Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, otvaram sednicu Osmog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2007. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje150narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno daje u sali prisutno 105 narodnih poslanika, odnosno više od jedne trećine narodnih poslanika, i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da je sprečen da prisustvuje sednici narodni poslanik Nenad Bogdanović. Saglasno članu 84. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam ovu sednicu sazvao za utorak, 11. septembar 2007. godine, dakle, u roku kraćem od roka utvrđenog u članu 84. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, zbog potrebe da Narodna skupština što pre razmotri predloge akata iz dnevnog reda, koje je u zahtevu za održavanje vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije utvrdilo 128 narodnih poslanika. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, uz saziv Osmog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2007. godini, koje je sazvano na zahtev 128 narodnih poslanika, saglasno članu 106. stav 3. Ustava Republike Srbije i članu 166. Poslovnika Narodne skupštine, dostavljen vam je zahtev za održavanje Osmog vanrednog zasedanja, sa unapred određenim dnevnim redom, sadržanim u tom zahtevu. Kao što ste mogli da vidite, za Osmo vanredno zasedanje Narodne skupštine Republike Srbije u 2007. godini, određen je sledeći D n e v n i r e d: 1. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o državljanstvu Republike Srbije, 2. Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma o izmeni i pristupanju Sporazumu o slobodnoj trgovini u Centralnoj Evropi - CEFTA 2006, 3. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o duvanu, 4. Predlog zakona o potvrđivanju Kjoto Protokola uz Okvirnu konvenciju Ujedinjenih nacija o promeni klime, 5. Predlog zakona o putnim ispravama, 6. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o sprečavanju nasilja i nedoličnog ponašanja na sportskim priredbama, 7. Izbor predsednika, potpredsednika i članova Saveta Državne revizorske institucije, sa Liste koju je podneo Odbor za finansije, 8. Predlog odluke o izmeni Odluke o utvrđivanju sastava stalnih delegacija Narodne skupštine Republike Srbije u međunarodnim parlamentarnim institucijama, 9. Predlog odluke o izmeni Odluke o izboru članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije. Narodni poslanik Nada Kolundžija, na osnovu člana 90. stav 3, člana 140. stav 2. i člana 149a stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, predložila je da se obavi zajednički jedinstveni načelni pretres o Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma o izmeni i pristupanju Sporazumu o slobodnoj trgovini u Centralnoj Evropi - CEFTA 2006 i o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o duvanu. Da li narodni poslanik Nada Kolundžija želi reč? (Ne) Po Poslovniku, narodni poslanik Aleksandar Vučić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, pre svega, izvinjavam se zbog svog izgleda i zarozanosti svog odela, to je zbog kiše. Pokušaću u pauzi, ako budem u mogućnosti, da to promenim. Gospodine predsedniče Narodne skupštine, višestruko ste prekršili Poslovnik o radu Narodne skupštine Republike Srbije. Izražavam ne samo iznenađenje, već i ogorčenje načinom na koji Narodna skupština Republike Srbije radi, pre svega, zbog činjenice da brutalno gazite Ustavni zakon za sprovođenje Ustava Republike Srbije, gazite Poslovnik o radu Narodne skupštine Republike Srbije, a, gospodine predsedniče Narodne skupštine, gazite i sopstvene reči i volju većine narodnih poslanika u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Počeću od vašeg obećanja. Najpre, da će Narodna skupština Republike Srbije u toku letnjih meseci raditi punom parom, jer nemamo vremena za odmor, jer su pred Srbijom velika dela, veliki zadaci, svakodnevno moramo da činimo i radimo sve ono što smo propustili u prethodnom periodu. Na kraju se ispostavilo da su svi ministri, da je kompletna vlast bila na brčkanju i kupanju, a da od zakona i ostalihopštih akata koje je neophodno da Skupština donese nije bilo ništa. Istovremeno želim da objasnim nešto građanima Srbije, pošto su DOS-ovski mediji, od B92, pa do svih ostalih pokvarenjaka koji su u tom poslu učestvovali, pokušali da kažu kako su poslanici krivci za nerad Narodne skupštine Republike Srbije. Moramo da im objasnimo da mi u opoziciji nikakve veze sa tim nismo imali, da su poslanici SRS-a, dakle, najveće opozicione i najveće stranke u Srbiji, želeli da rade u interesu građana Srbije, ali da vlast nije želela da zakazuje nijednu sednicu, zato što im je kupanje i brčkanje bilo mnogo važnije od interesa građana ove zemlje. Podsetiću vas na vašu izjavu, gospodine predsedniče Narodne skupštine. Rekli ste da je poslednji datum kada možemo da počnemo rad26. ili 27. avgust. Danas je 11. septembar. Ako nisam pogrešio, čini mi se da je to još dve sedmice kasnije. Toliko vremena su građani izgubili. Zašto izgubili? Sada dolazim na suštinu rušenja Ustavnog zakona za sprovođenje Ustava Republike Srbije, na koji se toliko pozivate, a pozivate se nepravilno, gospodine predsedniče Narodne skupštine, što ću pokušati da vam objasnim. Nadam se da nećete ubuduće suviše da gledate B92, RTS i Pink kada oni to objašnjavaju. Bolje bi bilo da pročitate pažljivo Ustavni zakon i Ustav Republike Srbije, bolje zaključke biste donosili. Naime, u Ustavnom zakonu, u članu 5, o radu Narodne skupštine nakon izbora Vlade, vrlo precizno je definisan, i to mogu građani Srbije da vide, rad Narodne skupštine nakon izbora Vlade. U tom članu se, između ostalog, u stavu 1, kaže: "Novoizabrani sastav Narodne skupštine će u toku prvog zasedanja, nakon izbora Vlade, uskladiti sa Ustavom zakone kojima se uređuje ostvarivanje prava građana na obaveštenost, pitanje guvernera Narodne banke Srbije". Ja vas pitam, gospodine predsedniče Narodne skupštine Srbije, gde je pitanje guvernera Narodne banke Srbije danas na dnevnom redu? Zašto rušite i kršite Ustavni zakon? Zašto mi to danas nemamo na dnevnom redu? Znam da se svi poslanici u ovom trenutku slažu sa mnom. Pitam vas, samo, u čemu je problem? Da li je vaša politika, politika sile, jača od prava? Da li je politika vaših dogovora, odnosno nedogovora i neslaganja jača od onoga što je propisano Ustavnim zakonom? Mi to danas nemamo na dnevnom redu. Dalje se kaže - u toku druge sednice. Izvinite, preterao sam. Imamo još nešto što ste prekršili za danas. U tački 9 - primena odredaba Ustava na Ustavni sud. Ovo je skandalozno i ovo vi, gospodine Mamula, odlično znate, siguran sam. U stavu 1. se kaže - izbor, odnosno imenovanje sudija Ustavnog suda izvršiće se najkasnije do kraja 1. redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije. Gospodine predsedniče Narodne skupštine, nemamo na dnevnom redu izbor i imenovanje sudija Ustavnog suda. Ovo je zemlja koja nema Ustavni sud. Ovo je zemlja koja nema najvažniju pravnu instituciju. Ovo je zemlja u kojoj ne možete, u hijerarhiji pravnih akata,da vidite i ocenite ustavnost pojedinog akta. Elementarni principi ustavnosti i zakonitosti se krše. Šta vi nama danas predlažete? Spajanje rasprave o CEFTA sporazumu i zakonu o duvanu. Zašto niste stavili i zakon o putnim ispravama u sve to? Kao da je jedino pitanje hoće li i pod kakvim uslovima rovinjska fabrika ovde moći da uđe, kako im je jedan potpredsednik Vlade svojevremeno obećao. Kakve to veze ima? Šta to radite, ljudi? O čemu je ovde reč? Mi sada hoćemo da govorimo o CEFTI i o ekonomskim interesima koji nemaju veze samo sa duvanom; da vidimo šta je sa mlekom, mesom, keksom, sa strateškim proizvodima koje Srbija u regionu proizvodi više od ostalih.
Gospodine Vučiću, izvinjavam se što vas prekidam, ali treba da vas prekinem. Tri minuta ste imali da govorite po Poslovniku. Sve ovo vreme sam uzeo na citiranje. Molim vas da završavate polako.
Ubrzo ću završiti. Vidim da je smešno predstavnicima DSS-a. Smejte se, znam da je mnogo zanimljivo, pošto vas ne interesuje ni to kakve probleme imamo sa izvozom naših osnovnih proizvoda u Bosnu i Hercegovinu, čak na teritoriju Republike Srpske, pa morate da dobacujete nešto o čipsu ili ne znam čemu, ali to je vaš problem i vaša stvar. Da ne govorim, gospodine predsedniče Narodne skupštine Republike Srbije, da ovde nemamo nijedan od zakona neophodnih za ono o čemu vi govorite, jer sve vreme nam govorite o raspisivanju izbora, a tu su uslovi kumulativni. Ne postoji, sem državnih revizora, ništa na našem dnevnom redu od onoga što je potrebno, ništa ni o kasacionim sudovima, ni o Vojsci, ni o odbrani, ni o predsedniku Republike, o lokalnoj samoupravi i teritorijalnoj organizaciji, ni o čemu nećemo ozbiljno da razgovaramo, zato što vlast ni za šta nije spremna, zato što ne postoji slaganje između vas, zato što postoji neodgovornost i neozbiljnost. Završavajući s ovim, zahtevam od vas, gospodine predsedniče Narodne skupštine Republike Srbije, a tražio sam to tačno četiri puta u prošlom mandatu, u mandatu kada je predsednik Narodne skupštine bio gospodin Predrag Marković, da se na dnevni red stavi Izveštaj o radu Anketnog odbora o tzv. ''energetskoj mafiji'', Izveštaj koji je usvojila većina članova Anketnog odbora; dva člana, između ostalih, i predstavnik SRS-a, imala su izdvojeno mišljenje. Mi se nismo slagali s usvojenim izveštajem od strane predstavnika DSS-a, G17 plus i SPS-a, pa vas molim da taj izveštaj uvrstite u dnevni red, jer mi nismo radili džabe, jer vidim da ta mafija, energetska, upravlja Srbijom i danas, jer vidim da ta mafija hapsi i otpušta s posla časne policajce, koji se bore za istinu i koji se bore za to da se dokaže pred nadležnim državnim organima ko je pokrao više od, kako oni kažu, samo u dve tranše, 12 miliona evra, a, prema našim računicama, ta pljačka Srbije je neuporedivo veća. Ako je samo pola od onoga što je napisao o ''energetskoj mafiji'' tabloid ili neki drugi listovi istina, onda mnogo njih mora da završi iza rešetaka. Do čega smo mi došli? Pokazaću vam samo neke od osnovnih dokumenata, sa po 40 strana, analizu ugovora. Sada pitam vas, gospodo iz DS-a, koji ste delimično učestvovali u pisanju ove analize ugovora, jer je vaš kolega, zajedno sa mnom, glasao protiv njihovog izveštaja. Vaš kolega je, zajedno sa mnom, rekao da je u pitanju mafija, energetska, a sada ćutite. Sada je svako povukao svoju reč, zato što je jedan od vrhovnih mafijaša prešao na vašu stranu i danas finansijski podržava vašu stranku. U toj analizi ugovora, u spisku ugovora koji imamo, spreman sam da svim narodnim poslanicima to pokažem, ako gledate zajedno, i za EPS i NIS, i o uslužnoj preradi mazuta, i o trgovini električnom energijom, kao i vreme u kojima je ta trgovina električnom energijom obavljana, ustanovićete da su štete za Srbiju veće od 50 miliona evra. Pitam vas - da li je moguće da se o tome ćuti, gospodine predsedniče Narodne skupštine, i, ako je taj izveštaj tako dobar, ako je izvanredan, zašto tog izveštaja nema na dnevnom redu? Pitam i vas iz DS - jeste li zaboravili reči gospodina Mihajlovića, vašeg narodnog poslanika, koji je ovim ljudima svojevremeno govorio da su mafijaši, da upravljaju Srbijom na najgori način? Vidim da danas njega ovde nema i vidim da je smenjen i tamo gde je bio, pošto se u DS učlanio Vuk Hamović i ostali mafijaši koji danas upravljaju Srbijom. Dakle, borba protiv mafije, borba protiv kriminala i korupcije, borba protiv neprava, gospodine predsedniče, od vas očekujem odgovor na ova pitanja, jer su najvažnija za našu zemlju. Očekujem da nam objasnite zašto kršite Ustavni zakon za sprovođenje Ustava, gospodine predsedniče Narodne skupštine Republike Srbije, a sve mi se čini, kako to Toma Nikolić u današnjoj "Pravdi" reče - Rusija je krenula i procvetala onog trenutka kada je smenila Borisa, da to ostaje i nama, odnosno Srbiji, i red je da isto učini. Hvala vam najlepše.
Povodom Poslovnika, narodni poslanik Vjerica Radeta.
Dame i gospodo poslanici, po kalendaru predsednika Skupštine, gospodina Olivera Dulića, danas bi trebalo da je 28. avgust, jer je gospodin Dulić na jednoj od televizija DS-a izjavio da on garantuje svojom čašću i svojim životom da će toga dana biti održana sednica Narodne skupštine. Evo, konačno, zakazana je sednica, sa dnevnim redom koji nije mogao biti ovakav, s obzirom na obaveze o kojima je malopre govorio gospodin Aleksandar Vučić, obaveze iz Ustavnog zakona, koje Narodna skupština ne sme da zaobiđe. Neverovatno je da je i grupa narodnih poslanika vladajuće koalicije, koja je potpisala predlog za održavanje ove sednice, zanemarila obaveze svih narodnih poslanika na poštovanju Ustava i sprovođenju Ustavnog zakona. Gospodin Oliver Dulić je, u trenucima onako kratkog dolaska između raznih doškolovanja u Srbiji, na tim televizijama i u medijima davao različite izjave i ja sada tražim, gospodine Duliću, da narodnim poslanicima i građanima Srbije, shodno članu 226. Poslovnika Narodne skupštine, odgovorite na neka od ovih pitanja. Pretpostavljam, naravno, da ne ponavljam, da ćete odgovoriti i na pitanja gospodina Aleksandra Vučića - ko vas je naterao da kršite Ustavni zakon, ko vam je to naredio, ili vi, i pored doškolovanja, niste naučili da čitate i tumačite odredbe Ustavnog zakona. Rekli ste u jednim novinama da ćete 31. decembra raspisati predsedničke izbore. U istim tim novinama, u dva-tri pasusa ste rekli - predsednički izbori će se održati do kraja godine. Ako ćete ih raspisati 31. decembra, gospodine Duliću, da li je to u osam ujutru, a u osam uveče ćemo da održimo izbore? Dalje ste rekli, kada su u pitanju lokalni izbori, jer verovatno su to sada neke kalkulacije DS-a, da je problem što su postojeći izborni zakoni u direktnoj suprotnosti sa novim ustavom i lokalni izbori će se raspisati u skladu sa Ustavnim zakonom. Dakle, gospodine Duliću, morate da poštujete Ustav i Ustavni zakon ma koji izbori da su u pitanju. Ima mnogo obaveza ovaj parlament i kada su u pitanju predsednički izbori, odnosno mora da se donese jedan set zakona da bismo mogli uopšte da idemo u te izbore. Ono najvažnije, gospodine Duliću, podsećam vas da ste vi Oliver Dulić samo u svojoj kući, kod svoje žene i u prostorijama DS-a. Na svakom drugom mestu, gospodine Duliću, vi ste predsednik Narodne skupštine i nemate pravo, 81 poslanik SRS-a vam to ne dozvoljava, da u ime Skupštine izjavljujete da Srbija treba da uđe u NATO. To, dakle, možete da ispričate svojoj ženi i svojim stranačkim prijateljima, a kao predsednik Parlamenta morate da vodite računa o tome da možete da govorite samo ono što je odlučila Narodna skupština. Niko nije pitao za mišljenje Olivera Dulića, već predsednika Parlamenta. Dakle, tražim da odgovorite na ova pitanja. I još jedno, na kraju, pitanje - izjavili ste skoro, ovih dana, da se nije mogla održati sednica Parlamenta, jer se poslanici nisu vratili sa godišnjeg odmora. Kažite koji se to poslanici nisu vratili sa godišnjeg odmora, s obzirom na to da su poslanici SRS-a svoje vreme planirali prema onom vašem obećanju, najpre da neće biti odmora u Narodnoj skupštini, pa da će onda, eventualno, biti 15 dana? Prema tome, ne dozvoljavamo da nas svrstavate u grupu poslanika zbog kojih, navodno, nije mogla da se održi sednica Narodne skupštine.
Povodom Poslovnika se javila narodni poslanik Nataša Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedniče, razlozi za kršenje Ustavnog zakona o kojima je govorio gospodin Aleksandar Vučić i koleginica Radeta su više nego očigledni, ali, pored tog drastičnog kršenja Ustavnog zakona, mi se, kao Narodna skupština, nalazimo po prvi put u situaciji da moramo da kršimo i odredbe Poslovnika, koje nas obavezuju, zapravo, obavezuju Odbor za odbranu i bezbednost i članove tog odbora da razmatraju veoma važno pitanje, a to je jedini odbor u Narodnoj skupštini koji ima tu obavezu, dva puta godišnje - pitanje rada MUP-a i BIA. Ovim putem se ne obraćam kolegi Dačiću, koji je spletom okolnosti, našeg dogovora i konsenzusa svih stranaka, izabran na mesto predsednika Odbora za odbranu i bezbednost, već vama i ministru Jočiću i direktoru Bezbednosno-informativne agencije. Ovo je vrlo ozbiljna stvar, ako želite da shvatite, jer je prvi put Narodna skupština Republike Srbije u situaciji da je prošlo godinu i dva meseca a da Odbor nije razmatrao stanje sveukupne bezbednosti u državi. Za vreme dok je gospodin Mirčić bio predsednik tog odbora, pa čak i za vreme njegovih prethodnika, i u ono najgore vreme, kada je taj odbor radio bez učešća Srpske radikalne stranke, dva puta godišnje smo morali da imamo izveštaj o radu Ministarstva unutrašnjih poslova. Najpre, zbog činjenice da taj izveštaj za nas, za članove Odbora, kao i za sve narodne poslanike, sadrži informacije koje su potrebne naročito sada, u situaciji u kojoj se Srbija nalazi - pred novim naletom Amerike i drugih Zapadnih sila u otimanju Kosova i Metohije. Prioritet je da o tome razgovaramo, i na otvorenoj sednici, na kojoj raspravljamo o izveštaju Ministarstva unutrašnjih poslova, i na sednici Bezbednosno-informativne agencije, za koju smo se izborili da bude javna za sve narodne poslanike i za sve pripadnike medija. Moram da vas obavestim, vas ostale narodne poslanike, da taj izveštaj postoji. Obuhvaćen je period do juna ove godine. Izveštaj je veoma ozbiljan, mi srpski radikali imamo i neke primedbe i, naravno, iznećemo ih na sednici Odbora, ali pitamo se kada će biti ta sednica. Ja sam sada, u prolazu do govornice, pitala gospodina Krasića, koji je za trenutak zastao kod vrata - šta čeka, a on odgovara - čekam da mi Jočić vrati onaj džip. Zaista je stvar ozbiljna i u tom delu. Dakle, postoje obaveze Ministarstva unutrašnjih poslova i prema presudi Vrhovnog suda, kada je u pitanju džip koji je svojina Srpske radikalne stranke. Postoji niz kršenja zakona od strane bivšeg ministra unutrašnjih poslova i stvari koje nas interesuju iz oblasti javne bezbednosti i iz oblasti koja se tiče analize rada Ministarstva u pogledu svih dosadašnjih kriminogenih grupa, koju je pominjao gospodin Vučić.
Vreme.
Gde možemo da postavljamo ovakva pitanja, tj. treba da se da prilika samom gospodinu Vučiću da pita ministra unutrašnjih poslova - da li ima saznanja da je deo te mafije, odnosno da su ključni ljudi iz mafije, kojima se on bavio u Anketnom odboru, sada sufinansijeri Demokratske stranke, i dalje na slobodi, vršljaju i rade šta hoće. Mnoga druga pitanja su važna, ali, pre svega, ona koja se tiču sveukupne bezbednosti u zemlji. Ako vi, dame i gospodo narodni poslanici, smatrate da u ovom sazivu treba da raspravljamo o zakonu o putnim ispravama, nemam ništa protiv, to je obaveza nadležnog odbora. Ako izmena i dopuna Zakona o sprečavanju nasilja i nedoličnog ponašanja na sportskim priredbama treba da nam bude najpreča, to da li će neko, uzvikujući parolu koja se tiče podrške haškim zatvorenicima, kao što je naš predsednik, ili onima koje Haški tribunal goni, na sportskim utakmicama, da dobije pet ili deset godina zatvora, onda smo mi neozbiljno zakonodavno telo. Ministarstvo unutrašnjih poslova, odnosno ministar, morao bi, koliko sutra, da dođe, jer je taj odbor, sa izveštajem koji mi imamo i koji smo pročitali, u više navrata odlagan. Zaista je veoma važno da ga održimo što pre, kako bismo sva ova bitna pitanja za državu i za njene građane postavili. Hvala vam.
Hvala lepo. Reč ima narodni poslanik Vuković Jadranko, povodom Poslovnika.
Dame i gospodo, narodni poslanici, javio sam se povodom Poslovnika, član 226. Dobio sam odgovor od ministra vojnog Dragana Šutanovca i, nezadovoljan odgovorom, želim da vam ukažem, kao i moji prethodnici, kako aktuelni ministar i predsednik države Srbije Boris Tadić krše Ustav i zakon. Tražio sam informaciju od ministra odbrane o uvođenju novog označavanja činova u Vojsci, ko jeto propisao i u kom postupku. Da vam ne bih čitao kompletan odgovor, pošto ću postaviti dodatno pitanje, suština je da je odluka o znaku pripadnosti Vojske Srbije i oznakama činova doneta od strane predsednika Republike Srbije, gospodina Borisa Tadića, dana 28. 12. 2006. godine. Objavljena je u "Službenom vojnom listu", broj 41/06. Tražim da mi se kaže pravni osnov po kome je Boris Tadić ovlašćen da donosi ovu vrstu odluke, koja ne spada u rukovođenje i komandovanje Vojskom, za šta je on jedini nadležan. S druge strane, primetno je da se od strane Šutanovca i Tadića, u odnosu na Vojsku, donose brojni propisi, koji spadaju u zakonodavnu aktivnost Skupštine, što se vidi i iz ovog odgovora koji je upućen meni, jer je Šutanovac, očigledno, obrazovao svoja savetodavna tela, kojima je dao ovlašćenja za koja nije nadležan. To mora Zakonom o Vojsci i odbrani da se uredi. Kao poslanik, upućujem ovo kao dodatno pitanje Vladi Republike Srbije, koja u svom sastavu ima i Sekretarijat za zakonodavstvo. Ovo tražim iz razloga što je, u skladu sa Ustavom, potrebno što pre urediti oblast odbrane i Vojske, kako predsednik Srbije i ministar odbrane, Boris Tadić i Dragan Šutanovac, ne bi uzurpirali i prava koja im nikako ne mogu pripasti po zakonu. Primetno je iz dosadašnjeg njihovog ponašanja da su oni, po automatizmu, samoinicijativno preuzeli, u odnosu na Vojsku i odbranu, sva ovlašćenja koja je imao Vrhovni savet odbrane i Ministarstvo odbrane Savezne države, iako im to zakonom nije dato u nadležnost. Nije ni čudo, dame i gospodo, jedan je klinički psiholog, a drugi mašinski inženjer, a svima vam je jasno da su se vojska naša i sistem odbrane počeli urušavati onda kada su nam na čelo Vojske počeli dolaziti ginekolozi, psiholozi itd. Ovom prilikom, upozoravam Vladu Srbije da Dragan Šutanovac kao ministar odbrane ne može da bude direktno potčinjen Tadiću, već Vladi Republike Srbije i Skupštini.
Vreme, gospodine.
Evo, završavam, gospodine predsedniče. Tadić je nadležan samo za Vojsku, i to kada je u pitanju rukovođenje i komandovanje, a nije nadležan za odbranu zemlje, niti za normativno uređivanje tih pitanja, pa i ovih pitanja koja jesamovoljno uredio. Dakle, dame i gospodo, da znate da organizacija Vojske, činovi i slično, ne spadaju u rukovođenje i komandovanje, tako da gospodin Tadić nije imao pravo da ovom odlukom određuje kako će izgledati činovi u Vojsci Srbije. Hvala vam.
Zahvaljujem. Stavljam na glasanje predlog Nade Kolundžije o objedinjenoj raspravi i molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster na poslaničkoj jedinici. Zaključujem glasanje i saopštavam: za - 96, protiv - niko, uzdržan - niko, nije glasalo 97 od ukupno 193 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj predlog. Prelazimo na rad po dnevnom redu. Konstatujem da Skupština nije prihvatila ovaj predlog, ispravio me je sekretar. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O DRŽAVLjANSTVU REPUBLIKE SRBIJE (načela) Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada. Pre otvaranja načelnog pretresa, podsećam vas da, prema članu 94. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi 5 časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Pošto ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, konstatujem da je vreme rasprave po poslaničkim grupama sledeće: Srpska radikalna stranka - jedan sat, 37 minuta, 12 sekundi, Demokratska stranka - jedan sat, 16 minuta, 48 sekundi, Demokratska stranka Srbije - Nova Srbija - dr Vojislav Koštunica - 56 minuta, 24 sekunde, G17 plus - 22 minuta, 48 sekundi, Socijalistička partija Srbije - 19 minuta, 12 sekundi, Liberalno-demokratska partija - 13 minuta, 12 sekundi, Savez vojvođanskih Mađara, Lista za Sandžak, Unija Roma Srbije, Koalicija Albanaca Preševske doline - 7 minuta, 12 sekundi, Vojvođanski poslanici - LSV, SVM - 6 minuta. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 140. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram načelni pretres. Da li predstavnik predlagača Dragan Jočić, ministar unutrašnjih poslova, želi reč? Da, izvolite.
Poštovani predsedniče, cenjeni narodni poslanici, pred vama je izmena i dopuna Zakona o državljanstvu Republike Srbije, zapravo zakon o izmenama i dopunama Zakona o državljanstvu Republike Srbije. Ovim zakonom vrši se usklađivanje u oblasti državljanstva sa promenama koje su nastale posle istupanja Crne Gore iz državne zajednice i sa novim ustavom Republike Srbije. Važeći zakon donet je u skladu sa Ustavnom poveljom, po kojoj je državljanin države članice bio istovremeno i državljanin Srbije i Crne Gore. Zapravo, radilo se o složenom državljanstvu, koje više ne postoji, posle referenduma. Posledica ovih promena je da su dotadašnji domaći državljani, crnogorski državljani koji su ostali da žive na teritoriji Srbije postali nedržavljani. Donošenjem ovog zakona, preuredilo bi se državljanstvo Republike Srbije, saglasno Ustavu Republike Srbije, i omogućilo crnogorskim državljanima sa prijavljenim prebivalištem na teritoriji Srbije na dan 3. juna 2006. godine sticanje državljanstva Srbije bez traženja otpusta iz crnogorskog državljanstva. Time bi Srbija, kao pravni sledbenik državne zajednice, ispunila svoju međunarodno-pravnu obavezu, što predstavlja i njen interes, i omogućila velikom broju građana, oko 250 hiljada, da stekne državljanstvo pod olakšavajućim uslovima. Na ovaj način se obezbeđuje jednakost svih građana koji žive u Srbiji. Konkretne novine u zakonu su sledeće: svuda se predlaže brisanje određenih odredaba kao neadekvatnih, s obzirom na prestanak državne zajednice i na to da je crnogorsko državljanstvo sada dobilo tretman državljanstva strane države. Odredbama od 4. do 13. vrši se usklađivanje sa međunarodnim subjektivitetom Srbije, a svuda se reči: "Srbija i Crna Gora", zamenjuju rečima: "Republika Srbija". Na ovaj način, ovim zakonom, omogućava se crnogorskim državljanima koji nisu imali prijavljeno prebivalište na teritoriji Srbije da mogu biti primljeni u državljanstvo pod istim uslovima koje predviđa važeći zakon. Znači, nije uslovljeno prestankom ranijeg državljanstva, jer se, članom 23. ovog zakona, omogućava i svima drugima da steknu državljanstvo. Na kraju, predloženom odredbom člana 16. omogućava se crnogorskim državljanima sa prebivalištem, sa prijavljenim prebivalištem u Srbiji na dan nastupanja pravnog sledbeništva od strane Srbije, znači, 3. juna 2006. godine, sticanje državljanstva Republike Srbije pod olakšanim uslovima, tj. pod istim uslovima koji su u važećem zakonu već predviđeni za državljane drugih republika bivše SFRJ. Naravno, predloženi su i neki amandmani od strane određenih političkih partija. Ja ću ih sigurno sagledati, pa ćemo u toku rasprave u pojedinostima odlučiti koje ćemo amandmane usvojiti. Sigurno je da je ovaj predlog zakona došao malo ranije; nismo hteli da intervenišemo na njemu, prepustili smo, zapravo, političkim strankama da, amandmanima, daju svoje predloge, pa da posle, u skladu s tim, doradimozakon. Znači, unapred vam govorim da će zakon biti dorađen, i to sigurno u pogledu člana 23. Zahvaljujem na pažnji.
