ih podsećam na nešto što je bilo vrlo ružno i tužno u njihovoj radnoj biografiji. Kada imamo ovako nešto u vidu, onda je logično pitanje, da li je tako nešto, nešto tome slično, bio razlog da i gospodin Đorđe Mahovac ne želi više da se bavi javnotužilačkom funkcijom. Jer, znate, većina njih dosta dugo radi ovaj posao, a poslove u oblasti pravosuđa ljudi rade, u većini slučajeva, zaista iz ljubavi prema tom poslu, iz želje da se istinski bave primenom zakona i da to rade onako kako im Ustav garantuje, dakle, samostalno, nezavisno i, kada su u pitanju sudije, na osnovu slobodne sudijske volje. Nažalost, u državi Srbiji, pravosuđe nikada nije bilo ni samostalno ni slobodno, ali sunovrat srpskog pravosuđa krenuo je od 2001. godine, opet iz vremena kada je predsednik Odbora za pravosuđe i upravu bio isti koji i sada, gospodin Boško Ristić. Podsetite se, drage kolege, kako su se u to vreme, u vreme 2000. godine, birale sudije, odnosno 2001. godina je već bila kako su se birale sudije i kako su se birali javni tužioci i njihovi zamenici. Pričali smo veoma često o tome da su se dešavale neverovatne stvari, da je na istoj sednici Odbora, zatim, na istoj sednici Parlamenta, čovek postavljan, odnosno biran na funkciju sudije i, u istom momentu, i na funkciju predsednika suda. Dakle, bez ikakvog iskustva, bez ikakvih uobičajenih provera, bez ikakvog stava suda u kom radi, jer u sudu nije radio, a sve to je tadašnji zakon predviđao kao uslove da bi neko mogao da se bavi ovim izuzetno, izuzetno značajnim državnim poslom. Takođe, podsetite se da je bilo i slučajeva gde su sekretari zemljoradničkih zadruga, mladi pravnici s tek položenim pravosudnim ispitom, birani za sudije. Naravno, ne želim ništa loše da kažem, niti išta loše mislim o mladim kolegama koji se bave tim poslom i koji rade kao sekretari zemljoradničkih, u to vreme, zadruga, ali da bi bili sudije morali su da ispune određene uslove. Podsetite se i na slučajeve koliko je sudija i zamenika javnih tužilaca bilo 2001. godine izabrano a da nisu ispunjavali ni onaj uslov predviđen zakonom – koliko godina mora da se bavi ovim poslom kao pripravnik u sudu, odnosno kod advokata, ili kao u nekom drugom preduzeću. Dakle, nisu se poštovali osnovni principi predviđeni zakonom, ali, da bi svi ti ljudi, ili jedan od ljudi o kojima govorim, mogli da budu postavljeni na te funkcije, moralo je da se desi nešto što je tome prethodilo, a to je da jedan broj sudija tada bude razrešen u ovom parlamentu bez ikakvog pravno valjanog razloga, zato što nisu bili i politički podobni. Ovo su činjenice o kojima se govori u svakom sudu i koje zna svaki sudija, svaki javni tužilac, svaki zamenik javnog tužioca. Moram da podsetim i na ono vreme kada su, te iste 2001. godine, razrešene sudije za prekršaje, i to svi oni za koje je utvrđeno da su primenjivali Zakon o informisanju. To je, takođe, bilo nešto što je nečuveno – da se sudija razrešava zato što primenjuje zakon, umesto da se razrešava zato što zakon ne primenjuje. Tada se nije vodilo računa o jednom još iz rimskog prava poznatom principu – da sudija ne sme da sudi o zakonu, već po zakonu. Izgleda, nažalost, da i dalje ne primenjujete te principe, kao što ne primenjujete ni onaj, takođe, još iz rimskog prava priznat i poznati princip – da sudije sude po zakonu, da su svi pred zakonom isti i da je zakon jednak za sve. Zašto sam se vratila u ovu, da kažem, istoriju, u 2001. godinu? Upravo zato da bih skrenula pažnju i vama, kolege poslanici, a i javnosti Srbije, na to šta je dovelo do toga da danas imamo, nažalost, neefikasno i dobrim delom korumpirano sudstvo, odnosno pravosuđe. Zato što ste stvarali preduslove za tako nešto, jer niste hteli da prihvatitečinjenicu, koja je u svim ozbiljnim pravnim državama u svetu svetinja, a to je da je pravosuđe jedan od najvažnijih stubova svake ozbiljne države. Kada sve ovo govorim, vrlo sam svesna, i mi srpski radikali redovno to naglašavamo, da u srpskom pravosuđu postoji veliki broj časnih, poštenih i stručnih sudija, javnih tužilaca i zamenika javnih tužilaca, ali da postoji jedan problem u našem društvu, koji je posebno izražen u poslednjih devet godina, a koji se iskazuje na taj način da je svaki onaj ko ne posluša gazde iz vladajuće većine, odnosno iz izvršne vlasti, a bavi se pravosudnim poslom, u ozbiljnoj opasnosti da se ovde pred nama pojavi predlog za njegovo razrešenje. Sećate se, malopre je i kolega Krasić govorio, jer je u prethodnoj tački dnevnog reda da bilo i toga, jednostavno, razrešava se jer ne ispunjava uslove za obavljanje ove funkcije. Koji su uslovi koje taj neko ne ispunjava? To će za narodne poslanike i za građane Srbije ostati tajna, upravo zato što Odbor za pravosuđe i upravu ne radi svoj posao u skladu sa zakonom i u skladu sa Poslovnikom Narodne skupštine. Gospođo Đukić-Dejanović, u onom mom prvom obraćanju sam rekla, zamolila sam gospođu Čomić da vam to prenese, ali ipak koristim ovu priliku da vam lično to kažem, da