Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Druge sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2006. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika konstatujem da sednici prisustvuju 93 narodna poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da su u sali prisutna 92 narodna poslanika, odnosno da je prisutno više od 1/3 narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju narodni poslanici Veroljub Stevanović i Radič Joković. Prelazimo na 6. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O RATIFIKACIJI SPORAZUMA IZMEĐU VLADE REPUBLIKE SRBIJE I VLADE REPUBLIKE CRNE GORE I VLADE ISLAMSKE REPUBLIKE IRANA O UZAJAMNOJ POMOĆI I SARADNjI U CARINSKIM PITANjIMA Primili ste izveštaj Zakonodavnog odbora. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto na Predlog zakona nisu podneti amandmani, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima. Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu i u celini. Prelazimo na 7. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O DAVANjU KONTRAGARANCIJE REPUBLIKE SRBIJE SRBIJI I CRNOJ GORI PO ZAJMU EVROPSKE BANKE ZA OBNOVU I RAZVOJ ZA FINANSIRANjE OBNOVE DEONICE AUTOPUTA BEOGRAD - NOVI SAD (pojedinosti) Primili ste amandmane koji su na Predlog zakona podneli narodni poslanici Nataša Jovanović, Vjerica Radeta, Branislav Rankić i Momir Marković. Primili ste izveštaje Odbora za finansije i Zakonodavnog odbora kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podneo poslanik Momir Marković. Vlada i Zakonodavni odbor predlažu da se amandman odbije, a Odbor za finansije predlaže da se amandman ne prihvati. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Zoran Krasić.
Hvala, gospodine Mihailoviću. Mada je povodom ovog zajma zaključen sporazum i donet zakon u Skupštini državne zajednice i tim zakonom državna zajednica Srbija i Crna Gora dala je garanciju zajmodavcu, Evropskoj banci za obnovu i razvoj, na ukupan iznos zajma od 72 miliona evra, a za potrebe sređivanja tog autoputa od Novog Sada do Beograda, postoji obaveza da se da u stvari kontragarancija, jer državna zajednica pitanje je da li je pravno lice, s obzirom da ne poseduje imovinu i ne zna se čime bi ona mogla da garantuje. Ona se ovde javlja kao jedna najobičnija transmisija zbog međunarodnopravnog subjektiviteta državne zajednice, ali zato što ona nema mogućnosti da odgovara svojim sredstvima, onda se javlja onaj ko praktično poseduje imovinu, a to je Republika Srbija. Moram da vas podsetim da smo prošle godine u ovoj skupštini doneli odgovarajući akt kojim je praktično iniciran postupak da se da odgovarajuća koncesija, sad ne mogu precizno da kažem koliko je u pitanju tu deonica i koliko faza, ali znam da je obuhvaćen autoput praktično od Subotice do Požege. Pa, prva faza do Beograda, druga faza od Beograda, deonica kako će to da se deli itd. Znam da je ministar za kapitalne investicije u ovoj skupštini izneo podatke o tome da su izvršena odgovarajuća snimanja i da postoji isplativost, pa i zainteresovanost za tu koncesiju, jer broj putničkih i ostalih motornih vozila koja idu na toj relaciji čini koncesiju isplativom u odgovarajućem periodu. Znamo da je tim aktom da se pristupi koncesiji obuhvaćena i deonica od Novog Sada do Beograda, te onda prosto mora da se da odgovor na jedno pitanje da li ovaj kredit koji se uzima i ovi poslovi koji budu urađeni na bazi ovih sredstava, da li i oni ulaze u neku koncesiju. Da ne bi bilo zabune da neko sad postavi pitanje - pa šta se sad ovde priča, kako da uđe u koncesiju; pa vidite, u onom aktu kojim se otvara postupak davanja koncesije za budući autoput od Niša do bugarske granice obuhvaćena je i jedna deonica potpuno završenog autoputa. Onda je ovde ministar Ilić rekao – pa da, jeste to završeno, ali mi dajemo, i to uključujemo u koncesiju zbog potrebe budućeg održavanja te deonice puta. Srbija nema baš neke velike sreće sa koncesijama i u svojoj istoriji na mnogim koncesijama su padale vlade, to moram da vam saopštim, te pošto nemamo stvarno racionalnog odgovora zbog čega 72 miliona evra kredita za nešto što će biti obuhvaćeno koncesijom, stičem utisak da se istovremeno vode dva potpuno odvojena procesa. Jedan proces – da se nađe budući investitor, neko ko će da preuzme tu koncesiju, i istovremeno proces kojim država preko svog investitora, Direkcije za puteve, završava određeni autoput i to na istoj trasi gde će biti koncesija. Verovatno u ovim mojim rečima dosadašnjim niste mogli da pronađete nijednu reč koja predstavlja laž. Pokušao sam da citiram ono što su ministri, kao predstavnici Vlade Republike Srbije, tokom prošle godine verovatno na dve sednice Narodne skupštine sa ove govornice izgovorili, i o isplativosti koncesije i o ovoj činjenici da su neke završene deonice uključene u predmet koncesije. Jer, stvarno se postavlja pitanje zašto su onda potrebna ova sredstva. Da li možda onaj ko daje ova sredstva, ova finansijska institucija iz Evrope, na ovaj način prejudicira stvari u pogledu budućeg koncesionara, da li se ovim sredstvima kupuje to koncesiono pravo; da li Republika Srbija ulazi u jedan proces gde je vrlo teško razgraničiti gde počinje i gde se završava nečije i gde počinje i gde se završava nešto nekoga drugog. Mi nemamo tih informacija, ne postoji ni projekat, ne postoji detaljnije obrazloženje, osim napomene da su ova sredstva potrebna za deonicu autoputa od Novog Sada do Beograda. Iza tih nekoliko reči može da stoji sve i svašta i mi nemamo prava da verujemo, bez mogućnosti da nešto ispitamo i da eventualno i kritikujemo ukoliko nešto nije u redu. S obzirom da nas je ova vlada preko svojih ministara više puta prevarila, onda moramo da razgraničimo neke stvari ko je ovde lažov. Za ministra Dinkića radikali su lažovi i kada citiraju njegove reči. Nažalost, to je tako; svakome je svoje slađe nego tuđe i naravno svako želi da bude u pravu, pa bez obzira šta je rekao. Ali kada citiramo Vladu, onda ispada da lažemo, kada citiramo da postoji suficit, a da postoje obaveze mi opet lažemo, kada kažemo da ne postoji suficit, da je on fiktivan, mi opet lažemo. Kada kažemo, pričali ste o koncesiji, daćete u okviru koncesije i ovu deonicu autoputa, oni će da kažu – lažete. A da uzmemo stenogram da pročitamo, verovatno ne znamo da čitamo. Ne znamo da čitamo njihove misli, ali znamo da čitamo njihove reči. Smatramo da Republika Srbija nekontrolisano ulazi u neke obaveze. Da li je to 150 evra u džep po kilometru puta ili nešto drugo, neki lični prihod, o tome će drugi da razmišljaju, drugi će to da utvrđuju, samo mora da se zna da za jednu istu deonicu ne treba da postoji nekoliko izvora sredstava i nekoliko osnova obaveza Republike Srbije. Mi se plašimo da ovakvim nekontrolisanim i do kraja nesagledanim problemom Republika Srbija ulazi u neke obaveze. Uzeće se 72 miliona evra, nešto će sigurno da se uradi sa tim parama i, ono što smo sigurni, kasnije će to biti stvar neke koncesije. Moguće je da neko izađe i da kaže da se to odnosi na most u Beškoj. Naravno, ovo sam ostavio za kraj. Onaj ko priča o tom mostu morao bi prvo dobro da se informiše dokle se stiglo sa tim postupkom, kakvo je stanje, da malo pogleda šta su napisale komore i profesionalna udruženja oko tog mosta, budućeg i postojećeg, da se malo razmisli o građanima koji su nekada protestovali, jer SRS neće se zadovoljiti sa tim rečenicama - ne znam o čemu se radi, samo znam da treba da se napravi nov most na Dunavu kod Beške i da je on sastavni deo autoputa Novi Sad - Beograd. Vodite računa šta se sve krije iza ovih cifri, vodite računa šta se sve krije iza istovremene inicijative da se na istoj deonici zadužuje Republika Srbija i tu istu deonicu posle daje kao predmet neke koncesije. Mi smo u obavezi da vas upozorimo na ovo, zato što 17. tačka dnevnog reda sadrži naše upozorenje koje smo dali pre godinu dana kada je u pitanju kontragarancija za rudarsku opremu. Tada smo vam rekli da će to da se desi i evo prošlo je šest meseci, došli ste praktično sa drugim zakonom povodom iste stvari. Tumačite pravilno, ispravno i u pravilnom značenju ono što pričamo povodom nekih tačaka dnevnog reda i nemojte da mislite da možete da se odbranite od naše kritike samo rečenicom – radikali lažu. Pokušao sam na nekoliko primera da vam kažem da nas optužujete za laži i kada vas citiramo.
Reč ima poslanik Velimir Simonović.
Dame i gospodo, kada je u pitanju ovaj kredit, situacija je potpuno jasna. Ministar je rekao, kada je bila načelna rasprava, da se veći deo odnosi na most kod Beške, on nije u koncesiji. Bio je javni konkurs, javilo se, pored naše firme, na čelu sa "Mostogradnjom", a inače konzorcijum, nekoliko stranih firmi. Ekspertska grupa koja je pregledala projekte ocenila je da je naš projekat najbolji i za 11 miliona evra jeftiniji od prvog sledećeg. U tom konzorcijumu radi nekoliko hiljada ljudi; uzmite i članove njihovih porodica, radi se o nekoliko hiljada ljudi koji su jako zainteresovani da se taj most gradi. Situacija je potpuno čista i nedavanje garancije za izgradnju ovog mosta bilo bi zaista čudno i prosto neverovatno, da bi se neko našao da bude protiv te garancije. Veoma detaljno sam upoznat sa celim slučajem, pošto u tim preduzećima radi veliki broj mašinskih inženjera sa kojima sam imao više razgovora ovih dana, ili mesec-dva, o svemu tome. Prema tome, radi se o pola srpske privrede koja bi bila angažovana oko izgradnje mosta kod Beške.
Članovi Zakonodavnog odbora na trećem spratu imaju sastanak, odmah. Reč ima narodni poslanik Momir Marković.
Izvinjavam se što sam malo zakasnio, naime zadržaše me kod "Aeroinženjeringa". Pre nego što pređem na odbranu amandmana moram sa nekoliko stvari da upoznam vas narodne predstavnike, ministra i javnost Srbije. U "Aeroinženjeringu" tri meseca nisu primili platu, izašli su kod hotela "Jugoslavija" i štrajkuju. Slučaj koji je, uostalom, evidentan u celoj srpskoj privredi i ništa ne bi bilo čudno da nije nekih stvari koje se iza svega toga valjaju. Naravno, nisu svi ostali bez plate. Generalni direktor Milutin Mrkonjić je preko "Astra simita" dobio platu od 700.000 dinara. Da obavestim gospodu socijaliste, zamenik generalnog direktora je Bane Ivković. On ispod 600.000 sigurno nije dobio. To je onaj isti Bane Ivković koji je čuvao ubijenog Slobodana Miloševića, kada su ga uhapsile dosmanlije. To je onaj isti Bane Ivković koji vam odvoji jedno krilo i ode, vaš izdajnik. Da li vi vidite da iko od poslanika SRS komunicira i razgovara sa ovim našim izdajnicima? Vi šta ćete da radite sa vašim izdajnicima, to je vaš problem. Pored toga, ono drugo što se valja iza brda je to da se sada BK Televizija koja se izdvaja iz Karićevog sistema, jer treba onaj novinar Marić da bude generalni direktor, duguje neverovatne cifre "Aeroinženjeringu" i zbog toga ljudi ne mogu da isplate plate, a pare za platu generalnog direktora i pare za održavanje BK Televizije obezbedio je Đilas, direktor Narodne kancelarije. Građani Srbije, kada se obraćate Narodnoj kancelariji, pa kada dobijete ono umilno pismo – i pored najbolje volje nismo u mogućnosti da zadovoljimo itd., lažu vas, pare su obezbedili za druge i sada možete tek da vidite koliko je to povezano, koliko je srpska politička scena isprepletana i šta sve iza površine stoji. Što se tiče davanja kontragarancija za kredit za izgradnju mosta kod Beške i autoputa, mi smo već za most kod Beške, čini mi se... U stvari, vi ste doneli, mi smo glasali protiv, Zakon o kontragaranciji za kredit od 120 miliona, zadužili smo državu Srbiju da izgradi taj drugi most, pa ćemo posle, uostalom Velimir Ilić je to najavio, dati koncesionaru. Ovaj drugi kredit – treba mu i autoput da mu izgradimo, da se čovek ne muči, jer ako već odvaja polovinu ili više od polovine profita da zadovolji određene masne guske, onda da mu izgradimo sve do kraja. To što se Srbija zadužujeuopšte nije bitno. Predlažem da u danu za glasanje usvojite amandman koji sam podneo ispred poslaničkog kluba SRS i ne date kontragaranciju za ovaj kredit.
Po Poslovniku reč ima narodni poslanik Rajko Baralić.
Zahvaljujem, gospodine predsedniče. Dame i gospodo narodni poslanici, narodni poslanik je dužan da za govornicom govori istinu. Socijalistička partija Srbije platila je visoku cenu u prethodnom mandatu zbog nezakonitog, neustavnog, neljudskog, nekolegijalnog i kako god hoćete ponašanja i celog Administrativnog odbora DOS-ovog i DOS-ove vlasti ukupno. Nije nikakva tajna ko se tome suprotstavljao i ko je na kraju otišao na smetlište istorije. Uvažene kolege će se setiti, a danas ću da ponovim: Socijalistička partija Srbije organizovana je kao roj pčela, a pčele nikada nisu letele za trutom. Bane Ivković nikada nije mogao biti matica. Bane Ivković je prošlost SPS-a i šta god da je on danas, potpuno sam ubeđen da će to tamo gde je on propasti. Žao mi je što je do toga došlo, ali to je prosto istina. Oni nisu izdajnici SPS-a, oni su izdali ideju u koju su verovali. Oni bi izdali svakog i oni se ponašaju kao najgori seljački svirač, to je inače časna profesija – oni sviraju ko plati više. Zbog toga im nema mesta u SPS-u, ni sada ni ubuduće. SPS je dobro, hvala na pitanju.
Reč ima narodni poslanik Branislav Stevanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, imali smo više prilika da čujemo gospodina Momira Markovića koji sa ove govornice pokušava sa nekim jeftinim humorom da uveseljava javnost. Hoću da kažem i to da je isti taj gospodin Momir Marković od poštenih radikala u Surčinu dobio batine. Dešavalo se nešto slično u Lazarevcu, zbog čega sam istupio iz SRS i rekao sam, uvek ovakve ljude koji su sumnjivog morala, uvek ću njima izaći na repliku i odgovarati. Ne želim niko da se sa mojom ličnošću poigrava i da mene naziva ovakvim ili onakvim čovekom. Znam zbog čega sam uradio, obaveštena je javnost srpska zbog čega sam to uradio i staću uvek čvrsto uz prave i poštene ljude, a ovakvi kao što je Marković, o njemu ne želim da pominjem nijednu reč. Ograđujem se, njemu nije mesto sa onim pravim srpskim radikalima. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Momir Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, stvarno nisam video ličnost ovde. Učinilo mi se jednog trenutka da je Narodna skupština prekinula rad, jer za govornicom niko nije bio. Međutim, ostavimo to na stranu. Hteo bih da iskoristim priliku – a ovo sam samo informativno SPS-u, samo sam hteo da poslanici SPS-a znaju šta se valja iza svega onoga – i da gospodinu ministru Dinkiću postavim još jedno pitanje. Kako to, ministre, da se desi da čoveku koji je izgradio vodovod u Inđiji i kome je opština Inđija dužna milion evra i koji je zbog toga što opština Inđija tri, četiri godine se sudi sa njim i nije mogla da mu isplati, nije imao sredstava da plati porez, uvodite stečaj i uzimate pečate i zabranjujete rad, a sud je doneo odluku da se blokira žiro račun JP "Vodovod" opštine Inđija i da se ta sredstva preusmeravaju za isplatu ovog duga. Sada čoveku kome su dužni 50 puta više nego što je on dužan za porez uvodite stečaj. Baš me zanima da objasnite kako to, ako nema neke veze sa onim Ješićem i ako nema neke veze sa nekakvim igrankama i ako nema veze sa vašom starom praksom da ne terate dužnika, nego terate poverioca. Uostalom, to se desilo i sa četiri banke, kada ste ugušili banke, ugušili ste poverioce, a cela privreda koja je bila dužna ostala je oslobođena tog duga. Molim da se ne poigravate sa sudbinama ljudi i sa sudbinama privrede, privatne, koja jedina u ovoj državi funkcioniše.
Da li je to bilo poslaničko pitanje, gospodine Markoviću? (Momir Marković: Da, hoću da mi se odgovori odmah.) Dobro. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Vučić, replika u ime SRS. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ne bih se uopšte javljao... Je l′ može malo tišine? Dame i gospodo narodni poslanici, ne bih se javljao za reč uopšte da nisam čuo odavde sa ove govornice da je neko dobio batine od poštenih radikala u Surčinu. Sada ćete da čujete zašto sam se javio. Taj pošteni radikal na kog je neko mislio ovde, pošteni, isto pošten koliko i onaj koji je to izgovarao, a uzeo mandat stranci koja ga je zaslužila na izborima, pravosnažnom presudom je osuđen za silovanje i pomaže DS danas na vlasti. Priključio se Demokratskoj stranci. Treba da vas je stid i sramota. To su pošteni, je li? Ovakvi kakvi god da su, od takvih smo milijardu puta ne pošteniji, nego ljudi, isto kao i od ovih ovde (danas nije u farmerkama), od ovih koji kažu da su ušli u najžešću i najveću borbu protiv korupcije, a doći će dan kada će i oni, kao i ovi danas koje hapse, da odgovaraju za sva nedela iz sfere korupcije i kriminala koje su protiv našeg naroda počinili. Znam da je vlast ta koja može da uhapsi koga hoće, kada hoće, na način na koji hoće. Znam da u svemu onome što govore uvek ima istine. Davno smo govorili i za Kljajevića i za mnoge druge. Takođe znam da i u onima koje hapse ima odgovornih za isto teška krivična dela, da pljačkaju Srbiju već godinama, ali da njih još nema ko da uhapsi zato što do promene vlasti nije došlo. Kada dođe do promene vlasti onda će stvari izaći na videlo i onda će se svi, i tobože sukobljeni, iz kriminalnih krugova naći na istom mestu. Tek tada ćemo Srbiju moći da oslobodimo od korupcije i da kažemo da će građani Srbije imati šansu da žive bolje.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Vlada i Zakonodavni odbor predlažu da se amandman odbije, a Odbor za finansije da se amandman ne prihvati. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, neko je juče rekao da ministar za kapitalne investicije, pošto je korisnik polovine budžeta Republike Srbije, po sistemu "pola pije pola Šarcu daje", završava poslove u Srbiji. U toj proporciji on malo više što se ovog prvog dela tiče vuče na svoju stranu. Kada je u pitanju celokupni srpski budžet i kada su pitanju ove pare i ovi milioni evra kojima se Republika Srbija zadužuje, ovlašćeni za ovu tačku dnevnog reda, i ministar finansija i predsednik Vlade, koji je potpisao odluku o ovoj kontragaranciji, svakako moraju da imaju u vidu da Velimir Ilić, koji je krajnji korisnik, uzgred budi rečeno, ovih sredstava, onaj koji odlučuje kada će i po kojim fazama, da li je to most u Beškoj, da li je to rekonstrukcija dela autoputa, onog istog koji je Čume radio, vaš zaštićeni svedok, a vidim da se šeta tamo, da li je tako Vjerice, po Surčinu, a pre toga je koštao državu na milione dinara kao zaštićeni svedok. Moram da vam kažem da ulazite ne samo u opasan aranžman, nego nama, budućoj vlasti ostavljate jedan veliki teret. Gospodine Dinkiću, prošle godine ste došli u Skupštinu i predložili nam pola milijardi evra raznih kontragarancija koje će direktno da koristi, dakle, preko vas, Ministarstvo za kapitalne investicije. Moram da vas upozorim da novac u ruke dobija jedan veoma rizičan čovek, čovek koji nam do dana današnjeg nije dostavio izveštaj, ni Odboru za saobraćaj i veze, o trošenju sredstava od strane Republičke direkcije za puteve. Ako je u pitanju bilo koja deonica, sad ću vam reći, Požega - Užice, stoji ovaj jedan iz Požege ispred mene, izađite kolega iz kadra, ometate me... Koleginice, hoćete molim vas, zaista, pominjem Požegu, budite toliko ljubazni pa saslušajte šta se u vašem kraju dešava. Dakle, ako je u pitanju Požega - Užice, ako je u pitanju Grocka, Bubanj potok, ako je u pitanju bilo koja deonica gde je vršena rekonstrukcija za vreme Čumeta, za vreme vladavine Đinđića, Zorana Živkovića, nema tog izveštaja, ministre Dinkiću, ispred narodnih poslanika. Ako i postoji, to je sve zabašureno; mi pitamo o utrošku materijala, nije prikazano kako treba. Mi se onda uopšte ne čudimo kada dođu vanredni lokalni izbori ili inicirani opozivom predsednika opštine, i kada se pojavi Velimir Ilić kao ministar za kapitalne investicije, koji šakom i kapom obećava, pa dođe u jedno selo, pa kaže – ne dva kilometra, četiri kilometra puta ću vam dati, šta je to za mene, i još pet novih. Evo odakle, od ovih para. Što se tiče Evropske banke za obnovu i razvoj, oni su se i te kako ponudili i Iliću i vašoj vladi da daju ove kredite, kao što je za rekonstrukciju mosta u Beškoj, videćemo kakav će izveštaj da bude, da li je to većinski, o čemu je govorio profesor Simonović, za tu stavku ili će usput da se uradi još nešto. Znate u čemu je problem? Vi tražite od narodnih poslanika da odobre kontragarancije za 72 miliona evra, a izveštaja nema, od odbora do odbora, šestomesečnog, godišnjeg izveštaja nema uopšte o utrošenim sredstvima i o tome se ovde radi. Naročito to što smo mi kao stranka, mislim da tako oseća ceo narod koji ozbiljno razmišlja, protiv takve vrste zaduživanja. Ako ste govorili o mostu u Beškoj, a probleme tog mosta i izviđanja oko toga u kakvom je stanju je više puta apostrofirao poslanik Dišić iz SRS, onda je i to moglo da se obuhvati procesom koncesije koja je već urađena za ovu deonicu. Zašto zemlju uvodite u novu vrstu avanturizma i koliko ćemo mi do kraja godine da imamo ovakvih kontragarancija? Kada ste prošle godine došli sa kontragarancija sa setom za tih pola milijardi, najpre 200 miliona, pa 300 miliona, vi ste rekli, to je meni nasleđe od one prethodne vlasti, od onog DOS-ovskog režima, ja jednostavno zbog