Zahvaljujem. Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? (Ne) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? U ime poslaničke grupe SRS-a, narodni poslanik Aleksandar Vučić. Izvinjavam se, izvolite, gospodine Batiću.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, mislim da Predlog izmene i dopune Zakona o državljanstvu ima nekih pozitivnih efekata, radi se o jednoj novonastaloj državno-pravnoj, ili ustavno-pravnoj situaciji. To usklađivanje je neophodno. Naravno da treba da se podsetimo da Crna Gora nije istupila nego je Crna Gora, voljom svojih građana, odlučila da postane suverena i nezavisna država. Tužno je što zbog vladajuće političke elite u Srbiji građanima Srbije nije pružena mogućnost da se izjasne u kakvoj državi žele da žive, tako da je, nažalost, Srbija postala kolateralno suverena i nezavisna država. Nije, čak, niko ni pomenuo nekakav datum nove državnosti Srbije, a to je, faktički, isti ovaj dan kada je Crna Gora postala suverena država, a voljom građana Crne Gore to je postala i Srbija. Ovaj zakon ima pozitivne efekte, zbog toga što će neki crnogorski državljani koji su do sada bili na čelnim državnim funkcijama u Srbiji najzad postati državljani Srbije i s pravom obavljati određene javne funkcije u ovoj zemlji. Problem postoji kod nekih drugih stvari. Naravno da je pravno-tehnički sve ovo moguće, manje-više, u skladu je sa nekim međunarodnim standardima, ali, opet, moramo voditi računa o posrednim efektima. Kakav je stav zvanične Crne Gore o ovom pitanju, šta je sa principom reciprociteta, da li će se on ubuduće poštovati, da li je ovo samo politički motivisano, da li se stvara jedno novo biračko telo za određene političke opcije? Zatim, red je da nam se objasni da li će ljudi koji na ovaj način, dosadašnji crnogorski državljani, steknu i državljanstvo Srbije, ubuduće imati dvojno državljanstvo, pošto se ovom izjavom neće odricati državljanstva Crne Gore, da li će, znači, oni biti i državljani Srbije i državljani Crne Gore, da li će da glasaju po tom osnovu na izborima i u Srbiji i u Crnoj Gori, ili treba da se odreknu državljanstva Crne Gore zbog ljubavi prema Srbiji. Imamo nešto što su praktični efekti. Reći ćete - to proizilazi iz nekih drugih odredaba, nekih drugih zakona, ali, evo konkretnog pitanja. Da li će budući državljani Srbije, koji, inače, imaju državljanstvo Crne Gore, prijavljivati svoju imovinu i plaćati porez u državi Srbiji? Mi imamo neke od vodećih tajkuna u ovoj zemlji, tajkuna vladajuće koalicije, koji su, recimo, prijavljeni u Kotoru, poput Vojina Lazarevića, tamo ne plaćaju nikakav porez, ovde stiču kapital i imovinu. Kakve će biti njihove obaveze sutra ako formalno i oficijelno steknu državljanstvo Republike Srbije? Dakle, da se ne bavimo političkom frazeologijom, da vidimo praktične efekte onoga što donosi zakon o izmenama i dopunama Zakona o državljanstvu. Plašim da će to ponovo biti, kao i razni događaji svakog drugog dana, ''guranje prsta u oko'' Crnoj Gori i ljudima koji vladaju Crnom Gorom, sviđali se oni nama ili ne. To imamo na delu svakog dana, kao odmazdu za odluku građana Crne Gore da žive u svojoj suverenoj državi. Neki ljudi na vlasti, poput sadašnjeg i bivšeg premijera, pre svega, bivše vlade, imali su kao prioritet očuvanje i jačanje državne zajednice. Ona se, kao što vidimo, raspala, a oni su ostali na svojim funkcijama, bez osećaja odgovornosti i onoga što je pandan odgovornosti, a to je povlačenje ili smenjivost. Mislim da je na istom fonu i Predlog ovog zakona, koji, uz neke druge primedbe, može da ima i određene pozitivne efekte. Hvala.
Zahvaljujem. Ima reč, povodom Poslovnika, narodni poslanik Srđan Šajn.
Govoriću o članovima 225, 226, 100. i 101. i svima onima koji govore o odnosu Vlade i Parlamenta. Moram da iznesem dva primera iz prakse. Jedan je dobar, jedan loš. Prvi je da je unazad mesec i po dana urađeno dosta toga na saradnji pripadnika Romske nacionalne zajednice i Ministarstva unutrašnjih poslova, tako da se tu, u jednom delu naselja, povećala bezbednost. Međutim, očigledan primer loše prakse je sledeće. O ovom prvom sam govorio u štampi, a o ovom drugom bih želeo da upozorim predstavnike Parlamenta. Nedopustivo je da se i posle poslaničkog pitanja - zašto nisu raspisani izbori za Romski nacionalni savet, do danas to još uvek nije desilo, i pored toga što smo razgovarali sa ministrom za lokalnu samoupravu. On se i dalje oglušuje o sprovođenje zakona, i dalje ima neki lični interes, i dalje pomaže svojim kolegama, pojedincima koji su, verovatno, pripadnici njegove političke partije i stoje na čelu Romskog nacionalnog saveta, da zloupotrebljavaju ovu značajnu instituciju romske nacionalne manjine. Podsećam, bilo je predato 30.000 potpisa za nove izbore u Romski nacionalni savet i za 30.000 potpisa ovde nam je rečeno da se ne zna gde su. Kada smo ponudili da im pomognemo u tome da se tih 30.000 potpisa nađe, kada smo im ponudili dokumenta, onda su nam rekli - dobićete novi zakon, pa ćete po tom novom zakonu imati izbore, i mi i vi i svi ostali. Ne znam da li moramo da sačekamo lokalne izbore, da li moramo da sačekamo i druge izbore, da se smene čelnici u Nacionalnom savetu, koji i te kako zloupotrebljavaju novac koji dobijaju i druga sredstva, a koji bi mogao da se iskoristi u nekakve druge svrhe. U tom smislu želim da informišem Parlament. Znači, to ministarstvo ne sprovodi zakone, to ministarstvo ne sprovodi volju građana Srbije, to ministarstvo krši prava koja je dobila Romska nacionalna manjina zakonom i to ministarstvo, očigledno, ne sprovodi Ustav. Moja obaveza, kao poslanika, jeste da informišem Parlament, da upozorim da je veliki broj građana romske nacionalne manjine, a tu je i tih 30.000 koji su potpisali takav zahtev, nezadovoljan, da su spremni da, ukoliko i posle ove intervencije ne bude ozbiljno upozoren gospodin ministar, ja se nadam da će to njegove partijske kolege da mu prenesu, krajem meseca izađu na ulice i na taj način jasno kažu da je jedino što traže - da se sprovede ono što im Ustav i zakon garantuje. Ne tražimo ništa drugo. Ne tražimo ni da politiziramo situaciju.
Gospodine Šajn, vreme.
Ja sam pokušavao tri meseca u Parlamentu, ovim zaključujem, da upozorim na to. Molim još jednom da se ovo upozorenje prihvati ozbiljno, da sutra teret odgovornosti ne bude prebacivan na nekoga drugoga, da je neko neozbiljan, da je neko državni neprijatelj, da neko, u situaciji kada se pregovara o Kosovu, pokušava da povlači poteze koji mogu da štete državi.
Hvala. Reč ima poslanik Aleksandar Vučić, iz Poslaničkog kluba SRS-a.
Dame i gospodo narodni poslanici, delimično je tačno ono o čemu je ovde govorio ministar unutrašnjih poslova, svodeći zakon na pravno-tehničku redakciju, na tehničke norme koje upodobljavaju trenutnu situaciju u kojoj se Srbija nalazi, nakon što smo ostali bez državne zajednice Srbija i Crna Gora, koju su oformili Koštunica, Đinđić, Đukanović, Labus i Solana. Ne brinem zbog njih petorice i njihovog ugleda u srpskom narodu, već brinem zbog toga što smo ostali bez 250 do 300 hiljada Srba u Crnoj Gori ili, ako hoćete, 200 do 250 hiljada, ali, svakako, bez ogromnog dela našeg naroda koji je želeo ne samo državnu zajednicu, već i zajedničku državu. Pravnici znaju razliku. Mnogi od njih su želeli jedinstvenu državu naših naroda, kao što smo to želeli mi, srpski radikali. Suština je, da bi građanima Srbije bilo jasno o čemu je ovde reč, sledeće. Dakle, odluka građana Crne Gore je falsifikovana volja, a to kažem, neskriveno, zato jer nisu postojali ravnopravni uslovi za izjašnjavanje građana Crne Gore. Jer, od šest televizija, pet je pod potpunom kontrolom režima u Crnoj Gori, koji je separatistički, a samo jedna televizija je otvorila svoja vrata i jednima i drugima, a pri tom ne pokriva ni pola teritorije Republike Crne Gore; samo jedna televizija je bila za sve, dok sve ostale rade na podršci separatističke politike. Jasno je tada da ova odluka nije legitimna, nije legalna, ali je dobila svoju pravnu validnost, dakle, time što su svi ključni i politički akteri, sem srpske liste, priznali rezultate referenduma i stvarnost nam je danas takva. Mi u Srbiji smo slabo uradili svoj posao. Nedovoljno smo pomogli našem narodu u Crnoj Gori. I ono novca što je poslato našem narodu, za ono malo kampanje da se suprotstave bogatom separatističkom režimu, poslato je u ruke lopova i kriminalaca, pojedinih iz nekih stranaka koje su bile tzv. projugoslovenske orijentacije, koji su taj novac spiskali za sopstvene potrebe, a na pamet im nije palo da se uloži u kampanju protiv Mila Đukanovića i separatističke crnogorske vlasti. Dakle, doživeli smo još jedan nacionalni poraz i sa tim se danas suočavamo i gledamo šta danas možemo da ispravimo. Donošenje ovakvog zakona bi bilo od krucijalnog, vitalnog nacionalnog značaja i nacionalnog interesa. Ovo, gospodine ministre, ne sme da bude tehničko pitanje. Ovo ne sme da bude pravno-tehnička redakcija i usklađivanje sa onim što mi danas imamo, tobože, kao situaciju, ili imamo, stvarno, kao situaciju, a to su dve nezavisne države. Dakle, ovde se postavlja pitanje šta je to što mi možemo da uradimo za naš narod. Da vidimo koji su ti ljudi koji su bili protiv zajednice sa Srbijom. Bio je separatistički režim, a ako uzmete popis stanovništva, videćete da je po poslednjem popisu 31% pripadnika srpskog naroda, 43% pripadnika, kako oni kažu, crnogorskog naroda, a ostalo su Šiptari, muslimani i pripadnici drugih nacionalnih manjina. Dakle, kome mi želimo ovim zakonom da pomognemo? Šta je naša namera? U članu 23. postojećeg zakona o državljanstvu Republike Srbije se kaže, Predlogom zakona se to ne menja, da je moguće da pripadnik srpskog ili nekog drugog naroda ili etničke zajednice sa teritorije Republike Srbije, koji nema prebivalište na teritoriji Republike Srbije, bude primljen u državljanstvo Srbije ako je navršio 18 godina života, nije mu oduzeta poslovna sposobnost itd. Pod uslovima iz stava 1, u državljanstvo može biti primljeno i lice rođeno u drugoj republici ranije SFRJ koje je imalo državljanstvo te republike ili je državljanin druge države, nastanjen na teritoriji ranije SFRJ, koje je izbeglo, prognano ili raseljeno lice, boravi na teritoriji Republike Srbije ili je izbeglo u inostranstvo. Gospodine ministre, ovakvim tumačenjem zakona moguća su sada dva tumačenja ovog člana zakona, koji niste menjali.Moguće je, prvo tumačenje, da pošto nemamo izbegla, raseljena i prognana lica, da se ovo ne primenjuje na naše građane, odnosno na Srbe u Crnoj Gori ili na bilo koje druge građane. Po drugom tumačenju, gospodine ministre, koje je, takođe, veoma loše i na koje ću pokušati sada da vam ukažem, a zato se nadam da će vaša poslanička grupa prihvatiti amandmane SRS-a - svi imaju pravo da dobiju državljanstvo Republike Srbije. Želim da vam kažem da time mi, gospodine ministre, nagrađujemo separatiste i one koji su učinili sve što je u njihovoj moći, a što je protiv Srbije. Vi znate da je to istina i da govorim istinu. Vi znate da bismo time kaznili Srpsku listu kao legitimnog predstavnika srpskog naroda u Crnoj Gori. Vi znate da bismo ih politički kaznili. Vi znate da time politički kažnjavamo celokupan srpski narod. Srbi u Crnoj Gori hoće da imaju svoje. Znam da ste vi bili u Crnoj Gori, mi smo bili u Crnoj Gori, razgovarali smo sa predstavnicima našeg naroda. Predstavnici SRS-a su održali više konferencija za novinare u Podgorici, sastajali se sa Andrijom Mandićem, kao liderom Srpske liste, i s predstavnicima iz Srpske narodne stranke, SRS-a i svih ostalih stranaka u Crnoj Gori. Vi morate, poštovani narodni poslanici, da imate u vidu sledeću stvar, ali i građani Srbije, 250 hiljada Srba u Crnoj Gori bi se osetilo i prevarenim, i izdanim, i napuštenim od države Srbije, od naše zemlje, od njihove otadžbine, jer za njih je Srbija otadžbina, jednako kao i ono mesto gde žive u Crnoj Gori danas. Ako mislite da postoji Srbin u Crnoj Gori koji pravi razliku između Pljevalja i Prijepolja i između Beograda i Podgorice, grdno ste se prevarili. U tome se, takođe, razlikujemo od onih koji zastupaju separatističku politiku ovde, u Srbiji, zato što se mi zalažemo za jedinstvo i celinu srpskog naroda. Ne možemo u ovom trenutku to da ostvarimo. Voljom velikih sila, falsifikovanjem biračke volje, došlo je do podržavanja separatističkih težnji, uz, naravno, obilatu pomoć, kao što sam rekao, stranog faktora. Kada kažem stranog, ne mislim samo Zapada, mislim i na albansku državu i mnoge druge. Ne želim da vam pričam da je u Ulcinju, do 12 časova, izašlo 34%, a u ostalim delovima Crne Gore je već bilo 51%; na kraju je u Ulcinju izašlo 92% itd. Dovoljno je reći samo šta se sve zbivalo, a posebno u albanskimsredinama itd. i koliko su želeli da naškode Srbiji, pa i srpskom narodu u Crnoj Gori. Dakle, amandmani SRS-a su veoma jasni. Pročitaću vam sledeći stav, a mislim da je suštinski, za koji očekujemo da ga podrže sve poslaničke grupe u Narodnoj skupštini Republike Srbije. U članu 16, stav 2. se menja i glasi - državljaninom Republike Srbije u smislu ovog zakona smatra se i državljanin druge države, pripadnik srpskog naroda, ako podnese pisanu izjavu da se smatra pripadnikom srpskog naroda i da Republiku Srbiju smatra svojom državom. Najčistija moguća formulacija. Odmah mogu da vam kažem da je to, kao što zna i ministar Jočić, sastavljeno u dogovoru sa našim partnerima iz Srpske liste u Crnoj Gori, sa legitimnim predstavnicima srpskog, dakle, našeg naroda u Crnoj Gori. Kako ne biste govorili kako je to u suprotnosti sa stavovima koji postoje u uporednom pravu u međunarodnoj zajednici, pošto znam da ima separatista i dežurnih zaštitnika lika i dela predstavnika crnogorske vlasti i crnogorskog režima, moram da vam ukažem i na sledeću činjenicu. Ovim ništa ne bismo uradili drugačije od onog što je Hrvatska već napravila i što Hrvati imaju i u Crnoj Gori i BiH. Žao mi je što moram da kažem, ali treba samo da primenimo njihov model, isto ono što su oni primenili na Herceg-Bosnu i na Crnu Goru. Ne zaboravite, Hrvata je u Crnoj Gori manje od 2%. Oni imaju dvojno državljanstvo, oni imaju dvojno državljanstvo u BiH, pa je Miodrag Vuković morao da se izvinjava onima kojima je rekao da ne može, Srbima, jer je zaboravio da je to isto pravo već dao Hrvatima u Crnoj Gori. Da vidimo kako će to separatistički režim da kaže, Hrvatima dajemo to pravo, a Srbima ne dajemo. O čemu je ovde reč? Znam da će neki da govore o izborima, kao, neki bi da menjaju ne znam šta. Valjda mi, ljudi, ovde nešto radimo za našu državu i za naš narod, a ne za izbore, ne za glasove. Da li to neko brine kako će ljudi da glasaju sutra? Pa, brinete za koga će da glasaju Srbi iz Crne Gore, pa brinete za koga će da glasaju Srbi iz Republike Srpske jednog dana, pa brinete za koga će da glasaju Srbi iz Krajine. To vas brine? Zato ćete da urušavate interese srpskog naroda, zato što znate da za vas neće da glasaju. Da li je to ono što ste nam obećavali u izbornoj kampanji, dvojno državljanstvo sa Republikom Srpskom? Obećali ste to našem narodu u Crnoj Gori, pa je Milorad Dodik išao, podsetiću vas, prvo se pojavio na mitingu G17 plus u Loznici, gde je rekao da najviše na svetu voli G17 plus i Mlađana Dinkića, a najviše na svetu mrzi SRS, zato jer je potrebnoda svedete radikale na minimum, ili da nemaju nijednog poslanika. Ovde mi je teško da izbrojim, a nisam slab u matematici, koliko radikala ima. Moram da kažem da se posle toga Milorad Dodik pojavio i na mitingu DS-a, jednom od završnih, pa je onda podržao i Borisa Tadića, a onda se pojavio na završnom skupu DSS-a, sve na koncertu, i njih podržavajući. Da ne pričam da je neke druge podržavao u prethodnom periodu. Kako se završilo to podržavanje i sve priče o referendumu u Republici Srpskoj, o dvojnom državljanstvu za naš narod? Završilo se ''trojnom'' vilom za Milorada Dodika na Dedinju, sa sedam stanova, koju ste mu dali prvog dana kako ste došli na vlast, a koja vredi nekoliko miliona evra. Prvi posao koji ste napravili, umesto dvojnog državljanstvaza naš narod, umesto da naš narod iz Republike Srpske ima korist, umesto da naš narod u Crnoj Gori ima neku korist, umesto da nešto za naše građane uradite, vi ste se bavili kriminalom, kako da se da kriminalcu još veća vila usred Beograda nego što ih do sada ima, da mu zahvalite za sve te silne idiotske podrške koje vam je pružao u toku izborne kampanje. Za koga radite, ljudi? Kakav je ovo predlog zakona? Tehnički zakon za najvažnije nacionalno pitanje za naše građane, za naš narod?! Da li znate koliko nas sada gleda Srba u Crnoj Gori? Ljudi danas nisu otišli na posao u čitavoj Crnoj Gori, gde god su mogli da ne odu, samo da bi gledali zasedanje Narodne skupštine Republike Srbije, od severa Crne Gore. Smešno je nekima koji više gledaju u Agima Čekua i više ih zanima šta će im reći Agim Čeku i Hašim Tači, nego šta će Srbi da im kažu. Tužna je Srbija kada i vas ima u Parlamentu. Jeste da ste jedva cenzus prešli, ali je tužna da tužnija ne može da bude. Dame i gospodo narodni poslanici, znam da u jeku... Gospodine ministre, izuzetno poštujem sve što ste govorili i slušao sam s mesta, pa vas molim, ja bih zbog svoje koncentracije voleo da završim smisleno, kako sam, nadam se, do sada govorio. Znam mnoge koji nam danas, u jeku ove kampanje, histerične kampanje - živeo Zapad i sve zapadnjačke vrednosti, drže velika slova o tome kako moramo da postanemo jedno, globalizacija je, a sada vi Srbi tamo nešto hoćete, a da se, pri tom, javno hvale u novinama da knjige ne čitaju, da su s mukom i preko debele veze završavali loše škole i fakultete i nikada se ni u čemu, sem u sitnom kriminalu i secikesarenju, nisu isticali. Ceo svet je isti i sada biste vi nešto posebno za sebe. Sada biste vi, Srbi, svoj jezik u Crnoj Gori, da Srbi imaju svoj, srpski jezik, u Crnoj Gori. To su sve ti veliki zapadnjački umovi, prozapadnjački umovi u našoj zemlji, a to su sve naslednici najgorih komunista. Prvi je, naime, da vas podsetim, priču o crnogorskom jeziku, a to gospodin Mićunović dobro zna, pustio veliki zlikovac bivšeg komunističkog režima, Vladimir Bakarić, krajem sedamdesetih godina u Podgorici, rekavši da je potrebno da se pronađe, zarad priče o identitetu crnogorskog naroda, a mi tu priču slušamo i danas. Vidim, tačno, ko su, za pare, podržavaoci antisrpskih ideja ovde, u Srbiji, i to znaju građani Srbije. Večeras pogledajte Dnevnik TV Crna Gora, oni koje budu najviše citirali, videćete tačno od koga pare dobijaju, kako i koliko. O čemu je ovde reč? Da li se u Americi govori američkim jezikom? Da li se u Australiji govori australijskim jezikom? Da li se u Kanadi, ne računajući Kvebek, govori kanadskim jezikom? Nisam čuo za to. Nisam čuo da se u Belgiji govori belgijskim jezikom. Znam za Valonce i Flamance, pa jedni govore francuskim, drugi flamanskim ili dač jezikom. Nisam čuo da govore tim jezikom. To postoji samo kod nas. Ne brinem ja za to što to radi Milo Đukanović. Razumem što on to radi, ali ne razumem one nesreće iz Srbije koji ga u tome podržavaju. Ne razumem one najgore u Srbiji, koji ništa drugo ne znaju osim da budu protiv srpskog naroda. I kada je za pare, za ne znam kolike pare, pogledajte se malo u ogledalo, pogledajte malo svoj narod, pogledajte Srbe, ne stidite se svog roda. Nemojte da nam govorite kako su to evropske vrednosti. Evo vam, Hrvatska će u Evropsku uniju. Mi samo tražimo ono što Hrvati imaju, ništa više. Onakva prava kakva Hrvati imaju u Crnoj Gori, u Herceg-Bosni, kako je oni nazivaju, i bilo gde na prostoru bivše Jugoslavije, ista takva prava mi tražimo za Srbe. Ništa više od toga. Da vidimo da li ste spremni to da prihvatite, da vidimo ko u ovoj zemlji i zbog čega nije spreman da takve predloge prihvati. Još nešto, mi smo poslednjih 15 ili 16 godina doživeli mnogo poraza, i pored činjenice da nismo doživeli u onoj meri genocid kakav je bio u vreme Drugog svetskog rata. Imali smo najteže i najveće žrtve na prostoru bivše Jugoslavije. Najviše proteranih ljudi je srpskog roda. Svaku žrtvu izuzetno poštujem, ali mi se čini da bi neki da zaborave na srpske žrtve, da bi neki da zaborave šta je to što su Srbi izgubili i šta smo, na različite načine, krivicom svih nas, izgubili. Nekima je to svejedno, oni bi to dali bez ikakvog povoda, to je njima super, lepo, ''fensi''. Baš mi je lepo da sedim u ''Dorijan Greju'' ili nekom drugom kafiću i umirem od smeha, kao što se sad klibere neki od poslanika ovde. Njima je svejedno. Džabe da ovoj iz LDP-a ili ne znam koje stranke objašnjavam bilo šta, ona umire od smeha i ne zna šta će sa sobom, smejući se nad sudbinom srpskog naroda. Ne vredi, različite su nam vrednosti, kako to neko reče. Nama je opstanak srpskog naroda vredniji od svega, a vama su bitne neke druge vrednosti: šta će i kako da se ponese u džepu na ''Egzit'', na ''Bir fest''. Možda i nije uvek u džepu, ne znam gde to držite i kako držite. U tome se razlikujemo. Dame i gospodo narodni poslanici, predstavnici režima u Srbiji, da vidimo sada, pošto ste znali da mitingujete, pošto ste znali da skupljate političke poene u Srbiji, pričajući kako podržavate srpski narod u Crnoj Gori, posebno vas iz DSS-a da vidimo, hoćete li podržati amandmane SRS-a, da vidimo hoćete li biti spremni da pomognete našem narodu u Crnoj Gori. Da vam kažem nešto, zamislite da vam srpsko državljanstvo uzimaju oni koji su sve činili protiv Srbije, na najgori mogući način, a da im vi to jednako omogućavate, kao Srbima koji bi sve dali za to državljanstvo, i da nikakvu privilegiju nemaju, samo da mogu da kažu da imaju državljanstvo Republike Srbije. Zamislite da vi date Ranku Krivokapiću ili Veselinu Baroviću državljanstvo Republike Srbije, kako bi to bilo moguće po ovom zakonu! Taman bih mislio da sam državljanin Ukrajine ili ne znam koje zemlje. Nisam znao da gospodin Krivokapić ima i hrvatsko državljanstvo, u krajnjoj liniji, nije ni naročito značajno, ali sam zamislio tog tipa, poput Ranka Krivokapića, Veselina Barovića, ne znam više kako im se zovu oni kriminalci, taj Brana itd. Govorio sam o njemu, gospodine Jočiću, javno, sa govornice.
Vreme, gospodine Vučiću.
Kad kažem javno, sa govornice, i u televizijskim emisijama, govorio sam o najtežim krivičnim delima i o svemu drugom, kao što znate. Zato očekujem da i ministar Jočić i ostali predstavnici poslaničke većine, režima u Srbiji, prihvate amandmane Srpske radikalne stranke, jer bez prihvatanja amandmana koje su podneli srpski radikali ovaj zakon je ne loš, već katastrofalan po srpske nacionalne interese, štetočinski zakon. Ovaj zakon će dovesti do razaranja srpskog nacionalnog bića u Crnoj Gori, ukoliko ne prihvatite amandman srpskih radikala. Nemojte da podsećam ostale, koji su obećali, u razgovorima sa legitimnim predstavnicima srpskog roda u Crnoj Gori, da će glasati za ovakav amandman koji bude predložen od strane srpskih radikala. Naše je da to danas pokažemo. Nikoga ne diramo, nikoga ne vređamo, ne smetaju nam pripadnici nijednog drugog naroda, sve narode poštujemo, sve narode volimo, ali, nekako, najviše volimo srpski narod i prema njemu smo obavezni da učinimo ono što svaka država za svoj narod čini. Govorim o onima koji se nalaze van granica današnje Srbije, a naravno da su svi građani Republike Srbije u potpunosti ravnopravni. Hvala vam još jedanput na ovome. Siguran sam da ćete, ukoliko danas prihvatite amandman SRS-a, već večeras u Podgorici, Nikšiću, Herceg Novom, Budvi, Beranama, Pljevljima, ali i u Prijepolju, u Priboju i u svakom drugom srpskom mestu blizu administrativne granice sa Crnom Gorom, videti i doživeti vatromet i veselje, ništa manje od onog koje su oni organizovali kada su sticali nezavisnost. Hvala vam mnogo.
Reč ima šef Poslaničkog kluba LDP-a, narodni poslanik Čedomir Jovanović.
Gospodine predsedniče, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, mnogo je ozbiljnija tema iza izmena i dopuna Zakona o kojem trenutno raspravljamo, nego u samom predlogu zakona o kojem ćemo se izjašnjavati. To je prvi problem ove rasprave. Čitajući obrazloženja rešenja koja se usvajaju izmenama i dopunama predloženog zakona, ne možemo imati, ako smo razumni, nikakvu racionalnu primedbu. To je, manje ili više, čitajući striktno materijal koji je pred nama, jednostavna administrativna procedura. Ne možemo ignorisati, kao političari i političarke, ono što je prethodilo izmenama i dopunama ovog zakona i ono što očigledno stoji pred nama, a o čemu u ovom trenutku vlast ne želi da razgovara, ali najavljuje razgovore. Tu mislim na opasku nadležnog predstavnika Vlade, kojom je najavio ozbiljnije promene Zakona o državljanstvu. Da li to znači da je ovaj predlog izmene i dopune Zakona neozbiljan? Ako je tako, zašto? Veoma je važna, između ostalog, rečenica u materijalu u kojoj se kaže da je Republika Srbija obavezna na ovakav postupak, ali da ta obaveza istovremeno predstavlja njen interes. Kakav je to interes za Republiku Srbiju nastao davanjem državljanstva državljanima druge države koji su se na teritoriji Srbije nalazili u trenutku sticanja nezavisnosti te druge države, odnosno razdvajanje državne zajednice? Neka se kaže koji je to interes, neka se formuliše. Možda je dobar, ali za nas je važno da mi uđemo u suštinu koja prati status nekog državljanina ove zemlje. Država ima obavezu prema svojim građanima, pa tako i prema onima koji će pravo državljanstva steći kroz izmene i dopune ovog zakona o kojem sada raspravljamo. Koliko košta ta obaveza? Kako se meri ta vrednost o kojoj Vlada govori kada pominje interese koji će biti ostvareni u skladu sa potrebama države Srbije? Šta je ono što je, zapravo, istina? Istina je da se Vlada nije dogovorila sa crnogorskom državom i da u ovom trenutku Vlada Republike Srbije tom problemu pristupa na drugačiji način od Vlade Crne Gore. Zbog čega je to tako? Potrebno je obrazloženje. Čuli smo i raspravu iza koje stoji jedna velika istina, na koju mi sve vreme ukazujemo. Istina je da uvek Srbi izvan Srbije plaćaju cenu pogrešne srpske politike, bez obzira na to da li se radi o Srbima iz Hrvatske, o Srbima iz Bosne, o Srbima iz Crne Gore ili o Srbima sa Kosova. Uvek na kraju oni plaćaju cenu pogrešne politike i oni postaju žrtve, a politika i vlast koja ih je dovela u tu poziciju očekuje od nas da preko toga pređemo kao da se ništa nije desilo. Srbija i Crna Gora su jedan vek provele u zajedničkoj državi. Voljom građana Crne Gore, Crna Gora je iz te zajedničke države istupila, stvorila je svoju, obnovila je svoju nezavisnost. Ako na ovakav način menjamo Zakon o državljanstvu, izbegavajući suštinu, a to je dogovor sa Crnom Gorom oko regulisanja tog pitanja, mi, zapravo, šaljemo poruku kojom kažemo da verujemo da je stanje koje karakteriše naše međusobne odnose u ovom trenutku samo privremeno i da će ta greška, do koje je došlo prevarama, manipulacijama, obmanama, koja je dovela do stvaranja nezavisne Crne Gore, biti ispravljena vrlo brzo. Koga time varamo? Crnu Goru? Ne. Ona se na to i ne obazire. To je problem za nas ovde, u Srbiji. Pominjani su neki primeri, primer Hrvatske. Hajde da govorimo i o drugom primeru, primeru Mađarske, da govorimo o odnosu Mađarske prema svom narodu izvan granica matične države, o odnosu Mađarske prema Mađarima u Rumuniji, u Srbiji, u Slovačkoj. Pažljivije Mađarska tretira taj problem. Zamislite kada bi se mađarska vlast postavila prema tom pitanju kao što se danas postavlja vlast u Srbiji, kada bi vodili računa o svojim dnevnim političkim interesima. Oko ovog ne možemo da se preglasavamo. O ovom treba da se dogovorimo, a ne možemo da se dogovorimo zato što nema elementarnih preduslova za dogovor. Zašto raspravljamo o izmenama i dopunama Zakona uz opaske predstavnika Vlade da je ovo samo privremeno rešenje? Malo je godinu i po dana da se napiše valjan zakon i da se na takav način otklone sve štetne posledice koje ne možemo da osporavamo, sprečavanje nastanka apatrida, tj. da niko ne ostane bez državljanstva. Zašto bi neko ostao bez državljanstva? Slažemo se da ne treba. Još je gore da nekom omogućimo da danas u Srbiji radi ono što je do juče mislio da radi u Crnoj Gori, pa mu to nije pošlo za rukom. Kada je neko državljanin Srbije, uz državljanstvo, preuzima i obaveze prema toj državi, obavezu lojalnosti. Gospodin Batić je govorio o nekim elementima te lojalnosti, kako će biti regulisani ti problemi. Znamo da je većina onih koji će steći državljanstvo na osnovu izmena i dopuna ovog zakona, većina poslovnih ljudi, prijavljena u Beogradu, sa imovinom u Crnoj Gori, imovinom u Srbiji, izbegavajući plaćanje poreza i u Srbiji i u Crnoj Gori. Kada pitate - gde plaćaš porez, kaže - plaćam u Crnoj Gori; kad ga pitaju iz Crne Gore - gde plaćaš porez, kaže - plaćam u Srbiji. A ova država treba da servisira njih, da ih štiti, da im omogućava da se školuju, da se leče, da stiču kapital, da se razvijaju, kao što se ona razvija. Pitanje lojalnosti je veoma važno. Što se tiče mere našeg patriotizma, ona je direktno suprotna onoj meri koja se sada krije iza tih velikih, ali praznih reči. Žao mi je srpskog naroda u Crnoj Gori, on je prevaren, kao što su prevareni Srbi u Bosni i Srbi u Hrvatskoj. Da li to taj narod razume? Razume i vidi da je ostavljen, jer nema drugog objašnjenja činjenice, da, recimo, Srbija nije stigla Crnu Goru da prizna pre Islanda, ili nije poslala svog ambasadora u Crnu Goru već godinu i po dana, dok je Crna Gora svog ambasadora poslala u Srbiju posle mesec ili dva. Srpski narod u Crnoj Gori je ostavljen, ne na milost i nemilost crnogorskoj državi, nego ostavljen sam sa sobom i problemom u kom se nalazi. Moći će da izađe iz toga, pre svega, ukoliko odgovor bude tražio od države kojoj pripada, a to je Crna Gora. Ukoliko odgovor i rešenje bude tražio od Srbije, agonija u kojoj živi će trajati, a ovde tu podršku nikad neće naći, kao što je ni mnogi ranije, pre srpskog naroda iz Crne Gore, nisu pronašli. Bez obzira na to da li su živeli u jednoj ili drugoj krajini, da li su živeli u Kninu ili Sarajevu, da li su živeli u Prizrenu ili Peći, podršku nisu pronašli u Srpskom parlamentu, jer u Srpskom parlamentu dominira ona politika koja uništava svoje društvo i svoj narod.