u radu Odbora za pravosuđe i upravu postoje veliki problemi, i to isključivo zbog toga što predsednik Odbora, gospodin Boško Ristić, ne poštuje Poslovnik, niti odluke koje donosi Odbor za pravosuđe i upravu. Govorila sam, kao i kolega Krasić pre mene, koji su to zaključci koji se ne poštuju i zašto nas i sve vas dovodi u situaciju da raspravljamo o nečemu a ne znamo šta je pravi razlog, nemamo pravo obrazloženje. Ne može obrazloženje za ovakve odluke biti samo prepisan član iz zakona, koji samo kaže da je to i to u skladu sa zakonom. Vas upozoravam, kao predsednika Parlamenta, da ste, u skladu sa članom 27. Poslovnika Narodne skupštine, u obavezi da se brinete o primeni Poslovnika i da su kada je rad odbora u pitanju. Molim vas da u skladu s tim obavite razgovor s predsednikom Odbora za pravosuđe i upravu i da rad tog odbora dovedemo u poslovničke okvire. Desilo se još nešto vezano za Odbor za pravosuđe i upravu, ne sećam se tačno datuma, pre, otprilike, dva meseca. Članovi Odbora za pravosuđe i upravu iz SRS-a i DSS-a podneli su zahtev da se održi sednica Odbora na kojoj bismo raspravljali o stanju pravosuđa na KiM-u. Ovom našem zahtevu prethodio je zahtev koji je Odbor, mislim, čak, i sve poslaničke grupe, dobio od srpske Zajednice opština na KiM-u, jer su oni tamo imali konkretne pritužbe i informacije od sudova i tužilaca na KiM-u da je gospođa Malović, ministar pravde, od njih tražila da se uključe u rad Euleks sudova, zapravo, šiptarskih sudova, jer tamo rade ovi iz Euleksa i Šiptari. Ukoliko to ne prihvate, neće biti reizabrani kada reizbor bude na dnevnom redu ovog parlamenta. Gospodin Boško Ristić, predsednik Odbora, zakazao je Odbor dva ili tri dana nakon što je dobio taj naš zahtev, ali me je gospođa Malović, dan pre održavanja tog odbora, kao člana Odbora, obavestila da iz porodičnih razloga, iz obaveze prema detetu, ne može toga dana doći u Parlament. Bez obzira na tu činjenicu, gospodin Ristić je zakazao taj odbor. Bili su prisutni državni sekretar i jedan od pomoćnika iz Ministarstva pravde. Naravno, odbili smo da raspravljamo bez prisustva ministra o tako važnoj temi, pogotovo što se njeno ime pojavljuje u kontekstu našeg predloga. Kada sam gospodinu Bošku Ristiću rekla da sam znala da gospođa Malović neće doći, jer me je kao člana Odbora obavestila, tada je svima nama, bili su prisutni predstavnici medija, rekao da je i on znao, da je i njega obavestila da neće doći, ali je, da učini nama, ne znam samo šta to on nama treba da učini, zakazao Odbor. Tada smo se na Odboru dogovorili i konstatovano je u zapisniku da se, onog momenta kada se gospođa Malović vrati na posao, ponovo zakaže sednica Odbora da bismo raspravljali na tu istu temu. Gospođa Malović je u međuvremenu bila mnogo puta u medijima, držala konferencije za novinare, bila u Italiji, ne znam gde sve u belom svetu, ali gospodin Boško Ristić nije našao za shodno, pretpostavljam, jer bez obzira na to šta ćemo raspravljati, šta bismo raspravljali o toj temi, ne verujem da se gospođa Malović ne bi odazvala i da ne bi došla. Čini mi se da su ovo ozbiljni problemi u radu ovog odbora. Zato vas još jedanput podsećam na vašu poslovničku obavezu da, kao što sam rekla, rad ovog odbora dovedete u poslovničko stanje. Zašto je ovaj gospodin, o kom raspravljamo, recimo, šta je još mogao da bude razlog zbog čega on više ne želi da se bavi ovim poslom? Možda zato što javni tužilac, ili nijedan opštinski tužilac na nivou Beograda nije reagovao pre nekoliko dana kada se u ovom parlamentu glasalo o tačkama dnevnog reda Četvrte sednice Narodne skupštine, nije se oglasio i nije uradio ono što je u skladu s obavezama javnog tužioca. Pre svega, ovog našeg v.d. tužioca na, da kažem, državnom nivou, Slobodana Radovanovića, više ne zna čovek kako da zove, s obzirom na to da je skoro tri godine u stanju vršioca dužnosti, što je nedopustivo i, verujte, raspitajte se, ni u jednoj zemlji na svetu ne postoji slučaj da je neko vršilac državnog tužioca tri godine. Očigledno, taj gospodin ne čita novine, ne prati, ne gleda elektronske medije, ne prati rad Parlamenta, a sve to jeste njegova obaveza, jer on po zakonu mora da reaguje i kada do njega dopre neka informacija. On je imao informacije, jer ih je imala i celokupna javnost Srbije, da, kada ste glasali o tačkama dnevnog reda Četvrte sednice Narodne skupštine, u ovoj sali, u svakom momentu u toku glasanja nije bilo kvoruma, a u kom to momentu, to je bilo verovatno teško utvrditi, mada je, s obzirom na sve ove kamere, možda i moguće, ali se niko nije potrudio da tako nešto utvrđuje. Pretpostavljam da je predsednik Republike, po članu 112. stav 2. Ustava Republike Srbije, ukazom proglasio te zakone, iako je bilo neophodno da, takođe, na osnovu onog što je imao kao informaciju iz ovog parlamenta, koristi član 113. Ustava Republike Srbije i da sve te zakone vrati na ponovno glasanje u ovaj parlament i da se nespornom pokaže činjenica da li je ovde bilo kvoruma ili