obaveze Republike, sada je to došlo na dnevni red, to moram da stavim. Ovo je sada ono što vi predlažete i nema nikakve razlike između vas i Đelića i bivšeg ministra i bivše vlade. Na isti način delujete i isto radite. Mi smatramo da to nije dobro, zato što i sve da ste izvršili ekonomske proračune i da ste imali u vidu ove parametre kako se kreće naša privreda i gde se nalazi država, mogli ste da dođete do podatka da pre svega ove 2006. godine nećete moći da imate toliki ubir prihoda kao što ste to računali prošle godine, jer u prvoj godini je naplata poreza na dodatu vrednost bila mnogo veća uz svu vašu fiskalnu presiju. Ekonomisti i ovi ljudi iz Instituta za tržišna istraživanja, koji su ovih dana objavili kako će to da izgleda 2006. godine, a to su vaše kolege po struci, morate da uzmete u obzir i njihovo mišljenje, a pre svega bojazan naroda i nas koji predstavljamo taj narod, lepo kažu da će ova godina po mnogo čemu da bude mnogo gora od prethodne. Urednijom evidencijom i pre svega preciznom evidencijom PDV-a zbog visokih kazni, zbog činjenice da su vaši inspektori i poreska uprava vršili presiju na preduzetnike, na ono malo privrede što radi i da je petina privrede još u to u mogućnosti da posluje samo zato što uzima kredite. Kao što vi uzimate ovaj kredit za rekonstrukciju ove deonice, takao i petina srpske privrede da bi isplatila plate, jer niste smanjili ona davanja od 73% na 60 i nešto obećanih za zaposlene, i dalje je ta stopa za zaposlene za poreze i doprinose najviša od svih zemalja u okruženju... Dakle, to obećanje niste ispunili i sada tražite od građana koji pune budžet da budu kontragaranti, odnosno Republika u kojoj oni žive, gde posluju ili ne posluju, gde su bez posla, za ovakav jedan projekat. Vi ste verovatno razmišljali, pošto ste onaj koji kroji budžet i pravi godišnju konstrukciju stavki prihoda i rashoda, šta biste to mogli, ako već imate neke strateške planove za državu, mi ne kažemo da ne treba da se radi, taman posla, ova deonica, i da se uradi rekonstrukcija mosta u Beškoj, naročito zbog činjenice da mi ne možemo da predvidimo u ovom nabujalom toku Dunava ili neke sledeće godine, ne daj bože, da će to da ide takvim tokom. Znate, ovi ljudi koji su kao mali doživeli ovako nešto i na Dunavu i na Tisi jednostavno se čude otkud se to desilo. Ali, nesreća i nepogoda zadesi jedan narod, pa tako i nas, mi sada moramo da se borimo i vidite da i tu država ne preduzima korake odsečne i odlučne kakve treba, nego to radi vojska i dobrovoljci građani, kao što je slučaj danas u Zemunu, 13. aprila kada je, kao i mnogi članovi naše stranke, kada je danas najkritičniji dan i kada je već u Gradištu na 917 santimetara nezabeleženi rast Dunava. Kada je već to sve tako, onda ste mogli da razmišljate po principu da uštedom na jednoj strani i smanjenjem troškova i birokratizacijom javne potrošnje, da ne dajete toliko para ovim lopovima iz Narodne kancelarije, jer to su na desetine miliona evra. Vi ste to dali u ruke ovom Tadićevom tajkunu Đilasu i Šutanovcu, i ko sve to ne krčmi tamo. Onda ste osnovali Agenciju za promociju izvoza, a to je bilo oko 50 miliona. Ne kažem da je potpuno trebalo da izbrišete te stavke, ali malo po malo nađete uštedu i kažete – to će da ide za taj projekat, a onda da jedinicama lokalne samouprave, koje su tražile i koje su u nemogućnosti da dobiju aranžmane neke povoljne, baš i od ove Evropske banke za obnovu i razvoj, omogućite kao Vlada... A to vam govorim zbog grada iz koga dolazim, takvog kredita nema, nego je Stevanović išao da se zaduži kod poslovnih banaka za 500 miliona dinara za prošlu godinu, da li je tako, kolega Vučićeviću, pola milijardi dinara zaduženja jednog grada i vi sada idete dalje u nešto što će da nas neizbežno dovede u dužničko ropstvo. Kako vi da vratite te kredite i tako ćete nama novi balast da natovarite kao budućoj vlasti, kada vam je realni rast bruto društvenog proizvoda za 2006. godinu, a 2005. godine to je bilo 6,1%, a sada vam predviđaju da će to da bude ispod 4% iz onih malopre nabrojanih razloga. Dakle, i zbog činjenice da je ovaj iznos kredita u evrima, zapamtite, u evrima, i kao takav se vraća u njegovoj protivvrednosti, a da je dinar danas potcenjen i da je njegova realna vrednost sto za jedan evro, umesto sadašnjih 88,7 ili 89 koliko se kreće. Time ste učinili još dodatnu stvar da ste potpuno destimulisali naše izvoznike, jer ko će da se muči da proizvede neki proizvod, ili povrće ili neko prerađeno meso ili bilo šta drugo ili živu stoku da izvozi, da mu neko vrati, odnosno država po onom srednjem kursu koliko je, to je otprilike 88 dinara, a on zna da najmanje vredi 100 dinara. Ceo koncept ekonomije i ovakvog zaduživanja je haos za srpsku privredu i za ono što će da nas zadesi ove godine. Time šaljete pogrešnu poruku biračima, u stvari to rade ovi vaši poslanici, a i vi ste spremni gde god se pojavite da hvalite ovaj bankarski sektor, zato što je to lobi koji vas drži i koji vi kontrolišete. Onda kažete – nije nikakav problem, uzmemo kredit, mi ćemo to da vratimo. Građani su prezaduženi, da više ne znaju, naročito kroz ovu ekonomsku kategoriju - trošak kredita, od banke do banke se ne zna koliko je to, a to je u procentima, koliko su se stvarno zadužili. Mi smo protiv ovoga i smatramo da iz realnih izvora i kroz mnogobrojne uštede svi poslovi i ključni poslovi infrastrukture u jednoj zemlji mogu da se urade i da ovakvi aranžmani ne mogu da doprinesu stabilnosti naše privrede, zato što iz duga u dug mi upadamo sve više i na kraju se ne zna koliko mi to dugujemo. Možemo da se nagađamo i da baratamo ciframa. Unutrašnji dug je zaista mnogo veliki. Pitanje je da li i vi u ovom trenutku znate koliko je unutrašnji dug, kad računate sve ono što građani duguju državi i što duguju bankama koje su veoma rigorozne.Nemojte da nas zadesi stanje, kao što je to slučaj u Kanadi, recimo, da ne pričate da govorim samo o ovim zemljama koje su prošle tranziciju, ali što je slučaj i u Češkoj, u Rumuniji, u Bugarskoj, da ljudi moraju da rasprodaju sve, jer su toliko hipotekarno opterećeni i kroz kredite banaka. Naša država ne sme to da dozvoli, već mora stabilno, pokretanjem privrede da krene u razvoj i infrastrukture i svega onoga što nam je neophodno. Kada imate konstantan privredni rast, koji vam je u padu zato što imate uvoz samo robe široke potrošnje u januaru mesecu za 392 miliona dinara, što je zaista velika cifra, pa tako iz meseca u mesec, onda dolazite u situaciju da pokazatelji ne mogu da opravdaju ovakvo zaduženje, da to nije dobro. Što biste vi to na kraju radili kada ste vi predvodnik onog dosovskog konglomerata koji je došao na vlast tako jer je obećao šest milijardi dolara bespovratne pomoći? Od tih šest milijardi dolara bespovratne pomoći, koje samo što nisu, čekale su na mađarskoj granici, a nikada nisu ušli u našu zemlju, mogli ste pet mostova u Beškoj da napravite, ne znam koliko autoputeva i autostrada, da nam pozavide Španci, Italijani, Nemci i sve razvijene zemlje na Zapadu. Ovako, ovo je jedan rizičan i opasan aranžman za građane Srbije, zato što je Republika garant svih ovih zaduživanja. Mi smo izričito protiv toga i zato sam predložila, u ime poslaničke grupe SRS, da se član 2. ove kontragarancije izbriše.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Vlada i Zakonodavni odbor predlažu da se amandman odbije, a Odbor za finansije predlaže da se amandman ne prihvati. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
Dame i gospodo narodni poslanici, poslanička grupa SRS ne može glasati za Predlog zakona o davanju kontragarancije Republike Srbije Srbiji i Crnoj Gori po zajmu Evropske banke za obnovu i razvoj za finansiranje obnove deonica autoputa Beograd - Novi Sad. Namerno sam pročitala ceo naziv ove kontragarancije, da bi se shvatilo o čemu se ovde radi i u čemu je principijelni stav SRS da za ovaj predlog zakona ne glasa. Mi smo svoj stav izrazili tako što smo predložili, pojedinačno narodni poslanici iz naše poslaničke grupe, da se svi ovi članovi brišu i da na taj način ovaj zakon ne može da bude usvojen. Naravno, predlagali smo u načelnoj raspravi da se povuče, ali predstavnik Vlade nije reagovao. Doduše, nismo ni očekivali tako nešto. Dakle, radi se o tome da ovim predlogom zakona Republika Srbija daje kontragaranciju Srbiji i Crnoj Gori. Mislimo da je jako opasno davati i predlagati ovakve kontragarancije, ne samo zbog ovog referenduma koji se očekuje u Crnoj Gori, mi smo sigurni da će referendum u Crnoj Gori pokazati da većina građana u Crnoj Gori želi zajedničku državu sa Srbijom, čak i čvršću od ove vaše državne zajednice, kako ste je krstili, ali je neverovatno da jedna od republika daje garanciju zajedničkoj državi. Da li ovo znači da Vlada Republike Srbije unapred ne priznaje državnu zajednicu Srbija i Crna Gora? Da li ovo znači da Vlada Republike Srbije već pokušava da raščišćava račune sa tom zajedničkom državom? Mi srpski radikali mislimo da je to nedopustivo i da Vlada ovako nešto nije smela da predloži. Nije ovo prva garancija ove vrste, ali je ovo svakako jedna od naših osnovnih primedbi na celokupan ovaj tekst. Druga primedba je sadržana u obrazloženju amandmana. U obrazloženju je rečeno da je Skupština Republike Srbije dala saglasnost, podsećam na to, na predlog Vlade Republike Srbije da se deonica autoputa Beograd - Novi Sad izda na koncesiju. Gospodine Dinkiću i gospodo koji ćete glasati za ovaj zakon, trebalo bi da se opredelite: ili ste za ovu kontragaranciju ili ste za koncesiju. Neverovatno je da se država zaduži u ime građana Srbije, da uzme kredit da izgradi deo nekog autoputa i da ga onda da nekom na koncesiju. Dakle, neko će da ubira prihode, a država će da otplaćuje kredite. To svakako nije dobro. I to je jedan od osnovnih razloga zbog kojih nećemo glasati za ovaj zakon. Radi javnosti moram da kažem da je ova kontragarancija vredna 72 miliona evra. Mislimo da je građanima Srbije i državi Srbiji previše zaduženja. Danas samo imamo 12 kontragarancija; nisu sve izražene u evrima, nego u nekim nama potpuno nepoznatim jedinicama, ali o tome ćemo govoriti kada to bude na dnevnom redu. Mislimo da je neozbiljno i neodgovorno od Vlade Republike Srbije da samo predlaže uzimanje novih kredita. Što reče malopre koleginica Jovanović, pitam se da li i vi, ministre, u ovom momentu ili u svakom momentu ste u stanju da odgovorite kolika su zaduženja Republike Srbije, odnosno svih građana Srbije. Teško da možete to i vi sami da pratite, iako je očigledno da ste vi jedan od glavnih predlagača ovakvih zakona. Dosta je građanima Srbije i ovih ličnih i pojedinačnih zaduženja kod raznih inostranih banaka koje ste doveli u Srbiju kada ste pozatvarali srpske banke. Naravno, niko građane ne tera da uzimaju te kredite; sada vi možete meni da odgovorite ovo, što i ja znam, isto kao i vi. Jednostavno, ljudi suviše teško žive, mnogo su im male plate, svakodnevna su poskupljenja i takve okolnosti ih nateraju da se možda malo lakomisleno zatrče i uzmu neki od tih kredita. Onda je pitanje kako će da ih vrate, kada će da ih vrate. Mogu da vam kažem da se ozbiljno plašim, pogotovo od kada je stupio na snagu Zakon o hipoteci, mada smo mi tada upozoravali građane Srbije da se ne zatrčavaju u te hipotekarne kredite, plašim se da će ljudi polako početi da ostaju bez svoje nepokretne imovine. I, onda imamo s jedne strane u medijima, prosto sluđujete građane, ne znaju kako da se ponašaju, ministre, vi hvalite banke, hvalite kredite, stambene kredite, a sa druge strane, pojavi se guverner i upozorava građane – ne uzimajte kredite ni po živu glavu, doći ćete upravo u ovu situaciju o kojoj ja govorim. Jednostavno, građani ne znaju šta je prava informacija. Onda s druge strane pročitaju u novinama kako je taj isti guverner dobio neki veoma povoljan kredit. Naravno, neće da kaže građanima Srbije kako je on dobio taj kredit, ne bi li još neko drugi možda na isti način rešio stambeno pitanje, s tim što građani koji su za to zainteresovani nemaju nameru da kupuju vilu na Dedinju poput Jelašića i spremni su da kredit, povoljan krediti stambeni uzmu i da uredno plate sve obaveze prema državi, da plate porez na promet, da ne prikriju porez, kao što je to uradio guverner Jelašić, ali naravno građani ne mogu da dobiju takvu informaciju. Ovo me vrlo podseća na jednog od bivših ministara iz Đinđićeve, pa kasnije Živkovićeve vlade, kada smo mu ovde pokazivali velelepnu vilu u Zemunu, koju je napravio u vreme dok je bio ministar, vrlo interesantno. Onda je taj ministar rekao da je on podigao veoma povoljan kredit, ali da ne može, kada smo ga pitali, da kaže i ostalim građanima kako je on to dobio, koja to banka daje tako povoljne kredite. Taj bivši ministar je, naravno, neću da mu pominjem ime, jer je on potpuno nebitan, ako mu pomenem ime setiće se, ako ovo gleda, da je nekada bio ministar, inače toliko nevažan da ni on to više ne pamti, ali vila u Zemunu i dalje stoji. On je tada rekao da ne može da kaže narodnim poslanicima, ni građanima koji je on to kredit dobio, od koje banke, jer je to, zamislite, službena tajna. To je bio jedan biser nad biserima, ali vremenom je sve postalo jasno, pojavljivanjem tada tajnih, sada otvorenih Tadićevih tajkuna, ovog Đilasa, koji se hvali... Ne znam da li ste vi, ministre, to pratili i da li pratite da li taj Tadićev najveći tajkun uredno plaća porez za ono čime se hvali, jer je rekao da je Toma Nikolić slagao kada je rekao da je njegov prihod, odnosno zarada 400.000 evra mesečno; on je rekao da to nije tačno, da su u pitanju dva miliona evra. Pa evo, ministre, za vas pitanje, da vaše službe provere, da li on zaista plaća porez na ta dva miliona evra mesečno koliko zarađuje, jer je sam u jednoj TV emisiji to rekao. Da se vratim ponovo na ovu kontragaranciju i uopšte na kontragarancije koje nam nudite kroz ove zakone. Čini mi se da su ove kontragarancije došle u jednom posebno specifičnom momentu, kada je u pitanju ministar za kapitalne investicije, koji je inače nadležan da troši sve ove pare koje vi u ime građana Srbije zadužite, jer ste očigledno Velimiru Iliću dali na raspolaganje pola srpskog budžeta, odnosno para građana Srbije i onda on ide lepo po Srbiji, obećava kule i gradove. Ne bismo mi imali ništa protiv da on obeća da će nešto da izgradi i da to zaista izgradi. Mi bismo to pohvalili, ali se radi o tome da vaš kolega Velimir Ilić ode u neku izbornu kampanju lokalnog karaktera i da tamo nudi pare iz republičkog budžeta i da kaže, pretpostavljam da ste to čuli, svi građani Republike Srbije su čuli kada je rekao – šta je meni kao ministru da ukradem pet kilometara puta i da napravim asfalt tamo u nekom selu u kojem se trenutno održavaju izbori. Pitala sam ministra Ilića, a pitam i vas, ministre Dinkiću, šta mislite koliko je puta po pet kilometara Velja Ilić, pošto je sam rekao da mu nije problem da to ukrade, ukrao i umesto da asfaltira neke ulice u nekom selu stavi pare sebi u džep. To je jedan od razloga zbog čega smo vrlo oprezni kada vi predlažete ovakve zakone, pogotovo što znamo da će uskoro biti aktuelni izbori u Novom Pazaru, koji su po mnogo čemu specifični, pre svega po tome što je Vlada Republike Srbije donela odluku o raspuštanju skupštine u Novom Pazaru, što je vrlo sumnjivo, s obzirom na Zakon o lokalnoj samoupravi. Takođe je poznato da je ta odluka doneta dva dana pre nego što je trebalo da se donese odluka o raspisivanju referenduma o izglasavanju nepoverenja predsedniku opštine Sulejmanu Ugljaninu. Što se tiče SRS, mi smo u koaliciji na opštinskom nivou sa, između ostalih, strankom Rasima Ljajića, ali ovo ne govorim ni da bih štitila Rasima Ljajića i njegovu stranku, niti Sulejmana Ugljanina i njegovu stranku, već mi je nešto vrlo interesantno kada je u pitanju vaš stranački prijatelj, gospodin Labus, potpredsednik Vlade. On reče u Nišu, čini mi se, pre dva dana, da je ova odluka Vlade skandal. Možda je u pravu, ali onda se postavlja pitanje kako se to u "Službenom glasniku" pojavila ta odluka koju je upravo Labus potpisao. To govori dovoljno o političkom moralu gospodina Labusa. Mogu da shvatim da se on ne slaže sa nekom odlukom koju donese Vlada Republike Srbije. Mogu da shvatim i da on misli da je to skandalozna odluka. Znam da kao potpredsednik Vlade treba i obavezan je da potpiše sve odluke Vlade, ali ako mora da potpiše skandaloznu odluku, onda najmanje što bi moralan čovek učinio bilo bi da kaže – hvala, Vojislave Koštunica, hvala kolege ministri, podnosim ostavku zato što kao potpredsednik Vlade ne mogu da potpišem skandaloznu odluku. Toliko i o moralu potpredsednika Vlade. Možda neko može da pomisli da sve ovo što sam napomenula nema veze sa ovom kontragarancijom. I te kako ima veze i sa ovom i sa svim ostalim kontragarancijama o kojima ćemo danas govoriti, kao što imaju veze i ova hapšenja o kojima slušamo na televiziji, a ne znamo još konkretno šta se dešava, ali o tome ću po nekom drugom amandmanu, jer evo već se približava petnaesti minut, odnosno kraj petnaestog minuta. Ali, samo da kažem u jednoj rečenici zašto je sve ovo bitno. Zato što je i ovo jedan od zakona koji znači mnogo para, 72 miliona evra i ako imamo u Vladi takve ljude koje sam spomenula, sumnjivog morala, onda zaista i poslanici SRS, a ubeđena sam i građani Srbije, imaju i te kako razloga da strahuju da se zaduže za ovoliko para i da ih daju na raspolaganje takvim ljudima.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Branislav Rankić. Vlada i Zakonodavni odbor predlažu da se amandman odbije, a Odbor za finansije predlaže da se amandman ne prihvati. Reč ima narodni poslanik Momir Marković. Samo jedno obaveštenje pre nego što vam dam reč: 67. sednica Administrativnog odbora biće održana odmah, u sali na drugom spratu.
Dame i gospodo narodni poslanici, kad god ja krenem za govornicu predsedavajući ima neko obaveštenje, neko objašnjenje, i to samo kada ja izlazim. Dame i gospodo narodni poslanici, izgleda da je ona floskula, izrečena tamo negde 2001. godine ili 2000. od jednog od čelnika DOS-a – ko hoće moral neka ide u crkvu, postala prvi član statuta tog DOS-a i izgleda sveto pismo. Nema morala. O čemu se ovde u ovom amandmanu i uopšte u ovom zakonu radi? Dame i gospodo narodni poslanici sećate se kada smo pričali o autoputu, pre nego što ste vi iz vladajuće koalicije doneli odluku da se autoput Horgoš - Požega da pod koncesiju, da smo vas upozoravali u to vreme, sa podacima, dokumentima, činjenicama, da se samo od dnevne putarine može izgraditi autoput, druga traka Horgoš - Novi Sad i autoput Beograd - Požega. Odlučili ste da date na 33 godine izgrađen autoput od Beograda do Novog Sada, odnosno do Beške, da date izgrađen polu autoput od Novog Sada do Horgoša i posle toga se pojavljuje predlog zakona o davanju kontragarancije za kredit od 120 miliona evra za izgradnju drugog mosta kod Beške. I doneli ste odluku o davanju kontragarancije na jednoj od prethodnih sednica, opet uz protivljenje poslanika Srpske radikalne stranke i opet uz objašnjenje da vi gradite nešto što bi koncesionar morao i trebalo da gradi. Evo danas imamo ovaj predlog zakona o davanju kontragarancije za 72 miliona evra. Opet zadužujemo državu Srbiju i opet gradimo taj drugi deo autoputa i onda ćemo dovesti čoveka na "hvala lepo", dati mu autoput na 33 godine. Pri ceni ondašnje naplate putarine od Beograda do Vrbasa od 130 i 70 dinara, dve naplatne rampe, mogao je kompletan autoput da se izgradi. Danas je putarina na tom delu duplo skuplja, 400 dinara, znači još jedan autoput. Dame i gospodo narodni poslanici, kome se u džep slivaju ove i ovolike pare? Ako znamo da je ministar za kapitalne investicije u predizbornoj kampanji rekao da njemu nije ništa ukrasti 6 kilometara autoputa i da onda može na nekim lokalnim izborima da obeća i aerodrom u Čukojevcu i sve mostove, sve po dva mosta na istoj reci za isti put, pa biraš hoćeš na levi most, hoćeš na desni, da može da asfaltira kilometre po selu, da može šta hoće i kako hoće, ali ne može dokle hoće. Izbori se približavaju. Znam, dame i gospodo narodni poslanici, da bi sad jedan dobar deo ministara, da ih sada pohapsite i da im kažete svi po pet godina robije, mnogi bi rekli – u, dobro sam prošao. Neverovatno, to je kleptokratija, totalna i bez ostatka. Mislite li vi da posle izbora treba ova Srbija da živi, kada vas više ne bude na političkoj sceni, kada budete otišli na političko bunjište. Mislite li da i vaša deca neće... Doduše, vaša neće, jer ono obećanje u predizbornoj kampanji 2000. godine kad ste dali – ako nam date vlast, svi ćemo da živimo dobro; narod vam dao glasove, dao vam vlast i svi dobro živite. Kako je narodu, to je druga priča, ali ste održali obećanje. Dame i gospodo narodni poslanici, obraćam se poslanicima koji će u danu za glasanje sigurno pritisnuti crveno dugme, gledajte koliko nas do guše zadužuju i sutra će reći – evo vam sad, pa vladajte. To što je 9 milijardi dolara bila dužna ova država kada su preuzeli vlast i što je sad preko 15 milijardi dolara, naravno ne računajući ove kontragarancije... Kontragarancija znači istovremeno da preuzimate kredit sutra. O tome ćemo pričati neki drugi put.
Hvala vam. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić. Izvolite.