Replika, Aleksandar Vučić, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, drago mi je što predstavnik LDP-a nije mogao da se osvrne na, inače, omiljene im hrvatske modele, zato što smo se pozvali na taj jedan jedini, u ovom slučaju, hrvatski model, pa im izgleda to ovog puta ne odgovara. Ja ću se pozvati na mađarski model o kojem je ovde bilo reči. Dobro je da objasnimo građanima Srbije o čemu je ovde reč. Naime, dobro bi bilo kada bi država Srbija za svoj narod mogla da čini sve ono što Mađarska čini za svoje građane, a da za nijansu manje ugrožava teritorijalni integritet drugih zemalja nego što to čini Mađarska. Kada govorite o odnosu Mađara i Slovaka, mislim da dobro poznajem odnose Mađara i Slovaka, ne znam da li znate da su u toku velike rasprave i veliki sukobi između mađarske i slovačke države, pre svega, zato što Slovačka ne želi da se izvini Mađarima zbog Benešovih principa. Benešovi principi su, za one koji ne znaju, ustanovljeni kada je Slovačka, po okončanju Drugog svetskog rata, proglasila pripadnike mađarske nacionalne manjine na svojoj teritoriji, onekoji su srađivali sa nemačkim okupatorom, za iste okupatore. Ne žele da se za tri rata, odnosno ratne zločine koje su međusobno vršili, izvinjavaju jedni drugima. Pri tom, u Lučnici, Dunajskoj Sredi i Komarnom, pretpostavljam da ta mesta vama ništa ne znače, a mi koji se ozbiljno bavimo pravima nacionalnih manjina dovoljno dobro znamo o tome, to su mesta u Slovačkoj, na jugu Slovačke, u kojima Mađari predstavljaju većinu. U Komarnom, Mađari imaju apsolutno sva prava, sa mađarskim ličnim kartama ulaze, pre svega, u Đer, koji im je najbliži, ali i u ostala mađarska mesta, bez pasoških isprava. Iz Subotice i ostalih mesta u Vojvodini, Mađari su, takođe, u mogućnosti da sa ličnim kartama koje dobijaju od mađarske države, zato što nema sporazuma o dvojnom državljanstvu sa Srbijom, uđu na teritoriju Republike Mađarske bez putne isprave, bez pasoša, onako kako ste ovde govorili. Dakle, možda će to nama ostati kao rezervna varijanta. Uvek je potrebno i bilo bi dobro da može da se dogovori sa nekim. Ako se ne možemo dogovoriti, onda nešto za naš narod možemo da učinimo, ačime nigde i nikoga ne ugrožavamo. Koga mi ugrožavamo ukoliko damo dvojno državljanstvo građanima Crne Gore koji su srpske nacionalnosti? Kako ih ugrožavaju Srbi, ako se tako izjasne, a ne ugrožavaju ih Hrvati?
Vreme.
U čemu je tu razlika? U čemu je tu problem? Problem je u tome što smo mi Srbi sebi dovoljni da sami razaramo svoje interese, jer će uvek da bude nekoga ko neće da radi za Srbe, nego će da radi za nekog drugog, zato što je važnije koliko će novca da bude, koliko će drugih stvari da bude, samo da Srbije bude što manje, ili Srba, čak, van njenih granica. Ovo je zahtev Srba u Crnoj Gori, ovo nije naš zahtev, ovo je zahtev Srba iz Pljevalja, Bara, Herceg Novog, Danilovgrada, Nikšića, Podgorice, svakog drugog mesta, Berana, Andrijevice, Vasojevića. Dakle, to je njihova želja. Ko smo mi da menjamo njihovu želju? Ko smo mi da im se suprotstavljamo po tom pitanju i da im kažemo - mi vas nećemo, mi vas odbacujemo. Mi na to nemamo pravo. Naše je da za njih uradimo ono što možemo. Nažalost, zbog naše nesposobnosti, zbog neodgovornosti i neozbiljnosti države u kojoj živimo, nismo uradili sve što je bilo potrebno, nismo uradili ono što bi bilo dovoljno da ostanemo da živimo zajedno, ali danas je ovo minimum ispod kojeg Srbija ne sme i ne može da ide. Sramota bi bilo da izađemo odavde a da to ne učinimo. Znam da ima onih koji to ne razumeju i koje je baš briga za to, na njih se i ne osvrćem. Pozivam još jedanput vas, predstavnike režima u Srbiji, da prihvatite amandman SRS-a. Time ćemo ne mnogo, ali nešto malo za srpski narod u Crnoj Gori, nešto malo za Srbe u celini, ne samo u Crnoj Gori, već i u Republici Srpskoj, u Srpskoj Krajini, svuda u svetu, učiniti. Ne odričite se Srba ni u Nemačkoj, ni u Austriji, ni u Americi, ni u Australiji. Malo nas je da bismo mogli da se odričemo jedni drugih, a moraćemo da gradimo drugačiju i bolju budućnost za našu decu.
Po Poslovniku, narodni poslanik Čedomir Jovanović.
Gospodine predsedniče, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, javljam se po članu 100. i članu 101. Zaista očekujem od vas, gospodine Duliću, kao predsednika Parlamenta koji vodi raspravu, da primenite pravila, koja svi treba da poštujemo. Da li ta pravila nekome odgovaraju ili ne, to je drugo pitanje, ali dok pravila postoje ona se moraju poštovati. Pogrešno sam protumačen. Bio sam vrlo jasan i to ću ponoviti. Kada naše kolege poslanici, koji sede sa nama u klupama, u Subotici zatraže dvojno državljanstvo za sebe, njima naša država lepi etiketu izdajnika. Kada naši albanski građani na jugu Srbije podignu albansku zastavu, lepi im se etiketa izdajnika, a očekujete sa druge strane, od neke druge države, da ona, bez dogovora, ima prema svojim građanima onakav odnos kakav vi želite da bude. Ne može. Ako se govori o odnosu prema Srbima u Crnoj Gori, nije problem u LDP-u. Mi imamo 10 poslanika i nećemo podržati ovaj zakon, zbog vrlo jasnih činjenica o kojima sam prethodno govorio. Nemamo više od dvesta drugih poslanika. Ajde, jednom, vi radikali, pogledajte koliko vas je. Borite se za Srbe iz Crne Gore više nego što ste se borili za Šešeljev džip, ne manje. Nosili su vas odavde, nameštaj ste lomili braneći jedan auto i pet godina posle toga pričate o tome. Borite se za Srbe iz Crne Gore. Zašto ih ostavljate sada švercerima, dilerima, narkomanima, poturicama, šta ja znam kome. Nema više tih igara. Skupo smo platili sve te greške. Dogovor sa Vladom Crne Gore, i mi ćemo svaki dogovor sa Vladom Crne Gore podržati. Dvojno državljanstvo - dvojno državljanstvo, posebna briga za Srbe u Crnoj Gori - posebna briga za Srbe u Crnoj Gori, ali ne sa namerom da se desi sutra ono što se nije desilo juče, nego sa namerom da se sutra i prekosutra nikada više ne ponovi ono što se dešavalo juče ili prekjuče. Dogovor sa onima koji su preuzeli odgovornost za rukovođenje državama, to je ono što mi želimo. U ovom trenutku, da li je to ministar Jočić, da li je to ministar Kalomperović, da li je to premijer Koštunica, to su drugorazredni podaci. Dogovor između vlasti, a ne ignorisanje suvereniteta, integriteta, karaktera jedne države, u situaciji u kojoj mi sami predimenzionirano apostrofiramo te činjenice.
Povodom Poslovnika, narodni poslanik Vladan Batić.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, moje reči su pogrešno protumačene. Nama je neophodan izmenjeni Zakon o državljanstvu, i to nije sporno, ali ne kao politički pamflet, nego zakon koji će celovito urediti to pitanje, pri čemu se ne sme koristiti sistem dvostrukih aršina. Zašto sam to rekao? Zato što sam čitao Predlog zakona o državljanstvu Crne Gore, koji je vrlo restriktivan, koji predviđa optiranje, nema veze da li je u pitanju državljanstvo Srbije ili neke druge države, između državljanstava. Da li ćete dovesti ljude koji će da prihvate državljanstvo Srbije, a da izgube državljanstvo Crne Gore? Ta stvar mora da se uradi bilateralno, konvencijom između dve suverene države, sviđala se nama Crna Gora ili ne, njeno rukovodstvo i politička elita. To nema nikakve veze, a očito se vladajućoj oligarhiji i vladajućoj političkoj eliti ne sviđa. Svaki dan se upućuju neke žaoke, uvrede, neprestano se i dalje Srbija ponaša kao da je Crna Gora njena pokrajina ili provincija, i gore od toga. Juče je jedan veseli ministar kopao temelje neke crkve, povodom vladike koji je bio idolopoklonik Slobodana Miloševića, koji je pored ikone ''Belog anđela'' pravio miting mladih socijalista, vladike koji i dalje slavi Miloševića, i rekao sledeće - Crnu Goru treba stiskati, stiskati i samo stiskati, oni reaguju samo na pritiske. Nije u pitanju ovde takmičenje u patriotizmu. Dame i gospodo narodni poslanici, to takmičenje u patriotizmu kroz poslednjih 15 ili 20 godina skupo nas je koštalo. Najskuplje je koštalo srpski narod i nikakva lekcija nije izvučena. Dakle, svet ne funkcioniše na taj način. Da okrenemo još jednom poziciju, da li će državljani Srbije koji su 3. juna prošle godine živeli u Crnoj Gori moći da steknu državljanstvo Crne Gore? Neće moći. Šta ćemo sad? Da li je to reciprocitet? Nije reciprocitet. Zašto se onda to radi? Zato što je njih mnogo manje nego dosadašnjih državljana Crne Gore koji su imali prebivalište u Srbiji. Šta je to? Politikantstvo. Savremena Evropa, savremeni svet ne funkcioniše na taj način i zato nam je potreban jedan ovakav zakon, ali celovit i uređen. Teško ćemo ga urediti, jer, kao što je već rečeno, 15 meseci od kako je Crna Gora postala suverena država Srbija nema svog ambasadora u Crnoj Gori. Ima ga kojekuda po belom svetu, tamo gde nijednog Srbina i državljanina Srbije nema, ali ga nema u Crnoj Gori, jer je to poruka vladajućoj eliti u Crnoj Gori koja se ovoj vlasti ne sviđa. Uopšte nije važno da li vam se neko sviđa ili ne sviđa, vlast u Crnoj Gori, vlast u Hrvatskoj ili bilo gde drugde. Mora se živeti u realnom svetu i poštovati neka pravila tog sveta. Samo još jedna opaska na kraju, gospodine predsedniče. Zato što još uvek nemamo Ustavni sud, ni ovaj zakon, kada bude donet, neće moći biti podložan oceni ustavnosti, jer, nažalost, vi preko toga prelazite kada vam se skrene pažnja na to. Sedam meseci je od kako je konstituisan Parlament, a Srbija nema Ustavni sud. Onda je moguće da se donose zakoni kojima se krši Ustav na razne načine, a nemate kome da se žalite.
Po Poslovniku se javio Aleksandar Vučić. Pre toga, da pročitam obaveštenje koje je upravo stiglo generalnom sekretaru Skupštine Srbije, Tamari Stojčević. ''Obaveštavam vas da, s obzirom na naše ranije ugovorene, kao i marketinške obaveze, danas, 11.9.2007. godine, nećemo biti u mogućnosti da posle 15,20 časova pratimo zasedanje Skupštine Srbije u direktnom prenosu na Drugom programu RTS. Naime, u 15,20 časova počinje prenos odbojkaške utakmice na Evropskom prvenstvu u Moskvi Srbija-Francuska, a zatim imamo ugovornu obavezu da emitujemo utakmice sa Evropskog prvenstva u košarci u Španiji. Daćemo vam obaveštenje, kao i građanima, kada će odloženi snimak Skupštine biti emitovan.'' Dakle, nakon 15,20 časova, neće biti direktnog prenosa. Izvolite.
Iznenađen sam, najpre, gospodine Duliću, ovim što ste vi rekli. Bilo bi u redu da ste se konsultovali sa predstavnicima poslaničkih grupa, predstavnicima stranaka, zato što mislim da neko i može da razume da je utakmica Srbija - Francuska veoma važna i da bismo svi voleli da naši pobede u toj četvrtfinalnoj grupi, ali ne razumem da nam je bilo koja utakmica hrvatske reprezentacije, po bilo kojem ugovoru, pošto su naši ispali na košarkaškom prvenstvu, važnija od pitanja dvojnog državljanstva za Srbe bilo gde u svetu. Ako je vama hrvatska reprezentacija ili neka druga reprezentacija, mislim da danas baš hrvatska reprezentacija po tom ugovoru igra, važnija od rasprave u Narodnoj skupštini Republike Srbije o dvojnom državljanstvu za Srbe širom sveta, hvala vam na tome.
Gospodine Vučiću, samo da se razumemo, ja sam isto iznenađen ovim telegramom kao i vi.
Nije ova moja primedba bila vama upućena ad personalno. Želeo bih da ukažem na nekoliko činjenica. Uvek kada su u pitanju antisrpski stavovi, znam ko će da izađe za skupštinsku govornicu. Građani Srbije to znaju i uvek su iste reči. Evo matrice: dosta nam je bilo, 15, 20 godina, priča o patriotizmu, dosta nam je bilo priča o izdajnicima, dokle su nas dovele te priče, mi treba da radimo sve drugačije. Šta treba da radimo? Da uzmemo motiku, pa da se sami lupamo po glavi i da vičemo kako nam je lepo?! Malo što nas ovi vaši lupaju po glavi, nego treba i mi da uzmemo motiku, pa da vičemo kako nam je još lepše nego kada nas oni lupaju po glavi. Zašto vičete, gospodine Jovanoviću, kada izađete ovde? Čim malo izgubite živce, počnete da vičete. Zašto se sekirate toliko? Pominjete Šešeljev džip. Da li je to onaj koji ste vi krali? Da li je to onaj koji ste vi, s onolikom silom, napadali da ga ukradete i da ga otmete? Ukrali ste i oteli, gospodine Jovanoviću. Evo, Jočić ga još drži. Nije to bilo pitanje jednog automobila. Kao što znate, nije to danas u tom smislu, ne ulazim ja u tuđe džipove, privatne, i u sve drugo, to su vaše stvari. Mene interesuje nešto drugo. Kako može taj princip otimačine i pljačke da bude dobar? Kada se neko metaforično, pokazujući svima kako sme da se suprotstavi takvom režimu, bori protiv toga, ispadne i on kriv. Šta treba ovde da uradimo? Da li nas je gospodin Dulić izbacio napolje, kao što nas je vaša vlast izbacivala napolje? Još nije. Ne kažem da neće, sada kada promene Poslovnik, ne kažem da neće da rade svašta, ne kažem da se, suštinski, njihovo mišljenje razlikuje od vašeg, ali još nisu. Dokle god imamo mogućnost da ne vičemo, a da govorimo sve što jesu ideje srpskih radikala, sve što jeste naš politički program, sa ove govornice ćemo to slobodno da govorimo i nikoga se ne plašimo. Želim da vas obavestim, gospodine Jovanoviću, ali, pre svega, vas iz režima, gospodine Jočiću. Za desetak, 15 minuta, u prostorije Narodne skupštine Republike Srbije stižu predstavnici Srpske liste iz Crne Gore, a ja kažem - donesite, prihvatite ovaj amandman, ne samo zbog njih, već zbog Srba iz Berlina, Londona, Njujorka, svakog drugog mesta. Zašto Hrvati da budu bolji od nas u svom odnosu prema građanima? Nikoga time ne vređamo. Ništa mi loše ovim ne činimo, ako hoćete, ni crnogorskim vlastima. Ako me pitate da li mi je Medojević bolji od Mila Đukanovića, nije nimalo, bolji su nam samo oni koji zastupaju interese srpskog naroda. Separatisti i jedan i drugi, nikakve razlike nema. Mi nemamo podelu na vlast i opoziciju, nego imamo podelu na one koji štite srpske nacionalne interese i one koji su protiv njih. Uskoro, kada dođe i gospodin Mandić, siguran sam da ćete, gospodine Jočiću, valjda imate obavezu i prema predstavnicima našeg naroda u Crnoj Gori, da im objasnite da li prihvatate amandmane SRS-a ili ne. Pozivam vas još jedanput, gospodine predsedniče Narodne skupštine, da u toku pauze razgovarate sa predstavnicima RTS-a. Ja košarku mnogo volim, nekada sam je igrao, ne uspešno, te ne mogu nikome o tome ništa da govorim, ali mnogo više, siguran sam, naš narod širom sveta interesuje ono što je ključno srpsko nacionalno pitanje, a ne kako će Davor Kus ili ne znam već ko iz hrvatske reprezentacije da promaši ili postigne koš. Mislim da građane Srbije to naročito ne zanima, mislim da ih to više iritira. Na kraju, mi ovim zakonom danas određujemo svoj odnos samo prema našem narodu, nikome ne otimajući, ne uzimajući nikakva prava, ne ukidajući ničije države, koje su na ovaj ili onaj način stekli. Mi ovim samo hoćemo i želimo da imamo ono što imaju svi ostali na kugli zemaljskoj, da Srbi koji žive van granica države Srbije, današnje, mogu da se pohvale, samo da se pohvale da imaju i državljanstvo Republike Srbije. Za njih to mnogo više znači, to jedno parče papira, nego milioni dinara i evra i sve drugo, jer gde god da žive, bez otadžbine ne mogu da žive, važnija je od svega.
Povodom Poslovnika, narodni poslanik Balint Pastor.
Poštovani predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, na osnovu člana 225. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, moram da kažem, ukratko, da se Savez vojvođanskih Mađara zalaže za dvojno državljanstvo, ali vojvođanski Mađari ne dobijaju automatski dvojno državljanstvo. Znači, nemojmo govoriti o mađarskom modelu. Jednostavno, nije istina da građani mađarskog porekla iz Subotice ili iz bilo kog grada Vojvodine putuju i prelaze državnu granicu Republike Srbije i Republike Mađarske s nekakvim legitimacijama. Moram da kažem, zarad javnosti i svih građana Republike Srbije, da vojvođanski Mađari prelaze državnu granicu sa pasošem i sa vizom. (Aleksandar Vučić, s mesta: Samo u Srbiju, a u Mađarsku sa dokumentima.) Nije istina. Vojvođanski Mađari ne dobijaju automatski mađarsko državljanstvo. Istina je da Mađari iz Komarne dolaze u Mađarsku s legitimacijom, ali je to zbog Evropske unije. Da smo i mi u EU, mi bismo išli u Mađarsku s legitimacijama, ali mi idemo s pasošem. I Mađari, kao i Srbi, Rumuni, Slovaci, državljani Republike Srbije, stoje satima pred konzulatima i pred Konzulatom Republike Mađarske u Subotici, ali za to nije kriv svet, za to nije kriva Mađarska, EU, nego je za to kriva Vlada Republike Srbije i poguban režim iz devedesetih godina. To je razlog zašto je Srbija još uvek na crnoj šengenskoj listi. Mi se, naravno, zalažemo, kao stranka, a isto tako i svi vojvođanski Mađari, za belu šengensku listu, za EU. Smatramo da ako i Vlada Republike Srbije želi da se približavamo Evropskoj uniji, onda treba evropske zakone malo brže da predlaže Narodnoj skupštini, da zakon o putnim ispravama ne bude šesta tačka na dnevnom redu, a da od 64 evropska zakona u skupštinskoj proceduri bude samo jedan. Onda će svi građani Republike Srbije ići i u Republiku Mađarsku i u sve druge države EU s legitimacijama, kako to rade svi građani Republike Slovačke.
Po Poslovniku se javio narodni poslanik Zoran Despotović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, povodom dešavanja oko zabrane ulaska u Crnu Goru i vršenja službe gospodina vladike Filareta, episkopa mileševskog, u delu svoje eparhije, mi srpski radikali i sav verujući narod Raške oblasti oštro protestujemo. U vremenu kada su nam usta i uši pune zapadne demokratije...
Gospodine Despotoviću, izvinjavam se, zbog zapisnika, na koji član Poslovnika ste se pozvali.
Može član 221 - narodni poslanik je dužan da učestvuje u radu Narodne skupštine.
Ne znam kako to kršimo. Dobro, 225. ili 226.
Može i to. Svedoci smo da se na najgrublji način krše osnovna ljudska i verska prava i slobode i ne dozvoljava vladici Mileševskom da nesmetano vrši bogosluženje u svojoj eparhiji. Možete zamisliti, i to u "najdemokratskijoj državi" - Crnoj Gori. Poslušnici Karle del Ponte, oni koji se kunu u zapadnu demokratiju, izmišljaju razloge za zabranu ulaska gospodina Filareta u Crnu Goru, pod izgovorom da je pomagao i skrivao haške optuženike, a da nikakvog pisanog dokumenta o toj zabrani nema, osim usmene zabrane policije. Skrivanje i pomaganje optuženika DOS je podrobno ispitao još pre tri-četiri godine, upadom u veličanstveni dvor Eparhije Mileševske. Nećete verovati, gospodo, čak su pod oružjem ulazili u Manastir Mileševa, da kojim slučajem ''Beli anđeo'', tako ga je jedan poslanik malopre pomenuo, ne skriva kojeg begunca. Raspolućena Crna Gora bi tako da omogući Mirašu Dedejiću da neometano otme srpske bogomolje, jer, kako reče vladika Filaret - gde ja ne dođem, doći će Dedejić. Ne čudi nas, srpske radikale, takvo ponašanje vlasti u Crnoj Gori, ali se pitamo zašto vlasti u Srbiji nisu ništa preduzele, nego su se oglasile kada je vladici Filaretu život već bio ugrožen. Zar je moguće pitamo se, da nijedna organizacija za zaštitu ljudskih prava nije našla za shodno da se povodom ovog slučaja oglasi? Mi, srpski radikali, osuđujemo ovakvo ponašanje, kako crnogorske vlasti, tako i srpske, i u potpunosti podržavamo gospodina Filareta u nameri da istraje u borbi za zaštitu svoje eparhije i svog verujućeg naroda. Neka oni isti u Srbiji, koji su pisali optužnicu dr Vojislavu Šešelju, kažu jasno i glasno, a ne da se kriju kako nisu stavili na crnu listu i vladiku Filareta. Hvala vam.
Hvala vam. Povodom Poslovnika se javlja narodni poslanik Dragan Todorović, on odustaje, ali se javio narodni poslanik Predrag Stošić.
Poštovani poslanici, dame i gospodo narodni poslanici, što se tiče isticanja albanskih zastava na jugu Srbije, one, gospodine Čedomiru Jovanoviću, prate veličanje.
Molim vas, gospodine Stošiću, opet zbog zapisnika, koji je član Poslovnika u pitanju?
226. Uz isticanje albanskih zastava, veličaju albanske teroriste koji su ubijali srpske policajce. Uz te zastave se tamonarušavaju pravoslavni hramovi i sve to deluje ne iseljavanje Srba sa tih prostora, da ne pričam da je prilikom otvaranja škole u Bujanovcu, uz isticanje albanske zastave, intonirana i albanska himna uz američki zastavu, bez isticanja srpske zastave. Imam i pitanje, ne pitanje, nego da izvestim ministra policije, pošto sam dobio od njega odgovor na poslaničko pitanje koje se ticalo okupljanja u organizaciji tzv. veterana UČPMB, terorističke organizacije, održanog nedavno u Preševu, za koje me je izvestio da je dao dozvolu. Na tom okupljanju su iznošeni zahtevi za dolazak NATO snaga na te prostore i izdvajanje opština Preševo, Medveđa i Bujanovac iz sastava Srbije u slučaju proglašavanja nezavisnosti Kosova i Metohije. Upozoravam vas, ministre, da ste prekršili Ustav Republike Srbije, član 8. i član 54, pa ću da vam pročitam. Član 54. kaže: ''Sloboda okupljanja može se zakonom ograničiti samo ako je to neophodno radi zaštite javnog zdravlja, morala, prava drugih ili bezbednosti Republike Srbije.'' Zahtevi koji su iznošeni direktno ugrožavaju suverenitet Republike Srbije i podstiču iseljavanje Srba sa ovih prostora i celog juga centralne Srbije i narušavaju međunacionalne odnose. Ovo je direktno kršenje člana 8, koji kaže: ''Teritorija Republike Srbije je jedinstvena i nedeljiva. Granica Republike Srbije je nepovrediva, a menja se po postupku predviđenom za promenu Ustava.'' Ovom vašom dozvolom, da se iznose ovakvi stavovi, vi ste direktno učestvovali u narušavanju ovih članova. Hvala vam.
Povodom Poslovnika se javio narodni poslanik Gojko Radić, izvolite.
Gospodo poslanici, reklamiram član 226. Kolega Pastor je sa ove govornice pokušao da obmane javnost. Prva netačnost koju je izrekao je da iz Poljske i okolnih zemalja ulaze zato što su članice Evropske unije. Pa, gospodine Pastore, morali biste da znate da su u toku tih oružanih sukoba iz Hrvatske ulazili sa ličnim kartama, iako nije bila članica Evropske unije; znamo da su oružane grupe iz Mađarske ulazile na teritoriju Republike Srpske Krajine i počinile zločin u Baranji, tako da uopšte nije bio uslov za Mađarsku da je neko članica Evropske unije da bi mogao da ulazi u Mađarsku. Što se tiče ličnih karata Mađara iz Vojvodine, mađarskih, one postoje i Mađari u Vojvodini i svi koji su to želeli su uzeli lične karte države Mađarske. Uslov za mešane brakove je bio samo da govore mađarski jezik; potpiše se jedna izjava u mađarskom konzulatu u Subotici i tamo su se delile i dobijale lične karte. Vama je pasoš potreban samo da pređete srpsku granicu, a već dalje, kroz Mađarsku i u Mađarsku, ulazi se sa mađarskim ličnim kartama, i to je logično.
Povodom Poslovniku se javio narodni poslanik Riza Halimi.
Gospodine predsedniče, poštovani narodni poslanici, ja sam morao da se javim, zbog člana 226, a i 104. Zbog dostojanstva i dezinformacije oko nacionalnih simbola, da kažem da ova problematika nije dovoljno rešena postojećim zakonom. Kod nas je nacionalna zastava korišćena 15 godina, od 1968. do 1989. godine, i tada je, zapravo, partijskom odlukom je odobreno, partijskom odlukom je ukinuto to pravo Albanaca. Evo, nekoliko godina ne uspevamo da to zakonom valjano rešavamo, kao što su to rešile i Makedonija i Crna Gora. Ako tamo može da se koristi nacionalni simbol, nacionalna zastava Albanaca, zašto ne bi i u Srbiji, kada je već postojala takva praksa, otprilike, 15-16 godina? Mislim da treba naći snage i odvažnosti da se ova problematika reši i da se ne mora sada ovde to prebacivati na teren terorizma i kojekakvih optužbi, jer se radi o legitimnom pravu Albanaca da koriste svoj nacionalni simbol, koji, činjenica je, država Albanija od 1912. godine koristi kao zastavu. Od 15. veka to je nacionalni simbol svih Albanaca, bilo gde da se oni nalaze. Postoji ta praksa i stvaraju se tenzije svake godine povodom ove problematike. Pošto ste vi već ovu priču počeli, pozivam odavde dašto brže i što energičnije rešimo ovaj problem, onako, opet ponavljam, kako su ga rešile i Crna Gora i Makedonija. Ima, verovatno, više demokratskog potencijala ovde da se ovakvi problemi rešavaju i da se ne moramo ovako optuživati. Oko tih političkih skupova koji se na vreme zakazuju, ne znam gde je tu uopšte problem, da neko slobodno izražava svoja politička opredeljenja, jer niko ne može ograničavati političko dejstvo i političko izražavanje mišljenja bilo koga, u bilo kom mestu. Hvala vam.
Replika, narodni poslanik Balint Pastor, pa potom, povodom Poslovnika, Zvonko Mihajlović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Radiću, zarad javnosti, stvarno moram da dam jedno objašnjenje. Istina je da postoje tzv. mađarske legitimacije. Te legitimacije dokazuju pripadnost imaoca te legitimacije mađarskoj naciji, ali te legitimacije nisu ni slučajno lične karte Republike Mađarske, nisu ni slučajno nikakve javne isprave Republike Mađarske kojima se može prelaziti granica i ulaziti ili u Republiku Mađarsku ili u bilo koju državu. Zarad javnosti, moram još jednom da podvučem da svi građani Republike Srbije, pa i vojvođanski Mađari, u Republiku Mađarsku mogu ući isključivo sa pasošem Republike Srbije ili, nažalost, SRJ, još uvek, i vizom, a za to nisu krivi vojvođanski Mađari, za to nije kriva EU, nego je, prvenstveno, kriv režim iz devedesetih godina i činjenica što smo mi, nažalost, još uvek na crnoj šengenskoj listi. Hvala lepo.
