Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, otvaram sednicu Jedanaestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u Dvanaestom sazivu. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 128 narodnih poslanika. Podsećam vas da je članom 49. Zakona o Narodnoj skupštini predviđeno da kvorum za rad Narodne skupštine prilikom svakog odlučivanja postoji ako je na sednici prisutna većina od ukupnog broja svih narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje kartice u poslaničke jedinice. Zahvaljujem. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno, u ovom momentu, 166 narodnih poslanika, odnosno da je prisutna većina od ukupnog broja svih narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Da li neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje u skladu sa članom 287. Poslovnika? Reč ima Enis Imamović. Izvolite.
Hvala, predsedniče. Trenutno se u Srbiji sprovodi koordinisana politička kampanja progona jedne učiteljice iz Novog Pazara, i to od strane samog državnog vrha, režima i režimskih medija, u šta je uključena policija i tužilaštvo. Čitava ta kampanja ima za cilj da zastraši Bošnjake i da stvori prepreku i strah u ostvarivanju njihovih identitetskih prava. S obzirom da čitav slučaj prati ogromna zloupotreba od strane državnih organa, prekoračenja zakonskih ovlašćenja, izlaženja iz zakonskih okvira, mi poslanici SDA Sandžaka, kao legitimni predstavnici bošnjačkog naroda u ovom parlamentu imamo nekoliko pitanja. Pošto je sve krenulo od ministra prosvete i obrazovanja, svoje prvo pitanje danas upućujem ministru Branku Ružiću. Ispred sebe imam Ustav i zakone o upotrebi državnih simbola. Ni u Ustavu, ni u zakonu ne piše obaveza intoniranja himne u školama. Ovo je važno zapamtiti zbog daljih nezakonitih postupanja u vezi kojih ću postaviti i danja pitanja. Dalje, Ustav i zakon jasno određuju gde se, kada i kako upotrebljavaju državni simboli, a u članu 40. određuju se i posebna ministarstva koja imaju pravo bliže propisati način i upotrebu državnih simbola, i to - ministar odbrane, ministar unutrašnjih poslova, ministar spoljnih poslova i ministar saobraćaja. Kao što vidite, ovde u ovlašćenim ministrima nema nigde ministra prosvete, niti se u zakonu pominju škole. Zato tražim objašnjenje od ministra Ružića, po kom ovlašćenju i po kom članu Ustava i zakona je on kao ministar prosvete nametnuo takvu jednu naredbu? Sama polazna tačka, vidite, sama polazna tačka ove kampanje je na klimavim nogama i nema uporište u Ustavu i zakonima. Šta se dalje dešava? U nekim režimskim medijima se prenosi snimak sa društvenih mreža u kojima se presuđuje da je jedna učiteljica prekršila Ustav, prekršila zakone, srušila državu, napravila katastrofu. A, šta je dokaz? Ministar prosvete posle izdaje saopštenje za javnost, pa on presuđuje da je učiteljica prekršila zakon, šalje inspekciju u školu, a pri tom javno diktira inspekciji kakav zaključak treba da donese. Uključuje se, zatim, policija i tužilaštvo. Privode jednu uglednu ženu, čestitu učiteljicu na saslušanje. Zašto je privode? Zbog snimka na društvenim mrežama koje su neki zlonamerni režimski mediji, za koji su neki zlonamerni režimski mediji već napisali i optužnicu i presudu, bez ijednog dokaza. Šta se vidi na tom snimku? Vidi se učiteljica koja izvodi nastavu na bosanskom jeziku, odeljenju koje pohađa nastavu na bosanskom jeziku, u skladu sa Ustavom i zakonima i pušta himnu Bošnjaka, koja je garantovana Ustavom i zakonima ove države, i čak odobrena od strane tog istog Ministarstva prosvete kao nastavna jedinica. I šta je tu sporno? Mi smo juče imali sastanak sa načelnikom policije i tužiocem. Pokušali smo da saznamo ko je i na osnovu čega i na osnovu kog zakona, koji tačno član Ustava i zakona je ta učiteljica povredila i koje krivično delo joj se stavlja na teret. Nismo dobili ni jedan konkretan odgovor. Očigledno je da policija i tužilaštvo kriju stvarnog nalogodavca ovog političkog obračuna i političkog progona. Zato sa ovog mesta postavljam pitanje i Republičkom javnom tužiocu i ministru policije – ko je i na osnovu čega naredio uzimanje izjave od Adele Karahmetović Melajac? Da li je to uradila policija sama? Ako jeste, ko je to naredio? Ako je policija uzela izjavu na osnovu naloga tužilaštva, ko je potpisao taj nalog? Koje delo i na osnovu kojih dokaza joj se stavlja na teret? Mi smo juče u medijima čuli novu optužnicu protiv nje. Neko je presudio da je ona prekršila neki nepisani zakon, da je ona prekršila neko pravilo neutemeljeno u zakonu.
Gospodine Imamoviću, pošto je isteklo pet minuta, zahvaljujem vam se.
Dakle, i u Čačku je intonirana pogrešna himna, pa pitam da li je neko pokrenuo postupak protiv toga? Dakle, ovde smeta što je učiteljica vrlo uspešna, vrlo ugledna u očuvanju tog identiteta.
Ja moram da vas prekinem. Pet minuta je prošlo. (Enis Imamović: Imam samo još jednu rečenicu.) Ne može, pet i po minuta. Imate vremena u toku rasprave. Pošto je poslanička grupa SVM zamolila, i molim vas da to uvažite, imajući i vidu da je umro bivši predsednik Skupštine AP Vojvodine gospodin Egereši, pa idu na komemoraciju i sahranu, daću reč sada Rozaliji Ekres. Izvolite.
Hvala lepo, predsedniče. Poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, ispred poslaničke grupe SVM želim da postavim pitanje vezano za program „Moja prva plata“. Kao što je poznato položaj mladih, kao jedne od najranjivijih kategorija na tržištu rada, veoma je nepovoljan. U odnosu na opštu populaciju, prema zvaničnoj statistici, beleži se njihova dvostruko veća stopa nezaposlenosti. U strukturi nezaposlenih lica na evidenciji Nacionalne službe za zapošljavanje, prema godinama starosti, učešće mladih do 30 godina iznosi 21%. Nezaposlenost mladim ljudima i njihovim porodicama donosi ozbiljne poteškoće, jer dugotrajna nezaposlenost ostavlja trajne posledice, narušava se normalan život, smanjuju razvojne mogućnosti. Mladi koji nisu zaposleni najčešće ostaju da žive sa svojim roditeljima, kasnije zasnivaju porodice i teže se odlučuju za rađanje dece. Stoga, naša poslanička grupa daje punu podršku nastavku programa „Moja prva plata“ koji je prošle godine bio uspešna mera za poboljšanje položaja mladih na tržištu rada. Putem ovog programa mladima je bilo omogućeno da uz državnu subvenciju, preko podsticajnih mera, steknu prvo radno iskustvo. Njih 8.224 je bilo obuhvaćeno programom na koji se prijavio 17.081 kandidat kod 7.524 poslodavca. Iz Ministarstva za rad, zapošljavanje, boračka i socijalna pitanja, 6. avgusta, je saopšteno da se nastavlja sa programom i da je Vlada Srbije donela uredbu o izmenama i dopunama Uredbe o programu podsticanja zapošljavanja mladih „Moja prava plata“, a prema kojoj će taj program biti nastavljen i u 2021. godini. Nacionalna služba za zapošljavanje je 20. avgusta raspisala javni konkurs za realizaciju ovog programa u koji će biti uključeno 10 hiljada mladih sa srednjim i visokim obrazovanjem, do navršenih 30 godina života, bez radnog iskustva, a koji se nalaze na evidenciji Nacionalne službe za zapošljavanje. Program se sprovodi kod poslodavca koji pripada privatnom ili javnom sektoru. Pored fiksne naknade koju obezbeđuje država, poslodavac može korisniku programa isplaćivati dodatna sredstva. Novinsko-izdavačka kuća „Mađar so“, iz koje i sama dolazim, izdaje i štampa jedini dnevni list na mađarskom jeziku u Srbiji. Iz naše štamparije je ove godine izašla i poštanska marka „stepski soko“ Pošte Srbije, koja je nacionalni kandidat na takmičenju za izbor najlepše marke Evrope. Prošle godine je i naša kuća konkurisala za program „Moja prva plata“. Prošli smo sve korake, od prijavljivanja u sistem, do povezivanja sa petoro mladih nezaposlenih kandidata - dva novinara, dva tehničara štampe i jednog saradnika za marketing. Nažalost, ostali smo ispod crte. Umesto potrebnih pet, iz sopstvenih izvora finansiranja smo uspeli angažovati samo dvoje fakultetski obrazovanih mladih ljudi. Poslaničko pitanje upućujem Vladi Republike Srbije, resornom Ministarstvu za rad, zapošljavanje, boračka i socijalna pitanja i Nacionalnoj službi za zapošljavanje - da li bi bilo moguće da u nastavku veoma značajnog programa „Moja prva plata“ svi prijavljeni kandidati, sa kojima se poslodavci povežu i iskažu potrebu za njihovim radnim angažovanjem, budu uključeni u navedeni program? Znači, da li je moguće da svi kandidati koji ispunjavaju uslove dobiju svoju prvu šansu? Naša poslanička grupa smatra da, s obzirom na pozitivna makroekonomska kretanja u zemlji i na izuzetan značaj ostanka i zapošljavanja mladih, nema bolje uloženog novca od davanja prve šanse da se oprobaju na poslu gradeći sopstvenu budućnost, kao i budućnost razvoja društva, u celini. Hvala lepo.
Hvala, gospođo Ekres. Reč ima Samir Tandir.
Poštovani predsedavajući, poštovani potpredsednici Narodne skupštine, koleginice i kolege narodni poslanici, pitanje upućujem Ministarstvu policije i Ministarstvu pravde - šta su preduzeli povodom ubistva humaniste i novinara Edina Hamidovića u Sjenici pre nešto više od mesec dana? Da li su utvrdili okolnosti i odgovornosti nadležnih organa koji su prethodili ovom ubistvu i kako se desilo da izvršilac najtežeg krivičnog dela, ubistva, napusti zemlju? Pre nešto više od mesec danas, poštovane koleginice i kolege, na šetalištu u Sjenici, na korzou, među masom ljudi, slučajnih prolaznika, ubijen je čovek koji se zvao Edin Hamidović, čovek koji u svom životu mrava nije zgazio, humanista i novinar. Ubijen je pred svojom suprugom, pred svojom decom samo zato što je neki zločinački, bolesni um u tom trenutku pomislio da mu se mišljenje i stavovi Edina Hamidovića ne sviđaju. Kada govorimo o ovom slučaju, molim vas, drage kolege, poštovani narodni poslanici, da imamo u vidu da se radi o čoveku koji je otac sedmoro dece, da je većina nas ovde i onih koji nas gledaju su roditelji, ni jedan stav ni jedna ideja nije vredna toga da neko pomisli da nekom zbog drugačijeg mišljenje može da oduzme život, a ovde smo svedoci da se to desilo. Zato odgovor nadležnih državnih organa mora da bude brz, munjevit, efikasan, da više nikad nikom ne padne na pamet da uzima pravo i pravdu u svoje ruke. Ovo su sinovi Edina Hamidovića. To su maloletna deca. On ima pet sinova, a ovo su samo trojica. Ovo govorim ne samo zbog njih, već i zbog svog sina i zbog naše ovde dece. Mi imamo pravo na svoje stavove, imamo pravo i da se ne slažemo, ali niko nema pravo da digne ruku na nekog. Ako ovi zločinci ne budu pohapšeni i surovo kažnjeni, ko nama i našoj deci garantuje bezbednost, ko nama, našoj deci i našim porodicama garantuje da kada izađemo pred ovu Skupštinu da nekom neće pasti na pamet da primeni ovaj sjenički scenario? Potpuno podržavamo, kao najjača bošnjačka stranka, borbu državnog vrha protiv kriminala i korupcije. Na glavnom odboru naše strane usvojili smo i Deklaraciju o borbi protiv kriminala i korupcije, ali ona mora biti sistemska i dubinska. Pozdravljamo hapšenje beogradskog Belivuka, ali sandžački i sjenički Belivuk mora da bude uhapšen. Ne sme biti pošteđenih u ovoj borbi. Svi oni koji su se ogrešili o zakon, svi oni koji misle da su bolji od drugih i da to silom primenjuju moraju da odgovaraju pred nadležnim državnim organima. Ono što je jako važno i što hoću da istaknem, znamo ko je povukao obarač, ali ono što je suštinski važno jeste ko im je dao političku zaštitu i podršku, na čijim su oni odborničkim listama, ko ih je kandidovao za neke važne državne funkcije. To je ono što trba da ispita i policija i tužilaštvo. Ono što takođe policija i tužilaštvo moraju da utvrde jeste da je Edin Hamidović pre svog ubistva nagoveštavao da mu se preti, da mu se preti ubistvom od istih onih koji su izvršioci ovog zločina. Zašto policija i zašto tužilaštvo nisu reagovali? Minimum onog što ministar policije i ministarka pravde treba da učine, jeste da se šef policije u Sjenici smeni jer nije izvršio svoj zadatak, a ključni zadatak policije jeste da obezbedi javni red i mir i da svi građani ove zemlje budu mirni i da budu spokojni. Tužilac, takođe u Sjenici, mora da bude razrešen jer apsolutno ništa nije učinio u povodu ovog i drugih slučajeva na koje smo ukazivali u prethodnom periodu. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima Muamer Bačevac.
Uvažene koleginice i kolege narodne poslanice i narodni poslanici, uvaženi predsedavajući, prošle nedelje na lokalnim portalima u Novom Pazaru pojavila se vest da je na konkursu za prijem novih radnika u Poreskoj upravi u Novom Pazaru primljeno devet lica i od toga devet pripadnika srpske nacionalnosti i ni jedan Bošnjak, i ako je bilo jako puno Bošnjaka koji su konkurisali na ovaj konkurs i zadovoljavali sve uslove koji su konkursom traženi. Takođe se navodi da je više uposlenih, odnosno onih koji su prošli konkurse i dobili radna mesta za ove inspektore, da nisu uopšte iz Novog Pazara, iz praktično regije ovog dela Srbije. Ja vas podsećam da zakoni, kao i Ustav Republike Srbije izrazito zahtevaju da, naravno, pre svega stručnost se ispoštuje i to da u državnim institucijama se preslika odnos stanovništva u toj regiji, odnosno da nacionalne manjine i većinski narod budu zastupljeni u odnosu u kojem žive na toj teritoriji. Nažalost, Bošnjaci su i pre ovog konkursa u ovoj instituciji bili manje zastupljeni. Ako je istinit ovaj podatak, on bi bio i porazan i izrazito nepravedan. Zamislite u jednom gradu u kome je 90% do 95% preduzetnika bošnjačke nacionalnosti dolaze inspektori finansijskih koji su isključivo srpske nacionalnosti. To bi zaista bilo neprihvatljivo i to ne bi bilo u skladu razvoja dobrih međunacionalnih odnosa u toj regiji. Stoga tražim od Ministarstva finansija da mi informacija o broju i nacionalnoj pripadnosti zaposlenih na ovom konkursu daju i dostave, na ovom konkursu za inspektore finansijske u Novom Pazaru. Ukoliko se ispostavi da je ova informacija tačna, tražim od Ministarstva da se poništi navedeni konkurs zbog očiglednih nelogičnosti i nepravilnosti, jer logici je neprihvatljivo da na svih devet mesta budu primljeni pripadnici srpske nacionalnosti, ako je većina prijavljenih imalo bilo bošnjačke nacionalnosti i zadovoljavali su sve kriterijume. Sigurno je bar na jednom mestu jedan konkurent Bošnjak bio bolji od njegovog konkurenta ili konkurencije. Želim da kažem da treba o ovakvim stvarima pristupiti jako pažljivo u cilju izgradnje jednog multietničkog društva i promovisanju Srbije kao države, kao što je i tradicija, da vodi računa o pravima nacionalnih manjina u ovoj zemlji. Takođe, želim da pozovem praktično državu da sa posebnom pažnjom ne vodeći se za tendencionalističkim izjavama određenih političara ili tendencioznim novinskim naslovima se ophode prema slučaju, da kažem, prema novinskoj aferi koja je ispala u gradu u Novom Pazaru oko intoniranje himne. Ja vam dajem podatak čist, jer moja deca idu u tu školu. Ja sam pitao svoju decu da li je intonirana himna Republike Srbije, rekli su mi da jeste. Znači, troje moje dece pohađa bosanski jezik u toj školi. Znači, molim nadležne organe i pozivam da vrlo pažljivo istinito ispitamo šta se desilo, da se ne podižu tenzije i da se ne pravi jaz između Bošnjaka i Srba u jednoj sredini u kojim su tradicionalno dobri odnosi između ta dva naroda. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima potpredsednik Narodne skupštine, Stefan Krkobabić.
Zahvaljujem, gospodine Orliću. Poštovane kolege narodni poslanici, najpre bih se zahvalio Kancelariji Vlade Republike Srbije za Kosovo i Metohiju i Ministarstvu za brigu o selu na iscrpnim, preciznim i ohrabrujućim odgovorima na moje poslaničko pitanje od 22. jula 2021. godine a u vezi sa programom podrške razvoju zadrugarstva u srpskim sredinama na Kosovu i Metohiji. Vladina Kancelarija za Kosovo i Metohiju mi je odgovorila da se planira pružanje podrške novoformiranim zemljoradničkim zadrugama na teritoriji opštine Leposavić, Istok i Gnjilane, kao i na teritoriji grada Priština. Takođe, planirano je i osnivanje zadruge na teritorijama opština Kosovska Kamenica, Štrpce i Orahovac. Vlada Srbije je u proteklom periodu pomogla pokretanje i razvoj manastirskih ekonomija u manastirima Duboki potok, Draganac i Gračanica. Ministarstvo za brigu o selu mi je u odgovoru na poslaničko pitanje posebno naglasilo da su svi programi podrške razvoju zadrugarstva, kao i svi ostali programi koji imaju za cilj poboljšanje života na selima na čitavoj teritoriji Republike Srbije, dostupni i da na iste mogu konkurisati naši građani iz južne srpske pokrajine. To se odnosi na trenutno aktuelan program dodele bespovratnih sredstava za kupovinu seoskih kuća sa okućnicom za mlade bračne parove, kao i program nabavki mini-buseva za potrebe prevoza seoskog stanovništva, ali i na programe poboljšanja društvenog standarda i očuvanja kulturno-istorijske baštine na selu, što je naročito bitno za ostanak i povratak srpskog stanovništva na Kosovu i Metohiji. Takođe, Kancelarija za Kosovo i Metohiju im je odgovorila da će podržati svaku inicijativu srpskih manastira i crkava u AP Kosovo i Metohija za formiranje manastirskih ekonomija. S obzirom da su najstariji srpski manastiri na Kosovu i Metohiji stari i po osam vekova, istovremeno činili prve velike zadruge i crkvene ekonomije, kao i da su u radu Nacionalnog tima za preporod sela Srbije već uključeni najveći velikodostojnici SPC, nadbiskup beogradski Stanislav Hočevar i predstavnici islamskih verskih zajednica, moje današnje pitanje je sledeće – da li za podršku manastirskim zadrugama, posebno na Kosovu i Metohiji, kao i zadrugama pri drugim verskim zajednicama, pogotovo u rudnim područjima Srbije, moguće obezbediti tzv. „pozitivnu diskriminaciju“ prilikom dodele i rasporeda podsticajnih sredstava iz budžeta Republike Srbije? Ovo pitanje upućujem Ministarstvu finansija Republike Srbije, Ministarstvu za brigu o selu i Kancelariji za Kosovo i Metohiju. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima Đorđe Milićević.
Zahvaljujem, gospodine Orliću. Napadi na Srbiju i njene zvaničnike ne jenjavaju. Što je Srbija jača, to se iz različitih tabora čuju uvrede i napada se sve što nosi prefiks „srpsko“. Ovo je toliko evidentno i zaslužuje pažnju i reakciju državnih organa jer se često radi o kršenju zakona i često se radi o kršenju Ustava. Jasno nam je da u regionu ima različitih afiniteta, ali je pogubna činjenica to što u najrazličitijim formama atakovanja na Srbiju najviše učestvuju domaći, nazovi, političari ali i druge javne ličnosti. Najsvežiji primeri su pokretanje pitanja vojvođanske nacije. To je inače stara separatistička i veoma opasna ideja cepanja srpske nacije i stvaranje Vojvodine kao republike, odnosno pretvaranje teritorijalne odrednice u nacionalnu, što je potpuno neprihvatljivo i nije u duhu pravnog poretka. Nigde se na svetu teritorijalna pripadnost ne poistovećuje sa nacionalnom pripadnošću. Zašto bi Srbija bila izuzetak. Što se tiče himne u Novom Pazaru, niko ne podiže tenzije. Umesto državne himne u Novom Pazaru u jednoj od osnovnih škola puštena je himna sandžačkih Bošnjaka. (Samir Tandir: Nije to istina.) Ja samo konstatujem ono što je rečeno Ministarstvu prosvete, a ćutao sam kada ste vi govorili. Kada ste vi govorili, ja sam ćutao, kolega. Dozvolite da završim. Ističemo da Srbija obezbeđuje visok stepen prava svih nacionalnih manjina koje sa nama žive, ali simboli države moraju da se poštuju svuda, pa i u sredinama gde žive manjine. To su himna, zastava i grb i tu je zakon jasan. Apsolutno su nedopustive izjave kvazi političara koji pravdaju ovakve postupke govoreći o nekakvom genocidu i da Ustav krše predsednik države i ministar prosvete koji u stvari traže poštovanje državnih simbola. To je kao svuda u svetu obaveza prema državi u kojoj živimo. Maločas je citiran i zakon. U članu 36. Zakona o državnim simbolima stav 1. tačka 4) kaže se da se himna koristi u drugim slučajevima koji nisu u suprotnosti sa Ustavom i zakonom. Ministar je propisao na osnovu toga da se himna izvodi na početku prvog časa, što je po nama pozitivno, jer jačanje nacionalnog i državnog identiteta je potrebno u ovim turbulentnim vremenima. Ovde nije problem samo što nije intonirana himna Republike Srbije već je strašno to što je puštena tzv. himna sandžačkih Bošnjaka, a ko je tu himnu dozvolio, čija je to himna? Himne imaju države, a Raška oblast, koju oni zovu Sandžak, nije država. Iskoristio bih priliku da podržim donošenje zakona o upotrebi srpskog jezika u javnom životu i očuvanju ćiriličkog pisma koji upravo ima za cilj da nas podseti da su u Srbiji srpski jezik i ćirilica u služenoj upotrebi, ali da moramo negovati i promovisati upotrebu srpskog jezika i ćirilice upravo zato što su zanemareni u javnom životu. Neki kvazi političari u Srbiji kažu da je tzv. građanska Srbija uvek stajala rame uz rame sa istomišljenicima u regionu i mi to ne sporimo, jer zajedno polaze od iste teze, a to je - što gore po Srbiju to bolje po nas. Tako samo potvrđuje stepen njihove mržnje prema svakom uspehu Srbije, ali i prema očuvanju našeg nacionalnog identiteta. Dolazimo do najnovijih političkih ekscesa od strane onih koji su uvek preživljavali samo na incidentima i negiranju Srbija. Srbija se nikad nije mešala u unutrašnja pitanja drugih država, ali je uvek stajala uz svoj narod gde god da živi i to pravo niko ne može da nam ospori. Tokom jučerašnjeg dana jedan, nazovite političar, se usudio da pozove na hapšenje predsednika Narodne skupštine Republike Srbije Ivice Dačića zbog navodnog mešanja u unutrašnje stvari druge države što je klasična zamena teza, jer predsednik je vrlo jasno postavio pitanje – da li je aktivnost tog kvazi političara narušavanje ustavnog poretka Crne gore? Konkretno pitanje Vladi, koje bih zapravo trebalo proslediti Vladi Crne Gore, jeste šta je ovaj kvazi političar tražio u štabu onih koji su organizovali proteste protiv ustoličenja pravoslavnog mitropolita u Crnog Jogi na Cetinju gde se vekovima to čini i da li je to širenje verske netrpeljivosti i kao što je predsednik Narodne skupštine rekao narušavanje ustavnog poretka Crne Gore. Zamislite da su u Srbiji organizovani protesti protiv verskog čina bilo koje veroispovesti, a da u tome učestvuju političari iz Srbije. Kakva bi tada bila reakcija? Ono što nas posebno interesuje da li je moguće utvrditi da li se pojedine političke stranke iz Srbije finansiraju iz centara moći u Crnoj Gori i naravno iskoristio bih priliku da ume poslaničke grupe SPS čestitam ustoličenje mitropolitu crnogorsko-primorskom gospodinu Joanikiju. Zahvaljujem.
Hvala gospodine Milićeviću. Reč ima Uglješa Mrdić. Izvolite.
Zahvaljujem predsedavajući. Uvažene kolege narodni poslanici, uvaženi građani Republike Srbije, predsednik Srbije Aleksandar Vučić je prilikom obraćanja javnosti, gostujući u jednoj televizijskoj emisiji jasno rekao da neće dozvoliti urušavanje Srbije ni izvan Srbije, ni u Srbiji, ni sa Vračara. Kada je rekao sa Vračara, tu je jasno i glasno mislio na sve one koji ne misle dobro Srbiji, a koji svoje političko delovanje skoncentrišu na centralne beogradske opštine, na Beograd i upotrebljavaju sve moguće metode ne bili urušili vlast Republike Srbije i predsednika Aleksandra Vučića. Ti centri moći u pojedinim opozicionom strankama imaju svoje pipke i u regionu. Oni se tajno sastaju i na Vračaru, i u Trstu i u Crnoj Gori. Oni imaju i svoje junake. Jedan od junaka tih opozicionih centara moći koji žele po svaku cenu da sruše Aleksandra Vučića je i Radoje Zvicer, pa i njihovi istomišljenici prilikom nedavnih neželjenih dešavanja na Cetinju, nosili su i dres na kojem piše Zvicer 23, svetlo zelene boje. Dakle, to su pristalice one politike, politike protiv Aleksandra Vučića koji nemaju junake kao što mi imamo junake u Srbiji poput Novaka Đokovića i drugih naših sportista čije dresove i slike nosimo, oni imaju junake kao što je Radoje Zvicer, vođa Kavačkog klana koji podržava one opozicione elemente koji žele da sruše Aleksandra Vučića. Pri tom, svedoci smo da ne prođe dan, ali bukvalno da neko iz dela opozicije okupljene oko Dragana Đilasa i Marinike Tepić putem društvenih mreža i putem sredstava javnog informisanja ne uputi pretnje na račun predsednika Aleksandra Vučića i njegove porodice. Zato, upućujem pitanja nadležnim državnim institucijama, prvenstveno MUP-u, tužilaštvu i Ministarstvu pravde – šta rade sve državne institucije, ne samo da zaštite predsednika Vučića i njegovu porodicu, nego i da se procesuiraju ove pretnje? Predsednikov sin Danilo ne može da ode na godišnji odmor, ne može da ode na more da ga ne fotografišu pojedini opozicioni lideri i njihovi saradnici i to ne objave javnosti. Dakle, oni i dalje prate kretanje porodice Vučić, oni i dalje na najgori mogući način prete, a mene je sramota da prenesem te pretnje i uvrede na račun Vukana, Danila i Milice, dece našeg predsednika. Sve to rade samo zato što im je cilj da uruše Srbiju, a da bi urušili Srbiju moraju da sruše Aleksandra Vučića. Znaju da je svakome od nas slaba tačka naša porodica. Zato i prete predsedniku, zato mu i prate decu i gledaju na svaki način da oslabe Aleksandra Vučića. Zato ne može naš predsednik da nastavi ovako dobro da vodi politiku ako nema podršku svih nas, prvenstveno državnih institucija, prvenstveno što se tiče zaštite bezbednosti porodice. Zato postavljam pitanje i pozivam nadležne organe da reaguju još brže i efikasnije, imamo mi povremena saopštenja o odlučnoj reakciji tužilaštva ili policije što se tiče pronalaska nekoga kada preti smrću, ali to je nedovoljno, jer su ovi napadi svakodnevni. Ako državne institucije budu reagovale brže i efikasnije, ja se nadam da će se u Srbiji pobuditi svest, čak i među onima koji su protiv vlasti Aleksandra Vučića, da ga kritikuju politički, a da njegovu porodicu ostave na miru. Svaka porodica je svetinja, svačija deca su svetinja. Nemojte, Dragane Đilasu, Marinika Tepić i ostali i vaši saborci, nemojte da uzimate porodicu Aleksandra Vučića u usta u vašoj političkoj borbi. Iznesite program ako ga imate, a nemate. Vaš jedini program je da se vratite na vlast, da otimate kao što ste otimali od građana Srbije. na kraju, uzdam se u državne institucije. Nadam se da će svi ovi tzv. junaci preko tvitera i društvenih mreža koji ludački prete da će biti i pronađeni i uhapšeni i procesuirani. Zašto? Zbog Srbije, zbog bezbednosti dece, zbog bezbednosti svih porodica u Srbiji. Da bi mogli da nastavimo i da se borimo za našu decu i da pravimo rezultate i da Aleksandar Vučić zajedno sa svojim saradnicima i Vladom Srbije nastavi da Srbiju vodi u sigurnu budućnost, sve državne institucije u Republici Srbiji moraju da rade brže i efikasnije i svačija porodica da bude bezbedna. Hvala. Živela Srbija.
Hvala gospodine Mrdiću. Pošto se više niko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa ne javlja za reč, nastavljamo sa radom. Obaveštavam vas da je sednici sprečena da prisustvuje narodni poslanik Dijana Radović. Dostavljeni su vam zapisnici sednica Devetog i Desetog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 12. Sazivu. Pošto današnjoj sednici prisustvuje većina od ukupnog broja narodnih poslanika, konstatujem da postoji kvorum za usvajanje zapisnika sa navedenih sednica. Obaveštavam vas da je proverom u službi za poslove Odbora za administrativna-budžetska i mandatno-imunitetska pitanja utvrđeno da tom Odboru niko do narodnih poslanika nije dostavio u pisanom obliku primedbe na navedene zapisnike, pa prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje zapisnik sednice Devetog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u Dvanaestom sazivu, održane 21. i 22. jula 2021. godine. Molim narodne poslanike da se izjasne. Zaključujem glasanje: ukupno – 174, za – 158, nije glasalo – 16 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Zapisnik sednice Devetog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u Dvanaestom sazivu. Stavljam na glasanje zapisnik sednice Desetog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u Dvanaestom sazivu, održane 28. i 29. jula 2021. godine. Molim narodne poslanike da se izjasne. Zaključujem glasanje: ukupno – 176, za – 164, nije glasalo – 12 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Zapisnik sednice Desetog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u Dvanaestom sazivu. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, uz saziv sednice Jedanaestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u Dvanaestom sazivu, koja je sazvana na zahtev 237 narodnih poslanika, saglasno članu 106. stav 3. Ustava Republike Srbije, članu 48. stav 3. Zakona o Narodnoj skupštini i članu 249. Poslovnika Narodne skupštine, dostavljen vam je zahtev za održavanje vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije sa određenim dnevnim redom sadržanim u zahtevu. Za sednicu Jedanaestog vanrednog zasedanja određen je sledeći D n e v n i r e d: 1. Predlog zakona o zaštiti potrošača; 2. Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Kraljevine Maroko o saradnji u oblasti odbrane; 3. Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Ruske Federacije o osnivanju i uslovima delatnosti kulturno – informativnih centara; 4. Predlog zakona o potvrđivanju Okvirnog sporazuma o zajmu LD 2070 (2020) između Banke za razvoj Saveta Evrope i Republike Srbije za projektni zajam – Studentsko stanovanje; 5. Predlog zakona o potvrđivanju amandmana na Montrealski protokol o supstancama koje oštećuju ozonski omotač; 6. Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Savezne Republike Nemačke o saradnji u oblasti odbrane; 7. Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Kabineta ministara Ukrajine o izmenama Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Kabineta ministara Ukrajine o ukidanju viza za njihove državljane; 8. Predlog odluke o izboru viceguvernera Narodne banke Srbije; 9. Predlog odluke o izmenama Odluke o izboru članova i zamenika članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije, na predlog poslaničke grupe „Aleksandar Vučić – Za našu decu“ od 15. jula, i 10. Predlog odluke o izmenama Odluke o izboru članova i zamenika članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije, na predlog iste poslaničke grupe. Narodni poslanik dr Aleksandar Martinović, na osnovu čl. 92. stav 2, 170. i 192, a shodno članu 157. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine predložio je da se obavi: 1) zajednički jedinstveni pretres o tačkama pod rednim brojem od 2. zaključno sa 7. koje sam upravo saopštio, i 2) zajednički jedinstveni pretres o tačkama pod rednim brojem 8, 9. i 10. Da li predlagač želi da obrazloži? Ne želi. Zahvaljujem. Stavljam na glasanje ovaj predlog i molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster na poslaničkoj jedinici. Zaključujem glasanje: ukupno – 176, za – 165, nije glasalo – 11 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj predlog. Prelazimo na rad po dnevnom redu. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, saglasno članu 27. i članu 87. st. 2. i 3. Poslovnika, obaveštavam vas da će Narodna skupština danas raditi i posle 18.00 časova, zbog potrebe da donese akta iz Dnevnog reda današnje sednice. Saglasno članu 90. stav 1. obaveštavam vas da su pozvani da sednici prisustvuju: Tatjana Matić, ministar trgovine, turizma i telekomunikacija; Uroš Kandić, državni sekretar; Višnja Rakić, pomoćnik ministra; Tamara Samardžić, viši savetnik i Vera Rovčanin Orlović, rukovodilac grupe za pravne poslove u turizmu. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 157. stav 1. Poslovnika, otvaram načelni pretres o Predlogu zakona o zaštiti potrošača. Pozdravljam prisutne predstavnike Vlade i pitam da li predstavnik predlagača, Tatjana Matić, ministar trgovine, turizma i telekomunikacija želi reč na samom početku? Da. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovani narodni poslanici, uvaženi građani Srbije, pred nama se danas nalazi Predlog zakona o zaštiti potrošača, koji je sačinjen na osnovu analize primene efekata važećeg Zakona o zaštiti potrošača koji je donet još 2014. godine. Ovaj zakon koji se nalazi danas pred vama je takođe rezultat rada Radne grupe u kojoj su bili, naravno, zastupljeni kako predstavnici trgovaca, tako i potrošača, kao osnovnih subjekata potrošačkog odnosa, ali naravno i ostali relevantni nosioci zaštite potrošača i stručna javnost. S obzirom na to da je zaštita potrošača ustavna kategorija Republike Srbije i da predstavlja jedan od primarnih sistemskih ciljeva naše države i pre svega rada resornog Ministarstva za trgovinu, turizam i telekomunikacije, današnji predlog zakona pre svega ima za cilj da ponudi nova zakonska rešenja koja će omogućiti potrošačima da svoja prava ostvaruju efikasnije i uz što manje troškova i da na taj način zapravo garantujemo visok nivo zaštite potrošača u Republici Srbiji. Ovaj zakon koji je danas pred vama predviđa čitav niz novih zakonskih rešenja i mera kojim će biti regulisane obaveze i zaštićena prava svih potrošača, ali takođe predlaže obaveze, odgovornosti i pravila koja se odnose na delovanje i na rad trgovaca i koje će u budućnosti, sigurni smo, dovesti do poboljšanja i pre svega do stvaranja jedne mnogo bolje pozicije potrošača i ostvarivanja njihovih potrošačkih prava. Razlozi za usvajanje Predloga zakona o zaštiti potrošača se ogledaju pre svega u sprovođenju sistemskih i konkretnih pravnih i institucionalnih instrumenata zaštite prava potrošača kojim se obezbeđuje regulisanje svih pitanja od značaja za potrošače, ali takođe i unapređuje se nivo zaštite i informisanosti potrošača i putnika o uslugama putovanja čime je postignuta delimična harmonizacija sa direktivom EU o putovanjima, paket aranžmanima i povezanim putnim aranžmanima iz 2015. godine, reč je o direktivi EU iz 2015. godine. Poštovani poslanici, smatram da je zakon koji se danas nalazi na dnevnom redu višestruko značajan i da će višestruko doprineti zaštiti prava potrošača i da će se ovim putem i na ovaj način potrošačko pravo u Republici Srbiji kretati u skladu sa propisima EU. Verujem da ćete uvideti potencijal predloga da osigura i unapredi zaštitu prava potrošača u Srbiji, kao i da ćemo, ukoliko je to potrebno, imati konstruktivnu raspravu o svim mogućim daljim unapređenjima. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, ministarka. Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? Za reč se javio Veroljub Arsić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, odbor je predložio Narodnoj skupštini da prihvati Predlog zakona u načelu. Razloga ima i te kako iako je prethodni zakon bio donet 2014. godine. moramo da budemo svesni da je trgovina nešto što je živa materija, da se način i oblici trgovine neprestano menjaju i da trgovci na određene načine pokušavaju da plasiraju svoju robu i usluge i da smo izašli iz onog tradicionalističkog načina trgovine da građanin ode samo u trgovinu, pogleda robu, kupi je i na taj način ostvari neki obligacioni odnos sa trgovcem, da ne kažem da je uvek bilo u uvek će biti zloupotreba prilikom trgovine često i od strane trgovaca, često i od strane potrošača i da je potrebno svakim narednim zakonom koji donosimo u nekom vremenskom periodu te mogućnosti zloupotrebe smanjivati na najmanju moguću meru. Isto tako pojavila se i ta čuvena trgovina na daljinu, pogotovo telefonom, telefonskim pozivima. Verujte da je mnogo građana izražavalo negodovanje zato što ih pojedini trgovci pozivaju, pogotovo ako je to bilo i u vremena kada se to ne radi posle 22,00 sata i potpuno je razumljivo njihovo nezadovoljstvo i potpuno je razumljiva potreba da se jedan takav vid trgovine potpuno upodobi u skladu sa zakonom i reguliše na način koji je predviđen zakonom. Naravno, imali smo sada i određenih nekih situacija po pitanju i važećih zakona, da vidimo kakva je bila primena. Očekujem u raspravi u načelu da ćemo i do toga doći, kakva je bila primena važećih zakonskih propisa, kakve su to izmene koje se tiču tih propisa i naravno, kako bi naši državni organi, pre svega tržišna inspekcija i drugi organi, mogli da reaguju kada dođe do kršenja zakona. Tu pre svega mislim na raskid ugovora i način dokazivanja raskida ugovora, kako to izgleda danas. Mogu da kažem da tu još uvek postoji jedan veliki, veliki broj zloupotreba od strane prodavaca kada je to u pitanju. Kasnije ću u raspravi, u načelu da pokažem i neke primere da je morao na kraju naš Odbor nadležni da se umeša da bi zaštitio preko tržišne inspekcije pojedine potrošače, kako su ih prodavci pokušavali da one obaveze koje imaju po zakonu da ispune. Mislim da osim sudske zaštite da treba i državni organ da izrekne pokretanje prekršajnog postupka ka takvim trgovcima, da bismo na određen način rasteretili i tržišnu inspekciju i pravosudne organe, zaštitili potrošače. Mislim da je Predlog zakona dobar, da svakako unapređuje zaštitu potrošača i očekujem u načelnoj raspravi da ćemo da istaknemo sve one prednosti koje ovaj zakon ima.
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Jelena Žarić Kovačević, predsednica Odbora za ustavna pitanja.
Hvala vam predsedavajuća, uvažena ministarka sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici. Mi smo na Odboru za ustavna pitanja i zakonodavstvo razmatrali ovaj Predlog zakona koji se danas nalazi pred nama u načelnoj raspravi i ocenili smo da njegove odredbe jesu u skladu sa Ustavom i zakonskim rešenjima Republike Srbije. Naravno, uvek moramo imati u vidu, analizu efekata zakona, kao i rad Radne grupe kako je ministarka upravo navela. Sa druge strane moramo i dati šansu nekim novim zakonskim rešenjima od kojih očekujemo pozitivne efekte, pre svega, koji će se odnositi na popravljanje položaja potrošača i koji će se odnositi na kvalitetnije ostvarivanje njihovih prava. Predlog zakona o zaštiti potrošača, osim što vrši usklađivanje sa pravilima koja važe u EU, unaprediće rad udruženja i Saveza za zaštitu potrošača, uvešće efikasniji sistem kazni, kreiraće jednu politiku zaštite potrošača, uspostaviće evidencije potrošačkih sporova koji se vode pred sudovima, ali i regulisaće, recimo, vansudsko rešavanje potrošačkih sporova. Biće tu još detalja koje ćemo moći da čujemo u načelnoj raspravi. Imaćemo raspravu i u pojedinostima. Pružanjem odgovarajućeg pravnog okvira, donošenjem ovog zakona u mnogome ćemo doprineti brzom postizanju efekata koje je, verujem i radna grupa imala pred sobom kao cilj prilikom izrade teksta koji je danas pred nama u formi predloga. Ja bih iskoristila priliku da pozovem koleginice i kolege narodne poslanike da ovaj Predlog zakona u danu za glasanje podržimo. Hvala.
Zahvaljujem. Da li predsednici, odnosno predstavnici poslanička grupa žele reč? Reč ima narodni poslanik Muamer Zukorlić.