Očigledno je da su poslanici vlasti već doneli odluku i oni će da glasaju za ovaj predlog zakona. Zamolio bih one koji su u bilo kakvom kontaktu sa Mlađanom Dinkićem da ga obaveste da makar ovaj deo stenograma koji sledi pročita, jer će dobiti odgovor na pitanje ko laže. Sinoć je javnost obavestio da radikali sve što kažu slažu, e pa sada da malo vidimo šta je to napisano u zakonu. Odmah na početku moram da kažem da u ovim papirima nema nigde napisanih reči – most na Dunavu kod Beške. Ja sam na početku, povodom diskusije u vezi sa prvim amandmanom, unapred rekao, skrenuo pažnju, oni koji misle da se to odnosi na most trebalo bi da me ubede gde ovde, makar u obrazloženju, stoji zapisano da je u pitanju most. Koliko vidim, ovde nema mosta, a neko je izašao posle mene da diskutuje povodom amandmana i da kaže – "Mostogradnja", 11 miliona su jeftiniji nego drugi itd. Na šta se odnosi ovo? U potpunosti imam u vidu da u predlogu zakona o kontragaranciji ne treba da stoje svi detalji koji se tiču zakona o garanciji koju je dala savezna država, pa ne treba ni da se da ceo taj sporazum, što se ono kaže, ali makar da imamo elementarno saznanje za šta su namenjena tako velika sredstva. Evo šta je Vlada napisala u odeljku 5. obrazloženja Predloga zakona – analiza efekata zakona – istovremeno, rešenja predviđena u Predlogu zakona imala bi efekat i u pogledu zaštite Evropske banke za obnovu i razvoj (znači, štitite Evropsku banku za obnovu i razvoj), kao zajmodavca, s obzirom na to da Republika Srbija, prema odredbama Predloga zakona, preuzima obavezu da kao kontragarant izmiri obaveze Srbije itd. Pa onda, pošto je ovo vrlo dugačka rečenica, pri kraju te rečenice – što obuhvata projektovanje, nadzor i radove neophodne za rehabilitaciju (rehabilitacija znači ako je neko bolestan pa se šalje) i podizanje na viši nivo kvaliteta, kako deonice autoputa koji je projektom predviđen za obnovu, tako i autoputa u Republici Srbiji u celini. Da li je ovo za autoput Beograd - Novi Sad ili za Trgovište - Vranje, ne znam šta ste napisali ovde. A istovremeno imaće pozitivan efekat i u smislu angažovanja većeg broja privrednih subjekata. Koliko znam, ovi naši privredni subjekti vrište što su isključeni iz ovog posla. E sad, da vidite šta sve stoji u Predlogu zakona. Vratiću se na član 3: "Sredstva za otplatu zajma iz stava 1. ovog člana zakona obezbediće Republička direkcija za puteve (u daljem tekstu: zajmoprimac)." Ovo je vrlo važno. Znači, pravi zajmoprimac je Republička direkcija za puteve. To je u svakom slučaju jedan paradržavni organ Republike Srbije, nije ministarstvo, već organizacija koja se bavi i određenim investicionim poslovima i održavanjem puteva u Srbiji. Kaže: "Zajmoprimac je dužan da sredstva za otplatu zajma obezbeđuje prema planu otplate za sva povučena sredstva", znači za sva sredstva koja su angažovana po tom kreditu, "u iznosu koji uključuje", e sad slušajte, "dospelu glavnicu, obračunatu kamatu na povučena sredstva, troškove za nepovučenasredstva", pazite, troškove za nepovučena sredstva, "i ostale troškove". To je nešto prepisano iz onog sporazuma. Treći stav: "Zajmoprimac će obezbeđivati sredstva za otplatu zajma", znači Republička direkcija za puteve, "iz sopstvenih prihoda, uplatom dospelih obaveza na račun otvoren isključivo za namenu otplate zajma kod Narodne banke Srbije." I to može da se shvati. Stav 4: "Ako po osnovu izdate kontragarancije Republika Srbija izvrši obavezu umesto zajmoprimca..."; znači, stav 4. ima neku logičku vezu sa stavom 2. gde se govori o obimu te obaveze. E sada, Republika Srbija, kao kontragarant, ima pravo na povraćaj. Šta može da povrati? Glavnicu, kamate i prateće troškove koji nastanu zbog neizvršenja, odnosno neblagovremenog izvršenja obaveze, do visine iznosa izmirene obaveze, kao i pravo da od zajmoprimca naplati obračunatu zakonsku kamatu. Država proganja svoju organizaciju, i to donekle možete da shvatite, mada nisu jasni ovi termini šta su sve ti troškovi, ali u krajnjem slučaju oni su definisani, kolika je bila obaveza, Republika Srbija platila i toliko može onome kome je dala kontragaranciju da naplati. Ovo što je u poslednjem stavu nikome nije jasno. Kažite ministru kada sledeći put bude pisao ovakav zakon da prvo mora da napravi jednu šemu, uzme kredu ili olovku, ako uzima kredu mora da ima tablu, i da napiše: Republika Srbija - jedan, Republička direkcija za puteve - dva, budžet Republike Srbije - tri, u budžetu Republike Srbije postoji aproprijacija koja se tiče Republike direkcije za puteve - četiri. Ima tu još puno pojmova koje treba da savlada, ali sada čujte šta piše u stavu 5. člana 3: "Pravo na povraćaj sredstava iz stava 4. ovog člana Republika Srbija ostvariće tako što će zajmoprimcu umanjiti sredstva od utvrđenih budžetskih aproprijacija i subvencija...", znači, od onoga što se u budžetu bude izdvojilo za Republičku direkciju za puteve. To je jasno, ali ovo dalje nije jasno: "ili, ako zajmoprimac nije korisnik budžetskih sredstava...". Direkcija za puteve je korisnik ili nije korisnik budžetskih sredstava? Vaš ministar ne zna Zakon o budžetskom sistemu, verovatno zato što ga je Đelić pisao. Republička direkcija za puteve po Zakonu o budžetskom sistemu je korisnik budžetskih sredstava. Kako ste mogli ovde da predvidite da ona može da bude u pravnom položaju, da nije korisnik budžetskih sredstava? Znači: "ili, ako zajmoprimac nije korisnik budžetskih sredstava Republike Srbije, inicirati naplatu sa računa zajmoprimca, na osnovu ovlašćenja dobijenog od zajmoprimca ili drugih" itd. Iz ovakve alternativne formulacije, gde se Direkcija za puteve tretira kao korisnik budžetskih sredstava i alternativno daje da nije korisnik budžetskih sredstava, izvlači se zaključak da se ovim kreditom kupuje strateško pravo i strateška pozicija budućeg koncesionara, a da ova sredstva služe kao reket kojim država nešto obećava nekome unapred i naravno da mi ne znamo za koje namene će biti potrošena ova sredstva. Član 4, na koji je i podnet ovaj amandman, kaže da ovaj zakon stupa na snagu osmog dana od dana objavljivanja u Službenom glasniku Republike Srbije. Moram da vam kažem da su u obrazloženju Predloga zakona, u glavi VI, dati uredno razlozi za donošenje zakona po hitnom postupku i da navedem još jednu nelogičnost, da je u razlozima za donošenje ovog zakona (poglavlje II) navedeno da je u Skupštini državne zajednice ratifikovan sporazum sa ovom bankom, donet je zakon o davanju garancije i da je tada rečeno da to treba hitno da se završi. Znači, hitan postupak ovde traje praktično od 29. juna 2005. godine. Još malo pa godinu dana kako traje taj hitan postupak. Ovo više pričam ne zbog poslanika koji su ovde, jer oni su već opredeljeni, ne ni zbog ministra koji je napustio salu, ovo je stvar nekog koalicionog dogovora i uopšte procesa evropske integracije po sistemu što više zadužiti i obezbediti strateške pozicije. I zašto ne reći da se na ovaj način daje tržište Republike Srbije nekom strancu. Zato vas pozivam da vodite računa prilikom glasanja. Radikali verovatno neće biti u sali kada se bude glasalo o ovom zakonu, a vi ukoliko mislite da pomognete ekonomiji Republike Srbije i da se zavede neki red u trošenju ovih javnih sredstava, valjda ste mogli da primetite iz ove kritike člana 3. da nije nikakva greška ukoliko se ne izglasa ovaj zakon.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 8. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O DAVANjU KONTRAGARANCIJE REPUBLIKE SRBIJE SRBIJI I CRNOJ GORI PO ZAJMU EVROPSKE INVESTICIONE BANKE ZA FINANSIRANjE PROJEKTA ZA POBOLjŠANjE STANjA ŠKOLA - SRBIJA I CRNA GORA Primili ste izveštaje Odbora za finansije i Zakonodavnog odbora. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto na Predlog zakona nisu podneti amandmani, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu i u celini. Prelazimo na 9. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O DAVANjU KONTRAGARANCIJE REPUBLIKE SRBIJE SRBIJI I CRNOJ GORI PO KREDITU MEĐUNARODNOG UDRUŽENjA ZA RAZVOJ (PROJEKAT REVITALIZACIJE SISTEMA ZA NAVODNjAVANjE I ODVODNjAVANjE SRBIJE) Primili ste izveštaje Odbora za finansije i Zakonodavnog odbora. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto na Predlog zakona nisu podneti amandmani, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu i u celini. Prelazimo na 10. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O DAVANjU KONTRAGARANCIJE REPUBLIKE SRBIJE SRBIJI I CRNOJ GORI PO KREDITU MEĐUNARODNOG UDRUŽENjA ZA RAZVOJ (KOMPONENTA SRBIJA I CRNA GORA - PROJEKAT ZA SRBIJU) (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Veroljub Arsić, Vitomir Milošević, Nikola Todorović, Zoran Krasić, Sreto Perić i Nemanja Šarović. Primili ste izveštaje Odbora za finansije i Zakonodavnog odbora, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Veroljub Arsić. Vlada i Zakonodavni odbor predlažu da se amandman odbije, a Odbor za finansije da se amandman ne prihvati. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić. Izvolite.
Dame i gospodo poslanici, postavlja se pitanje neprestanog zaduživanja građana Republike Srbije kroz neke stalne kontragarancije, neophodnosti tih kredita i onda se kaže da je jednostavno taj kredit morao da se iskoristi, jer navodno nema para, a neki posao mora da se završi. Ako se malo sam zakon pročešlja, koji već važi, Republika Srbija, kao kontragarant, mora u budžetu da obezbedi sredstva za sve kontragarancije koje izda. Znači, mi zadužujemo Elektroprivredu Srbije u ovom slučaju, građane Republike Srbije, Vlada Republike Srbije novac čuva u nekakvim bankama, koje na određen način opet zadužuju Elektroprivredu i tako u krug. Da tragedija bude veća, našim parama zadužujemo naše privredne subjekte, naše građane i od toga neko drugi ima isključivu korist. Postavlja se pitanje uopšte opravdanosti zaduživanja Elektroprivrede Srbije, i to iz više razloga. Cena struje je desetak puta veća nego što je bila pre 5. oktobra 2000. godine. Kolika je to ekonomska moć ovog stanovništva koja može da plati tu visoku cenu struje i koja je opravdanost da se stalno insistira na povećanju cena? Sada ovde imamo i kredit koji podiže EPS i EMS, doduše ne u evrima, ne u dolarima, u nekim specijalnim pravima vučenja; ne vidim zašto nije napisano koliko to stvarno košta, koliko će to građane Republike Srbije da košta, mislim da im to dugujemo. Svim poslanicima koji budu glasali za ovakav predlog zakona postavljam pitanje – ljudi, da li vi znate za šta glasate, možda to neke od vas i interesuje? Kaže ministar – to je kao neka reperna tačka ili kako to već, ne zna se tačno, nije uvek u istom trenutku, kako to on reče. Dajte da znamo koliko u istom trenutku dugujemo, koliko ćemo da se zadužimo i koliko treba da vratimo, a ne da se pišu neke valute koje nigde ne postoje i koje niko nije video. Ovde je slična priča kao kod koncesija za autoput; to doduše ide malo drugačijim tokom, malo je sporije, ali priča je ista. U prethodnom zakonu koji je govorio o davanju kontragarancija za autoput Beograd - Novi Sad, znači, neko treba da eksploatiše određenu infrastrukturu ne neki period. Koncesionar, a to se i ovde planira, čim razdvajate EPS, EMS itd, znači neminovnost je. Vi ste čak i novi zakon o rudarstvu doneli, gde se određuje na koji način ko može da vrši koncesije, a elektroprivreda je vezana i za rudarstvo. Koji je cilj? Da se država što više zaduži, da tu infrastrukturu što bolje sredi, stavi u funkciju i onda da nekom drugom. Onda je opravdanje – ali on će platiti preostali dug. Pa možda i hoće neke godine, ali kada povučete kredit postoje određeni rokovi dok se taj novac upotrebi i ta infrastruktura prilagodi, a rokovi za otplatu kredita teku. Zašto to ne uzme taj koji će da troši koncesiju? Zašto mi? Zašto građani Srbije? Kada je u pitanju cena električne energije, nekakav stalni reper je cena struje u zemljama EU. Zašto ne pogledamo koliko nas stvarno košta jedan kilovat-čas? Zaposleni u EU koji rade u elektroprivredama, ili gde hoćete, imaju plate dve, tri, četiri hiljade evra. Kod nas ko ima 400, 500 evra može da nakrivi kapu, taj ima visoku platu. Koliko njih košta električna energija iz termo pogona, bez obzira da li je na ugalj, da li je na nuklearnu energiju, koliko imaju potencijala u vodenim akumulacijama, o tome niko ne priča. Niko ne priča da je Srbija, bar u delu kada su u pitanju hidro potencijali, u mnogo povoljnijoj situaciji, jer kilovat-čas električne energije je mnogo jeftiniji nego tamo. Ali, zato što neko treba da dođe, da uzme koncesije, prvo moramo da sredimo infrastrukturu, da reorganizujemo ta javna preduzeća, na desetine, ako ne i stotine hiljada radnika da ostavimo bez posla, da mu odredimo cenu struje koja će njemu da odgovara i onda da čovek dođe na izvol′te, na poklonjeno. Nemojte da klimate glavom da to nije tako, jer već u javnom preduzeću "Kopovi" - Kostolac, koje se već transformiše, mnogi proizvodni pogoni su zatvoreni, neki su reorganizovani, neki su u postupku privatizacije; vrši se sistematizacija radnih mesta, ljudima se neprestano preti otkazom. To je situacija u stvarnom životu. Kada izađete iz ove skupštine, iz ove sale, to vas čeka na ulici, smanjenje broja zaposlenih, pad životnog standarda. Postavlja se pitanje – šta je sa onom strujom koja je kradena u proteklih nekoliko godina, da li je neko za to odgovarao, da li je neko odgovarao zašto je uvezena struja iz Bugarske, a prelivne brane su na "Bajinoj Bašti" ispuštale akumulaciju. Hoće li neko da odgovara za to? Na osnovu pogrešnih procena. Ko je smenjen zbog pogrešnih procena? Kako to da se desi da se prodaje mazut po 60-70 dolara po toni, a onda se taj isti uvozi po 120-130, a nije ni napustio državu. Tu je bio u istom trenutku i kada je prodavan i kada je kupovan, pa nam ministar kaže – znate, postoje letnje zalihe, postoje zimske, mi ne možemo toliko da deponujemo. Ma nije ga mrdnuo iz cisterne. Ko je kupio taj mazut? Opet EPS. I to po dva puta većoj ceni. Od koga? Od Vuka Hamovića i Vojina Lazarevića. Pošto su ta gospoda profitirala preko 400 miliona evra, sada nemamo dovoljno novca da osposobimo elektroprivredu, da uredimo elektroenergetska postrojenja, visokonaponske i niskonaponske mreže, a da ne pričamo da su ta dvojica već okružili državu dalekovodima koje su kupili od tih 400 ili 500 miliona evra. Znači, ne možemo više ni da uvozimo struju bez njih, ne možemo da je izvozimo bez njih. A onda dovodimo u pitanje ko će da bude korisnik koncesije. Opet njih dvojica. Sa kojim parama? Sa onim parama koje su ukrali od građana Srbije. Vi samo ćutite. Bogoljub Karić vam je bio dobar 2004. godine, bio vam je dobar zato što je trebalo da spreči Tomislava Nikolića da postane predsednik Republike Srbije. Kada je počeo vama da gura prst u oko i kada se udružio sa Borisom Tadićem i onim nesretnim Đilasom, onda ste pokrenuli sve moguće postupke i radnje da ga okrivite i da sve ono što je stekao na nezakonit način nekako vratite. Znači, država može da postoji kada vi hoćete, ali problem je u tome što vi državu gledate na selektivan način i radite samo ono što vam odgovara, a ne ono zbog čega su vas građani Srbije, na kraju i takve, polurasturene, birali. Takve odluke i zakone donosite – nepotpune, neprecizne, pisane za grupicu ljudi. Znači, prihvatanjem jednog ovakvog zakona zadužićemo građane Srbije za nekih 13-14 miliona nekakvih specijalnih prava vučenja, da nešto rekonstruišemo, povećaćemo cenu struje, smanjićemo životni standard, izazvaćemo inflaciju, a desetak ili 12 ljudi će da se bogati na teret ostatka Srbije.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Vitomir Milošević. Vlada i Zakonodavni odbor predlažu da se amandman odbije, a Odbor za finansije da se amandman ne prihvati. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Vitomir Milošević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na član 2. ovog predloga zakona i tražio njegovo brisanje. Uporno insistiranje poslanika SRS na brisanju svih članova jasno pokazuje naš stav prema ovom predlogu zakona. Smatramo da je podizanje jednog ovakvog kredita besmisleno, imajući u vidu dosadašnja poskupljenja struje. Ne treba spominjati da je u programu ove vlade privatizacija EPS-a, pa se postavlja pitanje – za koga se Srbija zadužuje novim kreditima i ko treba da se bogati sa enormno visokom cenom električne energije.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Todorović. Vlada i Zakonodavni odbor predlažu da se amandman odbije, a Odbor za finansije da se amandman ne prihvati. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Nikola Todorović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandman na član 3. Predloga zakona je još jedan naš pokušaj da izrazimo naš principijelni stav da je SRS protiv zbog prekomernog i često neopravdanog zaduživanja. U predlogu teksta zakona krajnji korisnik kredita je EPS, odnosno Javno preduzeće EPS i Javno preduzeće Elektromreža Srbije. Imajući na umu da naša privreda skoro ne troši struju, u odnosu na malo korišćenje kapaciteta, jer je veoma mali stepen iskorišćenosti kapaciteta u odnosu na period od pre desetak i više godina, da postoji velika količina struje koja se može izvesti, po tom osnovu zaraditi novac i uložiti u razvoj EPS-a, bilo da je u pitanju javno preduzeće za proizvodnju struje ili javno preduzeće za elektromrežu, pa smatramo da je nepotrebno dodatno zaduživanje i uzimanje kredita koji će se kasnije teško vraćati.
Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Vlada i Zakonodavni odbor predlažu da se amandman odbije, a Odbor za finansije da se amandman ne prihvati. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Mada u mom primerku Predloga zakona obrazloženje ima samo ustavni osnov i razloge, možda je neka greška u štampi, nema onoga što obavezno ide uz predlog zakona... Naravno, mi se protivimo ovoj koncepciji kako Vlada Republike Srbije vodi politiku i ekonomiju ove naše države. Malopre sam povodom onog amandmana na jedan od prethodnih zakona uspeo da vam dokažem da je moguće da Direkcija za puteve Republike Srbije svoju obavezu po osnovu zajma od 72 miliona evra prenese nekom drugom licu i zato je u onom članu i stavljena onakva alternativa. Potpuno je identična sudbina i kada je u pitanju i ovaj zakon koji se odnosi na davanje kontragarancija Međunarodnom udruženju za razvoj, a tiče se naše elektroprivrede, tiče se jednog velikog kredita, koji uzimaju EPS i Elektromreža Srbije. U članu 4. je propisano da oni treba da vrate ta sredstva, odnosno ta sredstva će da vrate građani Republike Srbije. Kako? Efektima politike cena električne energije koju vodi i koju bude vodila ova Vlada Republike Srbije. Samo da vas podsetim da je isto ovo Međunarodno udruženje za razvoj i 2001. godine uslovilo Republiku Srbiju i u ono vreme SRJ da, ukoliko želi da uđe u neke trajnije kreditne odnose, mora da poveća cenu lekova, električne energije, mora da reformiše penzijsko-invalidski sistem, naročito usklađivanja penzija, mora da proda 400 najboljih preduzeća u Republici Srbiji i tako dalje. Verovatno i po ovom sporazumu postoji neko uslovljavanje koje se ne zasniva samo na onome što obično u javnosti imamo prilike da čujemo – saradnja sa Haškim tribunalom. Vi sami znate da ova vlada iz petnih žila gleda kako da privatizuje i elektroprivredu. Pošto to nije moglo u prvom pokušaju da prođe, onda je išlo rasparčavanje EPS-a kao jedinstvenog sistema na veći broj manjih sistema, kako bi se omogućilo nekim privatnicima da koriste kapacitete, da uvoze, izvoze struju, transportuju preko naše teritorije, završavaju svoje privatne poslove. Oblast energetike je od strateškog interesa i to je sadržano u mnogim, moram da kažem - opasnim, planovima velikog broja tih organizacija i međunarodnih asocijacija. I, ako se jedna zemlja drži u energetskoj zavisnosti, znate i sami da onda i politika te zemlje nije ni samostalna, već svim i svačim uslovljena. Cela poenta ovog koncepta zaduživanja je upravo to: ne da se naprave kapaciteti i da Srbija bude značajni izvoznik električne energije, ne ni da se završe neke stvari kako bi se obezbedila stabilnost našeg sistema, nego da se ide na prezaduživanje kako bi naša EPS lakše pala u ruke nekoga ko je odavno pokazao veliki interes za naš energetski sistem. To je cela poenta ovog koncepta. Kod nas je struja skupa, za naše prilike, to mora da se kaže; ona je skupa ako se imaju u vidu primanja građana i lična potrošnja građana. U takvim uslovima, uvek je Vlada u mogućnosti da pokuša da prevari nekoga i da dokaže kako su investicije u EPS neophodne. One verovatno u jednom delu jesu realno potrebne, ali mi ovde imamo neko iskustvo sa Vladom Republike Srbije, i sa Vladom Zorana Đinđića, preko Živkovića, do današnjeg dana. Ove vlade sprovode jednu politiku koja je zacrtana izvan ove zemlje i koja ima za cilj da se zemlja prezaduži, da zemlja ne bude u mogućnosti da uredno servisira svoje obaveze po međunarodnim kreditima, a onda je ovo sve mnogo jeftinije. Gotovo identičan koncept je, videli ste i sami, kod Direkcije za puteve, napravljena je alternativa u pogledu vraćanja – ili će, ukoliko Direkcija za puteve ne bude plaćala, da se uskrati odgovarajuća aproprijacija ili da se uskrati korišćenje budžetskih sredstava ili, kako je tamo rečeno, na drugi način da se naplati potraživanje koje bi Republika imala po osnovu date i plaćene kontragarancije. Identična situacija je sa Elektromrežom i EPS-om. To su javna preduzeća, državna preduzeća, koja rade sa imovinom u državnoj svojini, Republika se ovde javlja kao pro forma koja daje kontragaranciju. Onog dana kada budemo obavešteni da je ušlo u privatizaciju neko od ovih preduzeća, pa čak i delimično, budite sigurni da će i ova sredstva biti uračunata. Jer, preko ovakvih kredita i ove međunarodne asocijacije finansiraju neke svoje. Očigledno, raniji koncept je bio da uvek prilikom svakog zaduživanja 35% ide opet u inostranstvo na ime konsalting i drugih usluga, kao, kod nas ne postoji pamet koja bi to mogla da projektuje, ugovori i izvede, pa su potrebni konsultanti iz inostranstva. Pošto je to jedno pet godina maksimalno zloupotrebljavano u svakom od ovih kreditnih aranžmana, sada se ide na jednu drugu fazu. Sada se formalno-pravno zadužuje neko javno preduzeće, država daje garanciju i kontragaranciju, a u odgovarajućem trenutku dolazi onaj pravi. Tog pravog finansira, praktično, inostranstvo, samo ga ne finansira u Švajcarskoj, Austriji, nego u Srbiji. Finansira ga u Srbiji i on postaje taj strateški partner, on postaje ta silina, ta jačina koja završava posao. Pošto smo prozreli ovaj koncept nekontrolisanog zaduživanja, da sve što i dođe iz inostranstva nije namenski utrošeno, da svim ovim zakonima se štite samo interesi zajmodavaca i poverilaca iz inostranstva, pošto smo prozreli koncept da se na ovaj način tržište daje na izvol′te, uđeš izađeš i gotovo, mi ovakve koncepte Vlade Republike Srbije ne smemo da podržimo, iz prostog razloga što je pitanje meseca ili godine kada treba Srpska radikalna stranka da vrši vlast. Onda ne bi smela da dođe u situaciju da se ponaša kao dosovska vlast i da kaže – mi ne priznajemo ništa što se desilo pre nas. Jednostavno, mi želimo na ovaj način da sprečimo uvećanje obaveza SRS kada dođe na vlast. Zato vas pozivam da u danu za glasanje prihvatite ovaj amandman, jer budite sigurni, ukoliko budete izglasali ovakav zakon, da će posle nekoliko godina ovo pitanje ponovo da se otvori i da ćemo opet da ponovimo ove iste reči, ali sa naznakom da smo vas na vreme obaveštavali šta će da se desi i da ste olako ušli u jedan aranžman od koga će da ima štete država. To je samo priča da će nešto da se rekonstruiše, da će nešto da se sredi. To je obična priča. Dokaz da je obična priča nalazi se u činjenici da je 2001. godine značajan deo sredstava iz inostranstva došao i kao donacija, kao pomoć našoj elektroprivredi da se izvrši rekonstrukcija, obnavljanje nekih kapaciteta i priprema za neku novu sezonu. Kada su se ti poslovi završili, došli smo u situaciju da nismo imali električne energije. Samo vas podsećam da se u svim poslovima koji se tiču energenata nalazi nekoliko isturenih čelnika te interesne grupe. Sada vam je jasno zašto izveštaj Anketnog odbora, a koji se tiče Elektroprivrede i NIS-a, Anketnog odbora koji je tri meseca radio u ovoj sali, uzimao izjave od aktera svih mogućih afera, počev od Gorana Novakovića, preko Hamovića, Lazarevića, Kori Udovički, Đelića itd... Glasajući za ovaj zakon vi amnestirate te ljude za ono što su radili i za ono što nameravaju da rade.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Vlada i Zakonodavni odbor predlažu da se amandman odbije, a Odbor za finansije predlaže da se amandman ne prihvati. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Sreto Perić.