nije u danu za glasanje. Izvesno je da tada nije, ali je Boris Tadić mogao da iskoristi svoje ustavno pravo, i trebalo je da ga iskoristi, da sve te zakone vrati na ponovno glasanje. Ovo govorim zato što očekujemo da će gospodin Tadić u nekoj izbornoj kampanji da kaže – da, priznajem, tada nije bilo kvoruma, ali ću da se angažujem da se ispita o čemu se tada radilo. Tako je isto uradio i s aferom "Bodrum". Podsećam, takođe, o svemu ovome govorim zato što su ovo možda razlozi zašto je gospodin zamenik javnog tužioca iz Sremske Mitrovice odlučio da se više ovim poslom ne bavi. Podsećam da ste u situaciji da imate velike probleme sa kvorumom bili i u vreme kada je DOS bio na vlasti, kad ste donosili, sasvim izvesno, pogotovo sada možemo da kažemo da je to najvažniji zakon,Zakon o radu, kada niste imali kvorum, kada je kvorum dao gospodin Novaković, koji je tog dana bio u Solunu. O tome se nikada više nije raspravljalo. U vreme kada ste birali gospođu Kori Udovički za guvernera Narodne banke, takođe, niste imali kvorum. Situacija vrlo slična kao sada, i tada su, neposredno posle toga, raspisani izbori, jer više niste mogli da glasate iz raznih delova sveta. Tada nije bila problem samo kartica Nede Arnerić i samo "Bodrum". Tada su bile još dve kartice poslanika Nove demokratije. Jedan od tih poslanika je bila gospođa Nataša Milojević, koja je javno priznala da je tog dana bila u Prokuplju i da ne zna ko je glasao njenom karticom. Sud je utvrdio, ne ulazim u to da li ispravno ili ne, poštujem odluke suda, da je karticom Nataše Milojević glasao Alen Selimović. Gospodin Alen Selimović je dobio uslovnu kaznu, nije bitno kolika je ta kazna. Zašto je ovo bitno? Zato što se u javnosti manipuliše da je ta osuda gospodinu Selimoviću, zapravo, razrešenje afere "Bodrum", a nije. Gospodin Boris Tadić je u jednoj predizbornoj kampanji, kada se kandidovao za predsednika Republike, priznao na televiziji, na RTS-u, čini mi se, da je afera "Bodrum" postojala, da je tačno da Neda Arnerić nije bila u sali za vreme glasanja, da je neko zloupotrebio njenu karticu, da će on učiniti sve da se taj neko nađe pred licem pravde, da će zatražiti da se pred pravosudnim organima razreši ta afera i da će svi koji su u njoj učestvovali biti isključeni iz javnog života i da više neće biti nikakvi funkcioneri u DS-u. Podsetite se, tada je šef Poslaničke grupe DOS-a bio Bojan Pajtić, koji je mahao kartama, navodno, kartama, odnosno on je objašnjavao, a Aleksandar Radosavljević iz Kragujevca je mahao onim omotima od avionskih karata. Bojan Pajtić je objašnjavao kako je Neda Arnerić stigla iz Bodruma taksijem i kako je, sasvim izvesno, bila u danu za glasanje tu. Dakle, vezano za aferu ''Bodrum'', nikada nije vođen sudski postupak, ili možda stoji u fioci nekog zamenika javnog tužioca, što je ovaj gospodin Mahovac možda saznao, pa, iritiran tom činjenicom, sada traži da ga mi razrešimo ove funkcije. Postoje još neki razlozi koji su mogli naterati gospodina Mahovca da se odluči na ovaj korak. Jedan od razloga je da ni gospođa Malović, niti ijedan javni tužilac na nivou grada Beograda, nijedan sud, nijedan predsednik suda u Beogradu nije reagovao na zloupotrebe Četvrtog opštinskog suda od strane Javnog preduzeća „Infostan“ iz Beograda. Podsećam, pre svega, građane Srbije, da je Javno preduzeće „Infostan“, pre dva-tri meseca, svim Beograđanima, odnosno svim nosiocima domaćinstava, na svaku adresu u Beogradu, poslalo račun s nekim, navodno, neplaćenim velikim iznosima obaveza prema „Infostanu“, da je to učinjeno na osnovu izvršnih rešenja Četvrtog opštinskog suda, pa je negde pisalo – rešenje broj 02, kod nekih je to bilo –04, 03 itd. Svako ko je ikad video ijedno izvršno rešenje Četvrtog opštinskog suda, ili bilo kog suda u Srbiji, zna da tako nešto ne može biti broj izvršnog rešenja i da se očigledno radi o zloupotrebi Četvrtog opštinskog suda, Izvršnog odeljenja, a zloupotreba je od strane gradskih vlasti Beograda, Javnog preduzeća „Infostan“ i Dragana Đilasa. Zašto mislim da je u ovo umešan i Dragan Đilas? Zato što je on, kada je veliki broj građana Beograda krenuo ka filijalama „Infostana“ po svojim opštinama, pokušavajući da dokažu da nisu dužni ništa „Infostanu“, rekao da taj rok plaćanja, da li je bio 1. mart, pomera na 15. mart, pa na 1. april, pa je sad dogurao do 15. juna. Pitam sve kolege pravnike koji prate rad ovog parlamenta, pogotovo sve sudije i javne tužioce, da li je moguće, a ja tvrdim da nije, da postoji neko sudsko izvršno rešenje i da može neki Dragan Đilas, pa makar bio i gradonačelnik Beograda, da odloži izvršenje tog rešenja? Dakle, opšte je poznato da je to nemoguće. Da nemamo problem u našem pravosuđu, neko od javnih tužilaca bi reagovao, zvali bi Dragana Đilasa, zvali bi „Infostan“, reagovao bi sam Četvrti opštinski sud, rekli bi – čekajte, ne možete da zloupotrebljavate sudove zato što fali para u vašoj gradskoj taksi, pa hoćete da na prepad naplatite od građana Beograda