Poštovana predsedavajuća, poštovana ministarko sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani, danas je važan zakon pred nama, a voleo bih da sam u prilici da mogu u normalnom ambijentu i na normalan način, kako je to uobičajno i kako smo to činili ranije govoriti o Zakonu o zaštiti potrošača. Sigurno bi to i učinio da pre tačno mesec dana, tačnije 6. avgusta, na gradskom šetalištu u Sjenici, građanin, humanista, otac sedmoro dece, Edin Hamidović, na sred gradskog šetališta, u najvećoj gužvi nije izrešetan od strane pripadnika zloglasne, zločinačke, kriminalne organizacije Latović. On je zbog, dakle, ranjavanja sa desetak hitaca posle nekoliko dana podlegao i ostavio suprugu i sedmoro dece. Njegov jedini greh je to što je vlasnik sjeničkih novina, portala koji je proteklih meseci i godina pisao o ovoj kriminalnoj grupi, o sprezi ove kriminalne grupe sa određenim lokalnim političkim, policijskim pravosudnim, tužilačkim strukturama. Dakle, imali smo prilike što kroz ono što smo dobijali kao informacije, što kroz razne filmove da gledamo razne obračune i razne oblike brutalnih likvidacija, ali čak i na Siciliji ni Kolumbiji, kada bi se desilo da ubice vide šestoro dece ili osobu sa decom, da bi odgađali ubistvo, odnosno likvidaciju. Ovoga puta, likvidiran je čovek pred šestoro dece, maloletne i pred suprugom, u najvećoj gradskoj gužvi i nakon toga ubica, njegov pomagač su odšetali netaknuti, izašli iz zemlje i danas su nedostupni pravdi, pravosuđu, odnosno organima gonjenja. Ovo što se desilo ne može se tretirati kao obično ubistvo i ne možemo dopustiti da prosto nastavimo dalje i kažemo, pa dobro desilo se. Prvo zbog brutalnosti, drugo zbog pozadine, a treće zbog reakcije i nadležnih organa i drugih faktora javnosti. Dakle, mi u Sandžaku znamo i bili smo očevici da zbog nekog poreskog propusta ili nekog drugog prekršaja ili sumnje za krivično delo, da specijalci upadaju ljudima u spavaće sobe u četiri ujutru da bi eventualno našli dokaze za određeno krivino delo, a sada za ovakvo krivično delo, za ovakav zločin sa ovoliko brutalnosti nismo videli da se podigao niti jedan helikopter, da je organizovana bilo kakva potera, čak sedmog ili osmog dana je izvršen pretres kuća i lokala članova pomenute zločinačke, kriminalne bande ubica i silovatelja. Sada ću vas podsetiti koliko dugo, koliko meseci, koliko sedmica i koliko puta sa ovog časnog mesta i sa drugih medijskih pozicija govorim o opasnosti koja se nadvila nad nama, koja se zove sprega politike, policije, pravosuđa, tužilaštva i kriminala. Uvek sam govorio za delove ove zemlje za koje to znam sigurno, odnosno za područje sa koga dolazim. Dakle, ovo je nešto što je svojevrstan presedan u ovoj zemlji. Ono što je takođe teško zabolelo i što izaziva jako puno pesimizma jeste reakcija javnosti, pogotovo medijske javnosti. Mi smo imali od većine medija ćutanje. Evo, meni čak neke kolege malopre dok je kolega Samir postavljao pitanje, onda kažu – čekaj, pa šta se to desilo, kad se desilo? Dakle, očito da većina vas nisu ni čuli da se na teritoriji ove zemlje nešto ovako desilo pre mesec dana i da se uopšte može desiti. To je ono što posebno boli i što posebno ukazuje da nešto grešimo, da imamo određeni problem, određeni propust. Većina medija je ćutala, jedan mediji, tačnije Kurir je na naslovnici posvetio tome stajući u stranu ubica i ove kriminalne grupe i tražeći krivce u nekome drugome koji, eto, nešto želi ovim da uradi u Sandžaku, protiv ove zemlje i poziva na pobunu i tako dalje. Dok su drugi mediji objavljivali naslove tipa - Posle pucnjave u Sjenici, Hamidović je preminuo. Ne, nije posle pucnjave, pucnjava je kada imate određeni obračun između dve strane pa onda od tog obračuna neko bude pogođen i podlegne i premine. Ovde se radi o najbrutalnijem obliku likvidacije. I ukoliko većina medija ćuti, ukoliko imamo bledu reakciju policije i ostalih organa, a mi vam više puta govorimo šta radi tužilac odnosno pomoćnik tužioca u Sjenici, pronašli su mu u njegovoj fijoci dva predmeta koja su vezana za samoga ubicu, za izvršioca ubistva, jedan je krivična prijava o bespravnom nošenju oružja, taj predmet stoji u njegovoj fijoci i nije procesuiran, a mi ćemo i dalje govoriti - pa, dobro, tužilaštvo je odvojen organ, šta da radimo? Ukoliko imamo krivičnu prijavu čije procesuiranje blokira pomoćnik tužioca i ukoliko lice koje je trebalo procesuirati izvrši ubistvo, taj pomoćnik tužioca nije samo neko ko je nesavesno radio svoj posao, neko ko postaje saučesnik, jer da je procesuirao dotičnu osobu za bespravno nošenje oružja, pitanje je da li bi ta osoba bila u prilici da izvrši ovakvo zločinačko krvoločno delo? Druga krivična prijava koja je stajala u fijoci dotičnog pomoćnika tužioca jeste napad na službeno lice. Dakle, ubica, izvršilac ovog gnusnog ubistva je prethodno toliko bio nasilan da je napao običnog policajca i postoji zvanična krivična prijava protiv njega, koja nije procesuirana. Šta još treba da se desi da bismo se uverili ne o sprezi određenih tužilačkih struktura i kriminalne bande, već da bi prosto upalili alarm, da bi shvatili koji stepen te sprege tu zapravo postoji? Narednih dana ćemo dobiti informacije o određenim propustima kod samog tretiranja krivičnog dela, jer nalazimo tri beleške od dvojice tužioca i od policije, vezano za ovo ubistvo. Sve su različite. Znači, informacije koje imamo su od tužioca na licu mesta, od policijskog inspektora koji je dobio nadležnost da prati dalje ovo događanje preko bolnice i dalje, do drugog tužioca koji obavlja razgovor sa ranjenikom pre nego je podlegao u samoj bolnici i mi imamo, dakle, tri različite beležnice. Zamislite koji je to sad stepen savesnosti ili tendencioznosti koga ovom prilikom uviđamo, a kažem, kada budemo imali u svojim rukama sve ove dokumente, o tome ćemo svakako da obavestimo javnost. Ključno pitanje je - da li ćemo sa nivoa svih organa vlasti, onako kako to deklarativno uvek govorimo ovde u Skupštini, kako imamo deklarativno sa pozicija svih nivoa same države, da li ova država hoće da zaista bude država u svim segmentima svoje državnosti, u svim aspektima svoje nadležnosti, na svim delovima teritorije ili ćemo imati selektivan pristup i selektivan odnos? Drugo što smo primetili, organizator i vođa ove kriminalne bande koji je već izbegao u Crnu Goru, ne samo da su se pritajili, poznato je da kada određene grupe izvrše ovakve zločine da se pritaje, sklone se, pa da vide šta će da bude, uradili su gnusno delo, ne, on je narednih sedmica lajao preko društvenih mreža, on je i dalje pretio, pod svojim imenom i prezimenom, on je više pretnji izrekao konkretnim licima koja su nastavila da se suprotstavljaju ovoj kriminalnoj bandi. Hajde sad vi meni, neka mi neko pokuša odgovoriti jer ja, eto, nisam kadar da to shvatim, nisam kadar da shvatim profil, njegov i njih, ne verujem u njihovu hrabrost, jer kriminalci i ubice tog kova, ovoliko prljavi, koji u svojim biografijama i dosijeima imaju silovanja, imaju otimanje devojaka u Sandžaku i Srbije, odvoženje u Frankfurt, podvođenje, prodavanje po nekoliko godina i na kraju ubijanje, da ne bi bili svedoci, sve to ima u dosijeima ove kriminalne bande. Takvi kriminalci, sam pojam kriminalac je čak i neki kompliment jer su oni mnogo gore od toga, ali takvi likovi ne mogu biti hrabri. Takav lik može da se junači samo ako ima neku zaleđinu, samo ako ima neku relaciju koja ga štiti. Dakle, preko dve sedmice, svakoga dana posle izvršenja ovog gnusnog zločinačkog dela oni su i dalje pretili javno, sa svojim potpisima na društvenim mrežama. Prosto, radi se o njihovoj koleraciji sa određenim strukturama u policiji, tužilaštvu i drugim strukturama, kao i političkim strukturama na lokalu, gde oni osećaju sigurnost. Ako se sećate, pre nekoliko susreta ovde, pitao sam i govorio da li će ova država nastaviti sa praksom koju je, nažalost, uspostavila još u 19. veku, da strateška kategorija partnerstva bude sa špijunima i doušnicima? Glavni problem je, bar za prostor Sandžaka, da su kriminalci, tzv. kriminalci, narko-dileri, razni profili tih sitnih i krupnih kriminalaca, ključni doušnici policije i ostalih struktura i da oni mogu da rade šta hoće i da zato budu štićeni. Da li je to strategija ove države? Da vas ne podsećam, znam da vam je bolno, šta se dešavalo na tim relacijama na Kosovu, pa kako je sve dalje završeno. To su strateški pogrešne orijentacije. Naravno, dobro znam da ne može ni jedna država postojati bez špijuna, ali da li smo otišli dotle da ljudima opraštamo ili da tolerišemo ovakve zločine da mogu ubijati kad god hoće i koga hoće i mirno odšetati iz zemlje i biti bezbedni zato što su saradnici, doušnici policije ili neke druge strukture? To su opasne pojave. To su pojave koje ne samo da ugrožavaju građane, već ugrožavaju državu, ugrožavaju sistem. To je pogrešan oblik bezbednosne strategije. Ako je on zvaničan, ograđujem se. Ako je on zvaničan u određenim strukturama ove zemlje, prosto, ne mogu da verujem da je to zvanična strategija, već pretpostavljam da je to neko nasleđe od prošlosti, ali ja sa ovog mesta kao narodni poslanik pozivam da ovu temu otvorimo i da, prosto, napravimo savez protiv ove pojave, jer kriminal ovog formata, ovako prljav kriminal, pogotovo u sprezi sa određenim policijskim, političkim i pravosudnim strukturama je gori do kancera, gori od gangrene. On je najgora bolest i on jede sve i kada dođe do neke tačke, ne može se povratiti. Prema tome, ovo je svojevrstan krik. Sećate se isto tako na jednoj od prošlih sednica, kada sam govorio i kada opet nekome nije bilo prijatno, pobrojao sam koliko je nerasvetljenih ubistava u Novom Pazaru i drugim delovima Sandžaka? To je previše. Može se desiti jedno ili, ne znam, nijedno, ali je to previše. To zapravo znači da na tom delu ove zemlje imamo začepljenja u sistemu bezbednosti, u sistemu pravosuđa. Neću biti maliciozan da govorim da je to namerno, ali nema ni velike razlike u posledici između namere i nehata, posebno po žrtvu. U etičkom smislu ima razlike između namere i nehata, ali u faktografskom i posledičnom nema. Svejedno je da li nekog, ne daj Bože, kamionom pregazite namerno ili nenamerno. Svejedno je za žrtvu ako je ona stradala. Zato ovo pitanje i ovu temu ne možemo više ovako odgađati i ne možemo dopuštati, jer su ovakve teme taoci nekih lokalnih interesa, sitnih, ličnih, pa ovaj tužilac je blizak ovoj političkoj stranci, a ovaj komandir policije je blizak onoj, onoga štiti onaj, onoga štiti ovaj. To je, ljudi, jako loše. To je nešto što će nagristi sistem i nagrizlo ga je do sada. Onda, šta imamo? Imamo, dakle, sa jedne strane, brutalna likvidacija na sred šetališta, pred šestoro dece, nevinog čoveka, čoveka koji je mislio da živi i da može govoriti slobodno u ovoj zemlji i pisati ono što misli, je neprimećena u medijima, a onda, jedna svojevrsna insinuacija koja se napravi oko intoniranja himne postane top tema. Jel to normalan odnos? To nije normalan odnos. To nije normalno, a pri tom se niko ne pita šta je stvarna istina. Dakle, zvanična izjava direktora škole u kojoj radi učiteljica Adela jeste da je učiteljica Adela pustila intoniranje srpske himne na prvom času, a da je himnu sandžačkih Bošnjaka pustila, odnosno intonirala na drugom času. To je izjavio direktor škole. Dakle, ako je tako, a nemam nijedan razlog da sumnjam da je tako, ne postoji nijedan element ne krivičnog, nego ni prekršajnog, ni običajnog, ni procesnog, ni protokolarnog, niti bilo kog drugog čina. Dakle, to je jedan momenat faktografije. Prema tome, od toga sada napraviti… Prosto, ja bih ispitao tužioca koji je dao nalog da se Adela privodi zašto je to uradi. Ono što meni izgleda je da je to zapravo u dosluhu sa Ugljaninom, da naprave performans, da oni uhapse, odnosno nisu je uhapsili, pozvali su je, priveli je na razgovor, učiteljicu Adelu, koja apsolutno ništa nije kriva, koja je postupila po svom nahođenju, ubeđenju i nije prekršila zakone ove zemlje. Dakle, meni to liči na jednu lokalnu partiju, pozorišnu, u kojoj treba Sulejmanu Ugljaninu politički performans u kome će se sada on pokazati spasiteljem i on upada, vodi neku svoju televiziju, upada u policiju, oslobađa učiteljicu Adelu i izlazi, postaje neki kvazi heroj koji je spasio učiteljicu. Dosta više sa takvim zamajavanjima i takvim podmetanjima i takvim oživljavanjima političkih fosila i onih koji nemaju šta drugo u politici da ponude osim ovakvih insinuacija i ovakvih predstava, gde ova stvar postaje važnija od života ljudi, gde se ubicama, kriminalcima dozvoljava da funkcionišu, gde to nije tema, a ovo postaje tema. Naravno da je tema državnih simbola i himne nešto o čemu sam lično i moja politička partija govorili, nešto o čemu treba da razgovaramo, treba da razgovaraju predstavnici države, predstavnici srpskog naroda sa bošnjačkim predstavnicima, a opet, kakva hipokrizija od Ugljanina. Godine 2006. on je bio nosilac kampanje za izglasavanje tog Ustava sa ovom himnom „Bože pravde“. I tada, dok je bio deo establišmenta, dok je imao interese, to mu nije smetalo. Punili su one kutije, falsifikovali taj referendum da bi usvojili taj Ustav. E, sada kada mu treba druga priča – hajmo, druga priča. Zaista, daj da prestanemo više da učestvujemo u tome izluđivanju bošnjačkog naroda u Sandžaku i daj da mu damu priliku da može zapravo da posmatra ono što je dobro i ono što je loše i da na osnovu toga što je dobro glasa, bira onoga koga treba. Poslednja rečenica. Da hoću da budem ironičan i da ima prostora za ironiju, predložio bih da se u Zakon o zaštiti potrošača uvede za prostor Sandžaka panciri za potrošače da bi ih na taj način zaštitili.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Branimir Jovanović. Izvolite.
Hvala, potpredsednice. Poštovana ministarko, poštovani predstavnici Vlade, koleginice i kolege, danas kada razgovaramo o novom Zakonu o zaštiti potrošača moramo da imamo na umu da važeći zakon, koji je još uvek na snazi, je donete 2014. godine, da se za ovih sedam godina promenilo mnogo toga na tržištu. Jednostavno, ovakva jedna oblast je veoma osetljiva, tržište je dinamično. Mi, inače, živimo u jednom društvu koje i nosi negde naziv potrošačko društvo i potrebno je stalno da radimo na unapređivanju zakonskih normi, na unapređivanju pravne regulative da bismo bili u toku sa tržišnim kretanjima. Nadam se da ćemo i ovim izmenama zakona unaprediti pravnu regulativu i otkloniti nedostatke koji sada postoje u praksi. Pored Zakona o trgovini, koji zauzima centralno mesto kada govorimo o uređivanju prometa roba i usluga i ponašanju učesnika na tržištu, podjednako je važan i Zakon o zaštiti potrošača, jer se on direktno odnosi na krajnje korisnike, odnosno odnosi se na kupce roba i usluga. Mi često ovde u parlamentu raspravljamo o merama koje su dobre za privredu, koje su dobre za privrednike, naročito za razvoj privatnog sektora. Ovo je dan kada razgovaramo o jednim drugim merama, merama koje se odnose na korisnike usluga. Mogu slobodno da kažem da su dva veoma važna zadatka države kada govorimo o ovoj oblasti, a to je, prvi, da se obezbede uslovi za stabilno i snabdeveno tržište, a drugi je da se obezbede efikasni mehanizmi da se zaštite potrošači. Da građani budu sigurni da će za svoj novac dobiti proizvode gde se garantuje propisani kvalitet, da na taj način steknu poverenje u pravni okvir i, naravno, da koriste sve mehanizme koji su im na raspolaganju da bi mogli da ostvare svoja prava. Ovaj predlog zakona unosi nekoliko novina u odnosu na prethodni zakon. Jedna od najznačajnijih, po mom mišljenju, je ona koja se odnosi na nov postupak vansudskog rešavanja spora. I do sada je postojala ovakva praksa, do sada je postojao postupak vansudskog rešavanja sporova, ali na jedan drugačiji način. Sada se uvode, pre svega, dve važne izmene. Prva je da su trgovci obavezni da učestvuju u vansudskom rešavanju sporova, a druga je da se finansijski obezbeđuje novac iz budžeta za funkcionisanje tela koji vodi vansudsko rešavanje spora. Ako uporedimo sadašnju praksu, odnosno praksu koja važi po ovom zakonu i ono što sledi, što očekujemo da će biti nakon usvajanja zakona, možemo videti značajan napredak. Na primer, sada se dešavalo da kada kupac reklamira određeni proizvod, može prodavac da odbije reklamaciju uz odgovarajuće obrazloženje. Ne mora da ide na vansudsko rešavanje spora, čak i ako kupac to želi. Onda kupcu, ako je nezadovoljan, jedini način da dođe do pravde jeste da ide na sud. Novi Zakon o zaštiti potrošača predviđa drugačije mere. Samim tim što će se obezbediti sredstva za funkcionisanje tela za vansudsko rešavanje potrošačkog spora je značajan iskorak. Na primer, dešavalo se da roditelj kupi detetu sportske patike i nakon tri, četiri treninga, nakon nekoliko šutiranja lopti i nekoliko trčanja odlepi se đon. Kupac dođe u sportsku radnju, reklamira, dešava se, ja znam takve slučajeve, da trgovac odbije reklamaciju, uz obrazloženje da obuća nije nošena na adekvatan način. Kupcu to nije logično, naravno, želi dalje da potraži pravdu. Ako želi da ide u vansudsko rešavanje spora, on mora da uplati naknadu telu koje je zaduženo za to, koja ja mislim da iznosi 7.500 dinara. Patike, na primer, koje koštaju pet, šest hiljada dinara manje su vredne od tog iznosa novca. Onda se kupcu po sadašnjem zakonu ne isplati da ulazi u takvu vrstu spora, osim ako roba nije neke veće vrednosti. U tom slučaju, čak i ako prodavac želi da uđe u vansudsko rešavanje spora, kupac će biti demotivisan upravo zbog ove naknade. Ovim novim predlogom zakona mi otklanjamo ove nedostatke. Takođe, dešavalo se i da prodavac odbije reklamaciju, kupac je ubeđen da su razlozi za odbijanje reklamacije neopravdani i čak kada želi da plati naknadu za vansudsko rešavanje spora, opet prodavac nema obavezu da uđe u takav postupak. U tom slučaju, kupac mora da pokrene sudsku parnicu. Sama pomisao da se ulazi u sudski postupak, postupak dokazivanja, eventualnog veštačenja u startu demotiviše kupca da nastavi dalje, da pokuša da ostvari svoje pravo. Uvođenjem instrumenta da su prodavci obavezni da učestvuju u ovakvoj vrsti rešavanja spora ohrabriće i kupce i prodavce da reše spor pre samog odlaska na sud. Sama činjenica što će po novom zakonu trgovci biti obavezni da učestvuju u vansudskom rešavanju potrošačkih sporova trebalo bi da ih i motiviše na neki način, da ih privoli da posluju, odnosno da poštuju poslovnu etiku. Uvek treba da važi ona izreka da je kupac uvek u pravu. Dobar trgovac će poštedeti i sebe i kupca da se iscrpljuje u određenim sudskim postupcima i na vreme će uvažiti opravdane reklamacije. Siguran sam, i to je uvek i preporuka trgovcima, da će na taj način dobiti poverenje kupaca i njihovu lojalnost na duži period. Takođe, novi zakonski predlog briše gornju vrednost robe, odnosno usluge koja je predmet spora. Sada je ta gornja vrednost po zakonu 500 hiljada dinara. Dakle, ako je po sadašnjem važećem zakonu vrednost robe koja je predmet spora veća od 500 hiljada dinara ne može se ići u vansudsko rešavanje spora. Ovaj zakon briše tu gornju granicu i mislim da ta gornja granica i ne treba da postoji, jer se na taj način diskriminišu određene kategorije kupaca, recimo, kupci automobila ili poljoprivredne mehanizacije, sve one robe koja ima veću vrednost. Dobro je što će ubuduće vansudsko rešavanje sporova rešavati lica koja su posrednici u skladu sa Zakonom o posredovanju, diplomirani pravnici sa dve godine iskustva u građansko pravnoj materiji i koji su upisani u listu tela koje vodi nadležno ministarstvo. Dakle, alternativno rešavanje sporova je mehanizam koji potrošačima i trgovcima omogućava da sporove rešavaju na brz i efikasan način i pri tome štede novac i jedni i drugi. Tako će i lakše i brže i jeftinije rešiti problem u odnosu na sudske postupke. Da bi potrošači bili upoznati sa svojim pravima predviđeno je da trgovci u prodajnim objektima imaju obavezu da istaknu obaveštenje da su dužni da učestvuju u vansudskom rešavanju spora. Ko ne bude istakao takvo jedno obaveštenje na vidljivom mestu u prodajnom objektu on će morati da plati kaznu od 50 hiljada dinara, što je ista kazna kao i da ne učestvuje o ovakvom jednom postupku. Uvođenjem obavezne medijacije u nekoj meri biće rasterećeni sudovi i novim zakonom je propisano da sudovi imaju obavezu da evidentiraju svaku tužbu potrošača i da jednom godišnje dostavljaju podatke o broju potrošačkih sporova, broju donetih odluka i prosečnoj družini trajanja sudskih sporova. Na ovaj način mi ćemo formirati jednu preciznu evidenciju podataka na osnovu koje ćemo moći da pratimo koliko je potrošačima dostupna sudska zaštita i u kojoj meri je oni ostvaruju. Takođe, ovi podaci će biti dobra osnova da se predlažu dalja sistemska rešenja za ovu oblast. Informacije o broju potrošačkih sporova je i predmet interesovanja Evropske komisije i Evropska komisija koristi ove podatke kada sačinjava izveštaj o napretku Srbije u napredovanju ka EU, a zbog ne postojanja ove evidencije mi do sada nismo mogli da pružimo tačne i adekvatne podatke. Kada govorimo o pravosuđu, moram da istaknem da su prekršajni sudovi u velikoj meri preopterećeni, da su rokovi zastarelosti prekršajnih postupaka kratki i to utiče na svrsishodnost i efikasnost kažnjavanja. Siguran sam da će još jedna novina u Zakonu o zaštiti potrošača uticati da se rastereti rad prekršajnih sudova. Naime, predlogom zakona je predviđeno da tržišni inspektor može da izrekne prekršajni nalog trgovcu. To je predviđeno samo u određenim situacijama, naravno, ne u svim, kao što su situacije kada nije istaknuta cena, kada nije izvršena obaveza predugovornog obaveštavanja kupaca, kada se ne vodi ili se ne čuva evidencija primljenih reklamacija itd. Dakle, u tim slučajevima inspektor može na licu mesta da izrekne novčanu kaznu i ako je kazna plaćena u roku od osam dana postupak je takav, ona se umanjuje za 50%. Uprava za trezor kada proknjiži tu uplatu, vraća povratnu informaciju ministarstvu i time se sav taj postupak vrlo efikasno završava i na ovaj način obezbeđuje se efikasnija naplata sredstava koja pripadaju budžetu. Inače, ovakve mere nisu nepoznate tržišnoj inspekciji i sada tržišna inspekcija koristi ovakve mere, ali po dva druga zakona – Zakon o trgovini i Zakon o oglašavanju. Sada je samo efikasnija procedura, kada govorimo o Zakonu o zaštiti potrošača, jer je sadašnja praksa kada postupaju po ovom zakonu bila da kada se uoči neka nepravilnost inspektor donosi rešenje i dalje se prosleđuje prekršajnom sudu, a onda prekršajni sud izriče konačnu kaznu i samim tim je ceo postupak sporiji. Očekujem da će u budućnosti biti mnogo efikasniji. Kada sam malopre govorio o rešavanju sporova, propustio sam da istaknem ulogu organizacija koje se bave pravima potrošača. Ove organizacije su i do sada imale aktivnu ulogu u rešavanju konkretnih problema prilikom reklamacije. Imale su aktivnu ulogu i u sprovođenju politiku, odnosno u kreiranju politike koja se odnosi na zaštitu potrošača, bilo da učestvuju u savetodavnim telima ili u radu komisija za rešavanje reklamacija, bilo da zastupaju potrošače u parničnim postupcima. Podaci za prethodne četiri godine ukazuju da se građani obraćaju često ovakvim organizacijama, ali da je 82% pomoći koju dobijaju savetodavna pomoć, a samo 10% je pomoć koja su udruženja pružila potrošačima, a koja se odnosi na direktne pregovore sa trgovcima u cilju pružanja, odnosno rešavanja određenog spora. Očigledno je da je neophodan veći fokus na rad udruženja, da se ojačaju njihovi kapaciteti, da budu osposobljeni za rešavanje sporova i veoma je važno, a mislim da to imamo i sada, da svaki region bude dobro pokriven kada govorimo o regionalnim udruženjima koja se bave zaštitom potrošačkih prava. Neophodno je, takođe, da rad ovih udruženja bude transparentan, da građani u većoj meri budu upoznati sa radom udruženja, jer se dešava da oni za njihov rad saznaju tek onda kada se obrate tržišnoj inspekciji, pa tržišna inspekcija iscrpi sve moguće mehanizma, pa ih onda uputi na udruženja za eventualnu pomoć u ostvarivanju prava. Još jedna novina koja možda nije najvažnija, ali vidim da je izazvala dosta pažnje u javnosti, a to je uvođenje registra pod nazivom „Ne zovi“. Siguran sam da je svako od nas bar jednom primio telefonski poziv od neke kompanije da dobije neku ponudu za neki proizvod, da dođe na neku besplatnu promociju i često ti pozivi znaju da iziritiraju ljude, a ne znaju kako da spreče i zaustave dalje pozive. Sada će ovaj registar na jedan dobar način, na sistemski način rešiti ovaj problem. Pokazalo se, a ja sam to čuo, u praksi da su ti pozivi usmereni na one potrošače, obično penzionere i zdravstveno ugrožene potrošače. Proizvodi koji se njima nude uglavnom nisu srazmerni njihovoj finansijskoj moći i kada vrše promociju i prodaju te proizvode, promoteri namerno izbegavaju da ispune svoju zakonsku obavezu i ne obaveste unapred kupca da može da odustane u roku od 14 dana. Kada se onda sve sabere, slegnu utisci, potrošaču bude kasno da vrati određeni proizvod i onda se obraća za pomoć ministarstvu, konkretno tržišnoj inspekciji, a gde je onda teško da se pomogne u takvim slučajevima. Ovo uvođenje registra nije neka novina u zapadnim zemljama. Postoji u zemljama EU, postoji u SAD, Velikoj Britaniji i Australiji. Još jedan problem koji se dešavao u praksi, a smatram da će novi zakon rešiti taj problem jeste kada pružalac usluge pre izvršenja posla klijentu kaže da će ta usluga koštati određeni iznos novca, a kada završi posao ta cena bude znatno veća. Tom prilikom, pre otpočinjanja posla, dovodi u zabludu potrošača. Iz tog razloga zakon predviđa da za pružanje usluge čija je vrednost veća od 5.000 dinara prodavac je dužan da napravi proračun na trajnom nosaču zapisa sa specifikacijom usluge i da dobije saglasnost potrošača i tek onda može da pristupi poslu. Dešavalo se da neko pozove majstora za popravku klime, veš mašine, nema veze i pre nego što krene u posao majstor kaže da će to koštati 3.000 dinara, a kada završi posao kaže da je imao neke neplanirane troškove, da su delovi bili skuplji, pa taj račun izađe do 10.000 dinara i, naravno, potrošač mora da plati to. Ovom zakonskom normom mi ćemo preduprediti da dođe do takvih situacija. Jednostavno, majstor prvo mora da napravi specifikaciju, ponudi je kupcu, kupac prihvati i tek onda pristupa poslu. Ako kasnije budu troškovi uvećani, kupac čak po zakonu nije ni dužan da plati za takve radove. Za pohvalu su i propisi koji regulišu prava potrošača iz oblasti turizma, odnosno rada turističkih organizacija. Veoma je važno, pogotovo u vremenu u kojem živimo, da potrošači budu zaštićeni u ovoj oblasti, da mogu da računaju na adekvatna putovanja, na smeštaj koji je, zapravo, i reklamiran, da ih niko nigde ne ostavi na cedilu. Uz sve ovo mogu da kažem da je ovaj zakon obuhvatio jedan kvalitetan paket mera, koji pre svega ojačavaju mehanizme za zaštitu potrošača, koji otklanjaju slabosti koje postoje u praksi, omogućavaju trgovcima da lakše rešavaju sporove i jača se uloga organizacija za zaštitu potrošača. Mislim da su i to dovoljni razlozi da svi podržimo novi Zakon o zaštiti potrošača. Svakako, poslanici SDPS glasaće za ovaj zakon. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima predsednik poslaničke grupe JS, Dragan Marković Palma. Izvolite.
Poštovana ministarko, dame i gospodo narodni poslanici, Jedinstvena Srbija će podržati ovaj predlog zakona, ali ono što je za nas iz JS najvažnije, kada će doći na dnevni red Zakon o proizvođačima, jer bez potrošača, odnosno bez proizvođača nema ni potrošača? Mi imamo ogroman problem kada su u pitanju naši domaći proizvođači. Naravno, nije to kriva ova vlast i vi kao resorni ministar, krivi su oni koji su potpisali prethodne sporazume i da smo dozvolili da neke države uvoze nešto što se proizvodi u Srbiji i da pravimo konkurenciju domaćem proizvođaču. Konkretno, mislim na poljoprivredne proizvođače koji svake godine, desi im se da je razlika u ceni između onoga što oni proizvode i tržišne cene ogromna, bar jednom mesečno, kao što je na primer cena žive stoke, pa je cena pala za skoro 45%, a u prodavnicama i u klanici, odnosno kasapnicama ostala je ista cena. Ko štititi poljoprivrednog proizvođača kada on kupi neku semensku jedinicu, pa ta semenska jedinica ne da prinos onaj koji piše na kesi ili na džaku tog proizvođača, a da on ispoštuje sve ono što je obaveza i iskoristi, odnosno „preseteno đubre“ i ono đubrivo koje se zove za prehranjivanje poljoprivrednih proizvoda kao što je kukuruz, žito i ostale poljoprivredne artikle? Mi iz JS smatramo da moramo da čuvamo i štitimo selo, jer tako do pre 15 godina ko je imao 20 krava u štali, svake godine je ostajao bez dve krave upravo zbog razlike u ceni. Dalje, šta su dva trgovca? Ako su jedan i drugi potrošači, jedan trgovac kupi od proizvođača neku vrstu robe i proda drugom trgovcu. Ko je tu kupac, a ko je potrošač? Dešava se da dosta prevara ima u tim odnosima, a da su sudski sporovi veoma dugi. Moramo da vidimo kako da ubrzamo te sudske sporove, bez obzira što postoje određene garancije za plaćanje, ali vi znate da te garancije često ne mogu da se iskoriste, osim garancije banke, koja daje jedinu sigurnost. Danas, trgovci i pojedina preduzeća propadnu za nedelju dana i samo čujete da je to preduzeće likvidirano ili radnici ostali bez posla, a dobavljači nikada ne mogu da naplate svoju imovinu, odnosno ono što su dali. Dalje, moramo da vidimo kako da zaštitimo dobavljače za trgovinske radnje, mislim na one manje, jer se otvara na ime i prezime i kada dođe valuta za plaćanje, ta radnja se zatvara i otvara se na neko drugo ime i prezime, kao što se vrše raznorazni zakupi javnih površina u gradovima i opštinama. Kako da zaštitimo ako taj neko ko zakupi neku javnu površinu nije bio poreski obveznik i on nema nikakvu garanciju osim garanciju svoje imovine, a teško da vi možete preko imovine nekoga ko zakupi prostor da naplatite, jer obično se desi da se, na primer, na neko lice koje zakupi javnu površinu ne vodi ništa, da je to mlađe lice iz porodice, kako naplatiti kod takvih lica i šta je garancija kod takvih lica? Pošto se mi nalazimo sada u sezoni turizma, šta su korisnici usluga? Da li su oni potrošači? Jesu. Da li su agencije, neko ko vrši usluge? Da. Agencije se žale na licence da su im veoma visoke licence, a onda prebacuju da je to kriv neko drugi, a naravno da nije kriva ni Vlada, ni resorno ministarstvo. Oni koji su uplaćivali unapred za odlazak negde na odmor, ti ljudi, većina njih je ostalo bez para, a još su ovi drugi, mislim na agencije, koristili ovu situaciju gde je već dve godine korona i epidemija u celom svetu. To je na neki način bilo njihovo pravdanje. Kako te ljude da zaštitimo a da ne budu licence ovolike kolike su bile jer se kaže uzima prosek iz 2019. godine i 2018. godine kada su te agencije dobro radile. Poenta je kako mi da zaštitimo srpske proizvođače i kako da plasiramo srpsku robu u marketima? U bilo koji market da uđemo tu je 80% roba iz uvoza. Mi ne možemo da im zabranimo, ali na neki način da stimulišemo te vlasnike tih marketa, da im se da obaveza ko želi da otvori market a nije iz Srbije ili bilo da je vlasnik iz Srbije, mora u radnji da ima u procentu toliki broj artikala. U Evropskoj uniji postoji nešto što se zove kvote i ne može da proizvodi ko šta hoće i ko koliko hoće. Ako oni to mogu da primenjuju tamo, zašto mi ne možemo da primenjujemo i da zaštitimo svakog čoveka u Srbiji koji se bavi nekim poslom? Na primer, u Grčkoj, a Grčka je veća od Srbije, mogu da čuvaju 3.500 svinja prasilja. U Evropskoj uniji tu kvotu su dobili, a to je veoma mala količina. Ja sam sada vodio u Grčku 992 poljoprivreda proizvođača iz 32 opštine i grada. Taj kod koga smo bili, čoveka, kaže – Eto, mi smo u EU i oni su nas obavezali da ne možemo da čuvamo neku veću količina svinja prasilja, a obrađujemo ne znam koliko hektara zemlje itd. Možemo i mi da donesemo neku odluku, bez obzira što sve ono što je EU tražila od nas kada su u pitanju zakoni, mi smo doneli skoro 97% zakona kao što su u EU, ali nas interesuje, građane Srbije i nas iz JS da mi te standarde građana kada su u pitanju cena koštanja proizvoda koji se proizvode u našoj državi, da li imaju plasman, ko su kupci i ko nam je konkurencija? To je za nas nešto što je najvažnije i ne bih sada samo se vezao za poljoprivredne proizvođače, već i za one druge proizvođače koji proizvode neku drugu vrstu robe. Nažalost, mali proizvođači polako se gase, opstaju samo veliki zbog konkurencije. Jedino po meni što možemo da pravdamo, angažovanje, izgradnja autoputeva, jer nemamo toliko radnika, niti građevinskih mašina i nikad se više nije gradilo u Srbiji nego što se sada gradi. Nemamo dovoljan broj majstora i zato smo angažovali, odnosno država je angažovala neke radnike iz nekih drugih država da bi moglo ono što je neophodno za svakog čoveka u Srbiji, biti na vreme izgrađeno i napravljeno. Ali, ovo što se zove život i hrana bar tu možemo da pomognemo svakom čoveku, jer ne znam da li imate i pratite statistiku da veliki broj radnika sada ne otpušta radnike zato što su uzeli premije od države, odnosno ne premije, nego pomoć i tu moramo da konstatujemo da je država prvi put dala pomoć iz budžeta privrednicima kako bi ti privrednici mogli da zadrže radnike. Inače kada taj dan prestane kao dan za obavezu da drže toliki broj radnika, videćete, ja to ne želim da se desi, ali nemanje 30% radnika ostaće bez posla, jer je opalo tržište i opala kupovna moć. Slučaj je i u Vranju, nije slučaj da neko kritikuje sada – e, vidite Vlada loše radi. Nego ta fabrika u Vranju je imala tržište skoro u celom svetu. Znači, u celom svetu je opala kupovna moć što znači da pošto Srbija se razlikuje od drugih i kada je u pitanju rast bruto društvenog proizvoda i da smo mi jedna od veoma priznatih država u ekonomskom smislu, da prvi put kurs evra traje toliko, a da se ne menja skoro devet, deset godina, što daje sigurnost i kreditnu sposobnost onima koji uzimaju kredit, odnosno iz fabrike i preduzeća gde rade i da sve to kada sagledamo mi se razlikujemo od drugih, ali ovo nije vizija, ovo je nešto što će se desiti, nešto što dva i dva su četiri. Znači, mi kroz tri, četiri meseca ili pet meseci imaćemo minimum 30% radnika otpuštenih sa radnih mesta zato što radnici odlaze na posao, ali te fabrike nemaju tržište, opala kupovna moć i kada su u pitanju proizvođači automobila. Mnogo fabrika u Srbiji ima koje proizvode od sedišta do motora za automobile koji se proizvode i u Nemačkoj i u Italiji i u nekim drugim državama. Kako da zaštitimo mi nas i gde ćemo sa tim radnicima koji 99% će ostati bez posla? Ja vam ovo ne govorim paušalno kao neko ko je čuo negde u kafani, već sam privrednik 37 godina i pratim, imam kontakt sa privrednicima, sigurno i vi, kao resorni ministar, ali šta je to što se zove preventiva? Evo, danas niko od nas, a ni vi nismo govorili o vakcini, vakcina zaustavlja broj zaraženih i čuva sigurnost i radnih mesta i proizvodnju, onu proizvodnju koja mora u sat da ode u neku drugu državu iz Srbije, a da mi imamo veoma mali broj vakcinisanih, kad to kažem, pedeset i nešto posto je broj vakcinisanih. Evo, na primer jedan podatak, u vrtiću jednom, nije bitno gde, 35% zaposlenih je vakcinisano. Pazite, 35%. Vi kao resorni ministar, nije vam zdravstvo u resoru, ali trgovina, turizam i telekomunikacije su veoma važne u vašem resoru, da vidimo i da sada mi, da vam kažemo to nije moja odgovornost ili moja obaveza, pa me to ne interesuje - gde su izvori gde se građani zaraze, dobiju virus, da li je to na nekim svadbama, proslavama? Počela su deca po školama da dobijaju koronu, da se zaraze, od koga su ta deca, da li od kuće odnela u vrtić ili u škole ili da li su oni dobili od zaposlenog u vrtiću? U bolnicama i domovima zdravlja je nešto malo veći procenat, ali i tu je isto ogroman problem. Ako pacijent ode i legne u bolnicu, ostane na odeljenju, pita lekara – jel si se vakcinisao, kaže, nije, onda taj pacijent kaže - lekar bolje zna od mene da li treba ili ne treba i neću ni ja, pošto se nije taj lekar vakcinisao itd. Ništa preče mi nemamo, svako od nas, svakog dana gde god se nađemo da kažemo – vakcinisanje, vakcinisanje i to je nešto što će da čuva i zdravlje, i ekonomski standard, da čuva porodicu. To šta će ko da kaže kao ovi izdajnici Đilas i Vuk Jeremić i da li će oni da se bune ili ne znam šta, za dvadesetoro, tridesetoro ljudi, koliko imaju i ona njihova plaćenica, radnica Marina, baš nas briga za to. Jedan život u Srbiji ne može biti procenjen finansijski da kaže taj život vredi toliko. Život nema cenu, život je neprocenjiva vrednost, a neću ni reći da nije odgovornost svakog od nas. Šta vredi što smo napravili i toliko kliničkih centara i bolnica, imamo možda najbolje uslove, prvi smo dobili četiri vakcine, pre nego što je i Nemačka, najmoćnija ekonomska država u Evropi, a ne koristimo. Vi da danas predložite, 250 poslanika, subotom ili nedeljom, ili petkom kada ne radimo, da obiđemo po neki grad i da svako do nas bude zadužen, da molimo svakog ko se nije vakcinisao, da se vakciniše. Da antivakseri nemaju pravo preko društvenih mreža da pozivaju neke druge da se ne vakcinišu, ako oni ne žele. Telekomunikacija ima neke indirektne veze sa vama, ne možete ni vi sve da postignete, naravno, ali sada kada je najpotrebnije državi, da vidimo kako direktno da pomognemo svakoj porodici. Molim i poslanike koji nisu vakcinisani, da se vakcinišu, da mi budemo za primer. Vakcinisao sam se, neću reći među prvim građanima Srbije, ali na samom početku, cela moja porodica, imam 12 članova u porodici, svi živimo u jednoj kući. Samo troje njih koji imaju do 11 godina, to su moj unuk i dve unuke, nisu vakcinisani, a svi ostali smo vakcinisani. Kako mi možemo da pobedimo to zlo? Samo vakcinom. Ne vredi Krizni štab i Kon i ne znam ko da priča, ljudi su to shvatili kao da je to sada neka priča na televiziji, jednom nedeljno se sastane štab i da se predlog, ne znam, može da radi ova terasa, ne može ona itd. Mogu da se ljute, evo juče smo imali štab u Jagodini i rekli smo svakom direktoru, svih škola, da odštampaju dopis i da zamole roditelje da se ne prave slavlja, rođendani, punoletstva itd, da se odlože. Ugostiteljski objekti neka rade, ali samo vakcinisani da uđu. Nek se ljute oni što slušaju, koliko god hoće na mene, ali shvatite, evo npr. Jagodina, 228 je testirano, a 101 ima koronu. To je u svim gradovima Srbije tako, znate, 40%, u svim gradovima Srbije, samo što u nekim gradovima možda ne žele da prijave ti tamo ljudi koji rade, ja ih molim da prijave, ne možemo da kažemo da je kriv direktor doma zdravlja, bolnice ili predsednik opštine, kako bi imali pravo stanje. Imamo 12 na respiratoru, 20% statistika kaže oni koji su na respiratoru mogu da ostanu u životu, odnosno daleko bilo da se ne desi ono najgore, to kaže struka. Šta je dokaz? Da slikamo sad i da šaljemo da vide kako izgledaju ti ljudi na respiratoru ili već ne znam šta? Ove društvene mreže su veliko zlo. Ne samo za laži o političarima, već i veliko zlo kada je u pitanju korona i kada je u pitanju ono što se plasira preko društvenih mreža. Evo, na primer pre neki dan sam gledao desetak, mi se nismo vakcinisali, kaže moja porodica i ja, nikom ništa ne fali, itd. Korona ne bira ni ekonomskog moćnika, ni običnog čoveka, ni onog što pije pivo ispred zadruge na selu. Možda smo svi mi na početku mislili da to nije ništa opasno, ali od broja umrlih svako od nas ko sedi ovde i bilo gde da živi 10% lično poznaje. Sada se taj broj povećava. To je prioritet svih prioriteta poštovana ministarko, da vidimo kako da vi to pitanje prenesete na Vladi. Ne kažem da je moje pitanje možda najpametnije ili nije, svako od nas ovde ko je došao nije zalutao, ima zasluge od svih poslanika, ali ja živim na selu, svakog dana sam sa ljudima i evo sad kad sam bio u Paraliji isto sreo sam i neke druge ljude koji su u Paraliji i drugi ljudi su mi rekli isto – neću da se vakcinišem. Antigen test, to je nula. ništa ne znači. Žena koja je bila vođa puta vodila je jednu grupu u autobusu, bila je negativna, posle drugog dana kada smo stigli u Paraliju pozitivna i zarazila je još sedmoro ljudi. Antigen test je nula da znate. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine Markoviću.