Dame i gospodo narodni poslanici, nas ovih vaših 15 predloga zakona o kontragarancijama, nas poslanike SRS, a i građane Srbije, jako brine, kao i ovaj Predlog zakona o davanju kontragarancije Republike Srbije Srbiji i Crnoj Gori po kreditu Međunarodnog udruženja za razvoj komponente Srbije i Crne Gore, projekat Srbija. Vidite kako ovo zbunjujuće izgleda, ali iz obrazloženja ovog zakona i iz samog zakona je malo jasnije o čemu se ovde radi, na ime koga se uzima ovo zaduženje. Međutim, nas brine još jedna stvar. Požurili ste da pre majskog referenduma u Crnoj Gori Republika Srbija da kontragarancije za zaduženje Srbije i Crne Gore. Da li vi to pretpostavljate da će se u srpskoj Crnoj Gori, prilikom izjašnjavanja na referendumu 21. maja, većina građana izjasniti za izlazak Crne Gore iz zajednice Srbija i Crna Gora. Mi srpski radikali mislimo da taj projekat separatističkog rukovodstva u Crnoj Gori sigurno neće uspeti, jer još uvek u Crnoj Gori postoji dovoljan broj onih građana koji će to svojim izlaskom na referendum osujetiti. Brine još jedna stvar, odnosno možemo samo da pretpostavimo, što je gospodin Krasić u svom obrazlaganju amandmana na član 4. ovog zakona rekao, cena električne energije u Srbiji, imajući u vidu standard građana Srbije, veoma je visoka, iako je u odnosu na okruženje nešto niža. Ovde se kaže da je korisnik ovih sredstava Republika Srbija, a direktni korisnik EPS i EMS. Prilikom zadnjeg poskupljenja električne energije 1. maja, a inače je električna energija poskupela 10 puta u odnosu na 2000. godinu, vi ste najveće poskupljenje odredili za one potrošače električne energije koji inače troše najmanje, a to je do 350 kilovat-časova. Tu je poskupljenje bilo 15 posto, dok je za plavu tarifnu zonu, gde je potrošnja od 350 do 1.600 kilovat-časova, poskupljenje bilo 9,8 posto, a za one potrošače koji troše više od 1.600 kilovat-časova nije bilo poskupljenja. Interesantno je i da za privredne subjekte nije bilo poskupljenja. Najmanji broj građana će biti u crvenoj zoni, znači onih potrošača koji će trošiti više od 1.600 kilovat-časova, s obzirom da je grejna sezona prošla i većina građana koji su u prethodnom periodu imali potrošnju veću od 1.600 kilovat-časova sada će ući u drugu, odnosno plavu zonu, gde je potrošnja od 350 do 1.600 kilovata i oni će biti opterećeni. A, najveći broj potrošača je sigurno u onoj prvoj zoni - do 350 kilovata. Tu je bilo poskupljenje do 15 posto. U privredi niste išli sa povećanjem cene električne energije. Ne mislim da bi privreda Srbije mogla da izdrži taj teret i da je došlo do poskupljenja, ali vi i ne planirate ozbiljniji rast privredne proizvodnje. Znači, neće doći do uvećanja potrošnje električne energije i samim tim ne možete ni da se namirite, odnosno da se pokriju neki troškovi. O čemu bi trebalo razmišljati, u kom pravcu je EPS trebalo da ide? Trebalo je da ide u pravcu smanjenja gubitka na elektromreži. Gubitak na elektromreži u Srbiji sada iznosi do 16 posto, a u okruženju, i inače normalno bi bilo do osam posto. Zamislite da ste tu uštedu od 100 posto uspeli da realizujete, odnosno da dođe do smanjenja gubitka na elektromreži. Sigurno da poskupljenje električne energije ne bi moralo ni da dođe i samim tim bi građani Srbije mogli da računaju na nešto povoljniji život, iako je veoma teško da izađu na kraj. To što ministar za finansije, koji je inače ovlašćeni predlagač, u ime Vlade, nije ovde, pretpostavljam da je i on otišao u Bor. Ovaj put će morati kompletna Vlada, sa svim ministrima zajedno, sa premijerom Vojislavom Koštunicom, da mesec dana borave u Boru, kako bi uspeli da im njihov zajednički kandidat, pored kandidata SRS gospodina Branislava Rankića, uđe bar u drugi krug. Teško će to biti. Iz obrazloženja gospodina Krasića se vidi da će možda ovaj dug koji Republika Srbija preuzima na sebe kao direktni obveznik možda biti uračunat nekom kupcu kod privatizacije Elektroprivrede. Samo se postavlja pitanje da li će najozbiljniji konkurenti za kupovinu Elektroprivrede u Srbiji biti dvojac Hamović - Lazarević ili će to možda biti tajkun Borisa Tadića, ovaj koji nosi cipele od 600-750 evra, direktor Narodne kancelarije Dragan Đilas. Možda će se i on pojaviti, jer te cipele će sigurno biti dobar sprovodnik, pa nakon elektroudara koji on želi da napravi, možda ga ostave u životu. Ali, ako se to desi, kad bude SRS došla na vlast, sigurno će se i sa njim i sa drugim tajkunima i kriminalcima odlučno obračunati. Verovatno ono za šta se sad vi pripremate i dolazite u malo većem broju, što pozdravljam, jeste da se skine imunitet onim kriminalcima koji su vodili neke naše sudove; sigurno ćemo takve sednice imati i ubuduće, kad SRS bude vršila vlast.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Da.) Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, baš u članu 5. se vidi ono što sam obrazlagao kada je bio u pitanju moj amandman na član 1. Predloga ovog zakona. Kako god da to neko tumači i da gleda, mi u osnovi zadužujemo građane Republike Srbije da ovakve kredite vraćaju. Zadužujemo ih tako što ćemo ili da povećavamo cenu struje ili ćemo da povećavamo ostala fiskalna davanja da bi ovakvi krediti bili vraćeni. U članu 5, na koji se odnosi amandman narodnog poslanika Srete Perića, kaže se u prvom stavu: "Ako po osnovu izdate kontragarancije Republika Srbija izvrši obavezu umesto EPS-a i Elektromreže Srbije, ima pravo na povraćaj glavnice, naknade za angažovanje sredstava kredita, manipulativnih troškova kredita i ostalih troškova koji nastanu zbog neizvršenja, odnosno neblagovremenog izvršenja obaveze, do visine iznosa izmirene obaveze, kao i pravo da od EPS-a i EMS-a naplati obračunatu zakonsku kamatu." To znači da na jedan prividan način Republika Srbija štiti sebe kada izdaje ovakve kontragarancije. Sada se postavlja pitanje – čija je Elektroprivreda Srbije? Je l′ ona pripada Vladi Republike Srbije? Čije su Elektromreže Srbije? Je l′ oni pripadaju Vladi Republike Srbije? Od koga ćete vi to prinudno da naplaćujete neizmirena sredstva? Od sebe samih? Tako izgleda. Na kraju će to ipak morati da plate građani Srbije koji pune i budžet i koji plaćaju struju. Sada imate jedan drugi problem: sve je manje i manje onih građana koji mogu da plate struju, zbog visokih cena struje, zbog porasta nezaposlenih, zbog pada životnog standarda. U tome jeste problem. Šta će preostati? Preostaće da opet i ono malo što može da funkcioniše opteretimo nekim novim fiskalnim davanjima ili ono malo što može da plati struju da im povećamo još malo i da im izvučemo i poslednji dinar iz džepa. Za koga? Za gospodu koja su se do sada na račun EPS-a, sada Elektroprivrede i Elektromreže, bogatili, za račun onih koji će da kupe koncesije na ove elektroenergetske pogone, za račun onih koji će da se bogate, a narod će i dalje da siromaši. Zato ovakve kontragarancije u svakom slučaju ne treba da budu predmet rada ove skupštine, zato što u svakom slučaju imate načina kako da dođete do sredstava za EPS, za NIS, tako što ćete sve one lopuže koje su učestvovale u upropašćavanju ovog sistema, a prvenstveno mislim na Vuka Hamovića i Vojina Lazarevića, da zatvorite i ono što su nezakonito stekli vratite građanima Srbije.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Vlada i Zakonodavni odbor predlažu da se amandman odbije, a Odbor za finansije da se amandman ne prihvati. Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, zaista moram da izrazim sumnju da većina poslanika koji će da glasaju, uprkos upozorenjima SRS, za ovu kontragaranciju zna za šta glasa. Moram da vas vratim na prvi član ove kontragarancije i da vam kažem o čemu mi sada razgovaramo, jer su neke kolege tek sada ušle u salu i onda da se zapitate da li znate šta znači ova skraćenica. Nije nam ni ministar to objasnio, ali sumnjam da mnogi od vas, uz veliko razmišljanje, neki razmišljaju i satima o nečemu, a ne dođu baš do tačnog zaključka, znaju o čemu se ovde radi. Da li vi znate da se radi o kontragaranciji Republike Srbije i Crne Gore po kreditu Međunarodnog udruženja za razvoj (komponenta Srbija i Crna Gora - projekat za Srbiju), odnosi se na Elektroprivredu, i da u članu 1. Republika Srbija preuzima obavezu da kao kontragarant izmiri obaveze Srbije i Crne Gore u iznosu od 13.900.000 specijalnih prava vučenja (SDR) itd. Ako vi mislite da je to neko vučenje bez veze i da je to nešto onako tek i da je taj iznos nevezan za neku valutu, ili za dolar ili za evro, grdno ste se prešli. Trebalo je prvo ministar da kaže i da objasni javnosti šta je to specijalno pravo vučenja. Njemu je bilo jednostavno da to kaže, zato što to ne treba da krije od javnosti i da se to stručno na ovakav način i terminološki odredi, a da se ne govori o milionima evra, odnosno dinara. Zapravo ne zna se ni šta je u pitanju, jer ako je to obraćanje bordu direktora MMF-a da se popune rezerve, devizne rezerve u konvertibilnoj valuti i da u prevodu to znači specijalno pravo vučenja, onda treba da kažete, gospodine ministre, zašto se onda vi obraćate bordu direktora MMF-a, a sa druge strane nam kažete da imate i te kako odlične devizne rezerve i suficit u budžetu, jer ovo je jedno novo zaduženje. Naročito zbog toga što je u pitanju EPS i što je u pitanju period u kome se daje ova kontragarancija i tražite od poslanika da izglasaju kontragaranciju za 13.900.000, opet ponavljam, specijalnih prava vučenja, a struja je poskupela od 1. aprila, i to u proseku za 18,70% za domaćinstvo. Reći ćete svuda i na konferenciji za novinare i vi i ministar Naumov i bilo koji ministar iz Vlade i poslanik iz vladajuće garniture da je to 15%. Nije, nego je skoro 20. Evo kako. Vi sada tražite od građana da se zaduže za EPS novim kreditom, odnosno specijalnim pravom vučenja, da se obratite bordu MMF-a, da biste izvršili ono što je neophodno EPS-u, prosek poskupljenja 20% i promenjen odnos između tarifnog sistema i zona tarifiranja, o čemu građani još uvek ne znaju, jer tek su nam pristigli računi za mart mesec, a kada dođe početkom maja prvi račun za april, iako je prošla grejna sezona, neki su morali da greju i početkom aprila, videćete da je to poskupljenje 20%. Ako sada napravite komparaciju i uporedite da je cena za kilovat-sat potrošene energije u domaćinstvu bila pre pet godina 0,9 centi po kilovat-satu, toliko za one koji ne znaju, pa kažu da se mnogo bolje danas živi, odlične su nam plate i super su penzije, a da je sada 4,6 (i to je prosek) i da je ona 10 centi u crvenoj zoni, koja je ostala ista i kod nje je poskupljenje još veće, jer u ovoj najnižoj, zelenoj tarifi umesto dosadašnjih dozvoljenih 600 kilovat-sati potrošnje za domaćinstvo sada ljudi u Srbiji mogu da koriste od 1. aprila, odlukom Jeroslava Živanića, predsednika Upravnog odbora EPS-a i direktora Đorđevića, uz aminovanje vašeg ministarstva i ministarstva gospodina Naumova, samo 350 kilovat-sati energije. U ovoj drugoj nema one razlike od 350 do 600, nego odmah se startuje sa 600 do 1.600, koliko već ulazite u crvenu tarifu. Vi to građanima niste objasnili. Još uz to na svakom računu imaju i 300 dinara za RTS i kamatu na neplaćene račune, jer tamo lepo piše (bar je tako kod računa Elektrošumadije Kragujevac, znam jer sam pre tri dana dobila račun za mart), zamislite, da vas podstaknu uz takvo povećanje cene, ako uplatite do 20-tog u mesecu dobićete 5% popusta, a ako ne uplatite, što građani obično nemaju da plate, jer je nenormalno visoka cena, ne postoji ni u jednoj zemlji u Evropi sada ovako visoka cena struje i u odnosu na standard stanovnika i pojedinačno, kako god hoćete, onda vam je kamata od 0,2% dnevno. To nigde ne postoji i nema nikakvo utemeljenje ni u jednom zakonu i direktno je suprotstavljeno i zakonu koji je na snazi još, saveznom, o obligacionim odnosima, i to je ukinuto. Gospodine Dinkiću, recite onima koji vrše obračun kamata i u poreskoj upravi, pošto je sada u toku plaćanje poreza i pristižu rešenja, i recite onima u javnim preduzećima da to što rade je protivzakonito i da će jednog dana neko morati da ode u zatvor. Znate, desilo se, meni se obratio jedan gospodin, ali kaže da je preko 200 takvih malih privrednika u Kragujevcu, da su oni tražili ispravke na rešenje poreza na dodatu vrednost, da su došli ljudi koji su uložili žalbu na pristiglo rešenje za porez na imovinu i onda kada su im vratili navodno ispravku, ta gospođa, odnosno pouka je bila zaposlenih u poreskoj upravi Kragujevca – obračunajte pripadajuću kamatu, odnosno kamatu koju morate za period od tada do tada. A koji model da primeni taj neko? Evo ajde sada vi poučite kao ministar finansija jednog prosečnog građanina Srbije da ne plati struju ili da ne plati porez, koju on to kamatu treba da primeni i gde ta kamata postoji. Najlakše je ovako, kažete ljudima – ajde odobrite i ovih 13 miliona i 900.000 specijalnih prava vučenja, odnosno da se zaduži država za elektroprivredu, pre toga za Bešku, onda za ovo, za ono. Objasnite onda građanima po kom osnovu plaćaju zateznu kamatu. I to shvatite sada kao moje poslaničko pitanje i tražim odgovor, jer ja vama odgovorno tvrdim da je u maju mesecu, za vreme ministrovanja Božidara Đelića, tadašnji potpredsednik Vlade koji je bio dežuran za potpisivanje izveštaja Vlade na osnovu podnetih amandmana, to je bio onaj smenjeni Vuk Obradović, zbog tadašnje afere koje je nastala o Vladi, dao odgovor u ime Vlade Republike Srbije i tadašnjeg premijera Zorana Đinđića da je opravdan amandman poslaničke grupe Srpske radikalne stranke i da će ubuduće zatezne kamate za obračun svih zateznih kamata u Srbiji da se usklađuju sa eskontnom stopom Narodne banke tada Jugoslavije sada Srbije ili rastom troškova na malo. Ako vi primenjujete i dalje, a primenjuje se, u to budite sigurni, svuda, i u Elektroprivredi, i Upravi prihoda kamata koja nigde ne postoji ni u jednom zakonu, oni su dobili od vas odobrenje da to rade, to je protivzakonito, jednostavno vi pljačkate građane. Ne postoji mogućnost za toliko, jer ta kamata kada se izračuna za godinu dana, na primer na 100 dinara neplaćenog poreza za godinu dana ako se primeni model koji vi i dan-danas primenjujete, a ne ovaj koji je amandmanski prihvaćen 2001. na intervenciju Srpske radikalne stranke, dolazi se do zaključka da tri puta veću kamatu građani plaćaju. Jer vi morate da pođete od toga da ljudi neki nemaju, odnosno da milioni ljudi ne mogu na vreme da plate visoke cene, odnosno račune za struju i da su retki oni, evo sad statistiku da tražite od Elektrošumadije Kragujevac, od Elektroprivrede Srbije da vidite ko su ti ljudi koji, poučeni onom zadnjom rečenicom na računu, plate do 20. u mesecu da dobiju pet posto popusta. Pa njih je ispod 5% u Srbiji, zato što ljudi nemaju. Trenutno je u Kragujevcu prosečan dug stanovnika za struju 22.000 dinara, a ima nekih ljudi koji duguju i preko 100.000, pa mu dođu, pa mu prete, pa on pokuša da odloži. I šta radi – ode u prvu banku gde se daju keš krediti. Eto zašto se ljudi zadužuju, dođu u banku i kažu – molim vas možete li da mi odobrite kredit; oni kažu – može 1.000-2.000 evra. Koliki je rok otplate – pet godina. Na jedan evro on najmanje vraća dva, 17% mu je godišnja efektivna kamata. Te troškovi kredita, te ovo, te ono i kada dođe u situaciju da dobije, kad mu odbiju sve one troškove, ne 170 ili 180.000 dinara, nego 160.000 u najboljem slučaju, za 2.000 evra toliko mu daju u dinarima, on u Elektroprivredu, on ode u vodovod, on ode ovde, ode onde, isplati sve dugove i grca jadan, pet godina plaća kredite. A šta će sledeće godine – ništa. Opet nove kamate stižu, bogati se država, odnosno Ministarstvo zaračunava takve kamate, narod sve više strada i banke samo dobijaju, jer on će sledeće godine, ako nije ispunio onaj bonitet od 30%... Sad su povećali, pa kažu možete i do 50% od plate da se zadužite. Oni jadni ljudi idu i sledeće godine moraju opet isto. Ne razmišljaju o nečem drugom. To je naš prosek življenja u Srbiji. Evo ja sada i vi ste, gospodine Mihailoviću, predsedavajući i vas, ministre, pitam da odgovorite, i hoću pismeni odgovor na postavljeno poslaničko pitanje – koji model zatezne kamate Ministarstvo finansija i Uprava prihoda primenjuje kao javna preduzeća u Srbiji i preduzeća čiji su osnivači skupštine opštine i gradova, dakle šta je to po vama dozvoljeno i koja je to dnevna zatezna kamata za neplaćene račune? Želim da mi odgovorite, da to imam napismeno od vas da bih znala da kažem to građanima i svakome ko dođe da me pita i da se žali na enormne zatezne kamate koje dobija po neblagovremeno plaćenim računima. Nemaju ljudi odakle da plate, snalaze se, ali bar da znaju ko ih dere za toliku kamatu.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača mr Mlađan Dinkić, ministar finansija, želi da da završnu reč? (Ne.) Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 11. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O DAVANjU KONTRAGARANCIJE REPUBLIKE SRBIJE SRBIJI I CRNOJ GORI PO KREDITU MEĐUNARODNOG UDRUŽENjA ZA RAZVOJ (PROJEKAT KONSOLIDACIJE NAPLATE I REFORME PENZIJSKE ADMINISTRACIJE U SRBIJI) (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici Dragoljub Stamenković, Radiša Ilić, Zoran Antić, Miljko Četrović i Milan Škrbić. Primili ste izveštaje Odbora za finansije i Zakonodavnog odbora, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Dragoljub Stamenković. Odbor za finansije predlaže da se ovaj amandman ne prihvati, a Vlada i Zakonodavni odbor da se amandman odbije. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Veroljub Arsić. Izvolite.