Po Poslovniku se javio narodni poslanik Zvonko Mihajlović, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poznato vam je da je specijalni izaslanik generalnog sekretara UN za Kosovo i Metohiju gospodin Joakim Riker raspisao pokrajinske, odnosno izbore za tzv. skupštinu Kosova i Metohije, kao i lokalne izbore, za 17. novembar tekuće godine. Rok za prijavljivanje lista kandidata ističe 12. septembra, odnosno sutra. Srpske političke stranke koje na Kosovu i Metohiji deluju, a kojima je nacionalni interes osnovna svrha bavljenja politikom, čekaju zvanični stav države Srbije, kojeg i dalje nema. Ćute i predsednik Republike i predsednik Vlade. Ono što je za sada sigurno, to je da Srpska radikalna stranka neće uzeti učešće na tim izborima, jer smo sto posto sigurni da bismo time učestvovali u izgradnji šiptarskih institucija. Da smo u pravu, najbolje potvrđuje sama uredba Joakima Rikera, koja kaže da izbori mogu biti pomereni ukoliko u predizbornoj kampanji dođe do nejedinstva između albanskih političkih stranaka i to njihovo nejedinstvo dovede u pitanje započeti pregovarački proces rešavanja konačnog statusa Kosova i Metohije. To znači da Joakim Riker vodi računa o interesima Šiptara, a država Srbija ćuti kada su u pitanju kosmetski Srbi. Koristim priliku da uputim apel nadležnima u Republici da se o ovako važnom pitanju što pre oglase svojim stavom u javnosti. Hvala vam.
Po Poslovniku se javio narodni poslanik Dragan Todorović. Gospodine Todoroviću? Reč ima narodni poslanik Ivica Dačić, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, Predlog izmena i dopuna Zakona koji je danas na dnevnom redu, za državu Srbiju i, pre svega, za pripadnike srpskog naroda, veoma je važan. Zato moram da kažem da me čudi ovolika nezainteresovanost poslanika vladajuće koalicije za ovu temu, jer i prostim pogledom na skupštinsku salu može se videti koliko je poslanika iz vladajuće koalicije prisutno. Gospodine ministre, to nije samo dokaz nepoštovanja teme o kojoj govorimo, nego i vas lično. Da li neki od poslanika imaju važnije obaveze u ovom trenutku od Zakona o državljanstvu o kojem govorimo, odnosno o tome da li pripadnici srpskog naroda, ili pripadnici drugih naroda, ili, uopšte, državljani Crne Gore koji imaju prebivalište na teritoriji Republike Srbije imaju pravo da ovde ostanu i da dobiju državljanstvo Srbije. Poslanici koji danas imaju važnije teme od toga, zaista imaju neki problem sa neshvatanjem nacionalnog i državnog interesa. To da vi imate problem u vladajućoj koaliciji, nije ništa novo. Zamolio bih vas da ubuduće vaši ministri u Vladi, gospodine ministre, vode računa o tome kada kritikuju ovaj parlament, jer nije ovaj parlament u opstrukciji prema Vladi i nije kriva Skupština što nije radila, krivi ste vi u Vladi jer nemate parlamentarnu većinu. Ovo je nezabeleženo, svuda u svetu opozicija pravi opstrukciju vladajućoj većini, jedino u Srbiji vladajuća većina pravi opstrukciju sama sebi. Vi ne možete da zakažete sednicu Narodne skupštine zato što se između stranaka preganjate oko toga ko će biti u Državnoj revizorskoj komisiji. Ne možete da se dogovorite o Kosovu i Metohiji, o odnosu prema NATO-u, ne možete da se dogovorite o odnosu prema pitanju izbora, promenama Ustavnog zakona itd. Danas niste mogli da sakupite većinu, iako su vam pomogli predstavnici nekih opozicionih stranaka, ne SPS-a, i dali vam kvorum. Niste imali većinu da izglasate spajanje rasprave. Pa, kada nemate većinu za spajanje rasprave, za šta vi imate većinu u Narodnoj skupštini Republike Srbije? U svakom slučaju, vi danas imate jednu situaciju u kojoj Srbi koji su ostali da žive van Republike Srbije imaju problem, jer su postali nacionalna manjina, za razliku od stanja u državi kada su bili pripadnici konstitutivnog naroda. Zaista se tu mogu postavljati pitanja o kojima se ovde govorilo -pitanje reciprociteta u odnosima sa Crnom Gorom. Odmah da kažem da je SPS za zajednički život Srbije i Crne Gore, za bratske odnose srpskog i crnogorskog naroda, ali od kada je Crna Gora izglasala nezavisnost, pre svega smo zabrinuti za položaj Srba koji žive u Crnoj Gori. To je, dame i gospodo poslanici, trećina građana Crne Gore, najmanje trećina građana Crne Gore. U Evropskoj uniji se digne kuka i motika kada se bilo koji pripadnik nacionalne manjine u Srbiji požali na svoj status, pa se u Savetu Evrope raspravlja o položaju Mađara, pa se pokreće pitanje Rumuna, pa se pokreće pitanje Albanaca na jugu Srbije. A šta je sa trećinom građana Crne Gore koji su Srbi po popisu, a koliko će ih tek biti ukoliko se promeni ovaj zakon? Da li ste vi svesni da je na sledećem popisu moguće da će narod koji ima najveći broj pripadnika u Crnoj Gori biti srpski narod, ako donesemo ovaj amandman, odnosno ako izglasamo amandman koji ste predložili? Zato vas molim da ovom pitanju ne prilazimo stranački. Ovde izlazimo svi mi iz političkih stranaka i govorimo o tome kao da je to naš stranački politički program. Nije, ovo je nacionalno i državno pitanje. Šta to znači? I mi smo podneli amandman koji je nama predložila Srpska lista, ja sam ga potpisao kao predsednik SPS i glasaćemo za ovaj zakon samo ukoliko se prihvate ti stavovi. Ne mora ta formulacija, ne mora taj amandman, neka se prihvati ono što traže Srbi iz Crne Gore. Mislim da je to obaveza i ove vlade Republike Srbije. U suprotnom, nećemo glasati za ovaj predlog zakona o državljanstvu. Inače, zalažemo se da u odnosima sa Crnom Gorom postoji princip reciprociteta. Crna Gora je u ovom slučaju nezavisna država. Ako ona ima odnos prema Srbiji koji nije prijateljski, Srbija je ne može smatrati za svog prijatelja. Da li će Crna Gora nama biti prijatelj ili ne, ne sme da zavisi od toga da li su funkcioneri i članovi državnog rukovodstva Srbije iz Crne Gore, nego kakav je odnos Crne Gore prema Srbiji i srpskom narodu, kao i prema rešavanju najvažnijeg srpskog državnog pitanja, a to je pitanje Kosova i Metohije. Ako crnogorski zvaničnici kažu da se raduju što su imali prilike da razgovaraju sa premijerom susedne države, sa Čekuom, ako kažu da će Crna Gora biti neutralna po pitanju Kosova i Metohije, da li taj stav treba da naiđe na oduševljenje Srbije i Srbija treba da bude srećna što Crna Gora nije na strani Albanaca?! Još jednom ću ponoviti ovde, u ovoj skupštini - ima li srpske i crnogorske istorije u kojoj su drugi neprijatelji, osim onih koji su danas crnogorskim rukovodiocima prijatelji? Čitave epopeje, odiseje su pravljene na temu junaštva Crnogoraca u odnosu prema Turcima, Albancima, Hrvatima, Muslimanima i svima ostalima tamo. Odjednom, svi oni postadoše veći prijatelji crnogorskom rukovodstvu od Srba. Možda imaju više para, možda su to putevi droge, možda su to putevi nelegalnog šverca oružja, šverca cigareta i svega ostalog. Međutim, postoji nešto dublje, a to je da će se u Crnoj Gori, ovim povodom, možda po ko zna koji put, izazvati veliki sukob između građana Crne Gore, između onih koji su za bliske odnose sa Srbijom i onih koji su za neprijateljske odnose sa Srbijom. U jednom se slažem sa gospodinom Batićem, da treba imati reciprocitet u odnosima sa Crnom Gorom. To znači da treba tražiti od Vlade Crne Gore da državljani Srbije koji imaju prebivalište na teritoriji Crne Gore mogu da dobiju, ako tako žele, crnogorsko državljanstvo, kao što državljani Crne Gore koji su imali prebivalište, pre godinu ili dve, u Srbiji imaju pravo da dobiju srpsko državljanstvo. S druge strane, mislim da je veoma bitno da Srbija ima odnos kakav je po Ustavu, a to je da brine o Srbima van Srbije. Naš amandman se ne odnosi samo na Srbe u Crnoj Gori. Ovo je prilika da se promeni zakon i ukoliko je Vlada Republike Srbije zaista predložila ovaj amandman, koji je, između ostalog, bio jedan od predmeta svenarodnog izjašnjavanja i popisa ljudi koji ovde žive, a poreklom su iz Crne Gore, mi ćemo to podržati. Suština te ideje jeste da svi Srbi, znači, ne odričući se državljanstva koje trenutno imaju, imaju pravo, i bez prebivališta, da dobiju srpsko državljanstvo. Zašto to pravo ne bi imali, kada se dobro zna da se u svetu državljanstvo dobija po dva principa - po principu krvi i po principu tla, odnosno teritorije. Naravno da postoje savremeniji izrazi, ali pitanje državljanstva niste vi izmislili juče, već je to pitanje koje postoji vekovima. Znači, Srbi, kojih ima malo, koji su podeljeni i kojih, možda, danas u svetu ima više nego što ih ima ovde, Srbi i Srbija koju danas, možda, više vole Srbi u svetu nego Srbi ovde, pa čak i u ovom parlamentu, ne smeju da dozvole toliki luksuz da se ne da pravo na srpsko državljanstvo. Sada će se neko ovde naći i reći - oni će glasati za ovu ili onu političku stranku. Pa šta? Pa, čekajte, tako ste došli na vlast. Kako vas nije sramota da sada govorite o tome? Jeste li mitingovali? Niste ispod Belog anđela, gospodine Batiću, ali ste imali druge svece i druge vladike koji su vam pomagali i tada vam nije smetalo da se sakrijete ispod njihovih mantija. Sada vam smetaju vladike koje se zalažu za bratske odnose između Srbije i Crne Gore. Nije vam smetalo da zovete patrijarha da vas vodi po demonstracijama ovde, ulicama Beograda, a sada govorite o tome, o nekakvim mitinzima. Bolje da se ispod Belog anđela skupljaju mladi socijalisti nego mladi demohrišćani, jer bi se neki okretali u grobu. U svakom slučaju, SPS će podržati ovaj predlog zakona o državljanstvu, ukoliko se kao njegov sastavni deo nađe ovaj amandman, koji, istina, još nismo dobili ovde, u skupštinskoj proceduri, ali koji će štititi prava pripadnika srpskog naroda ma gde oni živeli. Znači, ne odričući se državljanstva koje trenutno imaju, da dobiju pravo na srpsko državljanstvo. Mislim, u svakom slučaju, da Vlada Republike Srbije treba oštrije da reaguje na sve izjave koje dolaze iz Crne Gore. Ali, Crna Gora nije predmet današnje rasprave. O Crnoj Gori i o odnosima Srbije i Crne Gore treba da se razgovara mnogo ozbiljnije. Zašto neko ovde misli da je ovo zloupotreba Srba van Srbije? Čekajte, nije primer zloupotrebe Albanaca na jugu Srbije kada Riza Halimi izađe ovde i kaže da podržava Ahtisarijev plan?! Ne, to nije zloupotreba. To je njegovo demokratsko pravo, da podržava cepanje Srbije. To jeste pravo. Kako vam onda to ne smeta? Zašto ne izađoste da kritikujete Rizu Halimija, nego kritikujete oni koji predlažu da Srbi u Crnoj Gori imaju srpsko državljanstvo, ili ne Srbi u Crnoj Gori, neka imaju srpsko državljanstvo Srbi iz Čikaga koji vas dovedoše na vlast 2000. godine. Govorite o tajkunima. O kojim, bre, tajkunima vi govorite? Ima li neki tajkun od koga niste uzeli pare da dođete na vlast 2000. godine, koji je davao pare da bi se zaštitio, pa se prešao, jadan, davao vam je pare i nije se zaštitio? Sada, za te vaše tajkune koji su vas finansirali ne vredi da tražite državljanstvo, treba negde da traže azil. U svakom slučaju, o tome ćemo kada dođe na red ovaj zakon o duvanu, jer ima dosta toga. Mi smo tražili anketni odbor o duvanu još pre nekoliko godina, zajedno sa Demokratskom strankom Srbije. O tome niste hteli da pričate tada, a sada ćete, možda. Znači, odnosi sa Crnom Gorom su apsolutno nebitni za ovu tačku dnevnog reda. Reč je o pravu Srba da imaju državljanstvo. Neko će reći da moraju da imaju sva ostala prava. Naravno, to se mora urediti, i sva prava i obaveze koji proizilaze iz državljanstva moraju da se urede. To ne znači da će u isto vreme, pošto se neki sada plaše kako će neko glasati i da li će glasati itd., odnosno ne mogu da verujem da se neko plaši zbog toga kako će glasati Srbi iz dijaspore ili iz Evrope. Pa, oni su u Evropi. Vi hoćete da uđete u tu Evropu, a plašite se glasova Srba iz Evrope. Pa, za koga će da glasaju? (Dragan Todorović, s mesta: Za SRS.) Neće za SRS, glasaće za SPS, jel tako?
Za reč se javio poslanik Vladan Batić, Izvolite, gospodine Batiću.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, nisam se bavio likom i delom episkopa mileševskog, gospodina Filareta, samo sam pomenuo da je juče, a propo diskusije o izmenama Zakona o državljanstvu, jedan raspoloženi ministar, veseli, u više navrata rekao, sve pozivajući se na svetosavlje, na hrišćanstvo, na praštanje, na pomirenje, da Crnu Goru treba samo stiskati i stiskati i ona će na pritisak popustiti. To je jedna nakaradna politika. Naravno, nisam se bavio likom i delom vladike, pošto je to pomenuo gospodin Dačić, koji je svojevremeno idolopoklonicima, bezbožnicima, omogućio da drže miting, pod pokroviteljstvom Gorana Perčevića, ispod ikone ''Belog anđela''. Nisam se baviovladikom koji je na RTS-u, ondašnjoj TV ''Bastilji'', pod pokroviteljstvom, takođe, doskorašnjeg potpredsednika SPS-a, u jednoj ruci držao lobanju, a u drugoj mitraljez, kao krunski dokaz svetske zavere protiv srpstva i srpskog naroda. Nisam se bavio vladikom koji ima i te kakve veze sa danas spominjanim džipovima, a pogotovo džipovima Vilijama Vokera. Nisam se bavio vladikom koji je 22. septembra 2000. godine, u vreme izborne ćutnje, na TV ''Politika'' osuo drvlje i kamenje na tadašnju opoziciju, veličao Miloševića, idolopoklonika, što ne sme da čini jedan vladika. Nisam ronio krokodilske suze, nisam se bavio ni time da li je korektno ili nekorektno od vlasti u Crnoj Gori što ne može da održava službu i u onom delu svoje parohije koji pripada Crnoj Gori. Ako počnemo time da se bavimo, onda nam treba čitavo zasedanje ove skupštine. Problem je kod nas što se sve brzo zaboravlja, što se zaboravlja preko noći, kao - svi smo mi naši i nema veze, to je vladika, u ime svetog Save i Gospoda, može da čini šta god hoće. E, pa, nije tako. To je antihrišćanski. To je protiv svetosavlja. To je protiv pravoslavlja. Ponavljam, pošto se ovde amnestira i abolira sve, onda su oni poput njega izuzeti od svake odgovornosti i za to imamo sijaset dokaza. Ponosim se, naravno, što sam demohrišćanin i predsednik DHSS-a i nemam nikakve iluzije u pogledu zalaganja za ono što treba da predstavlja moderni građanin Srbije ili, ako hoćete, Srbin. Pominjane su ovde lične karte itd. Pre dvadesetak dana, sa čovekom koji je po nacionalnosti Srbin, državljanin Srbije, prijavljen je sa prebivalištem u Herceg Novom, putovao sam kolima podgoričkih tablica u Hrvatsku. On je na granici pokazao ličnu kartu, to je pravilo svih zemalja EU. Nije morao da pokaže pasoš, kao što sam ja morao da pokazujem pasoš pretprošle države, SRJ, nego ličnu kartu koja je izdata u Herceg Novom. Svi mi imamo neke traume i probleme u prošlosti. Tamo su vređali, ne znajući ko je u kolima, u Hrvatskoj; videli su podgoričke tablice, koje im smetaju, jer su Crna Gora i građani Crne Gore, bez obzira na to koje su nacionalnosti, u određeno vreme učestvovali, pod pokroviteljstvom JNA, ili kako se već zvala, u tim operacijama za koje ih optužuje i osuđuje Hrvatska. Hajde malo da razmišljamo unapred i da se ne vraćamo neprestano unazad, jer to vraćanje unazad za mnoge može da bude veoma neprijatno.
Hvala, gospodine Batiću.
što se tajkuna tiče, završavam, tačno je da su pojedini tajkuni, miljenici vladajuće koalicije, prijavljeni u Crnoj Gori. Tamo, tobož, plaćaju, odnosno ne plaćaju porez, a ovde zgrću milione. Baš je dobro da vidimo kakav će njihov status ubuduće biti. Hvala.
Hvala, gospodine Batiću. Povodom Poslovnika se prvi javio narodni poslanik Zoran Krasić, pa narodni poslanik Nataša Jovanović. Dačiću, sedite trenutak samo, sedite u prvi red ovde, sedite pored ministra Jočića, molim vas, biće lepo tu. Izvolite, gospodine Krasiću.
Pozivam se na član 101. i 104. Poslovnika Narodne skupštine. Nemam ništa protiv što gospodin Batić zdušno zastupa stavove DPS-a u Srbiji. To je vaše legitimno pravo. Vi možete da zastupate i stavove Havijera Solane, na to smo već navikli odavno. Imamo i mi pravo da vas kritikujemo, jer vi nemate automatsko pravo na istinu, niti na tačnost. Sada, radi publike, moram da pokažem nešto što apsolutno nije tačno, a što je rekao gospodin Batić. Šta to nije tačno? To što napada vladiku Filareta zbog nekog intervjua na TV ''Politika'', u septembru 2000. godine, iz prostog razloga što je vladika bio u pravu. On je znao da ste vi pučisti. Srbija je jedina država u kojoj pučisti imaju pravo da sebe nazivaju demokratama. Kakvi ste pučisti? Pitajte Tima Maršala, pitajte Dragana Bujoševića, koristim ja te njihove knjige, to njihovo štivo, sve novinske članke u kojima ste se hvalili kako ste iz pet pravaca, sa naoružanjem, autobusima, s masom ljudi, s parama, s prevarenim narodom dolazili, a niste dolazili zbog izbornih rezultata, vi ste došli da uzmete vlast. Naravno, to koristimo u sudskom postupku kao krunski dokaz protiv DOS. Stalno ću da vam pominjem, vi ste pučisti. Vi, suštinski, ne ispunjavate uslove da učestvujete u demokratskom bloku, jer ne priznajete demokratske standarde, vi ne znate šta su demokratske tekovine. Pogrešno vas je naučio tata. Ne idu zajedno demokratija i tri zapaljena futera, kako reče gospodin Batić. Ne može. Vaše osvajanje vlasti nije bilo rezultat izbora, nego sile, nasilja, po nalogu iz inostranstva. Gospodine Batiću, u onim državama gde se kaže da dominantni deo populacije čini pravoslavno stanovništvo, ne postoji naziv demohrišćanska partija. Ona je karakteristična za one države koje gravitiraju rimokatoličkoj crkvi po svojoj populaciji i oni su naslednici nečega što se nekad zvalo katolička akcija. Nemam ništa protiv toga što ste vi izabrali taj naziv, to vam ne osporavam, nego, pošto se predstavljate da ste vrlo upućeni u neka verska pitanja, ovo je čisto političko pitanje, verovatno biste morali da znate šta se sve dešavalo. Ako želite da znate ko u Evropi zastupa Vatikan, onda znajte da u nazivu te stranke stoji ''demohrišćanska'', a sada se sve češće javljaju i pod nazivom ''narodne stranke''. Stoga vi, levičari, desničari, nacionalisti, koji se predstavljate i koji u Savetu Evrope i u drugim institucijama pripadate bloku narodnjaka, malo povedite računa o tome čije zajedničke interese zastupate.
Hvala, gospodine Krasiću. Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović, pa narodni poslanik Ivica Dačić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Mrkonjiću, javljam se po Ustavu Republike Srbije, što je najviši pravni akt u našoj zemlji, naročito zbog onih koji su, vršeći za vreme dosovske vlasti državne funkcije, na čelu ministarstava, morali da znaju šta sadrži prethodni i ustav koji smo proglasili prošle godine na Mitrovdan, a konkretno se tiče člana 43. Ustava koji govori o slobodi izražavanja misli, savesti i veroispovesti. Reklamiram član 100. Poslovnika, zbog izlaganja gospodina Batića i činjenice da je on, govoreći malopre, povredio Ustav Republike Srbije i član 43, on bi to morao da zna, zato što se sloboda misli, savesti, uverenja i veroispovesti garantuje Ustavom Republike Srbije. Stav 2. tog istog člana govori, gospodine Batiću, da niko nije dužan da se izjašnjava o svojim verskim i drugim uverenjima. Onim svim što ste govorili malopre, pominjući visoka sveštena lica Srpske pravoslavne crkve u Srbiji, vi ste, gospodine Batiću, uvredili ne samo moja verska osećanja, nego i osećanja svih građana Srbije koji slobodno izjašnjavaju svoju pravoslavnu veroispovest. Dakle, slobodna sam da vam kažem da sam pravoslavna Srpkinja, ali, isto tako, da vas upozorim, trebalo bi to da znate, ako ste Srbin pravoslavac, a tako se izjašnjavate, ili ste bar nekoliko puta to sa skupštinske govornice rekli, da nije pravo nas pravoslavnih Srba i današa vera, koja je jedna od najplemenitijih, ne propoveda da na bilo koji način govorimo o verskim licima, bez obzira na to da li je to svešteno lice koje kod vas dolazi, ili je u pitanju preosvećeni vladika, kao što je vladika Filaret, koji je prošao kroz najgore moguće muke da bi izborio pobedu za srpski narod. Jer, to nije bio atak na administrativnu granicu ili administrativnu zabranu, nego na SPC, a time je crnogorska separatistička vlast atakovala na čitav srpski narod, složićete se. Prema tome, moj vam je savet da više nikada, ni na jednom mestu, ne kažete da se bavimo onim ili ovim vladikom. Srbi, pravoslavni, to ne rade. Oni poštuju svoju veru. Nije naš posao da se bavimo sveštenim licima, već da verujemo u Gospoda Boga i da na svoj način ispovedamo svoju veru, kako nam to Ustav dozvoljava.
Narodni poslanik Ivica Dačić.
Hvala, gospodine Mrkonjiću. Lepo je videti socijalistu da predsedava Skupštini. Odmah se oseća rast demokratske atmosfere, od kada ste preuzeli rukovođenje Parlamentom. To ne znači da sada ne mogu da kritikujem, iako ste vi predsedavajući. Javio sam se zbog onoga što je rekao gospodin Batić. Znate šta, mi možemo politički da se razlikujemo, ali ne treba da se vređamo. Prvo, ne znam da li je to za vas neka uvreda, ali čak i da u Srbiji postoji neko ko ne veruje u Boga, a verovatno postoji, evo, javlja se profesor Mićunović, znači, to sa sociološkog aspekta, u svakom slučaju, pravo na veroispovest je zagarantovano Ustavom. Gospodine Batiću, vi ste malopre rekli da su se ispod ikoneokupili bezbožnici, misleći na mlade socijaliste. Želim da vam kažem da sam ja, kao predsednik SPS-a, kršten onda kada je bilo vreme, a ne, kao neki vaši, posle 5. oktobra 2000. godine, za koje čak i vladike i mitropoliti koji su ih krstili kažu da se kaju što su ih krstili. To se ne čini zbog toga da bi se pokazalo koliko ste moderni, nego zbog toga što je to pripadnost sopstvenom narodu, našem narodu i našoj crkvi – Srpskoj pravoslavnoj crkvi. Zaista mislim da ste vi pogrešno informisani. Ne znam da li mi verujemo u istog Boga. To je, možda, znak pitanja. Na ovakav način nemojte da delite poslanike. Čak i ako se neko ne moli Bogu, već se klanja ili radi bilo šta drugo u skladu sa svojim verskim običajima i u skladu sa svojom veroispovešću, to nije razlog da se ovde na takav način međusobno kritikujemo. Siguran sam da gospodin Batić to nije rekao zlonamerno, zato što pretpostavljam da je to rekao u žaru političke borbe. Samo bih ga podsetio da mi više nismo na vlasti. Gospodine Batiću, vi se sada borite sa onima sa kojima ste zajedno došli na vlast 2000. godine, koristeći mnoge vladike, mitropolite, pa čak i patrijarha, koji vam tada nisu smetali. Tada vam nije smetao miris tamjana, a sada vam smeta. O tome je govorio gospodin Čanak u nekim novinama. Čini mi se da je rekao, citiraću ga: ''U vreme Miloševića su narodu navirale suze na oči zbog suzavca, a sada zbog mirisa tamjana''. Ne verujem da vam je tada to smetalo. Tražili ste da zaseda Sinod, da vam predvodi demonstracije. Kad god je bilo gusto na ulicama Beograda, trebalo je da ide neko svešteno lice, da bi bilo paravan itd. Što tada ne rekoste da ne mogu te i te vladike da dođu? Uostalom, samo čekam da donesete, čudi me da to niste uradili posle 5. oktobra 2000. godine, jedan zakon o vladikama i o Sinodu SPC. Mislim da bi bilonajbolje da je kadrovska komisija DOS-a utvrđivala ko će biti na funkcijama u SPC. Verovatno bi mnogi od vas bili kandidati za vladike, neki i za samog patrijarha, a neki i za Vaseljensku patrijaršiju.
Vreme, gospodine Dačiću.
U svakom slučaju, nemojte da se bavite tim pitanjima i da raspirujete međuverske sukobe i unutarverske sukobe, jer i dalje mislim, bez obzira na to da li se molimo istom bogu ili ne, nisam siguran ni da li volimo tog istog boga podjednako, da taj Bog sve nas voli podjednako. U svakom slučaju, moramo da živimo ovaj život, koji živimo ovde u Srbiji, jedni pored drugih, a vi govorite o tome da su neki bezbožnici.
Vreme, gospodine Dačiću.
Ako mislite na neke koji su zabranjivali Crkvu, ako mislite na neke koji su palili crkve, koji su rušili crkve, koji su maltretirali sveštenike, nema ih među pripadnicima SPS-a. Gde ih ima? Pogledajte se sami, u vašim redovima i među DOS-om su najveći komunisti iz onog vremena posle 1945. godine. Hvala vam.
Po Poslovniku, narodni poslanik Vladan Batić.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, nisam imao nameru da vređam bilo čija verska ili religiozna osećanja, ili da vređam ona prava koja svi građani Srbije imaju po toliko dragom vam Ustavu, koji se izglasavao nekoliko dana, a negde se još glasa za njegovo potvrđivanje. Ako se već bavite Srpskom pravoslavnom crkvom, setićete se one krilatice - da smo svi mi Srpska pravoslavna crkva, da je srpski narod Srpska pravoslavna crkva. Prema tome, to što neko može da kaže za neko svešteno lice, vladiku, episkopa, mitropolita, određene stvari, to niti je jeres, niti je greh, niti je vređanje verskih osećanja bilo koga. Pomenuo sam nešto što se odnosi na vladiku, ili episkopa mileševskog, gospodina Filareta. Mogao sam još mnogo, mnogo više, ali iz razloga pristojnosti nemam nameru da se bavim njegovim likom i delom. Ne mogu se ljudi koji se kriju iza mantije oslobađati od odgovornosti, od odgovornosti za pedofiliju, od toga što se slikaju za časopis ''Glorija'' na šest strana i pokazuju svoj zlatni tron, od toga što imaju agenciju za poslovnu pratnju, od toga što su trgovali ukradenim džipovima, od toga što su činili brojna krivična dela. Znači, to nema nikakve veze sa verskim osećanjima. Takvi ljudi su problem i za pravoslavlje, i za svetosavlje, i za Srpsku pravoslavnu crkvu. Ja sam o ovom mitingu pisao patrijarhu Pavlu dosta davno, objavio je celo pismo "Glas javnosti", naslov je bio "Suza u oku Belog anđela". Postoje ljudi koji su bezbožnici, ne samo u religioznom značenju te reči, nego oni koji ne poštuju nikog i ništa, ne veruju ni u kakve vrednosti i krše sva pravila. O tome sam ja govorio. Pomenuto je da sam nastupao po nalogu, čini mi se da je to rekao gospodin Krasić, Havijera Solane. Gospodo, u vreme NATO intervencije, ja sam, predsednik DHSS-a, Vladan Batić, podneo krivičnu prijavu tadašnjem glavnom tužiocu Haškog tribunala Luiz Arbur, kada je spaljen onaj voz u Grdeličkoj klisuri, protiv Havijera Solane i protiv Vesli Klarka. Čak je i režimska "Politika" to objavila, jer im je to tada odgovaralo. Nisam nikad govorio u ime DPS-a, niti, čak, znam strukturu DPS-a. Naprotiv, DHSS i ja kao njen predsednik godinama smo se borili da se održi referendum u Srbiji i da građani Srbije odluče da li prvi imaju loptu, a ne da stalno lamentiramo nad nekom prošlošću. To se nije dogodilo i zato nam se sve ovo danas događa. Samo pozivam na oprez, na lekcije iz tih neprijatnih iskustava iz prošlosti, da opet ne pravimo iste greške, jer se plašim da nas ova diskusija i ovaj predlog zakona vodi u pogrešnom smeru. Hvala. Samo još jedna sekunda. Pošto je pomenut RTS, tražim od predsednika Skupštine da se na dnevni red stavi inicijativa oko 20.000 građana, ja sam bio prvi potpisnik te inicijative, za ukidanje TV pretplate. To je protivustavno. Podneli smo inicijativu i Ustavnom sudu, ali nema Ustavnog suda. A RTS svakog dana preti građanima - platite, ako ne platite, itd. Osamdeset posto ljudi ne želi da gleda RTS. U Srbiji nije stvar idilična, pa da glavna emisija bude "48 sati svadba". Ljudi su u problemu, u egzistencijalnim problemima, a treba da plaćaju TV pretplatu za ono što ne koriste i samo zato što imaju strujomer. To je nešto što je sramno i što brzo treba da se promeni. Hvala.
Hvala, gospodine Batiću. Replika, narodni poslanik Zoran Krasić.