Molim ministarku da mi odgovori.
Reč ima ministarka Tatjana Matić. Izvolite.
Poštovani narodni poslaniče, moram da kažem da kao resorna ministarka za trgovinu, turizam i telekomunikacije sigurno najviše osećamo posledice Kovida 19 i činjenice da trenutno u Srbiji ne postoji dovoljan, odnosno željeni broj vakcinisanih. Mi smo, kao što znate vrlo dobro, vodili vrlo jaku kampanju vezano za vakcinaciju, imali smo sjajne uspehe u trenutku kada većina evropskih zemalja nije imala ni vakcine. Došli smo do trenutka jednog zastoja i način na koji bi to trebalo rešiti sigurna sam da će biti predmet rasprave na sledećem kriznom štabu. Moram da kažem, ja sam se naravno lično vakcinisala i revakcinisala i pre nepunih 10 dana primila treću vakcinu, i mislim da ljudi koji veruju u nauku i koji apsolutno slušaju šta stručnjaci pričaju o Kovidu dovoljno su stekli argumenata da se vakcinišu. Veliki problem koji postoji sa nevakcinisanima ja mislim da bi trebalo pre svega možda da pokuša da se reši kroz jednu kampanju, kroz jednu edukaciju, treba dati priliku stručnim ljudima da pričaju o tome kako bi se neke zablude koje postoje srušile. Nažalost, savremeno doba, tehnologija, naša civilizacija dovela je do mnogih bitnih, do razvoja društva, do osvajanja sloboda. Mnogo toga nam je dostupno i to naravno ima svoje dobre i loše strane kada pričamo o sredstvima, odnosno o načinima komunikacije pogotovu, vi ste spomenuli društvene mreže, one naravno mogu biti izvor različitih netačnih informacija, ne samo iz oblasti medicine, nego i svih drugih oblasti, i postoje načini na koji se to sankcioniše i kroz naše zakonodavstvo i tu sam potpuno saglasna sa vama. Ali, kada govorimo o vakcinaciji ipak mislim da jedna permanentna edukacija, jedna kampanja koja bi konstantno davala priliku, pre svega stručnim ljudima iz oblasti da objasne i da povrate na neki način poverenje koje očigledno da određen broj, procenat građana nema, ali ne samo kod nas nego u čitavom svetu, u vakcinu da je to jedini izlaz iz ove situacije. Ne verujem da će građani verovati više vama ili meni, ili narodnim poslanicima od stručnih lica koja se bave medicinom. Mislim da su ta lica koja su završila fakultete i koji su dobili svoje diplome iz te oblasti, pravi koji treba da govore na tu temu. Naravno, svako ima svoje pravo da u nešto sumnja ili da kritikuje, a na nama kao državi jeste da pokušamo da argumentovano i sa stručnim pristupom tu jednu sumnju koja postoji kod određenog broja građana rešimo. Sektor turizma, pored sektora saobraćaja, najviše je pogođen pandemijom Kovida 19 u čitavom svetu, pa i u Srbiji. Mi kao resorno ministarstvo više puta smo kroz pre svega različite vrste kampanja, imali smo posebno jednu aktivnost koja se odnosila pre svega na vakcinaciju svih zaposlenih u turističko-ugostiteljskoj privredi, jer smo smatrali da je izuzetno važno da ljudi koji rade u sektoru turizma i ugostiteljstva budu vakcinisani kako bi se i na taj način jednostavno stekli uslovi za obavljanje ove delatnosti. Kada govorimo o sektoru turizma i ugostiteljstva sigurno da je od ključnog značaja za opstanak ovih delatnosti u narednom periodu što veći broj vakcinisanih. Definitivno da je i naravno za oporavak ekonomije, kako naše, tako i na globalnom nivou to od ključnog značaja, ali koja su sredstva i koji su načini o tome će se sigurno još dodatno raspravljati i na kriznom štabu. Preneću vašu poruku.
Zahvaljujem. Replika, gospodin Marković. Izvolite.
Hvala ministarko na odgovoru, ali ja principijelno govorim iz moralnih razloga, jer mi narodni poslanici nismo lekari opšte prakse pa sve da znamo. Znači, ono što pričamo u kampanji za šta se mi sve zalažemo i za zaštitu života svih građana Srbije, na to sam mislio da bude naša poruka, a daleko bilo da sam ja pametniji od doktora Kona i od doktorke Kisić Tepavčević i da ne nabrajam sva imena, kada je u pitanju struka. Nešto što se zove život, nešto što se dešava na terenu, ja koliko vidim, vidim doktora Kona uzimaju izjavu iz nekog parka ili iz neke sobice, znači nije na terenu, i on na osnovu statistike i na osnovu svoje struke pravi zaključke i daje savete, ne on, nego uopšte krizni štab. Šta bi smetalo da svako od nas ono što je radio u kampanji, to i sada radi, zamoli građane direktno da molimo da se vakcinišu. Jedino tako možemo da zaštitimo identitet svakog čoveka, a to preko televizije je jedno, a drugo je kada imate vi kontakt i odete u neki dom kulture gde je manji broj građana prisutan ili obiđete… Na primer, ja gde god odem, u neko selo bilo gde u Srbiji, tu se sakupi 50 ljudi. Skoro sam bio u Leskovcu i bio sam u jednom selu, prošao kroz jedno selo, stao ispred prodavnice da kupimo sok, 50 ljudi se okupilo. Svako od njih su poznati ljudi koji sede sa nama kao poslanici i svi mi imamo dobru nameru. Zašto se mi zovemo narodni poslanici? Šta smo mi? Narodni poslanici. Znači, bavimo se od igle do lokomotive. Zahvaljujem. Izvinite ako ste me možda pogrešno protumačili. Ovo nije kritika ni vas, ni Vlade. Sve ste obezbedili, ali to smo mi obezbedili. To je kao kada pravite svadbu i imate u podrumu piće i hranu, podrumdžija nije izneo, razumete, gosti odlaze gladni, a onaj podrumdžija nije znao da ubedi. Hvala.
Zahvaljujem, kolega. Sledeći je narodni poslanik Daniel Đivanović. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, uvažena ministarko sa članovima Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, danas u mom izlaganju planiram da govorim o važnosti uređenog Zakona o zaštiti potrošača i njegovim postojećim elementima. Za poslaničku grupu Savez vojvođanskih Mađara rasprava o Predlogu zakona o zaštiti potrošača je od posebnog značaja iz razloga što će ovaj predlog zakona ispraviti sve uočene nedostatke važećeg zakona i omogućiti dalje usklađivanje sa evropskom regulativom i time, između ostalog, olakšati funkcionisanje i stranih kompanija, tako i mađarskih, koje već u svojim centralama u Evropskoj uniji rade po ovoj regulativi. Najpre iz razloga što će ovaj zakon zaista olakšati ostvarivanje prava svih potrošača, nas, ali i prodavaca u Republici Srbiji, odnosno svojim jasnim definicijama staviti u zakonske okvire prava, ali i obaveze jednih i drugih. Strategija zaštite potrošača za period od 2019. do 2024. godine predviđa zakonodavne mere u cilju unapređenja sistema zaštite potrošača u Republici Srbiji u skladu sa novim izazovima na svetskom tržištu i potpunijom zaštitom u skladu sa najboljom EU praksom. Republika Srbija preuzela je obaveze kojima će, između ostalog, obezbediti politiku aktivne zaštite potrošača u skladu sa zaštitom koja je na snazi u Evropskoj uniji. Zakon o zaštiti potrošača predstavljao je do sada značajan pomak u smislu obezbeđivanja visokog nivoa zaštite potrošača, uspostavljanje mehanizma za sprovođenje zakona, osnaživanja udruženja i saveza udruženja za zaštitu potrošača, obezbeđivanja potpune usklađenosti sa potrošačkim pravom Evropske unije, jačanje državnog institucionalnog okvira politike zaštite potrošača. Međutim, tokom primene Zakona o zaštiti potrošača uočeni su određeni nedostaci koji sprečavaju njegovu potpunu primenu u praksi i nemogućnost da se pruža i garantuje zadovoljavajući nivo zaštite potrošačima u Srbiji, prevashodno usled nepostojanja funkcionalnog i institucionalnog okvira za vansudsko rešavanje potrošačkih sporova, nepostojanja preciznog broja potrošačkih sporova pred sudovima, nedovoljne zaštite putnika potrošača u oblasti turizma, nepostojanje efektivne kazne koja ima odvraćajuće dejstvo, potrebe za višim nivoom odgovornosti i javnosti u radu udruženja i saveza udruženja za zaštitu potrošača i neusklađenosti potrošačkog prava Republike Srbije sa novim propisima Evropske unije o putovanjima, paket aranžmanima i povezanim putnim aranžmanima, a koji potrošačima donose veću zaštitu. Ovaj predlog pred nama danas uređuje osnovna prava i obaveze potrošača, materijalno-pravne uslove pod kojima se obezbeđuje njihova zaštita, pravne instrumente za ostvarenje potrošačkih prava pred sudovima, drugim državnim organima i telima za vansudsko rešavanje sporova, prava i dužnosti udruženja i saveza udruženja za zaštitu potrošača, informisanje i edukaciju potrošača, prava i obaveze državnih organ u sferi zaštite potrošača, kao i druga pitanja od značaja za zaštitu potrošača. Osnovna prava potrošača su: pravo na zadovoljavanje osnovnih potreba, pravo na bezbednost, pravo na obaveštenost, pravo na izbor učešća, pravo na pravnu zaštitu, pravo na edukaciju, pravo na zdravu i održivu životnu sredinu. Ova prava su socijalna prava, više načela, koja nisu utuživa niti praćena sankcijom. Istovremeno, ovaj zakon ne štiti samo potrošače, on štiti i poštene trgovce, jer će se smanjiti manevarskih prostor onih koji iskorišćavaju nastalu rupu u zakonu i time nanose štetu drugim trgovcima i pružaocima usluga koji svoj posao rade čestito i zakonito. Na primer, majstori će sada za sve popravke skuplje od 5.000 dinara morati da izdaju predračun i mogu da počnu da rade tek kada dobiju pismenu saglasnost. Odstupanje od proračuna moći će da bude do 15%, a sve preko toga, potrošač nije dužan da plati. Siguran sam da povećanje od preko 15% nije ni do sada mogao da ima nijedan majstor koji je od početka planirao da posao uradi kako treba i napravio pošten proračun. Što se tiče informisanosti i edukacije potrošača, Predlog zakona propisuje obavezu trgovca da na nedvosmislen, čitak i lako uočljiv način istakne prodajnu, odnosno jediničnu cenu robe ili usluge i istovremeno upućuje na propise koji uređuju trgovinu i detaljno regulišu materiju isticanja cena. Pružalac usluge mora da označi ukupnu cenu usluge u cenovniku ili u tarifi i istakne je u mestu kome nudi usluge, a ako prostorije u kojima posluje imaju izlog, cenovnik i tarifa se moraju istaći i u izlogu. Za donošenje razumne odluke da kupe robu ili pribave uslugu, pored obaveštenosti o ceni potrebno je da potrošači budu upoznati sa svojstvima robe ili usluga. Ukoliko prilikom zaključenja ugovora trgovac ne postupi u skladu sa obavezom obaveštavanja, potrošač može zahtevati poništenje ugovora, nezavisno od toga da li je trgovac imao nameru da ga propuštanjem obaveštavanja navede na zaključenje ugovora. Pravo da se zahteva poništaj ugovora prestaje istekom godinu dana od dana zaključenja ugovora. Na trgovcu leži teret dokazivanja da je izvršio obavezu obaveštavanja potrošača o podacima i zakonodavac uvođenjem oborive zakonske pretpostavke skida teret dokazivanja sa onoga koji nešto tvrdi na onoga protiv kojeg se radi pretpostavka. Kod zaštite potrošača u ostvarivanju prava iz ugovora na daljinu i ugovora koji se zaključuje izvan poslovnih prostorija precizno se definišu obaveze trgovca u slučaju da potrošač izjavi da odustaje od ugovora sa jedne strane kao i obaveze potrošača sa druge strane. Trgovac se obavezuje da izvrši povraćaj uplaćenih iznosa i kada je primenljivo troškove isporuke najkasnije u roku od 14 dana od kada ga potrošač obavesti o svojoj odluci da odustaje od ugovora. Međutim, trgovac ima mogućnost da odloži povraćaj novca potrošaču dok ne dobije robu nazad, odnosno dok potrošač ne dostavi dokaz da je robu trgovcu poslao. Predlog zakona je propisao da ugovorna odredba obavezuje potrošača ako je izražena jednostavnim, jasnim i razumljivim jezikom. S obzirom na to da su potrošači različitog obrazovanja i informisanosti i da je jedna ista odredba može biti potpuno jasna i razumljiva jednom informisanom potrošaču, a nerazumljiva drugom, manje informisanom. Jedan od razloga za donošenje novog zakona je jačanje institucionalnog okvira politike zaštite potrošača, kao i osnivanje tela za rešavanje potrošačkih sporova vansudskim putem. Neophodno je delotvornije, efikasnije i bolje sprovođenje zakonskih rešenja i potpuno usklađivanje sa potrošačkim pravom EU. Propisivanjem posebnog postupka za kolektivnu zaštitu potrošača omogući će se brzo i delotvorno sprečavanje nepoštene poslovne prakse i nepravičnih ugovornih odredaba. Značajna uloga u ovom postupku daje se udruženjima za zaštitu potrošača. Potrebno je da potrošači osećaju da su bezbedni na tržištu i da postoje efikasni mehanizmi za uočavanje i otklanjanje nepoštene poslovne prakse. Delotvornije sprovođenje zakona bi trebalo da se obezbedi između ostalog i uvođenjem nacionalnog registra potrošačkih prigovora, kao i proširivanjem opsega vršenja nadzora od strane inspekcijskih organa i unapređenjem mehanizma za vansudsko rešavanje potrošačkih sporova. Ako je recimo potrošaču organizator ponudio kao zamenu drugo turističko putovanje istog ili višeg kvaliteta on može da tu ponudu prihvati i plati eventualnu razliku u ceni. Ako mu je kao zamena ponuđeno drugo turističko putovanje nižeg kvaliteta tu ponudu može da prihvati, ali da mu organizator nadoknadi razliku u ceni. Treća mogućnost je da zahteva povraćaj celokupnog iznosa koji je organizatoru platio po osnovu ugovora. Turističko putovanje je saobrazno ugovoru ako odgovara uobičajenoj ili ugovorenoj nameni, odnosno ako ima sve odlike koje je trgovac garantovao potrošaču. Ako je nesaobraznost na koju je potrošač ukazao, a koju organizator nije otklonio do okončanja turističkog putovanja takvog obima i kvaliteta da se može kvalifikovati kao neizvršenje ili delimično izvršenje ugovorne obaveze organizatora ili kašnjenje, potrošač ima pravo da zahteva vraćanje svega onoga što je platio organizatoru i da zahteva naknadu štete. Naravno, pozdravljamo sankcionisanje poslovanja organizatora koji ignoriše primedbe potrošača. Zaštita potrošača ne može biti delotvorna ako se sprovodi samo na centralnom nivou. U tom smislu neophodno je da organi AP i lokalne samouprave imaju aktivnu ulogu u promovisanju i zaštiti prava i interesa potrošača. Da zaključim, sveobuhvatan Zakon o zaštiti potrošača je preduslov za jačanje zaštite prava i interesa potrošača, ali je neophodna njegova efikasna primena, a upravo ovo je jedan od načina da se pokrenu konkurencija, inovacije i ekonomski rast. Zbog toga će u danu za glasanje poslanička grupa SVM podržati ovaj predlog. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Stefan Krkobabić. Izvolite.
Zahvaljujem. Uvažena potpredsednice Jevđić, uvažena gospođo Matić, saradnici ministarke, da Predlog zakona o zaštiti potrošača, o kome danas raspravljamo, samo sadrži jedan, i to član 85. koji kaže da distributeru zabranjuje da obustavi pružanje usluga snabdevanje toplotnom i električnom energijom ili gasom kojima se potrošač snabdeva radi grejanja tokom grejne sezone ako u domaćinstvu živi i jedan ugroženi potrošač, vredelo bi ga podržati samo zbog toga, a ovaj zakon sadrži mnogo, mnogo više. Partija ujedinjenih penzionera Srbije kao stranka socijalne pravde koja je od svog nastanka dosledno okrenuta brizi za najranjivije kategorije stanovništva sa nestrpljenjem je čekala da se ovaj zakon nađe na dnevnom redu našeg parlamenta. I penzioneri i proleteri radnici i poljoprivrednici, tri sloja naših građana koji su u fokusu PUPS-a, osim što su ranjivi po drugim osnovama, istovremeno se ranjivom kategorijom mogu smatrati i kada ih posmatrate kao potrošače osnovnih životnih potrepština i usluga. Zato nam je veoma važno i to što će prema ovom zakonu prodavcima, ali i pružaocima usluga od opšteg ekonomskog interesa, poput struje, grejanja ili gasa, biti zabranjeno da diskriminišu potrošače po bilo kojem kriterijumu, pa više nećemo imati neke dužnike i sa po nekoliko stotina hiljada dinara duga, koji i dalje imaju struju, a nesrećnici koji duguju nekoliko hiljada dinara bivaju isključivani. Bićemo iskreni, nas najviše zanima onaj potrošač koji je u smislu ovog Predloga zakona definisan kao ugroženi potrošač, a to je svaki onaj koji zbog svog ekonomskog i socijalnog položaja, uslova života, posebnih potreba ili drugih teških ličnih neprilika ili kupuje robu ili koristi uslugu pod naročito otežanim uslovima ili je u tome potpuno onemogućen. Zato ćemo sve ono što novo donosi ovaj zakon pokušati, pre svega, da sagledavamo iz ugla tih najranjivijih grupa i kategorija građana Srbije. Istraživanja navika potrošača koje se tiču odnosa životnog stila i navika u ishrani pojedinih kategorija stanovništva godinama kod nas daju slične rezultate. Recimo, žene više od muškaraca paze na kalorije i kvalitet hrane koju unose u organizam, češće čitaju deklaracije na prehrambenim proizvodima koje kupuju, ali su, tako govore istraživanja, i podložnije uticaju reklame i dizajna ambalaže, jer češće veruju da iza atraktivnog pakovanja stoji kvalitetan artikal. Mlađa populacija, pak, jede neredovno fast-fud, stalno nešto grickaju, konzumiraju nezdravu hranu, eksperimentišu sa egzotičnim jelima. Stariji ljudi su, sa druge strane, i pre ove pandemije poklanjali mnogo više pažnje i zdravoj ishrani nego mladi. Stariji imaju uobročenu ishranu, retko preskaču redovne obroke i retko jedu između obroka. Više vole da kuvaju i da jedu kuvano, više vode računa da hrana bude zdrava i bez veštačkih aditiva. Kako obezbediti da npr. ovakav pozitivan stav najstarijih sugrađana o zdravlju stvarno zaživi i u praksi ako su naši maloprodajni objekti prepuni proizvoda sumnjivog kvaliteta? Prava potrošača se neretko ne poštuju, pa čak ni posebna zaštita maloletnika kojima su dostupni i alkohol, duvan i pirotehnička sredstva. Iako kod nas postoji relativno duga tradicija pokreta potrošača, tek nekoliko procenata naših građana zna koja su to neprikosnovena prava potrošača. Da podsetim, svaki građanin Srbije ima zakonsko pravo na zadovoljavanje svojih osnovnih potreba, dostupnost najnužnijih roba i usluga, kao što su hrana, odeća, obuća i stambeni prostor, zdravstvena zaštita, obrazovanje i higijena. Zatim, sledi pravo na bezbednost, koju pomenuh malopre, a to je zaštita od robe i usluga koje su opasne po život, zdravlje, imovinu ili životnu sredinu ili robe čije je posedovanje ili upotreba zabranjena i, naravno, pravo na zdravu i održivu životnu sredinu i život i rad u njoj, a onda ide i pravo na obaveštenost, to jest raspolaganje tačnim podacima koji su neophodni za razuman izbor ponuđene robe i usluga, pravo na mogućnost izbora između više roba i usluga po pristupačnim cenama, uz odgovarajući kvalitet, pravo na učešće i zastupljenost interesa potrošača u postupku donošenja i sprovođenja politike zaštite potrošača, kao i pravo na pravnu zaštitu potrošača u zakonom predviđenom postupku u slučaju povrede njegovog prava i naknada materijalne i nematerijalne štete koju mu prouzrokuje trgovac i tako dalje. Građani moraju da znaju da je dužnost trgovca da transparentno, na nedvosmislen, čitak i lak uočljiv način istakne prodajnu jediničnu cenu robe ili usluge. Ovim zakonom staće se na put zloupotrebe ove obaveze kroz tzv. skrivene, sitnim slovima pisane stavke ugovora sa dodatnim nevidljivim troškovima. Za PUPS kao partiju socijalne pravde i jednakosti, to znači da ovu stavku moraju naročito i striktno da poštuju trgovci koji pružaju usluge trajnog snabdevanja električnom energijom, toplotnom energijom ili vodom, putem cevovoda i sličnim uslugama od životne važnosti za svakog građanina. PUPS očekuje da će se ovim zakonom stati na put i veoma rasprostranjenoj nepoštenoj poslovnoj, a naročito obmanjujućoj i nasrtljivoj praksi trgovaca prema potrošaču pre sklapanja, a za vreme i nakon sklapanja pravnog posla, jer će teret dokazivanja tačnosti i činjeničnih navoda trgovcu u vezi sa njegovom poslovnom praksom biti na trgovcu, a ne na potrošaču. Pod obmanjujućem se u smislu ovog zakona smatra poslovna praksa trgovca kojom navodi ili preti da navede potrošača da donese ekonomsku odluku koju inače ne bi doneo tako što mu daje netačna obaveštenja ili stvaranjem opšteg utiska ili na drugi način, čak i kada su obaveštenja koja daje tačna, dovodi ili preti da dovede prosečnog potrošača u zabludu. Nadamo se da će se ovim iskoreniti i nasrtljiva poslovna praksa u kojoj neki trgovci uznemiravanjem, prinudom, čak i fizičkom, ili nedozvoljenim uticajem narušavaju slobodu izbora ili ponašanje prosečnog potrošača u vezi sa određenim proizvodom i na taj način navodi ili preti da navede potrošača da donese ekonomsku odluku koju inače ne bi doneo. Tu spadaju i oni slučajevi – poseta potrošača u njegovom stanu bez njegove prethodne saglasnosti, direktno pozivanje dece ili maloletnika da kupe ili utiču na roditelje ili druga odrasla lica da za njih kupe proizvod, zahtev potrošaču da plati, vrati ili čuva proizvod čiju isporuku nije ni tražio, višestruko obraćanje potrošaču protivno njegovoj volji telefonom, faksom ili elektronskom poštom. Starije osobe i druge ranjivije kategorije stanovništva naročito su podložne gutanju pogrešnog utiska kojim ih hipnotiše trgovac prevarant da će, recimo, preduzimanjem određene radnje osvojiti nagradu ili kakvu drugu korist ako na neki račun uplati izvesnu sumu novca. Sada se zabranjuje direktno oglašavanje telefonom, faksom ili elektronskom poštom bez prethodnog pristanka potrošača, što je naročito važno zbog naših starijih sugrađana koji vrlo često bivaju nasamareni na ovaj način. Ugovorne odredbe koje regulišu odnos trgovca i potrošača, osim retkih oko kojih prihvata da pregovara, trgovac unapred priprema unapred formulisane ugovorne odredbe, su po pravilu duge i složene tako da nestručni potrošač ne može da ih brzo pročita niti lako da ih razume. Ipak, potrošač pristaje na njih iako ih dobro ne razume, svesno da u njima ne može ništa da izmeni, da je reč o tzv. tipskom ugovoru. Situacija u kojoj se nalazi potrošač omogućava trgovcu da iskoristi nejasne i nerazumljive ugovorne odredbe da bi kroz njih nametnuo potrošaču neke dodatne obaveze ili olakšao sebi izvršenje sopstvenih obaveze. U ugovoru sa trgovcem potrošač skoro uvek ima podređen položaj. Trgovac je uvek nadmoćna strana u odnosu sa potrošačem. Sa takve pozicije najčešće je trgovac u prilici da nametne potrošaču uslove prodaje ili pružanje usluga koje su isključivo u njegovom interesu, zanemarujući interese potrošača. Posebnim pravima koje ovaj zakon garantuje potrošačima i obavezama koje nameće trgovcima otklanja se nejednakost i popravlja položaj potrošača u ugovornom odnosu sa trgovcem. Da je tako, govori, na primer, predloženi član 16. stav 3. koji određuje da je teret dokazivanja o tačnosti činjeničnih navoda trgovaca u vezi sa svojom poslovnom praksom na trgovcu a ne na potrošaču. Nepravična ugovorna odredba, bilo ona za koju se pretpostavlja da je nepravična dok trgovac suprotno ne dokaže, bilo ona koja je u svakom slučaju nepravična, jeste ništavna i ne proizvodi pravno dejstvo. Nepravične i nejasne ugovorne odredbe, pogotovo na tzv. tipskim ugovorima, imale su za posledice značajnu nesrazmeru u pravima i obavezama ugovornih strana uvek u korist prodavca, a na štetu potrošača. Od sada će nejasne odredbe ugovora između potrošača i trgovca da se tumače u korist potrošača. Od sada, ugovorna odredba čiju je sadržinu odredio trgovac tako da se smatra da je potrošač pristao na nju, ta skrivena klauzula, ako izričito ne naglasi da na tu odredbu ne pristaje, ne obavezuje potrošača. Prodavac je dužan da potrošaču kao deo prateće dokumentacije preda uputstvo za upotrebu i druge informacije kojima se potrošač upoznaje sa svojstvima robe, s obzirom na njena svojstva, namenu ili u skladu sa posebnim propisima, ali na srpskom, a ne na nekom drugom jeziku, na jasan i razumljiv način. Preciziraju se i obaveze i garancije procedura reklamacije, a prodavac će, ukoliko odbije reklamaciju, biti dužan da potrošača obavesti o mogućnosti rešavanja spora i vansudskim putem i uputi ga na nadležna tela za vansudsko rešavanje potrošačkih sporova. U slučaju postojanja osnovane sumnje da je ugroženo pravo potrošača na bezbednost, odnosno da je ugrožena zaštita potrošača od roba i usluga koje su opasne po život, zdravlje, imovinu ili životnu sredinu ili robe čije je posredovanje ili upotreba zabranjena, resorni ministar je dužan da predloži Vladu da donese odluku o hitnom sprovođenju zajedničke ili koordinisane vanredne inspekcijske kontrole od strane svih nadležnih inspekcijskih organa. Ono što je nama iz PUPS-a takođe veoma važno jeste to što će trgovci uslugama od opšteg interesa, struja, voda i gas, biti obavezni da u računu za pružene usluge potrošaču navedu i elemente koji mu omogućavaju da proverava i prati iznos svog zaduženja, ali i ostvaruje uvid u tekuću potrošnju radi provere ukupne potrošnje prema pruženom kvalitetu usluge, kao i da su ti trgovci dužni da ukoliko se nudi ili javno oglašava za vršenje usluge trajnog snabdevanja strujom, centralnim grejanjem ili vodom putem cevovoda, u ponudi ili oglasu jasno naznači jediničnu cenu kilovat-časa potrošene struje, kubnog metra gasa, vode. Osim jedinične cene, trgovac je dužan da označi sve cene koje se ne računaju prema potrošenoj mernoj jedinici. Poštovane kolege narodni poslanici, trenutno je kod Agencije za privredne registre upisano 90 udruženja iz Saveza za zaštitu potrošača koja imaju status "aktivan". Međutim, regionalna savetovališta po prigovorima potrošača minulih godina su u samo 10% slučajeva pregovarala sa trgovcima. U 4% prigovora su pružane informacije potrošača, a u samo 3% prigovori su rešavani pisanjem podneska, dok se njihova aktivnost u 82% slučajeva svodila samo na savete. Zato je bitno što ovaj Predlog zakona, članom 170. prepoznaje institut povrede kolektivnog interesa potrošača, koji nastaje kada se ukupnom broju od najmanje 10 potrošača istovetnom radnjom, odnosno na istovetan način od strane istog lica povređuje pravo koje je zagarantovano ovim zakonom. Tada resorno ministarstvo pokreće postupak po službenoj dužnosti radi utvrđivanja povrede kolektivnog interesa potrošača po službenoj dužnosti, ako u postupku inspekcijskog nadzora, na osnovu dostavljenih inicijativa, informacija ili drugih raspoloživih podataka, osnovano pretpostavi da neko činjenje ili nečinjenje učesnika na tržištu, a posebno o postojanju nepravične ugovorne odredbe, ugrožava ili preti da ugrozi kolektivni interes potrošača. Vansudsko rešavanje sporova uz pomoć medijatora koje licencira Ministarstvo pravde postaće, nadamo se, najčešći ali najefikasniji kanal za dalje unapređenje sistema zaštite potrošača. Smatramo da je kao vid prevencije veoma dobro što za neke prekršaje, uz prekršajnu novčanu kaznu, pravnom licu i njegovom odgovornom licu, kao i preduzetniku, može izreći zaštitna mera zabrane da obavlja određene delatnosti u trajanju od šest meseci do godinu dana, kao i zaštitna mera javnog objavljivanja presude. Ono što je već dokazano u razvijenom svetu, jačanjem institucionalne zaštite potrošača pojačava se i konkurencija na tržištu. Kada je reč o kaznenim odredbama ovog zakona, naše je da poželimo da ih što manje bude primenjeno u praksi, što znači da mi iz poslaničkog kluba PUPS - 3P verujemo da će trgovci u najvećoj meri poštovati ovaj zakon. Zahvaljujem se na pažnji. Hvala.
Zahvaljujem. Sledeći ima reč narodni poslanik Đorđe Milićević. Izvolite.