ono što nisu dužni, a čak i oni koji su dužni nemaju obavezu da plate račun kojije stariji od godinu dana, jer im to garantuje Zakona o obligacionim odnosima. Mi srpski radikali smo govorili o tome kada je to bilo aktuelno i zaista smo očekivali da će neko od javnih tužilaca da reaguje, u skladu sa svojim ovlašćenjima, ali, nažalost, to se nije desilo. (Predsednik: Gospođo Radeta, izvinite, samo da dam obaveštenje. Za koji minut prestaće direktni prenos, a večeras posle 23.00 časa će biti odložen prenos. Nastavite. ) Hvala lepo. Šta bi mogao biti još razlog zbog čega je ovaj gospodin Mahovac iz Sremske Mitrovice poželeo da se više ne bavi ovim poslom? Verovatno mu, kao i većini sudija i tužilaca s kojima kontaktiramo svakodnevno, smeta tribunalizacija sudova, pogotovo tužilaštava i onih specijalnih sudova, odnosno odeljenja za organizovani kriminal i za ratne zločine. U čemu se ogleda ta tribunalizacija? Upravo u tome da se u ovim specijalnim sudovima, odnosno Specijalnom odeljenju Okružnog suda u Beogradu, primenjuju pravila Haškog tribunala. U Srbiji ste doneli zakon, nažalost, mi smo bili protiv tog zakona, gde ste uveli zaštićenog svedoka i svedoka saradnika. Zaštićeni svedok jeste institucija koja treba da postoji. Objasniću sada u čemu je razlika između zaštićenog svedoka i svedoka saradnika, zato što mediji, neću da kažem zlonamerno, ali novinari nisu pravnici, pa ih sada molim da ubuduće vode računa o tome, mešaju terminologiju – svedoka saradnika i zaštićenog svedoka. Zaštićeni svedok može da bude čovek koji, recimo, slučajno sa svoje terase vidi da je neko nekog ubio i vidi registarski broj vozila kojim je pobegao ubica. Naravno da kao odgovoran građanin želi da pomogne da se ubica otkrije, ali, s druge strane, kao čovek koji nema ništa s tim, ne želi da mu se pominje ime i da se, eventualno, dovodi u vezu s nekim opasnim ljudima. Svedok u tom slučaju, takav svedok, zaštićeni svedok, i treba da postoji. Svedok saradnik je najunosnije zanimanje danas u Srbiji. Na osnovu izjava svedoka saradnika, izriču se kazne zatvora od 40 godina, bilo da je u pitanju organizovani kriminal, bilo da su u pitanju ratni zločini. Svedoci saradnici su, kako bi to naš narod rekao – dva bez duše, jedan bez glave. Kako se dolazi do svedoka saradnika? Oni se, uglavnom, izvlače iz kriminogenih krugova, pošto određene službe, MUP, tužilaštva itd. imaju podatke o velikom broju krivičnih dela i znaju, u dobrom broju slučajeva, i izvršioce tih krivičnih dela. Izvršioci tih krivičnih dela se, kada zatreba vladajućoj većini, dovode u tužilaštvo i tada se uslovljavaju – ili ćeš da budeš svedok i da izgovoriš tekst koji se stavi ispred tebe, ili ćeš da odgovaraš za to, to i to krivično delo, za koje znamo da si ga počinio. Mi danas imamo veliki broj ljudi iz tog kriminalnog miljea, koji su, takođe, izvršioci najtežih krivičnih dela, koji pomažu sudovima u donošenju političkih odluka. To je posebno karakteristično za Specijalni sud za ratne zločine, jer taj sud je apsolutno politički, isto kao što je i Tribunal u Hagu, jer i ovaj sud ovde se ne bavi, gospodin Vukčević obilazi beli svet, sastaje se sa tužiocima iz okruženja, kako on voli da kaže, s Bramercom, naravno, slika se s njima i slike im kači o zid, čak i sa Mesićem, ispunjava njihove zahteve, ispunjava političke zahteve vladajuće većine, ili dela vladajuće većine, rekla bih, pre svega, Borisa Tadića i DS-a ovde u Srbiji. Pitala sam više puta i nikada nisam dobila odgovor, iako pretpostavljam da bi sve ono što se ovde postavi kao konkretno pitanje trebalo da dođe do nadležnog organa i da dobijemo odgovor, zato pitam sada gospodina Vukčevića – šta je to Specijalno tužilaštvo za ratne zločine uradilo na pronalaženju i na saradnji s kantonalnim tužilaštvima u BiH, ili tužilaštvima na teritoriji Republike Hrvatske? Šta su uradili za otkrivanje i za procesuiranje ratnih zločina protiv onih koji su ratne zločine izvršili nad Srbima? Naravno, nisu uradili ništa i, nažalost, ne mogu da se pohvale nijednim rezultatom u toj oblasti. Zato skaču na mig svakog kantonalnog tužioca, najčešće one, mislim da je Fatima, a prezime sam zaboravila, iz Tuzle, i na svaki njen mig proširuju optužnicu za navodne ratne zločine na teritoriji opštine Zvornik. Kada ovo govorim, mi srpski radikali uvek to naglašavamo, insistiramo da se svaki ratni zločin istraži, ali, takođe, znamo da svaki ratni zločin ima svog zločinca i da svaki zločinac, imenom i prezimenom, treba da odgovara. Predsednik SRS-a dr Vojislav Šešelj je već sedmu godinu u Haškom tribunalu. Pitanje koje bih postavila gospođi Malović da je danas ovde, a nije, odnosno pitala sam to i gospodina Vukčevića, naravno, preko vas, pa ili nije dobio pitanje, ili mu ne pada na pamet da odgovori – jeste šta je to neki zvanični državni organ u Srbiji uradio, kada se na nekom zvaničnom razgovoru s tim raznim belosvetskim činovnicima zapitao – koliko to treba da prođe vremena da bi započeo postupak