Dame i gospodo poslanici, evo sada imamo prvi put jednu kontragaranciju koja u svakom slučaju ne može da se nazove razvojnom. Znači, nije ovde u pitanju ni Elektromreža ni Elektroprivreda Srbije, nema puteva, nema fabrika, nema ničega. Reč je o tome da sa ovim sredstvima treba da se završi projekat konsolidacije naplate i reforme penzijske administracije u Srbiji. Znači, ova vlada planira da zaduži građane Republike Srbije za 16.600.000, opet ne znamo čega, kaže se specijalnih prava vučenja, da bi izvršila konsolidaciju naplate i reforme penzijske administracije u Srbiji. E sad, sećam se raznih zakonskih predloga od 5. oktobra, kada su fondovi invalidskog penzionog i socijalnog u pitanju. Sećam se prvog Zakona o radu koji je donet posle 5. oktobra, doduše na krajnji sumnjiv način, tako što su poslanici glasali daljinski iz Soluna, kada je tadašnji potpredsednik Savezne vlade, a sadašnji potpredsednik Republičke vlade, Miroljub Labus rekao da je u pitanju jedan dobar zakon i nema veze na koji je način donet, da li su poslanici glasali u Skupštini Srbije ili iz Soluna, važno je da je to reformski zakon koji je izglasan. U tom zakonu čak je i pisalo da ukoliko poslodavac ne izmiri svoje obaveze prema penzionom i invalidskom fondu, bez obzira da li će radniku da isplate platu ili ne, biće mu zatvorena firma, objekat, subjekt njegove delatnosti, na 30 i više dana. Postavljam pitanje da li je to ta konsolidacija reforme penzijske administracije u Srbiji? Da li ćemo opet dobiti neki takav sulud zakonski predlog, koji će neko da napiše i koji će građani Srbije da plate 16.600.000 specijalnih prava vučenja? Da li ta konsolidacija penzijske administracije u Srbiji podrazumeva da će oni nabaviti nekakvu novu opremu, tehniku, stvoriti jedinstvenu bazu podataka? Svega toga već imamo, bilo je i pre 5. oktobra, ima i sada. Šta je onda cilj jedne ovakve reforme? Samo da se zaduže građani Srbije. Zašto, ne zna se. Ko će na kraju ovaj novac da potroši? Kaže se Vlada Republike Srbije, ali ko će stvarno da ga dobije, to se ne zna. Hoće li to biti nekakva konsultantska firma, hoće li to biti Narodna kancelarija, gospodi trebaju skupe cipele, zašto ne još malo od građana Srbije, treba još neki koji su održavali staru vladu DOS-a, poput Baneta Ivkovića, da primaju plate itd. Na određene načine moramo da im obezbedimo sredstva za sve njihove lopovluke i mahinacije koje su imali. Da li reforma penzijske administracije u Srbiji znači otpuštanje radnika? Hoće li kada dođe do otpuštanja radnika ovaj novac da bude korišćen za isplatu otpremnina? Siguran sam da neće, jer i tamo gde obećavate otpremnine teško ih isplaćujete, a najlakše je bilo do sada proglasiti stečaj ili privatizovati neko preduzeće bez ikakvog socijalnog programa. Dalje, postavlja se pitanje zašto vršiti reformu penzijske administracije u Srbiji kada je program i stav ove vlade da taj posao treba da rade privatna penziona osiguranja. Da li vi sad njih shvatate kao konkurenciju ili ne? Kako to naplatu želite efikasnije da izvršite? Efikasnija naplata može da se izvrši samo ukoliko privreda počne da radi, ukoliko privredni subjekti imaju posla, ukoliko imaju novca. Tada ćete puniti i budžet Republike Srbije i fondove Republike Srbije, samo na taj način. Inače, nekom ovakvom reformom ništa drugo nećete da postignete, samo ćete još više da zadužujete građane, da stvarate veći broj nezaposlenih, a sve zbog, navodno, nekakvih programa i projekata koji ko zna kome i ko zna čemu služe, svakako ne građanima Republike Srbije.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Radiša Ilić. Odbor za finansije predlaže da se ovaj amandman ne prihvati, a Vlada i Zakonodavni odbor da se amandman odbije. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Ovi predlozi zakona su stvarno dragoceni jer daju mogućnost da SRS obavesti javnost o tome šta i kako radi Vlada Republike Srbije. Da vas obavestimo, ako vam to nije svakim danom sve jasnije i jasnije, Vlada Republike Srbije nema ekonomsku politiku. Ona u suštini nema politiku, tu je sve isparcelisano prema ministarstvima i prema interesnim sferama nekih stranaka, ne baš toliko stranaka nego pojedinaca koji možda zloupotrebljavaju te stranke. Mi ovim amandmanom, gde tražimo brisanje ovog člana, želimo da skrenemo pažnju javnosti Republike Srbije na jednu pojavu od 2001. godine do danas: kako se povećava zaduživanje Republike Srbije u inostranstvu, tako se povećavaju i devizne rezerve kod Narodne banke Srbije. Pošto je to tako, onda se izvlači samo jedan od mogućih zaključaka, a to je da su devizne rezerve Republike Srbije u funkciji servisiranja kredita i dugova Republike Srbije, pogotovo onih dugova i kredita koji su formirani kao dugovi i uzeti krediti od 2001. godine do danas. Zaduživanje je nekontrolisano, ono se obavlja po svaku cenu, a kako će da se zove kredit, kako će da se zove sporazum i sa kim će biti zaključen, apsolutno su nebitna pitanja. Gospodin Arsić je pokušao, povodom amandmana na 1. član, da objasni da projekat konsolidacije naplate i reforme penzijske administracije u Srbiji može u suštini da znači sve i svašta. Da li se to odnosi samo na službu penzijsko-invalidskog osiguranja, da li se to odnosi na njihovo tehničko opremanje, da li se to odnosi na prikupljanje sredstava kojima bi se popunile rupe u penzionim fondovima ili se odnosi na nešto drugo, treće, peto ili dvadeseto, to se ne vidi iz Predloga zakona. Ako neko ima nameru da poboljša efikasnost naplate doprinosa onda oni koji su nadležni za taj posao neka krenu sa naplatom doprinosa. Setimo se da je prećeno onim preduzećima koja ne uplaćuju doprinose da će doći pod udar zakona, ne samo u smislu prekršajne odgovornosti, nego i onemogućavanja daljeg rada, jer kakav je to rad ukoliko firma ne može uredno da servisira svoje obaveze prema državi. Onda se pojavila i druga kategorija, poput onih kao što je recimo B92, gde se konstatuje inspekcijskim nadzorom i kontrolom da neki koje vrlo često vidite na televiziji ili čujete na njihovom radiju uopšte i nisu u radnom odnosu, da se za njih ne plaćaju doprinosi i kada dođe pod udar zakona Veran Matić da treba da se naplati doprinos, pa čak i prinudnim putem, onda ide nagodba, inspektori se povlače, stupaju na njihovo mesto neki drugi i B92 menja svoju uređivačku koncepciju, više ne dira G17 plus, a pitanje neuplaćenih doprinosa pegla se na drugi način. Ako treba da se poveća efikasnost naplate doprinosa u smislu postojanja nekog rezervnog fonda koji će da kreditira firme za taj deo, onda bi verovatno takav kredit i aranžman sa inostranim partnerom imao neki drugi naziv. Ali, moram da vas upozorim na još jednu stvar – da je u toku prošle godine, pretprošle, naročito 2003. godine, kada je donet Zakon o penzijsko-invalidskom osiguranju, rečeno da će usklađivanje penzija da pretrpi promene, da neće da prati mesečna kretanja rasta troškova života ili cena na malo, već da će u jednom periodu da se usklađuje sa uprosečenom stopom, 50% jednog faktora, 50% drugog faktora, pa je onda bilo na tri meseca, pa je nedavnim izmenama to sa godinu dana svedeno na šest meseci, dva puta godišnje. Sećate se da je MMF krajem prošle godine, kada je dignuta temperatura u Republici Srbiji da li će da se dobije neko pozitivno mišljenje, a od tog pozitivnog mišljenja zavisilo je da li će 700 miliona da se otpiše nekog duga, takođe je bila informacija da MMF, Svetska banka i ovi naši kreditori iz inostranstva zahtevaju od Vlade Republike Srbije da što manje ili da uopšte ne interveniše budžetskim sredstvima za saniranje nedostajućih sredstava u fondovima PIO. Samo da vas podsetim. Na ovaj način želim da potenciram da je mnogo veći problem u PIO nedostatak sredstava, i to hronični nedostatak, po osnovu doprinosa, stezanje države da kao garant penzija ne može da interveniše, već da moraju da se dovijaju na razne načine. Iz toga se izvlači zaključak da ekonomska politika Vlade Republike Srbije treba da bude u funkciji što većeg zapošljavanja građana i čuvanja tržišta, kako bi njihov rad i rezultati i usluge na tržištu dobile svoju novčanu satisfakciju, a ne da se naše tržište prepusti inostranoj robi i uslugama i da se potiskuje domaća proizvodnja i domaći rad. Tu je formula kako da se poveća uplata doprinosa i da se stabilizuju fondovi PIO. Ako neko smatra da sa 16,6 miliona specijalnih prava vučenja, što treba da bude otprilike 24 miliona evra, ako se uzme da se svakodnevno menja vrednost pojedinačnog specijalnog prava vučenja kod ovog fonda, onda s pravom postavljamo pitanje – zar je za promenu sistema, za neki novi koncept naplate doprinosa, za uvođenje evidencije, za sređivanje administracije koja treba da vodi računa o naplati doprinosa, potrebno ovoliko sredstava. Dolazimo na teren da je ovde termin "projekat konsolidacije naplate i reforme penzijske administracije u Srbiji" nešto izmišljeno. Ako administracija treba da se sredi sa ovolikim parama, onda nam takva administracija ne treba. Mi ionako u ovoj zemlji imamo 29 posebnih paradržavnih institucija koje su nepotrebne i imamo devet institucija koje su duple samo u Srbiji, u okviru nadležnosti Republike Srbije. Znači, ne ona varijanta da postoji na saveznom i da isto postoji na republičkom nivou, ne, nego samo na republičkom nivou imamo devet paralelnih institucija. Neko je namnožio te institucije. Naravno, neko je došao do koncepta da svoje nastojanje ka evropskim integracijama i blagonaklon stav, kako oni kažu, svojih prijatelja iz inostranstva, manifestuje ovakvim sporazumima o zaduživanju, garancijama i kontragarancijama, navodno nešto se dešava. Dešava se da se država zadužuje mnogo više, da devizne rezerve rastu mnogo više, da se ne otvaraju neka nova radna mesta i da ljudi i dalje gube radni odnos, da je privatizacija problematična, da i dalje imamo rupu u PIO u pogledu sredstava doprinosa i sada neko razmišlja da se zaduži da bi tim sredstvima koje dobije iz inostranstva organizovao bi svoju službu i napravio novi sistem naplate doprinosa. Koga vi u ovo možete da ubedite? Verovatno ćete na kraju te operacije, pokušaj DOS-a da bude vlast u Srbiji, koja traje već pet godina, a verovatno još nekoliko meseci, biti u prilici da podvučete crtu i da sabirate i da kažete – direktne investicije pa nađete stotinu miliona evra, pa ćete da kažete da je prihod čak i ono što je otpisano, a otpisano je ono što je bilo nenaplativo. Verovatno ćete doći do neke cifre od nekoliko milijardi dolara, da biste potvrdili da je 6,5 milijardi stvarno bilo na granicama Republike Srbije 5. oktobra, ali nisu odmah ušle u Republiku Srbiju kao žive pare ili investicije, ili nešto što može odmah da se oseti, nego je ušlo na raznorazne načine, sačuvano kod Jelašića, da se, ukoliko ova vlast ode, to vrati u inostranstvo, jer očigledno je pokušaj uspostavljanja vlasti DOS-a bio neuspešan na duži rok. Rezultati ovakve ekonomske politike biće samo minusi. Oni građani koji smatraju da kada ministri izađu ovde i počnu da licitiraju i govore o nekim iznosima sredstava koja su došla iz inostranstva... Samo postavljam pitanje – ako je toliko para došlo iz inostranstva, u čemu se ogleda makar jedna korist, beneficija, popust ili nešto što je bolje za građane Republike Srbije, za privredu, za institucije? Sa tolikim parama uništava se vojska, da ne pričamo o policiji, da ne pričamo o privredi, energetici, o putevima, da ne pričam o mnogim stvarima. Verovatno je i ova kiša što pada neki signal da je i nebu teška ova vlast Vojislava Koštunice.
Hvala vam. Još neko po ovom amandmanu? (Ne.) Hvala. Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Antić. Odbor za finansije predlaže da se ovaj amandman ne prihvati, a Vlada i Zakonodavni odbor predlažu da se amandman odbije. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Miljko Četrović. Odbor za finansije predlaže da se ovaj amandman ne prihvati, a Vlada i Zakonodavni odbor predlažu da se amandman odbije. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Miljko Četrović. Izvolite.
Poštovani narodni poslanici, ministra nema, a hteo sam da mu postavim pitanje, pošto je rekao obrazlažući ovih 10 zakona o kontragarancijama i ova dva sporazuma, a pogotovo kontragarancije, da od tih 10 samo tri kontragarancije ili zakona povlače nova sredstva, a da po sedam već izdatih garancija od Skupštine Srbije i Crne Gore sredstva su već iskorišćena, da li je to slučaj sa ovim sredstvima ili ovom kontragarancijom, gledajući situaciju kako je po drugim kontragarancijama. Srpska radikalna stranka je za odredbe ovog zakona od člana 1. do 5. predložila da se brišu svi članovi. Začuđujuće je da je Zakonodavni odbor predložio da se odbiju amandmani SRS na Predlog ovog zakona. Odbor nema pravo da se upušta u to da li je amandman osnovan ili ne, nego da li je pravno valjan ili ne. Sve je moguće u ovoj Narodnoj skupštini, pa i od Zakonodavnog odbora. Kada je u pitanju kontragarancija od 16 miliona i 600 hiljada specijalnih prava vučenja, ministar nije objasnio šta znače ta specijalna prava vučenja, ali je rekao, kada je u pitanju kontragarancija za projekat konsolidacije naplate i reforme PIO u Srbiji, da se radi o iznosu od oko 20 miliona dolara. Ponovo moram da iznesem situaciju u Kraljevu, kada je za adaptaciju i dogradnju zgrade Fonda PIO, i to adaptaciju 500 m2 i dogradnju 300 m2, utrošeno 2,5 miliona evra. Pored ove situacije koju imamo zadnjih godina, na današnji dan, da se duguje preko 20 penzija zemljoradnicima, da se i dalje provlači dug prema penzionerima PIO fonda, uzima se kredit od 20 miliona evra za neki tzv. projekat reforme penzijske administracije. Izgleda da treba zaduživati i dalje ovaj narod i ovu državu, iako je ministar, obrazlažući budžet za 2004, a pogotovo za 2005. godinu, a većina Narodne skupštine sve to prihvatila, rekao da će se ostvariti suficit u budžetu. Zašto zaduživanja ako imamo suficit u budžetu? I kada će položiti račune pred građanima Srbije, sa ogromnim deviznim rezervama od sedam milijardi evra, gde su te rezerve, gde su deponovane i po kom osnovu, kod koje banke i u kojoj zemlji se nalaze? Treće pitanje koje sam želeo da postavim ministru Dinkiću, ministru finansija, pošto je mnogo puta, obrazlažući i opravdavajući stečaj četiri velike banke, rekao da je stvoren mnogo bolji bankarski sistem u Srbiji, kako je često puta govorio - najbolji bankarski sistem u jugoistočnoj Evropi – koja je od ovih banaka, koje su doveli Labus, Dinkić i ostali, dala jednu garanciju kada je u pitanju kredit u Srbiji? Ovde se jasno govori u ovom predlogu zakona da je korisnik ovog kredita Republika Srbija, da je ona i dužnik i da će se sredstva za otplatu kredita (a to je član 4, za koji sam predložio da se briše) obezbediti od strane korisnika, znači iz budžeta Republike Srbije. Dakle, građani Republike Srbije će otplaćivati 20 miliona dolara za projekat reforme penzijske administracije, a neće znati uopšte šta taj projekat znači, za šta će se upotrebiti, niti će se bilo kada položiti računi i za ovih 20 miliona dolara, kao i za mnoge druge kredite koje su iskoristili Ministarstvo za kapitalne investicije i druga ministarstva i u prethodnoj godini, i u 2004. godini, a da nikada nije podnet izveštaj za šta su ta sredstva utrošena. Zato imamo situaciju da ministar za kapitalne investicije sada ne brine o dramatičnoj situaciji kada su u pitanju poplave, iz časa u čas, da ne kažem iz minuta u minut da se situacija pogoršava, jer on je sada zauzet kao menadžer estradnih zvezda, u današnjoj štampi ga vidim, slika se sa Severinom. Ja kao čovek nisam protiv estrade, ali tu nije mesto ministru za kapitalne investicije, u ovoj dramatičnoj situaciji širom Vojvodine, širom Srbije, kada će verovatno ponovo ova klizišta krenuti. Niko iz Vlade ne pominje šta sada sledi, šta je trebalo da se uradi već u Srbiji, da je vreme setve; ni ministar poljoprivrede, ni potpredsednik Vlade, ni predsednik Vlade, jer njima je najbitnije da se održe na vlasti i da produže, ako mogu, još neki dan, a za njih bi bilo bolje i neki mesec. Građani Srbije neće trpeti ovakvu situaciju, jer ovo što se događa sa korupcijom, kriminalom, pljačkom, ovi tragični događaji i tragedija radnice iz Gornjeg Milanovca, a ja sam pominjao tragediju radnice iz Hladnjače iz Kraljeva, duboko saučestvujem sa porodicama tih radnika, sa ovim što se dogodilo u Jagodini, u pivari; na to je Vlada gluva, gluvo je Ministarstvo za privredu i privatizaciju, gluva je Agencija za privatizaciju, gluvo je Ministarstvo za pravdu, MUP, jednostavno... Ne govorim ja o izborima, biće izbora, i to skorije i nemojte vi da se pozivate na izbore u Kraljevu, dođite sada među građane u Kraljevo, i Ministar Ilić, a ja ću da mu poručim zbog predsednika opštine Kraljevo, da mu se javim mobilnim telefonom, jer nema odgovore za mnoga obećanja koja je izneo ministar Ilić u Kraljevu. Ja imam i pismeno obraćanje meni, kao šefu odborničke grupe i narodnom poslaniku, da je aktuelni predsednik opštine počeo sa policijom da izbacuje građane koji mu se obraćaju, jer nema odgovore za te građane koji sada dolaze i traže ono što je obećano od ministra Ilića. Završiću. Na savesti je poslanika koji podržavaju ovu vladu; ako budu glasali i prihvatili i ovaj zakon o kontragaranciji i dodatno zadužili još za 20 miliona dolara građane Srbije, građani Srbije će morati da vrate ovaj kredit. Neće vratiti ni ova vlada, ni ministar Dinkić, ni Labus. Hvala vam.
Hvala vama. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Molim vas da se čujemo, molim da omogućimo poslanicima koji se obraćaju po amandmanima, molim za malo reda. Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Milan Škrbić. Odbor za finansije predlaže da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor da se amandman odbije. Da li neko želi reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, pitam da li predstavnik predlagača mr Mlađan Dinkić želi da da završnu reč? (Ne.) Zaključujem pretres Predloga zakona, u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 12. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O RATIFIKACIJI SPORAZUMA IZMEĐU VLADE REPUBLIKE SRBIJE I VLADE REPUBLIKE HRVATSKE O UZAJAMNOJ POMOĆI U CARINSKIM PITANjIMA (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici Vjerica Radeta, Milorad Buha i Nataša Jovanović. Primili ste izveštaj Zakonodavnog odbora i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podnela poslanik Vjerica Radeta. Vlada i Zakonodavni odbor predlažu da se amandman odbije. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
Dame i gospodo, kaže Krasić da se obratim ministru, a ja ne vidim ovde ministra, Zorane Krasiću, malo se napravila gužva od ovih poslanika koji dolaze samo da glasaju, ali sada su nervozni što nastavljamo dalje sa radom. Dobro, možda ću zato da ih ubedim, kada su u ovolikom broju, da glasaju za ove naše amandmane i da ne prihvate predlog Vlade, Predlog zakona o ratifikaciji sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Hrvatske o uzajamnoj pomoći u carinskim pitanjima. Naravno, reći ću i zbog čega ovo predlažemo. Ja sam amandmanom na član 1, a ostale kolege amandmanima na ostale članove, tražila da se ovi članovi brišu, kao što je to uobičajeno od strane poslanika, poslaničke grupe SRS kada želimo da iskažemo svoj apsolutno negativan stav prema nekom Vladinom predlogu i onda to kroz amandmane izražavamo tako što tražimo da se pojedini članovi predloga zakona brišu. Član 1. Predloga zakona o ratifikaciji sporazuma između Srbije i Hrvatske glasi: "Ratifikuje se Sporazum između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Hrvatske o uzajamnoj pomoći u carinskim pitanjima, potpisan u Zagrebu 15. decembra 2005. godine, u originalu na srpskom i hrvatskom jeziku." Sada ovde imamo niz interesantnih stvari. Ja sam u obrazloženju ovog amandmana napisala da treba da se glasa za moj amandman da se član 1. briše i da se brišu i ostali članovi, jer Republika Hrvatska samo deklarativno garantuje prava Srbima koji su izbegli u toku rata i koji pokušavaju da se vrate na svoja ognjišta. Takođe smo napisali da je nemoralno i licemerno od strane Vlade Republike Srbije, a što je najvažnije, suprotno odredbama međunarodnog javnog prava, da se zaključuje bilo kakav ugovor sa državom koja je okupator Republike Srpske Krajine. Znam da vas RSK uglavnom ne interesuje, nas srpske radikale i te kako interesuje. Mi smo ubeđeni da će okupacija RSK, između ostalog, baš biti prepreka ustaškoj Republici Hrvatskoj da uđe u EU. Zato nama nikada na pamet ne bi palo da zaključujemo bilo kakve sporazume sa tom ustaškom Hrvatskom pre nego što se oslobodi RSK. Ali, znamo stav i Vlade Republike Srbije i poslaničke većine u ovom parlamentu i zato nismo mogli ni da očekujemo nešto, nego upravo ovo što ste nam predložili. Ovaj sporazum je karakterističan, čak i da ne razmišljate ovako kako razmišljaju srpski radikali, jer znam da je vama to, otprilike, nemoguće, ali postoje i drugi vrlo interesantni razlozi zbog kojih ovaj sporazum ne sme da se potpiše. Prvo, ne znamo na osnovu čega je neko potpisao taj sporazum 15. decembra 2005. godine. Kako se neko usudio da potpiše sporazum i da traži naknadnu ratifikaciju ovakvog sporazuma? Valjda je trebalo neko da dobije ovlašćenje da potpisuje takav sporazum. Pokušavam ovde da nađem, znam da je kolega Krasić govorio prošli put to ime, ali ne mogu da nađem, a u pitanju je neko potpuno anonimno lice, verovatno neki službenik, poslat na službeni put u Zagreb i potureno mu je da potpiše ovakav sporazum. Vlada Republike Srbije svojim dopisom od 23. marta je tražila da se ovaj predlog stavi na dnevni red po hitnom postupku i kažete: "Razlozi za donošenje zakona po hitnom postupku su sadržani u činjenici da bi skorija primena zakona pre svega predupredila i suzbila kršenje carinskih propisa i krijumčarenje i omogućila razmenu iskustava u radu carinskih organa dve zemlje". Potpuno suprotno tome, u članu 8. ovog sporazuma vi faktički pristajete na kriminal, odnosno ozakonjujete državu Srbiju kao narkodilera, jer u stavu 2. člana 8. ovog sporazuma kažete: "Nezakonite pošiljke čije se isporuke kontrolišu mogu, uz saglasnost nadležnih organa, biti zaustavljene ili se može dozvoliti nastavak kretanja, a da roba ostane nedirnuta ili da se roba iz stava 1. ovog člana ukloni ili zameni u potpunosti ili delimično". Svakome ko ovo pročita i svakome ko je čuo ovo što sam pročitala je više nego jasno da ovim sporazumom Vlada Republike Srbije želi od Srbije da napravi narkodilera, jer kaže – omogućava protok nezakonitih pošiljki. Zna se šta su i koje su nezakonite pošiljke. Prosto je neverovatno, dame i gospodo, da se neko iz Vlade usudio da nam ponudi ovakav sporazum. Ako je i od Mlađana Dinkića, previše je. Doduše, kada smo govorili u načelnoj raspravi, Dinkić je ovde rekao da i njemu nije jasno kakav je ovo sporazum, šta znači član 8. stav 2, pa je pokušavao ovde nešto da objasni, kaže da je tražio on da njemu objasne. Ko tu kome šta treba da objasni, u kojoj je ko ulozi, čini mi se da to više nikome nije jasno. Šta stoji na kraju ovog vladinog predloga, da o ovom predlogu zakona raspravljamo po hitnom postupku? Kaže: "Takođe će donošenje ovog zakona omogućiti preduzimanje mera za ostvarivanje saradnje u proučavanju, razradi i sprovođenju novih carinskih postupaka, obuci kadrova, razmeni stručnjaka između Republike Srbije i Republike Hrvatske". Dakle, ovo je vrhunac bezobrazluka od strane Vlade Republike Srbije. O kakvoj saradnji, o kakvoj razmeni stručnjaka gospoda iz Vlade ovde govore i vi ste verovatno spremni da to prihvatite? Kakve stručnjake vi mislite da razmenjujete sa Vladom Republike Hrvatske, kada ta Hrvatska ne dozvoljava građanima, koji uglavnom sada žive u Srbiji, da koriste svoju imovinu, da se vrate na teritoriju RSK, ne dozvoljava nekome ko se eventualno vrati da tamo normalno živi. Nijedan Srbin tamo ne može da se zaposli, za vašu informaciju. Ovde ima dosta kolega koji imaju, kao i ja, mnogo rođaka, prijatelja, kumova itd., koji su iz tih krajeva. Biću vrlo iznenađena ako takvi budu glasali za ovako licemeran i bezobrazan predlog Vlade Republike Srbije. Vi ćete da razmenjujete stručnjake sa Hrvatskom? Koje stručnjake, ove koji će zajedno na carini da diluju drogu između Srbije i Hrvatske? Takve možda i možete da razmenjujete. Da li se Vlada pobrinula da nekom građaninu koji se vrati u Republiku Hrvatsku nekakvim sporazumom omogući neki posao tamo gde se vrati? Da li iko građanima RSK, koja je sada okupirana od strane ustaške Hrvatske, garantuje bezbednost kada se vrate tamo? Da li vi čitate novine, šta se svakodnevno dešava? Naravno, mnogo toga se u novinama ne objavljuje. Ljudi koji tamo pokušavaju da se vrate, a vraćaju se oni koji u Srbiji ne mogu da žive, koji ne mogu ni ovde, nažalost, da se zaposle, nemaju rešeno stambeno pitanje, vraćaju se tamo, pa u polusrušenim i zapaljenim kućama, uglavnom stariji ljudi, valjda hoće da bar umru na svom ognjištu, a tamo ih zastrašuju, tamo im prete noću, tamo ne smeju da izađu kad padne mrak. U selima gde se vraćaju Srbi i dalje nema struje, iako je pre ratnih zbivanja bilo, ali tamo je sve porušeno, popaljeno, nemaju prodavnice, nemaju ambulante. Onda zarađuju na njima, idu nekakve pokretne prodavnice po selima, tako isto i ambulante sa jednim medicinskim radnikom, nekom medicinskom sestrom. Dame i gospodo, strašno je šta se dešava sa Srbima koji pokušavaju da se vrate u RSK. I pored svih tih činjenica, vidim ovde mnoge kolege koji će glasati za ovaj zakon, a koji me gledaju sa puno poverenja u ovo što govorim, jer znaju iz ličnih iskustava da govorim istinu. Znate li kome se na teritoriji RSK popravljaju kuće? Ljudima poput onog SPO-ovskog ministra Vukčevića. On je iz Belog Manastira; njegova kuća nije porušena, ali od te njegove kuće, koja nije dirnuta u toku rata, sada je tamo jedna vila. To je napravila njemu njegova ustaška Hrvatska; a kuće pored njega, običnih ljudi, koje su porušene, koje su popaljene, ni do dana današnjeg nisu popravljene. Ljudi dolaze sa fotografijama ministrove kuće i svojih kuća koje su pored njegove kuće. To vam je, drage moje kolege, pravo stanje odnosa sa Republikom Hrvatskom. A vi se pravite i gluvi i slepi za ove činjenice, ratifikujte, šaljite službenike da potpisuje sporazume, pa ih onda ovde nama dajte da ih ratifikujemo, da potvrđujemo nešto što je nekome palo na pamet. Pri tom zaključujete neverovatno štetne sporazume. Neverovatno je, neću sada da govorim o članu 8, jer pretpostavljam da će neko od kolega imati amandman, pa će govoriti posebno o tome, ali zaista moram da naglasim da vi ovim sporazumom kažete da ćete nezakonite pošiljke čije se isporuke kontrolišu uz saglasnost nadležnih organa zaustavljati ili ćete im dozvoliti nastavak kretanja. Ko su vam ti ljudi koji će biti narkodileri u ime države Srbije? Pitala sam Mlađana Dinkića prošli put je li možda on taj ovlašćeni narkodiler. Samo mu to u biografiji fali, sve ostale uslove znate za šta već ispunjava. Zašto Vlada ne prihvata, između ostalog, amandman koji sam podnela? Kaže – takođe imajući u vidu da proces pridruživanja EU podrazumeva saradnju u svim oblastima od državnog značaja i dobrosusedske odnose sa zemljama u regionu. To je još jedan razlog za donošenje ovog zakona. Dakle, vi, dame i gospodo, odnosno Vlada Republike Srbije, ismejavate građane Srbije. Vi ćete, dakle, zarad ulaska u EU učiniti sve, napravićete od Srbije narkodilera, oprostićete Hrvatskoj okupaciju Republike Srpske Krajine, zarad dobrosusedskih odnosa, kao što se preksinoć desilo u Čačku kada je Velja Ilić izašao da pozdravi Severinu, značajna ličnost se pojavila u Čačku, i onda vrlo bezobrazno voditelj kaže – da li ćete da se poljubite po srpski tri puta ili po hrvatski dva puta? Bogami, Velja se poljubi samo dva puta sa Severinom, valjda da pokaže kako mi možemo sve da pogazimo zarad dobrosusedskih odnosa sa ustaškom Hrvatskom i sa Severinom.