Zahvaljujem. Uvaženi predsedavajući, poštovana ministarko, poštovani predstavnici Ministarstva, poslanička grupa SPS smatra da se predlogom novog Zakona o zaštiti potrošača značajno unapređuje ova oblast i usklađuje sa pravnim tekovinama EU, kako sa izvorima primarnog, tako i sa izvorima sekundarnog prava EU. Zaštita potrošača je svakako važan segment života, posebno danas kada smo u eri potrošačkog društva za koje važi deviza - kupujem, dakle postojim. Potrošačko društvo podrazumeva masovnu proizvodnju proizvoda i ponudu roba i usluga koje daleko nadilaze zadovoljenje osnovnih potreba pojedinaca i porodice. To je mnogo više od potrebe. Stručnjaci ovu potrošačku pojavu nazivaju konzumirizam, koja se širi na globalnom nivou kao produkt globalizacije i digitalizacije, koja sve te proizvode, bili oni nužni, potrebni ili luksuzni, čini dostupnim potrošačima širom sveta. A uspeh konzumerizma se temelji na uverenju da određena roba, određeni proizvodi, daju i dodaju vrednost i značenje pojedincima i njihovu ulogu u društvu. Robni brend danas se posmatra kao neophodni uslov za prepoznavanje pozicije pojedinaca. Tako se stvaraju veštačke potrebe koje povezuju odabrane i željene robe sa statusom pojedinaca, a to je i cilj potrošačkog društva, da svaka roba nađe svog kupca, odnosno da svaka roba nađe svog potrošača. Svaki građanin se u određenom trenutku nalazi u ulozi potrošača odnosno kupca određenih roba za ličnu upotrebu, za porodicu ili za domaćinstvo. Kupujemo hranu, odeću, obuću, kućne aparate, nameštaj, ali i luksuzne robe, umetničke predmete, turističke aranžmane i razne druge usluge, kojima želimo da poboljšamo svoje uslove života i da svoj dom učinimo prijatnim. Naravno, kupovinu uvek želimo da organizujemo shodno svojim materijalnim mogućnostima, mada potrošački mentalitet ne zaobilazi, nažalost, nikoga od nas. Ali, šta god da kupujemo i koliko god da košta proizvod ili usluga za koju smo se opredelili, uvek kao potrošači očekujemo da on ima određeni i garantovani kvalitet. To podrazumeva da je proizvod pre svega ispravan, siguran, pouzdan i ima upotrebnu vrednost, a da usluga bude adekvatna ponudi i ceni. Ovo je vreme globalnog potrošačkog društva u kome, nažalost, najčešće kapital i njegovo sticanje ima primat nad kvalitetom i garancijama koje proizvođač mora da ponudi potrošaču. Nije proizvođaču uvek cilj kvalitet, već dobit sa što manje ulaganja i što manje troškova. Cilj je brz, što veći obrt kapitala, tako da se često zaboravlja i na poslovni moral, ali često se zaboravlja i na odgovornost. Upravo zbog tog globalnog trenda proizvodnje i potrebnih i nepotrebnih roba koje su karakteristika potrošačkih društava potrošač mora biti zaštićen. Otuda i potreba da država propisuje zakone kojima se garantuju osnovna prava potrošača, a to su pravo na zaštitu zdravlja, bezbednosti, imovinskih interesa potrošača, a s tim u vezi se propisuju i mere zaštite i način njihovog sprovođenja, naravno. Srbija ima i Strategiju zaštite potrošača i Zakon o zaštiti potrošača koji je donet 2014. godine, a on je zamenio ranije donet zakon 2010. godine. Dakle, ova oblast je značajna i sa dosta pažnje se uređuje kod nas, što govori da idemo ka izgradnji socijalno odgovorne države prema svojim građanima, ali pre svega prema potrošačkim potrebama koje su suština životne potrebe. Novi predlog zakona koji je pred nama govori u prilog činjenici da se radi o veoma fleksibilnoj, dinamičnoj i promenama podložnoj oblasti, koja se stalno mora institucionalno i pravno dograđivati, kako bi se išlo u korak sa našim strateškim ciljevima, sa međunarodnim standardima, ali i sa stalnim potrebama potrošača da se njihova prava zaštite od svih devijantnih pojava na tržištu roba i usluga koje se stalno menja kako bi se zadovoljilo potrošačko društvo u celini, a devijantnih pojava na tržištu, nažalost, ima. Nažalost, česti smo svedoci toga. Tako često kupimo neispravan kućni aparat ili se isti pokvari pre garantnog roka. U poslednje vreme, mislim na ono vreme pre Kovida, kada se mnogo više putovalo, mnoge vesti su počinjale informacijama da su turističke agencije prevarile turiste, da su aranžmani duplo prodati ili da kvalitet izdaleka nije onakav kakav je u prospektu, odnosno u reklamnom materijalu. Upravo zato je zakon garant da proizvodi koji su naša potreba i kojima smo okruženi moraju biti bezbedni i moraju biti, pre svega, ispravni za upotrebu, mada nijedan zakonski sistem ne može garantovati da ne postoji nikakav rizik ili da su proizvodi 100% bezbedni. Naša zemlja ima visoke standarde bezbednosti proizvoda i neprekidno se zakonskom regulativom, što je upravo ovaj predlog zakona o kojem danas govorimo, kao i ostalim kontrolnim mehanizmima, bori za unapređenje tih standarda. Bezbednost proizvoda je naročito važna kada je u pitanju hrana, posebno hrana za bebe, mada ni bezbednost drugih proizvoda nije manje značajna. Pitanje bezbednosti hrane je najsloženije, jer je u pitanju, pre svega, zdravlje stanovništva i istovremeno je potrebno sagledati celokupan lanac, kako često kažemo - od njive do trpeze, kako bi se postigla bezbednost proizvoda. Bezbednost hrane uključuje proizvođača, uključuje otkupljivača, prerađivača, distributera i na kraju uključuje trgovca. Nije uvek lako utvrditi čija je odgovornost zdravstveno neispravnog proizvoda. Istina je, kod prodaje svih proizvoda, odgovornost prema kupcu snosi prodavac, ali je ovde očita i odgovornost proizvođača, tako da je taj lanac odgovornosti neophodno uspostaviti kako bi se odgovornost i podelila među svim učesnicima u ovom lancu, odnosno među svim učesnicima u ovom čitavom procesu. Proizvođač svoju odgovornost snosi za poštovanje deklaracije i deklarisanog sadržaja. Doduše, kada uzmete neki proizvod, vidite da je sastav proizvoda ispisan najsitnijim slovima, često nečitljivim, što demotiviše potrošača da se na licu mesta upozna sa karakteristikama proizvoda, a u pitanju je hrana isključivo. Stoga poseban zakon, a to je Zakon o bezbednosti hrane, uređuje način na koji poljoprivrednici proizvode hranu, uključujući i to koje hemikalije se koriste pri uzgoju biljaka i životinja, kako je hrana obrađena, koje veštačke boje i aditivi se dodaju u postupku prerade i same finalizacije prehrambenih i poljoprivrednih proizvoda i kako se ta hrana prodaje. Takođe, Republika Srbija ima Zakon o zdravstvenoj ispravnosti predmeta opšte upotrebe, kojim se reguliše bezbednost drugih potrošačkih dobara, kao što su igračke, kozmetički proizvodi i duvanski proizvodi. Ono što je kvalitet Zakona o zaštiti potrošača jesu mere zaštite, tako da se nebezbedni proizvodi, proizvodi kojima je istekao rok, proizvodi koji ne odgovaraju deklarisanom sadržaju i kvalitetu moraju povući sa tržišta. Kada je hrana u pitanju ne mogu a da se ne osvrnem na našu veliku neodgovornost u pripremi i korišćenju prehrambenih namirnica. Danas se hrana, nažalost, mnogo baca. Prema nekim podacima Svetske organizacije za hranu i poljoprivredu, na globalnom nivou godišnje se baci trećina proizvedene hrane. Od toga, po proceni, se čak 10% do 15% hrane baci zbog isteka roka. To govori da su procene proizvođača loše i da se proizvodi više nego što je potrebno. S druge strane, mnogo je još uvek gladnih u svetu, pa je nepojmljivo da bogati deo sveta tako neodgovorno koristi ove resurse. Sa hranom se mora odgovornije postupati, a to ćemo postići jačanjem upravo odgovornosti i proizvođača, ali i jačanjem odgovornosti i potrošača. U tom smislu bih pohvalio što je na nivou UN određen Svetski dan bezbednost hrane, koji se obeležava svakog 7. juna, kako bi se skrenula pažnja i osnažile aktivnosti na sprečavanju, otkrivanju i upravljanju rizicima od hrane, odnosno doprinelo ukupnoj bezbednosti hrane, a time i zdravlju ljudi, ali i pristupu tržištu, ukupnom ekonomskom prosperitetu, poljoprivredi, turizmu i, naravno, održivom razvoju. Citirao bih poruku prethodnog Svetskog dana bezbednosti hrane. Ona je važna za sve nas, a glasi – bezbednost hrane svačiji je posao. Ovom porukom se promoviše svest o značaju bezbednosti hrane, o obavezi svih nas da o tome brinemo, kao što brinemo o ostalim segmentima sopstvenog zdravlja. Ovaj globalni cilj se postiže ne samo zakonskim rešenjima, već opštom edukacijom stanovništva, pre svega o bezbednosti hrane, ali i odgovornim korišćenjem namirnica, kako bi se izbeglo rasipanje ljudskih i prirodnih resursa i bacanje hrane. I u Srbiji se, nažalost, baca mnogo hrane. Mi jesmo veliki proizvođač poljoprivrednih proizvoda, ali to ne znači da hranu treba bacati. Naišao sam na podatak da se u Srbiji godišnje baci 83 kilograma hrane po stanovniku, što iznosi preko 700.000 tona godišnje. Čak 61% hrane bace sama domaćinstva, što potvrđuje neodgovoran odnos prema hrani, ali i prema kućnim budžetima, jer složićemo se, danas je najveća stavka u kućnom budžetu upravo trošak za hranu. Kada je zaštita potrošača u pitanju, pomenuo bih značaj inspekcijskog nadzora i kontrole, jer to je jedan od efikasnijih načina otkrivanja neispravnih namirnica i drugih roba koje se nalaze u prodaji. Osim prijava samih potrošača, najčešće se tokom inspekcijskih kontrola ustanove nedostaci proizvoda koji mogu prouzrokovati i fatalne ishode. Sećamo se svi onog tzv. slučaja rakije zozovače, nažalost. Stoga je, ponoviću to, regulatorni okvir najvažnija brana od različitih oblika manipulacija, neodgovornosti, koristoljublja i protivpravnog ponašanja proizvođača i trgovaca prema potrošačima. Ono što je, čini mi se, praksa pokazala, je da potrošači nisu dovoljno obavešteni o svojim pravima. Tu želim da istaknem važnost informisanja i edukacije, ali i aktivnosti udruženja za zaštitu potrošača, koja ovim zakonom dobijaju značajne ingerencije, što je takođe veoma važno. Kao dobro zakonsko rešenje smatram zaštitu posebnih kategorija potrošača, kao što su maloletnici, jer se prodavcu zabranjuje da maloletnim licima prodaju alkoholna pića, uključujući i pivo, duvanske proizvode i pirotehnička sredstva. Nažalost, ova zabrana se, rekao bih, nedovoljno poštuje, jer je na prodavcu da slobodno proceni da li je neko lice ili nije maloletna osoba. Još jedan aspekt zaštite potrošača bih naveo kao važan, a to je kupovina robe preko interneta ili naručivanje putem telefona. To pitanje se ovim zakonom adekvatnije uređuje, jer elektronsku trgovinu u komunikaciji nije jednostavno kontrolisati. Mi smo pre izvesnog vremena usvojili i Zakon o elektronskoj trgovini, tako da se on praktično implementira u ovom zakonskom predlogu. Gotovo svakom od nas se desilo da kasni isporuka robe poručene preko interneta, da dobijete robu koji niste poručili, da kvalitet ni izdaleka nije onakvim kakvim se predstavlja. U suštini, shvatite da je internet trgovina bila rizik, jer odgovornost proizvođača i trgovca nije bila adekvatno pravno uređena. Zakonom se sada izričito zabranjuje nepoštena poslovna praksa trgovca prema potrošaču i podvlači uloga ugovora o kupoprodaji proizvoda. Svim ovim izazovima novih oblika trgovanja treba odoleti, a to se može postići neprekidnom, ponavljam, edukacijom potrošača i jačanjem odgovornosti prodavaca, što sam već pomenuo kao bitnu karakteristiku zaštite potrošača. Sve to prate i adekvatne zakonske sankcije, što bi trebalo da unese više reda na tržištu. Ono što novi Zakon o zaštiti potrošača dobro uređuje jeste nasrtljiva poslovna praksa i obmanjivanje kupaca. Danas proizvođači podstiču kupovinu svojih proizvoda sve agresivnijim marketingom, tako da popularni brendovi i agresivne reklamne poruke utiču na opredeljivanje potrošača za određene brendove koji danas diktiraju potrošačke navike, životni stil i modu, takoreći. Negativni konteksti potrošačkog društva se mogu izbeći realnijim pristupom potreba potrošača, ali i kvalitetnim zakonskim okvirom koji garantuje prava potrošača i njihovu adekvatnu zaštitu, što Srbija upravo i čini ovim zakonskim predlogom. Potrošnja roba jeste smisao proizvodnje, ali i usaglašavanje sa potrebama i mogućnostima potrošača biće nužno u narednom periodu, jer sve što kao čovečanstvo činimo mora biti usaglašeno sa održivim razvojem i sa zaštitom životne sredine. Na kraju bih u kontekstu potreba potrošača istakao činjenicu da osnovne potrošačke potrebe ekonomski merimo cenom potrošačke korpe, a s tim u vezi i minimalnom cenom rada. Vlada Republike Srbije je pre nekoliko dana utvrdila novu minimalnu cenu rada za 2022. godinu. Ona je povećana i iznosi 35.012,00 dinara, što potvrđuje razvojne rezultate i ekonomske mogućnosti naše države, što će uticati i na povećanje plata i penzija u narednom vremenskom periodu. Na samom kraju, još jednom ću ponoviti, poslanička grupa SPS u danu za glasanje podržaće ovaj zakonski predlog. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, svakako da je bilo potrebno doneti novi Zakon o zaštiti potrošača. Već u svom uvodnom izlaganju koje sam imao kao predstavnik Odbora za privredu, koja je nadležna i za poslove trgovine, dao sam neke svoje primedbe i stavove samog Odbora, tj. od poslednjeg zakona koji je donet pre sedam godina, mnogo toga se promenilo. Mnogi vidovi trgovine su se promenili, pružanja usluga, navike potrošača, navike trgovaca, mogu da kažem da nije bilo baš velike zloupotrebe prilikom same trgovine, ali je ono što smo primetili jeste tzv. nova delatnosti. To je bila trgovina na daljinu, najčešće telefonskim putem, gde je prodavac, trgovac na određen način pokušavao da plasira svoju robu u direktnom kontaktu sa kupcem najčešće, po meni, na jedan prilično neprimeren način, bez obzira na njihovu ljubaznost. Ja to mogu smatrati kao jedan vid uznemiravanja, pogotovu ako vas pozivaju posle 22 sata ili uporno pokušavaju dan za danom da vam neki proizvod prodaju, a do toga da su to samo proizvodi koje vi ne vidite, nemate priliku da se upoznate sa njima, možete da verujte njima samo na reč i da je tu postojala vrlo mala odgovornost tih prodavaca i vrlo slaba zaštita samih potrošača, kada je ovakav vid trgovine u pitanju. Donošenjem ovog zakona, prvo, naši građani će moći da biraju da li će da se nalaze na spisku koje prodavci na daljinu mogu da kontaktiraju ili će to biti zabranjeno. Dovoljno će biti da oni obaveste nadležan organ koji će praviti tu listu i koja će biti dostupna svim trgovcima na daljinu, da znaju koga mogu da zovu ili ne, i one kaznene odredbe ukoliko neko nastavi sa tom jednom takvom nepoštenom praksom. Sama zaštita potrošača jeste osetljiva tema. Mi smo pre nekoliko decenija prešli na potpuno liberalan način trgovine, naravno da nije postojala zakonska materija koja je štitila potrošača, nije postojala zakonska obaveza koja je štitila potrošača u smislu da on zaista kupuje neki proizvod ili konzumira neku uslugu onako kako to on misli, a često puta se dešavalo da to nije baš tako i da je cena ili prevelika ili sam proizvod ne pruža onaj kvalitet, komfor, uslugu koja je bila ponuđena kada je kupac na određen način doveden u zabludu. Samim tim, ovim zakonom još više unapređujemo stepen zaštite potrošača u odnosu na zakon iz 2014. godine. Naravno da je najosetljiviji deo, a gde sam iz ličnog iskustva, iskustva kao predsednik Odbora video, da se jedan veliki deo zloupotreba baš dešava kod proizvoda koji su u garantnom roku i to onih proizvoda koji su u garantnom roku koji je manji od šest meseci, a kada kupac može da bira hoće li da mu se nepravilnost proizvoda otkloni, da mu se novac vrati ili da mu se zameni roba koju je on kupio. Mogu da kažem da su trgovci zaista postali vešti da naprave jedan privid pridržavanja zakona. Evo, iz neke skorašnje prakse u radu kao predsednik Odbora. Građanin se obratio sa jednom molbom da mu pomognemo da ostvari svoje pravo koje mu je garantovano zakonom. Najčešće su u pitanju proizvodi tehničke prirode. Znači, mobilni telefoni, televizori, obični telefoni i slični proizvodi. Poslao je svu moguću dokumentaciju kojom je tada raspolagao. Kvar je bio takav da bi i laik koji imalo poznaje rad mobilnog telefona primetio da je taj aparat potpuno neispravan. Nemojte da mislite da je to nešto beznačajno. Mobilni telefoni koštaju od par stotina evra, pa naviše i nije to baš tako jeftin proizvod. Posle osam dana, on u zakonskom roku koji je predviđen po važećem zakonu i po novom zakonu, prodavac je odgovor da nije uspeo da utvrdi da je telefon neispravan. Pazite, vrhunski bezobrazluk – nije uspeo da utvrdi da je telefon neispravan koji ne može ni da se uključi i da je o tome obavestio servis i poslao telefon na servis. Posle 30 dana kažu da je telefon ispravan i da građanin dođe da ga preuzme, što nije bilo tačno. Onda smo morali preko tržišne inspekcije da reagujemo i da zaštitimo tog potrošača. Gde je najveći problem? Ni u prethodnom zakonu, ni u ovom ja ne vidim kaznene odredbe za jednog takvog prodavca. Znate šta? Slažem se da postoji sudska zaštita, slažem se da sada postoji način vansudskog rešavanja spora, ali ako pogledate i samu proceduru, videćete da u toj proceduri čak i ako građanin pokrene taj postupak vansudskog rešavanja, ko će da snosi te troškove? Svaka strana svoje. Tako smo napisali u zakonu. Ako bi pokrenuo sudski postupak, a građani se teško rešavaju da za takve stvari pokrenu sudski postupak i ako čak na sudu dokaže da je bio u pravu i ostvari svoje pravo da mu se novac vrati, zameni aparat, čak i naknada štete koju je imao, čak i to da uspe, postavljam pitanje, znači sud je utvrdio da trgovac nije poštovao zakon, hoće li on biti kažnjen? Neće. Ni po važećem, ni po novom predlogu zakona. Ja tu nemam nekih velikih dilema i nekih visokih razmišljanja. Neka nešto košta jedan dinar, neka je to potpuno beznačajna cena, taj dinar je neko zaradio i taj neko je hteo sa tim svojim novcem da omogući sebi nešto ili članovima svoje porodica boljitak, neki svoj komfor ili bilo šta drugo. Ne mogu da prihvatim da trgovci, koji obavljaju delatnost prodaju nešto što je neispravno ili nije ispravno u onim rokovima u kojima bi trebalo po našim zakonima, ne nadoknade štetu, jer nisu oni krivi ako neki proizvod nije ispravan, ali svesno neće da nadoknadi štetu, zameni proizvod, nego upućuje korisnika usluge ili kupca robe na sud, izgubi sudski spor, ne pridržava se zakona i ne snosi zakonske posledice. Makar i mandatnu kaznu, makar bilo šta što će da ga natera da zakone koje donosimo striktno poštuje i da ne pokušava da ih izigra ili zloupotrebi nepoznavanje propisa naših građana. Valjda zakone donosimo da neku materiju rešimo, da se ljudi međusobno ne svađaju. Znate na šta se najčešće svodi ta priča oko garantnih rokova i vraćanje robe koja je u garanciji? Postoji više vida ostvarivanja prava na garanciju u samom sistemu i distribuciji robe. Proizvođač proizvoda često da se ne bi bavio i garantnim rokom i zamenom proizvoda u garantnom roku, svom distributeru robe daje proizvode po nižoj ceni, a da distributer prihvati kvarove koji nastanu u garantnom roku. Drugi uslov je da to proizvođač reguliše, ali tada je drugačija. Šta rade distributeri i čitav niz u trgovini? Dobijaju određenu robu po nižoj ceni, zato što oni treba da prihvate reklamaciju u garantnom roku, prodaju po višoj, a žele da zarade i na robi koja je neispravna i za koju su primili od proizvođača određena sredstva, u vidu niže cene. Tako to danas izgleda u realnosti i u životu. Mislim da sa tom praksom treba konačno da napravimo čvršću zakonsku regulativu. Ja se nadam da ćemo u nekom narednom periodu da nađemo kvalitetnu zakonsko rešenje, da se ovakvim stvarima konačno stane na put. Ako je neko izgubio sudski spor, ne vidim ništa i nadležni sudovi koji rešavaju o ovakvim stvarima, da im damo zakonsko ovlašćenje da izreknu i kaznu pa neka razmišlja hoće li da pokušava nekoga da izigra ili neće. Evo, danas i juče se povela još jedna polemika u našoj javnosti, vidim da su se ponovo određene turističke organizacije, ne mogu da kažem turistička udruženja, ponovo traže za produženje roka koji je vezan za one turističke aranžmane koji su potpisani pre epidemije, znači pre marta meseca 2020. godine, traže da se to reši produžavanjem, traže da se to reši da im država da sredstva ili im pomogne u obezbeđivanju kredita. Neću da ulazim u to koliko je to opravdano, to ćemo u pojedinostima malo o tome da raspravimo kako izgledaju ta zamenska putovanja na teritoriji Republike Srbije i da vidimo da li baš svakoj turističkoj agenciji treba da pomognemo, da li baš svakoj. Ali, evo ovde mogu da pročitam u članu 101. koji se tiče pružanja turističkih usluga - Organizator može da poveća ugovorenu cenu iz ugovora o organizovanju putovanja ako je to pravom ugovoreno, ako je ugovoreno da putnik ima pravo na umanjenje cene. Organizator može da poveća cenu iz stava 1. ovog člana u slučaju promene cene prevoza putnika do koje je došlo usled promene cene goriva ili drugih izvora energije, postojećih taksi ili uvođenjem novih taksi, deviznog kursa itd. To kada pročitate vi zaista mislite da je to fer odnos. Ja tvrdim da i nije baš potpuno fer, jer ako sam ja nešto kupio danas, a realizovaću za godinu dana i danas to platio, zašto smo dozvolili, dali pravo da organizator turističkog putovanja za 363 dana promeni cenu usluge koju je naplatio danas? E, to ne može. Da raščistimo, novac je roba. On je dobio novac. Da li će on taj novac da upotrebi odmah da plati hotelski smeštaj, avionske karte, aerodromske takse itd. to mene više ne interesuje. Ako jeste, konzumiraće ih i on i ja u trenutku realizacije putovanja. Ali, ako je on novac koji je danas dobio od mene, a realizovaću svoje putovanje za godinu dana, koristi kao svoja obrtna sredstva, nije uredu da ja sa njim delim rizik oko toga da li će aranžman koji sam uplatio i koji realizujem za godinu dana u međuvremenu da poskupi. E, to nije u redu i to ne može. Ja bih voleo tako da dobije neko novac, pazite vi to, da ga koristi kao obrtna sredstva, da zarađuje na tom novcu, a onda da rizik snosi onaj ko im je dao novac. Mislim da ovo možemo, imamo još uvek vremena da ako je aranžman uplaćen 70, 80 ili više procenata u trenutku zaključenja ugovora, bez obzira da li je na rate, jer rate daje banka ne može turistička agencija, ne može organizator putovanja da menja cene, osim da ih umanjuje, pod uslovom da je i onaj ko je njegov dobavljač u nizu, pružalac neke usluge, takođe umanjio cene u trenutku realizacije. Moram nešto i da vam kažem, u realnom životu to nikada ne biva. Nikada se još nije desilo, bar meni nije poznato da ste nešto danas platili, konzumirali za godinu dana, a onda vam vratili novac zato što je to za godinu dana bilo jeftinije. E, to se nikada nije desilo. Možda jeste bilo jeftinije, ali ne znam, nije mi poznato da se nekom vratilo. Isto tako, vidim još uvek da stoji ona odredba u članu 11. Zakona, treba da stoji, a to je način izdavanja računa. Trgovac je dužan da za kupljenu robu ili uslugu potrošaču izda račun. Pa u nekom delu člana tog 11. zabranjeno je naplaćivanje izdavanja i slanja računa potrošaču. Ko postupa suprotno ovim odredbama, predviđena je mandatna kazna u iznosu od 50.000 dinara. Malo smo dok je bila ova rasprava u načelu, dok su govorile moje kolege poslanici koji su bili ovlašćeni ispred drugih poslaničkih grupa, tu poveli jednu temu. Iz javnosti možete da vidite da SBB Dragana Šolaka uporno pokušava da ubedi i tržišnu inspekciju i nas narodne poslanike da ovaj član u zakonu ne postoji i da on ima pravo da štampa račun, da pošalje račun i da naplati konzumentu i štampanje računa i slanje računa. Ja pozivam sve građane Republike Srbije koji imaju ovakvih neprijatnosti sa Draganom Šolakom da to prijave tržišnoj inspekciji. Ne donosimo mi zakone da bi neko imao pravo da ih izigrava i da se zakoni prema nekima primenjuju, a prema nekima ne primenjuju nego da se prema svima primenjuju. Ako je on spreman da plaća kazne, neka plaća. Pošto je račun pojedinačna javna isprava, očekujem da tržišna inspekcija tako i postupa. Prema svakom računu mandatna kazna 50.000 dinara, ako plati u roku od osam dana 25.000 dinara, da li je tako? Ne grešim? Dobro. To je ta kazna, pa sada neka vidi da li mu se isplati da i građanima crno ispod nokta otima. Da vas podsetim, to je onaj isti SBB i onaj isti Dragan Šolak, pajtos Draganu Đilasu, koji je neovlašćeno koristio instalacije Toplifikacije Beograd, JP, da distribuira svoju kablovsku televiziju. To je isti onaj Dragan Šolak koji je krao od građana, pazite ovo nema posredne krađe nego direktna, tako što je svoje instalacije svoje kablovske televizije kačio na zajedničko brojilo u zgradama i na taj način su građani njemu plaćali što gledaju njegovu kablovsku televiziju, iako za to već plaćaju određene usluge. Vidite dokle to ide. Ja bih voleo da što pre donesemo ovaj zakon o kablovskim operaterima, da jednoj pirateriji, jer Šolak nije ništa drugo nego pirat, prodavao je piratske kasete, nije tu bilo nikakve zaštite autorskih prava, stekao milione. Sada je vlasnik kablovske televizije. Ovo je zaista piraterija. Pričamo o zaštiti potrošača. Recimo, postoje tri vrste, koliko je meni poznato, signala za televizije. Imate lokalne frekvencije, regionalne frekvencije i nacionalne frekvencije. Ko god hoće da radi u toj delatnosti mora da konkuriše da do bije određenu frekvenciju, da za to plati određenu naknadu. E, sada pazite, taj isti Šolak, znači proizvođač jedne robe, to se zove televizijski program, je ta mala televizija. On će naplatiti toj televiziji da prodaje njen proizvod, krajnjem konzumentu, odnosno potrošaču, da bi naplatio i od proizvođača programa televizije i od konzumenta građanina, novac, zatim fakturisao preko svoje piratske televizije N1 iz Luksemburga SBB-u račun, kao da je to ne znam koja televizija i kao da prenosi sletanje na Mars svaku sekundu, njegova televizija fakturiše njegovom kablovskom operateru, iznosi novac iz Srbije, ne plaća porez, pa još krade na računima, krade struju, krade od javnih preduzeća. Pa, mislim da je krajnje vreme da jedan takav zakon donesemo da konačno toj pirateriji koju predvode Dragan Đilas i Šolak stanemo na put i da ne može bilo koja televizija na bilo koji način da se pojavi ovde, osim po onim međunarodno priznatim propisima. Ne možete vi program da pravite u Srbiji, emitujete u Srbiji, a fakturišete iz Luksemburga, kao da je to prekogranična saradnja, kradete od građana struju i fakturišete im još izdavanje računa i slanje računa preko poštanskog javnog operatera. Pa, to zaista nema smisla. Očekujem da ćemo u nekim narednim mesecima uskoro da imamo i zakonsku materiju koja će svim ovim zloupotrebama konačno da stane na put i da naši građani i naša Srbija imaju kompletan zakonski okvir protiv ovakvih pirata.
Zahvaljujem. Sada prelazimo na redosled narodnih poslanika prema prijavama za reč i prva na listi je koleginica Misala Pramenković. Izvolite.
Zahvaljujem uvaženi predsedavajući. Poštovana ministarko sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o zaštiti potrošača. Iz izlaganja prethodnih govornika svakako smo mogli čuti o koliko važnim odredbama zakona se zapravo radi, jer je pitanje trgovine. Generalno kupoprodaje, područja koje je jako promenljivo, jako aktivno, jako živo, i ono je u potrebi da se stalno pravo dorađuje, odnosno da se adekvatnije pravno donesu određena rešenja. Upravo procena efekta donetih zakonskih odredaba od 2014. godine, uzrokuju i nove izmene i dopune. Čuli smo da zapravo u ovom zakonskom rešenju postoji niz veoma konkretnih i kvalitetnih zakonskih rešenja koja će u mnogome olakšati sam status potrošača i zaštiti njihova prava, a to uostalom i treba biti stalna intencija kako države, aparature cele, tako i samih građana u pogledu svesnosti svojih prava, a to ćemo ponovo postići najbolje edukacijom građana. Čuli smo od kolege prethodnika da i kroz neka zakonska rešenja, nažalost može doći do zloupotrebe određenih prava. U tom smislu je jako značajno da nadležne institucije edukuju same građane, a da se koliko je moguće sama birokratija i procedura pojednostavi, odnosno sa što manje komplikacija da bude. Pitanje van sudskog rešavanja sporova je nešto što je sada unapređeno iako, složićemo se da kako smo i čuli nekada, može se možda i vremenski malo odugovlačiti, pa i izgubiti na značaju za sam proizvod koji je možda predmet spora. Pitanja odnosa prema posebnim kategorijama potrošača, kao što su maloletnici je veoma značajno i ako imaju slobodu prodavci da u određenim momentu procene da li je lice maloletno ili ne, smatram da tu može doći do određenih zloupotreba i tu bi možda zakonski trebalo adekvatnije reagovati. Ono što bih želela kroz par rečenica istaći jeste pitanje bezbednosti proizvoda koje kupujemo, posebno u oblasti proizvodnje i prodaje hrane je nešto što svakog od nas kao potrošača krajnjeg potrošača zanima i zapravo Zakon o bezbednosti hrane i reguliše ovaj segment. Ali je takođe činjenica da u praksi imamo veoma često različitih zloupotreba ili problema. Neki od tih problema verovatno su vezani za možda nekada slabiju kontrolu sirovina od kojih se pravi hrana, bez obzira da li su sirovine domaće ili iz uvoza i tu treba svakako pojačati ili ne samo pojačati, već ažurnije da inspekcijske kontrole obavljaju svoj posao. Sa druge strane, deklaracija proizvoda nekada jako zna biti problematična u smislu da se dobro ne vidi da li je rok istekao, dakle, datum proizvodnje, odnosno predviđeni rok za upotrebu određenih namernica, onda nutritivne tablice koje se nalaze na proizvodima vrlo su često nerazumljive i njih mogu razumeti samo stručnjaci iz određene oblasti, a onda dođemo do saznanja, recimo, da su veoma nekada i štetne stvari po zdravlje ljudi, sakrivene iza određenih emulgatora, brojeva itd. Tako da je u tom smislu potrebno adekvatnije delovati, posvetiti više pažnje ovom segmentu i sve raspoložive resurse zaista usmeriti prema zaštiti, bezbednosti hrane od koje nam svakako zavisi i kvalitet života i generacijama koje dolaze. Hvala.
Zahvaljujem. Sledeća je koleginica Samira Ćosović. Izvolite.
U cilju zaštite svojih građana koji se svakako u nekom trenutku nađu i u ulozi potrošača, država je propisala zakon kojim se garantuju osnovna prava potrošača. Predlogom zakona o zaštiti potrošača koji je danas pred nama biće ispravljeni svi uočeni nedostaci postojećeg zakona i omogućiti njegovo dalje usklađivanje sa evropskom regulativom. Za građane je verovatno najznačajnija novina kojom će se poboljšati njihov položaj kao potrošača u odnosu na prodavce, što se ovim predlogom zakona predviđa, da trgovac ima obavezu da se odazove postupku vansudskog rešavanja spora. Kako ova odredba ne bi ostala prazno slovo na papiru, za trgovce koji se ne odazovu i odbiju da učestvuju u postupku vansudskog rešavanja spora sa potrošačima, predviđena je kazna od 50.000 dinara. Naravno, da bi potrošači bili efektivno zaštićeni neophodno je da budu upoznati sa mehanizmom zaštite koju im ovaj zakon pruža. Ovim zakonom se propisuje obaveza da u svakom prodajnom mestu bude istaknuto obaveštenje da je po zakonu prodavac obavezan da učestvuje u vansudskom postupku, a ukoliko prodavac ne istakne ovo obaveštenje, propisana je kazna od 50.000 dinara. Zakon takođe propisuje da postupak vansudskog poravnanja može da pokrene jedino potrošač, tako da je mogućnost zloupotrebe ovog mehanizma zaštite potrošača od strane prodavca ograničena. Međutim, kako bi se smanjio broj ovakvih postupaka, uslov da se pokrene je da potrošač prethodno pokuša da sa trgovcem reši predmet spora. Ova mogućnost zaštite potrošača je postojala i ranije, međutim, prema podacima Ministarstva trgovine i telekomunikacija, u regionalnom savetovalištima potrošača je u toku 2020. godine evidentirano čak 22.213 potrošačkih prigovora, a samo dva su rešena vansudskim poravnanjem, dok je podneto svega 16 tužbi protiv trgovaca. Ovo je bilo moguće, jer postojećim rešenjima nije postojala obaveza trgovca da učestvuje u ovom sporu. Kao što se vidi iz brojeva koje sam malopre navela, oni govori o visokom nivou zainteresovanosti građana da ovim putem brane svoja prava i ovaj zakon će im omogućiti da to ostvare na efikasniji način nego što je to bio slučaj do sada. Ovaj zakon će primorati neetične prodavce da promene svoju poslovnu logiku, a građani više neće morati da troše značajno vreme, pa i sredstva kako bi na sudu ostvarili svoju pravdu. Iz ovoga vidimo da će uvođenje obavezne medijacije imati i taj benefit da će smanjiti pritisak na sudove u kojima ima mnogo predmeta vezanih za potrošačke sporove, ali ne postoji podatak koliko ih je tačno. Sudovi će ovim zakonom biti obavezni da vrše evidenciju svih tužbi potrošača i da jednom godišnje dostavljaju podatke o broju potrošačkih sporova, donetih presuda i prosečnoj dužini trajanja potrošačkih sporova, Ministarstvu nadležnom za poslove pravosuđa i na taj način dobićemo kompletniju sliku o tome kako funkcioniše zaštita potrošača kako bi u budućnosti mogli još efikasnije da ih zaštitimo. Druga značajna novina koju ovaj zakon donosi jeste registar potrošača koji ne žele da primaju pozive i poruke od direktnog oglašavanja. Svedoci smo da građani godinama se žale na pozive koje svakodnevno dobijaju od raznih prodavaca koji pokušavaju da ponude svoje proizvode i usluge i verujem da se svako od nas našao u sličnoj situaciji. Ovakvi agresivni oblici marketinga narušavaju mir sugrađana, ali predstavljaju i vektor preko koga nesavesni trgovci mogu da zloupotrebe naivnost naših, posebno starijih sugrađana. Ovim predlogom zakona zabranjuje se direktno oglašavanje telefonom, elektronskom poštom i faksom bez prethodnog pristanka potrošača. Ukoliko prodavci ne budu poštovali želje potrošača koji će biti zabeležene u – „ne zovi“ registru predviđeno je zakonom da će platiti kazne od 50.000 dinara. Novi zakon donosi još niz novina, kao što je proračun za sve usluge skuplje od 5.000 dinara, zatim tu su i novi detalji u proceduri po reklamaciji proizvoda, zaštita korisnika turističkih usluga, a ono na šta ću ja još obratiti pažnju govoreći o novom Zakonu o zaštiti potrošača jeste i usklađivanje sa regulativom EU. Posebno treba napomenuti da se ovim zakonom regulativa iz oblasti zaštite potrošača usklađuje sa pravom EU, a da u određenim segmentima i prevazilazi standarde koje je postavila EU. Pored toga direktiva EU o pravima potrošača predviđa da je trgovac u obavezi da pribavi prethodni pristanak potrošača na bilo koju dodatnu uplatu koja prelazi prvobitno ugovoreni iznos naknade za pružene usluge. Pošto je nezamislivo unutar EU, da potrošač kada je reč o visini cene koju su dužni da plate za proizvod ili usluge budu iznenađeni, može se zaključiti da se domaća regulativa u tom smislu približava evropskim standardima, kao što smo posebno videli u segmentu naplate pružanja usluga od strane majstora. Ali, postoji jedan segment u kome ovaj predlog zakona ide dalje od onoga što zahteva regulative EU. Imajući u vidu da prema direktivi EU o alternativnom rešavanju sporova ne postoji obaveza da se prodavac odazove na poziv za vansudsko rešavanje spora, da se ovim predlogom predviđa da je odgovor prodavca obavezan, može se zaključiti da je u ovom ključnom segmentu zaštita prava potrošača ovaj zakon čak korak ispred onoga što se zahteva u EU. Poslanička grupa SDPS podržaće ovaj predlog zakona. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Sledeći je narodni poslanik Slavenko Unković. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Poštovana ministarsko sa saradnicima, uvažene kolege narodni poslanici, želim pre svega da pohvalim odluku Vlade Republike Srbije da minimalna cena rada od sledeće godine bude 35.000 dinara. Povećanje od skoro 10% je zaista veliki napredak, a ujedno je to i 90% od pokrivenosti minimalne potrošačke korpe što je značajno za naše potrošače. Realno je očekivati da sledeće godine da se donese odluka kojom bi se izjednačila minimalna cena rada i minimalna potrošačka korpa što će svakako biti veliki napredak. Podsetiću da je samo pre sedam, osam godina minimalna cena rada bila 15.000 dinara i ovo je zaista jasan pokazatelj ekonomske stabilnosti naše zemlje. Usvajanjem današnjeg Predloga zakona o zaštiti potrošača ispraviće se i korigovaće se suštinski nedostaci, kao što su nepostojanje funkcionalnog i institucionalnog okvira za vansudsko rešavanje potrošačkih sporova, nedovoljna zaštita potrošača u oblasti turizma, nepostojanje adekvatne kazne koja ima odgovarajuće dejstvo, veća nadležnost tržišnih inspektora u smislu kažnjavanja trgovaca za očigledne prestupe, veći nivo odgovornosti i javnosti u radu udruženja i saveza koji se bave zaštitom prava potrošača. Činjenica da su u tržišnoj utakmici trgovci u velikoj prednosti u odnosu na potrošače, jer se trgovci profesionalno bave pružanjem usluga i prodajom dobara i zato je neophodno da se na svaki način pruži zaštita i spreči povreda prava potrošača. Ovaj zakon će sigurno doprineti što boljem regulisanju tih odnosa. Predlogom zakona biće uvedeni prekršajni nalozi i kazne koje mogu i treba da utiču da bi se trgovci pridržavali pravila i zakona. Ali, cilj zakona nije kažnjavanje, nego uređenje odnosa i stvaranje uslova za ostvarivanje potrošačkih prava. Često trgovci nisu sveni svojih obaveza prema potrošaču, kao ni kazne koje im slede i to je sigurno jedan od najvećih problema u tim odnosima. Samo odgovorni trgovac koji zna svoje obaveze prema potrošaču može te obaveze ispuniti. U tom smislu najviše se očekuje od udruženja i saveza koji se bave zaštitom potrošača kako bi prezentovali i promovisali zakonska rešenja i sve te mogućnosti. Najznačajnija izmena koju donosi predlog zakona je uvođenje novog sistema vansudskog rešavanja potrošačkih sporova koji propisuje obavezu trgovcu da u takvom postupku učestvuje. Do sada su prodavci najčešće izbegavali da učestvuju u dogovoru, odbijali su reklamacije i upućivali nezadovoljne potrošače na sud, a potrošači su uglavnom odustajali od podizanja tužbi. Stara izreka da je kupac uvek u pravu, ne važi za naše velike kompanije i velike sisteme, za prodavce tehničke robe i sportske opreme i oni umesto da naprave ustupak potrošačima i uvaže realne reklamacije, pre se odlučuju da potrošače dovedu u situaciju da se tužakaju po sudovima. Recimo, u toku 2020. godine je evidentirano preko 22 hiljade potrošačkih prigovora, a samo dva su rešena vansudskim poravnanjem. Prema podacima od Nacionalnog registra potrošačkih prigovora, prema vrsti robe najviše je prigovora na obuću, mobilne telefone, opremu, belu tehniku, nameštaj, kućne aparate, televizore itd. Reklamacija je centralni instrument zaštite potrošača. Međutim, ona će ovim zakonom dobiti još više na značaju, jer onaj koji izjavi reklamaciju on će steći pravo na vansudsko poravnanje i rešavanje spora pred posebnim telom koje će oformiti Ministarstvo trgovine. To telo će činiti licencirani pravnici medijatori koji će imati veća prava od sadašnjih posrednika u rešavanju sporova. Troškove posredovanja će snositi država, odnosno Ministarstvo što znači da će biti besplatno i za trgovce i za potrošače. Medijacija će se u roku od 90 dana razraditi i imaće tri mogućnosti rešavanja spora. To su preporuka sporazuma dve strane i treća je sudski postupak. Jedan od razloga uvođenja obaveze medijacije je da se smanji pritisak na sudove u kojima ima mnogo predmeta vezanih za potrošačke sporove. Do sada se u vansudskom procesu nije mogao naći spor u vrednosti preko 500 hiljada dinara. Novina u zakonu je da cenzus u pogledu vrednosti spora neće postojati. Onlajn trgovina u Srbiji je doživela ekspanziju tokom ove korona krize, ali to je dovelo i do novi problema, pa se tu uvećao broj žalbi zbog kašnjenja isporuka, ne isporučivanja robe ili isporuka oštećene robe. U ovom slučaju građani, odnosno potrošači nisu dobro upoznati sa svojim pravima u tom pogledu. Građani se godinama žale na telefonske pozive od raznoraznih prodavaca koji pokušavaju da ponude svoje proizvode. Novi zakon zabranjuje direktno oglašavanje telefonom i elektornskom poštom bez prethodnog pristanka potrošača. Prodavci koji se ne budu obazirali na podatke u registru ne zovi, rizikovaće plaćanje kazne do 50 hiljada dinara. Ono što se već sada može naslutiti da će u praksi to teško funkconisati taj registar – ne zovi. Teško je očekivati od našeg trgovca da pre svakog poziva gde se nudi roba i usluge, proveri da li određeno lice upisano u registar potrošača koji ne žele da primaju prozive i poruke u okviru promocije i prodaje telefonom. Kod potrošača postoji zabuna o ovlašćenjima i postupanjima tržišne inspekcije i ovaj zakon će razjasniti kako i kada tržišna inspekcija reaguje u skladu sa zakonskim propisima. Iako u evropskoj praksi i na razvijenim tržištima jako mala uloga tržišne inspekcije, ona će i dalje kod nas imati ulogu u rešavanju pojedinačnih potrošačkih problema. Kada je u pitanju zaštita potrošača u turizmu, novim zakonom se predviđa da organizator, odnosno posrednik u organizovanju putovanja mora putniku da pruži punu informaciju u pogledu drugih troškova koji nisu obuhvaćeni prodajnom cenom. Ukoliko putnik nije informisan o tim dodatnim troškovima nije u obavezi ni da te troškove i snosi. Ono što nije regulisano ovim zakonom, a možda se moglo pronaći rešenje, jeste saznanje da pojedini proizvođači na tržište različitih zemalja plasiraju kao identičnu robu, roba koja se razlikuje po kvalitetu i po sastavu. Velike svetske kompanije Srbiju i zemlje u okruženju tretiraju kao građane drugog reda pod istom nalepnicom nude nam proizvode manjeg kvaliteta i to su dokazala istraživanja u Hrvatskoj, Slovačkoj, Češkoj. Poznato je da, recimo, „Nutela“ ima odgovarajući ukus, da su pojedini parfemi kvalitetniji, kao i neki drugi proizvodi od onih koji se plasiraju na tržište Srbije. Iako je Evropska komisija donela obavezujuću direktivu protiv dvostrukog kvaliteta robe i počela sa njenom primenom, nadam se da ćemo mi u narednom periodu poboljšati zakon kako bi i ovo bilo sistemski uređeno. Svakako, ove značajne izmene današnjeg zakona će doprineti boljoj zaštiti prava potrošača kod nas i poslanička grupa JS će u danu za glasanje podržati ovaj predlog. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Sledeći narodni poslanik je Hadži Milorad Stošić. Nije tu. Sledeća je koleginica Snežana Paunović. Izvolite.
Zahvaljujem, potpredsedniče. Uvažena ministarko sa saradnicima, poštovane kolege, pre svega građanke i građani Srbije, sednica Narodne skupštine posle letnje pauze je i započinjemo raspravom o, po meni, veoma važnom zakonu i dobro je da je tako – Predlog zakona o zaštiti potrošača. Rekla bih da je u pitanju predlog potpuno novog zakona kojim se bitno nadograđuje postojeći pravni okvir iz ove oblasti. Obaveza Republike Srbije da obezbedi adekvatnu zaštitu potrošača proističe iz, pa, u najmanju ruku, dvostrukih razloga. Prvi je potpuno usklađivanje našeg nacionalnog zakonodavstva sa komunitarnim pravom u ovoj oblasti, što kao obaveza proističe iz Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju koji je Srbija potpisala 2008. godine u vreme tehničke Vlade, a drugi razlog je obaveza prema sopstvenim potrošačima, koji je možda čak i važniji, koji danas u vreme globalizacije tržišta treba da uživaju zaštitu upravo po tim evropskim standardima i da budu u najmanju ruku ravnopravni. U cilju sprovođenja međunarodnih obaveza, a pre svega u cilju poboljšanja sistema zaštite potrošača na nacionalnom nivou Srbija je usvojila i Strategiju o zaštiti potrošača za period 2019.-2024. godina i u tom kontekstu treba posmatrati i ovaj predlog zakona koji je usklađen sa komunitarnim pravom i značajno kvalitetnije i sveobuhvatnije tretira pitanje zaštite prava potrošača, kako individualnih, tako i kolektivnih. Nekoliko je važnih novina u ovom predlogu zakona i ja bih istakla da su u pitanju kvalitetna poboljšanja koja treba da doprinesu još većoj zaštiti naših potrošača, odnosno svih nas, pre svega, kao potrošača. Ovaj zakon se oslanja ne samo na evropsko zakonodavstvo, već i na dobru praksu pravno uređenih država koje danas kada živimo u svetu potrošačkih društava prepoznaju tu potrebu da se zaštite i potrošači, a ne samo proizvođači, kako je to do nedavno bio slučaj. Slobodno možemo reći da su nas neoliberalni kapitalizam i globalizacija učinili pre svega potrošačima svega i svačega, tako da nema u ovom trenutku robe koja se ne može prosto prodati, pri tome značajan doprinos tome daju i agresivne medijske kampanje, internet, društvene mreže. Zapravo, potpuno smo okruženi reklamnim porukama, bilbordima, flajerima, telefonskim pozivima i svi u tim razgovorima nude uglavnom najbolji proizvod. Trebalo bi nam dosta vremena da bismo se pozabavili psihologijom potrošača koji se menja upravo pod uticajem reklamnih politika proizvođača koji su osmislili kojekakve proizvode i po svaku cenu žele da ih prodaju što bolje i ako može što skuplje. To je razumljivo imajući u vidu troškove istraživanja tržišta pre svega, formiranja i proizvodnje samih proizvoda, promocije, svega što to prati, ali sa aspekta potrošača vizira može biti i jeste drugačija. Krupan kapital ima interes da stiče što veći profit, da ga umnožava, što radi i razvojem potrošačkog mentaliteta koji u sedište stavlja posedovanje i sticanje materijalnih vrednosti, nažalost. Na taj način se podstiče i naša ljudska potreba i pohlepa koja postoji, želja da posedujemo, u većini slučajeva i ono što nam nije potrebno, niti nas može učiniti srećnima. Sa pozicije socijaliste, pre svega želim da istaknem da pitanje ljudskih potreba danas prerasta u pitanje stečene moći putem posedovanja luksuznih stvari, od kojih mnoge niti jesu niti će biti realna potreba. Za svet jednog radnog čoveka koji nije u mogućnosti da priušti sebi bilo kakav luksuz potrošački svet i mentalitet spadaju u domen virtuelnog ili, komotno se može reći, nestvarnog. Tako se taj realan vredan čovek često pita šta će nekom svetskom bogatašu 50 automobila ili automobili koji koštaju nekoliko desetina miliona evra, a na drugoj strani imamo decu koja još uvek umiru od gladi. Ta trka za kupovinom što veće količine proizvoda ne vodi uvek kvalitetnijem životu. Nažalost, često je to upravo put otuđenja i produbljivanja upravo socijalnih razlika. To stvara veći jaz između bogatih i siromašnih. Ako bismo uzeli u obzir globalni nivo, potrošačka era utiče i na neracionalno i nekontrolisano korišćenje i prirodnih i ljudskih resursa na našoj planeti. Ako mogu i ovog puta da skrenem pažnju na činjenicu da je potrošački mentalitet koji nas često čini sebičnim i samodovoljnim česti razlog i za taj najveći problem koji imamo, a to je pad nataliteta. Da nije tako ne bi nas demantovale hrabre srpske majke koje su rađale u vreme onih ratova i posle ratova kada je trebalo obnavljati zemlju. Međutim, činjenica je i to da krupni multinacionalni kapital, koji je u današnje doba vrhovni vladar svega, kreira i ovaj potrošački svet, pa i sam mentalitet. Danas smo došli do toga da je potrošački mentalitet čitava ideologija koja nameće novi sistem vrednosti, a to je megalomanija, odnosno ogromno tržište različitih roba koje nam daje privid raskoši i jednog lepog života. Kako je tržište ogromno, robe je još više. Ustanovljen je i novi model ponašanja kupca u odnosu na proizvođača i trgovca i to je, grubo rečeno, kapitalizam. Nekada je proizvođač bio u centru pažnje kao stvaralac nove vrednosti. Međutim, vremena su se promenila, neoliberalni kapitalizam je potrošača proglasio glavnom ličnošću, od čijih potreba će i zavisiti i buduća proizvodnja i prodaja. Danas je potrošač ubeđen da je on centar svega, da je kralj kome se ispunjavaju želje i taj utisak velikog značaja potrošač stiče kroz kampanje kojima se proizvođači i trgovci obraćaju pre svega potrošaču, podstičući upravo taj utisak njegove važnosti i važnosti njegovih odluka za koji će se proizvod odlučiti. Ali, to obraćanje nije uvek iskreno, ne uvek, nego u većini slučajeva nije, toga smo svesni i toga smo svedoci skoro svakodnevno. Zato danas država i mora da na ovaj način odbrani potrošača od onih nemilosrdnih i nečasnih trgovaca koji, nažalost, ne biraju sredstva da prodaju tu svoju robu. Danas u eri modernih elektronskih komunikacija to nije teško. Rekla bih da nije teško biti dosadan, možda je to najblaži termin. Opkoljeni smo reklamama za različite robe, usluge, putovanja. Reklama je postala pitanje izbora, pitanje opstanka na tržištu i nije više primaran kvalitet niti se o njemu u većini slučajeva uopšte i razgovara. U tom smislu je novi Zakon o zaštiti potrošača o kojem danas govorimo zaista jedna ozbiljna pravna prepreka lošim trendovima u prometu roba i usluga i kao motiv za zakonito i etičko poslovanje u kome nema i ne sme biti prevarenih. Zato mislim da ovaj zakon ima i te kako važnosti i da je pravo vreme kada ga donosimo. Novi, isto tako nužan, koncept zaštite potrošača podrazumeva i društveno odgovoran marketing koji podrazumeva uvažavanje šireg javnog interesa, brigu o održivom korišćenju energije i prirodnih resursa, humani odnos prema radnoj snazi, prema ljudskim resursima u celini, i prema održivom razvoju i uticaju na životnu sredinu svih ljudskih delatnosti, pa i delatnosti proizvodnje robe. Taj širi kontekst treba da podrazumeva dobar kvalitet i optimalni kvantitet u proizvodnji robe, kako s jedne strane viškovi ne bi bacani bili i uništavani, a sa druge strane imamo kategorije stanovništva, pa i čitava tržišta u siromašnim zemljama koja ne mogu da zadovolje ni svoje osnovne potrebe. Srbija je država koja prihvata odgovornost za proizvođačko-potrošačke odnose i za adekvatnu zaštitu potrošača i neoborivi dokaz za to je upravo ovaj zakon o kojem danas razgovaramo. Kada je sam zakon u pitanju, pohvalila bih rešenja koja su do najpreciznijih detalja uredila pitanja ostvarivanja prava potrošača. Posebno je dobro razrađen postupak vansudskog rešavanja potrošačkih sporova. Posebno bih istakla rešenja koja se odnose na turističke aranžmane i načine ostvarivanja prava nezadovoljnih i prevarenih kupaca u toj oblasti. Ne smatram, naravno, da je uvek turistički operater odgovoran za neispunjene ugovorene obaveze, često je to strana koja plasira ponudu preko agencije, ali imali smo prilike da čujemo kako neka agencija koja nije član Nacionalne asocijacije, nema licencu, organizuje turistička putovanja, a kada dođete na destinaciju vaš apartman u najboljem slučaju nije ono što ste kupili, ako ne dođete i u situaciju da je već prodat. Ako u celini posmatramo Predlog zakona koji je pred nama, on zaista predstavlja jedan dobar zakon koji je usklađen sa evropskim zakonodavstvom. Poslanička grupa SPS će bez dileme u danu za glasanje ovaj zakon podržati, a ministarki i saradnicima hvala što smo ovo zasedanje nastavili posle pauze upravo sa ovim zakonom koji čini mi se jeste jedan od važnijih koje ćemo u ovom mandatu doneti. Sigurna sam da ćemo u nekom budućem periodu možda prepoznati još neke nedostatke, ali zato zakoni i postoje i svi mi koji se tim poslom bavimo da ih dodatno nadogradimo, ali sve u interesu, zaista, građana i građanki Srbije koji zaslužuju da prema njima budemo korektni onoliko koliko su nam poverenja dali. Jedino od čega ne možemo da ih zaštitimo jeste to plasiranje jeftinih političkih proizvoda, ali to nije u vašem domenu, od toga se moramo braniti politikom. Hvala.