Ja ću da iskoristim priliku da malo podsetim gospodina Batića na neke činjenice, ovo su surove činjenice o kojima ću pričati, ali i da građane Republike Srbije podsetim na neke ruže stvari koje su se dešavale od strane Evropske zajednice u to vreme, sada, po nekom kontinuitetu, Evropske unije. Potpuno mi je jasno divljenje gospodina Batića politici Havijera Solane. Mene to ne iznenađuje. Ali, Havijer Solana je ona osoba koja je vodila NATO, koja je potpisala odluku i dala nalog da se bombarduje Republika Srbija i da se, navodno, kao kolateralna šteta, ubijaju civili, bez bilo kakve rezolucije Saveta bezbednosti. Naravno da je u to vreme država Srbija morala da pokrene postupak protiv onih koji su naredili da se ubijaju građani Republike Srbije. Kada su pučisti došli na vlast, zašto bi pučisti primenjivali propise ili zakone, Batić, Đinđić i kompanija naložili su tužiocu da odustane od krivičnog gonjenja, jer kako oni da primaju na aerodromu Havijera Solanu kao, u to vreme, već osuđeno lice, pošto je bila doneta prvostepena presuda. Odustalo se od krivičnog gonjenja i tako su kriminalci ostali poželjni gosti iz inostranstva. To je ta cela priča. Gospodin Batić je zaboravio još jednu stvar da kaže. Veliki broj organizacija u svetu je tokom bombardovanja Republike Srbije tražilo od, u to vreme, tužioca, gospođe Luiz Arbur, da se ispita kampanja bombardovanja i da se utvrdi da li postoji krivična odgovornost nekih iz NATO-a, u smislu odgovornosti pred Haškim tribunalom. Na 29 stranica, gusto kucanih, napravljen je konačni izveštaj komisije stručnjaka Tužilaštva Haškog tribunala. Analizirali su 42 slučaja, između ostalog, uzeću dva vrlo karakteristična - bombardovanje zgrade RTS-a i, recimo, mosta u Varvarinu. Uz konstataciju da NATO nije hteo da sarađuje prilikom isleđivanja i istrage, da nisu hteli da dostave dokumentaciju, da daju izjave, da se na bazi nekih javnih izjava NATO-a tokom bombardovanja moglo doći do nekih činjenica, ti veliki eksperti Tužilaštva Haškog tribunala su zaključili da je, eventualno, učinjen zločin protiv mira, ali on nije u nadležnosti Haškog tribunala, te izostaje krivično gonjenje. Znači, izveštaj komisije Tužilaštva Haškog tribunala nedvosmisleno pokazuje da su počinjeni najteži zločini. Zločin protiv mira, gospodine Batiću, od toga ne postoji veći zločin. Vi ste te zločince primali i izostalo je njihovo krivično gonjenje pred Haškim tribunalom zato što ne postoji član - zločin protiv mira. To je surova istina. Na kraju, pošto ste vi završili nečim da malo relaksirate publiku, da završim i ja tako. Imali smo jednog ministra inostranih poslova koji je pričao neke gluposti, kaže - više od autonomije, a manje od nezavisnosti. Niti žena, niti devojka, niti riba, niti žena, a nedavno nas oduševi gospodin Tadić, koji kaže - mi hoćemo u Evropu, ali i Kosovo i Metohiju u sastavu Republike Srbije. Znači, mi hoćemo kod onih koji se zdušno zalažu da se po svaku cenu otme Kosovo i Metohija, bez obzira u kojoj varijanti, da li sa prelaznim ili bez prelaznih varijanti, a to u prevodu znači – tražimo nešto od svog neprijatelja, čime svoj mazohistički duh želi da prenese na celu populaciju, na jedan ceo narod. Ako je mazohista, neka se zatvori u kuću, neka zove nekoga da ga mlati, da ga bije, neka uživa u tome, ali zašto da uživa u tome ceo narod. Vidite kakve spodobe imamo na političkoj sceni, a to je samo zbog toga što su na vlasti pučisti, a ne ljudi koji su došli na vlast voljom naroda, koji su poštovali demokratsku proceduru.
Hvala, gospodine Krasiću.
Samo da vas podsetim, gospodine Mrkonjiću, 2003. godine, velika grupacija je bila toliko silna da je negirala sve postulate demokratije u ovoj zgradi. Kada se demokratija uništi u Narodnoj skupštini, onda ne postoji ni zakon, ni pravda u celoj državi. Pučisti su duboko u suprotnosti sa zakonom, Ustavom i demokratijom i zato mi šepamo i ovih sedam godinaimamo problema, jer nas vode pučisti, a ne ljudi spremni da vrše vlast.
Hvala. Po Poslovniku, Jovan Damjanović, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, slušajući izlaganja mnogih kolega ovde, hteo sam samo da kažem nešto povodom Filareta mileševskog. Toliko smo neprimerenog ovde slušali i čuli. Smatram da je crkveni velikodostojnik, kao što je Filaret, zadužen, upravo, da obilazi svoj srpski narod, da obilazi svoje srpske pravoslavne crkve, da okuplja svoj narod, da propagira, upravo, pravoslavlje. Zameramo Filaretu iz ranijih godina, vremena, šta je radio. Ima dosta toga što je urađeno, kada pogledamo unazad, što su mnogi uradili protiv interesa ove države, i to ne pominjemo, a tiče se globalnih interesa naše države. Filaret je išao tamo jer je njegova dužnost, svih velikih crkvenih dostojnika, da obilazi svoj narod, svoju crkvu i da propagira pravoslavlje. Ne vidim čemu sada buka oko jednog čoveka koji je položio svoj život da bi obišao pravoslavnu crkvu, svoje pravoslavlje i narod. Mislim da to gospodin Filaret ne zaslužuje. On je položio sopstveni život da bi obišao ono što sam rekao, a to je crkva i pravoslavni narod. Ukoliko takvim ljudima i dalje zameramo što pravoslavlje propagiraju tamo gde je srpski narod, to je strašno i za nas, i za Srbiju i srpski narod.
Reč ima narodni poslanik Nenad Čanak, a neka se pripremi narodni poslanik dr Đorđe Mamula.
Dame i gospodo narodni poslanici, treba reći neku reč zbog čega smo se okupili, a to je Zakon o izmenama i dopunama Zakona o državljanstvu Republike Srbije, jer se sve ovo što smo do sada slušali mahom pretvorilo u ponovno dokazivanje stepena patriotizma i ko je veći Srbin i pravoslavac. U zakonu o kojem sada pokušavam nešto da kažem, u članu 16. Predloga zakona, kaže se: ''Državljaninom Republike Srbije, u smislu ovog zakona, smatra se i crnogorski državljanin koji je na dan 3. juna 2006. godine imao prijavljeno prebivalište na teritoriji Republike Srbije, ako podnese pismenu izjavu da se smatra državljaninom Republike Srbije i zahtev za upis u evidenciju državljana Republike Srbije.'' Pismenom izjavom da se neko smatra državljaninom Republike Srbije, on će to, ovim putem, i postati. Ono što je u suprotnosti s elementarnom logikom, s elementarnim demokratskim načinom razmišljanja, jeste upravo to što se time otvara mogućnost da bez bilateralnih sporazuma sa Republikom Crnom Gorom, recimo, a ne samo sa Crnom Gorom, niz ljudi postanu državljani Srbije, dok sunarodnici, ljudi čija je ona matična država, ne mogu da postanu državljani te druge države. Rečeno je ovde, na moje iznenađenje, da je državljanstvo papir kojim će ljudi koji se osećaju Srbima dokazivati svoje srpstvo i dobro će se osećati. Ne bih to tako nazvao, iz jednostavnog razloga što državljanstvo podrazumeva i set prava. U tom setu prava, sasvim sigurno, stoji i pravo glasa. Da li je demokratski, dame i gospodo, da neko odlučuje o tuđoj sudbini na način na koji neće snositi posledice svoje odluke? Dakle, to bi značilo da ljudi koji žive, da li u Crnoj Gori, da li na Novom Zelandu, imaju mogućnost da glasaju o tome kako će se živeti u Srbiji. To je apsolutno u suprotnosti sa zdravim razumom, jer je to pitanje ko će upravljati onim novcem koji se prikuplja od građana ove zemlje. Znači, neko drugi, po svojoj etničkoj pripadnosti, treba da upravlja novcem građana i državljana, ljudi koji ovde žive i ovde plaćaju porez. Samim tim se, zbog nekakvog kvazipatriotizma, daje u ruke nekoga ko nije doprineo budžetu Republike Srbije da odlučuje ko će u njemu učestvovati. Zbog toga je to antidemokratski i zbog toga se takav zakon ne sme prihvatiti. U više navrata, ovde je spomenuta Republika Crna Gora. Reći ću da mi je zaista čudnovato kada ljudi ovde govore o nekakvoj neprijateljskoj državi ili o nekom neprijateljstvu sa Crnom Gorom. Podsetiću vas, Crna Gora je jedina, valjda, međunarodno priznata država u koju možemo, kao građani ove i ovakve Srbije, da uđemo sa ličnom kartom. Republika Srpska nije država, nego kvazidržavna tvorevina. Probajte da sletite avionom u Sarajevo, pa nećete moći da uđete na teritoriju Bosne i Hercegovine samo sa ličnom kartom. Upravo zbog toga, morate voditi računa kada promišljate poziciju Crne Gore, jer u Crnu Goru, zahvaljujući upravo tom rukovodstvu Crne Gore o kome se iznose mnoge uvrede s ove govornice, mi smo u poziciji da možemo da uđemo samo sa ličnom kartom. Tačno je ono što je govorio gospodin Vučić, žao mi je što nije ovde, da se iz Slovačke u Mađarsku, tj. iz Mađarske u Slovačku ulazi sa ličnom kartom. Da, ali ne zbog toga što su postignuti ne znam kakvi odnosi između Mađara u Slovačkoj i Mađara u Mađarskoj, nego zato što su Slovačka i Mađarska istovremeno ušle u Evropsku uniju i samim tim uzajamno ukinule vize i pasoše. To je put za koji, ako hoćemo zaista njime da idemo, treba da se iskreno opredelimo, a ne da se, s jedne strane, priča o nekakvom pridruživanju Evropskoj uniji, a, s druge strane, nijedan korak u tom pravcu Vlada dr Vojislava Koštunice ne čini. Moram samo da korigujem kolegu Dačića kada me je citirao.Ja sam doslovce rekao sledeće - mi smo u Miloševićevo vreme plakali od njegovog suzavca, a sada ćemo plakati od Koštuničinog tamjana. Zbog nekih ćemo, inače, i zapomagati na glas, ali ne bih sada o tome da pričam. Znači, u pitanju su notorne stvari koje moramo imati u vidu. Primera radi, pitanje nastupa ljudi iz Kabineta dr Vojislava Koštunice. Imamo li nekog iz Kabineta? Neka se javi, nagradno pitanje. Nemamo, zahvaljujem. (Aleksandar Vučić, s mesta: Evo, stigao sam.) Imamo? Vi ste iz kabineta prof. Vojislava Šešelja. Ajde bar iz nekog kabineta nekog da imamo. Znači, u pitanju je sledeće, iz Kabineta dr Vojislava Koštunice se oglasio savetnik koji je rekao da je pravi problem, govoreći o nemogućnosti ulaska episkopa Filareta na teritoriju Crne Gore, samovolja jedne kvazidržave, stvorene u naletu separatizma na prostoru bivše SFRJ, koja misli da svoju kvazidržavnost može ispraviti time što će trenirati strogoću. To kaže taj Aleksandar Simić. ''Ta država ne želi samo da izmisli naciju i jezik, da promeni pismo ili da stvori novu crkvu, već želi da postojeće granice eparhija Srpske pravoslavne crkve budu u granicama te kvazidržave'', kazao je Simić za beogradske medije. Moram da podsetim one koji se nisu setili toga da SPC ima eparhiju u Australiji i na Novom Zelandu, da se tamo i dalje ne ide bez pasoša i da se tamo i dalje ide kroz normalnu viznu proceduru. Zahvaljujući crnogorskom rukovodstvu, mi možemo i imamo pravo da idemo u Crnu Goru samo sa ličnim kartama, za razliku od svih ostalih zemalja u okruženju, zahvaljujući, ponavljam, štetočinskoj politici dr Vojislava Koštunice i njegovih saučesnika. Dalje, podsetiću da još uvek nemamo ambasadora u Crnoj Gori, a to je oznaka, upravo, položaja Srbije, koja se prema svom okruženju ponaša na jedan arogantan i nedopustiv način. Kada kažem Srbije, tu mislim, pre svega, na rukovodstvo, i to na Vladu dr Vojislava Koštunice i njegovih saučesnika. Mi nemamo ambasadora, podsetite se, na Cetinju, u ambasadi u kojoj je, podsetiću vas, rođen Aleksandar Prvi Karađorđević. To su vrlo važne stvari koje treba znati, da bismo znali do koje mere se, zbog dnevnog politikantstva, bacaju pod noge istorijske, više nego dobre, veze između Srbije i Crne Gore, da ne spominjem ostalo okruženje. S druge strane, iz Kabineta dr Vojislava Koštunice, njegov savetnik kaže da je Crna Gora kvazidržava, jer se ona kao država nije kvalifikovala za civilizacijske nivoe. Država koja ne poštuje osnovna ljudska prava zapisana u međunarodnim dokumentima UN i Saveta Evrope, ne može da bude država koja ima civilizacijski kulturološki nivo kao i ostale države, rekao je taj Aleksandar Simić. Postavljam jedno pitanje - ko ima pravo da Srbiju, koja je iovako već izolovana, zakucana u svoje više nego uzane okvire, koja se ne drži svog rođenog ustava, jer ću vas podsetiti da član 11. Ustava Srbije, za koji je najveći broj stranaka koje čine ogromnu većinu u ovoj skupštini glasao, glasi da je Srbija svetovna država, vodi u dalju izolaciju? Ne mogu se zbog verskih problema prekidati bilateralni državni odnosi, kao što je to učinio ministar Ilić, otkazujući samovoljno posetu Vladi Crne Gore zbog onoga što se dogodilo sa vladikom Filaretom. S druge strane, u poziciji smo da se ta i takva Crna Gora i to i takvo okruženje optužuju da su nedemokratski. Pitam vas, dame i gospodo, da li stvarno mislite da ćemo, ako se nastavi ova politika izolacije koju Srbija vodi, ako se nastavi ovo momačko i junačko nadigravanje u patriotizmu po cenu tuđih sinova i tuđih kostiju, a to će se tako završiti, ovakvih smo se igara nagledali u prošlosti, zar stvarno neko misli da će moći da nastavi da živi u zemlji u kojoj više niko neće da živi? Otkuda toliko ljudi van Srbije, a srpskog porekla? Između ostalog, zato što su stotine hiljada pobegle iz iste ovakve Srbije i "blagodeti" koju joj je donelo to nacionalno osveštenje devedesetih i njegov nastavak u liku dr Vojislava Koštunice i njegovih saradnika. Samo još jednu stvar bih rekao, koja mi je zapala, okupirala pažnju. Spominje se nekakva priča o zastavama, da li je razvijena albanska zastava na Kosovu ili nije. Nije to pitanje albanskih zastava ili čega takvog, nego je to pitanje još jednog izgovora kako da se još malo više bude patriota u ovom trenutku kada je potpuno jasno da je aktuelni režim u Srbiji potpisao već nezavisnost Kosova, a od svih nas očekuje da to ne primetimo. Od onih koji to već sada primećuju očekuje se da kažu - a šta ćemo učiniti kada se to realizuje. Šta ćemo da uradimo, dame i gospodo, osim da tvrdimo da je to međunarodna zavera. Hoćemo li da angažujemo vojsku, hoćemo li da podignemo srpske jedinice koje će poći na Kosovo da brane svetu srpsku zemlju? Da li je neko meni mogao da odgovori kada sam postavljao pitanje, još ranije, kako to da prilikom donošenja Ustava Srbije, koji je donet svim glasovima poslanika tadašnje Skupštine Srbije, koji su bili prisutni na toj sednici, a bilo ih je 242, ako se dobro sećam, kako je moguće da u Zakonu o primeni Ustava ne piše kada će biti izbori na Kosovu? Nije čak ni ona ovlašna notica ubačena - kada se za to steknu okolnosti. Niko nema program šta uraditi sa Kosovom, ako bi se Srbija vratila na Kosovo i preuzela vlast, što znači da su se svi pomirili sa tim, a ovo je još više praznoslovlja, koje služi isključivo tome da se građani Srbije, Srbi i svi ostali, dovedu u poziciju da ne razmišljaju o ključnim problemima. Ključni problem, dame i gospodo, jeste tajnost rada Vlade. Mi imamo vladu koja nas, prvo, ne udostoji da bude u Narodnoj skupštini njenih predstavnika kada govorimo o predlozima zakona. Mi imamo vladu koja krije ugovore koje je potpisala u naše ime, u ime svih nas i sve naše dece, koje će oni plaćati, bez obzira na to jesu li to ligaška, radikalska, socijalistička, demokratska ili kakva druga deca. To su sve deca koja će plaćati cenu onoga što danas radi Vlada Vojislava Koštunice sa svojim saučesnicima. Mi smo došli u poziciju da ne možemo, kao narodni poslanici, da vidimo ugovor CEFTApre ovog zasedanja. Da bismo videli, recimo, ko su potpisnici, treba da se informišemo iz nekakvih privatnih ili poluprivatnih kanala. To je odnos prema Narodnoj skupštini. Odnos prema Narodnoj skupštini je odnos prema parlamentarizmu. Odnos prema parlamentarizmu je odnos prema dobroj nameri demokratizacije u jednoj zemlji. Nemojte zaboraviti da mi drugi parlament, osim ovoga, nemamo. Šta od njega napravimo, on će takav biti. Kako ovaj parlament bude funkcionisao i koliko se bude zalagao za istinske demokratske vrednosti, pre svega, za javnost rada, odgovornost za kazanu reč, argumentaciju, a ne galamu, toliko ćemo imati onda i plodova koje ćemo sutra pobrati u demokratskom smislu te reči. Mi tih plodova nemamo, iz razloga što imamo duple standarde. U istoj ovoj skupštini, dame i gospodo, imali smo prilike da gledamo kako je gospodin Tomislav Nikolić izabran za predsednika Narodne skupštine. Najednom se podigla haranga protiv Tomislava Nikolića iz SRS, da je to propast za Srbiju. To je čista laž. Uvek sam se zalagao za to da se SRS zabrani, a njeno rukovodstvo lustrira. Tada su rekli - Nenade Čanku, Liga socijaldemokrata Vojvodine i ti ste jedna nedemokratska družina, zato što se zalažete za zabranu rada stranke. Jesmo li nedemokrate? U redu. Jel' zabranjena SRS - nije. Kako onda može, ako nije zabranjena, da bude stranka drugog reda, pa da ne može da obnaša sve funkcije u društvu? Kako je onda to moguće? Ja sam izneo moje mišljenje. Moje mišljenje je bilo manjinsko. Najedanput ispade da se svi slažu da to treba uraditi, a niko ne sme to da kaže. Upravo je tu problem Srbije sa ovim zakonom, zbog koga sve ovo i govorim, problem je u tome da ovaj zakon jasno pokazuje svoju zlu nameru još jedne manipulacije sa Srbima van Srbije, još jedne manipulacije koja će dovesti do toga da gde god su oni branjeni, na ovaj i ovakav način, kada se zemlja u kojoj su oni živeli nazivala ovakvim ili onakvim imenima, neprijateljskom i šta ja znam, na kraju njih više u toj zemlji nije bilo. Osnovni način na koji se može brinuti o dobru Srba van Srbije je razvijanje dobrih odnosa sa državama u kojima oni žive i ubrzane evropske integracije na iskrenim osnovama. To je jedini put kojim će ti ljudi moći da dolaze u Srbiju i ljudi iz Srbije da idu u njihove zemlje, bez viznih procedura, bez pasoša i bez ikakvih ograničenja. To je jedini put koji ovaj istorijski trenutak vidi. Svaki drugi put vodi u nove konfrontacije. Pogledajmo kome su te konfrontacije dobro donele. Građanima Srbije su donele samo tri puta niži bruto nacionalni dohodak nego što je bilo pre skoro 20 godina. Donele su im podele, smanjivanje životnog standarda, činjenicu da jedva 11 posto ljudi u ovoj zemlji ima pasoš, a od tih 11 ni polovina ne putuje nigde van ove zemlje. Sada vas pitam - da li neko misli da u trenucima kada cela planeta ide ka rušenju barijera, rušenju granica, kako god to nazivao i šta god ko imao protiv toga, mi treba da idemo u suprotnom smeru, uz pitanje da li treba sačuvati svoj identitet ili ne; naravno da treba, to jeste cela priča, ali taj identitet treba da bude deo opšteg identiteta čovečanstva, a ne da bude okvir kojim ćemo se ponovo zatvarati u sve manje i manje okvire. Ostali smo "grupica pingvina na santi leda", koja se sve brže i brže topi pod globalnim zagrevanjem. Razmislite o tome, dame i gospodo. Nadam se da ovaj zakon neće proći, da ćemo imati prilike da dobijemo jedan dobar, solidan i ozbiljan zakon, koji će voditi računa o istinskim državnim i nacionalnim interesima. Za kraj bih samo nešto spomenuo, pošto sam spomenuo zastave. Mi nemamo Ustavni sud i nemamo način da neke stvari raspravimo, da li su ustavne ili nisu. Ja sam hteo da donesem zastavu Vojvodine i datražim da se ovde stavi. Razlog je sledeći. Demokratska stranka, Demokratska stranka Srbije, Srpska radikalna stranka, glasale su pre manje od godinu dana za novi ustav, ovaj ovde, koji u članu 183. kaže: ''Autonomne pokrajine utvrđuju simbole pokrajine i način njihovog korišćenja''. Autonomna Pokrajina Vojvodina ima svoju zastavu i ta zastava je svugde gde god su na vlasti Demokratska stranka, Demokratska stranka Srbije i ne znam za Srpsku radikalnu stranku, jer takvih podataka nema, ali znam da je, pošto je bilo uvođenja vanrednog stanja u Zrenjaninu, ako se dobro sećam, privremenih mera, kako već zovete vanredno stanje, prinudne uprave, stečajne postupke, i nešto ste već uradili, kako god da bilo, prva stvar koja je učinjena bila da se iznese zastava Vojvodine i da se skine grb Vojvodinesa zgrade zrenjaninskog Magistrata. To je protiv Ustava i nemamo kome da se žalimo. Mi smo došli u poziciju da čak i ono što piše u ovom ustavu nikom ništa ne znači, pa čak i ministri iz Vlade kažu, da budem precizan, kaže ministar Ilić – za mene je ugovor o koncesiji iznad Ustava. Razmislite o tome, jer ako je to tako, nemojte se čuditi kada sutra neka druga vlada, vođena nekim drugim ministrima toga kova, bude hvatala po ulici ljude i na slobodnom tržištu ljudskih organa prodavala naše bubrege. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Replika, narodni poslanik Aleksandar Vučić, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, pažljivo sam slušao gospodina Čanka gore, u kabinetu gde primamo stranke, građane, u trenucima kada napustimo ovu salu, i brže-bolje sam sišao dole da odgovorim na vaše primedbe. Dakle, pokušaću nekoliko stavki gospodina Čanka da komentarišem na ozbiljan način, za koje mislim da su vrlo neodgovorni, iako ih on na prilično vickast, šaljiv i ubedljiv način saopštava. Naime, šta je to što je zabolelo gospodina Čanka u pogledu mogućnosti da neko glasa za liste u Srbiji ili za kandidate u našoj zemlji? Dakle, zašto neko ko je Srbin, a živi u Berlinu, živi u Čikagu, živi u Podgorici, Pljevljima ili u Bijeljini ili Banjaluci, ne bi mogao da glasa, zar se njega ne tiče to kakva će ta vlast u Srbiji da bude? Zar ne mislite da onoga u Bijeljini, ili Banjaluci, ili Trebinju i Pljevljima, jednako ne interesuje, kao i svakoga od nas, da mu na vlasti ne budu ni Čanak, ni Jovanović, pa ni Tadić, niti bilo ko njima sličan? Interesuje ih, i te kako, zato što bi oni želeli da žive drugačije i želeli bi da žive neuporedivo bliže Srbiji u svakom smislu reči, da znaju da njihovu maticu vode odgovorni i ozbiljni ljudi. Njihov odnos prema našoj otadžbini je mnogo odgovorniji nego odnos mnogih od nas, što pokazuju svojom pomoći i podrškom koju su davali srpskom narodu i srpskoj državi, kroz različite fondove. Vlada Srbije danas im ne vraća više od pet miliona evra, a njihovim novcem su obnovljeni mnogi mostovi na teritoriji Republike Srbije, i kod Jasike, i preko Morave, i delimično na teritoriji severne Srbije, ili Vojvodine, kako god hoćete, to je Varadinski most. Dakle, Vlada Srbije danas tim ljudima kaže – izvinite, to što ste davali novac i to što volite ovu zemlju, mi više nećemo da vam damo te pare. Zato je potrebno da se oni pitaju i da odlučuju kakva će vlast da bude u Srbiji. Što se neko plaši kome će ti glasovi da odu, zašto neko brine za koga će ti građani da glasaju. Ja sam siguran da će ti ljudi uvek umeti da izaberu najbolje. Mislim da će oni glasati za Srpsku radikalnu stranku, ukoliko nas ne lustrirate, zabranite, pobijete, šta god hoćete, u međuvremenu. Vi - ovo lustriranje, zabranu, neki su drugi pominjali ono treće. Vi ste nekada bili za vešanje zaduženi, a sada je to prešlo na ove iz Demokratske stranke. Dobro, izvinjavam se. Dakle, što se tiče lustriranja i zabrane, moram da vam kažem da razumem da to gospodin Čanak kaže onako, zabave radi, dobro mu dođe, ali to je neodgovorno, i to prema građanima Srbije. Prvo, za one koji ne znaju šta im znači to lustriranje - to znači kada ne mogu da pronađu da ste prekršili zakon, kada ne mogu da vam nađu u Krivičnom zakonu da ste krivi, da ste odgovorni za bilo šta, i ne mogu da vas oteraju u zatvor, sve preko nameštenih tužilaca i sudova. Kada ništa od toga ne mogu da vam nađu, onda kažu - sada ćemo da formiramo CK komitet i neku CK komisiju od njih deset, a neke od njih deset, uzgred da znate, ni drug Tito, svojevremeno, ne bi stavljao, takve zlikovce, da odlučuju.
Vreme, gospodine Vučiću.
Molim vas, pošto sam imao lično, molim vas da imate malo strpljenja, neću dugo.
U redu.
Oni će da odlučuju o tome ko je, po njima, kršio ljudska prava i slobode i da na takav način iz javnog život sklone ljude koji im smetaju. To je ono što oni nazivaju lustracijom. I, ko vam to govori, govore vam najveći lopovi, kriminalci i ljudi koji su opljačkali ovu zemlju, oni koji su učestvovali u privatizacijama, čitaj pljački, svih cementara u Srbiji, ''Sartida'' i svih giganata u ovoj zemlji. Nijedan od tih ministara nije ostao sa manje od dva miliona evra u svom džepu. Nekada je i Čanak o tome govorio, pa je sada zaboravio. On je govorio kako će neke bukagije da nose, pa više ništa ne nose i više nije problem, pa će ti što su pokrali po 10 miliona evra, što su uvek radili protiv srpskog naroda, da odlučuju o onima protiv kojih nemaju ništa i kojima ne mogu ništa da kažu, i da kažu - vi ste kršili ljudska prava. Što se tiče zabrane rada, hoćete da zabranite ceo narod i hoćete da zabranite ljude koji žele da se suprotstave ovom režimu. Ljudi danas vide da je svejedno, bilo Demokratska stranka, bilo Demokratska stranka Srbije, uvek mu na isto dođe. Uvek istu politiku vodite. Ljudi hoće promene u ovoj zemlji, ljudi hoće drugačiju Vladu, drugačiju od one koju imamo više od sedam godina, ili gotovo sedam godina. Kada kažete - u prethodnih 15 godina, to smo danas četiri puta čuli, u prethodnih 15 godina, sedam godina ste direktno na vlasti samo vi. Da donesemo onu računaljku, nije potreban digitron, da se takve stvari saberu. Dobra je to ideja zabraniti narod, ali nikada nije prošla. Možete da zabranjujete one koji drugačije misle. Vidim da ste nam danas dostavili Predlog zakona o navijačima. Nemamo ništa protiv da se najstrožije kažnjavaju oni koji upadaju na teren i koji izazivaju nerede...
Vreme, gospodine Vučiću.
Evo, završavam, ali imam protiv - ako neko vikne: ''Mrzim Cibonu'', da dobije pet godina zatvora. Pričaćemo o tome kada to dođe na dnevni red. Vi ste to stavili u Predlog zakona, a da ne pričam da je u pitanju sporedno krivično-pravno zakonodavstvo, protiv kojeg se borimo sve vreme, jer ne znamo u koji će zakon sudija da pogleda, da li u Krivični zakon ili Zakon o navijačima koji ste vi napravili. Dođem na stadion i viknem - mrzim Cibonu, a oni kažu - pet godina ti je malo, nego ćeš da dobiješ osam godina, zato što si kolovođa. Ti si prvi viknuo - mrzim Cibonu, dobićeš osam godina. Takve zakone vi donosite. Mi imamo, ljudi, ministra koji je tužio dvojicu narodnih poslanika; imam tu čast i nisam hteo ni da mu odgovorim. Čekam da vidim tog sudiju, majčinog sina, kako će zbog propuštanja da donese presudu. Tužio me Dinkić i zbog toga traži 10 miliona, ono što je njemu za jedan dan, da uzme ono što ja nikada nisam ni video u životu. Traži 10 miliona zato što sam rekao da je nepismen, kriminalac, lopov ili ne znam šta još. Potvrđujem još jedanput, pa neka još jedanput ponovi tužbu, potvrđujem sve što sam govorio.
Gospodine Vučiću, dopustite mi, molim vas, samo pazite na rečnik. Mislim da nije korektno sa skupštinske govornice da govorite tako. Izvolite.