Vojislavu Šešelju u Haškom tribunalu? Koliko vremena treba da traje taj postupak? Zašto je postupak protiv Vojislava Šešelja prekinut, kada je ostalo samo nekoliko sati da se ispitaju svedoci optužbe, dok su svi oni koji su do sada ispitani pokazali i dokazali, kao da su svedoci odbrane protiv Vojislava Šešelja, ono što tvrdim od početka, jer ne postoji nijedan jedini dokaz da je izvršio ratni zločin, pošto nije izvršio, ili da je izvršio bilo koje krivično delo, jer ga nikada nije izvršio? Šta je uradila gospođa Malović kao resorni ministar? Da li je pitala Bramerca, kada je bio pre neki dan tu u poseti – zašto Haški tribunal ne želi da adekvatno pregleda i utvrdi zdravstveno stanje Vojislava Šešelja? Zar je malo što je u Haškom tribunalu i u vezi sa Haškim tribunalom umrlo, odnosno ubijeno 13 Srba? Zar je malo što su ubili Slobodana Miloševića, zato što ga nisu adekvatno lečili? Zar nije smešno i ironično da dobijamo u našim medijima saopštenje Haškog suda, odnosno onog sudskog veća – da Vojislav Šešelj ima problema s krvnom slikom zato što ima previše kilograma? Zar je to nalaz lekara? Sada su doneli odluku da ga više neće pregledati lekari iz Holandije, nego će to biti neki nezavisni, možda iz Amerike, ili iz Velike Britanije – oni su baš nezavisni kada je u pitanju Vojislav Šešelj. Kolega Zoran Krasić je pokušao da kaže, nažalost, nije uspeo, opomenut je zbog toga – da su možda i neke sudije, o kojima je on govorio, podnele zahtev za razrešenje od sudijske funkcije upravo iz razloga što su iritirani ovakvim odnosom naših vlasti prema Haškom tribunalu i odnosom naših vlasti prema predmetu Vojislava Šešelja koji se vodi u Haškom tribunalu. Lepo je to kolega Krasić objasnio. Mi pouzdano znamo da veliki broj sudija, javnih tužilaca i njihovih zamenika pomno prate suđenje Vojislavu Šešelju u Haškom tribunalu. To rade i studenti prava i većina diplomiranih pravnika, zato što tamo ima šta da se nauči i iz oblasti prava, i iz oblasti srpske istorije, i, najvažnije, iz patriotizma. To je nešto o čemu treba da se govori. Mi, nažalost, moramo da koristimo ovakve tačke dnevnog reda, jer nismo u prilici da negde drugde na ovaj način govorimo. Mi svake nedelje, kad kažem "mi", mislim na tim koji pomaže odbranu Vojislava Šešelja i Zorana Krasića kao šefa toga tima, u 12 časova redovno držimo konferencije za novinare. Obaveštavamo novinare da bi oni obavestili javnost Srbije – šta se dešava u Haškom tribunalu, jer ta konferencija je posvećena isključivo sudskom predmetu Vojislava Šešelja u Hagu. Elektronski mediji su, otprilike, od septembra prošle godine prestali to da prenose. Ovi štampani su, tu i tamo, sa po dva-tri ili pet redova. Kako naši predstavnici, odnosno predstavnici naše vlasti, uopšte reaguju kada je u pitanju Haški tribunal? Kada je doneta ona strašna presuda petorici Srba osuđenih ukupno na oko 100 godina zatvora za navodne ratne zločine na KiM-u, onda su reagovali zvaničnici u Srbiji, kao i u slučaju kada su donete oslobađajuće presude za Nasera Orića i Ramuša Haradinaja. Kako su reagovali Boris Tadić, Mirko Cvetković i Rasim Ljajić na ovu najnoviju presudu, gde je Veselinu Šljivančaninu kazna, sa pet, povećana na 17 godina zatvora? Tako što su rekli da te odluke nisu dobre, da su preterane. Šta je suština i zašto su reagovali? Kažu – takvim odlukama još više će pasti rejting i popularnost Haškog tribunala u očima građana Srbije. Dakle, Rasima Ljajića, Borisa Tadića, Mirka Cvetkovića i sve koji su reagovali na ove presude ne interesuje što general Lazarević umire u Hagu; ne interesuje ih što će ta presuda vezana za ratne zločine na KiM-u i te kako negativno uticati na ovu tužbu, koja je, u svakom slučaju, neobavezujuća, a koja se odnosi na priznanje lažne države Kosovo. To ih nije briga. Nije ih briga što će ti ljudi doživeti kraj svoga života u ko zna kojim kazamatima širom Evrope i ko zna na koji način će biti maltretirani tamo gde budu služili kaznu zatvora. To nije briga predsednika države, niti predsednika Nacionalnog saveta za saradnju s Haškim tribunalom. To nije briga ni ministra pravde, ni ovog Vukčevića, ni svih onih koji su se na tu temu, navodno, brižno oglašavali – njihova briga je što građani Srbije ne veruju Haškom tribunalu i što ih građani Srbije najoštrije osuđuju što i dalje tvrde da moraju da nađu Ratka Mladića i Gorana Hadžića i predaju ih Haškom tribunalu. Šta je još mogao biti razlog da gospodin Mahovac zatraži da više ne bude na funkciji zamenika javnog tužioca u Sremskoj Mitrovici? Recimo, obećanje, koje traje od 2001. godine – da će pravosuđe biti nezavisno i u budžetskom smislu od izvršne vlasti. Šta ste u tom pravcu uradili? U svakoj izvršnoj kampanji obećavate da ćete doneti poseban pravosudni budžet. Pošto nema predstavnika predlagača, nema ko ni da mi odgovori, ali pozivam da se ne poziva na Ustav, jer i u okviru ustavne odredbe postoji mogućnost da se jasno opredeli pravosudni budžet i, ono što nikada niste uradili, da se