Zahvaljujem. Sledeća je koleginica Olja Petrović.
Zahvaljujem uvaženi predsedavajući, uvažena ministarka sa saradnicima, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, poštovane građanke i građani Republike Srbije. Pred nama je danas Predlog zakona o zaštiti potrošača kojim se uvode određene novine, s obzirom da zakon nije menjan od 2014. godine, sagledavaju se nastali problemi, ali i radi se na usaglašavanju sa evropskom regulativom. Naime, uvodi se nekoliko novina. Jedna od njih je i registar „ne zovi“ za sve potrošače koji ne žele da ih zovu trgovci i nude proizvode telefonom. Novine ima i u reklamacionom postupku. Takođe, uvodi se proračun za pružanje usluga čija je vrednost veća od 5.000 dinara. Potrebna je specifikacija usluge i pisana saglasnost potrošača na proračun. U ovom Predlogu zakona predviđeno je i vođenje evidencije potrošačkih sporova od strane sudova koji su nadležni za rešavanje istih, kao da se i podaci iz ove evidencije dostavljaju ministarstvu. Zatim, usklađuju se propisi EU u oblasti turizma, o čemu smo videli da je do sada bilo najviše reči, gde se precizira zaštita potrošača prilikom kupovine turističkih aranžmana vezano za pružanje kompletnih informacija o svim troškovima putovanja. Unapređuje se i vansudsko rešavanje sporova. Obrisan je gornji cenzus za vrednost sporova koji se može rešiti u vansudskom postupku, ali uvodi i se i prekršajni nalog u fiksnom iznosu novčanih kazni, pa je tako za pravno lice ovaj iznos iznosi 50.000 dinara, za odgovorno lice u pravnom licu 8.000 dinara, dok je za preduzetnika 30.000 dinara, s tim što se ovi iznosi mogu prepoloviti ukoliko se kazne plate u roku od osam dana. Sve ove promene u skladu su sa potrebama potrošača. Kada se osvrnemo samo na 2017. godinu vidi se napredak koji se ogleda i u pokrivenosti minimalne potrošačke korpe cenom rada, pa je tako 2017. godine ova pokrivenost iznosila 62%, dok ove godine iznosi 81,5%. Predlog Vlade je da se minimalna cena rada dodatno uveća 9,4% pa bi iznosila 35.012 dinara minimalna mesečna plata. Podsetiću vas da je minimalna zarada 2010. godine iznosila 15.747 dinara ili 153 evra, dok će sada, kako vidimo dostići iznos koji je duplo veći, odnosno 300 evra. Plate i penzije rasle su u prethodnom periodu, ali nastaviće i dalje kontinuirano da rastu, pa se očekuje značajno povećanje plata u javnom sektoru, ali isto tako očekuje i povećanje penzija čak više od 5% prema švajcarskoj formuli. Kada pogledamo 2012. godinu, stopa javnog duga u odnosu na BDP iznosila je 79%, dok je danas ista ta stopa 55,4%. Takođe, Srbija napreduje u pogledu BDP, pa će na kraju godine imati 51 milijardu BDP što će biti svakako jedan od vodećih, ako ne i vodeći rezultat u Evropi. Samo je u prvih osam meseci naš izvoz, uprkos ovoj krizi bio 28 puta veći nego prošle godine, dok je samo izvoz hrane u prvih šest meseci bio veći za 13,9% što nam uliva dodatnu sigurnost da imamo tržišta na kojima možemo da izvezemo sav višak. Naša država uspela je da očuva stabilnu ekonomiju, izdvoji sredstva za pomoć građanima, tako i privredi. Dobra je i naplata svih poreskih oblika, što pokazuje da su mere države delotvorne i opravdane. Pomoći su doprinele da nema zatvaranja fabrika, da ljudi ne ostaju bez posla, pa smo za razliku od dosta bogatijih zemalja uspeli uprkos svoj krizi koja je zadesila čitav svet, pa i našu državu, da očuvamo i te kako nisku stopu nezaposlenosti. Takođe, u okviru trećeg paketa pomoći države 22. septembra svim penzionerima biće isplaćen iznos od 50 evra, zatim još 30 evra, kao i svim punoletnim građanima, a penzioneri će do kraja godine dobiti još dodatnih 20 evra, što će značiti da će samo u trećem paketu mera penzioneri ukupno dobiti 130 evra, dok će svi punoletni građani dobiti 60 evra. Veliki značajna pomoć za naše najstarije sugrađane uslediće i početkom godine, tačnije negde u februaru mesecu kada će svi penzioneri dobiti dodatnih 20.000 dinara i oni jesu pretrpeli teške reforme i oni su najviše osetili taj period kada se naša država oporavljala ali sada je država umela to da sagleda na ovakav način. Pored svih novčanih davanja građanima i privredi država je nastavila i sa ulaganjima i izgradnjom naše zemlje, čak 7,2% BDP opredeljeno za investicije. Trenutno se u Srbiji gradi čak sedam auto-puteva i brzih saobraćajnica, a već u decembru mesecu gradiće se deset što bi predstavljalo bar još tri više. Pored puteva ulaže se i u kanalizacionu i vodovodnu infrastrukturu, u fabrike za prečišćavanje otpadnih voda, u škole, vrtiće, u rekonstrukciju postojećih bolnica, ali i izgradnju čak tri nove kovid bolnice. Pored bolnice u Batajnici i Kruševcu, nedavno je otvorena i treća potpuno nova kovid bolnica u Novom Sadu koja je izgrađena za samo četiri meseca kako bi se još bolje borili protiv korone i sačuvali živote i zdravlje naših građana što je, složićete se i najvažnije. Zahvaljujući odgovornom i ozbiljnom pristupanju situaciji nastaloj usled korona virusa, naša ekonomija je stabilna, a rezultati su čak i bolji od očekivanih. Od procene da ćemo imati minus od 234 milijarde dinara, mi imao deficit od 70 milijardi dinara. Mnogi iz opozicije pokušavaju da ospore rezultate ali upravo su to oni koji su za vreme svoje vlasti obogatili se za više stotina miliona evra. Građani sami znaju kako su živeli tada, kako žive danas, šta je sve izgrađeno i šta se gradi i svoj sud daju na izborima i pružaju podršku ljudima koji se bore za državu, koji se bore za narod, a ne za svoj džep. Apsolutno je nedopustivo i sramno da opozicija koja nije ni izašla na izbore u svojim političkim obračunima koristi stalne napade na predsednika i njegovu porodicu. Svakodnevne uvrede, pretnje i klevete na račun Aleksandra Vučića i njegovih najmilijih koji se bore za bolju, uspešniju, moderniju Srbiju samo su prazna politika onih koji šire mržnju i koji bi nastavili da se enormno bogate na račun građana Republike Srbije. Nijedno dete ne treba da bude napadnuto, jer su deca nešto najsvetije za svakog roditelja, pa tako ni deca Aleksandra Vučića ne smeju da budu kriva samo zato što im je otac Aleksandar Vučić. Isti Aleksandar Vučić koji se bori za svu srpsku decu, da žive u mirnoj, stabilnoj, pristojnoj Srbiji kojom će sutra da se ponose i u kojoj će graditi svoju budućnost, jer politika SNS nije zaduživanje i rušenje zemlje, već ulaganje u sigurnu budućnost za našu decu. Hvala vam.
Zahvaljujem. Sledeći narodni poslanik, Milija Miletić. Izvolite.
Zahvaljujem se, uvaženi potpredsedniče. Uvaženi predstavnici Ministarstva trgovine, telekomunikacija, drage kolege poslanici, uvaženi građani Srbije, ja sam Milija Miletić, dolazim iz Svrljiga, to je najlepša opština u Srbiji koja se nalazi pored grada Niša, a on je najlepši grad u Srbiji. Ovde u Skupštini Srbije predstavljam Ujedinjenu seljačku stranku, a izabran sam sa liste "Aleksandar Vučić - Za našu decu". Ja ću, kao i do sada, govoriti o svim onim stvarima koje se tiču ove naše tačke, vezano za zaštitu naših potrošača. Suština svega jeste da govorim ono što je istina, a to je da je veoma bitno da naši ljudi, naši građani, kada odu u trgovinske radnje da mogu da obezbede sebi najpovoljnije uslove da nešto kupe i da to bude kvalitetno. Malo pre je kolega Dragan Marković Palma govorio o našim poljoprivrednim proizvođačima, što bih ja isto podržao. Mislim da je to ispravna stvar. Jer, najveći problem kod naših poljoprivrednih proizvođača koji se bave proizvodnjom određenih proizvoda, da li je to stoka, da li je to nešto drugo, ta njihova cena kada ga proizvedu nikada ne može da dostigne ono što je uložio u to. Zbog toga tim našim ljudima moramo staviti veći akcenat da se što više obezbede uslovi da naši proizvodi iz malih gazdinstava, domaćinstava, dođu do naših potrošača u tim turističkim centrima, da oni tu mogu da plasiraju svoju robu, da imaju od toga svoj interes i da na taj način zaštitimo našu proizvodnju. Kao što je rekao Dragan Marković Palma, to je stvarno ispravna stvar da naši poljoprivredni proizvođači i mala gazdinstva mogu i imaju mogućnost da svoju robu plasiraju i da prodaju u tim našim trgovinskim centrima, prodavnicama, da li je to u Svrljigu, da li je u Nišu, da li negde u Beogradu, ali kvalitetni proizvodi koji se proizvode kod nas, kao što je, recimo, kod mene, svrljiško jagnje, svrljiški sir, belmuš i svi ti drugi proizvodi, to je stvarno nešto što je najkvalitetnije. Nešto ima u tim našim rafovima u trgovinskim centrima, ali to je vrlo mala količina. Zbog toga mislim da to trebamo podržati, a uvaženi predstavnici Ministarstva trebali bi da stave akcenat na to, vezano za trgovinu, pošto smo svi svedoci, a ja sam o tome i ranije govorio, da se velika količina hrane baca. Ta hrana koja se baca vrlo se teško proizvede, a sutra… (Predsedavajući: Vreme.) Završavam, za par sekundi. … ta hrana sutra kada ostane po trgovinskim centrima, po prodavnicama, bude do dva meseca roka, treba da se obezbedi mogućnost, jer ta hrana se mahom baca, zapali se i uništi se, a to nije dobro. Bilo bi najbolje da nadležno ministarstvo trgovine inicira da se ukine PDV, pa da ta hrana kojoj je ostalo dva meseca do isteka roka da može preko federacije banaka hrane, preko Crvenog krsta, da se plasira do naših krajnjih korisnika, da može da se upotrebi. [[Isključen mikrofon.]]
Zahvaljujem. Sledeći je dr Muamer Bačevac. (Nije tu.) Reč ima narodni poslanik Uglješa Marković. Izvolite.
Zahvaljujem se, predsedavajući. Uvaženi predstavnici ministarstva, koleginice i kolege narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije, kao što su moje kolege već govorile, danas diskutujemo o Zakonu o zaštiti potrošača koji je zaista veoma značajan, iz razloga što uređuje jednu oblast koja je dosta živa i koja uređuje određene obligacione odnose u koje dolazimo svi svakoga dana u svom svakodnevnom životu. Takođe, ovo je još jedan korak ka našem usaglašavanju sa pravom EU, odnosno Poglavljem 28 i smatram da ćemo ovim zakonom o potrošačima garantovati brže rešavanje sporova i veću samu pravnu sigurnost. Praksa je do sada pokazala da Zakon koji je i dalje na snazi a koji reguliše ovu oblast nije na adekvatan način do kraja sve predvideo i mi smo samo u prošloj godini imali 22.213 prigovora, preko 50% od tih prigovora je bilo u Beogradu, petina se odnosila na obuću i oko 10% na samu belu tehniku i uglavnom ti prigovori nisu na kraju išli, odnosno nije se po njima postupalo u korist samih potrošača. Iz te prakse se pokazalo da su trgovci bili uspešniji u tim odnosima i da su uspevali da na neki način ne usvoje te reklamacije, odnosno prigovore građana u toj ulozi potrošača. Sve te, kao što sam rekao, je bio pokazatelj da nam je bio potreban novi zakon, kako bi samom potrošaču dali više instrumenata da ostvari svoja prava, i zaista smatram i u ime poslaničke grupe SPS bih pohvalio ovaj zakon u celini. Iskoristio bih vreme da se osvrnem upravo na ono što jesu određene novine kada je ovaj zakon u pitanju. Jedna od njih jeste to vansudsko poravnanje, koje je postojalo i do sada, ali je sada trgovac u obavezi da ako spor ne uspe sa kupcem da reši, da ide na vansudsko poravnanje, odnosno ako se na njemu ne pojavi, da po prekršajnom nalogu plati kaznu. Druga stavka jeste registar "Ne zovi". O njemu smo dosta govorili na samom odboru i pohvalio bih jednu ovakvu inicijativu, da postoji registar na kom mogu građani da se prijave koji ne žele da ih uznemiravaju raznorazne agencije ponudama koje ih ne zanimaju i ne interesuju. Sam registar će voditi Ratel. Ono što je meni donekle ostalo nejasno jeste, ako sam dobro razumeo, listing će uzimati Ratel i na taj način uspevati da se dođe do podataka ko je pozivao krajnjeg potencijalnog kupca. Ali, šta se dešava u situaciji ako broj sa kog se poziva nije registrovan? Ne znam na koji način ćemo onda uspeti da sankcionišemo onoga ko sa takvog jednog broja mobilnog telefona poziva kupce i nudi određene proizvode ili usluge? Takođe, naravno, to ovaj zakon ne može da reguliše, ali mislim da mi ovde zapravo se bavimo posledicom onog uzroka a to je upravo ta trgovina podacima. Svi smo doživeli da naši prodavci u nekim situacijama završavaju kod određenih privrednih subjekata, bar sam ja doživeo, a da te podatke nikada nisam dao tom privrednom subjektu, iz prostog razloga što nikada nisam ni bio u prilici da mu ih dam, a ovde govorim upravo o broju mobilnog telefona. Mislim da je to takođe veliki problem sa kojim se suočavamo, ali, on danas nije na dnevnom redu i ne bi ovaj zakon mogao da ga reguliše, tako da shodno tome mislim da je dobar i ovaj korak da postoji ovakav registar. Mislim da će zadatak ministarstva biti da u narednom periodu upravo ovaj registar što više ispromoviše kod građana kako bi postali svesni da sad imaju jedan od instrumenata koji ih štiti. Ono što isto pozdravljam i podržavam jeste upravo ona stavka koja se tiče reklamacije. Do sada su trgovci mogli samo da stavi da nije pravilno korišćena ili održavana roba. Tu, pre svega, pričamo o obući. Uglavnom takvi opisi idu kada je obuća u pitanju i kada se ona reklamira. Drago mi je da će sada trgovci morati da u narednom periodu malo obrazlože šta je to nepravilno korišćeno i na koji način se određena obuća posebno održava, da ne bi posle 15 ili mesec dana ljudi dolazili sa već oštećenom robom koja je kupljena nova i neretko nije ni malo plaćena. Takođe, sektor turizma, koji je dosta pretrpeo u poslednjih godinu i po dana. Mislim da je dobro da se regulišu obligacioni odnosi i u tom sektoru. Bilo je različitih problema u prethodnom periodu, da sada ne govorim pojedinačno koji su to problemi bili, ali mislim da je dobro da donekle na adekvatan način sada i štitimo upravo potencijalne turiste od nelojalnih agencija koje nisu u stanju da ono što su se ugovorom obavezale da će kao uslugu isporučiti zaista isporuče. Moram da se složim sa jednim od kolega koji je govorio pre mene, a to je da možda treba, to je i meni upalo u oko, to je moje mišljenje, nije najpoštenije da rizik snose podjednako i prodavac i kupac turističke usluge ako kupac to plati u jednom trenutku i ako dođe do same promene cene, odnosno poskupljenja ima mogućnost da mu prodavac, odnosno u ovom slučaju, na primer, turistička agencija, naplati dodatno to kroz taj protok vremena. Mislim da ne vidim razlog da podjednako i jedna i druga strana u toj situaciji snose rizik. U svakom slučaju, mislim da je upravo i država Srbija u prethodnom periodu, Vlada Republike Srbije zaista dosta pomogla kada je u pitanju i sektor turizma i usluga i ugostiteljstva pre svega i nadam se da izlazimo iz ovog jednog turbulentnog perioda izazvanog korona virusom i da ćemo se uskoro svi vratiti normalnijem životu. U svakom slučaju, Socijalistička partija Srbije će u danu za glasanje podržati ovaj predlog zakona i nadam se da ćemo i u narednom periodu određene nedostatke, ako budemo, kao što je rekla i koleginica Paunović, uvideti i da ćemo opet razgovarati ovde o njima i da ćete biti spremni da čujete i naše mišljenje. Hvala.
Zahvaljujem. Ovim izlaganjem završavamo i prvi deo sednice. U skladu sa članom 87. sa radom nastavljamo u 15.00 časova. Hvala vam.
Dame i gospodo, nastavljamo sa radom. Reč ima narodni poslanik Hadži Milorad Stošić.
Poštovani predsedavajući, uvaženi predstavnici Ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije na dnevnom redu naše prve sednice nakon letnje pauze nalazi se Predlog zakona o zaštiti potrošača. Na samom početku istakao bih da će Poslanička grupa PUPS „Tri P“ u danu za glasanje podržati ovaj zakon i ostale predloge sa ovog zasedanja i glasati – za. Ova materija svakako spada u temeljne oblasti trgovinskog prava, ali se istovremeno neposredno tiče svakodnevnog života svakog od nas građanina, jer smo svi mi u izvesnom smislu i potrošači. Mislim da nema nikoga ko se makar jednom u svom životu nije susreo sa problemima kupovine neispravne robe, nesavesnih trgovaca, odbijanja reklamacije i sličnih, svakako, neprijatnih iskustava. Svakako da uređena država nastoji da takve pojave, ako već ne može da sasvim iskoreni, ono da ih svede na minimum, pa nije ni čudo da se uz razvoj novih oblika elektronskog trgovanja i usluga istovremeno u Evropskoj uniji velika pažnja posvećuje i u ovoj problematici. Predlogom novog zakona mi pokušavamo da na najbolji način ispratimo te tendencije i tako istovremeno učinimo novi korak na ispunjavanju zahteva za usaglašavanje našeg zakonodavstva sa evropskim pravnim sistemom i normama. Ono što predstavlja suštinu novog zakonskog rešenja ne ogleda se toliko u odredbama koje definišu samu zaštitu potrošača. Te odredbe su suštinski i do sada bile na jednom korektnom i visokom nivou standarda, mada će one ovim zakonom biti i dodatno poboljšane. Tu pre svega mislim na zaštitu prava potrošača u oblasti turizma i turističkih usluga, koje su za sada znatno opširnije i detaljnije regulisane ovim zakonom. Naročito one koje se odnose na izmene cene i drugih uslova ugovora, na saobraznosti, odustajanju od putovanja, na učenička i studentska putovanja, kao i neke druge situacije. Ova nova regulisanja bi trebala da umanje potencijalne zloupotrebe i prevare u ovoj oblasti, kojih prema izveštaju u medijima, nažalost, nije bilo toliko malo u poslednje vreme. No, od samih zakonskih odredbi daleko je važnije njihovo ostvarivanje i primena u praksi. Opšte je poznato da su zakonska rešenja uglavnom dobro uređena, samo se javlja problem kod primene istih i zbog toga je na Ministarstvu realno bitno da sve to u narednom periodu proprati i ustanovi kako se sprovode ove zakonske odredbe. Kako je u obrazloženju zakona rečeno, primetno je da se kod nas, iako postoji veliki broj građani koji traće savet od službi za besplatnu pravnu pomoć iz oblasti zaštite potrošača, vrlo malo broj takvih slučajeva dolazi do suda ili vansudske arbitraže. Stoga je vrlo značajno da se novim zakonom u članovima 149. do 169. sada precizno reguliše vansudsko rešavanje potrošačkih sporova. Njih će rešavati posrednici pravnici sa liste koju će odobriti Ministarstvo trgovine, turizma i usluga, a oni će biti diplomirani pravnici sa najmanje dve godine radnog iskustva iz oblasti građanskog prava. Predviđeno je da se postupak rešavanja pokreće predlogom potrošača ministarstvu koje će ga proslediti posredniku u mestu prebivališta potrošača, što na neki način je veoma dobro, jer će Ministarstvo imati mogućnosti da ceni i ocenjuje svoje predstavnike u lokalnim samoupravama. Posrednici će moći da donesu preporuku o načinu rešavanja spora i da posreduju u zaključivanju pismenog sporazuma u rešavanju spora. Ako se ne može doći do obostrano prihvatljivog rešenja, nezadovoljne strane će uvek biti u mogućnosti da se koriste odredbama o potrošačkim sporovima iz Zakona o parničnom postupku. Pored poslova posredovanja, posrednici će biti dužni da vode i precizne evidencije podataka o vrsti sporova i učesnicima, što bi trebalo da doprinese stvaranju jedne prave slike o tome na šta se i na koga se potrošači najviše žale. U tom cilju, novim zakonom daju se veća ovlašćenja inspektorima iz ove oblasti. Ali, moram da primetim da ako se želi pojačana disciplinska odgovornost trebalo se ići na više iznose novčanih kazni, pa možda i da se razmisli o mogućnosti da se uvede i trajna zabrana obavljanja delatnosti kao poslednja mera za one koji u kontinuitetu tendenciozno i drastično vrše razne zloupotrebe u ovoj oblasti. U prelaznim odredbama zakona ostavljen je rok od mesec za pripremu za početak rada posrednika za vansudsko rešavanje potrošačkih sporova. Sada će na Ministarstvu biti zadatak da valjano ovo pripremi, uvođenje ovog instituta u pravni sistem, ali bi bilo korisno da se u isto vreme poradi na javnom promovisanju ovih novih zakonskih rešenja, kako bi se građani bolje upoznali sa zaštitom svojih prava i mogli da koriste ovaj institut za ostvarivanje tih prava. Pošto smatramo da se radi o dobrim zakonskim predlozima, Poslanička grupa PUPS „Tri P“ će u danu za glasanje dati svoju podršku za usvajanje ovog zakona. Takođe, Poslanička grupa PUPS „Tri P“ će u danu za glasanje podržati i ostale predloge i zakonska rešenja razmatrana na ovoj sednici i glasati za. Poštovani prijatelji i uvaženi građani Srbije, zahvaljujem se na pažnji.
Hvala, gospodine Stošiću. Reč ima narodni poslanik Adam Šukalo.
Zahvaljujem, gospodine Orliću. Poštovani predsedavajući, poštovane kolege i koleginice, uvaženi narodni poslanici, poštovana ministarko sa saradnicima, pred nama je izuzetno važan Zakon o zaštiti potrošača, koji je u ovoj oblasti sigurno jedan od sistemskih zakona, jedan izuzetno važan i neizmerno bitan za život građana normativni akt koji prosto kako život i sve druge okolnosti nameću ima potrebu da se unapređuju. S obzirom da ste vi u samom obrazloženju naveli osnovne razloge zašto imamo novi zakonski tekst i šta smo sve u proteklom vremenskom periodu, dok je i javna rasprava bila, koji su to osnovni razlozi, koja su osnovna ubeđenja, ja ne bih puno koristio vremena da se osvrćem na to, ali moram da kažem i kao pravnik da i sa pravničke strane unapređenje ovog zakonskog teksta, u smislu i novih odredbi, a i preciziranja odredbi koje su ranije bile nejasne, pogotovo odredbi koje sada idu u kontekstu imperativnih stavova, da nemamo situaciju da se određene odredbe zakona mogu tumačiti dosta šire, sada je to ovim zakonskim rešenjem dosta više precizirano. Takođe, moram da istaknem da precizno definisanje, da kažem, o svemu onome što se tiče efikasnijeg pristupa vansudskom rešavanju potrošačkih sporova je sigurno značajno unapređenje koje će u nedostatku određene sudske prakse koja za potrošačke sporove do sada možda nije imala ne samo dovoljno prakse, već i rešenja koja idu u korist potrošača, da će ovim zakonskim tekstom značajnije da se unaprede. Ovo vreme bih iskoristio ne da idem u neku širinu, da ponavljam ono što ste vi i u obrazloženju, a i u vašoj uvodnoj diskusiji kad ste se obraćali već naveli, da nemamo ovde neku resavsku, prepisivačku školu i da jednu te istu priču vrtimo. Čini mi se da bi bilo dobro da svako od nas narodnih poslanika iskoristi vreme, pa da se referiše na određene odredbe. Evo, to je i moj izbor u nekom kontekstu. Generalno, kada govorimo o zaštiti potrošača, moramo da uzmemo obzir da u proteklom vremenskom periodu, pre svega od pandemije Kovida-19, korona virusa, imamo i novonastalu situaciju u kontekstu odnosa i samog potrošača i prodavca i svih ostalih koji su u ovom slučaju definisani ovim zakonom. U tom kontekstu, moram da skrenem pažnju da mi imamo u proteklom vremenskom periodu poplavu različitih usluga koje se tiču keteringa i dostave hrane, kao i različitih dostava, odnosno otvaranja različitih firmi koje generalno vrše dostavu različitih roba i koje su, da kažem, dobro došle u proteklom vremenskom periodu. Međutim, imamo i veliki broj građana koji su se u proteklom vremenskom periodu tu žalili, ali poseban aspekt priče u svemu ovome, ako govorimo o zaštiti potrošača, na koji bih želeo da skrenem pažnju, je upravo ketering. Posebno bih se fokusirao na ketering koji ide u pravcu krajnjih potrošača, koji u ovom slučaju treba da koriste naša deca, odnosno ketering za različite vrtiće, recimo, u predškolskim ustanovama, pre svega privatnim predškolskim ustanovama, kao i različitim drugim objektima. Mislim da, iako možda u širem kontekstu, ovaj sam zakon nema potrebu da to definiše, ali da je izuzetno važno precizirati norme koje bi u tom kontekstu zaštitile sve potrošače, pa u ovom slučaju krajnje korisnike koji se tiču upravo naše dece. Druga stvar koju želim da istaknem u svemu ovome što je izuzetno važno su članovi koje ste vi definisali odredbama, odnosno predložili odredbama 16, 17. i 18, a to je nepoštena poslovna praksa i obmanjujuća poslovna praksa. Vrlo precizno sam pročitao i tumačio sve ovo i moram da istaknem nešto što sam u kontaktu sa građanima uspeo da vidim kao jedan, da kažem, nedostatak upravo u ovom odnosu koji definiše ovaj zakon i ko je najviše izložen takvoj nepoštenoj praksi i takvoj obmanjujućoj praksi. Mislim da su to primarno građani treće dobi, penzioneri, kojima agresivni trgovci različitih kol-centara, pa i oni koji dolaze od vrata do vrata, nude sve i svašta, a s obzirom da je to period u kojem je većina starijih osoba iz treće dobi i usamljena, njima treba malo i pažnje, razgovara i svega ostalog. I čini mi se da oni upravo najviše nisu toliko, da kažem, prisutni na internetu, nemaju toliko informacija koje smo mi danas govorili da mogu biti informisani, koliko su možda srednje generacije, mlađe generacije, pa neće biti predmet obmane. I u tom kontekstu mislim da poseban vid zaštite treba da ide upravo u pravcu tome koji ide prema osobama treće dobi, odnosno prema našim penzionerima. Mislimo da na tome treba nešto posebno razmisliti, možda u određenim podzakonskim aktima, svemu ostalom da se razmisli, u svakom slučaju, o posebnom fokusu zaštite potrošača koja se upravo tiče za ovu, da kažem pod navodnicima, ugroženu kategoriju stanovništva koja dolazi iz ove populacije. Takođe, kada već govorimo o ovim odredbama nepoštene poslovne prakse i obmanjujuće poslovne prakse, ja bih želeo da navedem i primer koji je sveprisutan i gde imamo takođe taj agresivan marketing i stalne operatere koji zovu u oblasti ponude različitih telekomunikacionih usluga, pre svega operatera koji nude različite pakete TV usluga, internet usluga, telefonije itd. Pa bih u ovom slučaju, takođe u smislu zaštite potrošača, nelojalne konkurencije, koju opet definiše neka druga oblast, želeo da istaknem sve ono što rade određene kompanije, pa da kažem da su naši potrošači širom Srbije, a pogotovo ovde u Beogradu ugroženi od strane nekih kompanija, poput te SBB kompanije, koja agresivnom taktikom i, da kažem, obmanjujućom praksom, koji upravo to rade, u mnogim zgradama, pogotovo novoizgrađenim zgradama po Beogradu, uz različite mahinacije dolaze u poziciju da potrošači ne mogu doći do drugih usluga, već da mogu da koriste samo tu uslugu i o tome bi, u svakom slučaju, trebalo i zakonski se pobrinuti da takva praksa, koja je dopustila upravo širokim tumačenjem određenih odredbi, da ne budu uopšte sankcionisani za takve stvari. Poseban vid zaštite potrošača treba da ide u kontekstu priče sklapanja ugovora, jer tim agresivnim marketingom, evo, govorio sam o ovoj kompaniji, vi imate neverovatno dobre uslove koji idu u tom pravcu da vam treba maltene da samo namignete ili šarnete rukom ili da onlajn pritisnete nekoliko tipki i da zaključite takav ugovor i vi lako i brzo uđete u ugovorni odnos, a kada treba da raskinete taj ugovorni odnos, onda ulazite u svojevrsni pakao, jer ne možete da izađete iz te priče, a građani prosto nasedaju na različite vrste, da kažem, i nepoštene i obmanjujuće prakse u svemu ovome što su definisani i članom 16. i članom 18. ovog zakona. Kako to konkretno izgleda? Vi potpišete ugovor, onda u nekom periodu oni vam kažu da imaju određeno unapređenje tehnološko i onda vam donesu određenu opremu. Vi tu opremu kao uzimate, dobijate to besplatno, ali u tom momentu vi šarnete, da kažem tako arhaično, aneks i ako hoćete sutra da raskinete taj ugovor, taj aneks vas obavezuje od tog datuma, od tog momenta da vam se računa, recimo, dvogodišnji obavezni ugovor. Moram da kažem da je bezbroj građana sigurno ušlo u takav problem i da ne mogu da izađu iz takvih ugovornih odnosa i posebno ova kompanija je poznata po tome, iz prostog razloga zato što se služi tom, da kažem, i obmanjujućom i ja moram reći i podmuklom praksom, koja nije ništa drugo nego pljačkanje građana, jer tu imate različite odredbe iz kojih ne možete da izađete, imate i otkazni rok, pa imate tu priču vezano za novu opremu itd, tako da se može desiti da vi od ugovora koji ste možda potpisali na dve godine, dođete u situaciju da možda, ako je to došlo pred kraj tog ugovora, da maltene budete četiri godine, pa ako uzmete još otkazni rok od mesec dana, da to bude i preko četiri godine. To je zaista prava praksa, da kažem, obmanjujuća, s obzirom da se ta kompanija, te medicinske kuće ovde reklamiraju kao neka moralna vertikala u toj vrsti priče. Moram da istaknem da se oni isključivo bave takvim, odnosno da upozorim građane na to, ali da upozorim i nadzorne organe, inspekcijske organe, a i vas koji ste kreatori određenih zakonskih, podzakonskih akata, da takvu praksu treba na svaki način onemogućiti, a imperativno je dovesti u tu poziciju da se određene odredbe ne mogu široko tumačiti, već da će upravo ovakve kompanije sprečiti da to rade. U tom kontekstu smatram da trebamo stalno unapređivati ovaj zakonski tekst, kao što je i ovo novo zakonsko rešenje. Unapređenje, svakako svrsishodno, svakako dobro i ide u korist potrošača, samim tim i građana. U tom kontekstu kažem da ću kao narodni poslanik podržati ovaj zakonski tekst i da u ovom momentu mogu da kažem da su to stvari koje će u narednom periodu izuzetnu pažnju sigurno izazivati kod građana. Toliko i hvala.
Zahvaljujem. Reč ima Danijela Veljović.
Hvala, predsedavajući. Uvažena ministarka sa saradnicima, koleginice i kolege narodni poslanici, osnovni cilj donošenja potpuno novog zakona o zaštiti potrošača je još efikasnija i delotvornija primena zakonskih rešenja, kao i usklađivanja sa potrošačkim pravima u EU, što je i obaveza Republike Srbije koje je prihvatila da ispuni SPP EU. U novi zakon implementirano je 13 direktiva za zaštitu potrošača koje je usvojila EU. Od kada je usvojen prvi Zakon o zaštiti potrošača, koji se primenjivao do 2011. godine, a čije su glavne smernice bile deklarisane Rezolucijom UN iz 1985. godine, pa sve do danas, zakonodavni okvir je u velikoj meri prilagođen pravnim tekovinama EU dok je institucionalni sistem zasnovan na načelu partnerskog udruživanja sa udruženjima potrošača. Ministarstvo trgovine, turizma i telekomunikacija je u prethodnim godinama ostvarilo važne rezultate u razvoju zaštite potrošača u Republici Srbiji. Uvedena je značajna zaštita potrošača u smislu njihovih prava. Ojačan je institucionalni okvir zaštite, jer se kreiranje politike tiče posebnog sektora za zaštitu potrošača u okviru ministarstva. Izvršena je digitalizacija zaštite potrošača kroz jedinstvenu bazu podataka. Omogućeno je dostavljanje prigovora putem interneta, kao i generisanje podataka potrebnih za praćenje tržišta. Jača saradnja sa udruženjima potrošača, kao i sa pravosudnim organima, privrednim komorama i drugim organizacijama. Najznačajnija novina koju donosi ovaj zakon je obaveza koja se nameće trgovcima da moraju učestvuju u vansudskim sporovima sa kupcima i do sada je postojala ta mogućnost, ali prema podacima Ministarstva trgovine, turizma i telekomunikacija u regionalnim savetovalištima potrošača u toku 2020. godine, od evidentiranih 22.213 prigovora, samo dva su rešena vansudskim poravnanjem dok je 16 tužbi podneto protiv trgovaca. Najčešće su se potrošači suočavali sa problemom da se posle kraćeg nošenja obuće đon odlepi, napukne ili se obuća rašije. U zakonskom roku trgovci su odgovarali na reklamaciju, najčešće odbijanjem, uz obrazloženje da su u pitanju mehanička oštećenja do kojih je došlo nepravilnim korišćenjem. U ovim slučajevima inspekciji su ruke vezane, jer ne mogu da utiču na sadržaj reklamacionog odgovora, već se nadležnost isključivo odnosila na proveru da li je odgovor na reklamaciju stigao u zakonskom roku od osam dana. Novim zakonom vansudski postupak moći će da pokrene potrošač samo ukoliko je prethodno izjavio reklamaciju, a trgovac je osporava. U svakoj radnji će biti obavezno isticanje obaveštenja da je po zakonu prodavac u obavezi da učestvuje u postupku vansudskog rešavanja spora. Ova obavezna medijacija je pokušaj da se smanji pritisak na sudove, ali i novi zakon obavezaće i sudove da evidentiraju svaku tužbu potrošača i da jednom godišnje dostavljaju podatke o broju potrošačkih sporova, donetih presuda i prosečnoj dužini trajanja sporova. Pored značajnih novina koje donosi novi Zakon o zaštiti potrošača, jako je važno targetirati elektronsku trgovinu, koja kao takva iziskuje posebne mere, kao što su posebno praćenje ovakve trgovine, povećana informisanost potrošača, a time će i njihova zaštita sama biti veća. Promene tržišta, povećan broj potrošača koji kupuje preko interneta, što je naročito u ovo doba pandemije postao dominantan način kupovine, zahteva adekvatan odgovor na probleme koji se javljaju, jer je razvoj tehnologije promenio i nas, ali i tržište. Elektronska trgovina sigurno nudi veliki broj pogodnosti za potrošače, ali sa sobom nosi ozbiljne rizike, kao što su transparentnost takvih kupovina i stranica, kao i prevare koje se dešavaju na internetu. Sve ovo zahteva ozbiljnu analizu i rad na edukaciji ne samo potrošača, već i institucija koje će se baviti njihovom zaštitom u tom digitalnom svetu. Ovaj novi zakon svakako će još više poboljšati položaj potrošača, a predstavlja i značajan korak napred u borbi za uređeno tržište. Kroz samu primenu pokazaće svoju efikasnost, sigurna sam, ali i slabe tačke na kojima treba raditi. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima Dejan Kesar.