Da li još neka poslanička grupa želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Prvo obaveštenje: od 13 časova i 15 minuta u sali na četvrtom spratu održaće se 30. sednica Odbora za evropske integracije. Istovremeno nam je stigao predlog za stavljanje na dnevni red akata po hitnom postupku u toku sednice, saglasno članu 162. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije. Administrativni odbor Narodne skupštine je, na osnovu člana 162. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, predložio da se po hitnom postupku stavi na dnevni red ove sednice tačka – predlozi odluka o odobravanju određivanja pritvora Goranu Kljajeviću, predsedniku Trgovinskog suda u Beogradu i Delinki Đurđević, sudiji - predsedniku Stečajnog veća Trgovinskog suda u Beogradu. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Za 155, nije glasalo sedam, od ukupno 162 narodna poslanika. Narodna skupština je prihvatila ovaj predlog. Prelazimo na 12a tačku dnevnog reda: – PREDLOZI ODLUKA O ODOBRAVANjU ODREĐIVANjA PRITVORA GORANU KLjAJEVIĆU, PREDSEDNIKU TRGOVINSKOG SUDA U BEOGRADU I DELINKI ĐURĐEVIĆ, SUDIJI-PREDSEDNIKU STEČAJNOG VEĆA TRGOVINSKOG SUDA U BEOGRADU Za ovu tačku dnevnog reda primili ste predloge odluka o odobravanju određivanja pritvora Goranu Kljajeviću, predsedniku Trgovinskog suda u Beogradu i Delinki Đurđević, sudiji - predsedniku Stečajnog veća Trgovinskog suda u Beogradu, koje je podneo Administrativni odbor. Podsećam vas da, prema članu 160. stav 3, a shodno članu 94. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova ove grupe. Pošto je ukupno vreme rasprave poznato, molim poslaničke grupe, ukoliko to nisu učinile, a žele, da podnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 160. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram jedinstveni pretres o predlozima odluka. Da li predstavnik predlagača Petar Cvetković, zamenik predsednika Administrativnog odbora, želi reč? (Ne.) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Ne.) Obaveštavam vas da na listama poslaničkih grupa nema prijavljenih za reč, te pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 93. Poslovnika? (Ne.) Pre nego što zaključim jedinstveni pretres, da li predstavnik predlagača želi da da završnu reč? (Ne.) Zaključujem jedinstveni pretres o predlozima odluka. Pošto smo obavili jedinstveni pretres o predlozima odluka, saglasno članu 162. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, određujem četvrtak 13. april 2006. godine kao dan za glasanje. Glasanju ćemo pristupiti odmah, u 13 časova i 7 minuta. Pošto je Narodna skupština obavila jedinstveni pretres o predlozima odluka, prelazimo na odlučivanje. Dve su odluke u pitanju: 1. Stavljam na glasanje Predlog odluke o odobravanju određivanja pritvora Goranu Kljajeviću, predsedniku Trgovinskog suda u Beogradu. Za 162, nisu glasala četiri, od ukupno 166 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog odluke o odobravanju određivanja pritvora Goranu Kljajeviću, predsedniku Trgovinskog suda u Beogradu. 2. Stavljam na glasanje Predlog odluke o odobravanju određivanja pritvora Delinki Đurđević, sudiji - predsedniku Stečajnog veća Trgovinskog suda u Beogradu. Za 161, nisu glasala četiri, od ukupno 165 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog odluke o odobravanju određivanja pritvora Delinki Đurđević, sudiji - predsedniku Stečajnog veća Trgovinskog suda u Beogradu. Pošto smo završili odlučivanje o ovoj tački dnevnog reda, nastavljamo prema prethodno utvrđenom dnevnom redu (12. tačka). Sačekaćemo minut da poslanici koji ne učestvuju u raspravi o postojećim tačkama dnevnog reda mogu u miru, a nadam se brzo i efikasno, da svojim izlaskom omoguće da se poslanici koji učestvuju u raspravi (a to će biti gospodin Krasić koliko vidim, prvi) obrate poslanicima. Viđao sam i sporija evakuisanja tokom požara. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Vlada i Zakonodavni odbor predlažu da se amandman odbije. Reč je tražio prvo narodni poslanik Bore Kutić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodin Milorad Buha je podneo amandman na član 2. Predloga zakona o ratifikaciji sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Hrvatske o uzajamnoj pomoći u carinskim pitanjima. Dame i gospodo, govoriti o ovoj temi je mnogo teško, jer za nas koji dolazimo sa onih prostora uvek postoji mogućnost da emocije navladaju razum. Stoga vas molim, ako slučajno u ovom mom obraćanju vama malo emocije nadvladaju razum mislim da mi nećete zameriti. Sveni smo i poznate su nam činjenice da je Republika Hrvatska u vremenskom periodu od 1991. do 1997. godine sa područja Republike Hrvatske, kasnije delova Republike Srpske Krajine, isterala preko 500.000 Srba, da je u tom periodu preko 15.000 Srba bilo ranjeno, a preko 7.000 Srba ubijeno. Ovo govorim onoj gospodi, onim poslanicima koji žele da glasaju za ovakav zakon samo da im ukažem na jednu činjenicu – glasanje za ovakav predlog zakona je davanje alibija Hrvatskoj za sva ona zlodela što je učinila prema Srbiji i prema srpskom narodu. Danas su se Srbi u Republici Srbiji snašli svako na svoj način. Znate isto tako da je 29. 6. 2001. godine potpisan sporazum o sukcesiji između Republike Srbije i Republike Hrvatske. Republika Hrvatska se oglušila o sve tačke sporazuma o sukcesiji. Postavlja se pitanje, u skladu sa tim, koliko će Republika Hrvatska ispoštovati i ovaj predlog zakona o ratifikaciji sporazuma. Postavljam dalje pitanje koliko je Republika Hrvatska ispunila obaveza iz sporazuma o sukcesiji, šta je sa okupiranim teritorijama Republike Srpske Krajine. Vi morate znati da je Republika Srpska Krajina bila pravni činilac. Republika Srpska Krajina je imala sve prerogative jedne države, znači imala je teritoriju, imala je narod, imala je sudsku, zakonodavnu i izvršnu vlast. To su osnovni elementi jedne države i osnovni elementi državnosti. Znači, bili smo država, vodili smo pregovore sa predstavnicima međunarodne zajednice, konkretno UNPROFOR-om. Jedan od tih bio sam i ja, pregovarao sam sa ljudima iz Evropske zajednice, iz svetske zajednice. Znate da smo radili po zakonima Republike Srpske Krajine i ti zakoni su bili primenjivani. Svetska zajednica je dala garanciju srpskom narodu da će biti zaštićen na tim prostorima. U akcijama "Bljesak" i "Oluja" Hrvatska je prekršila Vens - Ovenov plan i isterala Srbe sa tih prostora. Da ne dužim, mislim da će stvarno onaj ko glasa za ovaj predlog zakona učiniti zlo srpskom narodu koji je došao sa onih prostora. Hvala vam.
Hvala, gospodine Kutiću. Za reč se javio narodni poslanik Zoran Krasić.
Vodiću računa da ne ponovim ono što sam u načelnoj raspravi rekao o ovom predlogu zakona, a imajući u vidu i moje veliko poštovanje prema čoveku koji je podneo ovaj amandman, predsedniku Vlade Republike Srpske Krajine, našem poslaniku srpskom radikalu gospodinu Buhi i ceneći njegove aktivnosti koje preduzima i kao predsednik Vlade u izbeglištvu pred međunarodnom zajednicom, naučnim, stručnim i drugim kompetentnim krugovima, a sa ciljem da samo promoviše istinu šta je to Republika Srpska Krajina i kakva je sudbina zadesila Srbe iz Republike Srpske Krajine i sve Srbe izvan Srbije od 1990. godine do današnjeg dana. Moram da vas podsetim da neposredno pre nego što je krenula ta secesija, oružana, podstaknuta od strane Vatikana, CIA i Nemačke, pre nego što je krenulo to brutalno razbijanje SFRJ, na današnjoj teritoriji Republike Hrvatske, kako oni to vole da kažu, bilo je nešto više od 12% Srba. Danas ima nešto više od 2%, a manje od 3% Srba u Republici Hrvatskoj, nezavisnoj državi Hrvatskoj. Godine 1991. desio se treći genocid nad Srbima u nezavisnoj državi Hrvatskoj i naravno da poslanici Srpske radikalne stranke, izražavajući stav... Mi smatramo da izražavamo stav onog patriotskog, rodoljubivog i onog dela srpskog naroda i svih građana Republike Srbije, ja to moram ponovo da potenciram, koji su prepoznali ustaški pokret, buđenje ustaštva devedesetih godina u Republici Hrvatskoj. Nadam se da zastupam njihove interese i mi moramo da podignemo glas i kada je u pitanju jedan ovakav sporazum kojim se regulišu određena carinska pitanja koja bi trebalo da reše problem krijumčarenja droge. Ono što stvarno pogađa podnosioca ovog amandmana i poslaničku grupu Srpske radikalne stranke jeste obrazloženje koje je Vlada napisala povodom svog stava da ne prihvata ovaj amandman. Tu se priča o negovanju dobrosusedskih odnosa. Zna SRS dobro da Evropska unija, Amerika, Nemačka pritiskaju i ovu vlast, kao i onu prethodnu, kao i onu vlast u kojoj je SRS učestvovala, da se nešto završi ovde, ali uopšte nije bitno u kojoj formi. To nešto je najbolje sadržano na sajtu Haškog tribunala u rubrici "Ciljevi osnivanja Haškog tribunala". Jedan od ciljeva, doduše dat je kao treća alineja u tom paragrafu, jeste da se spreči revizija svega onoga što se desilo na teritoriji bivše SFRJ. To znači da treba da se spreči istina, da se promoviše laž; treba da se promoviše da je navodno odraz ljudskih prava, borbe za demokratiju, prava na samoopredeljenje bilo da se streljaju regruti JNA koji su bez oružja išli, po naredbi Predsedništva SFRJ, da uspostave elementarni red, pa čak i samom demonstracijom sile bez oružja, jer nositi pušku bez municije je isto kao da se šetate sa rukama u džepovima. Ta naša deca su bila glineni golubovi za ustaše i klerofašiste iz Slovenije. Trebalo je da se rasturi bivša SFRJ i treba da se zaboravi da je to rasturanje urađeno. Evo jednog sporazuma koji u javnosti stvarno može da izazove i drugačija osećanja. Može prosečan posmatrač ove naše sednice da zaključi – šta se bune ovi radikali, to je običan sporazum kojim se sprečava nelegalan promet narkotika. Nije to običan sporazum, jer između carinskih službi svih država postoje međunarodni carinski standardi kojima je obezbeđena saradnja radi suzbijanja krijumčarenja droge, lica i druge robe. Postoje ti tzv. opšti propisi. Oni važe čak između država koje su u neprijateljstvu. Ali, ovde EU želi da nametne tu saradnju, kao da se ništa nije desilo. Posledica toga što se desilo jeste da manje od 3% Srba sada živi na teritoriji te njihove nezavisne države Hrvatske, da je samo u toku 1991. i u prvoj polovini 1992. godine oko 500.000 Srba sa teritorije Republike Hrvatske moralo da spašava život bekstvom u Srbiju. Samo da vas podsetim, bežali su ljudi iz Rijeke, Pule, Zagreba i drugih mesta, gde nije bilo ni teoretski moguće da se dese oružani sukobi ili da se pojavi neko nezadovoljstvo Srba. Oni su proterani samo zato što su Srbi, zato što ne mogu da ih uklope u one trećine koje je još Starčević zacrtao kao ideologiju hrvatske države. Čudi me zašto Vojislav Koštunica nije potpisao ovaj sporazum kao predsednik Vlade sa predsednikom Vlade Ivom Sanaderom, nego je podmetnuo, po potpisu rekao bih da je to verovatno direktor Uprave carina Republike Srbije D. Jeremić i verovatno je i sa suprotne strane bio neko ko vodi njihovu carinu. Koji je naš interes da, pored opštih propisa kojima se sprečava krijumčarenje i carinski prekršaji, zaključujemo dodatni sporazum kojim bismo još nešto više od toga propisali i dogovorili? Da li nam je interes da sprečimo da se drogiraju one naše babe i dede u Kninu i okolini? Oni se ne drogiraju. Da li nam je cilj da sprečimo narko-mafiju odavde da može slobodno da radi? Nju ova vlast nije sprečila, kao što je nije sprečila ni ona prethodna. Zna se gde su centri narko-mafije: Veliki Trnovac, cela teritorija Kosova i Metohije, Novi Pazar, Beograd, Novi Sad. Ako ste pokazali efikasnost prema ovim sudijama, a dve godine vas pozivamo da to uradite, dobro je što ste se setili napokon da uradite, pitanje droge možete da rešite za dva dana. Podsetiću vas da je 2001. godine SRJ potpisala jedan sporazum i pristupila procesu dogovaranja da se formira zajednička evidencija carinskog prometa na teritoriji Balkana, ne zbog toga da bi se sprečio promet narkotika, već da onaj koji je zainteresovan za promet narkotika ima uvid u celinu tog procesa koji se ovde dešava. Ovaj sporazum treba da omogući navodno Hrvatskoj da se bori protiv Rojsa i onih drugih. To nije tačno. Preko teritorije Crne Gore droga i sve drugo prolazi vrlo slobodno. Samo da vas podsetim, na početku rasprave o ovoj tački dnevnog reda rečeno je da je ovakav sporazum zaključila Republika Crna Gora sa Hrvatskom. Zašto odvojeno? Zašto nije isti tekst? Da vas podsetim, prva tačka današnje rasprave bio je sličan sporazum sa Republikom Iran. Tamo su i predstavnici Srbije i predstavnici Crne Gore stavili svoje potpise na sporazum sa državom Iran, znači tri potpisa je bilo. Kada je u pitanju Hrvatska, imamo dva posebna sporazuma, sa dva različita potpisa. Tu se manifestuje nejedinstvo i želja svih da se rasturi državna zajednica. Mi smatramo da ovo nije akt dobrosusedstva. Naravno, ne plediram da se otvaraju neka druga pitanja, ali moram da vas podsetim na "Bljesak" i "Oluju", čitajte brionske transkripte, čitajte drugu dokumentaciju, sve je to danas dostupno i videćete da je Hrvatska Franje Tuđmana, nezavisna država Hrvatska, izvršila invaziju na UN. Garant bezbednosti, mira, sigurnosti, života i zdravlja ljudi u Republici Srpskoj Krajini bile su Ujedinjene nacije i Republika Srbija. Ujedinjene nacije su dozvolile da se teritorija pod njihovom kontrolom napadne i razori. Srbija je morala da ćuti. Desio se onaj drugi, još veći egzodus. Znamo da trpite pritiske, ali smatramo da vam dostojanstvo ovog naroda nalaže da vodite malo računa i o narodu. Kontrolišite taj promet, sprečavajte ga opštim propisima i prema međunarodnim standardima kojima se sprečava nelegalni promet narkotika, ali nemojte da zaključujete ovakve sporazume kojima manifestujete dobrosusedstvo, jer na ovaj način vi kažete da ste sve zaboravili: zaboravili ste 1991. godinu, zaboravili ste "Bljesak" i "Oluju", zaboravili ste 500.000 sudbina ljudi koji se nalaze u Srbiji i širom sveta. Zaboravili ste još jednu vrlo važnu stvar: svaki Srbin, izbeglica, ukoliko je rođen ili je imao prebivalište na teritoriji Republike Srpske Krajine po dobro oprobanom i ubrzanom postupku može da dobije iseljeničku vizu i da ide bilo gde, samo da se ne vrati, kako bi rimokatolička crkva i Vatikan očistili prostor za širenje svog uticaja, a Srbi su faktor koji ne sme da postoji u ovoj nezavisnoj državi Hrvatskoj. Vodite računa, ovakvi akti manifestacije dobrosusedstva nisu poželjni, jer mnoga pitanja su i dalje otvorena i ma koliko se Hag zalagao da spreči reviziju, on ne može da spreči istinu, a istina je samo na našoj strani.
Hvala, gospodine Krasiću, zadovoljstvo je slušati vas. Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Vlada i Zakonodavni odbor predlažu da se amandman odbije. Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović.
Osam poslanika vladajuće garniture trenutno sedi u sali, uvažena gospođo Pop-Lazić, uvaženi poslanici SRS, građani Srbije, u situaciji kada jedan sramni dokument Narodna skupština Republike Srbije ima ispred sebe. Kada bi neko pravio analizu pojedinačnih izlaganja na raznoraznim mestima, pa i sa skupštinske govornice, poslanika koji su ne kao da je požar, nego kao da su ih napale ustaše jurnuli na ova vrata, a oni ostavili i narod i teritoriju, a ne da se brane... Jer verujem da oni ne bi bili u stanju i kada bi morali da pruže pomoć onim jadnim starcima i onim Srbima koji su ostali da žive na svojim vekovnim ognjištima pod rukovodstvom i torturom i patronatom ustaške hrvatske vlasti, ne bi se bilo ko od njih obazirao. To pričam zbog toga što je neverovatno da ćete vi da glasate za ovaj dokument, najviše iz onih razloga koje je iznela Vjerica Radeta u svom prvom izlaganju o amandmanu na član 1, zato što joj je možda bilo teško da kaže, baš kao i gospodinu Kutiću, i svim onim ljudima, i gospodinu Buhi koji je predsednik Vlade RSK u prognanstvu, odnosno izbeglištvu, da su to ljudi koji ne samo što su im dedovi i pradedovi sa tih prostora preživeli, ali na svu sreću preživeli, što milioni Srba nisu i stotine hiljada u poslednjem genocidu ustaške hrvatske vlasti. Samo da ste danas otvorili novine, vi koji sedite ovde ili oni koji će da se vrate popodne ili već kada, da glasaju, i da ste pročitali da se nastavlja nešto što već nad Srbima traje i nad SPC i što je počelo još tridesetih godina, a to je unijaćenje i pokatoličenje srpskog naroda u Republici Srpskoj Krajini, odnosno da to sve radi ustaška hrvatska vlast pod patronatom svoje crkve i da je najodgovorniji za genocid nad Srbima, a na čemu se temelji, i temeljiće se jednog dana kada otpočne proces predsedniku naše stranke prof. dr Vojislavu Šešelju, njegova celokupna odbrana protiv te nebulozne optužnice i tih tačaka koje mu se stavljaju na teret. I da je zapravo, kako je i on to rekao u svojoj knjizi, "taj đavolji šegrt, zločinački rimski papa Jovan Pavle Drugi" uzročnik stradanja srpskog naroda i da su ustaše, okupljene levo, desno, u centru, nema nikakve razlike, u svim političkim strankama i frakcijama, kako god hoćete, oduvek bile i danas jesu jednoglasni u jednome – da Srbima nema opstanka na njihovim ognjištima i da oni ne dozvoljavaju da Srbi žive u svojim kućama, na svojoj teritoriji, u Republici Srpskoj Krajini. Kada je prošle godine SRS podnela rezoluciju, odnosno memorandum o RSK i kada ste to dobili u vidu poslaničkog materijala, ne verujem da ste vi to uopšte čitali, vi poslanici iz vladajućih struktura. Jer, da jeste i da ste videli sve ono, a to su samo delovi strahota kroz koje je, i kroz ustaški genocid, prošao srpski narod u najnovijem genocidu od 1991. godine, koji je trajao sve do onih akcija ustaških hrvatskih vlasti "Bljesak" i "Oluja", i da znate nešto iz istorije srpskog naroda i onoga što nam se desilo za vreme Drugog svetskog rata i da je dan-danas Jasenovac najveći srpski grad pod zemljom, vi biste onda tražili od vaših šefova poslaničkih grupa, tražili biste od predsednika Skupštine i glasali biste tog dana kada je to bilo na dnevnom redu, da se ta rezolucija nađe. Ali vi ne razmišljate uopšte o tome. Vama su važni vaši svakodnevni i sitni partijski interesi i ono što vam stigne kao nalog, što reče gospodin Krasić, od EU za dobrokomšijske, tako bih se izrazila, odnose, jer ne mogu to "dobrosusedski" ni da izgovorim. Kao što, gospođo Pop-Lazić, verujem kao i vi, kao i svi poslanici SRS, ne razumete kakav je ovo dokument. Ako se ovde kaže da je sačinjen u dva primerka i u istovetnom tekstu, u to prosto ne mogu da poverujem i ne znam kako se ovako nešto našlo pred poslanicima Narodne skupštine. Ne razumem kada je to bilo "sastavljeno u Zagrebu, dana 15. prosinca, u dva izvornika, svaki na srpskom", zamislite, "i hrvatskom jeziku, pri čemu su oba teksta jednako vjerodostojna". Ne razumem kada je to bio 15. prosinac, ne razumem stvarno šta je izvornik, ne razumem sve ovo ovde što piše po ovim tačkama. Ne razumem kako ste mogli uopšte da prihvatite da je to napisano na hrvatskom jeziku, kada taj jezik ne postoji. Ustaše nikada nisu imale svoj jezik, one su ga otele od Srba. A da ste nešto čitali, a mogli ste, bar vam to nije bilo skupo, a kapitalno je delo u našoj novijoj literaturi, da ste čitali "Ideologiju srpskog nacionalizma" prof. dr Vojislava Šešelja, mogli ste da vidite da je on, na osnovu emigrantskih opusa Laze M. Kostića i saznanja do kojih je došao iz raznoraznih drugih izvora, lepo dokazao i pokazao da ustaše nikada nisu imale svoj jezik. Kako onda možete da izgovarate takve reči i da prihvatate da jedan dokument bude u pravnom prometu Republike Srbije, a da je napravljena na jeziku koji ne postoji i nije nikada dokazano da takav jezik postoji? S druge strane, ne obazirući se na pojedine tačke, od jedne, do druge, do treće, moram da vam kažem da vi ovaj ugovor prihvatate, i da ćete biti spremni da glasate za njega, u situaciji kada se istorija ponavlja, kada se koliko juče zagrebačko-ljubljanski mitropolit Jovan Pavlović obratio javnosti, celoj svetskoj javnosti, a pre svega nama vernicima SPC, optuživši hrvatsku ustašku vlast za pokrštavanje više od 30.000 Srba. On je u pismu Svetom arhijerejskom sinodu SPC naveo da je u nekoliko parohija arhijerejskog bjelovarskog namesništva pokršteno više desetina pravoslavnih Srba i da taj proces neprestano traje. To je ono na šta vas mi upozoravamo i na šta vas je toliko godina unazad upozoravao i dr Vojislav Šešelj i što će on da dokazuje onog dana kada mu u antisrpskom Haškom tribunalu otpočne proces. Predstavku o tome kakve sve zločine je činila rimokatolička crkva u ustaškoj hrvatskoj vlasti, uz pomoć njih, zapravo, na teritoriji gde su vekovima živeli Srbi, dostavio je tribunalu u Hagu, u obimu, koliko Vjerice, 1.800 strana. Prikupio je preko 300, i tim za njegovu odbranu, knjiga koje su pisali razni autori, čak i Hrvati izvorno, o tome kakav je genocid vršen nad srpskim narodom, i da u svemu Jovan Pavle Drugi, rimski papa, ima i te kakvu ulogu i da ovaj Racinger, odnosno Benedikt, nastavlja njegovim putem i da se to isto danas dešava nad srpskim narodom, obratio se juče i mitropolit zagrebačko-ljubljanski. Za mene je, kao nekoga ko je ne samo pasivni posmatrač, nego svedok mnogih dešavanja unazad 15 godina nad našim narodom u RSK i RS, neshvatljivo da vi ovako prilazite ovim stvarima. Niste želeli da pokrenete osnovna pitanja, a to je položaj Srba i kada će da nam vrate RSK, koja je okupirana, kao što je Bore Kutić rekao, koja je bila i međunarodno pravno priznata i imala svoju zaokruženu teritoriju i izvršnu i zakonodavnu vlast. Tamo su se birali poslanici u parlamentu RSK. Najviše je bilo srpskih radikala, a onda onih drugih iz srpskih stranaka. Danas imamo situaciju da nam pojedini predstavnici, navodno, srpskog naroda ovde u Skupštini Srbije, poput onog nesrećnog Albijanića, kažu – šta fali njima tamo, oni imaju svog predstavnika u hrvatskom Saboru. U ustaškom Saboru oni imaju Pupovca za predstavnika, koji ne sme da pisne ni Sanaderu, ni Mesiću i koji se isto tako i grli i ljubi sa njima kao što rade i Tadić, i Vuk Drašković i ostali izdajnici koji navodno štite interese našeg naroda. O čemu mi onda pričamo? O kakvoj carinskoj saradnji? Da bi zamenik ministra trgovine Srđan Srećković, koga su popularno mediji pre deset dana nazvali Hrvoje, jer se on zaista dobro snašao u tom ustaškom lobiju na našem tržištu ovde, zato su ljudi dali takav nadimak njemu i timu oko njega, da što više ušićari i da enormno zaradi na osnovu monopola koje pojedine ustaške firme imaju ovde koristeći sve naše potencijale i uništavajući srpsko tržište... Ne valja vam taj posao, zato što ćete da se obrukate i što ćete jednim pritiskom na dugme da glasate za nešto što normalan narod – bez obzira na to da li je ikada bio u bilo kom mestu u RSK, da li otuda ima rođake, da li vodi poreklo, a da ne govorim o onima koji su u stotinama hiljada morali ovde u svojoj matici da nađu utočište i stotinama hiljada onih koji su svoje najmilije izgubili u jasenovačkom logoru i na drugim stratištima za vreme Drugog svetskog rata – ne može ovako nešto da prihvati. Niko normalan ne može da prihvati postavljeno pitanje, kao sinoć u jednoj emisiji na jednoj televiziji, da je ne reklamiram – ko nam je bliži, Slovenci ili Hrvati. To je neverovatno šta se radi. Da li vi mislite da mi imamo isprane mozgove i da ovaj jadni narod, koji danas nema hleba da jede i koji tako teško živi i kome nudite "Podravkine" supe i "vegetu" po samoposlugama, sve te njihove proizvode, ne zna šta smo mi preživeli, kakvu smo ekonomsku štetu imali zbog toga, a da ne govorim o izgubljenim žrtvama i o ljudskim glavama. Što se niste zapitali kako je bilo Srbima i ne daj bože da se tako nešto desi, ali po ovom upozorenju i činjenici da su u selima Narta, Laminac, Bosiljevo, Marinkovac, Donji Šumeđ, Dejanovac, Batinica, Lipovčani, Dragičevac, Derez i Derežani Srbi pokršteni i da se pokrštavaju i dalje, kakva im sudbina sledi? Hoćete vi njih da obradujete kada im dođu i zakucaju ustaše na vrata i kažu im – ili ćeš da prodaš veru za večeru ili ćeš da bude streljan ili na najgori mogući način izmasakriran. O čemu vi pričate? Da li vi znate uopšte šta se dešavalo, mi ovde otvaramo bolna pitanja i rane samo zbog jednog sporazuma koji u suštini ne znači ništa, a znači vama, znači Srećkoviću da manipuliše, da može da trguje drogom, što reče koleginica Radeta, ne znam čime i da se neko dobro udomi ovde na našem tržištu, a kod njih apsolutno nijedan proizvod iz Srbije ne ide. Napravite tu ekonomsku analizu, kada vas se već tiče sporazum o carini, šta ste vi Hrvatima izvezli za protekli dve godine dok ste na vlasti. Moram da vam kažem frapantan podatak da ste u prvom mesecu ove godine najviše robe široke potrošnje, a zna se šta je roba široke potrošnje, to su osnovne životne namirnice, uvezli iz Slovenije, iz Hrvatske. Uz sva ova stradanja ljudi, uz nemogućnost da povrate svoju imovinu, i oni koji su članove porodice koleginice Radete, gospodina Bore Kutića, gospodina Buhe, i ko zna koliko još stotina hiljada ili miliona Srba, treba da vas bude sramota onog dana kada glasate za ovo. Jer, ako već ne znate, mnogi od vas, da naučite koja je zapadna linija srpskih granica i da je to Karlobag - Ogulin - Karlovac - Virovitica, i da pogrešno premeštate gradove, jer ne znate na mapi gde se to nalazi, evo da vam kažem da su čak iza Karlobaga Srpske Moravice, dakle i dalje od te linije, i da su to mesta koja su obeležena srpskim manastirima, crkvama i grobovima. Ako već to ne znate i ako ste zaboravili kako je srpski narod stradao pod ustaškom hrvatskom vlašću, onda nemojte bar da glasate za ovo, jer u suštini ništa nećete da doprinesete našoj ekonomiji, a obrukaćete se i sami i obrukaćete i svoje potomke.