zna gde idu sudske takse. Vi ste pre nekoliko dana, možda je i taj zakon donet bez kvoruma, izglasali enormno povećanje sudskih taksa, a sudske takse, drage kolege, pogađaju svakog građanina Srbije. Ne postoji građanin Srbije koji nije bio u situaciji ili da nešto overava u sudu, ili da u vanparnici nešto završava, ili u parnici, ili u krivici; nema čoveka u Srbiji koji nije imao kontakt s pravosudnim organima. To je normalno. Koliko će da plaćaju sada te takse i ko može u ovakvoj situaciji da plaća tako enormne sudske takse? Vi ste obmanjivali građane Srbije kada ste pričali da ove ekonomske mere Vlade Srbije neće pogoditi najšire slojeve. Hoće, ali svakog svakcatog građanina Srbije, i to mnogo više obične ljude nego ove kojima se smanjuje plata za 10%, jer kad se uzme od više, lakše se preživi, nego onaj koji je već na ivici egzistencije. Kako će da žive, imali ste i danas poslaničko pitanje, zaposleni u sudskoj upravi, koji rade za 12.000, ili 15-16.000, najviše 21.000 dinara? I to opet zahvaljujući vašem zakonu o državnim službenicima, a isto imate i u Parlamentu Srbije. U Parlamentu je prepušteno sekretaru Parlamenta, a po sudovima –predsednicima sudova, da sami procenjuju ko će biti državni službenik, a ko državni nameštenik. Ista stručna sprema, iste poslove ljudi rade, ovaj u ovoj sobi je nameštenik i radi za 16.000, a ovaj u ovoj sobi je službenik i radi za 22.000. I jedno i drugo je bedna plata, ali ta razlika ne sme da postoji. Možda se ovo finansira od sudskih taksa. Pogledajte koji kvalitetan papir ima "Pravda u tranziciji", tako se zove časopis kojem u impresumu stoji da su izdavači Tužilaštvo za ratne zločine Republike Srbije i Centar za tranzicione procese. Dakle, Tužilaštvo za ratne zločine troši državne pare da bi izdavalo ovaj časopis. Slušajte ko je u redakciji ovog časopisa: Drago Hedel, Refik Hodžić, Marijana Milosavljević, Vera Ninić, Aleksandra Petrović, Gordana Petrović, Ema Radosavljević, Rade Radovanović, Antonela Riha, Jasmina Seferović, Ivan Stojković, Gordana Suša, Filip Švarm, Tatjana Tagirov, Miloš Vasić. Jedan broj ovih imena je poznat široj javnosti Srbije i za jedan broj ovih imena većina građana Srbije bi rekla da nikada ništa nisu uradili za Srbiju, za građane Srbije, već da intenzivno rade sve što je u suprotnosti s interesima države. Ko je u Izdavačkom savetu časopisa "Pravda u tranziciji"? Dragoljub Albijanić, Nadežda Gaće, prof. dr Momčilo Grubač, Velimir Ćurguz-Kazimir, Omer Hadžiomerović, Jadranka Jelinčić, Ivan Jovanović, Snežana Malović, Ivana Ramić, Andrea Simić, Siniša Važić, Bruno Vekarić, Vladimir Vukčević. Dakle, očigledno se radi o samopromociji ovih ljudi. Samo ću na nekoliko stvari da skrenem pažnju, šta je to objavljeno u ovom poslednjem broju. Intervju s gospođom Malović, koja, između ostalog, kaže, intervju je na 3-4 strane: "Javnost treba da zna da su novi pravosudni zakoni oni koji nas vode u Evropu. To Evropa traži od nas i spremna je da reformu podrži iz svojih fondova". Dakle, zato što smo dobili neki dinar iz tih evropskih fondova, gospođa Snežana Malović je ovde promovisala zakone o ukidanju preko 100 sudova u Srbiji. Nažalost, skupštinska većina je glasala po partijskom zadatku za te zakone, iako je najmanje jedna trećina narodnih poslanika izvan sale priznala da takav zakon ne treba da se donosi i dan-danas Boga mole da ne dođe do primene tog zakona. Podsetite se koliko je narodnih poslanika iz skupštinske većine podnelo amandmane i tražilo da se ne ukidaju ti sudovi. Naravno, ne bi trebalo tako, ne bi trebalo da vodimo računa o lokalpatriotizmu, ali je svako za sredinu iz koje dolazi tražio da se tamo sudovi ne ukidaju.Nažalost, kada je došlo do glasanja, glasali su za takve zakone koje je ovde predstavljala gospođa Snežana Malović. Ona dalje kaže u ovom intervjuu: "Naglašavala sam i da su izbori sudija i tužilaca često bili podložni političkim pritiscima i ličnim uticajima, pa će se na taj način, na ovaj njen način, postići da u pravosuđu Srbije rade stručne, osposobljene i dostojne sudije i javni tužioci. Novi zakoni će omogućiti i uspešnu borbu protiv svih oblika kriminala, a posebno sprovođenje Nacionalne strategije za borbu protiv korupcije i pranja novca." Dakle, gospođa Malović je u ovoj prvoj rečenici priznala sve ovo što sam danas ovde iznosila, a to je – na koji način su se birale sudije i tužioci. Mene, ni srpske radikale, a, sigurna sam, ni većinu građana Srbije, nije ubedila da će po ovim njenim novim zakonima tu nešto da se promeni, s obzirom na to da ni ovi zakoni, i o tome smo govorili kada su bili na dnevnom redu, nemaju precizne kriterijume za izbor sudija i za izbor javnih tužilaca. Reče još gospođa Malović da očekuje da će proces vizne liberalizacije biti završen za nekoliko meseci. Mi smo, kaže, blagovremeno uradili sve poslove koji su nam povereni, u tom smislu mogu da se složim s ocenom da smo blizu beloj šengen listi. Nekoliko dana nakon nje, Boris Tadić reče da se ne