Razumem u kakvoj ste poziciji, nastavljam i završavam. Znam ja da svi misle isto, nije to neka tema oko koje ima ozbiljnih rasprava i sukoba u Srbiji. Gospodine Čanak, ponovo smo čuli ono što svakog dana slušamo. Kada upalite RTS, B 92, Pink, kada stignem da pogledam, od Foksa do Entera - nikakve razlike nema. Na svim televizijama čujem vašu rečenicu - opet utrkivanje u patriotizmu, ko će u ovome ili u onome da se nadvikuje uspešnije, a mi zbog toga plaćamo ogromne cene, samo gubimo, i ne znam šta sve. O čemu pričate? Pričate o 90-im godinama i odlascima ljudi. Što ne kažete građanima Srbije tačan podatak, evo, neka kaže gospodin Jočić. Od 2000. godine je otišlo tri puta više ljudi iz ove zemlje nego što je otišlo od 1990. do 2000. Za sedam godina, otišlo je tri puta više ljudi nego za prethodnih 10 godina, a tada nismo imali ratove i sankcije nego smo imali vaše blagostanje. Evo su vam redovi ispred ambasada. Mi ne čekamo u redovima, mi svi imamo, i mi koje ne volite, imamo vize, ali ne daju vize običnom narodu i običnim građanima, ne daju im zato što time hoće da kažnjavaju celu zemlju. Vama ne pada na pamet da se odričete. Time neće da dozvole prijateljima Vojislava Šešelja da ga posete, kao što Olivera Miletović, time misle da mogu da manipulišu na način na koji hoće. Pa, da li je to razlog, gospodine Čanak, da se države odričemo, da li je vaša politika, kao i politika DS-a, politika zadnjice, kako je nazivamo, jedina politika - da ukinemo državu? Kažete - mi imamo opšti identitet čovečanstva. Možda nisam razumeo, ja sam ovo zapisao, ne znam šta to znači. Ima svako od nas ime i prezime. Dobro, ja sam zapisao, prihvatam da sam možda pogrešno zapisao. I, drugo, da li to znači da posle Prvog svetskog rata ne samo da ne treba da imamo ulicu Nikole Pašića, nego treba iz groba da ga izvadimo, pa onaj deo koji je ostao da stavimo u kesu, pa da ga vešamo što smo izgubili trećinu muškog stanovništva? Da li to znači da sve one koji su u Drugom svetskom ratu izgubili članove svojih porodica, sve one kojima su ustaše pobile srodnike, a pobile su 700 hiljada ljudi, treba da vešamo, jer smo u ratovima sve izgubili? Pa, napali nam zemlju, htela nova ustaška država da se stvori na teritoriji koju su Srbi držali u Republici Srpskoj Krajini. Dosta je bilo te priče da su Srbi za sve krivi i da Srbi moraju da odgovaraju, a vi se Srbi povucite i baš vas više briga za vašu državu! E, mi hoćemo da imamo svoju državu i da budemo kao i svi drugi u svetu i ništa više od toga. Hvala.
Hvala puno. Nenad Čanak, izvolite. Dok gospodin Čanak ne stigne, imam samo jednu dilemu koju moram da podelim sa narodnim poslanicima. S obzirom na to da je RTS dao obaveštenje koje je dao, obavestio sam vas o tome, sekretar Skupštine se čuo sa ljudima iz RTS-a. Oni su u mogućnosti da odloženo emituju nastavak sednice od 18,30 do 21,00, kada opet imaju obaveze. Mislim da je to neprihvatljivo i predlažem vam da radimo do 15,30 časova, dok ne počne taj prenos, pa da nastavimo sutra. Mi moramo da navikavamo RTS da je, kada Narodna skupština radi, dužan da direktno prenosi sednicu Narodne skupštine. Izvolite.
Po članu 167. Pre nego što počnem oko ovoga, da kažem samo da je zaista neverovatno da javni servis ove zemlje nema prostora da prati rad Narodne skupštine, a da se, s druge strane, Narodna skupština primerava rasporedu sportskih takmičenja. Ovo, možda, nekada liči na rvački meč, ali ipak to nije. Sve u svemu, gospodine Vučiću, zapisao sam nekoliko vaših teza, pa ću biti slobodan da vas, po Poslovniku, upoznam s mojim istinitim namerama. Nije, zaista, moje pitanje bilo za koga bi ljudi koji bi dobili državljanstvo na ovaj način glasali, nego je pitanje elementarnog prava da kada neko izdvaja u budžet neke zemlje on odlučuje o tome ko će upravljati tim budžetom, a to je osnova politike. Znači, ko ne plaća porez i ko ne doprinosi u budžet, na ovaj ili onaj način, taj ne može da ima pravo da njime raspolaže. Ja sam govorio samo o tome i u tom smislu mislim da nisam pogrešio. Što se tiče gospodina Vlahovića, a njemu sam govorio o tome da će vući bukagije na robiji zbog privatizacije Beočinske fabrike cementa, verovatno se ne završava spisak tog angažmana, ja to ne znam, ali znam za Beočinsku fabriku cementa, to nije gotovo. Nemojte mi zameriti što se, ipak, trudim da otvorim pitanja koja su danas aktuelna i gde možda još nešto može da se spreči, kao što je pitanje ove koncesije za autoput Subotica-Beograd-Požega, da građani Srbije znaju o čemu se tu zaista radi i u kakve ih sve obaveze, finansijske i druge, uvaljuje aktuelna Vlada. Upotrebili ste jednu sintagmu koju dosta često koristite - zabranili biste narod. Ne, niko ne može da zabrani narod, niti mi to pada na pamet, jer sam deo tog naroda. Ali, zabraniti stranku, čak i ako ima najveću podršku, to je drugo. Ja sam to par puta rekao, to je kao kada biste rekli - ne možete zabraniti rad ''Dafiment banci'' jer ona ima najviše štediša u Srbiji, pa, eto, ona je najpopularnija banka u Srbiji. Ja ne govorim o štedišama, ne govorim o glasačima, govorim o nečemu drugom. Ali, ponavljam, ja sam te moje teze odavno definisao i ne bih da ih ponavljam. Ja sam ih upotrebio samo kao podsetnik da kada sam govorio o tome, nije bilo mesta tome, a sada, kada najedanput SRS hoće da preuzme određene funkcije u društvu, koje su iznad onoga što je neko procenio da je dobro za Srbiju, najedanput, eto, SRS je stranka drugog reda. Tako se prave ljudi drugog reda, tako se pravi ko može a ko ne može nešto da bude, a to je protivustavno. O tome sam govorio. Ovo što ste spomenuli da li se daju ili ne daju vize običnim građanima koji stoje u redovima pred ambasadama, pa, sa iste ove govornice sam u više navrata rekao da je Srbija, nažalost, danas zemlja čiji je premijer Vojislav Koštunica, kome su zemlju napravili Milo Đukanović, osamostaljenjem Crne Gore, i Oli Ren, zato što neće da omekša vizni režim, pa mu neće stanovništvo pobeći. Nažalost, to je situacija u kojoj se nalazimo. Moja je najdublja namera da dam što mogu veći doprinos da se ta situacija prevaziđe i da Srbija postane, koliko god je to moguće, normalna država, sa normalnim pravilima demokratskog, razvijenog društva. Samo sam o tome govorio. Zahvaljujem.
Hvala puno. Replika, Aleksandar Vučić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, da kažem nešto što nisam stigao u prvom izlaganju, a nešto i o ovom drugom, o čemu je gospodin Čanak govorio. Najpre, gospodine Čanak, nije Crna Gora jedina zemlja u koju možemo da idemo sa ličnom kartom. Isti međudržavni sporazum postoji i sa BiH, te vam je primer sa Sarajevom bio loš. Dakle, sletite avionom na Butmir, izvadite ličnu kartu i nemate nikakav drugi problem. Ne u to, nego idemo u srpsko Sarajevo, ali kolima sam išao, pa sam prelazio. I avionom siđete, pa pokažete ličnu kartu, sasvim sigurno. Ali, ja računam, malo su mi Bijeljina, Banja Luka i Trebinje bliži od Sarajeva, da se ne ljutite, a i ono istočno Sarajevo, pošto su im zabranili da se zove srpsko, mada tamo nema baš aviona, nego kolima prolazim. Nevezano za to, oko pitanja glasača, da li porez plaćaju, da li u budžetu participiraju građani Herceg-Bosne koji glasaju na izborima u Hrvatskoj, i za parlament i za predsednika Republike? Nisam primetio da nekome u Hrvatskoj to smeta. Nisam primetio da im smeta kada glasaju iz Argentine Pavelićevi naslednici i sledbenici, ni iz Danske, Švedske, Nemačke, Austrije, ili bilo gde drugo, zato što oni žele da sačuvaju svoje nacionalno jedinstvo i suštinu svog nacionalnog bića, da sada ne ulazimo u ustašku ideologiju i sve drugo. Zašto branite Srbima da budu jedinstveni i da imaju pravo da glasaju svi, da odlučuju o budućnosti Srbije? Zato što svako od tih ljudi sanja da i njegovo dete bude u Srbiji, zato ulažu u Srbiju, zato toliki novac vraćaju u ovu zemlju, a država gleda na koje sve načine može da ih opljačka. Drugo, govorili ste o zabrani. Kažete - to vam je kao štediše ''Dafiment banke''. Moram samo da vam kažem sledeće - ne znam koga ćete da zabranjujete i koga ste mislili nekada ili šta ste mislili, ali nije to pitanje štediša, nego je to pitanje Ustava i zakona. Vi se ne držite ni Ustava ni zakona. Partija sa kojom ste ušli u Skupštinu se otvoreno zalaže za nezavisno Kosovo, za otcepljenje dela teritorije Republike Srbije. Najotvorenije se zalažu za rastakanje državnog jedinstva Republike Srbije i u potpunosti se ponašaju u suprotnosti sa najvišim pravnim aktom ove zemlje. Pored svega toga, ne zalažemo se za zabranu ni vaše, ni te partije, ni nekih drugih partija, zato što, za razliku od vas, mi jesmo istinske demokrate. Čuvaćemo vas kao malo vode na dlanu, gospodine Čanak. Imaćete sva prava. Neće ići sportski prenosi kada budu srpski radikali na vlasti, nego će Skupština biti prioritet. Ako uđete u Skupštinu, moći ćete u svakom trenutku da iznesete svoje mišljenje, i ovaj mali deo onih koji predstavljaju skupštinsku većinu. Dakle, na sve vas ćemo da pazimo. Imaćete svu našu podršku da izlažete kritičke stavove i nijednog trenutka nećemo da vas lustriramo, ni da vas zabranjujemo. E, to je Srbija budućnosti, Srbija u kojoj politički protivnici neće biti progonjeni, Srbija u kojoj će svako moći da se takmiči svojim programom, svojim idejama, i da na tržištu pobeđuje. Tržišta nemojte da se plašite. Srbi u rasejanju znaće da procene ko je najbolji za njih, kao i za građane Srbije. Nikad protiv građana Srbije i države Srbije oni nisu i neće ići.
Hvala puno. Izvolite. Ima reč poslanik Nenad Čanak. Dobićete reč po Poslovniku kada god budete hteli.
Uvaženi gospodine Vučiću, ne znam koliko je vama dovoljno od Bosne, ali ja nisam govorio o tome. Ja sam govorio o principu. Princip je da Bosna i Hercegovina, kao međunarodno priznata država od 192 zemlje članice UN, ima vizni režim, tj. ima takav odnos sa Srbijom da, ako sletite na aerodrom u Sarajevu, ne možete ući kao državljanin Srbije na teritoriju Bosne i Hercegovine bez pasoša. (Aleksandar Vučić, s mesta: Nije tačno. Može.) Ajdemo da proverimo, ajdemo na aerodrom.
Hajde vas dvoje da to proverite. Jeste li završili, gospodine Čanak?
Samo još nešto bih rekao. Što se tiče ovoga da se iz Herceg-Bosne glasa u Hrvatskoj, od kada se vi, gospodine Vučiću, zalažete za pravila koja važe u toj ustašoidnoj tvorevini? Od kada ste vi počeli da se ugledate na Hrvatsku, gospodine Vučiću? Pa, zar niste vi ti koji ste tvrdili da to nije, apsolutno, put kojim treba ići? Hoćete da se ugledate na tu ustašku kreaturu? Onda vi mu ispadate kao ustaša istočnoga obreda, gospodine Vučiću. Ne bih ja to radio. Nego se treba baviti, ipak, međunarodno prihvaćenim demokratskim pravilima, koja glase - ko je zaradio, taj i troši.
Izvolite, ima reč poslanik Aleksandar Vučić.
Nasmejao sam se, molim vas za vreme, gospodine predsedniče Narodne skupštine, razumevajući da gospodin Nenad Čanak razume šalu i da želi da se našali. Nije baš tema za šalu, gospodine Čanak. Ustaše su pobile celu familiju Vučića, ipak, neću da glumim patetiku, kao - sad sam mnogo ljut na vas, kao što bi neko drugi to učinio. Oni su čak i u ovom ratu nama sve kuće Vučića spalili, sve oteli i sve koje su mogli pobili. Moj otac je slučajno rođen, zato što je bio u stomaku, a ne zbog toga što bi preživeo ustaški nož, pošto su mu oca i sve ostale muške članove familije ubili. Ne mislim da treba u bilo čemu da se ugledamo na Hrvate, sem u tome koliko i kako pokušavaju svoje da sačuvaju. Najstrašnije mi je kada moram da konstatujem da mi umnogome zaostajemo za njima, zato što to predstavlja najveću sramotu za svakog Srbina. Ne znam kakvog sam vam obreda, jer ne pripadam toj istoj crkvi, ili nekoj ekumenističkoj, za koju se neko zalaže. Ne znam kakav vam je ovaj ili onaj obred. Ja pripadam Srpskoj pravoslavnoj crkvi i ne mislim da je razlika samo u obredu, kako bi to današnji ekumenisti pokušali da nam saopšte, ali moram da vam kažem da bi bilo dobro kada bismo ono Srba i ono srpstva što imamo, što je preostalo, čuvali na način na koji to, kako vi rekoste, ja to nikada ne bih rekao, ustaše čine. Ne mislim da treba da čuvamo onako kako su ustaše činile, ubijajući, onako kako su ustaše činile - paleći i uništavajući srpsku imovinu. Ne mislim da treba da činimo onako kako su ustaše činile, proterujući sve što je srpsko. Ali, mislim da, u smislu zakona kojima čuvate svoj nacionalni identitet i svoje državne interese, na našu najveću žalost, veliku tugu, veliku tragediju našeg naroda, čak i na njih možemo da se ugledamo. Nema strašnije kletve za srpski narod od te, a u tu situaciju nas je dovela DOS-ovska vlast. Želim mnogo uspeha reprezentaciji Rusije danas protiv reprezentacije Hrvatske. Svim srcem ću navijati za našu braću.
Ima reč, povodom Poslovnika, poslanik Zoran Krasić. Izvolite.
Gospodine predsedniče, ja se pozivam na čl. 101. i 104. Poslovnika Narodne skupštine i, naravno, na ono što je gospodin Čanak više puta sa ove govornice izneo. Svestan sam i toga da je ta povreda učinjena. Ne može da se učini povraćaj u pređašnje stanje, niti tražim da se primene neke sankcije, jer mislim da ne treba da se primene bilo kakve sankcije protiv poslanika za sve ono što kažu za skupštinskom govornicom. Ali, radi poslanika i javnosti, moram da kažem kojom se metodom koristi gospodin Čanak. Vidite, on ubacuje temu - izbori u materiju državljanstva i onda pravi neku vezu, pa kaže – ali, na izborima treba da učestvuju i da glasaju samo oni koji plaćaju porez, dok je naša današnja tema zakon o državljanstvu. Kada su bile usvojene izmene i dopune Zakona o izboru narodnih poslanika, 2004. godine, i data mogućnost da glasaju naši državljani u inostranstvu, tada nije bilo takvih prigovora. Opet, porez je potpuno treća tema, koju ćete morati sa gospodinom Cvetkovićem da rešite kao problem, jer postoje odredbe o rezidentima i nerezidentima, ali i jedni i drugi su poreski obveznici. To se ubacuje u temu o državljanstvu, jer treba da se iznese svoj politički stav. Nemam ništa protiv stava gospodina Čanka, jer je to pitanje ukusa, on voli kiselo, ja volim slatko, i to me ne dodiruje i nemam prava da se mešam u njegov ukus. Ali, ako se njegov politički stav zasniva na šupljoj argumentaciji, ili pogrešnoj argumentaciji, koja ima za cilj da dezavuiše javnost, onda mislim da moramo da intervenišemo makar mi, kao poslanici koji bi izneli drugačiji stav, ali i demantovali tu argumentaciju koju je on koristio. U drugom pojavljivanju je iskoristio drugu podvalu, pa je vezao prevozno sredstvo i putnu ispravu za državljanstvo, pa kaže - ako sletite avionom u Sarajevo, pokazaćete putnu ispravu. Kakve to veze ima sa državljanstvom? Pokušao je da izvrši insinuaciju na temu zašto je SRS podnela zahtev da se usvoji amandman kojim se predlaže da svako ko se oseća Srbinom i traži da bude primljen u državljanstvo, pod beneficiranim uslovima bude primljen u državljanstvo. Jer, između ostalog, svake godine nama umre jedan grad, znate da smo svake godine 30.000 stanovnika u minusu. Činjenica je i da su naši građani u svetu nezaštićeni.
Vreme.
Naravno, ono poređenje sa štedišama je potpuno neumesno. Kada i velika banka, sa velikim brojem štediša, zapadne u neku krizu, onda se, zbog velikog broja štediša, ide, prvo, na sanaciju, pa tek onda na neki stečaj. Ali, svi zahtevi za lustracijom su, u stvari, zahtevi onih koji bi učestvovali na izboru za mis, pa onda kažu - mora da se sprovede lustracija, da se najlepše Tunižanke i ove druge eliminišu iz trke, kako bi žiri proglasio Nenada Čanka da je od majke najlepši.
Hvala puno. Reč ima narodni poslanik, gospodin Mamula, u ime Poslaničkog kluba DSS-a, potom, Nenad Čanak, povodom Poslovnika.
Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o državljanstvu uređuje vrlo važnu oblast državljanstva jer je državljanstvo javno-pravni odnos, kao što znamo, građanina i države, tiče se statusnih prava, regulisanja privatnih, pravno-ekonomskih, socijalnih, uopšte, ljudskih prava. Ovde je, tokom govora, veći broj govornika rekao svoje viđenje ove oblasti i kako bi trebalo urediti oblast državljanstva, ali se treba podsetiti da je ova oblast već jednim dobrim delom uređena i da se uređuje decenijama. Dakle, ovaj predlog zakona je u potpunosti u skladu sa Konvencijom o pravnom položaju lica bez državljanstva iz 1954. godine. Ovaj predlog zakona u potpunosti uvažava sve principe te konvencije i sve odredbe i ni u jednoj reči nije u suprotnosti sa tom konvencijom iz 1954. godine, koja je doneta posle Drugog svetskog rata, s obzirom na to da je poznato da je izuzetno veliki broj građana u Evropi morao da napusti svoja prebivališta, svoje države. Pored toga, ovaj predlog zakona je u potpunosti u skladu sa Konvencijom o smanjenju broja lica bez državljanstva iz 1961. godine, dakle sa Konvencijom koja ima za cilj da smanji broj apatrida, budući da je do 1961. godine u Evropi veliki broj ljudi bio bez državljanstva i da su postojali apatridi, tako da je to, silom nesrećnih prilika, oblast koja je dosta uređivana. Naravno, treba reći da je ovaj predlog zakona, takođe, u potpunosti u skladu sa pravilima i osnovnim principima iz evropske Konvencije o državljanstvu iz 1997. godine i, koliko sam primetio tokom diskusije, to niko nije osporio. Iz predloženih izmena, koje nisu samo pravno-tehničke prirode, jasno je bilo da je predlagač, pre svega, želeo da uredi sticanje i prestanak državljanstva Republike Srbije, u skladu sa novim ustavom Srbije. Zatim, da se obezbedi kontinuitet državljanstva, jer je u članu 15. regulisano da se državljaninom Republike Srbije, u smislu ovog zakona, smatra lice koje je steklo državljanstvo Republike Srbije u skladu sa dosadašnjim propisima. Dakle, poštuju se u potpunosti stečena prava i obezbeđuje pravna sigurnosti u ovoj oblasti. S druge strane, jedan od razloga za donošenje ovih izmena je i sprečavanje nastanka apatrida, tj. da niko ne ostane bez državljanstva, budući da je 3. juna 2006. godine prestala državna zajednica Srbija i Crna Gora i da je jedan broj građana u Srbiji, oni koji su imali crnogorsko državljanstvo, postali su nedržavljani. Zbog pomenutih konvencija, mi imamo obaveze i prema svetu i prema našem ustavu da to usvojimo i da smanjimo broj apatrida, odnosno da nemamo uopšte državljane, odnosno građane bez državljanstva. Iz ove sadržine zakona, odnosno predloženih izmena, vidi se u potpunosti da je državljanstvo dobrovoljna veza između građanina i države i to postoji u svim zakonodavstvima u svetu, a olakšano je i sticanje državljanstva za crnogorske državljane, odnosno izjednačen je položaj crnogorskih državljana sa položajem državljana drugih republika ranije SFRJ, koji su ovde imali prebivalište, u postupku sticanja i prestanka državljanstva Republike Srbije. Mislim da je veoma dobro što je dat rok od pet godina da se podnose zahtevi i izjave, tako da ima dovoljno vremena za sve koji budu želeli da urede svoj odnos ovim zakonom. Mislim da je izuzetno važno što se ova oblast uređuje po ovom zakonu, odnosno postupci koji su u toku će se urediti prema ovom zakonu, kad bude bio usvojen, jer je mnogo povoljniji od postojećeg. Zato vas pozivam da ovaj predlog zakona usvojimo.
Zahvaljujem. Obaveštavam vas da su, saglasno članu 93. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja načelnog pretresa, prijave za reč u pisanom obliku, sa redosledom narodnih poslanika, podnele poslaničke grupe SRS-a, DSS-NS - dr Vojislav Koštunica, DS-a i SPS-a. Dajem reč narodnom poslaniku Vlatku Ratkoviću iz DS-a. Izvolite.
Predsedniče, poštovane koleginice i kolege poslanici, državljanstvo je jedan institut, kao što je moj prethodnik, uvaženi kolega Mamula rekao, javno-pravni institut, pravna kategorija javno-pravnog značaja, ali iz te kategorije mi izvlačimo čitav jedan niz subjektivnih prava, odnosno statusnih prava. Znači, svaki građanin koji je državljanin jedne države, iz te činjenice državljanstva crpi određeni korpus i prava i obaveza. To je ta jedna oblast statusnih prava. Na prvom mestu, možemo govoriti o pravima koja proizilaze iz činjenice državljanstva, a to su prava koja pripadaju po Ustavu svim građanima te države, pravo na političko organizovanje, pravo na imovinu, pravo na subjektivitet u pravnom saobraćaju, u pravnom prometu itd. S druge strane, to je jedan korpus obaveza koji se tiče fiskusa, odnosno tiče se obaveza poreske prirode, obaveze služenja vojnog roka itd. Demokratska stranka će podržati ovaj dokument, odnosno ovaj zakon, kojim, na neki način, dopunjavamo i menjamo već postojeće rešenje, iz više razloga. Republika Srbija ima međunarodno-pravni subjektivitet i, prestankom državne zajednice Srbija i Crna Gora, Republika Srbija je sukcesor, univerzalni sukcesor te prethodne državne zajednice, i sa tog aspekta je obaveza Republike Srbije da ugradi u svoje pozitivno pravo ovakve izmene i da licima koja su na dan 3. juna 2006. godine, znači, crnogorskim državljanima koji su na dan 3. juna 2006. godine imali prebivalište prijavljeno na teritoriji Republike Srbije prizna status državljana Republike Srbije. Znači, to je jedna naša, u širem smislu, i zakonska obaveza, ali i politička i moralna obaveza. Nema potrebe da posebno govorim da je ovaj zakon kompatibilan, odnosno da je, praktično, harmonizacija sa ustavnim obavezama koje imamo. On je u skladu sa Ustavom Republike Srbije i, što nije ništa manje važno, on je u skladu sa svim ovim dokumentima međunarodnog karaktera. Znači, i s Konvencijom o smanjenju broja lica bez državljanstva, odnosno apatrida, i na liniji Evropske konvencije o državljanstvu iz 1997. godine. Zakon o državljanstvu, odnosno Zakon o izmenama i dopunama Zakona o državljanstvu samo je jedan u nizu zakona koji Narodna skupština Republike Srbije treba da usvoji i da time harmonizuje svoj pravni sistem sa sistemom Evropske unije. I dnevni red koji imamo na ovoj sednici sadrži neke od zakona koji čine taj jedan korpus, kao zakon o ličnim ispravama, a to je, u krajnjoj liniji, i CEFTA sporazum i Kjoto sporazum u jednom širem kontekstu. Sem ovih lica koja su obuhvaćena ovim zakonom, mi ćemo biti srećni kada državljanstvo Republike Srbije bude atraktivno ne samo za ova lica, nego i za građane nekih drugih država. Znači, kada i državljanstvo i putne isprave Republike Srbije budu na beloj šengenskoj listi, kada svi mi, kao građani Srbije, budemo mogli da putujemo kao ravnopravni građani Evrope po čitavoj Evropi. Zahvaljujem.
Hvala puno. Reč ima narodni poslanik dr Žarko Obradović, a neka se pripremi narodni poslanik Boško Ristić.
Gospodine predsedniče, poštovane kolege narodni poslanici, pre nego što kažem nekoliko reči o Predlogu izmena i dopuna ovog zakona, molio bih gospodina Dulića, kao predsednika Narodne skupštine, da raspiše izbore za jedinice lokalne samouprave tamo gde je protekao rok utvrđen zakonom, rok postojanja privremenih organa. Mogao sam ovo pitati gospodina Dulića i na osnovu člana Poslovnika Narodne skupštine, u delu koji se odnosi na vršenje poslova i ovlašćenja koje ima, ali nisam hteo da koristim Poslovnik na taj način, nego sada, govoreći o ovome, molim gospodina Dulića, tražim od njega da raspiše izbore. Prošlo je više od tri meseca u pojedinim jedinicama lokalne samouprave, znači, onaj zakonom utvrđeni rok u kojem privremeni organ može da postoji. Prilikom rasprave o Evropskoj povelji o lokalnoj samoupravi, čuli smo, nažalost, i od samog ministra, da struktura tih organa nije upodobljena s odredbama Ustava Republike Srbije. Mislim da ta nezakonitost ne treba da postoji. Najlogičnije je da građani kroz izbore kažu, na nivou lokalne samouprave, kome daju poverenje i ko to treba da radi. Ne treba to produžavati, jer će, čuli smo, opet, ministra,izbori za lokalnu samoupravu biti na proleće iduće godine. Znači, ima još mnogo vremena, a predsednik ima ovlašćenja, na osnovu zakona, da protekom vremena utvrđenog zakonom raspiše izbore za jedinice lokalne samouprave. Nije reč o jednoj opštini, ima ih daleko više. Tražim od vas, gospodine Duliću, da poštujete zakone u delu vaših ovlašćenja. Kada je reč o današnjoj temi dnevnog reda, o izmenama i dopunama Zakona o državljanstvu, SPS smatra da ovaj zakon nije potpun, zato što nije obuhvatio pitanje državljanstva u meri u kojoj to većina poslanika smatra da treba. Ovaj zakon, pored onih tehničkih promena, sadrži rešenja kojima se uređuje samo status onih ljudi iz Crne Gore koji imaju prebivalište u Srbiji. Čuli smo gospodina ministra, pomenuo je i određene rokove i odredbe zakona koje regulišu to pitanje. Po našem mišljenju, to nije sporno, ali mislimo da to nije dobro. Zašto? Nestankom državne zajednice Srbija i Crna Gora, suštinski je završen jedan proces razbijanja velike Jugoslavije, započet 1991. godine, jedne države koja je za Srbe bila optimalna, jer su svi živeli u jednoj državi. To je nešto što treba reći. U novim državama, položaj Srba je veoma različit, s izuzetkom Republike Srpske. Republika Srpska je ustanovljena Dejtonskim sporazumom iz 1995. godine. Položaj Srba u drugim bivšim republikama, sada novostvorenim državama, jako je loš. Loš je zato što se njihov status na različite načine negira, od otvorenih, do prikrivenih pritisaka, šikaniranja, nemogućnosti ispoljavanja nacionalnih posebnosti koje poseduju. Govorim o svim državama bivše Jugoslavije, i o Sloveniji, i o Hrvatskoj, da ne bi bilo zabune, i o Crnoj Gori, i o Makedoniji. Kada govorim o ovom pitanju, o izmenama i dopunama Zakona, neću se, kao neke kolege, koncentrisati i pažnju usmeriti samo na pitanje Srba u Crnoj Gori. Ovo je veoma široko pitanje, kažem, s izuzetkom Republike Srpske. Nažalost, međunarodni predstavnici i posrednici, vladari, kako hoćete zovite sve njih koji u ime međunarodne zajednice vrše posao tog visokog predstavnika, pokušavaju i tu status Republike Srpske i položaj Srba da izmene i da ignorišu odredbe Dejtonskog sporazuma, da dezavuišu i Republiku Srpsku, a i položaj građana Republike Srpske i Srba u Republici Srpskoj. Mora se priznati, bez obzira na to da li to neko želeo ili ne, da je razbijanjem bivše SFRJ i stvaranjem novih država objektivno i smanjen srpski etnički prostor. Broj Srba na prostorima bivše Jugoslavije je smanjen. Podsetiću samo, primera radi, da je, procentualno, broj Srba u Hrvatskoj smanjen sa 12,4 na 3,8%, zvanično. Bez obzira na to da li to neko smatra diplomatskom izjavom, to je, par ekselans, najveće etničko čišćenje pod okriljem države od Drugog svetskog rata naovamo. Naravno, niko nije odgovarao. Kada pogledate etničku kartu prostora bivše Jugoslavije iz 1990. godine i sada, 2007. godine, videćete frapantne razlike. Jedan broj Srba proteranih iz svojih domova tokom onih vojnih akcija iz 1994. i 1995. godine - ''Bljesak'' i ''Oluja'', došao je u Srbiju. Naravno, došli su i pripadnici nekih drugih naroda, ali je najveći broj bio Srba. Njihov boravak u Srbiji i njihov status je regulisan odredbama postojećeg zakona. Podsetiću, to je član 23, kojim im je data mogućnost da dobiju državljanstvo Republike Srbije: ''Pripadnik srpskog naroda ili nekog drugog naroda ili etničke zajednice sa teritorije Republike Srbije, koji nema prebivalište na teritoriji Republike Srbije, može biti primljen u državljanstvo Republike Srbije: ako je navršio 18 godina, nije mu oduzeta poslovna sposobnost i ako podnese pismenu izjavu da Republiku Srbiju smatra svojom državom. Pod uslovima iz stava 1. ovog člana, u državljanstvo Republike Srbije može biti primljeno i lice rođeno u drugoj republici, ranije SFRJ, koje je imalo državljanstvo te republike ili je državljanin druge države nastale na teritoriji ranije SFRJ'', a sad ono važno: ''koje kao izbeglo, prognano ili raseljeno lice boravi na teritoriji Republike Srbije ili je izbeglo u inostranstvo''. Status tih ljudi koji su u Srbiji našli svoju domovinu, prebivalište, dom, budućnost, bio je rešen odredbama ovog zakona i oni su dobili državljanstvo. Mora se reći da je njihov dolazak i dobijanje državljanstva Republike Srbije, ma kako to paradoksalno zvučalo, poboljšalo demografsku sliku Srbije, jer je u značajnoj meri ublažilo onaj demografski pad koji je usledio između dva popisa, 1990. i 2002. godine. Njihov položaj je rešen, ali se postavlja pitanje šta je sa ovim ostalim Srbima koji žive na prostorima bivše SFRJ, u novim državama, ali i s pripadnicima srpske dijaspore? Zašto njima ovim zakonom nije data mogućnost da dobiju državljanstvo Republike Srbije? Naime, nije nepoznato da iz država sa prostora bivše SFRJ, novonastalih država, veliki broj Srba različite starosne dobi dolazi u Srbiju. Oni stariji dolaze da bi ovde našli posao, neki da bi našli sigurnost, mir, neki da bi dočekali sigurnu starost, a mlađi dolaze u potrazi za obrazovanjem, napredovanjem, uspehom u karijeri. Srbija ne treba njih da tretira kao strance, zato što taj status stranca za njih znači i određene materijalne obaveze, pre svega. Nijedan pojedinačan ugovor neće rešiti ovo pitanje. Socijalistička partija Srbije smatra da bi oni trebalo da dobiju državljanstvo Republike Srbije i, na osnovu tog državljanstva, mogućnost da, ravnopravno sa drugim građanima Republike Srbije, kao državljani Republike Srbije, mogu da se uključe u obrazovne procese bez plaćanja odgovarajućih troškova, ili da naš zdravstveni i svaki drugi sistem i o njima vodi računa. Nije nepoznato da se jedan broj mladih ljudi, pre svega, sportista, opredelio da igra za reprezentaciju Srbije. Imamo primere i u fudbalu, u košarci, vaterpolu i u drugim sportovima. Znači, oni su se svesno opredelili da igraju za državu Srbiju, zato što, očigledno, procenjuju da tu postoji mogućnost i sportskog napredovanja, što je sasvim logično. SPS smatra da bi ovaj zakon trebalo poboljšati davanjem mogućnosti Srbima koji nisu iz Crne Gore, nego koji žive u državama sa prostora bivše Jugoslavije, ali i onima u dijaspori, da dobiju državljanstvo Republike Srbije. Mi podržavamo i ovaj apel određene grupe intelektualaca, to je podrška kampanji za izmenu Zakona o državljanstvu Republike Srbije. Mislim da ovde stoji toliko toga, da ništa ne treba oduzimati, dodavati, samo treba usvojiti zakon kojim ove odredbe postaju deo zakona. SPS je podneo jedan amandman koji je u duhu ovog teksta grupe intelektualaca i taj amandman je potpisao predsednik naše stranke Ivica Dačić. Očekujemo od Vlade Republike Srbije, odnosno od gospodina Jočića, kao nadležnog ministra za ovaj zakon, da taj amandmani prihvati. To ne bi bilo nešto posebno, zato što rešenja koja su predložena našim amandmanom i ono što se predlaže ovde jeste nešto što mislimo da Srbiji treba. Mislimo da to ne bi bilo protivustavno. Naprotiv, podsetiću na odredbe člana 13. Ustava Republike Srbije, koji glasi – ''Republika Srbija štiti prava i interese svojih državljana u inostranstvu'' i, stav 2 – ''Republika Srbija razvija i unapređuje odnose Srba koji žive u inostranstvu sa matičnom državom''. Kako ćete imati bolji odnos Srba u inostranstvu sa matičnom državom ukoliko im ne date mogućnost da budu državljani Republike Srbije. Ovo rešenje ne bi bilo neki izuzetak, neka novina, pošto i u nama susednim državama postoje slična zakonska rešenja, primera radi, i u Hrvatskoj i u Bugarskoj. Treba reći da ima i pripadnika manjina koji žive u Srbiji koji su dobili državljanstvo druge države, države u kojoj se nalazi matica naroda kojem oni pripadaju. SPS smatra da bi ovaj zakon trebalo poboljšati, odnosno ovu manjkavost ispraviti, usvojiti amandman SPS-a ili neki drugi amandman, zato što, koliko smo upoznati, ima nekoliko amandmana koji se odnose na isto pitanje. Mislim da Vlada Republike Srbije može ovo pitanje rešiti ako ima dobru volju, jer je odredbama Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, čini mi se od člana 145. do 150, koji regulišu pitanje podnošenja amandmana, Vladi data mogućnost da, pre nego što se pređe na izjašnjavanje u pojedinostima, ukoliko su neki amandmani prihvaćeni, eventualno izvrši odgovarajuće izmene, da da svoj amandman kojim bi se našlo rešenje za postojeće pitanje. SPS smatra da je njen amandman dobar, da ga treba prihvatiti i time dati mogućnost i Srbima koji žive u državama bivše Jugoslavije, ali i onima u dijaspori, da dobiju državljanstvo Republike Srbije. Za nas je to uslov da glasamo za ovaj zakon. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović, neka se pripremi narodni poslanik Rajko Baralić.