Da li još neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dušan Proroković.
Hvala, gospođo predsedavajuća. Dvoumio sam se da li da se javim za reč, ali jako je teško sedeti u sali i slušati optužbe na svoj račun da ste izdajnik, da ćete glasati zlo po srpski narod; neko se osmelio čak i da poslanike vladajuće većine okvalifikuje kao proustaške elemente. Da li treba da nabrajam sada po imenu i prezimenu svoje pretke koji su prošli kroz golgotu Jasenovca ili da nabrajam svoju rodbinu koja je morala da beži preko Dunava i Drine da bi se spašavala, da bih dokazao da nisam proustaški element? Nema apsolutno nikakve veze između onoga što se dešavalo u našoj skorijoj prošlosti i srpsko-hrvatskih odnosa, položaja srpskog naroda, srpske etničke zajednice u Hrvatskoj i sporazuma o sprečavanju krijumčarenja narkotika. Ovo je jedna tehnička stvar, ratifikacija ovog sporazuma je bitna najmanje zbog dve stvari. Prvo, zato što preko Srbije ide jedna od pet glavnih tranzitnih ruta narkotika ka zapadnoj Evropi. Drugo, zato što su odnosi Srbije i Hrvatske tokom devedesetih godina imali jedan specijalni status. Možemo iz štampe da vidimo da su neki, dok su pozivali tuđu decu da ratuju, istovremeno trgovali sa Hrvatskom, i kada se govori o duvanu i o narkoticima. Nadam se da će i ratifikacija ovog sporazuma doprineti otkrivanju svih detalja onoga što se radilo od 1992. do 1999. godine, ko je Srbiju, a ko Hrvatsku oštetio za koliko novca, ko je učestvovao u nelegalnoj trgovini, ko treba da odgovara pred domaćim, a ko pred nekim međunarodnim organima. Nadam se da je to svima u interesu. Odnosi između Srbije i Hrvatske, odnosno srpskog i hrvatskog naroda jesu daleko od normalnih, daleko od idealnih, ali mi imamo dve varijante: ili da se potrudimo da našim političkim zalaganjem napravimo jedan okvir za dobrokomšijske ili dobrosusedske odnose, da živimo u miru jedni pored drugih, ili da ratujemo svakih deset godina do istrebljenja. Ne znam šta je pametnije, ja bih ipak voleo da živimo u miru, da međusobno sarađujemo, da pokušamo da normalizujemo odnose između dve države i između dva naroda, da pokušamo našim političkim zalaganjem da ohrabrimo srpsko stanovništvo da se vraća u što je moguće većem broju, naravno, one ljudi koji žele da se vrate i da tamo imaju zagarantovana određena prava. Ako poslanici, koji su ovde imali tirade o svemu o čemu su pričali, misle o Hrvatima i Hrvatskoj sve što misle, postoje dva načina da to politički kapitalizuju: ili predložite da prekinemo sve odnose sa Republikom Hrvatskom, i političke, i diplomatske, i ekonomske i privredne, pa ćemo o tome raspravljati ovde, ili recite da treba ponovo da ratujemo sa Hrvatima; treće ne postoji.
Gospodine Prorokoviću, ovo vaše izlaganje je bilo po amandmanu, pretpostavljam? U redu. Pravo na repliku ima gospođica Nataša Jovanović.
Gospodine Prorokoviću, ako ste vi jedan od osam poslanika vladajuće garniture u sali, ako ste već rekli da se vama i vašim članovima porodice u stvari od ustaške hrvatske vlasti sve to desilo, onda bolje da ste ćutali i da ste izašli i da se niste javili po ovoj tački dnevnog reda, jer vi ćete onda samim tim i teže da izađete pred svoje rođake i pred one prijatelje koji znaju šta su vama ustaše uradile. Nemojte da vršite zamenu teza. Niko od poslanika SRS nije pozivao ni na kakav rat sa Hrvatima, kao što mi nikada nismo izazivali nikakav rat, što je pokušao da nam ceo zapadni svet pripiše i celokupnom srpskom narodu, ni u Republici Srpskoj Krajini, ni u Republici Srpskoj. Moram da vas podsetim da je srpski narod goloruk napadnut u selima oko Knina, u Vukovaru, na Plitvičkim jezerima i da je na Koranskom ostrvu ustaška hrvatska vlast 36 vojnika metkom u potiljak ubila u jednom danu, da oni nisu imali mogućnost da se brane i da je naš narod najstradalniji narod. Isto tako moram da vas podsetim na to da je upravo zalaganje SRS, zbog toga što ne možemo da ostvarimo pravo da naši sunarodnici žive na svojim vekovnim ognjištima na teritoriji Republike Srpske Krajine, međunarodno priznatoj zapadnoj srpskoj republici, mi smo tražili i više puta vam rekli, a ja ne znam da li je to za vas novina, pa se vi čudite i na kraju tek o tome razgovarate, da se iz tog razloga prekinu svi odnosi sa njihovim zvaničnicima. Dakle, mi samo tražimo da svaki Srbin može da ode i u Knin, i u Vukovar, da živi u svojoj kući i da ga niko ne zlostavlja i ne maltretira. Što se tiče ovog sporazuma i saradnje, vi možete da sarađujete, može i Boris Tadić, može i Koštunica... Išli ste na inauguraciju Stjepana Mesića odmah posle dolaska na vlast 5. oktobra. Ne vi lično, nego ceo onaj dosovski konglomerat. Brukali ste i državu i narod, mislim na vas vlastodršce, ponašali se onako kako zaista ne dolikuje iskrenim srpskim patriotama, tako snishodljivo da je i ovaj sporazum upravo jedna od takvih reakcija. Ako već hoćete da zadirete u lična osećanja i svoj ste slučaj spomenuli, a ja vam rekla kakav je ishod bio za porodice mojih uvaženih kolega i nabrojala vam neke od njih, onda nemojte takvim, pre svega, nekorektnim izlaganjem i zamenom teza da još dodajete so na njihovu nezalečenu ranu. Na kraju da vam kažem da je pre godinu i nešto dana dečak u Vukovaru, koji je imao samo 15 godina, prebijen na smrt zbog toga što je nosio šal FK "Crvena zvezda". Ustaša koji ga je primio u kola da ga preveze u najbližu bolnicu, pošto je dečak krvario i gubio svest i bio na ivici života, izbacio ga je kao psa iz kola samo zato što je Srbin. Moram da vas podsetim na to da su se usudili neki ljudi da "Lastinim" autobusom odu u Istru pre dve godine. Onda su se pojavile ustaše, prišle autobusu, počele da urlaju, lupaju, da grebu po staklima i rekli: "Gde ste Srbi, mi smo ustaše iz Splita, izađite da vas koljemo". Još i najnovije saopštenje mitropolita zagrebačko-ljubljanskog; ne znam da li je vama dovoljno dokaza u prilog našoj tvrdnji da mi moramo da se borimo za ono što je naše? Nikada nismo hteli ni sa kim da ratujemo, a branili smo zaista junački, mnogi su položili junački svoje živote braneći otadžbinu i srpstvo tamo gde su nas ustaše napale, ali budite sigurni da ćemo državnički mudrom politikom, pre svega onim što će dokazati naš predsednik prof. dr Vojislav Šešelj u Haškom tribunalu, i mi kao političari za budućnost da se izborimo, a valjda nam to garantuje i međunarodno javno pravo, ako ikada bude počelo da se poštuje, da svaki čovek može slobodno da živi na svojoj teritoriji, na svom ognjištu, odakle je proteran goloruk, a mnogi su i pobijeni.
Da li se još neko javlja po amandmanu? Gospodin Arsić.
Ne znam zašto je taj sporazum toliko važan vladajućoj većini. Ima li Srbija bilo kakve koristi u spoljnotrgovinskoj razmeni sa Hrvatskom? Koliko znam, nema. Ako se neko pita treba li da se prekinu diplomatski odnosi sa Hrvatskom, treba, jer je Srbija matica srpskog naroda i sramota je što ova Vlada Republike Srbije, kao ni ona vlada od 5. oktobra i vlada Zorana Živkovića ni jedan jedini put nisu zatražile od Hrvatske da se zaštite prava Srba koji žive u Hrvatskoj, da se lica koja su i sada raseljena širom sveta, pa i ovde u Srbiji, vrate na svoja vekovna ognjišta. Sada mi pravimo presedan i činimo uslugu Hrvatskoj, da se, ne daj Bože, na njenu teritoriju nešto švercuje. Ide i kod nas od njih, ide "Podravka", ide sve i svašta. Uđite u svaku prodavnicu i videćete koliko ima njihove robe. O tome se i radi. Uništavaju našu domaću privredu, uništavaju naše domaće potencijale. Zbog njih smo i dobili te ekonomske sankcije i naša privreda grca zbog njih. Hajde sada još da im učinimo, da im damo tržište, fabrike i sve ostalo.
Da li još neko želi reč o amandmanu? Narodni poslanik Borko Ilić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsedavajuća, dragi građani Srbije... (Nataša Jovanović, sa mesta: Dragi mama i tata.) Gospođice Jovanović, moj tata je preminuo, treba da vas je sramota. Nije dobro, nego se stidite, sram da vas bude. Smejte se, gospođice Jovanović, ali građani Srbije su imali priliku da sada vide kako se ponašate prema mrtvima. Pričati o nekome da je izdajnik vrlo je lako. Pošto ste vi to pričali i 1995. godine u Novom Sadu na mitingu, pred tadašnje savezne izbore, kako je Slobodan Milošević najveći izdajnik u istoriji srpskog naroda, pa ste ga u prošlom mesecu promovisali u najvećeg Srbina koji je živeo u 20. veku. Šta je ideja ovog sporazuma? Ideja je da se uspostave dobrosusedski odnosi, kako bismo svi bolje živeli, kako bismo uspeli da postanemo deo Evropske zajednice, što je, pretpostavljam, cilj i srpskih građana u Hrvatskoj i građana Srbije ovde. Te odnose je pokvario neko tokom devedesetih godina, a ko je pokvario, svi znamo, a znamo i ko je pregovarao o proterivanju Srba i ko je pregovarao o podeli BiH. Pregovarao je vaš bivši koalicioni partner. Činjenica je da Srbija još nije uspela da napravi suficit u trgovinsko-robnoj razmeni sa Hrvatskom, ali je prošle godine izvoz srpske hrane u Hrvatsku bio u suficitu, kao i u BiH, u Makedoniju. Svakim danom srpska privreda postaje konkurentnija i Srbija postaje lider u regionu, ali ne može preko noći da se popravi ono što ste vi uništili tokom devedesetih godina. Nemoguće je pokrenuti privredu za jedan dan, zato što je ona sistematski razarana tokom devedesetih godina. U tome ste i vi učestvovali. Što se tiče ovoga što niste razumeli, što je tekst dvojezičan, gospođice Jovanović, pogledajte u neka srednjovekovna srpska dokumenta, kao što je recimo Dušanov zakonik, pa ćete videti da je "sečko" zamena za "sečanj" u starom srpskom jeziku.
Bilo je to izlaganje gospodina Borka Ilića. Očigledno je sve isto, Vuk Drašković je uvek uz vlast. Pravo na repliku, Nataša Jovanović.
Mladi gospodine, prvo je trebalo da u Narodnu skupštinu dođete, pošto vam je miliji ustaški novogovor, sa "okovratnim zatezalom", a ne tako razdrljeni u toj košulji, da biste mi se obratili. Druga stvar, nemojte više ikada da vam padne na pamet da pogrešno tumačite moje grimase i da govorite da se podsmevam nad mrtvim ljudima, zato što sam ja pre pet godina izgubila svog oca. Sa druge strane, vodite malo računa o tome kako se uopšte obraćate pametnijima od sebe, u šta ja spadam i svaki poslanik SRS i svaki Srbin koji nije u ovoj skupštini, jer da ste vi, mladi gospodine, bar delom i nalik na vašeg stranačkog kolegu gospodina Mikavicu, kome ne bi palo na pamet, a isto je iz Novog Sada, da brani ustaše od njihovih zločina i zlodela, mogli ste nešto da naučite, pošto dolazite iz Novog Sada. Nisam očekivala, niti sam mogla da očekujem da vas nečemu nauči Dušan Proroković. Znam već godinama da on ničemu ne može da vas nauči, a on je to pokazao malopre ovde. Bolje vam je da ćutite. Još, što bi naš narod rekao, do džaka soli vi da stignete, kako rekoste - Borko, kako vam je prezime, mora da prođe još ne znam koliko vremena i da uđete na ova skupštinska vrata, a na sledećim izborima nećete da vidite ovu salu na razglednici. Sačekajte malo, jeste vi mladi junoša, ali nemojte da se zalećete tako. Prvo ja prestanem da govorim, pa odem i sednem na svoje mesto, pa se vi javite, pa ako vam predsedavajući da reč, a pre toga nabavite ovo, kako vam rekoh da se zove, "okovratno zatezalo".
Gospodin Ilić traži reč po Poslovniku. Opomenula bih gospođicu Natašu da vas je uvredila, ali zaista konvencionalno oblačenje podrazumeva kravatu. To je prevod onoga što je ona rekla. Izvolite.
Gospođo predsedavajuća, pošto vi ovde promovišete da podržavate srpski jezik, stvarno bih vas zamolio da mi objasnite šta znači "konvencionalno", pošto to sigurno ne dolazi iz srpskog jezika. Gospođo Jovanović, rođen sam u Novom Sadu, u srpskoj Atini. Meni je majka iz Glamoča, Vjerici Radeti je sigurno poznato to mesto, živi u blizini, u Livnu, a otac pokojni mi je sa Manjače, ne znam da li ste čuli za to, Zmijanje, Petar Kočić, da li vam je, kao izuzetno obrazovanoj osobi, poznata neka od njegovih pripovedaka. Pošto ste pomenuli srpsku Atinu, o tome kako vi branite srpsku Atinu svedoči da je mene kao građanina srpske Atine sramota što je vaš stranački kolega Igor Mirović popločao dve najstarije ulice u toj srpskoj Atini, Dunavsku i Zmaj Jovinu, pločama i kamenom koji je uvezen iz Hrvatske i proizveden u Hrvatskoj. Toliko o vašem srpstvu.
Po Poslovniku, gospodin Krasić, pa repliku ima Nataša Jovanović. Već nam je vreme za pauzu, pa vas molim da koristite dozvoljeno vreme.
Odnosi se na član Poslovnika koji nalaže poslanicima da kada izađu za govornicu pokušaju da iznesu nešto što bi stvarno predstavljalo opštepoznatu istinu, a ne da iznose neke svoje impresije. Mogu da shvatim da se čovek opredelio ovako ili onako, ali 1995. godine nisu bili savezni izbori. (Borko Ilić, sa mesta: 1995. godine, ali je 1996. godine krenula kampanja.) Samo da preciziram: 1995. godine nisu bili savezni izbori. Oni jesu bili 1996. decembra meseca. Drugo, naš koalicioni partner se dogovarao oko podele Bosne, i u Hagu se priča o tom dogovoru i razgovoru između Slobodana Miloševića i Franje Tuđmana, ali, koliko mene pamćenje služi, to se vezuje za period 1992-1993. godine. Godine 1993. u ovoj skupštini, pošto je Tomislav Nikolić obrazlagao predlog da se izglasa nepoverenje Republičkoj vladi, Slobodan Milošević je raspustio Narodnu skupštinu; znači nismo bili u nekoj koaliciji, u vreme kada se prave neke asocijacije u vezi sa tim. Čudi me da niste pomenuli da je Dobrica Ćosić postigao dogovor sa Franjom Tuđmanom o razmeni stanovništva. To ste nekako preskočili. Drugo, ono što ste zaboravili, mi jesmo bili koalicioni partneri od 1998. godine do 5. oktobra 2000. godine, ali vodite računa kada nama spočitavate tog našeg koalicionog partnera od 1998. godine do 2000. godine, a pričate da se to odnosi na period pre toga, da su ti isti vaši koalicioni partneri danas. Vi bi trebalo da imate neko elementarno poštovanje prema tim vašim koalicionim partnerima. Razumem potrebu da odgovorite, da na nešto ukažete, da iznesete svoj politički stav, ali naprosto ne možemo nešto protiv prirode da radimo. Priroda je neumoljiva. Ona ima svoja neka pravila, neku zakonomernost i nemojte da se igrate sa prirodom, jer i ja se po neki put iznenađujem koliko taj SPS može da trpi ovo kada vi nas napadate preko njih, a sedite sa njima. To bi otprilike bilo isto kada bih ja vas napadao sa pozicija Demokratske stranke i spočitavao vam DS. Ja ipak pravim neku razliku, da ipak ona postoji. Nadam se da oko ovih nespornih činjenica i ne treba baš da se mnogo trudimo, ali je vrlo degutantno kada se izađe, pa kada se ono što je svima poznato okrene, predstavi, radi projektovane slike koja treba da se stvori o nečemu. Srpska radikalna stranka nije za rat, ne želi rat, rat je srpskom narodu nametnut. Jedino je Srbima odgovarala bivša SFRJ, jer su u bivšoj SFRJ svi Srbi bili u jednoj državi. Ali, kada krene ta priča i kada krene ta inverzija, onda to postaje ozbiljno, jer budi i sećanja i loše emocije i pogađa ljude koji su preživeli, koji su bili u prilici da vide sve te pakosti koje su se desile njihovoj rodbini i njihovoj familiji. Mi kritikujemo politički sporazum i ovaj zakon koji predlažete, jer smatramo da za tu vrstu dobrosusedstva nisu ispunjeni uslovi, ali vam dajemo alternativu i kažemo – opšti propisi o carinskom prometu takođe garantuju te stvari. Međutim, vi ste uslovljeni jednim sporazumom sa smrtonosnim poljupcem. To je taj problem, što je u pitanju smrtonosni poljubac koji ima za cilj da se sve zaboravi. Broz je to radio 1945. godine, Solana to radi od 2001. godine, to je ta opasnost. Istina treba da izađe na videlo i ja se prosto čudim da vi kao stranka u reči ova dva vaša predstavnika izbegavate istinu. Samo istina treba da se kaže. Ništa mi ne tražimo više od istine. Do istine moramo da dođemo zbog sebe, zbog naših pokolenja, zbog opasnosti da to može za 10, 15, 20 godina da se ponovi. (Dušan Proroković, sa mesta: Neko je prodavao "ronhil".) Uhapsite toga ko je prodavao "ronhil". Zoran Krasić ga nije prodavao. Nisam rekao da ste ga vi prodavali, ali nemojte da okrećete raspravu. Nemam nameru nikoga da branim ovde, samo vam ukazujem – jedna je istina, ljudi. Ta istina je na strani ovog naroda. Nemojte da gazite istinu zbog toga što je neko zaključio da ne sme da se potencira, da se otvori pitanje, da istorija kaže šta se desilo. Istorija je rekla i SRS neće da dozvoli da neko piše nama istoriju šta se desilo ovde. Svakodnevno ima da pišemo, da iznosimo činjenice, da budući istoričari znaju šta je istina, šta se desilo, kako je neko na brutalan način rasturio jednu državu. Rasturanjem te države stradao je samo jedan narod. Svuda nas napadaju, a samo Srbi izbeglice. Svi se drugi vratili, jedino Srbi ne mogu da se vrate. To je istina. Nemam ništa protiv što vi branite ovaj sporazum, ali nemojte da gazite istinu.