Poštovani predsedavajući, cenjena ministarko, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, pred nama je danas Predlog zakona o zaštiti potrošača. Smatram da smo tokom današnjeg dana ovde u Narodnoj skupštini imali jednu veoma konstruktivnu raspravu u kojoj smo mogli da čujemo različite argumente koji su usmereni na to da se opravda podnošenje Predloga zakona o potrošačima od strane Vlade, kao ovlašćenog predlagača. Ti argumenti jesu zasnovani i na činjenicama i na svim onim stvarima koje predstavljaju sastavni deo ovog predloga zakona, i to upravo ovaj predlog zakona čini još značajnijim. Predlog zakona o zaštiti potrošača je zakonski akt čiji osnov za donošenje možemo naći i u Ustavu Republike Srbije, kao najvišem pravnom aktu, i to u članu 97. u kome se kaže da Republika Srbija preduzima sve mere i radnje u cilju zaštite interesa potrošača i upravo je ovaj predlog zakona danas, koji se nalazi u Narodnoj skupštini, primer dobre prakse koju sprovodi i Vlada i većina koja se nalazi u Narodnoj skupštini. Svakako Republika Srbija se uvek nalazila u ulozi ozbiljnog i odgovornog partnera prema svim relevatnim institucijama EU i zato je veoma važno da svi zajedno radimo na iznalaženju najboljih zakonskih rešenja, čime bi omogućili da građani na najbolji i najbrži način ostvare svoje osnovna zakonom zagarantovana prava. Osnovni cilj ovog zakona jeste brže, efikasnije i deltvornije sprovođenje već postojećih zakonskih rešenja, ali i takođe i potreba usklađivanja našeg zakonodavstva sa zakonodavstvom EU, ali Republika Srbija, ni Narodna skupština kao najviše zakonodavno telo, nikada neće biti protočni bojler, pa da prihvatamo sva ona rešenja koja nam dolaze iz drugih zakonodavstava, već ćemo ozbiljno da posmatramo sva ta rešenja i ukoliko su ta rešenja pozitivna mi ćemo ih svakako inkorporirati u naše zakonodavstvom, jer je nama sigurnost građana u pravnom prometu najvažnija. Vlada Republike Srbije, kao ovlašćeni predlagač, je imala cilj podnošenjem Predloga zakona o zaštiti potrošača da se na jedan jasan i decidan način utvrde prava i obaveze prodavaca, sa jedne strane, i potrošača, sa druge strane, da se iznađu rešenja za bolje sprovođenje zakonskih rešenja, a sve sa ciljem da svi relevatni činioci i na strani potrošača i na strani trgovaca i drugih neophodnih činilaca imaju veći stepen sigurnosti u zakonodavstvu Republike Srbije. Kada govorimo o samom Predlogu zakona, on je obiman, koncizan, sa jasno definisanim odredbama koje služe da prodavci, odnosno trgovci i potrošači ostvare svoja prava i obaveze, ali nama svima ovde u Narodnoj skupštini i Vladi, kao ovlašćenom predlagaču, konačni cilj jeste sigurnost. Ukoliko tu sigurnost imate u zakonskim aktima, imaćete sigurno mnogo sigurniju povezanost između trgovaca i potrošača, a sigurno je da ćete imati dinamičnije poslovne procese, a samim tim da će ti procesi svakako biti zakoniti. Predlozi zakona koji dolaze u Narodnu skupštinu, a koji su iz domena nadležnosti vašeg ministarstva, ministarka, su rezultati određenih društvenih i poslovnih procesa koji se trebaju na jedan jasniji način urediti. Svakako postoji potreba da se određeni zakonski predlozi u određenim vremenskim intervalima ponovo razmatraju i da u koliko postoji potreba za tim da se oni revidiraju. Kao što sam rekao, nama je sigurnost građana najbitnija i ta sigurnost se upravo vidi u članu 2, odnosno odredbi člana 2. ovog zakona u kome se kaže da će se prilikom tumačenja pojedinih odredbi uzimati da je potrošač slabija ekonomska strana, odnosno sa posebnim akcentom na ugroženog kupca. Kada sam govorio da je zakon obiman, on sadrži delove u kojima se definišu prava i obaveze potrošača, u kojima se definišu instrumenti za ostvarivanje tih prava i obaveza, ali svakako i instrumenti koji predviđaju određene kaznene odredbe. Sam zakon donosi dosta dobrih novina, ali ja bih se samo fokusirao na one koje su najvažnije, što se tiče novog Predloga zakona o zaštiti potrošača. Tu možemo videti uvođenje registra „ne zovi“, kojima se onemogućava određenim trgovcima da tokom radne nedelje pozivaju građane Republike Srbije i daju ponude ili nude na prodaju određene proizvode i sada će građani to moći da spreče tako što će registrovati svoj broj telefona kod nadležnog tela za Regulatorne elektronske medije. Mislim da je ova odredba svakako dobra. Ja neću pričati detaljnije, jer su moje kolege veoma iscrpno pričale o tom institutu, ali je veoma važno da mi blagovremeno i na najbolji način obavestimo građane o toj mogućnosti. U društvima gde postoji povećana ponuda i potražnja, usled bolje ekonomske i platežne sposobnosti, kao što je to slučaj sa Republikom Srbijom koja je značajno ojačala što se tiče ekonomije i finansija i time dala mogućnost da građani mogu više da troše, takođe javlja se potreba za jasnim definisanjem reklamacionog postupka, jer time ostvarujemo određeni stepen pravne sigurnosti za građane Republike Srbije. Taj postupak reklamacioni je veoma jasno definisan. Trgovac je sada dužan da primi reklamaciju od strane potrošača, takođe dužan je da mu izda broj pod kojim je ta reklamacija zavedena kod trgovca. Takođe, ono što mi je veoma drago i ono čime mi svi pokazujemo ovde da su nam interesi građana najbitniji prilikom ostvarivanja njihovih osnovnih i zakonom zagarantovanih prava, jeste definisanje kratkih i striktnih rokova za ostvarivanje njihovih prava. Trgovac je sada dužan da na reklamaciju odgovori u roku od osam dana, odnosno 15 ili 30 dana ukoliko se radi o tehničkoj robi ili ukoliko se radi o nameštaju. Ono što je važno, jeste da će ova zakonska rešenja doprineti da građani brže ostvare svoja prava i da se građani ne nađu u određenom vremenskom vakumu u kojem će mu biti onemogućeno da ostvari svoja prava, pa da li je to zamena robe ili povraćaj novca. Ono što je svakako najvažnije, jeste uvođenje instituta vansudskog rešavanja sporova. Građani su do sada taj postupak, odnosno usled uočavanja određenih materijalnih nedostataka ili drugih nedostataka kod robe, mogli da reaguju na dva načina, podnošenjem reklamacije, pa da li će se sada reklamacioni postupak okončati pozitivno ili negativno i u slučaju kada je on okončan negativno da pokrenu sudski postupak. Iz nekih razloga građani nisu želeli da pokreću sudske postupke, jer su oni trajali predugo i zato što su bili izloženi određenim novčanim troškovima, kako za podnošenje tužbe i tako u slučaju da potrošač eventualno izgubi spor protiv trgovca. Time smatram da im je jednim delom bilo onemogućeno korišćenje njihovih, zakonom zagarantovanih, prava. Sada, kada imamo mogućnost vansudskog rešavanja sporova, uz saradnju određenih tela koja imaju potrebna znanja, a koja se nalaze u registru nadležnog ministarstva, to ćemo sada mnogo brže i efikasnije rešavati, ali da bi građani mogli da ostvaruju svoja prava. Isto tako je važno reći da su građani Republike Srbije bili izloženi enormnim novčanim gubicima i troškovima za vreme vladavine onih koji su upravljali Srbijom do 2012. godine. Oni, nažalost, nisu imali mogućnost da se na te stvari, koje su rađene mimo zakona, da izjave žalbu ili neki drugi pravni lek. Novac građana Republike Srbije koji pripada i svima nama ovde i poreskim obveznicima koji nas danas gledaju su korišćeni za one projekte koji su bili opravdani samo od onih ljudi koji su sedeli u vrhu DS i ti poslovi na izradu tih projekata i tih, kako su oni nazivali, velikih infrastrukturnih projekata, su davani samo onim firmama koje su bile bliske tadašnjem režimu. Jedan primer toga jeste i most na Adi, koji je bivši gradonačelnik Dragan Đilas predstavljao kao ne znam kakvo infrastrukturno rešenje, on se gradio kao Skadar na Bojani i koštao je sve poreske obveznike 500 miliona evra. Samo 300 miliona evra su koštale pristupne saobraćajnice. Sad, zamislite to da most na Adi koji je dužine 900 metara je koštao kao danas pola Moravskog koridora, ali to njima u tom trenutku nije bilo bitno. Bilo im je bitno da određeni ljudi bliski tadašnjoj DS uzmu određene provizije u iznosu od četiri do pet miliona evra na ime projekata, da se taj projekat sprovede što brže, pa su jurili za tim da se taj projekat, odnosno da se taj projekat realizuje do izbora kako bi oni izašli u predizbornu kampanju sa tim infrastrukturnim projektom zato što nisu imali bilo šta da ponude građanima Republike Srbije. Vi danas kada slušate ujedinjeno-razjedinjenu opoziciju, a moram da vas podsetim da su svi ti ljudi nastali iz nekadašnje DS, zato ja postavljam pitanje – kada oni danas u medijima se nazivaju ujedinjeni i kada narodu predstavljaju da će oni izaći u tzv. „jednoj koloni“, što ste onda razbijali DS ako ste svi bili tako idealni i bajni? Ne, nego zato što je između vas bio jedan prazan prostor, a to se zvala sujeta. I ta sujeta i danas postoji. Vi od svoje sujete, dragi predstavnici opozicije, nemate ništa da ponudite narodu. Vi se fokusirate na beogradske izbore, a znate iz kog razloga? Samo da bi ste opet došli na vlast, da bi opet vaš pokrovitelj Dragan Đilas došao na vlast i da bi ste opet očerupali kasu, kao što ste je čerupali do 2012. godine. Naravno da vam je to najvažniji plen zato što danas kada gradom rukovode ozbiljni i odgovorni ljudi, u toj kasi se nalazi preko milijardu evra. Nije ni to bitno, nego vi kada nemate ni jedan politički argument, vi odlazite i tužite i državu Srbiju i SNS i Aleksandra Vučića i pričate kako vas mi svi zajedno ugnjetavamo. Čime vas ugnjetavamo? Ugnjetavamo vas time što su izborni uslovi danas na koje se vi pozivate mnogo bolji nego 2012. godine? Time što vam je Aleksandar Vučić i SNS su vam dali izborni cenzus od 3% koji vi ne možete ni dan danas da pređete, da uđete u ovaj parlament da budete određena politička opozicija, pa da pričate narodu šta ćete da uradite za njih u narednim godinama? Ne, nego vi idete po Evropskom parlamentu, idete po svim evropskim institucijama i tužite Aleksandra Vučića, tužite Srbiju, tužite građane Republike Srbije, zašto? Zato što ne možete opet da dođete do kase Beograda, ne možete da dođete do republičkog budžeta da bi vaše firme direktno sarađivale sa tim istim preduzećima i ustanovama i pare nosili izvan zemlje ili koristili te pare da vozite skupe automobile i da kupujete stanove po ekskluzivnim lokacijama. Danas, 2021. godine Aleksandar Vučić ovde u Narodnoj skupštini priča sa strankama koje ne idu da tuže Republiku Srbiju u evropske institucije, ne idu u Brisel, ne idu u Strazbur, nego žele ovde da pričaju sa legitimno izabranim predstavnicima svoga naroda. Setite se svi, u periodu pre 2012. godine, da li ste ikada videli Borisa Tadića da je razgovarao o izbornim uslovima tada sa bilo kim od predstavnika SNS koji su bili u opoziciji? Naravno da ne. Mi koji smo se tada nalazili u opoziciji smo želeli da dođemo na vlast, da unapredimo Srbiju, da građanima učinimo Srbiju boljim mestom za život, ali smo se borili na osnovu zakonom utvrđenih pravila. Zato vas molim, nemojte da idete, ako ste već išli direktno protiv svog naroda do 2012. godine, nemojte da idete protiv svog naroda i da najavljujete nove demonstracije, nov lom grada Beograda, novo prebijanje policajaca. Uskladite se, definišite se, ali svakako i da pokušate da se ujedinite, ne možete da pobedite ono što je lako vidljivo, a to je politika Aleksandra Vučića, napredak Srbije i prosperitet svih građana Srbije. Hvala.
Hvala, gospodine Keser. Reč ima Vesna Nedović.
Poštovani predsedavajući, uvažena ministarko sa saradnicima, poštovani građani Srbije, dame i gospodo narodni poslanici, cilj donošenja zakona je sistem zaštite potrošača i usklađivanje prava potrošača sa potrošačkim pravima EU. Ovim zakonom nameću se obaveze trgovcima da moraju da učestvuju u vansudskim sporovima sa nezadovoljnim kupcima. Trgovci su vrlo često odbijali reklamacije, upućujući nezadovoljne kupce na sud, a oni svoja prava na ovaj način nisu ili su retko koristili. Potpisivanjem posebnog postupka za vansudsko rešavanje omogućuje se brzo, efikasno i delotvorno rešavanje potrošačkih sporova na obostrano zadovoljstvo i kupaca i trgovca. Spor je moguć pokrenuti tek kada kupac se reklamira, a trgovac odbije reklamaciju i za to priloži neki dokaz. Telo koje će voditi vansudska rešavanja biće formiran od strane Ministarstva, a svaka trgovina moraće na vidnom mestu da istakne obavezu propisanu zakonom. Trgovci koji ne budu želeli da učestvuju u vansudskim sporovima biće sankcionisani. Novim zakonom propisana je kazna od 50.000 dinara za prodavce koji svoje usluge i proizvode plasiraju putem telefona, bez pristanka potrošača. Telefonski brojevi biće upisani u registar potrošača koji ne žele da primaju pozive i poruke oglašavanja ovim putem. Operater elektronske komunikacije dužan je da upiše ili ispiše podatke u roku od sedam dana prijema zahteva potrošača, a Ministarstvo trgovine propisaće način upisa i ispisa uslova, kao i način vođenja ovog registra. Čak primer su i usluge tj. visoke cene, popravke. Vrlo često se dešava da cena u ponudi nije ista kao cena u realizaciji. Cene posle date popravke znatno su više. Novim zakonom račun veći od 5.000 dinara, majstori su u obavezi da daju specifikaciju tj. tačnu ponudu, navedenu u cenu popravke. Znači, šta se popravlja, koliko je potrošeno za kupovinu novog dela? Kupac pristaje na tu datu ponudu, majstor može da počne u realizaciju i da počne svoj rad. Bez ponuđene specifikacije u ponudi kupac neće morati da plati račun usluge. Ovim zakonom daje se mogućnost razvoja potrošačkih pokreta i putevi finansiranja i sufinansiranja njihovih udruženja. Izbori su izvesni kao i datum izbora, a mi smo svedoci najprljavije kampanje od nekih kojima ni 3% cenzusa nije dovoljno da budu parlamentarna stranka. U nemogućnosti da ponude Srbiji bolju budućnost, oni nude program najotrovnije mržnje, nigde viđeno do sada ni u jednoj zemlji na svetu. U nedostatku priliva para kojima su oštetili građane Srbije, mete su im deca, jer ako neko poželi sve najgore deci svog političkog protivnika, to govori da to nije čovek. Ako je njihovo političko oružje napad na porodicu to govori o njima, da njima ne znači porodica ništa i da porodica za njih nije svetinja. Naša dužnost i obaveza je da o tome glasno govorimo i tako izrazimo podršku našem predsedniku. Samoproglašena elita dozvoljava sebi da ocenjuje ko je čovek, a ko nije, ko je glumac, a ko ne. Ta ista elita ćuti i tako podržava maliciozne izjave sledbenika politike Dragana Đilasa, koji žele da se deca našeg predsednika raspadaju od najgorih mogućih bolesti. To nije politika, to je najgora moguća mržnja, to ne može i ne sme da bude budućnost Srbije. Borba za budućnost su rekonstruisane bolnice, klinički centri i novi domovi zdravlja, rekonstruisane i novoizgrađene škole, obdaništa, novi autoputevi, mostovi, fabrike, stabilna i sigurna zemlja. Vi ste gospodo ostavili pustoš sve u korist vaših novčanika. Zdravstveni sistem je bio u toliko urušen da smo mogli samo da budemo nemi posmatrači pustoši i tragične statistike koju ostavlja korona virus iza sebe, ali izgrađene su tri kovid bolnice u kojima mladi doktori spašavaju hiljade života i kada prođe svo ovo zlo, oni će ostati u svojoj zemlji i raditi svoj posao u najboljim mogućim uslovima, sa normalnim platama koje su gospodine Dragane Đilas, mnogo veće nego kad ste vi bili na vlasti i u gradu i u Republici. Izjavljujete da doktori treba da imaju 1.000 evra platu i to ste potpuno u pravu, ali zašto se niste borili za te iste njihove plate kada ste bili u poziciji? Naravno da niste mislili na njih, jer ste samo mislili na sebe i o tome kako ćete opustošiti budžet za 619 miliona evra. Vi nudite prošlost, mi nudimo budućnost koja gradi, stvara sigurnost, mir i stabilnost. Budućnost ove zemlje je da se rađa više beba i to je cilj ove Vlade na čelu sa predsednikom Aleksandrom Vučićem. Moram da pohvalim opštinu iz koje dolazim. Opština Zemun petu godinu za redom deli rančeve koji sadrže pernice, majice, komplete pribora za pisanje i crtanje. Tako je 1863 đaka prva u 20 osnovnih škola dobilo ovaj mali znak pažnje od opštine Zemun. U danu za glasanje podržaću predlog zakona, kao i moja poslanička grupa Aleksandar Vučić – Za našu decu. Hvala.
Hvala. Reč ima doc dr Ilija Životić.
Poštovani gospodine predsedavajući, poštovana ministarko sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani, kada govorimo o Zakonu o zaštiti potrošača, ja kao zamenik predsednika Odbora za privredu, gospodina Arsića, mogu da kažem građanima Srbije da je sednica na kojoj smo raspravljali o ovom zakonu bila najduža sednica koju smo imali do sada, što samo govori o kvalitetu rasprave u kojoj su učestvovali svi članovi Odbora, ali i ovde prisutni saradnici gospođe ministarke. Ono što je izuzetno bitno je da su prisutni funkcioneri, odnosno ljudi koji rade u ministarstvu bili izuzetno kooperativni, da su na sve naše primedbe odgovarali adekvatno, da su neke od naših primedbi čak i usvojili, što se izuzetno retko događa i događalo se u prošlosti, dok je na vlasti bio gospodin Đilas i gospodin Jeremić. Zato još jednom u ime građana Srbije hvala na odnosu koji ste pokazali prema poslanicima Narodne skupštine i Odboru za privredu. Inače, kada se govori o samom zakonu, za mene najznačajnija novina je vezana za član 37. i projekat „Ne zovi“, odnosno za mogućnost da građani zahtevaju od svog operatera da se njihov broj nađe na listi onih brojeva koje firme koje nude sve i svašta putem telefonske prodaje, ne smeju da pozovu pod pretnjom kazne od 50.000 dinara. Mislim da je ovo najznačajnija promena u zakonu i ona promena koja će u praksi najviše značiti građanima Srbije, pogotovu našim starijim sugrađanima, penzionerima koji su bili najčešće meta ovakvih iznenadnih napada telefonskih poziva vikendom ili posle 19.00 sati. Lično sam imao poziv od SBB pre nekoliko dana, bila je subota u 19.30 sati, da me pitaju da li želim da sklopim ugovor sa njima, iako im nikad nisam dao moj broj telefona. Odakle njima ti brojevi telefona, odakle njima naši podaci? Ovaj sistem manipulativne prodaje zaživeo je u Srbiji od onog trenutka od kada je Dragan Đilas zagospodario marketinškim prostorom Srbije preko svojih agencija i povezanih lica i na taj način se domogao ne samo velikog novca, već i podataka i brojeva telefona. E pa mi, poslanici SNS smo rešili da tom uznemiravanju naših sugrađana i penzionera stanemo zvanično na put onako kako i dolikuje, donošenjem ovog zakona. Sledeći problem koji je bio tu prisutan je da su penzioneri kada bi dobili takav poziv, uopšte nisu bili obaveštavani koliko košta transport tog proizvoda, odnosno koliko košta poštarina i onda kada bi im stigao taj proizvod, oni bi bili iznenađeni i šokirani cenom i proizvoda, ali i cenom poštarine, odnosno dostave. Međutim, naši penzioneri, takvi kakvi su, ponosni, dostojanstveni, oni su ćutke do sada plaćali i proizvod koji im realno nije trebao, ali i preskupu poštarinu. Kada govorimo o zaštiti potrošača, bitno je reći da potrošači imaju pravo da znaju i kuda ide novac kojim plaćaju tzv. režije, kao što je porez na imovinu, grejanje, čišćenje zgrada i ostale stavke koje se preko javnih preduzeća slivaju u republičku i gradsku kasu, odnosno budžet. Tako danas građani mogu videti stotine kilometara izgrađenih autoputeva, desetine mostova, veliki broj izgrađenih bolnica, renovirane gradske trgove i muzeje koji su bili zapušteni za vreme vladavine Đilasa i Jeremića. Podsetiću građane Srbije da zahvaljujući Draganu Đilasu Narodni muzej je bio zatvoren 20 godina. Dvadeset godina zgrada u centru Beograda, ta velelepna institucija je bila zatvorena zahvaljujući njegovoj nebrizi o toj zgradi. Međutim, nije se uvek adekvatno raspolagalo novcem, recimo građana Beograda. Red je da podsetimo građane Srbije kako je Đilas trošio njihov novac dok je bio gradonačelnik. Prema istraživanju jedne nevladine organizacije Đilas je 2012. godine platio novcem građana 11.000 evra učešće na ceremoniji na kojoj mu je bila uručena nagrada, koju je isto tako iz budžeta grada Beograda platio 7.280 evra. Ljudi, on je dao 18.280 evra našeg novca, naših para, pare naše dece, da bi sebe obezbedio, ni manje ni više nego šest minuta i devet sekundi na RTS-u da se hvali kako je dobio tu nagradu koju je sam mogao da napravi za 2.000 dinara. Inače, koliko je to ozbiljna institucija, to koja je njemu dala nagradu i kojoj je on dao 18.280 evra, za koje je inače u to vreme moglo da se kupi tri fijata punto i da se poklone nekom domu zdravlja ili da se obezbedi obrok za svu decu u gradskim vrtićima za jedan dan, pokazaću vam sada. Kada uđete na sajt te nevladine organizacije videćete čime se oni bave. Molim kameru da približi ovo. Približite, znam da RTS nama nije naklonjen, ali molim vas da približite ovo. Nevladina organizacija za koju je on dao 18.000 evra prodaje na svom sajtu parfeme, kravate i čokolade. Toj nevladinoj organizaciji on je dao 18.000 evra da bi dobio njihovu nagradu i šepurio se na RTS-u devet minuta i šest sekundi. Sada se postavlja logičko pitanje – da li je on glup što je to uradio? Ne, nije on glup, on je samo bahat kada treba nemilice da troši naš novac i novac naše dece, ali zato je sa druge strane vodio izuzetno računa o svojim milionima, o svojih 619 miliona koje danas koristi da plaća svoje podanike, kao što je Marinika Tepić, osoba koja je promenila najviše stranaka u istoriji srpskog parlamentarizma. Ista ona koja je tražila da se donese rezolucija kojom se Srbija i Srbi optužuju za genocid. Ista ona koja se nije ogradila od proustaških komita Mila Đukanovića, finansiranih od strane duvanske mafije, kokainskih kartela, koji su hteli snajperom da ubiju našeg patrijarha. Istim onim snajperom kojim su probali da ubiju mitropolita Joanikija 2019. godine. Danas, isti taj tajkun Đilas, koji se obogatio korišćenjem mafijaških metoda, ne bi li naterao vlasnike televizija da mu plaćaju marketinške sekunde, taj isti novac koristi da na svaki mogući način blati državu Srbiju i Sprsku pravoslavnu crkvu. Njegova mržnja prema Srpskoj pravoslavnoj crkvi, čije su sveštenike ustaše klale i bacale u jame, ide toliko daleko da je on na svom portalu direktno preneo, ni manje ni više, nego hrvatski stav o ustoličenju mitropolita Joanikija na Cetinju. Molim vas, može li neko niže od ovoga da ide? Da li Dragan Đilas nema svoj stav o Srpskoj pravoslavnoj crkvi ili ne sme da ga ima, pa mora da ide u Zagreb po taj stav o SPC i o našem mitropolitu? Gospodo, imam jednu poruku za njega što se toga tiče, a mislim da ćete svi stati iza toga. Silni don Korleone Milo Đukanović je slomio zube na Srpskoj pravoslavnoj crkvi, pa slomiće ih i Dragan Đilas. Za kraj, želim da obećam građanima Srbije da ćemo mi, poslanici SNS, a predvođeni predsednikom Vučićem, nastaviti da menjamo sve zakone kojima su se Đilas i njegova tajkunsko-mafijaška grupa koristili ne bi li se obogatili na račun građana i da ćemo nastaviti sa donošenjem novih zakona koji su u interesu običnog čoveka, a ne tajkuna, profitera i stranih ambasada, kao što su u svoje vreme činili Đilas i Jeremić.
Hvala, gospodine Životiću. Reč ima Milanka Jevtović Vukojičić.
Zahvaljujem. Poštovani potpredsedniče Narodne skupštine, uvažena ministarko, kolege poslanici i poslanice, poštovani građani Republike Srbije, pred nama se danas nalazi jedan sistemski nov zakon, to je Zakon o zaštiti potrošača. U fokusu SNS, u fokusu poslaničke grupe „Aleksandar Vučić – Za našu decu“ je zaštita najboljeg interesa svakog građanina Republike Srbije u bilo kojoj ulozi se on pojavljuje. Ovde se radi, naravno, o zaštiti pomoći potrošačima, građanima Republike Srbije koji se nalaze u ulozi potrošača. Moram da istaknem da je Srbija ekonomski napredovala i zahvaljujući ekonomskom napretku tržište se razvijalo, a zaštita potrošača i najbolji način zaštite potrošača u stvari ukazuje da konkurencija mora da bude zdrava, da posluje na zakonskim osnovama i da bude fer i korektna. Konkurencija, zdrava tržišna konkurencija i te kako je značajna sa aspekta privrednog rasta i razvoja, a Republika Srbija, zahvaljujući predsedniku Aleksandru Vučiću i Vladi Republike Srbije iz godine u godinu krupnim koracima beleži ekonomski rast i napredak i beleži bolji životni standard svakog građanina Republike Srbije. Ono što najpre želim da ukažem, to je da je u ovom zakonu prethodila jedna široka javna rasprava, da su u predlog i donošenje ovog zakona bile uključene organizacije, odnosno udruženja potrošača i savezi, da je bila uključena Privredna komora, da je predlog zakona razmatrao i skupštinski Odbor za privredu, da su bili uključeni profesori pravnih fakulteta i druge relevantne institucije i da su svi oni prigovori i primedbe, koji su bili opravdani, ušli i postali sastavni deo zakona. Ono što je ključna izmena u ovom zakonu odnosi se u stvari na zaštitu potrošača i to na zaštitu potrošača kroz učestvovanje u vansudskom posredovanju. Zašto je to važno sa aspekta potrošača? To je važno zato što potrošači više neće morati da pokreću sudske sporove, niti da se izlažu bespotrebnim troškovima, jer je kroz ovaj zakon nametnuta obaveza trgovcima da učestvuju u vansudskom posredovanju i da u stvari postignu dogovor sa potrošačem, odnosno kupcem tih proizvoda. Moram da istaknem da Ministarstvo trgovine, turizma i telekomunikacija pomaže i nevladinu organizaciju, udruženja potrošača i to kroz dodeljivanje finansijskih sredstava za sve one projekte koji su od javnog interesa i tiču se zaštite potrošača. Takođe, moram da istaknem da će Ministarstvo trgovine, odnosno Vlada Republike Srbije je opredelila već od 2020. godine i novčana sredstva za rad tela koja će sprovoditi postupke posredovanja i to je za 2020. godinu pet miliona, za 2021. godinu osam miliona i 2022. godinu deset miliona dinara. To je i te kako značajno sa aspekta potrošača zato što neće morati da se izlažu dodatnim troškovima, kao naravno značajno je i sa aspekta trgovaca. Moram da istaknem da je ukupno udruženja za zaštitu potrošača u Srbiji registrovano 90. Nalaze se u APR-u, 24 se nalaze i u Ministarstvu trgovine i moram da istaknem da se sedam udruženja potrošača sa Zlatiborskog okruga takođe nalaze na evidenciji i Ministarstva trgovine. Takođe, moram da istaknem da su data veća ovlašćenja inspekciji, a posebno, i to je naravno usmereno ka jednom jedinom cilju, a to je zaštita potrošača da prema trgovcima, odnosno pružaocima usluga mogu da izreknu prekršajni nalog što znači da se naplata može izvršiti odmah na licu mesta kako se ne bi odlazilo na sud i kako ne bi sudski sporovi trajali predugo, a naravno predugi sudski sporovi samo idu na štetu potrošača. Ono što želim da istaknem, da u jednom delu ovog zakona odnosi se i na Ministarstvo pravde koje će voditi urednu evidenciju o svim potrošačkim sporovima na taj način što će sudovi biti u obavezi da dostavljaju izveštaje do 31. marta tekuće godine za prethodnu godinu o svim potrošačkim sporovima, o dužini njihovog trajanja i naravno o broju završenih sudskih postupaka. Takođe, želim da isteknem da Srbija u svakom pogledu bez obzira na pandemiju Kovida, na gotovo najveću svetsku ekonomsku krizu, u ekonomsku smislu napreduje. To se odražava i kroz stanje javnog duga, koje iznosi 55,2% danas. Moram da istaknem da u vreme žutog tajkunskog preduzeća Dragana Đilasa koji ništa drugo nisu znali da rade nego da proizvode javni dug, javni dug je iznosio 79%. Moram takođe da istaknem da je Srbija tokom 2021. godine, bez obzira na pandemiju Kovida jedna od retkih zemalja u svetu koja je povećala minimalnu zaradu, koja je povećala neoporezivi deo zarade za poslodavce, koja je povećala penzije za 5,9%, koja je povećala plate. Znači, Vlada Republike Srbije i predsednik Aleksandar Vučić i te kako brinu o građanima i država čini sve da pomogne i građanima i privredi. Osam milijardi evra država Srbija je uložila u tri paketa pomoći i podrške i građanima i privredi i to priznaje čitav svet i MMF i Svetska banka i Međunarodna organizacija rada koja kaže da je Republika Srbija imala najizdašnije i najsveobuhvatnije mere pomoći građanima i privredi i čak da je stopa siromaštva u Srbiji smanjena bez obzira na pandemiju Kovida. U vreme tajkuna Dragana Đilasa i u vreme žutog pljačkaškog preduzeća za 12 godina ojadili su građane, državu i privredu za 100 milijardi evra. Samo Dragan Đilas u Beogradu, kao gradonačelnik, ojadio je budžet Beograda za milijardu i 200 miliona dinara, a svoje privatne džepove napunio sa 619 miliona evra. Zamislite, tajkun Dragan Đilas i naravno njegov drugar Šolak ne libe se da pored potrošačku korpu 2010. i 2020. godine. Sramota je što to uopšte rade jer narod zna i pamti. Roditelji znaju da su u vreme Dragana Đilasa 400.000 ljudi ostalo bez posla, da su u prodavnice išli da bi za doručak na crtu kupili jedno jaje za doručak svojoj deci, da je 25,9% ljudi bilo nezaposleno. Danas je taj broj jednocifren. Da su ugasili, zatvorili sve fabrike koje su postojale u Srbiji, rasprodali, opljačkali. Iz fabrika su čak iznošeni i delovi mašina. Danas se Srbija radi i gradi. Nigde se više ne radi u ovom delu Evrope, a sigurno ni u Evropi, nego u Srbiji. Srbija je danas jedno veliko gradilište. Ukupni stranih investicija danas imamo 2 milijarde i 600 miliona evra. Po tome smo lider. Znači, investitori imaju poverenja u rad Vlade Republike Srbije, imaju poverenja u politiku Aleksandra Vučića. Zato su ovde njihova ulaganja velika. Samo u nemačkim kompanijama danas radi 72.000 radnika, a 2014. godine broj zaposlenih u nemačkim kompanijama bio je 17.000. Tu bezočnu laž koju su Dragan Đilas i Šolak objavili odnosi se da je prosečna potrošačka korpa u 2010. godini, znači u vreme žute najkunske vlasti, u vreme kada je MMF videći s ima posla iz Srbije pobegao glavom bez obzira, oni tvrde u tom listu da je potrošačka korpa u 2010. godini bila 32.000 dinara. Stvarna potrošačka korpa je bila 54.000 dinara. Znači, oni ne lažu na malo, oni lažu na veliko. Lažu sve. Svaka njihova izgovorena reč je laž, jer oni politike nemaju. Oni su mrzitelji svega naprednog u Srbiji, mrzitelji su dece, mrzitelji su dece pre svega našeg predsednika Aleksandra Vučića, ali mrzitelji su sigurno i sve druge dece. Oni jedino vole svoje privatne džepove i svoj keš na razno-raznim destinacijama rasutim po svetu. Narod Srbije zna i pamti i zato laž, prevara, manipulacija, pljačka nikada neće dobiti podršku naroda. Oni su već poslati na smetlište istorije da se koprcaju i valjaju u sopstvenom blatu. Aleksandar Vučić svakog dana živi i radi za Srbiju i bolji život građana Srbije. To narod, takođe, vidi i zna i zato politika Aleksandra Vučića nema alternativu, radi budućnosti, radi sve naše dece. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik, Dušan Marić. Izvolite.
Gospodine, Orliću, dame i gospodo, mislim da ovaj predlog zakona je dobar, sveobuhvatan. Mislim da je pomak napred u odnosu na postojeći zakon i glasaću za njegovo usvajanje. Međutim, imam i nekoliko primedbi i sada ću zbog vremena izneti samo dve. Prva primedba se odnosi na to što smatram da predlagač nije dovoljno pažnje posvetio zaštiti potrošača od kupovine robe, od kupovine proizvoda kojima je istekao rok trajanja, to pre svega mislim na prehrambene proizvode. Ako razgovarate sa trgovcima, sa radnicima koji rade u trgovačkim radnjama, čućete da je to masovna pojava. Vlasnici trgovačkih radnji su praktično razradili sisteme, kako oni kažu, za uvaljivanje robe i trgovci koji odbijaju da zajedno sa robom kojoj se bliži rok trajanja ne prodaju robu kojoj je istakao rok trajanja i imaju često problema i dobijaju otkaz. Druga stvar, smatram da niste dovoljno pažnje posvetili zaštiti potrošača od agresivnog marketinga. O čemu se radi? Radi se o tome što već dvadeset godina nekoliko najvećih trgovačkih lanaca u Srbiji građane svakodnevno preko televizijskih ekrana bombarduju imbecilnim lažima kako neki proizvod košta 99,99 dinara ili 399 dinara i 99 para. Radi se o bezočnom laganju. Prva stvar, para kao platežno sredstvo u Republici Srbiji ne postoji. Znači, meni onako, kako ja shvatam rad tržišnih organa pada na pamet, da bi posle emitovanja takve reklame trgovačka inspekcija sutra trebalo da ode u taj trgovački lanac i da pita da mu objasne kako je moguće da neka roba košta 99,99 dinara. Smatram da je ovaj predlog zakona, a i važeći zakon, bez obzira na sve manjkavosti predstavlja dokaz da Srbija ima dobre propise. Mi smo država sa dobrim zakonima, problem je u tome što primena tih zakona ponekad nije adekvatna. Ja ću navesti dva primera iz ovog zakona, a osvrnuću se na dva člana, oni su isti i u starom zakonu i u ovom predlogu zakona. Član 23. – zabranjena je prodaja, usluživanje i poklanjanje alkoholnih pića uključujući pivo, duvanski proizvodi ili pirotehničkih sredstava licima mlađim od 18 godina života. U slučaju sumnje da je potrošač lice mlađe od 18 godina, trgovac nije dužan da proda ili usluži alkoholno piće, pivo, duvanski proizvod ili pirotehnička sredstva dok potrošač ne omogući trgovcu uvid u važeću ličnu kartu, pasoš ili vozačku dozvolu. Sve je jasno i glasno. Nažalost, ovo je uglavnom mrtvo slovo na papiru. Ako uveče, posebno vikendom, izađete u bilo koji grad u Srbiji, videćete kafiće pune dece i videćete da mnogi od njih piju pivo i druga alkoholna pića i videćete da su mnogi od njih u pijanom stanju. Ali vam tvrdim da nećete videti da dođe konobar ili vlasnik ugostiteljskog objekta da traže ličnu kartu od deteta, a kamoli da ga upozoravaju da ne bi trebalo da pije i kamoli da mu uskrate da dobije piće. Naprotiv, i konobari i vlasnici ugostiteljskih objekata podstiču decu da piju, zato što na taj način podstiču svoj promet a i zbog jednog drugog razloga, ima ih više ali ja ću pomenuti ovaj, statistika pokazuje da najviše dece u Srbiji prvi put narkotike proba u kafićima. Kada dete popije, kada konzumira malo veću količinu alkohola, ono je spremno da učini nešto što u treznom stanju nikada ne bi učinilo. O čemu se ovde radi? Radi se o lošem radu inspekcijskih službi i za to postoje tri objašnjenja. Prvo objašnjenje - objektivno nedostatak kvalitetnih kadrova. Drugo objašnjenje - korupcija i treće objašnjenje - nespremnost inspektora da se zameraju. Znate, vlasnici kafića su uglavnom ljudi koji imaju određeni uticaj u sredini, posebno kada je u pitanju mali grad i nekako je inspektorima mnogo lakše da se zbog dečurlije ne zameraju moćnim ljudima iz svog grada od kojih mogu imati probleme. Ovaj problem se može rešiti vrlo lako, za dva meseca, primenom zakona. Znači, u svakom gradu napraviti kontrolu, zatvoriti po dva-tri kafića u kojima se deci prodaju alkoholna pića na mesec-dva dana. Kad ponovo počnu sa radom, ako ponove taj prekršaj, zabrana obavlja delatnosti. Drugim vlasnicima kafića i drugih ugostiteljskih objekata neće posle toga pasti napamet da opijaju decu. Osvrnuću se još na član 9. u Predlogu zakona i član 9. u važećem zakonu, a taj član govori o prodaji goriva i, da tako formulišem, iznajmljivanju parking mesta. Kada u Beogradu parkirate automobil, ako u roku od četiri minuta i 59 sekundi ne pošaljete SMS poruku da ste platili parking, dobijate čestitku u vidu kazne od 1.850 dinara. Ovi u parking servisu kažu da je to dnevna karta. Iskreno, meni to više naliči na pljačku. A sad ću vam objasniti zašto. Za ljude koji žive u Beogradu, koji otprilike znaju raspored ulica, koji znaju gde idu, kuda idu, itd, koji znaju kako se plaća parkiranje, koji znaju otprilike gde je granica prve, druge, treće zone i na koje brojeve telefona treba slati SMS poruke, pet minuta je neko pristojno vreme za koje oni mogu da kupe određeno parking vreme. Međutim, u Beograd dnevno dođe i po nekoliko hiljada ljudi iz unutrašnjosti. Dođu ljudi iz Velike Plane, u kojoj živim. Tamo nema parking službe. Ima ljudi koji ne znaju kako se plaća parking. I sad zamislite kad dođe neko u Beograd, namuči se da nađe parking mesto, jer, znate, kad izlazite iz automobila u Beogradu vi ste došli nekim poslom, prvo pregledate stvari koje ćete uzeti, šta vam treba, koji vam dokumenti trebaju, šta ostavljate u autu itd, nekakve normalne radnje koje radi svaki normalan čovek. Posle toga treba da izađete iz automobila i da se date u potragu za onom tablom na kojoj piše obaveštenje o tome kako plaćate parking. Tu tablu nekad možete da nađete posle 10 sekundi a nekad ne možete da nađete ni posle minut vremena. Ne dao bog ako u automobilu imate saputnike, pa još starije ljude, pa još decu, onda je vaša mogućnost da platite za četiri minuta i 59 sekundi parking apsolutno nemoguća. Jedino da ste Husein Bolt ili Vera Nikolić. Ja predlažem gradskoj Vladi sa dobrom namerom da promeni ovo vreme, da produži vreme na 10 minuta ili da ovo vreme stepenuje. Kako? Vrlo jednostavno. Znači, ako zakasnite da platite parking do pet minuta, platićete dva ili tri sata parking. Ako ne platite u roku od pola sata, platićete pola dana. A ako ne platite u roku od sat vremena ili dva sata, nebitno, e, platićete parking mesto za celi dan. Da ne bude da samo kritikujem vlast u gradu, ja moram da pohvalim odluku grada Beograda, čini mi se da ona stupa na snagu danas, to je za mene jedna izuzetna odluka, da ugostiteljski objekti posle 22 sata neće moći da puštaju muziku na otvorenom radnim danima a vikendom posle 23 sata. Mi smo svedoci širom Srbije da su građani uglavnom terorisani od vlasnika ugostiteljskih objekata i kafića koji terorišu muzikom i ja mislim da lokalne samouprave po ovom pitanju treba da se ugledaju na grad Beograd. Vladi predlažem da izradi i Skupštini hitno dostavi novi predlog zakona o zaštiti stanovništva od buke i da sastavni deo tog zakona bude pravo komunalne inspekcije da ima ručne uređaje za merenje buke, jer inspekcije danas bukvalno nemaju nijedan jedini način da stanu u kraj bahatim ugostiteljima koji stanovništvo terorišu muzikom, građanima koji žive tu. Gradovima koji imaju komunalnu policiju je malo lakše, zato što komunalna policija ima ovlašćenja i u svakom slučaju treba razmišljati o tome da se komunalnim inspekcijama u opštinama daju neka ovlašćenja komunalne policije. Hvala vam.