Dame i gospodo narodni poslanici, pre nego što kažem nekoliko reči o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o državljanstvu, moram da ukažem na neke proceduralne, odnosno formalne nedostatke rasprave na današnjoj sednici, pa vas molim, gospodine predsedniče, da mi to vreme ne računate u vreme za diskusiju. Naime, prema Poslovniku Narodne skupštine Republike Srbije, narodni poslanici su morali da dobiju izveštaje nadležnih odbora pre početka rasprave. Mi smo te izveštaje dobili kada je rasprava već otvorena i kada je uveliko trajala, tako da je na taj način povređen Poslovnik Narodne skupštine. To je nešto što se kontinuirano dešava na sednicama Skupštine, da nadležni odbori ne rade svoj posao kako valja, odnosno da svoje izveštaje ne dostavljaju na vreme. Znam da ćete se vi ili, možda, neki predstavnik odbora pozvati na činjenicu da se Predlog zakona o državljanstvu razmatra po hitnoj proceduri. Međutim, ukazujem vam na odredbu člana 162. stav 6. Poslovnika o radu Narodne skupštine, koja kaže - kad Narodna skupština prihvati predlog da se zakon razmatra po hitnom postupku, ona određuje rok u kome će nadležni odbori podneti izveštaje, kao i rok u kome će Vlada, ako ona nije predlagač zakona, dati mišljenje o predlogu zakona. Evo, ja sedim ovde od jutros, od 10 časova, kao i moje kolege iz SRS-a, i nisam čuo tu informaciju kada je Narodna skupština odredila rok nadležnim odborima da dostave izveštaje o Predlogu zakona. Hoću da kažem još nešto. O Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o državljanstvu morao je da se izjasni još jedan odbor Narodne skupštine, a to je Odbor za ustavna pitanja. Naime, i državljanstvo je jedna od temeljnih ustavnih kategorija. Svako ko se imalo razume u teoriju države i prava i u ustavno pravo, zna da države nema bez državljana. Dakle, državljani, ili narod su konstitutivni element pojma države, a po Poslovniku Narodne skupštine Republike Srbije - Odbor za ustavna pitanja, između ostalog, razmatra i načelna pitanja primene Ustava. Dakle, materija državljanstva je, par ekselans, ustavna materija i Odbor za ustavna pitanja je o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o državljanstvu morao da da svoju reč. Što se tiče samog zakona, ono što se na početku mora reći, to je da je zakon neustavan, nije u skladu ni sa odredbom člana 1, kao ni sa odredbom člana 13. stav 2. Ustava Republike Srbije. Žao mi je što ministar Jočić nije ovde prisutan. Ustav Republike Srbije u članu 1. definiše Republiku Srbiju kao državu srpskog naroda i svih građana koji u njoj žive, zasnovanu na vladavini prava, socijalnoj pravdi itd. Dakle, država Srbija je, pre svega, država srpskog naroda. Iz ovakve ustavne formulacije jasno proističe da se misli na celokupan srpski narod, ne samo srpski narod koji živi u Srbiji, nego i na Srbe koji žive u bilo kojoj državi na svetu. Ono što je zakonom o izmenama i dopunama Zakona o državljanstvu trebalo urediti kao osnovno pitanje jeste da svi Srbi, ma gde živeli u svetu, imaju pravo, ako to žele, da postanu državljani Republike Srbije. U teoriji ustavnog prava je poznato da državljanstvo nije ništa drugo nego pravna veza između pojedinca i određene države koja podrazumeva međusobna prava i obaveze. U članu 13. stav 2. Ustava Republike Srbije kaže se da Republika Srbija razvija i unapređuje odnose Srba koji žive u inostranstvu sa matičnom državom. Dakle, iz ovakve ustavne formulacije proističe da je Srbija matična država svih Srba i trebalo je i zbog toga u ovaj zakon uneti formulaciju da svi pripadnici srpskog naroda, ma gde živeli u svetu, a ne samo u Crnoj Gori, imaju pravo, ako to žele, da postanu državljani Republike Srbije. Što se tiče samog odnosa sa Srbima koji žive u Crnoj Gori, moram da primetim da se u članu 16. stav 3. Predloga zakona na jedan dosta paušalan način koristi datum 3. jun 2006. godine. Ne znam šta se epohalno desilo tog dana da bi to bio neki reper na osnovu koga se stiče državljanstvo Republike Srbije. Između Republike Srbije i Republike Crne Gore, tačnije između Srba koji žive u Srbiji i Srba koji žive u Crnoj Gori, postoji neraskidiva istorijska veza. Osnovna je obaveza države Srbije da se brine o pripadnicima svog naroda, ma gde oni živeli, a posebno pripadnicima srpskog naroda koji živi u Crnoj Gori. Rezultati poslednjeg popisa govore o tome da se u Crnoj Gori kao Srbi izjašnjava preko 30% stanovništva, a oko 2% kao Hrvati. Što se tiče Hrvata u Crnoj Gori, svako ko se imalo razume u istoriju, a među nama je i istoričar Nikola Žutić, moj kolega iz SRS-a, koji može da vam objasni ako vam nešto nije jasno, zna da je većina Hrvata koji žive u Crnoj Gori, odnosno na crnogorskom primorju, u stvari, prekršteni Srbi, odnosno Srbi katolici. Da je to tako, posvedočio je i sam Vatikan kada je u srednjem veku imenovao nadbiskupa barskog. Od tada pa do danas njegova titula glasi - nadbiskup barski i prima srpski. Dakle, i Vatikanu je bilo jasno da na crnogorskoj obali Jadrana nema, u stvari, nikakvih Hrvata, nego da tamo žive Srbi koji ispovedaju katoličku veru. O toj činjenici, takođe, Srbija mora da povede računa, kao i Narodna skupština, kada donosi zakon o državljanstvu. Mi smo danas čuli od predstavnika LDP-a kako se treba ugledati na primer Mađarske. Moram da podsetim da Mađare u Rumuniji, da Mađare u Austriji, da Mađare u Slovačkoj niko nije ubijao, da im niko nije otimao crkve i manastire i da im niko nije falsifikovao jezik kojim govore. Mi se danas u Crnoj Gori suočavamo sa jednom tragičnom pojavom, da aktuelna crnogorska vlast pokušava, bukvalno i doslovno, da anektira srpsku istoriju. Srpske crkve i manastire proglašavaju imovinom fantomske, neregularne i nekanonske crnogorske pravoslavne crkve, Srbe prevode u Crnogorce, takođe, jednu fantomsku naciju, a srpski jezik, koji se vekovima govori u Crnoj Gori, proglašavaju nekakvim crnogorskim jezikom, ili službenim jezikom koji je u upotrebi u Crnoj Gori. Neće dugo potrajati pa će aktuelno crnogorsko rukovodstvo, verovatno, i Njegoša da proglasi vladikom crnogorske pravoslavne crkve. Srbija kao država mora na takve akte da odgovori, mora da vodi aktivnu politiku prema srpskom narodu koji živi u Crnoj Gori i da svim Srbima koji žive u Crnoj Gori, bez obzira na to da li imaju prebivalište u Srbiji, da li imaju prebivalište u Crnoj Gori, bez obzira na taj fantomski datum 3. jun 2006. godine, ako to žele, omogući da dobiju državljanstvo Republike Srbije. Na kraju, neću mnogo da dužim, pošto ima dosta govornika iz Poslaničkog kluba SRS-a, moram da ukažem na izvesnu istorijsku hronologiju kada je reč o odnosu između Srbije i Crne Gore unovijoj istoriji. Svi građani Republike Srbije sećaju se da je osnovna teza tadašnje opozicije u Srbiji, DOS-a, pre 2000. godine, bila da je Slobodan Milošević i Srpska radikalna stranka uzročnik loših odnosa u federaciji i da će se to popraviti onog dana kada demokrate u Srbiji dođu na vlast, kao što su demokrate u Crnoj Gori. DOS je 2000. godine, na nelegalan način, došao na vlast u Srbiji. Već 2003. godine ukida se SRJ, nastaje državna zajednica Srbija i Crna Gora, a već u 2006. godini nema više ni državne zajednice, nego postoji nezavisna Crna Gora. Ja vas sada pitam, dame i gospodo iz vladajuće koalicije, šta se desilo sa vašim predizbornim obećanjem da je pitanje Crne Gore, kao i pitanje Kosova i Metohije, pre svega, političko pitanje i da će se rešiti kada u Srbiji konačno pobedi demokratija. Iz medija, iz izjava čelnika vladajuće koalicije, možete da čujete svaki dan kako su te stranke državotvorne. To je velika laž i velika obmana. Nisu to državotvorne stranke, to su ''državorazbijačke'' stranke. Razbile su dve države, a ovakvim predlogom zakona o državljanstvu, očigledno, pokušavaju da razbiju i jedinu državu koja nam je ostala, a to je Republika Srbija.
Reč ima narodni poslanik Rajko Baralić, a neka se pripremi narodni poslanik Božidar Delić.
Gospodine Duliću, dame i gospodo narodni poslanici, hoću da kažem da ničim nisam skrivio to što se Parlament nije sastajao u proteklih nekoliko nedelja i nazivam krajnjim bezobrazlukom izjavu Mlađana Dinkića da su narodni poslanici za to krivi. Nije prvi put da Mlađan Dinkić daje takve izjave, pa mu sada postavljam poslaničko pitanje - koje zakonske predloge je Ministarstvo za ekonomiju i regionalni razvoj uputilo Narodnoj skupštini Republike Srbije na razmatranje, a koje ovaj parlament nije razmatrao? To je važno i neka prestane da se ponaša kao da su narodni poslanici njegovi štićenici u domu za nedozrelu decu. To nije fer, on to radi već nekoliko puta. Želim da kažem da narodni poslanici koji su iz opozicionih stranaka ničim ne utiču na to kada će biti sazvana sednica, kakav će biti njen tok i kakav će biti njen ishod. Sada o zakonu. Glasaćemo za predložene izmene i dopune Zakona ukoliko bude prihvaćen amandman koji je, u ime naše stranke, nekoliko važnih udruženja, intelektualaca i drugih saopštilo javnosti. Dakle, ukoliko ministar, odnosno Vlada to prihvati, glasaćemo za izmene i dopune Zakona. Ono što želim ovde posebno da kažem, a čega nema u štampi, već sam jednom govorio o tome, to je da je položaj Srba u Republici Makedoniji doveden do krajnje moguće tačke i da naša država s tim u vezi ne preduzima nikakve korake. Želim da kažem da ni naši državni činovnici u našem diplomatskom predstavništvu, ambasadi, pre svega, ništa ne čine po tom pitanju, pa od 27 srpskih vojničkih grobalja u Republici Makedoniji, danas, praktično, ne postoji nijedno koje je moguće posetiti, a da se čovek ne postidi. Postavljam pitanje Vladi Republike Srbije, poslaničko pitanje, da li je poznato Vladi Republike Srbije koliko Srba živi u Makedoniji, u BJR Makedoniji, tako se oni tačno zovu, koliko Srba živi u Kumanovskoj dolini, tzv. Skopskoj Crnoj Gori, i šta su njihova prava? Želim da kažem da se, dok oni tamo nemaju nikakva prava, Vladimir Gligorov, ekonomski savetnik Liberalno-demokratske partije, širi u rezidenciji, stanu od 300 kvadrata, koji mu je od oca ostao, u ovoj državi, usred Beograda. To nije moguće tolerisati. Dakle, kada su ovakve stvari u pitanju, kada su ovakvi zakoni u pitanju, nije ovde tema samo Crna Gora, već su tema svi oni prostori na kojima su nekada Srbi živeli u znatnom broju, kao i drugi građani Srbije. Ima tamo i drugih koji, praktično, ne mogu da ostvare nikakvo pravo ukoliko se ne izjasne kao Makedonci. Mi danas govorimo ovde o različitim pitanjima koja se tiču srpskog većinskog naroda, ali ta pitanja tište i sve druge građane čija je matična država Srbija, a žive u nekim bivšim republikama. Dakle, postavio sam dva poslanička pitanja, izrekao javnu kritiku Mlađanu Dinkiću za nedozrelo i nedolično ponašanje prema Parlamentu. Parlament je birao Vladu, a nije Vlada postavila Parlament.
Reč ima narodni poslanik Božidar Delić, a neka se pripremi narodni poslanik Milisav Petronijević.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, danas govorimo o jednom vrlo važnom zakonu, o zakonu o državljanstvu. Taj zakon predstavlja, svakako, jedno od osnovnih pitanja svake države. Danas je ovde pomenuto pitanje reciprociteta. Kada se radi o međunarodnim odnosima, o odnosima među državama, ovaj princip je uvek prisutan. Jedan od narodnih poslanika koji je govorio, govorio je i o tome kakav je zakon o državljanstvu Republike Crne Gore. Nažalost, nisam imao prilike da pročitam taj zakon, ali smatram da, kao i prema svakoj državi, tako i prema Crnoj Gori treba da bude zastupljen ovaj princip. Dve nezavisne države koje su bile u takvom međusobnom odnosu da su kao ustavni akt imale ustavnu povelju, sva svoja pitanja, pa i pitanja državljanstva treba da rešavaju sporazumno. Jasno je da građani Srbije poreklom sa prostora bivše Jugoslavije, koji su prijavljeni na teritoriji Srbije, ne mogu ostati bez državljanstva. U pogledu ovog pitanja, imao sam i lično iskustvo. Iako smo supruga i ja rođeni u Srbiji, naša deca su rođena u Bosni i Hercegovini. Prilikom pokušaja da se upišu u državljanstvo Srbije, traženo je da se odreknu državljanstva Bosne i Hercegovine. Smatram da je to tada bilo u redu i da je to po zakonu. Međutim, ovaj zakon daje i neke druge mogućnosti, a samim tim otvara i druge dileme, o kojima je ovde govorilo više poslanika, a prvi je o tome govorio gospodin Batić. Mi ćemo podržati ovaj zakon, ali samo u slučaju da bude usvojen amandman koji je ovde izneo gospodin Vučić. Mogućnost da građani Crne Gore, koji to žele, mogu dobiti srpsko državljanstvo nije sporna, ali, pod određenim uslovima. Smatram da to mogu ostvariti samo oni koji su se izjašnjavali kao Srbi. Svi ostali, koji su glasali za odvajanje i odlazak iz naše zajedničke države, ne mogu i ne smeju biti time nagrađeni, jer bi to bilo na štetu građana Srbije. Takođe, smatram da treba razmisliti i o članu 27, koji govori o otpustu iz državljanstva Republike Srbije, posebno o tački 3, u kojoj se govori o otpustu iz državljanstva po međunarodnim ugovorima. Smatram da je ovo nejasno ida to treba bolje precizirati, vodeći računa o pravima i slobodama čoveka i građanina, prvenstveno, vodeći računa o Ustavu Republike Srbije. Što se tiče člana 48, ovde nije prisutan gospodin ministar, ali u članu 48, u poslednjem stavu, govori se da ministar uređuje i donosi propise vezane za upis u državljanstvo. Želeo sam da se njemu obratim, jer je danas u Srbiji prisutna jedna blago diskriminatorska praksa prema građanima državljanima Srbije. Posebno se radi o onim građanima državljanima Srbije koji su državljanstvo stekli u poslednjih 15 godina, odlaskom sa prostora bivše SFRJ i dolaskom u Srbiju. Ovi građani, za razliku od drugih, ne mogu svoja uverenja o državljanstvu da podignu u organizacijskoj jedinici MUP-a, odnosno opštini gde su prijavljeni, a to, po ovom novom predlogu i po ovom poslednjem stavu u članu 48, treba da reši ministar za unutrašnje poslove. Smatram i da gospodin ministar i njegovo ministarstvo, i prilikom izdavanja ličnih dokumenata, posebno ličnih karata, treba da vodi računa o tome da se građani koji su došli sa drugih prostora ne osećaju kao građani drugog reda, jer se to do sada moglo videti po brojnim šiframa u tom osnovnom dokumentu, a to je lična karta. Smatram da svi treba da imaju potpuno ista dokumenta. Što se tiče člana 52, poslednji stav, koji govori da se izjava i zahtevi iz stava 1. i 2. ovog člana mogu podneti u roku od pet godina od stupanja na snagu ovog zakona, smatram da je to suviše dug period i da će, verovatno, u tom periodu, a i danas smo čuli od nekih obećanja, biti donet i novi zakon o državljanstvu. Želeo bih samo da napomenem, svi ste imali prilike da se odjavljujete iz jednog mesta i prijavljujete u drugo mesto. Rok da to uradite, kada podignete odjavnicu iz jednog mesta da bi se prijavili u drugom mestu, vam je osam dana. Smatram da će svi oni koji žele državljanstvo Srbije to učiniti u najkraćem mogućem vremenu i da ovaj rok nikako ne bi trebalo da bude duži od jedne do dve godine.
Reč ima narodni poslanik Milisav Petronijević, a neka se pripremi narodni poslanik Milorad Buha.
Dame i gospodo narodni poslanici, imajući u vidu da imam svega dva minuta, pokušaću ukratko, u nekoliko teza, da potvrdim ono što su već moje kolege prethodno govorile. Izmene Zakona o državljanstvu svode se, u stvari, na davanje mogućnosti da crnogorski državljani koji su stanovali u Srbiji, imali tu prebivalište 3. juna 2006. godine, steknu državljanstvo. To nije sporno. Zakon je ovde ponuđen po hitnom postupku. Želim samo javnost da upoznam da od 3. juna 2006. do 3. jula 2007. godine ima godinu i mesec dana. Propušteno je godinu i mesec dana. Od 3. jula 2007. godine do današnjeg dana ima tri i po meseca. Eto, kakav je odnos vladajuće većine prema hitnosti. Inače, dobro je da je vladajuća većina prestala sa opstrukcijom rada Narodne skupštine. Moje kolege su to obrazložile. Neću da trošim vreme na to. Samo da podsetim, zbog ovih ministara što plaču jer ne radi Narodna skupština, počev od Dinkića, Đelića i ostalih, Vlada nijedno jedino vanredno zasedanje nije tražila, a ovo je osmo od maja meseca. To pokazuje kakav je odnos i da je to samo foliranje i folirantski odnos ministara u odnosu na javnost. Kada je u pitanju državljanstvo, da bi neko bio državljanin, treba, prvo, da to želi, treba da hoće da bude državljanin, treba da poštuje tu državu. Sada imamo situaciju, tj. imamo državljane koji ne poštuju državu, ali dolaze na šaltere da uzmu putnu ispravu koja se zove pasoš. Uslov da bi neko imao putnu ispravu, pošto je to javna isprava, jeste da je državljanin. S druge strane, imamo one Srbe koji žive van Srbije, koji doživljavaju Srbiju kao svoju maticu, koju vole, koju žele, koju hoće. Iz tih razloga je uvažen amandman poslanika Ivice Dačića, predsednika SPS-a, u ime poslaničke grupe, i mi ćemo, ako se taj amandman usvoji, ili radikalski, potpuno nam je svejedno koji će da bude, samo u tom slučaju podržati izmene ovog zakona. U suprotnom, on nije ispunio svoj cilj.
Reč ima narodni poslanik Milorad Buha, a neka se pripremi narodni poslanik Nataša Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, Zakon o državljanstvu, kao i set drugih zakona o kojima ćemo raspravljati ovih dana, npr. zakon o putnim ispravama, predstavlja jedan od vitalnih zakona u pravnoj regulativi svake države. Zgodna je bila prilika da se putem ovog zakona reši pitanje državljanstva svih Srba, pre svega, mislim na Srbe u dijaspori, kao i pitanje izbegličkog statusa Srba iz Republike Srpske Krajine, Republike Hrvatske, Republike Srpske i drugih srpskih država. Nažalost, ovaj zakon je parcijalno rešenje samo jednog pitanja, a pitanja Srba iz dijaspore, izbegličkog statusa, ne rešava. Ja ću se osvrnuti, prevashodno, na pitanje izbegličke populacije, s obzirom na to da je sa prostora Republike Srpske Krajine, Republike Hrvatske, na prostore Srbije izbeglo preko 500 hiljada Srba, koji su dobijali ovde izbeglički status. Kako je do svega toga došlo? Došlo je na temelju oduzimanja, jednostranog oduzimanja državljanstva od strane hrvatske države. Naime, prema odredbama saveznog zakona bivše nam SFRJ, svi građani SFRJ imali su državljanstvo savezne države i države članice, Republike Hrvatske. Hrvatska je, jednostranom odlukom hrvatskog Sabora, oduzela Srbima državljanstvo, i savezno i republičko, što je neprimereno prema odredbama međunarodnog prava i prema međunarodnim standardima, ali Hrvati su to učinili. U savremenoj praksi, savremenih parlamentarnih država, vrlo su retke situacije kada se građanima države oduzima državljanstvo. Čak i najvećim kriminalcima, ubicama, država ne oduzima državljanstvo, odnosno ne uskraćuje pravo na državljanstvo. HHrvati su to Srbima uskratili i oduzeli. Suočeni sa progonom i genocidom, došli su na prostore Srbije i dobili su ovde izbeglički status. Tada su pokušali da obnove državljanstvo u Hrvatskoj i da dobiju tadašnje republičko državljanstvo. Prema odredbama Zakona o državljanstvu Republike Hrvatske, nisu ga mogli ostvariti, morali su podneti zahtev i u upravnom postupku su dobijali to državljanstvo. Slična je situacija bila i u Srbiji. Građani koji su izbegli, morali su pribaviti originalna dokumenta iz Republike Hrvatske i pokrenuti upravni postupak ovde i dobiti srpsko državljanstvo. U čemu je bio problem za izbeglice? U tome što je trebalo pribaviti dokumenta u Hrvatskoj, a nije se moglo otići u Hrvatsku. Naime, na temelju izbegličke legitimacije koje su imali nisu mogli otići tamo. Šta su ljudi činili, morali su da čekaju, da čekaju bolja vremena. Hrvatska država, koja je uskratila pravo na državljanstvo, oduzela imovinu i proterala stanovništvo, ograničila je mogućnost dolaska kroz nemogućnost dobijanja hrvatskog dokumenta i originalnih dokumenata za upravni postupak, koji je tekao ovde, u Republici Srbiji. Pored toga, moramo reći da su izbeglice imale ogromne probleme, ne samo u odlasku tamo; to se rešavalo putem određenih prijatelja, rodbine, advokata itd., radilo se o ogromnim sredstvima koja su se morala izdvojiti za razna uverenja, znači, takse, koje su u Srbiji morali da plaćaju. Po nekoliko desetina i stotina maraka za određeno odobrenje, izvode iz matične knjige rođenih, oni to zovu rodni list, uverenje o prebivalištu i neka druga dokumenta koje su morali da dostave ovde, srpskim organima. To su problemi izbeglica, sa kojima se oni suočavaju i dan-danas. Mi danas, u praktičnoj primeni, imamo odredbe zakona koje građanima koji su izbegli iz Republike Srpske Krajine i Republike Hrvatske omogućavaju ostvarivanje tog prava u određenom, ubrzanom postupku, ali opet uz dokumentaciju. Zato se obraćam ministru, s obzirom na to da u upravnom postupku pred Ministarstvom unutrašnjih poslova i organima koji izdaju odobrenja ovoga trenutka ima desetine nerešenih predmeta i ljudi su odustali od zahteva. Zašto? Zato što ne mogu otići u Hrvatsku i ne mogu doneti ono što je neophodno. Oni su, jednostavno, to podnosili 1991. godine, pa, 1995. godine, pa, po onom zakonu iz 1997. godine itd., i na kraju su odustali od svega toga. Predlažem sledeće, da se jednim dopisom, koji se medijski mora obznaniti, kroz sredstva informisanja, po ubrzanom postupku ponovo obnove oni zahtevi. Oni imaju potvrde o tome da su uputili zahtev, ali ga nisu doveli do kraja, i sada im se mora izaći u susret. Šesnaest godina su oni tu i šta oni sada da dokazuju? Da su građani? Čiji građani, sa izbegličkom dokumentacijom i legitimacijom, kada ne mogu otići sa izbegličkom legitimacijom?! Plaćati ogromne takse hrvatskoj državi, zašto? Živi ovde 15 godina, ima prijavljeno boravište ovde i ima izbegličku legitimaciju. Prema popisu Komesarijata za izbeglice od prošle godine,potvrđen je status za 107.000 izbeglica. Ti ljudi nemaju ni ličnu kartu, nemaju ni državljanstvo i ne mogu ga ni dobiti, oni su apatridi i ostaće apatridi, ako država Srbija ne preduzme nešto da im se izađe u susret i da im se u ubrzanom postupku reši pitanje državljanstva. Ljude koji žive na ovim prostorima 12 godina i koji su bez imovine, bez ikakvih mogućnosti žive, sada treba upućivati u Hrvatsku, da se tamo javljaju i da odjavljuju prebivalište u opštinama iz kojih su proterani, da se odjavljuju u vojnom odseku u Hrvatskoj i da ispunjavaju razne druge stvari u određenom upravnom postupku. Mislim da je to otežavanje ionako teškog položaja izbeglica. Treba spomenuti sam postupak dobijanja ličnih karata, govorim o izbegličkoj populaciji. Tu se traži odjava bivšeg prebivališta, pa se mora otići u Hrvatsku i dobiti tamo odobrenje, odnosno odjavu, i prijaviti se ovde; isto to treba učiniti i u vojnom odseku. Tvrdim da više od 50% muške populacije izbegličkog stanovništva ne sme otići tamo. Kako da dobijemo to i kako da se odjavimo? Ja ću to pokazati na ličnom primeru. Lično sam to rešavao 2000. godine, uz preporuku tadašnjeg pomoćnika saveznog ministra unutrašnjih poslova, i mogu vam reći da kada sam došao na šalter, uz sve to što sam bio obavešten i što je bio obavešten načelnik unutrašnjih poslova itd., rečeno mi je – vi, gospodine, morate otići u mesto prebivališta, odjaviti se tamo i doneti potvrdu, zatim, otići u vojni odsek i doneti potvrdu; tek kad sa svom tom dokumentacijom dođete ovde, dobićete ličnu kartu. To pravilo je važilo do pre godinu dana. Negde važi i danas i dobio sam informacije da i danas to neka odeljenja Ministarstva unutrašnjih poslova traže. Ministre, molim vas da, određenom instrukcijom, jasno naložite da se to više netraži, jer ljudi to tamo ne mogu dobiti i ne mogu fizički otići. S druge strane, da bi se to sve tamo završilo, treba otići na dva, tri, pet dana, a kada odeš tamo, pitanje je da li ćeš se vratiti, jer nas hapse, privode itd. Naša bezbednost nije sigurna tamo i ljudi se u toj situaciji opredeljuju za sistem - neću ići i neka bude kako bude, ako sam ovde 15 godina živeo i nije mi niko tražio ni ličnu kartu, ni državljanstvo, onda ću ovde živeti i dalje. Zašto da tako živi i dalje? Zašto nismo pragmatični i ne rešimo ovo na svoj način? Mislim da rešenja ima. Tih 107.000 ljudi koji se sada vode kao izbeglice, jesu apatridi, ostavljeni bez imovine i proterani, u nemogućnosti da se vrate, a ako žele da ostvare sve ovo, traže im se ogromne sudske administrativne takse za dokumenta, ne znam više koja i kakva, da bi se završio neki upravni postupak. Pomognimo tom narodu. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović, potpredsednik Narodne skupštine Republike Srbije, a zatim narodni poslanik Petar Jojić.