zna koliko smo daleko od bele šengen liste i da se više ne licitira tim datumima. Ne znam da li je pročitao ovu "Pravdu u tranziciji" i da li zna da njegovi dragi ministri i dalje pričaju drugačije od onoga što je on govorio. S ovom reformom slaže se i Vladimir Vukčević, tužilac za ratne zločine Republike Srbije, i on je ovde napisao, nije dao intervju, on je mnogo pametan, pa je to sam napisao. Između ostalog, kaže: "Ovako korenita reforma bio bi stres i za zemlje sa znatno uređenijim pravnim sistemima od našeg. Drugi izazov je implementacija ovih zakona. Nažalost, praksa prethodnih godina pokazala je da uprkos dobrim zakonima njihova sprovodivost biva otežana njihovom neadekvatnom primenom." Dakle, potvrđuje ono što mi tvrdimo, a tvrdimo da izvršna vlast, da visoki funkcioneri iz vlasti upravljaju pravosudnim organima, odnosno jednim delom sudija i jednim delom tužilaca. Gospođa Snežana Malović, čiji su to zakoni, ostaće zapisana u istoriji Srbije kao neko ko je potpisao rešenje o izručenju Radovana Karadžića Haškom tribunalu a da joj na pamet nije palo da pita gde je Radovan Karadžić bio dva dana, ko ga je kidnapovao i zašto je negde bio sakriven? Ta gospođa Malović je ovim zakonima, čiju primenu je najavila za 1. januar 2010. godine, dodatno dovela sve sudije i javne tužioce i njihove zamenike u zavisan položaj u odnosu na izvršnu vlast. Sve sudije, svi zamenici i javni tužioci drhte, strahuju kada će taj reizbor, da li će se nešto zameriti, ne daj bože, lokalnim demokratama, da li će taj glas stići do ovih ovde u Beogradu, da li će neko da vodi računa o rezultatima tih sudija i tih tužilaca, ili će, kao što je poslednjih devet godina prisutno u Srbiji, samo partijska pripadnost biti odlučujuća za izbor, odnosno reizbor sudija i javnih tužilaca. Ljudi se s pravom boje, jer imamo najsvežiji primer jedne presude. Neću da govorim o kojoj presudi se radi, radi se, zapravo, o tome da je gospođa Malović pokazala da ne poznaje zakon, pa je zbog prevremenog puštanja na slobodu jednog osuđenika suspendovala dva službenika u Zabeli, a tek dva dana nakon toga, kada je neko pročitao zakon, onda je shvatila da oni iz Zabele, ili iz bilo kog zatvora, ne mogu da odlučuju da li će sudsko veće da pusti nekoga na prevremeno odsluženje kazne ili neće, već da oni samo daju svoje mišljenje o tome kako se taj neko vladao u zatvoru. Kada je shvatila, odnosno kada joj je neko pročitao zakon, onda je gospođa Malović, po najhitnijem postupku, pokrenula inicijativu za razrešenje sudija Vrhovnog suda koji su bili u tom sudskom veću. Dakle, poslala je vrlo jasnu poruku svim sudijama u Srbiji – gospodo sudije, gospodo tužioci, dok su demokrate na vlasti, nemojte da vam padne na pamet da pogledate predmet, da pogledate spis predmeta, samo gledajte ime i prezime; ako je ime i prezime blisko DS-u, ili gurajte u fioku, ili donosite presude kako vam se kaže iz vrha DS-a; ako je neko za koga je izvesno da je na bilo koji način u nemilosti DS-a, tu onda možete da se razmašete, možete da kažnjavate do mile volje. Pročitali ste, verovatno, danas svi u jednim dnevnim novinama za izvesnog Jugoslava Vesovića iz Kuršumlije, iz jednog sela, koji je kažnjen sa 50.000 dinara zato što je vozio motokultivator, i to ne svoj, nego svog oca, jer svoj nema, bez dozvole. Nema para da plati ovaj iznos kazne i čeka kada će doći po njega da ga vode uzatvor. Ne poručujemo nikome da ne treba da se poštuje zakon, ali nemojte silu da pokazujete na nekima. Koliko ste kazni izrekli, govorim o vašim sudijama, onima sa zatamnjenim staklima i sa džipovima koje ne sme nijedan policajac ni da zaustavi? Kako je gospođa Malović bila ekspresna u razrešenju, odnosno u iniciranju razrešenja ovih sudija, gospodinu Zoranu Krasiću i meni nije odgovorila, iako je pitamo od prvog pojavljivanja u ovom parlamentu naizmenično, nas dvoje – u kojoj fazi je inicijativa SRS-a za razrešenje sudije Petog opštinskog suda, Danka Lauševića, koji je u Velikom personalnom veću Visokog saveta pravosuđa, Ministarstvu pravde, Vrhovnom sudu Srbije, dakle, na svim instancama, još od 2003. godine? Nije nam odgovorila ni šta je s predmetom koji je vodio taj Danko Laušević, jer je traženo spajanje tog predmeta, radilo se o tužbi Stanka Subotića-Caneta, to je ovaj što se hvali kako i sa koliko sredstava finansira DS, a upravo smo tada iznosili ono što je gospodin Šešelj iznosio i govorio – o njegovoj vezi s ''duvanskom mafijom'', za koju je danas svakom živom jasno da postoji? Dakle, radilo se o tužbama Stanka Subotića protiv Vojislava Šešelja. Četvrti opštinski sud je tražio da se spoji taj predmet iz Petog opštinskog suda i negde od Ustaničke, gde je Peti opštinski sud, do Bulevara Mihajla Pupina, gde je Četvrti opštinski sud, taj predmet se izgubio. Gospođa Malović nije poslala ono što joj u nadležnosti, svoje službenike, da odu da, po pravu nadzora, vide šta je s tim predmetom, i nikada nam nije dala odgovor. Evo, sada ovo koristim kao pitanje za