Zahvaljujem gospodinu Mariću. Reč ima Aleksandar Mirković. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovani predstavnici ministarstva, poštovane koleginice narodne poslanice i kolege narodni poslanici, naravno da ću se složiti sa kolegama narodnim poslanicima koji su prethodno govorili i naravno da ćemo podržati ovaj predlog zakona. Slažem se apsolutno da je Zakon o potrošačima interesantan pre svega građanima, jer su oni vrlo često u prilici da odredbe ovog zakona koriste. Ono što ja želim da napomenem jeste činjenica da, pored ovog zakona i svega onoga o čemu danas diskutujemo, mnogo je bitnije praćenje samog zakona i kako se taj zakon primenjuje. Znate, ako mi ovde danas nešto usvojimo, a to samo ostane mrtvo slovo na papiru, složićete se sa mnom da nismo napravili nekakav veliki posao i da građani od toga neće imati veliku korist ukoliko doslovno ne budemo primenjivali sve ono o čemu smo danas pričali. Uveren sam da u tom nekom narednom periodu ćemo biti u prilici da još više unapredimo sve ono što se tiče zaštite prava građana, ali isto tako da i kroz neke konstruktivne diskusije dođemo do još možda nekih boljih rešenja. Narodni poslanici, sem svog posla koji imaju i obavljaju ovde u samom Domu Narodne skupštine, su i u čestom kontaktu sa građanima, pa tako sve ono što danas čujete ovde od nas možete slobodno primeniti i uzeti negde u razmatranje, jer nije to nekom od nas palo tek tako na pamet, već je došlo kao posledica razgovora ili nekih predloga, sugestija, pa i kritika građana iz onih mesta odakle mi dolazimo. Kada govorimo o zaštiti potrošača i kada govorimo o ovom zakonu, često provejava u javnosti taj termin „obmana“ i kako su to nekada potrošači obmanuti da li reklamom, da li deklaracijom, da li nekad garancijom i pričamo o tome kako se često zloupotrebljava poverenje potrošača i ja se sa time u potpunosti slažem, ali sam negde i uveren da, koliko god se mi trudili, uvek će neke velike kompanije ili neki veliki lanci proizvođača pokušati to da izvrdaju na ovaj ili onaj način i uveren sam da ćemo mi u interesu građana se boriti da takvih primera nemamo više ili da ih svedemo na minimum, ali uveren sam isto tako i da ukoliko budemo primenjivali ovaj zakon kako treba, građani će biti mnogo i srećniji i zadovoljniji. Kada pričamo o obmanama, baš pre neki dan u razgovoru sa građanima na Voždovcu, čuo sam od jednog čoveka konstruktivnu ideju koju, nažalost, vaše ministarstvo ne može da primeni, a to je kontrola poverenja građana u političke partije, odnosno praćenje i obmanjivanje onoga što iznose stanke. Mislio sam da čovek to tek tako iznosi. Međutim, on je imao jako dobru ideju, a to je da bi bilo odlično kada bi neko mogao i da prati šta je to što stranke pričaju, kako u toku dana, tako i u samom epicentru izborne kampanje, pa bi bilo interesantno i da se prati to koliko su oni na taj način obmanuli građane i da li bi tu postojale neke posledice. Apsolutno se slažem sa tim čovekom i kada pričamo o tome, evo, svedoci ste i bili ste u prilici da čujete koliko puta su samo predstavnici bivšeg režima DS, oličeni u Draganu Đilasu i Vuku Jeremiću, obmanuli ne građane Beograda, već i cele Srbije. Čuli ste mnogo primera od poslanika koji su na svom ličnom primeru i na svom ličnom mestu izneli neke podatke koji su apsolutno neverovatni i ako bi ih posmatrali na taj način kao potrošače, građane koji su te njihove usluge i obećanja prihvatili, onda ćete se složiti da su na ovaj način brutalno obmanuti. Ne želim sada više da podsećam i na prazna obećanja da će metro u Beogradu biti izgrađen 2010, 2011. i 2012. godine, neću podsećati građane ni da je režim DS obećavao Evropsku uniju Srbiji, našoj zemlji godinama unazad i da nikada ništa na tom polju nisu učinili, da su obećavali veće plate i penzije, a da je Srbija tonula sve dublje i bila sve siromašnija. Ovakvih primera mogu vam navesti milion, isto kao i moje kolege. Ali, ono što je za danas meni posebno interesantno jeste grubo vređanje inteligencije građanima, pre svega Beograda, ali zatim i cele Srbije. Naime, o čemu se radi? Dragan Đilas je i danas aktuelni odbornik u Skupštini grada Beograda. Predsednik je Stranke slobode i pravde. Ta njegova stranka se u poslednje vreme bavi čistom demagogijom, obmanama, ali pre svega, politikom mržnje koja se ispoljava na porodicu predsednika Aleksandra Vučića i danas, posebno ovih dana aktuelno, na njegovog sina, Danila Vučića. U prilici ste da vidite raznorazne i natpise u novinama, ali i medijsku kampanju u određenim medijima koji su pod direktnom kontrolom Dragana Đilasa, gde je to postala praksa. Međutim, ono što je posebno interesantno jeste da je, čini mi se, pre dve godine ili godinu dana, njegov do tada verni pratilac, ali iz druge stranke, iz stranke Vuka Jeremića, Nikola Jovanović, takođe njegov kolega gradski odbornik, koga je on postavio, kako kaže, za šefa odborničke grupe, u jednom kafanskom razgovoru izvređao i svog gazdu Vuka Jeremića, pa, Boga mi, ponajviše desnu ruku Dragana Đilasa, u tom trenutku poslanicu Mariniku Tepić, ženu koja će ostati upamćena kao inicijator jedne rezolucije da Srbija bude proglašena krivom za genocid u Srebrenici. Nikola Jovanović je tom prilikom za tu istu ženu govorio razne ružne stvari. Ja ne mogu to i ovaj dom ne dozvoljava da tako nešto citiram, ali apsolutno svi znaju o čemu se radi. Upotrebljen je termin – na biciklu. Zaista, ja ne želim to da citiram, ali mislim da građani Srbije znaju o čemu se radi. U tom trenutku veliko pojačanje, kako je trebalo da bude, Nikola Jovanović, za Stranku slobode i pravde postaje najomraženija ličnost u tim redovima. Iako su do juče bili saborci Dragan Đilas i Nikola Jovanović, dolazi do velikog otklona, pa maltene tako ste došli u situaciju da Dragan Đilas u pojedinim izjavama i kaže da on nikakvog kontakta nije imao sa Nikolom Jovanovićem, da ne zna šta se to desilo i da su u lošim odnosima. Ubrzo nakon što su takvi razgovori isplivali u javnost, Đilas je izjavio sledeće – Nikola Jovanović je sam sebe izbrisao sa političke scene. Zbog uvreda upućenih jednoj ženi, jednoj dami, apsolutno se slažem da takav čovek ne treba da bude deo političke scene, iako se sa Marinikom Tepić apsolutno ne slažem ni oko čega, iako mislim da je jedina politika mržnja i laž, ali nijedna dama ne zaslužuje uvrede kakve je on o njoj izneo. Evo, vidite, za razliku od Dragana Đilasa i njegovih saboraca, mi iz SNS nemamo problem sa tim da kažemo da osuđujemo bilo kakvu uvredu ili bilo kakav vid nasilja, što kod njih nije slučaj. Šta više, oni ga podstiču i vređaju svaku našu koleginicu koja ustukne i kaže nešto protiv njih ili protiv njihove politike, a sve argumentovano i istinito. Šta je ovde interesantno? Dakle, Đilas kaže da je Nikola Jovanović sam sebe izbrisao sa političke scene, kaže da nemaju nikakve dodirne tačke, da apsolutno ne znaju jedan o drugom ništa i da je svaka njihova dalja saradnja nemoguća. Ubrzo nakon toga, pomenuti Nikola Jovanović formira nekakvu nevladinu organizaciju koja se zove „Lokalna samouprava“. Vrlo ponosan na to, najoštriji je kritičar projekata u Beogradu, ali generalno i politike SNS, kao i predsednika Aleksandra Vučića. Često mu se prepliću izjave sa Draganom Đilasom, identične su i tu je već naznaka njihove saradnje. Kako ja uvek želim i ovde diskutujem argumentima, što i slike potvrđuju, i konkretnim dokazima, vrlo lako se može ustanoviti i veza između Stranke slobode i pravde, odnosno Dragana Đilasa i „Lokalne samouprave“ Nikole Jovanovića. U javnosti oni kažu da nemaju veze jedni s drugima. Međutim, imate na njihovoj početnoj stranici, dakle, „Lokalne samouprave“, imate deo gde možete naći naš tim. U tom našem timu veselo pozira Nikola Jovanović, sa svojom biografijom, ali drugi član tog njihovog sjajnog tima je izvesna Ana Gođevac. Dakle, Ana Gođevac je deo tog tima, ljudima u Beogradu poznata po tome što ne postoji stvar koja se uradi u gradu Beogradu u interesu građana Beograda, a da ona nije njen najoštriji kritičar. I to ne bi bilo ništa sporno da ova gospođa Ana Gođevac ne vodi opštinski odbor Stranke slobode i pravde Dragana Đilasa na Vračaru i da se ne potpisuje kao Stranka slobode i pravde kada daje izjave. Dakle, Ana Gođevac vam je u istom trenutku, obratite pažnju, i funkcioner Stranke slobode i pravde Dragana Đilasa, što možete videti ovde gde kaže da imaju plan za Beograd, ali je isto tako i deo tima Nikole Jovanovića, u ovom Centru za lokalnu samoupravu. Zašto je ovo jako bitno? Na ovaj način, poštovani građani Srbije, možete videti samo u jednom primeru koliko su ljudi spremni da vas obmanjuju, lažu, zarad ličnog interesa, lične promocije i nekog glasa više. Sada iz ovog ugla priče Zakona o potrošačima se postavlja samo jedno. Ukoliko posmatramo ove dve stranke kao nekakve brendove takozvane ili kao nekakve pružaoce usluga, kao nekakve radnje, a glasače koji bi eventualno glasali za njih posmatramo kao potrošače, samo se nameće jedno otvoreno pitanje – da li je ovo obmana potrošača? Sa ovim ću završiti. Sve ovo što sam sada izneo je samo jedan u nizu pokazatelja da ni Draganu Đilasu, ni Vuku Jeremiću, niti njihovim sledbenicima na bilo kom nivou ne postoji ništa sveto u tom smislu da neće pogaziti bilo kakvu datu reč. Pa, eto, tako, i oni ljudi sa kojima su u velikom sukobu, za koje maltene pričaju da se ni ne poznaju, prvi su im saradnici i ukrštaju se samo ne bi li u opštem interesu i ujedinjeni oko mržnje koju gaje prema Aleksandru Vučiću i SNS ubrali koji glas više. Kampanja koja se vodi protiv i Danila Vučića i Aleksandra Vučića je nešto što nije zabeleženo ne samo u Srbiji, već i u celom svetu. Ali, sa ovog mesta i sa svakog drugog želim samo građanima Srbije da poručim da sve rezultate koje je do sada postigla Vlada Srbije, sledeći odgovornu politiku predsednika Aleksandra Vučića, takvim lažima i takvom mržnjom nikada neće izbrisati, a da zakoni koje mi danas usvajamo i koje ćemo usvajati u narednom periodu biće vođeni jedino i isključivo interesom građana Srbije i boljim životom svakog čoveka u našoj zemlji, gde god da on živi. Uveren sam, poštovani predstavnici ovog ministarstva, ministarka, nažalost, nije ovde sa nama, ali uveren sam da ćemo u narednom periodu diskutovati o još dobrih zakona i da ćemo na taj način olakšati život našim građanima i da ćemo svi zajedno na taj način kao jedan veliki tim od naše Srbije činiti još lepše i još bolje mesto za život. Hvala vam. Živela Srbija!
Hvala. Reč ima prof. dr Vladimir Marinković.
Hvala, potpredsedniče Orliću. Poštovani predstavnici Ministarstva trgovine, turizma i telekomunikacija, dame i gospodo narodni poslanici, sigurno je da izmene i dopune Zakona o zaštiti potrošača imaju za cilj da unaprede kvalitet života građana Srbije, da unaprede njihova prava, i to jeste jedna od posledica onoga što je urađeno u prethodnih nekoliko godina kada su u pitanju ekonomske reforme i njihovo sprovođenje u našoj zemlji i sve ono što je predsednik Aleksandar Vučić započeo kao proces kada je bio predsednik vlade 2014. godine. Dakle, sa teškim reformama, sa sprovođenjem teške fiskalne konsolidacije i stvaranjem jednog dobrog i povoljnog ambijenta za poslovanje i privlačenje stranih direktnih investicija, ali i podizanje domaće privrede i kapaciteta domaćih, mikro, malih i srednjih preduzeća. Stvar je vrlo jednostavna kada govorimo o zaštiti potrošača. Radi se o tome da je to jedna faza u kojoj i sami građani, kao ljudi koji imaju pravo da budu birani i da biraju, su ljudi koji traže zaštitu sopstvenih prava i traže u skladu sa ekonomskim razvojem njihov kvalitet života bude bolji, kvalitetniji, dostojanstveniji. Džaba je bilo kakva zaštita potrošača, ako ti potrošači i građani nemaju šta da potroše, ako nemaju gde da zarade svoju platu, ako nemaju gde da se zaposle. To je ono što je napravilo jasnu diferencijaciju svega onoga što je personifikovalo vlast do 2012. godine i sve ono što radi danas vladajuća većina na čelu sa SNS i Aleksandrom Vučićem, a to je da danas građani Srbije imaju posao, da je danas stopa nezaposlenosti niža od 10%. Danas je ekonomija u našoj zemlji veoma žilava, i to smo pokazali tokom ovog veoma izazovnog perioda u kojem se nalazimo već drugu godinu, izazvanog Kovidom-19. Dakle, ogromnom, velikom, globalnom pandemijskom krizom, a gde smo pokazali da možemo da se nosimo sa velikim problemima, da sačuvamo svoju privredu, ali i da pored toga sačuvamo zdravlje naših građana, da sačuvamo naš zdravstveni sistem. Jedna smo od retkih zemalja, ne samo u Evropi, nego u svetu, koja može da bude ponosna i da kaže da smo sagradili tri kovid bolnice, da gradimo, najaviću jednu lepu vest i nešto što će se desiti u četvrtak, a to je početak izgradnje fabrike kineskih vakcina, Sinofarmovih vakcina, posle onoga što je već započeto kao proces između Torlaka i ruske Gamaleje i ruske Vlade, po pitanju proizvodnje ruske vakcine Sputnjik V. Sve to govori o tome koliko Srbija ima sposobno liderstvo, koliko je Aleksandar Vučić uspeo da u ovim veoma teškim trenucima po našu zemlju napravi i očuva takav ambijent, kada je u pitanju privreda, kada je u pitanju zaštita naše privrede i naših preduzeća. Tako da će krajnji rezultat toga biti istaknut na semaforu, a taj semafor je takav da će privredni rast u našoj zemlji u ovoj godini biti veći od 6%, čak neki predviđaju 6,5% i 7%, što je nešto što je istorijski rezultat za srpsku privredu, za srpsku ekonomiju. To je sve ono što i jeste, na kraju krajeva, rezultat jednog vrlo mudrog spoljno-političkog liderstva Aleksandra Vučića, sposobnosti da rukovodi ekonomijom i ekonomskim životom naše zemlje, tako da naša preduzeća budu što uspešnija, da zapošljavaju što više ljudi, da budu konkurentnija i da Srbija ide krupnim koracima ka modernizaciji i onome što je najbitnije, a to je ono čime se SNS najviše bavi, a to je običnim čovekom, običnim građaninom koji treba u 21. veku ostvari sva svoja prava i da živi u skladu sa svojim civilizacijiskim tekovinama i dostignućima modernog sveta. Kada malo bolje pogledate i uđete u analizu situacije u Republici Srbiji i uporedite stanje pre šest, sedam godina kada je strah od gubitka radnog mesta kod ljudi, po svim istraživanjima javnog mnjenja koja su rađena u našoj zemlji, bio veći od straha od smrti, kada je stopa nezaposlenosti bila 26%. Danas imate situaciju da svako ko želi da radi može da se zaposli. Danas imate situaciju da imate kompanije, strane kompanije koje dolaze ovde, koje zapošljavaju hiljade ljude, a u kojima mogu da se zaposle naši inženjeri, naši ekonomisti, naši vrhunski pravnici, naši mladi ljudi koji mogu da ostvare zaradu, koji mogu da ispune i da unapređuju sopstvenu karijeru, ali i da unapređuju kvalitet života svojih porodica i svoje dece i na taj način ispunjavamo ono što jeste glavni cilj predsednika Srbije Aleksandra Vučića da ojačamo maksimalno demografske karakteristike ove zemlje i da sprovodimo i da stalno mislimo o tome kako da nas bude više. Samo na taj način naša politička pozicija može da bude bolja, naša vojna pozicija može da bude bolja, naša ekonomska pozicija može da bude bolje. Slobodno mogu da kažem da smo mi sprečili, da je Aleksandar Vučić sprečio odliv mozgova u inostranstvo, onih koji su najkvalitetniji, onih koji su visoko kvalifikovani, koji imaju najbolje škole. Čak imamo i jedan veoma važan trend o kojem se retko govori zato što to valjda nije glavna tema. Glavna tema je Vučić, glavna tema je njegova porodica, da li mu je sin otišao da uči da kuva ili se okupao negde na moru ili na bazenu, ali nije glavna tema što se masovno ljudi koji su završili fakultete u inostranstvu, koji su radili na određenim važnim pozicijama u inostranstvu vraćaju u Srbiju. Vraćaju se zato što ima investicija. Vraćaju se zato što mogu da zarade u Srbiji. Vraćaju se zato što je život u Srbiji dobar i kvalitetan. Vraćaju se zato što je infrastruktura u Srbiji sve bolja i kvalitetnija, sa mrežom autoputeva, sa tri aerodroma koje trenutno imamo. Podsetiću građane Republike Srbije da smo samo mesec dana pred pandemiju imali više od pet miliona ljudi koji su prošli kroz aerodrom „Nikola Tesla“ u 2020. godini. Više nego udvostručen nivo ljudi koji su posetili Srbiju ili iskoristili Srbiju kao jednu vrstu saobraćajnog haba u avio-industriji. Srbija postaje lider u mnogim industrijskim granama, u mnogim onim sektorima i oblastima koje su ovi koji su bili nesposobni, koje Srbija, patriotizam, ekonomija, proizvodnja nisu interesovali, koji su samo kroz vođenje ove države i kroz vlast napunili svoje džepove, napunili svoje račune, sebi i svojim porodicama. Dakle, te prilike su bile propuštene i ja znam, svi ovde znamo, u našoj stranci je jako teško da za nekoliko godina dostignemo onaj nivo razvoja koji Srbija zaslužuje. Aleksandar Vučić je pokazao da je to moguće, da Srbija ima kapacitet, da ima dobru ekonomiju, da imamo pobednički duh, da možemo da budemo lider, da možemo da budemo lideri u proizvodnji, u informacionim tehnologijama, pa i u turizmu. Moram stvarno da pohvalim ministarku turizma koja se pokazala kao jedan jako dobar ministar, koja je u domenu turizma uradila puno za ovih nekoliko meseci, iako su izazovi isto tako bili veliki. Po pitanju zaštite potrošača, povezaću sa temom, naravno, današnje sednice, nemamo više situaciju koju smo imali pre nekoliko godina da imamo ljude, pojedince ili turističke agencije ili tur-operatere koji dođu ovde, shvatajući ovu zemlju kao banana državu, opelješe građane, pobegnu negde u inostranstvo i, naravno, oštete hiljade, hiljade ljudi. Zato što nas je svet do pre nekoliko godina tako gledao, zato što su nas ti partneri što su u stvari bili špekulanti tako gledali, kao na jednu zemlju gde je moguće raditi sve, bez ikakvih konsekvenci i bez ikakvih sankcija. Srbija je u prethodnih nekoliko godina postala jedan pouzdan partner međunarodnoj zajednici, ključnim međunarodnim igračima. Srbija je jedna ozbiljna država i slobodno mogu da kažem, naravno mi treba da se stidimo toga, do 2012. godine mi smo bili jedan običan „dominion“, jedna „banana država“ kojom nije upravljao narod, kojim nisu upravljali parlament, Vlada i predsednik republike, već su Srbijom upravljale strane ambasade, strani faktor koji je čak uticao i na to ko će biti na kojoj ministarskoj funkciji, ko će voditi koji resor, koji će investitor ovde doći i kakvi će mu biti uslovi dati za poslovanje. Srbija više nije zemlja sa kojom može tako da se postupa i naravno takvo ponašanje, takva pozicija, takav stav je urodila plodom da danas mi imamo rast bruto domaćeg proizvoda na istorijskom nivou i da imamo jednu ozbiljnu državu, pravnu državu koja pored toga što utiče na stvaranje jednog jako povoljnog poslovnog ambijenta, utiče i bavi se time da bude i ekonomski i naravno socijalno odgovorna, ali i da štiti svoje građane na svaki mogući način. Zašto je zaštita potrošača toliko važna, zašto je ona građanima toliko važna? Kada pogledate onu Maslovljevu hijerarhiju potreba, vi u njoj imate, naravno, kao onu čitavu piramidu, prvi deo, prve one potrebe su obične, egzistencijalne potrebe ljudi, onaj ko nema za hleb, onaj ko nema da ode u prodavnicu, o kakvoj on zaštiti može ili treba da misli kada ne može da kupi ni garderobu, kada ne može da kupi ni auto, kada ne može da priušti sebi i porodici gotovo ništa? Naravno da tada do 2012. godine, dok su državom vladali tajkuni, dok je državom vladao onaj koji hoće opet na silu da preuzme vlast, a to je Dragan Đilas, naravno da tada nije ni bio potreban Zakon o zaštiti potrošača. I ako je postojao, on je bio potpuno neprimenljiv. Danas kada ljudi imaju posao, danas kada ljudi u porodicama, kada rade dvoje ljudi, kada imaju priliku da zarađuju, kada imaju priliku da na jedna dostojanstven način školuje svoju decu, da te potrebe proširuje, da one ne budu samo egzistencijalne, nego da se ispuni potreba za samoaktuelizacijom, za nekom vrstom potrebe da čovek unapredi svoj socijalni, društveni život, to je ono što je SNS donela kao novo, to je ono što je rezultat ovog dugogodišnjeg i mukotrpnog rada, da danas ljudi ne razmišljaju da li će dobiti svoju platu, da li će ih neki poslodavac prevariti, neće im uplatiti doprinose, neće platiti porez ovoj državi, već razmišljaju o tome da li će dobiti najkvalitetniju moguću robu, dali će dobiti najkvalitetniju moguću uslugu i naravno ako to ne dobiju imaju kome da se požale i mogu da računaju na državu u punom kapacitetu koja će stati iza njih i koja će ih maksimalno zaštiti. Isto tako, potpuni pandan tome je sve više i više zainteresovanost ljudi za zaštitu životne sredine, za kvalitet vazduha, za kvalitet obrazovanja, dakle svih nivoa obrazovanja. To je nešto što je proizvod onoga što su Aleksandar Vučić i SNS uradili u prethodnih šest ili sedam godina, žestoko i svakodnevno radeći na ekonomskom rastu, na privlačenju investicija, boreći se za svako radno mesto, boreći se za svakog ko je hteo da otvori ovde radnju sa 20, 50 ili 100 ljudi. Aleksandru Vučiću nije bilo teško da ode da otvori pogon, da ode da otvori fabriku da bi danas došli do toga, evo tu je koleginica Sandra Božić, da u Pančevu imamo jednu nemačku kompaniju koja zapošljava preko hiljadu ljudi, u kojoj je neto zarada, prosečna neto zarada 1.700 evra. (Sandra Božić: Dve hiljade evra.) Evo, ispravlja me koleginica Božić, dve hiljade evra neto zarada prosečna. Dakle, Srbija je danas zemlja u koju svi žele da ulažu, u kojoj je dobro raditi, u kojoj je dobro poslovati i to je vrlo jednostavna formula. Taj uspeh koji smo napravili na ekonomskom planu, zbog kojeg nam skidaju kapu i u Vašingtonu i u Briselu i u Moskvi i u Pekingu, doprineo je tome da možemo da budemo i socijalno odgovorni, da možemo da budemo odgovorni na svaki mogući način, pa i da budemo odgovorni kada je u pitanju osnovna zaštita naših građana, kao onih ljudi koji su potrošači, koji su u svakodnevnoj komunikaciji, u kontaktu sa trgovcima ili bilo kim kada kupuju robe ili koriste određene usluge. To vam govori o tome koliko je kvalitet građana Republike Srbije unapređen, koliko su građani Republike Srbije osnaženi, koliko je Srbija danas dostojanstvena zemlja, a dostojanstvena zemlja i mi je merimo prema tome što želimo da prosečna zarada u ovoj zemlji bude za dve ili tri godine devetsto do hiljadu evra, što je sada prosečna zarada u Beogradu 712 evra, što ovih dana delimo 67.000 tablet računara deci u osnovnim školama, 6.700 lap-top računara nastavnicima u osnovnim školama. To je grad Beograd, to je Republika Srbija. To je jedna moderna država i mi ćemo nastaviti tako da radimo i da se ponašamo, biti odgovorni prema svojim građanima i slediti politiku našeg predsednika i lidera Aleksandra Vučića. Hvala.
Hvala, gospodine Marinkoviću. Reč ima Viktor Jevtović. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovani predsedavajući, gospodine dr Vladimire Orliću, poštovana ministarka sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije govoriću o Predlogu zakona o zaštiti potrošača, jer kao i do sada na prvom mestu pokazujemo odgovornost prema građanima Srbije, a to je ono što je i osnovni postulat politike, predsednika Aleksandra Vučića i SNS. Zakon koji je donet 2014. godine se menja za više od 50% u cilju zaštite potrošača, u ostvarivanju svih njihovih prava, gde je između ostalog na prvom mestu bezbednost potrošača, odgovornost za proizvode sa nedostatkom, zaštita potrošača u ostvarivanju prava iz ugovora o turističkom putovanju i vremensko podeljeno korišćenje nepokretnosti. Osnova ovog zakona je zaštita kolektivnog interesa potrošača, gde je jedan od segmenata i vansudsko rešavanje potrošačkih sporova. Takođe, i uvođenje novog sistema, registar „ne zovi“, koji je izuzetno važan za naše starije sugrađane, jer smo do sada imali primere da su pozivani telefonskim putem i da su trgovci nudili određene proizvode. Ovim zakonom biće zabranjeno upućivati poruke i pozive potrošačima koji to ne žele. Za pružanje usluga čija je vrednost veća od 5.000 dinara, prodavac je dužan da sačini proračun na trajnom nosaču zapisa sa specifikacijom usluge i pribavi pisanu saglasnost potrošača na proračun. Takođe, produžava se i rok za reklamaciju na petnaest dana, pa će potrošači moći da reklamiraju oštećene ili neadekvatne proizvode i samim tim imati sigurnost pri kupovini željenih proizvoda. U delu zakona koji se odnosi na direktive EU o putovanjima i putnim aranžmanima, prodavci turističkih usluga će biti u obavezi da putnicima dostave sve relevantne informacije pre sklapanja ugovora, sa svim objašnjenjima, što je detaljno nabrojano u članu 93. ovog Predloga zakona. Ukoliko organizator putovanja ne ispoštuje ugovor, putnik neće biti u obavezi da plati uslugu. Ono što je jedna od veoma bitnih stavki je i da se pruža usluga medijacije, odnosno vansudskog rešavanja potrošačkog spora koje će se obavljati na transparentan, efikasan, brz i pravičan način pred telom za vansudsko rešavanje potrošačkih sporova. Takođe, biće i povećan rad tržišne inspekcije, koja će doprineti boljoj zaštiti interesa građana, ali i očuvanju samog sistema države, gde će i kroz naplatu poreza i fiskalne račune očuvati budžet Republike Srbije, ali i sva prava koja su ovim zakonom zagarantovana građanima. U tom cilju se vodilo računa i o preduzetnicima koji redovno izmiruju svoje obaveze i zaštiti njihovih interesa, jer to je politika Aleksandra Vučića - građani i Srbija na prvom mestu. Kako je bivši tajkunski režim predvođen Draganom Đilasom i Šolakom u maniru dokazanih prevaranata vodio svoju nebrigu o građanima Srbije, kakav plan i program, sem bestidnog bogaćenja i rasipništva dok su vodili i državu su imali. Znamo šta su imali. Rasprodaju državnih preduzeća, uništavanje privrede, bolnica, vrtića, fabrika, svega što njima nije išlo u privatne džepove, odnosno na egzotične destinacije, jer samo tu su pronalazili nešto za sebe u mutnim poslovima sa još mutnijim poslovnim partnerima. Sada svesni da ih narod ne voli, da ih narod ne želi, rado bi se dodvorili svima onima kojima smeta jaka i uspešna Srbija. Oni ne prezaju ni od čega. Svu svoju bestijalnost najbolje pokazuju u satanizaciji porodice predsednika Aleksandra Vučića, prvenstveno njegove dece, sinova Danila i Vukana, ćerke Milice i njegovog brata Andreja, a ne štede ni roditelje Aleksandra Vučića. Za koalicione partnere izabrali su najmonstruozniji klan Belivuka. Ni tu njihovoj bezidejnoj politici koja se svela samo na mržnju nije kraj. Svakoga dana idu korak dalje na način svojstven samo njima, utrkujući se ko će biti glasniji u talibanizaciji, kako je oni zovu, srpskog naroda i države. Naravno da tu prednjači i Dragan Đilas sa svojim vikarom Marinikom od Buljarica Tepić, čiji je odraz patriotizma njen pokušaj satanizacije srpskog naroda kao genocidnog. U plićaku ove nedovršene ličnosti, a uz pomoć i podršku njenom gazdi i patrona, isti ti su bestidno pljunuli po srpskoj zastavi, himni „Bože pravde“, jer oni za Boga i pravdu ne znaju, ali svako radi ono što najbolje ume. Umesto da sa narodom podele osećaj ponosa što nam prvi dan školske godine počinje intoniranjem srpske himne, svojstveno svom nemoralu oni su najbeskrupuloznije osudili nešto što bi trebalo da bude simbol srpske sloge i jedinstva. Nešto što treba da bude kamen temeljac nacije, za njih je bila sprdnja i degradacija. To smo za njih i svi mi koji se ponosimo svojom zemljom i onim što za narod radi Aleksandar Vučić, a što oni ni u svojim snovima nikada neće moći. Jedan od poslednjih takvih primera su nacistički simboli koji su osvanuli u Novom Sadu, a koje su Novosađani prefarbali u boje zastave Srbije, pa sada Đilas i Marinika i ta zastava Srbije, kao i sama Srbija i sam narod Srbije im smeta. Šta ti bednici jedino vole, pokazali su svojim nedelima, milionskim računima i sada bi opet da dođu na vlast i opet bi da pljačkaju, satanizuju i u ambis odvedu Srbiju, jer ne prezaju ni od čega. Ništa im nije sveto, sem državne kase koju bi opet da isprazne, a narod ostane na ivici propasti, poniženi i obespravljeni, bez ikakve nade za budućnost. To im Aleksandar Vučić i SNS nikada neće dozvoliti. Narod Srbije to najbolje vidi, baš kao što vidi i puteve, mostove, fabrike, bolnice, vrtiće, povećanje plata i penzija i sve ono što je poslednjih 140 godina bio samo san, a sada postaje java, zahvaljujući lavovskoj borbi Aleksandra Vučića, koji ne želi da poklekne pred hohštaplerima i ne dozvoljava da Srbijom upravljaju strane ambasade i plaćenici, već hrabro kao nepremostiv bedem dušmanima, svaki dan vodi beskompromisne borbe za budućnost našeg naroda i sve naše dece. Narod tu borbu vidi i tu hrabrost ceni, a sud naroda, najvažniji je sud na ovom svetu. Živela Srbija.
Hvala gospodine Jevtoviću. Reč ima dr Boban Birmančević.
Poštovani predsedavajući, poštovana ministarko sa saradnicima, kolege narodni poslanici, poštovani građani Srbije, Predlog zakona o zaštiti potrošača koji smo uveli u dnevni red na zahtev upravo skupštinske većine kojoj pripadam zaista je značajan i mi ne bi ni insistirali na tome da ne želimo da sve one probleme koje smo uvideli u zakonu koji je prethodno menjan 2014. godine jednostavno promenimo i da sve ono što nije bilo dobro, pokušamo da prilagodimo i usmerimo u interesu građana, odnosno u interesu zaštite potrošača. Potrošači jesu naši građani i ovo je upravo Zakon o zaštiti građana Srbije, kada je pre svega trgovina u pitanju. Trgovina i razmena dobara oduvek je postojala, oduvek će postojati i uvek će postojati i prosto svako ko učestvuje u toj trgovini mora znati šta je ono što ima pravo i kada je u pitanju prodaja i kada je u pitanju kupovina i svaka transakcija je prilika za zaradu, ali i prilika da neko nešto zloupotrebi i da nešto ne uradi u skladu sa zakonom. Kako će neko od naših građana kada naruči džemper, a dobije majicu kratkih rukava da odreaguje, neka pokaže i nađe deo u zakonu koji će ga zaštiti. Ima ministarstvo, ima pre svega na nivou gde žive svi, tržišna inspekcija, odatle sve počinje. Uglavnom, postoji zakonska forma i zakonska norma koja će štiti potrošače. Niko nije sigurno pomislio da ćemo ovim zakonom rešiti sve probleme, ali ćemo pokušati da uradimo sve ono što je u moći jednog savremenog zakona koji između ostalog je usklađen naravno sa EU, odnosno sa zakonima koji tretiraju potrošače u EU, ali u suštini, u fokusu ovog zakona su kao i uvek građani. Kao potrošač, očekujemo ozbiljnu zaštitu od države i jednostavno želimo da dobijemo ono što smo kupili, ni manje ni više, a želimo da oni koji su zloupotrebili tu trgovinu potrošača jednostavno za to budu sankcionisani i da im se onemogući da to rade ponovo. Osetljiva je tema svakako, ali živimo u savremenom svetu, živimo u potrošačkom svetu, a živimo u potrošačkom svetu, jer živimo u svetu Aleksandra Vučića gde ljudi ujutru kada ustanu, odlaze na posao, odlaze na svoja radna mesta, kada dođe prvi u mesecu ili 15. zavisi kako gde, prime svoju platu, a sa tom platu mogu da žive u potrošačkom društvu. Pre Aleksandra Vučića nije postojalo ni radnih mesta, ni plata, ni budućnosti Srbije. Tu osetljivu temu, a osetljiva tema je potrošač, osetljiva tema je kupoprodaja, osetljiva tema je trgovina, treba rešiti na najbolji mogući način. Zaštita je svakako preventiva i ništa bolje od preventive, ali Zakon je zaista koncizan, veliki i kao takav trebaće vremena i da nađe svoju primenu, ali budite sigurni da u narednom periodu, ukoliko bude bilo potrebe, menjaćemo ponovo, ako bude bilo potrebe i ako ustanovimo da nešto od ovih zakonskih članova i zakonskih normi koje smo doneli nisu baš u interesu svih građana. Svakako, kao deo ovog zakona podrazumeva se i predviđa pojačan rad tržišne inspekcije koja je prva i najbliža građanima i bukvalno je na terenu i potreban je rad tržišne inspekcije na pravi način kako bi preventivno delovali i upravo sprečili sve one koji žele i koji će uvek pokušavati na neki način da zloupotrebe i potrošača i zakon i da se jednostavno ogreše o pravdu. Živimo u potrošačkom društvu, ali živimo i u društvu u vreme Kovida i ovo se može i nazvati trgovinom u vreme Kovida kada su sve one zakonske norme i svi oni običaji u trgovini i prodaji jednostavno promenjeni i prilagođeni toj, nazovimo je, Kovid trgovini. Nema niko ko ima telefon, a da nije iskoristio na neki način kovid trgovinu, odnosno da nije pozvao, da nije tražio i da nije ostvario svoje pravo ili želju da trguje na neki način putem mobilnog telefona, elektronske trgovine ili na bilo koji drugi način bez odlaska na lice mesta i bez kontakta sa samim trgovcem. Da li je to stvorilo još uslova i još prilika da dođe do zloupotreba? Jeste, ali s druge strane i država je odreagovala na pravi način i svakodnevno se određenim aktima i uredbama, pre svega od strane Ministarstva trgovine utiče na sve one nepravilnosti koje se pojavljuju i koje će se verovatno pojavljivati i u budućnosti. Ali, ono što je bitno to je da ovo Ministarstvo i naravno ova Vlada ima i resurse, ima i ljude, ima i podršku Narodne skupštine za sve one promene koje štite građane, koje štite potrošače. Podsetiću da trgovina jeste sve ono gde se za određeni novac ili za određenu nadoknadu može dobiti nešto što se nalazi na tržištu, nešto što je u prodaji. Podsetiću i da živimo u društvu Aleksandra Vučića gde nije sve na prodaju i da postoji crvena linija preko koje se ne prelazi. To pre svega važi za Dragana Đilasa, Vuka Jeremića, da ne preskočim nekog u toj lopovskoj ekipi, postoji crvena linija, nije sve na prodaju, nije čast na prodaju, nije obraz na prodaju. Podrška građana na izborima ne može se kupiti. To ni jedan zakon, ni jedna norma ne može uvesti kao želju da Dragan Đilas uz pomoć novca kupi glasove i dođe na vlast. To ne biva i to neće ni biti i što je najbitnije to znaju vrlo dobro građani nema kupovine podrške, nema kupovine glasova, nema i nikada neće moći neko da kupuje glasove. Pokušao je Nebojša Zelenović i Dušan Petrović u Šapcu, kupovali su glasove, kupovali su odbornike, a nisu uspeli, a onda su pribegli tome da ponavljaju izbore. Posle prvog izbornog kruga u Šapcu SNS dobila je podršku 30.218 glasova, Nebojša Zelenović, Dušan Petrović i cela lopovska ekipa 18.200. Onda su tri puta ponavljali izbore ili pokušali da tri puta ponove izbore, ali svaki put su imali problem, nisu imali podršku građana i nudili su, plaćali su, ali nije se mogla kupiti čast građana Šapca, nije se mogla kupiti vlast u Šapcu, niti će moći da se kupi vlast u Beogradu i vlast u Srbiji. Što oni više napadaju predsednika Aleksandra Vučića, i što je najgore, naravno oni nemaju granicu i liniju čak ni u napadima na porodicu, na decu predsednika ili bilo čiju drugu decu. E, taj koji prelazi takvu liniju jednostavno nema podršku u Srbiji. Što su njihovi napadi na Aleksandra Vučića i njegovu decu sve veći podrška Aleksandru Vučiću je sa druge strane je sve veća i veća upravo proporcionalno napadima koji dolaze od ljudi koji više ništa drugo nemaju osim da napadaju nešto što je svetinja, a to su naša deca. Slogan iza koga smo stali svi, ne samo u ovoj skupštinskoj većini, nego u ovoj Srbiji za našu decu je slogan iza koga ćemo stajati i u budućnosti, a podrška Aleksandru Vučiću svakako je podrška normalnoj, uspešnoj, lepoj i srećnoj Srbiji. U to ime živela Srbija, živeo Aleksandar Vučić.
Hvala gospodine Birmančeviću. Reč ima Zoran Tomić.