Dame i gospodo narodni poslanici, kada smo razgovarali o osnovnom tekstu ovog zakona, nažalost, ministre Jočiću, nismo slutili u to vreme da će ovako nešto da se desi i da će separatistički režim Mila Đukanovića, uz pomoć mentora, poput Lajčeka, šiptarskih separatista i na nelegalan način, koji je kasnije verifikovan kao zaokruživanje posebne države Crne Gore, da učini to što je učinio 21. maja prošle godine. Zabrinuti za sudbinu srpskog naroda, mi, srpski radikali, u toj srpskoj republici smo otpočeli odmah posle separatizma u Crnoj Gori i stvaranja nezavisne crnogorske države da hrabrimo naš srpski narod, koji je, kao što je gospodin Martinović rekao, jasno i nedvosmisleno, na popisu koji je obavljen pre separatističkog referenduma, u odnosu od preko 30% rekao da želi da se identifikuje sa svojom matičnom državom. Svuda u svetu, bez obzira kom narodu da pripadate, uz osećaj pripadnosti svojoj naciji, valjda je prirodno i normalno da želite da se identifikujete sa svojom matičnom državom. Zbog toga ovaj zakon, odnosno izmene i dopune, može da ima smisla samo ako prihvatite amandman Srpske radikalne stranke. Mi smo danas ovde govorili o našoj braći u Crnoj Gori zato što je to sada veliki problem za ljude koji nam se i porukama, i putem mobilnih telefona, što bi rekli, direktnim kontaktom, celog jutra javljaju. Njihove oči su uprte u vas, gospodine ministre, i u Narodnu skupštinu, zbog toga što će oni sada rešiti svoj veliki problem. Pošto se, de fakto, desio separatizam i stvaranje crnogorske posebne države, na ovaj način ćemo, gospodine Jočiću, da pokušamo da ispravimo jednu istorijsku nepravdu koju je doživeo srpski narod pod Brozovim komunističkim režimom. Zato što je stvaranje veštačke crnogorske nacije otpočelo za vreme Drugog svetskog rata, delovanjem i crnogorskih ustaša tog vremena, o čemu je mnogo govorio, a naročito pisao, i u tamnici haškog kazamata, i pre odlaska u Hag, naš predsednik dr Vojislav Šešelj, a naročito zbog činjenice da se tzv. veštačka crnogorska nacija veličala pod režimom Josipa Broza i da su sledbenici režima koji ugnjetava Srbe u Crnoj Gori, bez obzira na to da li pripadaju Demokratskoj partiji socijalista, Socijaldemokratskoj partiji ili već ne znam kome, upravo oni koji su sve vreme, i kao članovi Saveza komunista, ili njihovi očevi, ili oni čiji su oni sledbenici, 50 godina zagovarali da se zatre srpsko ime u srpskoj Crnoj Gori i da se guši srpski nacionalni identitet. Oni su pokušali da kroz takav vid pritisaka zaplaše svakog Srbina uoči tog separatističkog referenduma prošle godine. Naravno da u tome nisu uspeli, jer sve ono što je moglo da izađe na biralište, u 99,9% slučajeva je tog dana glasalo za zajedničku državu. Baš zbog činjenice da su se mnoge porodice borile protiv te brozomanije, izmišljene crnogorske nacije, što bi rekao naš predsednik - oni mogu da se zovu i eskimi, i marsovci, i kako god hoće može sebe da naziva Jusuf Kalamperović ili ostala separatistička bratija, bilo bi nečasno i nepravedno prema napaćenom srpskom narodu koji je ostao da živi van matice svoje države da mi tog izvesnog Kalamperovića ili nekog drugog izjednačimo sa pripadnikom srpskog naroda koji traži svoja prava. Mi danas moramo da pomognemo tim ljudima i da im damo nadu i signal da ovakvo stanje neće da ostane zauvek. Oni to vrlo dobro znaju. I ako je neko mislio, ako je to mislio i predsednik crnogorske države, i ondašnji premijer, sada predsednik najuticajnije stranke koja je na vlasti, da može da zaplaši Srbe, situacija je, to vam govorim iz iskustva i zbog činjenice da smo general Delić i ja otpočeli seriju tribina, u februaru ove godine, u gradovima širom Crne Gore, pod nazivom "Sloboda Šešelju", danas, godinu dana posle separatističkog referenduma, zaista drugačija. Srpski narod se podigao, zato što Srbi ne daju na svoju crkvu, na svoje manastire, zašto što Srbi znaju kome pripadaju i znaju da moraju da se bore za ono što je njihovo pravo bilo kroz vekove. I predstavnici Srpske liste, koji su danas u Beogradu i u Narodnoj skupštini Republike Srbije, i skoro 300 hiljada Srba tamo, ne traže ništa drugo nego da se identifikuju sa svojom matičnom državom. Imate problem, gospodine Jočiću, administracije u MUP-u. Imate problem zbog činjenice što sam ja, kao i mnoge druge kolege iz SRS, u zaista teškoj situaciji kada je neko, ne daj Bože, bolestan, kada se nekome rodi dete, pa, takođe, ima problem, podneo je zahtev za upis u knjigu državljana, ili je reč o ljudima o kojima je govorio gospodin Buha, koji na to čekaju već 15 godina, jer bez intervencije kod vašeg mlađanog kolege i saradnika, gospodina Bojčića, ti ljudi, a potrebno im je odmah, bilo je nekoliko slučajeva da je ljudima potreban upis u knjigu državljana da dobiju putnu ispravu, da mogu da otputuju u inostranstvo na lečenje, oni to ne mogu da urade. Dakle, proces upisa u knjigu državljana za one ljude koji su podneli zahtev 2005, 2006. godine, vi morate da ubrzate, da ažurirate, jer mi očekujemo, to je napomenuo i general Delić, iako je dat ovaj rok od 5 godina, da će Srbi iz srpske Crne Gore, a i Srbi širom sveta, ako prihvatite ovakvu identifikaciju sa onim šta je državljanin Srbije po amandmanu SRS-a, želeti da što pre dođu i podnesu zahtev za upis. Malo su poznate činjenice o tome da su kolonije Srba iz Like, Banije, Korduna, pre 100 i više godina, odlaziletrbuhom za kruhom preko Atlantskog okeana, pa tako u Americi, u državi Montana, postoji jedan skoro potpuno etnički čist grad, za koji verovatno niste znali, zove se Bjuk, i u njemu živi oko 37 hiljada Srba. Mnogi od njih, ta deca (u tom mestu je, hvala Bogu, pre nekoliko godina sagrađena, a nedavno i oslikana, srpska pravoslavna crkva), znaju da su pripadnici srpskog naroda i došli bi u svoju matičnu državu, a postoje generacije koje nikada nisu došle. Da ne govorim, a to je ono što ja najvažnije, o stotinama hiljada izbeglica i Srba, pre svega, sada u Crnoj Gori, kojima je državljanstvo potrebno. Da bismo to uradili i da bismo pomogli, pre svega, srpskom narodu u Crnoj Gori, vi morate, gospodine ministre, verovatno zbog toga niste bili par sati u sali, dobro da razmislite o tome šta danas radimo, da činimo veliko delo za budućnost i za opstanak naše države i zato smo mi, srpski radikali, bili u pravu. Evo, već 17 godina, kad god završavamo neke od naših stranačkih skupova, a to rade i radikali u srpskoj Crnoj Gori, u Republici Srpskoj i svuda gde okupljamo narod, završavamo rečima - Srbija je večna dok su joj deca verna. Sve dok država Srbija nema vernu decu koja žele sa njom da podele sve ono što je i dobro i zlo, a nadamo se dobru u budućnosti, nemamo pravo ni da se nadamo da ćemo imati jaku i stabilnu državu. Hvala.
Reč ima ministar unutrašnjih poslova u Vladi Republike Srbije, gospodin Dragan Jočić. Izvolite.
Bio sam odsutan 45 minuta zato što sam imao konsultacije i razgovore. Ne bih se složio s onima koji govore da ovde imamo problem oko identifikacije Srba. Mi imamo problema oko eventualne asimilacije i ovaj zakon služi za to da Srbi van svoje države, Srbije, ne budu asimilovani. S druge strane, on služi i za to da da određene pogodnosti onima koji ne mogu da uživaju sve pogodnosti koje Srbija može svojim državljanima da da, da se leče u Srbiji, da se Srbija o njima brine i da im pruži svu zaštitu. Amandmani koje je Vlada Republike Srbije podnela na ovaj zakon su u skladu i prate Ustav, član 13, gde se kaže da Republika Srbija štiti prava i interese svojih državljana u inostranstvu i da Republika Srbija razvija i unapređuje odnose Srba koji žive u inostranstvu sa matičnom državom. Znači, naša je obaveza da donesemo ovakav zakon. Čuo sam ovde određene priče i prosto mi je krivo što sam ministar, što nisam poslanik. I te kako bih umeo da odgovorim, dosta argumentovano, svima onima koji su ovaj zakon nazivali politikantskim. Uzmite hrvatski zakon i pročitajte kako Hrvati štite sami sebe. Oni nemaju stida i ne ustručavaju se da daju državljanstvo svakom onom ko se izjasni da je Hrvat, ko zna jezik, čak idu tako daleko da koriste latinično pismo, a mi ovde skoro da smo podeljeni. Nismo podeljeni, neću da kažem, većina Parlamenta, i opozicije i pozicije, zna suštinske vrednosti i posledice ovog zakona. Ono što će sigurno biti u amandmanima, neke poslaničke grupe ih pominju, ali ne završavaju potpuno svoje amandmane, zato što neke druge članove ne brišu, u amandmanima Vlade Republike Srbije, mi ćemo ispoštovati član 13. Ustava i, kao matična država, obezbedićemo povoljniji položaj pripadnicima srpskog naroda, tj. Srbi van države Srbije imaće pravo da budu primljeni u državljanstvo po olakšanim okolnostima. To znači da nećemo tražiti otpust iz državljanstva zemlje koje imaju i, drugo, zaštitićemo podatke o dobijanju državljanstva, odnosno moći će da ih uzme samo onaj ko i traži državljanstvo. Mislim da na ovakav način celovito štitimo naš nacionalni i državni interes.
Hvala. Za reč se javio poslanik Petar Jojić. Reč ima poslanik Vjerica Radeta, a zatim narodni poslanik Zoran Krasić.
Dame i gospodo poslanici, zabrinjavajuća je nezainteresovanost narodnih poslanika skupštinske većine kada je reč o Predlogu zakona o državljanstvu Republike Srbije. Radi javnosti, poslanici skupštinske većine odustaju od svojih rasprava o Predlogu ovog zakona. Mislim da to nije dobro i da narodni poslanici moraju da iznesu svoj stav, a ne samo da čekaju kakav će to amandman Vlada da nam podnese. Vi ste, gospodine ministre, jutros kada ste predstavljali ovaj zakon, otprilike, rekli da je suština ovog zakona usklađivanje sa faktičkim stanjem. (Dragan Jočić, s mesta: Drugi nastavak je.) Naravno, ali je trebalo da kažete da je suština ovog zakona upravo status, odnosno državljanstvo i stvaranje uslova, omogućavanje dobijanja državljanstva svim Srbima, ma gde oni bili. Što se tiče ovog tehničkog usklađivanja, činjenica je da je to jedna pravno-tehnička redakcija, kako zovemo mi pravnici, i to, svakako, ne treba da bude i nema razloga da bude predmet razgovora niti rasprave. Ako na svakom mestu u zakonu gde je pisalo "Srbija i Crna Gora" sada stoji "Srbija", to nije sporno. To je bilo sporno mnogo ranije, još u vreme potpisivanja Beogradskog sporazuma, pa u vreme donošenja Ustavne povelje. Znali smo još tada mi u SRS-u i upozoravali smo, govorili smo da ćemo doći u situaciju seckanja srpskog naroda. Mi, nažalost, imamo takvu situaciju i sada je na nama, narodnim poslanicima, da bar ovim zakonom, a eventualno i nekim drugim zakonima, pokažemo Srbima da je Srbija matica svih Srba ma gde ti Srbi bili rođeni i ma gde živeli. Mi, u SRS-u smo uvek vrlo otvoreno o tome govorili i kada je vođena separatistička politika u Crnoj Gori, delom podržana i iz Srbije, barem prećutno. Mi smo se zalagali i otvoreno govorili da ćemo učiniti sve za Srbe iz Crne Gore. Dakle, mi ne krijemo da pravimo razliku između Srba i između Crnogoraca. Oni koji se izjašnjavaju kao Crnogorci, da su želeli srpsko državljanstvo, da su želeli državu Srbiju, ne bi se otcepljivali od nas. Nema nikakve potrebe i nikakvog zdravorazumskog rezona da se oni izjednačavaju sa Srbima iz Srbije. Zato amandman koji je podnela naša poslanička grupa, odnosno ja u ime te poslaničke grupe, sažeto, u jednoj rečenici sadržava sve ono što je suština, pre svega, stava Srpske radikalne stranke, a verujem, i skupštinske većine. Dakle, predlažemo da se državljaninom Republike Srbije, u smislu ovog zakona, smatra i državljanin druge države pripadnik srpskog naroda, ako podnese pisanu izjavu da se smatra pripadnikom srpskog naroda i da Republiku Srbiju smatra svojom državom. Dakle, nema bojazni i ne teramo mi naše Srbe, zato što su se našli tamo gde su se našli, što žive gde žive, da ne priznaju tu državu u kojoj žive. Naravno, oni to moraju da urade, ali su u obavezi da priznaju i Srbiju kao svoju državu, ukoliko žele srpsko državljanstvo. Znate, sve ovo što se dešavalo u ovim poslednjim ratovima, u razbijanju SFRJ, zahvaljujući i, naravno, vođeni rimokatoličkom crkvom i njihovim papom, učinilo je da su se milioni Srba našli u državama u kojima zapravo nisu želeli da žive i imali su državljanstvo država koje u nekim normalnim uslovima nikada ne bi uzeli. Ali, jednostavno, takvo stanje je nametnuto i mi moramo sada da pokažemo da država Srbija, kao matica svih Srba, mora da vodi računa o svom narodu. Ovde su neke moje kolege iznosile svoja iskustva. Ja sam davno došla u Srbiju, ali ne toliko davno da se ne sećam kakvo je raspoloženje i kakav osećaj svih Srba koji nisu rođeni u Srbiji. Znate, i kada nije pretila opasnost od rata, uvek smo mi Srbi koji smo rođeni van Srbije Srbiju smatrali svojom maticom. Verujte da je to i danas tako i da svi Srbi od svoje matice očekuju maksimalnu pomoć. Najmanje što danas možemo da uradimo za te naše Srbe jeste da im otvorimo mogućnost da mogu da postanu državljani Srbije, uz državljanstvo države u kojoj žive, naravno, bez obaveze da se te države odriču. Znate, mi nećemo i nikada se nismo služili onim, kao, recimo, predstavnici sadašnje vlasti, Vlade Republike Srbije, onaj ministar u pokušaju, kako se zove - Vuk Jeremić, koji obećava Dodiku, odnosno Dodik kaže - "naređujem ti", kao šali se javno pred narodom, pred Srbima i u Republici Srpskoj i u Srbiji, da će prvo državljanstvo koje bude izdao da dobije Milorad Dodik. Dobiće Milorad Dodik šta god hoće, na osnovu onoliko vredne imovine koju ima u Srbiji. Ali, mi hoćemo da nema privilegiju Milorad Dodik, nego da svaki Srbin bude tretiran na isti način. Verujte, mnogo je primera iz prakse. Ja znam da vi, gospodine ministre, kada čujete nešto od narodnih poslanika, uvek to zapišete. Moram da priznam da, uglavnom, narodne poslanike i obavestite o tome. Istina, neću sada o tome nego sutra, kada budemo govorili u pojedinostima, pitaću vas zašto mi niste odgovorili na poslaničko pitanje. Neću time sada da remetim ovu raspravu. Dakle, mnogo je problema prilikom dobijanja srpskog državljanstva, pre svega, građanima koji u ovde bili izbeglice ili prognana lica. Čuli ste od gospodina Buhe do detalja o tim problemima. Možete da zamislite probleme koji čekaju one koji su izbeglice, jer je Vlada Republike Srbije donela odluku da se status izbeglica svim licima ukida do kraja ove godine, a taj rok je produžen za dve godine. Da su mogli da odu, bilo u Hrvatsku, bilo u Bosnu i Hercegovinu, oni bi, sasvim sigurno, do sada otišli i rešili svoje pitanje. Ne mogu to ili zbog toga što su na nekim tajnim ili javnim spiskovima, ili zato što su stari i nemoćni da bi mogli da putuju. Mi ćemo to sačekati potpuno nespremni, pod uslovom da ne prihvatite amandman SRS-a, i imaćemo još jednu tragediju tih ljudi, kojima je dovoljna tragedija to što su doživeli da žive sve ove godine kao izbeglice. Ima problema, verujte, ministre, i sa ljudima koji su rođeni u Srbiji, opet zbog izmena ovog zakona o državljanstvu koje su prethodile.Mi smo skoro dobili jedno pismo, nažalost, nisam ga ponela ali ću vam dati ime i prezime sutra, porodice koja ima problem. Imaju troje dece, jedno dete, prvorođeno, ima državljanstvo Srbije, otac je rođen u Hrvatskoj, drugo dete, takođe, rođeno ovde, već dve godine pokušava da dobije državljanstvo, ne može da ga dobije, a treće dete, rođeno posle ovog, takođe, ima državljanstvo. Dakle, dve godine se nosi s takvim problemom neko ko je rođen u Srbiji. Zato vas molim, gospodine ministre, da ozbiljno, rekli ste da ste bili na konsultacijama, razmislite o amandmanu SRS-a i da ga prihvatite, kako bismo, kao Narodna skupština, svim Srbima van Srbije dali mogućnost da postanu državljani Srbije. Verujte da to Srbima koji ne žive u Srbiji mnogo znači. Možda nemaju neke konkretne koristi, i ne traže to zbog neke konkretne koristi, ali verujte da je za dušu svakog Srbina velika stvar da postane državljanin Srbije. Govorim vam to iz ličnog iskustva. Zato vas molim da prihvatite ove amandmane. Vi nama ovde govorite o amandmanima Vlade Republike Srbije. Mi smo dobili Predlog izmena ovog zakona 6. jula i zaista ne znamo o kakvim amandmanima se radi, šta je Vlada u međuvremenu uradila. Moguće je da su to amandmani koji odgovaraju amandmanima SRS-a, ali mi moramo da govorimo kao da ih nema, jer ih poslanici nisu dobili; kada ih dobijemo, onda ćemo razgovarati o tome. U svakom slučaju, očekujem od skupštinske većine i od vas, ministre, ponavljam, da svim Srbima, ne samo Srbima iz Crne Gore, svim Srbima širom belog sveta omogućimo da postanu državljani Republike Srbije.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, a zatim narodni poslanik Petar Jojić.
Na početku, moram samo da skrenem pažnju da, suštinski, ne postoje razlozi za izmenu ovog zakona, pre svega, mislim na one razloge koje je predlagač naveo u obrazloženju ovog predloga zakona. Moram da skrenem pažnju predlagaču i na to da su uspeli da urade nešto što nikome na kugli zemaljskoj nije pošlo za rukom. Do sada su postojale kategorije - državljanin, stranac i lice bez državljanstva, a vi ste izmislili i posebnu kategoriju, koja se zove Jovo Kapičić, nedržavljanin. Šta je nedržavljanin, molim vas? Da li može neko da mi objasni od vas iz Ministarstva šta je nedržavljanin? To je Jovo Kapičić. Želite tom kategorijom da kažete da je neko bio državljanin Srbije i Crne Gore juna 2006. godine, pa se desilo šta se desilo i sada je on, u pravno-tehničkom smislu, lice koje ima crnogorsko državljanstvo i državljanstvo Srbije i Crne Gore, koje ne postoji, a živi u Beogradu, i da treba za njega da se reši pod povoljnijim uslovima neko pitanje da stekne srpsko državljanstvo. Zašto? Ta situacija je, sa gledišta postojećeg zakona, rešena. Dotični gospodin je stranac. Nemojte da izmišljate nove kategorije. To je Kardelj radio kod nas. On je sve izmišljao. Znači, imamo državljane, nedržavljane, strance, lica bez državljanstva itd. Gde nađoste ove nedržavljane? Jovo Kapičić. To u teoriji mora da bude Jovo Kapičić. To su ovi beogradski Crnogorci. Idu da glasaju za nezavisnost, a neće tamo da žive. Pustite vi to da nisu mogli da glasaju. Vodio je on promociju ovde i veću je korist napravio njima tom promocijom nego da je otišao tamo da glasa. Pustite vi to. Vi ste, ministre, dobro upoznati sa tim stvarima. Vi ste na vreme to rešili. Znači, suštinski razlog za promenu Zakona jeste taj što više ne postoji pojam Srbija i Crna Gora. Evo dokaza. Vi od juna prošle godine, do današnjeg dana, kada nekoga upisujete u knjigu državljana, kada neko stiče državljanstvo, ne upisujete mu srpsko i srpsko-crnogorsko, nego mu samo upisujete srpsko državljanstvo. Je li tako? Zašto? Zato što ste primenili automatizam, kao što je primenjen automatizam i kada je nestala Savezna Republika Jugoslavija, a i nju ste upropastili. Samo da vas podsetim, kada je Narodna banka Jugoslavije, preko noći, postala Narodna banka Srbije, pa je Živković rekao – izvinite, molim vas, to ne postoji, Dinkić lažno izdaje novac, ispostavilo se da nije bilo lažno, nego je bilo po nekom automatizmu. Srbija i Crna Gora, nadalje, važi kao Srbija. Znači, taj razlog za promenu Zakona apsolutno ne postoji. E, sad ću da pričam o mojim razlozima, zašto smatram da treba da se usvoji ovaj zakon s amandmanima SRS-a, mislim da su tri amandmana u pitanju. Zašto? Zato što je pitanje državljanstva, svakako, pitanje trajne pravne veze između nekog fizičkog lica i njegove velike porodice koja se zove država. Znači, trajna pravna veza. Zašto? Zato što malo dete traži zaštitu od svoje porodice, a svaki pojedinac, kao državljanin neke države, traži zaštitu od svoje države; država, po Ustavu, ima obavezu da štiti svoje državljane. U zavisnosti od demokratske politike pojedinih država, one kreiraju svoje zakone o državljanstvu. Tako imamo restriktivne zakone, gde je vrlo teško da se dobije državljanstvo neke države, i imamo liberalne. Oni kojima je potrebna radna snaga, poput Nemaca, Švajcaraca, Šveđana itd., naginju liberalnijim uslovima, jer ne žele da se njihova teritorija isprazni. Žele na razne načine da povećaju populaciju svog naroda i čine to kroz državljanstvo. Mi u Srbiji, jutros sam rekao, svake godine izgubimo po jedno Vlasotince. Poslednjih, čini mi se, pet godina, prema statistici, 37.000 ljudi više umre nego što se rodi u Srbiji. Nama kao državi je interes da imamo što veći broj građana, što veći broj državljana Republike Srbije. Da li ovaj zakon, s amandmanima SRS-a, ispunjava tu funkciju? Ispunjava. Šta mi hoćemo? Mi hoćemo da svako ko želi da bude Srbin i ko se oseća Srbinom, ko ima srpsko poreklo, bez obzira na to gde živi, dobije srpsko državljanstvo kao drugo državljanstvo. To je mogućnost koju mi pružamo. Da li će to lice da to koristi, zavisi od njega. Zašto to radimo? Zato što svi Srbi na svetu Srbiju doživljavaju kao svoju državu, kao svoju porodicu, kao svoju maticu, kao svoju postojbinu; i treća, i četvrta, i peta generacija dijaspore doživljava Srbiju kao svoju maticu. Kako se to manifestuje? Evo, opet, još jednog primera, vama poznatog. Godine 2001, ministar inostranih poslova je bio neki Svilanović, pre toga je bio na bilbordima – ''ko je ovaj čovek''. On je prve godine organizovao nešto za decu dijaspore. Skupila se deca, bila u nekim kampovima, i kada su ga pitali kakvi su njegovi utisci, rekao je - katastrofa. Zašto? Kaže – svi sunacionalisti, oni bi samo da igraju ''čačak'', samo da pevaju srpske pesme i samo da se upoznaju sa srpskim običajima. Čovek je očekivao da će mala naša deca iz Čikaga ovde da dođu i da traže ono što svakodnevno imaju u Čikagu. Pa, to je njima dosadno. Oni žele da vide koji su njihovi govori, odakle su njihovi dedovi itd. Oni neguju tu tradiciju, neguju ljubav prema Srbiji. Ovi naši reprezentativci, kada igraju u inostranstvu, igraju više zbog onih ljudi tamo, u inostranstvu, nego što igraju zbog nas ovde. Pre nekoliko dana sam bio u Briselu, na utakmici između Belgije i Srbije. Tamo je 200 Srba, skupljenih sa svih strana, 150 minuta navijalo za Srbiju, znate kojim rečima - Kosovo je Srbija. Želi čovek da bude Srbin i treba mu to omogućiti. Imam prijatelja koji ne želi da bude Jermenin, a Jermenin je, hoće da bude Srbin. Imate i onoga Džatrasa, koji je prihvatio, čak, i pravoslavlje, jer čovek želi da bude Srbin. Zašto tim ljudima onemogućiti da stiču srpsko državljanstvo? To je generalno što se tiče propisa koji treba da regulišu državljanstvo. Ministre, poneo sam vam ovde jedan zakon Republike Srpske, koji reguliše zapošljavanje stranih državljana u Republici Srpskoj. Samo da vas podsetim zašto je državljanstvo važno. Taj zakon, a naš propis o zapošljavanju stranaca odavno nije promenjen, koji je rađen prema međunarodnim standardima, omogućava i sledeće: da bi stranac boravio u nekoj zemlji, mora u Republici Srpskoj da ima odobren boravak, mora da ima važeću radnu dozvolu. Dozvolu mu izdaje Zavod za zapošljavanje, ali, zapamtite ovu rečenicu: filijala ne može izdati radnu dozvolu ukoliko na evidenciji nezaposlenih ima lica odgovarajuće stručne spreme koja ispunjavaju uslove radnog mesta, a koja prihvataju određeni posao. Državljanin ima prednost u odnosu na stranca. Jedino kod stranih ulaganja postoji neka tolerancija u pogledu zasnivanja radnog odnosa stranaca. Zapamtite, državljanstvo nije beznačajna stvar. To što mi tražimo da se svakome ko se oseća Srbinom, ko potpiše zahtev i želi da bude Srbin, prizna državljanstvo, između ostalog je i zbog toga da se on zaštiti. Znate i sami kako naši građani ovde reaguju kada čuju - na toj i toj odgovornoj državnoj funkciji nalazi se državljanin neke bivše republike, a ne Republike Srbije, koji otvoreno na radnom mestu zagovara separatizam. Izvinite, molim vas, moj stav je: proglašenje nezavisnosti Crne Gore je suprotno srpskim nacionalnim interesima. Možda se to Čedi, Bebi i ovima ne sviđa, ali je moj stav da je to suprotno srpskim nacionalnim interesima, a vreme pokazuje da je to stvarno istina. U Republici Crnoj Gori, 32% građana koji se izjašnjavaju kao Srbi, nisu tamo ni nacionalna manjina, nemaju novine, nemaju TV, nemaju radio. Da li se prema njima vrši pozitivna diskriminacija u pogledu zapošljavanja? Ceo, kako oni kažu, ''sjever'' ne radi, nego je važno da li si Milov ili nisi Milov. Ako si Milov, imaš sve. Da vas samo podsetim šta je bilo 2000. godine. Zaposlili su 25.000 ljudi u svoju specijalnu policiju, i neuračunljive, i one koji nisu služili vojsku. Kako? Iz najuglednijih kuća su zaposlili muško dete da bude pod uniformom, da ima neka primanja, kako bi glasali za Mila Đukanovića i njegovu partiju. Srbija ne sme da dozvoli da se u svetu manipuliše Srbima, a najbolji instrument da zaštiti Srbe jeste da im prizna srpsko državljanstvo. Jer, kada je nekome priznato srpsko državljanstvo, onda i naše diplomatsko i konzularno predstavništvo ima obavezu da interveniše u ime Republike Srbije radi zaštite prava i interesa naših državljana u inostranstvu. Dajte da mi otvorimo mogućnosti našim zakonom, a onda ostavimo pojedincu neka sam bira da li će da poštuje svoje poreklo, da li će da poštuje neka svoja osećanja ili trenutne interese, koji se nekada mogu zasnivati na tome - ''daj da potpišem tuđu domovnicu''. Kada bude rasprava o amandmanima, još detaljnije ću vam objasniti neke stvari, zašto je potrebno da se ovi amandmani prihvate. Moram svima da skrenem pažnju da razlog koji je navela Vlada ne postoji. Postoji nacionalni i državni interes Republike Srbije da liberalizuje uslove za brzo sticanje državljanstva. Drugo, ako država smatra da na taj način na sebe preuzima veliku brigu, što o velikom broju lica mora da vodi računa i u inostranstvu i u zemlji, kako vodite računa o postojećim, tako ćete voditi i o onim budućim. Nećete dobiti preveliku obavezu. Vi više vodite računa o tome kako da se reše papiri nekim pomoćnicima ministra, da ostanu i dalje u ministarstvu gde su zatečeni, gde rade. Mislim da neki advokat Žunić ili Žugić u Ministarstvu finansija, čovek je Crnogorac, baš ga briga, otišao je da glasa za nezavisnu Crnu Goru, živi u Beogradu; njemu je ovde privremeni rad, da uzme i da iskoristi sve beneficije. Nema on ljubavi prema Srbiji, nema prema srpskim interesima. Znači, izbacite, molim vas, kategoriju "nedržavljanin", zvanu Jovo Kapičić.
Zato što nema TV prenosa, nastavljamo sutra u 10 časova.