gospođu Malović, da odgovori na ova dva pitanja koja su za SRS od izuzetne važnosti. Takođe, nemamo informaciju, a verovatno je nije imao ni gospodin Đorđe Mahovac, pa se zbog toga čovek iznervirao i traži da se više ne bavi ovim poslom – da li je javni tužilac nešto uradio po pitanju ove dve najnovije, a velike, afere, vezane za ''Ušće'' i za Luku ''Beograd''. Ogromne pare građana Beograda i građana Republike Srbije date su kroz dodelu ovih placeva. Kao stručnjak, neskromno ću reći, za imovinsko-pravne odnose, tvrdim da javni pravobranilac grada Beograda, kada se pojavljuje u javnosti, laže ili ne zna zakon, možda toliko ne zna, pa onda to nesvesno izgovara kada kaže da je ovaj Petar Matić, ili kako se već zove, koji je na Ušću dobio pet hektara bez dinara, to dobio zato što su se promenili urbanistički uslovi, pa je taj deo parcele pripao parceli na kojoj je objekat koji je on iz treće ruke kupio. Sećate se, prvobitno ga je kupio, za veoma male pare, čuveni Kole, tada je taj objekat prodavan za male pare, a u novinama smo čitali da je arhitekta koji je iz Italije projektovao tu zgradu obavestio da tu ne može ništa da se popravlja već da mora da se sruši iz temelja, pa mora ponovo da se gradi. To je bilo opravdanje što je Kostić kupio za jeftine pare, pa tri puta preprodao tu zgradu. Da se vratim na javnog pravobranioca Grada Beograda, koji bi trebalo da zna da ako su se promenili urbanistički uslovi i ako je zaista ta parcela pripala parceli na kojoj je objekat koji je već kupio Petar Matić, onda je morala da se utvrdi tržišna cena te parcele i da se ta parcela, uz naknadu po tržišnoj ceni, dodeli tom koji je vlasnik tog objekta. Ovde zakon jedino ne predviđa, zato se predviđa tržišna cena, prodajnu cenu na tenderu, jer mora da se proda i može da se proda samo onome ko je vlasnik objekta, ali ne može i ne sme da mu se da, već mora da mu se proda po tržišnoj ceni. Mnogo je razloga i mnogo problema u našem pravosuđu. Nažalost, ovome uveliko doprinosi činjenica da je naše pravosuđe u v.d. stanju. Najpre, nemamo Ustavni sud, imamo dve trećine. Još uvek nismo ispunili onu obavezu iz Ustava, a nećemo i ne možemo je objektivno ispuniti, u idealnim uslovima, pre 1. januara, jer pre toga ne možemo imati Vrhovni kasacioni sud. Nadam se da ćemo ovih dana dobiti informaciju od službi za ustavna pitanja, da o tome raspravljamo. Nemamo Ustavni sud u ustavnim okvirima. Imamo vršioca dužnosti javnog tužioca skoro tri godine. Bez ikakvog razloga je gospođa Vida Petrović-Škero zamenjena Natom Mesarević, opet u v.d. stanju, a Nata Mesarević je poznata i ostaće poznata po tome da joj je, što bi naš narod rekao, jezik izgovorio istinu, pa je, kada je saopštavala javnu presudu optuženima za ubistvo Zorana Đinđića, rekla – dobili smo presudu, umesto – doneli smo presudu. Samo nam nije jasno zašto, gospodo, ako imate većinu i ako ste sigurni da je Slobodan Radosavljević pravo rešenje za državnog tužioca, a gospođa Nata Mesarević, pravo rešenje za predsednika Vrhovnog suda, zašto te predloge ne stavite na dnevni red, pa da se raspravlja o tome, da bar u jednom segmentu imamo pravosuđe usklađeno sa svojim sopstvenim ustavom. Šta se dešava s Ustavnim sudom, ovakvim kakav jeste? Srpska radikalna stranka, naši opštinski odbori Zemuna i odbornička grupa iz Zemuna su podneli zahtev da se ispita ustavnost raspisivanja izbora u Zemunu, koji su, inače, zakazani za 7. jun, koje srpski radikali jedva čekaju i na kojima očekujemo ubedljivu pobedu, i to nikada nije bilo sporno. Ali, borili smo se za princip i tražili smo da Ustavni sud utvrdi da li je ta odluka u skladu sa zakonom ili nije. Mi tvrdimo da nije. Ustavni sud je dozvolio da se izbori raspišu, da izborna kampanja uveliko krene, pa da tek onda o tome raspravlja i odlučuje. Što reče pre neki dan, u jednim novinama, gospodin Sava Anđelković, eminentni beogradski advokat, šta će se desiti ako Ustavni sud bude objektivan i bude radio u skladu sa zakonom, pa presudi, odnosno odluči da ovo što je urađeno na nivou grada Beograd, a odnosi se na opštinu Zemun i raspisivanje izbora, nije u skladu sa zakonom, pa ta odluka bude doneta kada već budu završeni izbori i kada bude formirana nova skupština? Mora se desiti to da se sve vraća u pređašnje stanje. (Predsednik: Vreme.) Hvala. Vreme zaista leti.
Zahvaljujem, gospođo Radeta. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja jedinstvenog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa, ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 93. Poslovnika? (Ne) Pre nego što zaključim jedinstven pretres o Predlogu odluke, da li predstavnik predlagača želi reč? Gospodin Boško Ristić nije tu. Znači, očigledno, ne želi. Zaključujem jedinstven pretres o Predlogu odluke o prestanku dužnosti zamenika javnog tužioca. Pošto smo obavili jedinstven pretres, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučiti o Predlogu odluke. Zahvaljujem na saradnji. Rad nastavljamo sutra, u 10 časova.