Zahvaljujem, poštovani predsedavajući, gospodine Orliću. Uvaženi predstavnici ministarstva, koleginice i kolege narodni poslanici, građani Republike Srbije, upravo današnja diskusija o Zakonu o zaštiti potrošača je još jedan u nizu dokaza da SNS i naši koalicioni partneri zajedno radimo na čelu sa predsednikom Aleksandrom Vučićem u interesu građana. Upravo ovaj zakon će omogućiti da se ono što je važno za same potrošače, da se njihovi interesi štite i znatno je unapređenje u odnosu na prethodni zakon koji je usvojen. Imali smo prilike od uvaženih kolega u diskusiji da čujemo koja su to unapređenja. Ono što je jako bitno jeste formiranje te baze – ne zovi, koja se odnosi na sprečavanje da građani ukoliko ne žele da budu uznemiravani telefonskim pozivima i da dobijaju ponude na taj način od prodavaca, da budu evidentirani u bazi REM-a i na taj način će zapravo imati mogućnost da se njihovo pravo iskoristi. Pored toga, ono što je bitno da dalje nastavljamo sa usaglašavanjima koja se odnose na evropske direktive, posebno u segmentu turističkih ponuda što je još jedan u nizu dokaza da smo mi na putu ka EU i da ono što je u praksi unutar EU da mi prisvajamo i da implementiramo kroz naše zakonodavstvo, sve u interesu kako život građana Republike Srbije učinili boljim i kvalitetnijim i da radimo na podizanju standarda. Upravo kada govorimo o rezultatima rada politike Aleksandra Vučića i SNS nije potrebno trošiti previše reči. Dovoljno je samo proći kroz Srbiju, jer danas nemate ni jedno mesto u Srbiji gde nemate neko gradilište ili da nešto nije urađeno, uloženo, da nisu otvorena nova radna mesta. Upravo su dela ona koja govore kada pričamo o politici Aleksandra Vučića. Tako da, vidite i sami uvaženi građani Republike Srbije da program „Srbija 2025“ se i te kako uspešno implementira, da nikada veći broj gradilišta u Srbiji nismo imali, da do kraja godine ćemo imati osam autoputeva koji se grade, 15 magistrala ukupno, da imamo nove investicije koje dolaze, da sada ulazimo u eru razvoja ekonomije bazirane na znanju u Srbiji, da se ulaže kada je u pitanju nauka, prosveta, obrazovanje, da naše mlade ljude zadržimo u Republici Srbiji, da taj potencijal i znanje koje oni imaju iskoristimo kako bismo našu ekonomiju podigli. Sami vidimo i po podacima koji kažu, kada je u pitanju IT industrija, koliko smo se u tom segmentu razvili, koliko je taj deo naše privrede napreduje i koliko će dalje napredovati i koliko zapravo država Srbija ulaže sve napore koje ima kako bi podsticala mlade ljude, njihovu kreativnost da je iskoriste, da je pretoče od nečega što je samo stajalo možda na papiru, u konkretne ideje i realizaciju. Ulaže se dosta i u sport, ulaže se dosta i u kulturu, ulaže se dosta i kada je u pitanju i sama poljoprivreda i sami smo svedoci da nikada više sredstava nije opredeljeno kada je u pitanju razvoj poljoprivrede, subvencionisanje poljoprivredne proizvodnje, za nabavku nove opreme koja će omogućiti poljoprivrednicima i poljoprivrednim gazdinstvima da svoje proizvode mogu da proizvode visokog kvaliteta i da plasiraju na tržištima. Ne samo u regionu, već i širom sveta. Sa druge strane, kao što su i moje uvažene kolege rekle, imamo ljude koji su do 2012. godine gledali samo sopstvene interese koji su, jedinu politiku koju su vodili bila je politika punjenja sopstvenih džepova. Njih rađani Republike Srbije nisu interesovali. U njihovo vreme jedino smo mogli da se pohvalimo da su mladi ljudi, znanje, ono što je bilo najveći izvozni proizvod Republike Srbije, a danas statistika jasno pokazuje da mladi ljudi koji se školuju u inostranstvu, koji se usavršavaju se vraćaju u Srbiju i upravo to svoje znanje ovde implementiraju i dalje plasiraju u druge delove sveta. U njihovo vreme, bilo je važno samo kako će oni da napune svoje džepove, kako će na osnovu zloupotrebe javnih pozicija koje su imali da se hvale što i danas rade preko svojih medija da su bili uspešni biznismeni, da su uspešni poslovni ljudi, a realnost nam govori totalno drugačije, da pre nego što su došli do tih javnih pozicija niti su bili uspešni biznismeni, niti poznati, a i kako su sišli sa tih pozicija, jer je volja naroda takva bila, još su gori menadžeri nego što su ikada bili. Danas smo imali prilike da čujemo jednog od perjanica te tzv. opozicije koja napada ono što je država radila kako bi pomogla da se poljoprivreda u Srbiji unapredi, kako bi pomogla da se reši veliki problem koji je postojao PKB, čuveni obor knez Aleksić iz Trstenika, koji dok je vladao Trstenikom, namerno ću reći vladao, jer za vreme dok je on bio na čelu te opštine uspostavio je dinastijski režim, pa ukoliko niste u okviru njegove familije bili njemu naklonjeni ili niste radili za njih, niste ni mogli da očekujete nikakvu pomoć i podršku u toj opštini, je danas izneo niz da kažemo ideja, koje su svojim umovima oni kreirali, kako bi u suštini oni radili da se nalaze u poziciji vlasti, kako bi oni ponovo iskoristili određene resurse da svoje džepove napune. Naravno, za te ideje koje su kreirali i koje su izneli u javnost optužuju Aleksandra Vučića i SNS. U vreme dok su oni vladali ovom državom njih PKB nije ni interesovao. To je bio samo još jedan u nizu plena koji su oni koristili kako bi svoje džepove punili, pa je tako on zaboravio danas da napomene da je Dragan Đilas dok je bio gradonačelnik Beograda i kada je 2011. godine grad Beograd preuzeo upravljanje PKB, da jedino što su znali da urade jeste kako da ga još više zaduže, a da za to zaduživanje nagradi menadžment tadašnjeg PKB-a pozamašnim sumama i to posebno u trenutku kada se približavala njegova smena sa čela grada Beograda. Niti su oni ulagali sredstva u razvoj PKB-a, niti u proizvodnju, niti su oni imali mogućnosti za neke nove investicije, a opet kažem, danas su izneli razno-razne gluposti, u stvari koje samo karakterišu njihove pokvarene mozgove i strategije koje bi oni kreirali i oni realizovali da se u ovom trenutku nalaze na čelu Srbije, a voljom građana Republike Srbije ne da se ne nalaze danas, nego neće se više nikada naći, jer su oni ljudi koji su viđeni. Imali su prilike da se dokažu. Dokazali koliki su lopovi, koliki su prevaranti. Uvaženi kolega Viktor je spomenuo da oni nisu svesni da ih narod ne želi. Ne, oni i te kako su svesni da ih narod ne želi i zbog toga misle da preko ulice i da možda uz podršku, da kažemo, nekih sa strane mogu ponovo da dođu do fotelje i da slobodno kažem, jašu ovaj narod još jedan krug dok ne premotaju igricu, jer 619 miliona evra u njihovim džepovima je suviše malo. Građani Republike Srbije su ti koji odlučuju kakvu politiku žele, koji odlučuju koga žele na čelu ove države da njome upravlja, da rešava probleme građana, a opet kažem, za razliku od njih, mi nemamo potrebe ovde da trošimo vreme pričajući šta je urađeno, jer dela su ta koja govore. Kada pričamo i o gradu odakle ja dolazim. Evo danas je gospodin ministar obišao radove na Moravskom koridoru koji je isti taj obor knez Aleksić iz Trstenika, kada su radovi svečano otvoreni, odmah sutradan brže-bolje došao da se slika i da kaže kako je to neka šarena laža, kako nema mašina, nema gradilišta. Pa nema, zato što taj isti Aleksić ne zna, nije upućen kako funkcionišu stvari, jer za razliku od perioda kada je on vladao, odnosno kada je u Trsteniku mogao da radi ko šta je želeo samo ukoliko ima njegov blagoslov i bez dozvole i republičkih institucija, opštinskih organa. Danas postoje zakoni koji se poštuju i zakoni jasno kažu kakve su procedure i za realizaciju investicija. Eto danas smo u situaciji da taj autoput postane sve vidljiviji i kako je rečeno do kraja ove godine ili početkom sledeće godine Kruševac će biti spojen sa Pojatom, odnosno sa Koridorom 10, trakama autoputa, što će svakako značiti novi potencijal za razvoj ovog kraja zato što će se formirati industrijske zone, što znači nova radna mesta i novi načini i efikasni načini za plasmane proizvoda iz našeg kraja. Podsetiću samo građane Republike Srbije da kažem dok je Aleksić bio predsednik opštine Trstenik, pored toga što je sebi samovoljno povećavao platu i na taj način zloupotrebljavao funkciju kako bi ispumpavao novac građana. On je takođe radio i na štetu javnih preduzeća, pa je tako Javno preduzeće „Energetiku“ svesno oštetio, oterao da postane gubitaš kako bi svom pajtosu omogućio da radi gasifikaciju Trstenika bez ikakvih dozvola ili saglasnosti zato što, on čovek je uspostavio dinastiju, smatrao je da će večno vladati u Trsteniku, da će to biti neka nasledna monarhija i onda je mogao da radi šta god je želeo. Ali se prešao, jer su građani Trstenika jasno rekli da ne žele više da ga vide ni na čelu opštine Trstenik, a siguran sam, da kada bi se kandidovao i za predsednika svoje mesne zajednice da i tu ne bi mogao da dobije glasove, pa možda čak i glasove u okviru svoje dinastije koju je tu uspostavio. Tako da kažem, ovaj zakon koji je danas pred nama jasan signal da radimo u korist građana Republike Srbije, da rešavamo probleme koje čujemo od njih i na koje smo naišli. Svakako da i u narednom periodu će se raditi i dalje na poboljšanju, jer uvek, kada je u pitanju trgovina i kada je u pitanju zaštita potrošača i proizvođača, uvek postoji mogućnosti za dalje unapređenje, jer ovo je karakteristika politike koju vodi predsednik Aleksandar Vučić. Za razliku i od Đilasa i od Jeremića i od drugih ljudi koji se plaše da izađu pred građane Srbije, plaše se da čuju istinu, on se ne plaši, on je tu uvek sa svojim narodom, spreman da čuje, spreman da reaguje, da pronađe načine kako da se ti problemi reše i bori se da ljudi što bolje žive. Zbog toga sam apsolutno ubeđen, a i statistika nam jasno govori da kada završimo realizaciju plana „Srbija 2025“, da će prosečna plata u Republici Srbiji biti 900 evra, prosečna penzija 430 evra, imaćemo izgrađene auto-puteve, unapređenu železničku infrastrukturu, a jasno možemo da vidimo kada govorimo o turizmu koliko je i turistički potencijal Srbije danas iskorišćen i koliko smo i po turističkim potencijalima i ono što možemo ponuditi svetu prepoznatljivi. Zato danas imamo sve veći broj turista i što je jako bitno da nagovestim da ovim zakonskim rešenjem mi dajemo još jedan značajan doprinos unapređenju i poslovnog ambijenta u Republici Srbiji za privlačenje novih investicija, jer svakako da su investitori zainteresovani da ulažu u one zemlje u kojima imaju stabilnost kada je u pitanju poslovanje, kada su sigurni da njihov uloženi kapital može da se isplati, da mogu uspešno da posluju. Ovo zakonsko rešenje će svakako doprineti tome pored drugih makroekonomskih pokazatelja koje imamo, a to je i stabilan devizni kurs, nisu i stabilnu inflaciju, i da imamo i propise i da imamo sada uređenu digitalizaciju kada je u pitanju javna uprava, da smo postali mnogo efikasniji i u izdavanju dozvola i rešavanju drugih potrebnih stvari, da investitori počinju sa radom. Tako da u danu za glasanje apsolutno, zajedno sa svojim kolegama iz poslaničke grupe Aleksandar Vučić – Za našu decu, podržaću ovaj predlog zakona, jer apsolutno je on u interesu i budućnosti ove zemlje i naše dece. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima, Marijan Rističević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, 2016. godine u Švajcarskoj je bio jedan referendum sa jako čudnim pitanjem oko čega su se opredeljivali građani Švajcarske. Naime, njima je ponuđeno da se izjasne o tome da bez rada dobiju 2500 franaka mesečno, što je iznos negde oko 2300 evra. Zamislite takvu vrstu referenduma na Balkanu. Mislim da bi odziv bio sto posto i mislim da bi valjalo kada bi se takav referendum mogao održati na Balkanu da bi valjalo da bude uslovljen vakcinacijom. Verujem da bez obzira na skepsu oko vakcinacije da bi odziv bio 105 posto, verovatno bi se prijavilo više nego što je upisano u birački spisak. Verovatno bi se neki i doselili na Balkan sa istoka da iskoriste to pravo. Švajcarci su bili mudri, oni su znali da takav novac koji je poklonjen može da dovede do pada proizvodnje. Meni kada bi neko ponudio nepovratno pet milijardi bespovratno novca da podelimo građanima Srbije ili da mi ponudi pet milijardi investicija koje treba da zaposle, recimo, dvesta hiljada ljudi, verovatno bi svi građani glasali za ono prvo, odnosno veliki broj bi glasali za ono prvo da se podeli novac bez rada. Ja bih se lično opredelio za ono drugo, jer bi nas prvo dovelo u teškoće, verovatno bi za taj novac kupovali stranu robu, robu stranog porekla, verovatno bi nam proizvodnja pala, verovatno bi nam izvoz pao i verovatno bi to dovelo do propasti srpske ekonomije. Hoću da kažem da bez proizvodnje nema robe, a bez robe teško je imati trgovinu, teško je imati ugostiteljske usluge, jer je potrebno da bi se bavili trgovinom uslugama da imate sem rada i neku robu s kojom ćete u tom trenutku raditi i pružiti uslugu u trgovini, ugostiteljstvu, itd. Novac je roba i narod treba u ovoj državi da živi od proizvedenog i od izvezenog. Novac treba proizvesti. Ne treba živeti od zaduženog, kao što je to bilo za vreme stranaka bivšeg režima. Treba živeti od zarađenog. Kada se živi od zarađenog i kada se napravi proizvodnja, raste i potrošnja i naši potrošači imaju pravo da ih država zaštiti. U suštini, državu su stvorili ljudi, to je zajednica ljudi. Oni su se udružili pre svega da ih država štiti, ali uzajamno ljudi treba da štite državu i država treba da štiti ljudi i to mora da bude obostrana ljubav. To je predmet ovog zakona. Moram reći nešto o srpskim potrošačima - da su to ljudi širokog srca. Svi ste pratili situaciju oko navodne okupacije Crne Gore. Naši potrošači su par meseci okupirali crnogorsko primorje, evo ja priznajem. Milo Đukanović je delimično u pravu - srpski potrošači su okupirali primorje Crne Gore, sve sa kupaćim gaćama, peškirima i sa evrima i tako pomogli da se propast Crne Gore, to je ona država o kojoj sam već govorio, model države bez proizvodnje, da na određen način popuni svoje budžete. Da su naši potrošači, a i država, mrzeli Crnu Goru na način o kome govori Milo Đukanović, mi smo mogli samo propisom o PCR testu prilikom povratka redukovati za dve trećine turiste koji bi se našli u Crnoj Gori. Srbija to nije uradila kao država, potrošači iz Srbije to nisu učinili i gotovo da od srpskih turista u Crnoj Gori niste imali gde da stavite peškir. To je pomoglo da se ublaže nevolje Crne Gore, koja u ovom trenutku ima trgovinski deficit od 1,7 milijardi evra, što je gotovo 40%, i ne gotovo već preko 40% njihovog BDP-a. Uz dug od 104%, uz budžetski deficit od 350 do 400 miliona evra, Crna Gora ekonomski i socijalno postaje nemoguća država, država o kojoj sam govorio u prvom trenutku, jer "milogorci" ili kako ih neki drugi nazivaju su stvorili švercersku državu kojoj šverc polako staje, uhvaćena je tona i po kokaina i ona ima sve veće i veće probleme jer nema proizvodnju. Ako vam kažem da izvoz iz opštine Inđija van Srbije je veći od kompletnog izvoza Crne Gore, onda sam vam dovoljno rekao u kakvoj situaciji se nalazi "Milokapić" odnosno "Milo Krivokapić". Mislim da nisam napravio lapsus, mislim da sam stvari ispravno nazvao. Potrošači Srbije su ispoštovali Crnu Goru. Deo Crne Gore nije ispoštovao državu Srbije, neosnovano su je optužili za okupaciju. Ako je najezda srpskih turista na crnogorsku obalu i ljubav prema crnogorskoj obali, sa peškirima i kupaćim gaćama i evrima, ako je to bila okupacija, eto, ja priznajem da smo izvršili turističku okupaciju nad Crnom Gorom i popravili njihovu ekonomsku situaciju. To pokazuje da država Srbija, njeni građani kao potrošači, nemaju ništa protiv Crne Gore, niti su priznali drugu državu na teritoriji Crne Gore, niti su im proterali ambasadora, niti su proterivali pripadnike, ako postoje, crnogorske pravoslavne crkve koja je registrovana u službi unutrašnjih poslova i policiji u Crnoj Gori, ništa od ovoga, niti usvajala rezoluciju o tome da su Crnogorci izvršili genocid nad Dubrovnikom. Ništa od toga Srbija nije uradila u Crnoj Gori. Sve drugo su oni uradili nama, a srpski narod je jedan čestiti narod koji ume da prašta i potrošači Srbije koji su letovali u Crnoj Gori to su najbolje pokazali. Nedavni događaji u kojem su učestvovali Milo Đukanović i Nenad Čanak pokazuju na koji način Crna Gora uzvraća ljubav građanima Republike Srbije, rukovodstvu Republike Srbije, državi Srbiji i nekim budućim generacijama koje treba na osnovu poštovanja između Crne Gore i Srbije da se obrazuju, da se edukuju i da nastave uzajamno poštovanje koje građani dve države treba da imaju. Posle teritorijalnog razdruživanja, u trenutku kada su Zajednicom Srbije i Crne Gore, kada su Crnom Gorom i Srbijom upravljala tri Crnogorca, a Srbin iz Srbije u Crnoj Gori nije bio ni predsednik kućnog saveta, 2006. godine, prilikom razdruživanja, Crnom Gorom je upravljao Milo Đukanović, Srbijom Crnogorac Boris Tadić i Zajednicom, koliko se sećam, Svetozar Marović. Tog trenutka smo se teritorijalno razdružili i težnja Crne Gore, da bi poništili i stvorili nacionalni inženjering, da bi stvorili neku naciju koja bi bila milogorci, njihova težnja je da posle teritorijalnog i zemaljskog razdruživanja pokušaju da građane Srbije i Crne Gore razdruže i duhovno i da ponište sve veze između, po meni, dva dela istog naroda, bez obzira kako se trenutno izjašnjavaju. Problem Mila Đukanovića i tog nacionalnog inženjeringa je sledeći, a njega u velikoj meri poništavaju potrošači odlazeći u Crnu Goru, družeći se sa ljudima iz Crne Gore, sa Srbima iz Crne Gore i svim ljudima iz Crne Gore, problem Mila Đukanovića je što te veze nisu definitivno raskinute i to što on zna da se 30% izjašnjava kao Srbi, ali srpskim jezikom govori, čini mi se, više od 50%, a da SPC na određeni način poštuje preko 60%, 70% građana Crne Gore, a s obzirom da zna da je SPC jedna od komponenti srpskog nacionalnog bića, on je rešio da spreči približavanje nacionalnog dela prema ovom duhovnom i prema srpskom jeziku, odnosno da taj broj Srba ne bi porastao u Crnoj Gori. Nama kao potrošačima i kao turistima koji mogu da letuju za svoj novac koji smo proizveli u državi Srbiji na nama je da biramo gde ćemo da letujemo. Mnogi preporučuju da to ne bude Crna Gora, ali ja, bez obzira na dve politike gotovo istovetne koje vodi "Milo Krivokapić" ili „Milokapić“, bez obzira na sve to i na trenutno stanje, preporučujem našim potrošačima da što češće odlaze na letovanje u Crnu Goru i na takav način neguju odnose između dva dela, po meni, istog naroda i da na takav način sprečavamo Mila Đukanovića i politiku onu drugu koja je slična veoma toj njegovoj, jer se ne može Milo Đukanović rušiti njegovom politikom, bez obzira na tu politiku i na deo mržnje koja se ispoljava prema državi Srbiji, savetujem naše potrošače da oni koji to mogu što češće letuju u Crnu Goru, prave neke ljudske veze sa drugim delom naroda i tako sprečavaju pretvaranje Srba u neki drugi narod, što se dešavalo ranije u Hrvatskoj i u nekim drugim bivšim jugoslovenskim republikama. Potrošači su i gledaoci. Gospodine predsedavajući, vi to svakako znate, potrošači su i gledaoci i oni imaju određena prava. Nedavno je fudbalska reprezentacija igrala sa Luksemburgom. Utakmicu je prenosila televizija koja po zakonu to pravo nema. Utakmice reprezentacije Jugoslavije, kvalifikacije za svetska i evropska prvenstva, mogu da prenose isključivo televizijski emiteri koji pokrivaju celu teritoriju Srbije i imaju slobodan pristup svih građana tim kanalima. To znači da može prenos da se prati ne samo na kablovici, već i na daljinskom upravljaču, odnosno preko antena. To se ponovo nije desilo. Dakle, već drugi ili treći krug kvalifikacija, televizijski kanali koji su fiktivno registrovani u Luksemburgu, piratski televizijski kanali, bez obzira što zakon, član 64, garantuje pravo potrošačima u Srbiji, posebno onim pretplatnicima RTS-a, da mogu da gledaju prenos svoje reprezentacije i da gaje, kroz sport, na određeni način, kroz najmasovniji sport, da gaje i ljubav, preko reprezentacije, prema svojoj državi koju jedna sportska ekipa reprezentuje u svetu i u Evropi na međunarodnim takmičenjima. Oni su uskraćeni za zakonom garantovana prava. Član 64. kaže da televizijski emiteri koji pokrivaju celu teritoriju Republike Srbije imaju isključivo pravo na prenose najvažnijih događaja od interesa za sve građane Republike Srbije, a na toj listi najvažnijih događaja nalaze se i ove kvalifikacije o kojima sam govorio. Ovo je već treći put. Na takav način se ne poštuje ni reprezentacija svoje zemlje, jer građani nisu u prilici da gledaju te prenose, sem onih koji su pretplatnici ovih nekoliko piratskih kanala, a ima ih ukupno 30, a i čini mi se da se ti prenosi vrše na „Sport klubovima“. To je od tri do sedam kanala, zavisi da li gledate to na „Totalu“ ili to gledate preko „SBB-a“ i „EON-a“. Po pitanju „EON“-a potrošači su takođe oštećeni, jer se silom prilika moraju pretplaćivati na takve platforme, a onda im samostalno, bez njihove dozvole, posle mesec dana pretplate produžavaju tu vrstu pretplate ovi iz „Junajted medija“, itd, Šolakove i Đilasove grupe. Već tri godine ja govorim da mi nemamo problem sa opozicijom, nego sa Šolakovim biznisom i Đilasovim preduzećem i valjda vam je iz ovog što sam ja sada rekao potpuno jasno. Naš marketinški prostor je prilika da domaći kanali budu u jednoj vrsti prednosti zato što su registrovani u Srbiji i plaćaju sve obaveze. Oni baštine pravo na prihode od marketinga. Dakle, isključivo prihodi od oglašavanja pripadaju domaćim medijima, koji imaju pravo da oglašavaju, na oglašavanje na tržištu Republike Srbije. Strani mediji koji tzv. reemituju, istovremeno preuzimaju strane programe, po članu 27. Zakona o oglašavanju, imaju samo pravo da emituju izvorne reklame koje se emituju preko granice u prekograničnim televizijama, odnosno u delu programa koji se reemituje ovde. Gotovo je nemoguće da, recimo, reklame za „Maksi“, zajedno sa cenom u dinarima pojedinih artikala, se emituju u Luksemburgu, SAD, itd. Tako da, dnevno na „Foksovim“, „Diskaveri“, „Histori“, „Sinestar“ kanalima, plus 30 Šolakovih kanala, se emituju reklame i svi vi koji u to ne verujete, upalite i prošetajte malo po kanalima daljinskim upravljačem i videćete da se masovno krši član 27. Zakona o oglašavanju i da tzv. televizije, piratske, koje tvrde da reemituju program, tvrde da reemituju program u članu 27. ne poštuju da televizije koje reemituju program nemaju pravo na izvorne reklame, odnosno na reklame u Republici Srbiji, već samo na one koje se emituju u zemlji odakle kanal dolazi. Nemojte mi reći da u Americi reklamiraju „Pećko pivo“, da reklamiraju, ne znam, „Jelen pivo“, „Dijamant“, itd. Ta vrsta reklame u Americi nije moguća. Naši potrošači imaju pravo da na osnovu oglašavanja donose odluke koju će robu koristiti. Dakle, na takav način se potrošači mogu i usmeravati ka nekim artiklima, a ima i reklama koje se odnose na njihove televizijske usluge, itd. Na takav način se krade novac domaćim medijima kojima pripadaju prihodi od reklama. Zato svi domaći mediji moraju da plaćaju RATEL-u, REM-u, SOKOJ-u poreze, itd, zato što prihoduju od reklama ili bi trebalo da prihoduju po zakonu, član 27, od reklama, a ovi drugi to prvo nemaju zato što ništa ne plaćaju, zato što su registrovani spolja i zato što treba samo istovremeno preuzimati program. Dakle, to je jedna kriminalna udružena generacija, sa Šolakom i Đilasom, i određenih novinara, koji pri tome pljuju sve druge da nisu slobodni, a pri tome neće da kažu, vajni novinari, koji su neki iz RTS-a i drugih medija prebegli tamo za veće pare, a te pare se stiču od nelegalnih prihoda koje stiču krađom reklama od ovih prvih, jer napuštaju te prve medije prelazeći u druge. Tim novcem se ne ruši samo vlast u državi Srbiji, time se ruši i država Srbija. Na kraju da vam kažem da ljudi treba da štite državu ponovo, država treba da štiti ljude i ne daj Bože da se ovi nekim nasiljem povrate na vlast, u Srbiji više ne bi himna bila „Bože pravde“, u Srbiji bi himna bila Bože sačuvaj. Hvala.
Hvala, gospodine Rističeviću. Reč ima Lav-Grigorije Pajkić.
Hvala vam mnogo, poštovani gospodine potpredsedniče Orliću. Dame i gospodo narodni poslanici, građani Srbije, pred nama je danas Predlog zakona o zaštiti potrošača. Ono što predstavlja konačan cilj ovog zakonskog predloga jeste ostvarivanje sigurnosti za sve građane Srbije u pravnom prometu. Međutim, ne možemo reći da svi predstavnici srpskog naroda imaju tu zaštitu kao u Srbiji, posebno kada govorimo o regionu, čak upravo i u širem smislu te reči. Nemaju tu zaštitu građani Crne Gore, čak i onu mnogo ključniju, najbitniju. Zato imam veliku želju da komentarišem dešavanja proteklog vikenda na Cetinju, prvo kao narodni poslanik, zatim, kao čovek i Srbin, a na kraju, kao neko čiji koreni duboko potiču iz one prave slobodarske Crne Gore koju istorija sigurno pamti. Ova dešavanja imaju tri dimenzije, a trudiću se da u kratkim crtama prođem po svaku. Za početak, prva dimenzija je ona civilizacijska, ljudska, a čak moram da kažem i sociološka, zato što ovo o čemu ću pričati, a verujem već jeste, je zaista tema određenih socioloških rasprava i verujem da će raznoliki sociološki instituti ispitivati ovu stvar, a to je - da li je moguće da u 21. veku u Evropi postoji jedna država, po imenu Crna Gora, koja ima zvaničnika, u ovom slučaju predsednika svih građana, Mila Đukanovića, koji otvoreno pokušava da blokira i demonizuje jednu versku zajednicu, i što je apsurdnije, najveću i najbrojniju, a da i dalje upadamo u ponor apsurdnosti, versku zajednicu Srpsku pravoslavnu crkvu, odnosno Mitropoliju crnogorsko-primorsku, koja je temelj, na kraju krajeva, kulturnog identiteta pa i same države Crne Gore? To su činjenice. Pozvati demonstrante, davati im podršku, a zatim kao predsednik, drugi put naglašavam, svih građana, direktno učestvovati u istim kroz koordinaciju i slično, na terenu, na kraju krajeva, podsticati agresiju, valjda misleći da oni trebaju da provale u manastir. Meni zaista nije jasno, ne dao Bog da se to desilo, da su oni zaista provalili u manastir, šta je to ono što smo trebali da iščekujemo? Ja sam zabrinut i zbunjen. Nije mi najjasnije šta bi bio epilog? Ovakve stvari mogu da izazovu, dame i gospodo, građanski rat i krvoproliće. Da li je ovo odgovorno ponašanje bilo kog čoveka, posebno predsednika države Mila Đukanovića, I treći put, poslednji put naglašavam, radi ove teme bitno, predsednika svih građana Crne Gore? Zamislite samo kada bi predsednik Srbije, da se na sekund osvrnem na situaciju u našoj državi, uspostavio takav ekvivalent i davao podršku da se sprečavaju verski obredi neke verske zajednice, zamislite samo kakva bi bila reakcija, evo, recimo, Evrope. Kada govorimo o Crnoj Gori i Milu Đukanoviću, apsolutna tišina, apsolutna. Interesantno. Druga dimenzija jeste i dalje u regijama apsurdnosti, jeste utemeljenost antisrpske histerije, koju primećujemo, i okupljanje družine već svima poznatih lica koji se pojavljuju na svim događajima gde se slavi mržnja prema srpskom narodu. To je veoma žalosno. Treća dimenzija je dokaz da nismo zalud odbranili srpski nacionalni moto – samo sloga Srbina spasava. To smo mogli da vidimo sada kada je jedinstveni srpski narod uspei, uprkos svemu, da trijumfuje nad ovim spadalima i da nastavi tradiciju Mitropolije crnogorsko-primorske. Ova šaka jada i plaćenika, zaluđenika koja je izvedena u Cetinju u cilju građanskog rata, koja se koristila inače, opasnim oružjem, molotovljevim koktelima, slične imamo video zapise da su pokušali da spale žive policajce, to je zastrašujuće, osramotila je pretke, a zatim je bila apsolutno poražena od strane Srpske pravoslavne crkve na tako elegantan način, da moram da kažem da su postali zaista smešni. Dakle, ovo su bile tri osnovne dimenzije, a za kraj bih voleo da se osvrnem na srpski narod u Crnoj Gori kako ovih dana i od kako je krenula kriza sa pokušajem donošenja fašističkog, ironično nazvanog zakona o slobodi veroispovesti, pokazao neverovatno jedinstvo, jedinstvo koje je zaslužno za slobodarski trijumf od pre godinu dana kao i ovog vikenda. Ne smemo zaboraviti velikog mitropolita Amfilohija i poželeti sreću novom mitropolitu Joanikiju da sa istom mudrošću vodi pravoslavni narod Crne Gore. Takođe, jako bitno, što verujem i najviše boli Mila Đukanovića, jeste činjenica da su mladi ljudi izneli tu pobedu i što su na najkreativniji način probili njegov medijski mrak. Kako su to uradili? Tako što su se koristili društvenim mrežama na zaista jedan kreativan način i, verujte mi, nije ni malo naivno voditi društvenu mrežu, kroz društvene mreže izražavati suprotan stav Milu Đukanoviću bilo je jako opasno. Verujem da su ti ljudi takođe prolazili kroz golgotu, ali oni su upravo bili jedini mediji slobodarskog duha i tačka okupljanja crnogorsko slobodarskog naroda. Mislim da su na kraju krajeva zaslužili upravo i da se pomenu. To su Odbrana crkve, Otpor Crna Gora, Bunt Crna Gora, Obnova Njegoševe Crne Gore, Srpska čast Crne Gore i, na kraju krajeva, Crna Gora - srpska Sparta. To su stranice koje su izuzetno bile popularne, koje su zaista bile i proganjane i deranžirane i koje su zaista učestvovale u ovom trijumfu. Verujem da ih ima još koje su svakako doprineli, ali sam morao zaista da nabrojim ove najjače i najbrojnije stranice koje su zaista imale veliki udeo u svemu tome. Za kraj, ostaje mi samo da se pomolim za mir, da se zahvalim svim bezbednosnim strukturama koje su učestovale u zaštiti Njegove svetosti patrijarha kao i mitropolita. Živela Srbija, živeo sprski narod, ma gde se on nalazio, i živeo naš predsednik Aleksandar Vučić. Hvala vam.
Zahvaljujem. Podsećam vas da je preostalo vreme za raspravu 14 minuta. Reč ima prof. dr Ljubiša Stojimirović.
Poštovane koleginice i kolege, što je širi krug znanja, širi je i krug neznanja, što je više želja i prohteva zadovoljnih, više je želja i prohteva onih nezadovoljnih. Kako se boriti u ovom svetu sa svim tim problemima, jednostavno - znanjem i učenjem. Pametan čovek uči u svakom trenutku na svakom mestu i od svakoga. Pametan čovek je svestan koliko toga ne zna, samo budala misli da sve zna. Mi smo ovde voljom građana, a zadatak nam je da donosimo zakone i da radimo sve ono što je u interesu građana Srbije i Republike Srbije, na kraju krajeva, tako smo položili zakletvu. Vezano za ovaj današnji zakon, imam nekoliko opaski, koje ću sada reći, a odnose se jednim delom na moju profesionalnu karijeru gde sam najveći deo proveo u obrazovanju, kao redovni profesor univerziteta. Predavao sam predmete iz oblasti menadžmenta i marketinga i bojim se da, barem što se tiče marketinga, sam ostao dužan prema svojim studentima, odnosno da sam ih pogrešno učio. Poštujući teoriju, govorio sam da je kupac, odnosno potrošač u centru pažnje, da je sve podređeno potrošačima, odnosno kupcima, ali život, stvarnost nam govori da nije tako. Pogledajte kakvim se sve marifetlucima služe oni koji bi trebali da poštuju i čuvaju tog kupca jer od njega žive. Evo, recimo, banke, banke se trude da nam oderu kožu, da nas ojade gde mogu i kad mogu i kad ne mogu. Pogledajte najnovija dešavanja, Inteza banka i sve ove druge su uvele sada neke nove namete, neki novi danak. Recimo, kažu prodaje se roba na rate bez kamate. Vi odete u prodavnicu, kupite bilo šta, nije važno, na pet, 10, 20 rata, koliko daju i kad vam dođe račun da platite, onda te lopovske, banditske banke, moram tako da kažem, stave jednu stavku – 50 dinara za to što je na rate, pa vam svaki mesec uzmu po 50 dinara. Prvo, mislim da je tu povređeno pravo kupca, potrošača, sa jedne strane, a sa druge strane, oni to rade retroaktivno. Mogu da shvatim da su rekli – od danas svi krediti koji budu na rate naplaćivaćemo. Međutim, ne, oni to, mrtvi ladni, unazad. Sa druge strane, koliko imate ovih proizvođača, nudioca usluga koji vam naplate 50 ili 100 dinara ili ne znam već koliko zbog toga što vam isporučuju fakturu? Kažu – fakturisanje i slanje te fakture 50 dinara. Gde to ima? Ko od nas koji se bavimo nekim poslom naplaćuje svom kupcu, komitentu to što piše fakturu i što im je šalje? To je oduvek, ljudi, bilo besplatno. To je u interesu proizvođača, da što pre pošalje fakturu da bi je naplatio. Sa druge strane, imamo i neke druge, ne samo ove koje sam napomenuo, koji pokušavaju na volšebne načine da dođu do što više novca i para od kupaca. Šta meni tu smeta? Mi kao država, Vlada, Narodna banka moramo da stanemo na rep takvim mangupima i da kažemo – stanite, to više ne može. Lepo je govorio kolega Rističević za ove televizije. Plaćamo, dajemo im pare, razvijamo njihov program, a oni nam ukinu te utakmice, te nam ukinu prenos Đokovića itd. To ne može tako da bude. Moramo da učinimo da bude dostupno svakom građaninu, jer on to pošteno plaća. Na kraju krajeva, svi plaćamo preko strujomera pretplatu za televiziju. Nije situacija baš toliko slatka, lepa i prijatna posle ove korone, jer je evidentno da će doći do krize. Nažalost, bojim se da će ta kriza biti veoma velika i vidi se kako svakog dana poskupljuju svi ovi proizvodi. Moramo da vodimo računa i da ne dozvolimo tim mangupima da pljačkaju narod. Skoro sam imao jednu reklamaciju, pa sam zvao - Stambena zadruga Šumatovačka ili tako nešto se zove i kažem – poslali ste mi račun na kome se onaj kod ne može očitati, pa bih platio elektronski. Meni kaže ovaj sa kim sam razgovarao… Pitam – da li je iz te firme? Ne, on je neki penzioner, on tu radi za njih i tad sam napomenuo da ne mogu da mi naplaćuju 30 ili 50 dinara zato što mi šalju fakturu. On je mene ubeđivao da treba to da uradim mehanički, ručno, da ne moram da vodim računa o tome što ne može kod da se učita, da platim elektronski. Na kraju, kada sam bio uporan da neću da plaćam to, on je mene lepo oterao u „pm“ ili što kažu deca u „pič mač“. Da li je to lepo, da li je kulturno? Ne znam. Koliko još imam vremena, da ostavim za kolegu Milimira? Šest minuta. Još ću minut. To nije u redu. Ja sam njihov kupac. Ja njima plaćam tu uslugu i oni moraju to da ispoštuju i da me drže kao malo vode na dlanu. Nisam ja njega poslušao i nisam otišao tamo gde je mene poslao, ali mnogo građana naiđe na nešto takvo što je zbilja ružno i odvratno. Na kraju, imam jednu poruku za gospođu ministar. Nije lako voditi ovaj resor koji vi vodite. Ja to razumem. Ne znam vaš prethodni profesionalni životni put, ali kažu moji Crnotravci – kuća se zida od temelja. Ja ću se potruditi da vam pomognem da uđete malo u osnove temeljne izgradnje. Pokloniću vam jednu knjižicu koja se zove „Upravljanje lokalnim razvojem“, da vam to pripomogne, da vam temelji budu jaki, stameni i onda će nadgradnja biti onakva kakva zaslužuje. Hvala lepo.
Hvala, gospodine Stojmiroviću. Možete prići da uručite poklon. Reč ima Milimir Vujadinović.
Hvala, potpredsedniče. Uvažene kolege, poštovani građani Srbije, ja ću prvo iskoristiti priliku da se zahvalim prof. Stojmiroviću na vremenu koji je ostavio, to je valjda ta njegova pedagoška crta i svest da je uvek spreman da pomogne mlađima, jer na mlađima nekako svet ostaje. No, da pređemo. Uvažena ministarka, danas pred nama je Predlog zakona o zaštiti potrošača. Konačni cilj ovoga zakona preciznije i uređenje tržišta ili ako hoćete na kraju krajeva uređenje odnosa između ponude i tražnje. Dosta precizno ste vi, uvažena ministarka, ovde definisali i osnovne pojmove i krenuli ste od osnovnih prava potrošača, pa dalje kroz informisanje, došao si do sudskog i vansudskog postupka, a na kraju odredili nadzor, način kako se vrši nadzor nad sprovođenjem ovog zakonskog rešenja. Ovaj zakon sam po sebi jeste usklađivanje sa zakonskom normativom najrazvijenijih zemalja Evrope. Međutim, zakon je i nasušna potreba Srbije i njenog tržišta, a Srbija postaje ozbiljno tržište. Posledica je to ozbiljnog i ekonomskog i privrednog i političkog i svakog drugog uspona u Republici Srbiji. Posledica je to razvoja našeg društva u celini, pa na kraju krajeva ako hoćete i uspon na Srbiju u zaštiti svih kategorija i svih segmenata društva, pa i samih potrošača. E sad, ovakva Srbija i njeno tržište nije samo zanimljiva građanima Srbije koji žive u njenim granicama. Tržište Srbije je danas nešto što je zanimljivo i svim onima koji žive u regionu, pogotovo uzevši u obzir ono što su regionalne i političke inicijative poput otvorenog Balkana koji je donedavno nosio ime „mini Šengena“, pa dolazimo do zaključka da je tržište Srbije nešto što je zanimljivo i svim drugim regionalnim potrošačima, pa i regionalnim investitorima. Napredak Srbije u tom pogledu se svakako ne može sakriti i sam po sebi istini za volju predstavlja veliku sreću građana Srbije. Međutim, kako bi to rekao naš narod u Crnoj Gori „đe je sreća, tu je i nesreće“, a nesreća je da je Srbija tako uspešna i u svom privrednom ekonomskom i svakom drugom usponu zanimljiva i onima koji su protivnici. Videćete to proteklih dana na primeru sramnih dešavanja u Crnoj Gori. Videćete da je Srbija uspešna, pre svega trn u oku Milu Đukanoviću, koji je iskoristio priliku da napadne brutalno i Srbiju i njenog predsednika, da te događaje sramne na Cetinju iskoristi za jedan brutalan napad na srpski narod. Pridružio se Milu Đukanoviću proteklih dana u tom poslu i Bakir Izetbegović iz Sarajeva i ne čudi ih što su u tom poslu se našli zajedno Bakir Izetbegović i Milo Đukanović. To je negde za očekivati, ali potrebno je skrenuti pažnju građanima Srbije na to da se tim napadima istovremeno, ali potpuno istovremeno pridružio i Dragan Đilas u Beogradu, pretnjama i uvredama se pridružio i Dragan Đilas uz pretnju rušenja Srbije. Da li mislite, dragi građani, da li mislite uvažene kolege da je to slučajnost? Ja u takve slučajnosti ne verujem. Ne verujem da je slučajno u istom danu stigla pretnja od Mila Đukanovića iz Podgorice, u istom danu stigla pretnja Bakira Izetbegovića iz Sarajeva i u istom danu stigla pretnja Dragana Đilasa iz Beograda. Tu slučajnosti nema i u nju ne verujem. Siguran sam da ne verujete ni vi uvažene kolege i građani Srbije i treba uvek takve momente da imate u vidu, pogotovo termine koji se poklapaju. Međutim, ono u šta ja verujem je takođe i principijelnost predsednika države kada kaže da će sve one strukture koje su prožimale državni vrh u prethodne tri decenije, a bile su usko povezane sa Milom Đukanovićem i njegovim saradnicima –čistiti i dalje iz državnih struktura Republike Srbije. Mi poslanici iz SNS i narod u Srbiji ćemo mu biti verni saveznici u tome. Što se tiče vas, ministarka i predstavnika Vlade i zakona koji ste doneli u Skupštinu, i njega ćemo podržati u Danu za glasanje.
Zahvaljujem i gospodinu Vujadinoviću. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja načelnog pretresa pitam da li reč žele predsednici, ovlašćeni predstavnici ili neko drugi ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika? Da li možda reč žele predstavnici predlagača? (Da) Izvolite, ministarka Tatjana Matić.
Poštovani predsedavajući, poštovani narodni poslanici, želim da vam se zahvalim na današnjoj konstruktivnoj raspravi u vezi sa Predlogom zakona o zaštiti potrošača i sigurna sam da ćete glasanjem za ovaj zakon i svi mi koji smo na njemu radili doprineti što boljem statusu potrošača u našoj državi i usaglašenosti naših propisa sa propisima EU kako bi smo, naravno, doprineli daljem razvoju pre svega ekonomije i zaštite prava potrošača u Srbiji. Zahvaljujem se.
Hvala vama, predstavnicima predlagača i svima koji su uzeli učešće u današnjem radu. Saglasno članu 98. stav 4. Poslovnika zaključujem načelni pretres o Predlogu zakona. Nastavljamo sutra u 10,00 časova. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo sednicu Jedanaestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u Dvanaestom sazivu. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali. Molim sve da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice. Zahvaljujem. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da su u sali prisutna 103. narodna poslanika, odnosno da su prisutna najmanje 84. narodna poslanika te postoji uslovi za rad Narodne skupštine. Prelazimo na zajednički jedinstveni pretres o predlozima zakona iz tačaka od 2. do 7. dnevnog reda. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika, obaveštavam vas da su pozvani da sednici prisustvuju: Branko Ružić, prvi potpredsednik Vlade ministar prosvete, nauke i tehnološkog razvoja, dr Nebojša Stefanović, potpredsednik Vlade i ministar odbrane, Siniša Mali, ministar finansija, Nikola Selaković, ministar spoljnih poslova, Irena Vujović, ministar zaštite životne sredine, Tatjana Matić, ministar trgovine, turizma i telekomunikacija, Aleksandar Živković, državni sekretar, Jelena Tanasković, državni sekretar, Milutin Đurović, vršilac dužnosti pomoćnika ministra, Predrag Bandić, vršilac dužnosti pomoćnika ministra, Vera Vukićević, vršilac dužnosti pomoćnika ministra, Ana Tripović, direktor Uprave za javni dug, Aleksandra Imširagić Đurić, vršilac dužnosti pomoćnika ministra, Bojan Cvetković, načelnik odeljenja, Vesna Mitrović, načelnik odeljenja, Nebojša Vušurović, načelnik odeljenja, Bojana Radeski, rukovodilac grupe i Dragan Babić, viši savetnik u Upravi za javni dug. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 170. stav 1, a shodno članu 157. stav 2. Poslovnika, otvaram zajednički jedinstveni pretres. Da li predstavnici predlagača žele reč na samom početku?(Da) Pozdravljam predstavnike predlagača. Ministarka Irena Vujović ima reč. Izvolite.