Pravo na repliku na izlaganje Borka Ilića ima Nataša Jovanović. Molim vas, pa da zaključimo pretres.
Gospodine Iliću, Dejan Mikavica nije u sali, ali trebalo je Dušan Proroković da vas upozori da kao koalicioni partner SRS, doduše manjinski, u Novom Sadu ne možete da iznosite takve neistine i da u odsustvu kolege Igora Mirovića, naročito zbog toga što su to grube neistine, govorite stvari kojima pokušavate sebe samog da diskreditujete, odnosno i vašu stranku, pošto ste u koaliciji sa SRS u Novom Sadu, koja izuzetno dobro vodi taj grad, i gospođa Gojković kao njen gradonačelnik, i odbornička većina u Skupštini grada Kragujevca i direktori preduzeća, kao i Zavoda za izgradnju grada. Što se tiče tog posla o kome govorite i stavljate ga pod sumnju i na takav način želite da diskvalifikujete taj neumorni rad kolege Igora Mirovića, valjda zbog toga što je za nepunih godinu dana Novi Sad, srpska Atina, zablistao sjajem kakav nikada nije viđen u tom gradu, a naročito za vreme vladavine DS-a, to niti je u redu, niti je korektno, samim tim što ste vi iz DSS-a. Neko je na to trebalo da vas upozori. Taj kamen kojim je gospodin Mirović ulepšao Novi Sad je iz Nemačke ili iz Belgije, ne znam tačno odakle, a tu tezu i priču su proturali Novaković i onaj žutaćki autonomaški lobi iz Novog Sada, koji se svojski trudi, ali bezuspešno, da diskredituje rad gospođe Maje Gojković i gospodina Igora Mirovića. Što se tiče prodaje cigareta i šverca duvana na prostorima bivše Jugoslavije i onih koji su se najviše okoristili, gospodine Prorokoviću, srdačno vam preporučujem da pročitate knjigu koju je napisao naš predsednik (a tu ćete da prepoznate i te kako vrh dosovske bivše garniture i one koji vam se sada nude za saradnju), koja se zove "Stanko Subotić - Cane Žabac, kralj duvanske mafije". On nije govorio samo o periodu od 2000. do 2003. godine, nego i o 1993. i 1994. godini i svim godinama kada je naša država bila pod sankcijama i o činjenici da su se pojedinci iz vrha dosovske vlasti i te kako okoristili i našli unosan posao švercujući cigarete.
Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, trebalo bi, u skladu sa članom 142. Poslovnika Narodne skupštine, da pitam da li predstavnik predlagača magistar Mlađan Dinkić, ministar finansija, želi reč, ali on nije tu. Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Dajem pauzu do 15,15 časova.
Poštovane dame i gospodo poslanici, dobar dan. Nastavljamo sa popodnevnim radom današnje sednice. Prelazimo na 13. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O DAVANjU KONTRAGARANCIJE REPUBLIKE SRBIJE SRBIJI I CRNOJ GORI PO KREDITU MEĐUNARODNOG UDRUŽENjA ZA RAZVOJ (STRUKTURNO PRILAGOĐAVANjE PRIVREDE REPUBLIKE SRBIJE) (pojedinosti) Istovremeno da obavestim sve vas da ćemo, po članu 85. Poslovnika, danas raditi najkasnije do završetka rasprave u pojedinostima one tačke koja bude na dnevnom redu pre 18,00 časova. Nadam se da ćemo biti efikasni i da ćemo u stvari završiti pre toga, ali to zavisi od diskusije. Hvala vam mnogo. U tom slučaju sednice neće biti sutra; pretpostavljam, ne mogu to sada da znam, da ćemo onda najverovatnije zakazati glasanje za ponedeljak, tako da možete da rasporedite svoje obaveze. Hvala vam mnogo. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici Vojislav Milajić, Božidar Koprivica, Aleksandar Đorđević, Igor Bečić i Dragan Živkov. Primili ste izveštaj Odbora za finansije i Zakonodavnog odbora. Primili ste mišljenje Vlade o amandmanima koji su podneti na Predlog zakona. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Milajić. Vlada, Odbor za finansije i Zakonodavni odbor predlažu da se amandman odbije. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite. Narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo poslanici, čini mi se da ova skupština počinje da daje za sve i svašta kontragarancije. Evo sad ovde je Predlog zakona o davanju kontragarancije Republike Srbije Srbiji i Crnoj Gori po kreditu Međunarodnog udruženja za razvoj, pa se još i kaže da će sredstva biti utrošena za strukturno prilagođavanje privrede Republike Srbije. U samom naslovu ne vidi se mnogo toga. Već u ovom prvom članu uočavaju se određene nelogičnosti, a to je da Republika Srbija preuzima obavezu da kao kontragarant izmiri obaveze Srbije i Crne Gore, u iznosu od 55 miliona specijalnih prava vučenja, po osnovu Sporazuma o kreditu za razvoj – kredit za strukturno prilagođavanje između Savezne Republike Jugoslavije i Međunarodnog udruženja za razvoj, potpisanog 5. februara 2002. godine, koji je potvrđen Zakonom o potvrđivanju Sporazuma o kreditu za razvoj – kredit za strukturno prilagođavanje između Savezne Republike Jugoslavije i Međunarodnog udruženja za razvoj, sa prilozima. Pa se kaže da je taj zakon objavljen u "Službenom listu Savezne Republike Jugoslavije", broj 2/02. Izgleda da posle 5. oktobra nije bilo dovoljno da se odreknemo kontinuiteta SFRJ, već je Vojislav Koštunica, na način koji Ustavom nije predviđen, bez saglasnosti Savezne skupštine, zatražio prijem Savezne Republike Jugoslavije kao nove članice Ujedinjenih nacija. Ni to nije bilo dovoljno, pa je napravljen Beogradski sporazum, koji opet na neustavan način ukida jednu državu i pravi nazovidržavu koja se zove državna zajednica Srbije i Crne Gore. E sad ni to nije dovoljno, pa ajde da uništimo i državnu zajednicu, ali to više ne može na nivou Savezne skupštine ili Skupštine državne zajednice, nazovite je kako god hoćete, već to moraju parlamenti i jedne i druge članice da urade na neki način. E jedan od načina uništavanja državne zajednice bez referenduma je i davanje saglasnosti i garancije kao u ovom slučaju. Postavlja se pitanje zašto Narodna skupština Republike Srbije treba da bude kontragarant. Navodno, po nekom zakonu ima obaveze itd. Međutim Savezna skupština je to već rešila, još onda Savezne Republike Jugoslavije, ratifikovala je taj sporazum, dala mu snagu zakona. Zašto se sad traži saglasnost Republike Srbije? Očigledno je da vlasnik kredita, odnosno Međunarodno udruženje za razvoj više ne priznaje državnu zajednicu kao pravni subjekt i to je razlog zašto mi treba, po njihovim diktatima i njihovim uslovima, da se odreknemo neke zajedničke države. Ta državna zajednica jeste članica Ujedinjenih nacija, međunarodno priznati pravni subjekt, a evo mi je sad sami ovde, bez referenduma koji je raspisan u Crnoj Gori i koji mafijaško separatističkim snagama u Crnoj Gori neće da uspe... E to što njima neće da uspe, to ćemo mi da uradimo ovde dajući ovakve kontragarancije, ovakve saglasnosti, za novac koji je već odavno uzet, odavno potrošen. Dalje, postavlja se pitanje kakvo je to strukturno prilagođavanje između Republike Srbije i kogajoš, EU? Šta mi to prilagođavamo EU? Da li smo za jedan jedini korak, kada je u pitanju naša privreda, bliži EU? Nismo. Da li je otvorena neka nova fabrika? Nije. Da li je poboljšana tehnologija postojeće industrije? Nije. Šta se desilo – ono malo preduzeća koja su radila na tržišnim principima i koja su uspevala, zahvaljujući određenom sticaju okolnosti, da opstanu i posle 5. oktobra, prodata su budzašto. Nije bilo nekih velikih ulaganja u te privredne subjekte. Država ništa nije uradila po tom pitanju. Pljačkaška privatizacija se nastavlja. Prodavane su cementare tri odjednom za cenu manju koliko jedna vredi, dok je Vlahović bio ministar za privatizaciju. Sada imamo situaciju da je na redu ono što ni DOS nije smeo da privatizuje, a to su: Naftna industrija Srbije, Elektroprivreda Srbije, Železnica Srbije. Sve se polako razdvaja u manje celine, valjda sa nadom da će tako, u manjim celinama, taj poklon manje da zapada u oči građanima Srbije. Da li je to strukturno prilagođavanje privrede Republike Srbije, za koje je potrošeno 70 miliona američkih dolara? Šta je u pitanju? Zašto dajemo kontragaranciju sami sebi, jer u krajnjem slučaju u samom zakonu piše da je korisnik kredita Republika Srbija. Kredit je na ime Republike Srbije uzela SRJ, i sada sami sebi dajemo kontragaranciju. Kako ćemo, ako ne otplaćujemo tu garanciju, da aktiviramo kontragaranciju, sami sebi? Ovo su gluposti od ovakvih zakonskih predloga. Voleo bih da je tu ministar finansija, koji je ovlašćen predstavnik Vlade po ovim tačkama dnevnog reda. Vrlo malo je pričao o ovim zakonima. Izgleda da juri Kljajevića. Zahvaljujući ovoj skupštinskoj većini taj sudija Kljajević nije razrešen 2004. godine. Sada ga hapsite. Imao je čovek vremena još dve godine, još kojih 10-20 miliona evra, da još nekoliko privrednih subjekata privatizuje kroz stečaj, gde će opet i Đilas i kompanija, zajedno sa Borisom Tadićem, još kojih 10-20 miliona evra da stave u džep. Izgleda da je to malo prevršilo meru, pa ste eto rešili da ga sklonite, izgleda da nije dovoljno dobro delio novac sa nekima. To je razlog. Znači, 70 miliona dolara se troši tako što ćemo preduzeća da guramo u stečaj, tako što ćemo od njih da pravimo manje celine da bi ih za što manje pare prodali ko zna kome.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo poslanik Božidar Koprivica. Vlada, Odbor za finansije i Zakonodavni odbor predlažu da se amandman odbije. Reč ima narodni poslanik Božidar Koprivica.
Poštovani narodni poslanici, u ime SRS podneo sam amandman na Predlog zakona o davanju kontragarancija Republike Srbije Srbiji i Crnoj Gori po kreditu Međunarodnog udruženja za razvoj, tako što sam predložio da se taj član 2. briše, kao što su, uostalom, sve moje kolege predložile da se brišu svi članovi, jer je zakon apsolutno besmislen. Član 2. Predloga zakona čije sam brisanje predložio glasi: "Kontragarancija iz člana 1. ovog zakona daje se Srbiji i Crnoj Gori, na ime obaveze iz Zakona o zaduženju SRJ kod Međunarodnog udruženja za razvoj". Srpska radikalna stranka smatra da nova zaduživanja nisu potrebna, pogotovo iz razloga što je ova vlada nesposobna da reši mnoge probleme. Nesposobna je zbog toga što dolazi do stalnog pada životnog standarda, do opšte nezaposlenosti, do pada proizvodnje, tako da je besmisleno praktično zaduživati državu sa ovako skupim kreditima. Zašto bi Republika Srbija davala kontragaranciju za kredite koje je uzimala SRJ? Da li to znači da ovo udruženje za razvoj više ne priznaje našu zajedničku državu Srbiju i Crnu Goru, znači li to da vi, ako prihvatite ovo rešenje, rasturate našu zajedničku državu i pre referenduma i pre nego što je rasturi eventualno, pokuša da rasturi ustaški režim Mila Đukanovića. Mislim da je to neprihvatljivo i ovaj amandman je osnovan, tako da predlažem da ga usvojite.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Đorđević. Vlada, Odbor za finansije i Zakonodavni odbor predlažu da se ovaj amandman odbije. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Gospodine Markoviću, ima samo jedna stvar koja je dobra u onom vašem poslovniku, a to je što bi ovim raspravama morali da prisustvuju ministri. Konkretno, kada je ova tačka dnevnog reda morao bi ovde da bude ministar Mlađan Dinkić. Sada ću na nekoliko primera da dokažem zašto je neophodno njegovo prisustvo, pa čak možda i da prekinete raspravu dok on ne dođe. Vidite, u našem pravnom sistemu postoji jedan Đelićev zakon o budžetskom sistemu, koji je gospodin Mlađan Dinkić tražio da se hitno izmeni onog momenta kada je konstituisana Vlada Vojislava Koštunice. Na njegov zahtev formiran je Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetskom sistemu, većina je izglasala, tako da je taj zakon postao moderan, evropski, gotovo da je postao zakon u trendu. Verovatno je i to bio razlog što su ga predložili za neku nagradu. Zatim, moram da vam kažem da je, nezavisno od odredbi u tom Zakonu o budžetskom sistemu, koje regulišu davanje garancija i kontragarancija, gospodin Mlađan Dinkić prošle godine u ime Vlade Republike Srbije ovde branio Zakon o javnom dugu (iako smo imali principijelnu primedbu da to nije zakon o javnom dugu, nego zakon o zaduživanju itd.) i tu su takođe ugrađene neke odredbe koje regulišu pitanje garancija i kontragarancija. Sve sam ovo morao da vam kažem iz jednog prostog razloga – da je kojim slučajem ministar ovde, morao bi da izađe za govornicu i da nam objasni da li je ovo što u ovom predlogu zakona stoji u članu 3. u bilo kakvoj vezi sa ova dva zakona koja sam malopre citirao, koje je takođe ovde branio Mlađan Dinkić. Da li je član 3. ovog predloga zakona u saglasnosti sa Zakonom o budžetskom sistemu i sa Zakonom o javnom dugu? Kažem da je on u suprotnosti. Zašto? Član 3. Predloga zakona glasi – korisnik kredita po osnovu sporazuma o kreditu za razvoj iz člana 1. ovog zakona je Republika Srbija (korisnik kredita). Ovo je nenormalna situacija. Ovo najblistaviji um ne bi mogao da smisli. Zašto? Pa tako nešto ne predviđaju ona dva zakona koje sam malopre citirao, koja su evropska, svetska, zbog kojih je gospodin Dinkić pohvaljen kao veliki ekspert, veliki stručnjak, čudo prirode. Da to objasnim gledaocima koji prate ovaj prenos. To bi otprilike bilo ovako: n.n. građanin ode do banke da uzme kredit i banka kaže – daćemo mi vama kredit, ali za vas mora da garantuje da ćete da isplatite kredit neki vaš komšija. Onda komšija da neku garanciju. Onda banka kaže – nije dovoljna ta garancija, nego mora da garantuje i onaj koji koristi kredit. Čekaj, pa ja koristim kredit. Naravno da je ta situacija nemoguća. Ovde se kao onaj ko daje kontragaranciju pojavljuje korisnik kredita. Sada onaj koji daje kontragaranciju, on garantuje da će garant da ispuni obavezu korisnika kredita. Srbija garantuje da će državna zajednica da takođe garantuje za Srbiju koja koristi kredit. Dajte, molim vas nekog doktora ovde da pregleda ovo, dajte doktora. Molim vas, čitam obrazloženje sa neskrivenim namerama da javnost obavestim, s obzirom da je juče gospodin Dinkić u nekoj emisiji rekao – radikali sve što kažu slažu. Sada čitam šta je napisao gospodin Dinkić. Jer, znate, od kada je zavladala demokratija, samo zavisi ko je šta rekao, ko je rekao jednu istu rečenicu. Ako ja kažem tu rečenicu, to je laž. Ako kaže Dinkić, to je istina. A ista je rečenica. Evo šta je napisano u razlozima za donošenje ovog zakona – II, za ove koji imaju Predlog zakona pred sobom pa prate, kaže ovako: "Članom 5. Zakona o zaduženju propisano je", inače, to je zakon koji je donet 2002. godine u Saveznoj skupštini, "da će Republika Srbija u roku od 30 dana od dana stupanja na snagu Zakona o zaduženju dati SRJ kontragaranciju kojom će garantovati urednu otplatu kredita." Znači, prošla je 2003, 2004, 2005. godina, tek u 2006. godini Dinkić se setio da je nekada u 2002. godini bio rok od 30 dana. Znači, treća, četvrta, peta, 36 meseci je prošlo od onih 30 dana. A da stvar bude još, verovatno neće nikog da iznenadi, to je već iskorišćeno, nezavisno od ovog zakona, i nalazi se u Narodnoj banci u obliku nekog depozita i služi kao naša devizna rezerva. Sada se ovde postavlja pitanje – zašto bi Republika Srbija davala kontragaranciju državnoj zajednici koja garantuje za nešto što uzima Republika Srbija? Zar Republika Srbije nije sposobna da sama završi taj posao sa nekim ko daje kredit? Pošto je sve ovo u mutnim vodama, počevši od naslova ovog zakona, samo da vas podsetim to je – strukturno prilagođavanje privrede Republike Srbije. Znači, kredit se koristi upravo za ovaj vid strukturalnog prilagođavanja privrede Republike Srbije da ona ne radi. Ovo je jedinstven primer u istoriji da se dobija kredit koji koristi za to da se strukturalno privreda prilagodi da ona više ne radi, da bude zatrta. Naravno, ova ideja takođe potiče od gospodina Dinkića i Labusa. Ovo što se oni prepiru oko primata u G17, pa strada neko u Trgovinskom sudu, to ćemo drugom prilikom, sada nije tema. Oni su bili taj dvojac savezne administracije koji je imao ekskluzivitet pregovora sa Međunarodnim udruženjem za razvoj; gde god su oni dali neki kredit za razvoj, tu je korov nastupio, to da znate. Opet ću da vas podsetim, i te 2002. godine i 2001. godine, kada se ušlo u to, taj sporazum je sadržavao jedan aneks koji je gospodin Labus fotokopirao i dao u materijale koji su podeljeni poslanicima u Saveznoj skupštini. Tada nisam bio poslanik u Saveznoj skupštini, ali sam imao prilike da proučim taj materijal. Taj aneks je imao 20 i nekoliko političkih uslova, čisto političkih; nije bilo Haškog tribunala, bilo je 400 preduzeća koja će morati da se privatizuju, saglasnost na taj spisak daje neko telo ovog Međunarodnog udruženja za razvoj. Tada je naređeno da se podigne cena lekova, da se pristupi pripremama za privatizaciju EPS-a, da se preispita budžetska potrošnja. Samo da vas podsetim, u ovoj skupštini nije usvojen završni račun Republike Srbije za 2000. godinu, kada je bio nenarodni režim, za 2001. godinu, kada je došao prvi demokratski režim posle paljevine, za 2002, kada se ustoličio demokratski režim, za 2003, kada je demokratski režim promenjen još demokratičnijim režimom sa "Sabljom", za 2004, kada su došli eksperti, doduše za 2005. ne mogu da prozivam, jer još nisu istekli rokovi. Vidite, gospodine Markoviću, da je na bazi ovih činjenica koje sam izneo, čiju istinitost gotovo da niko ne može da ospori, neophodno da danas bude ovde ministar Dinkić i da kaže da li je član 3. Predloga ovog zakona u saglasnosti ili u suprotnosti sa reformskim, demokratskim i svetskim propisima zbog kojih je Vlada Vojislava Koštunice dobila pohvalu da je lider; ma kakav Balkan, Evropa i svet, svet. Znači, bilo bi neophodno. Zbog čega? Ne zbog mene, vrlo dobro znam ovo, nego zbog poslanika koji čine skupštinsku većinu, jer ukoliko nije tačno ovo što pričam, onda oni mogu da glasaju, ali to treba Mlađan Dinkić da im kaže. Ukoliko on potvrdi da je tačno ovo što pričam, onda sam uspeo da posvađam Mlađana Dinkića sa skupštinskom većinom, što mi je i zadatak kao poslanika opozicije i da ubedim skupštinsku većinu da ministar Dinkić ne govori istinu, da želi da ih prevari, da bi se sutra on skrivao iza rezultata glasanja i da kaže – molim vas, nemam ja veze sa tom bandom, to je to, izglasano tu i tu. Zato bi bilo dobro, gospodine predsedniče, da progutate knedlu, pozovete gospodina Dinkića da nam malo ovo razjasni. Možda smo mi malo i primitivni i prosti i ne razumemo kako sam sebi dajem kontragaranciju.
Hvala vam na izlaganju, gospodine Krasiću. Nije dozvoljeno jesti za predsedavajućim stolom, tako da nije moguće servirati ni knedle, kao što znate. A u svakom slučaju, zbog svih vas – da, ja sam dao dozvolu ministru da odsustvuje sa sednice da bi prisustvovao sednici Vlade. Tu ste potpuno u pravu. Zahvaljujem. Da li još neka poslanička grupa želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Igor Bečić. Vlada, Odbor za finansije i Zakonodavni odbor predlažu da se ovaj amandman odbije. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić. Kafa može, sok može, ali hrana ne. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, saznali smo da je ministar Dinkić opravdano odsutan, pustio ga je predsednik Skupštine da odsustvuje, ali budimo malo ozbiljni, pa mi ovde donosimo zakone. Ko brani zakon? Ko će da objasni poslanicima zašto se pojedini amandmani odbijaju? Ko je tu da eventualno prihvati neki amandman u ime Vlade Republike Srbije? Može da se predomisli ovlašćeni predstavnik Vlade i na samoj sednici. Dešavalo se to toliko puta, bez obzira što je sednica Vlade u toku. Mislim da kada su ovakve stvari u pitanju i kada je ovoliki novac u pitanju, može ta sednica Vlade da prođe i bez ministra finansija Dinkića. Ili je čovek rešio da još nekoga uhapsi, verovatno ćemo čuti sada na vestima u 19,00 časova ili u 19,30 časova. Član 4. u stvari pokazuje bespotrebnost donošenja jednog ovakvog zakona i jednog ovakvog kredita. Kaže se u članu 4. stav 1: "Sredstva za otplatu kredita po osnovu Sporazuma o kreditu za razvoj iz člana 1. ovog zakona obezbediće korisnik kredita." U članu 3. kaže se: "Korisnik kredita po osnovu Sporazuma o kreditu za razvoj iz člana 1. ovog zakona je Republika Srbija." Znači, SRJ, koju ste vi ubili u pravom smislu reči, zadužila je po nekom osnovu Republiku Srbiju za 70 miliona dolara. Sada da vidimo kako će taj novac da se vrati. Pa se kaže: "Korisnik kredita je dužan da sredstva za otplatu kredita obezbeđuje prema planu otplate za sva povučena sredstva, u iznosu koji uključuje dospelu glavnicu, troškove po osnovu angažovanja i servisiranja sredstava kredita i ostale troškove." Dobro, hajde sada, korisnik kredita to treba da uradi, svakako, ali ne vidim razlog zašto to mora da piše u ovom zakonu. Valjda Srbija otplaćuje na vreme i servisira svoje kredite; hoćemo li i na one kredite koje je Josip Broz uzimao, a korisnik je bila Republika Srbija, da dajemo kontragarancije? Doduše, Miroljub Labus je išao i potpisivao u ime Savezne Republike Jugoslavije i Republike Srbije razne kredite, i priznavao, koje niko nikada nije video, niko nikada iz Srbije nije koristio. U svakom slučaju, vidi se da ste dosledni toj politici iz 2001. godine, iz 2002. godine, a sada se nastavlja i u 2006. godini. U poslednjem stavu se kaže: "Korisnik kredita će obezbeđivati sredstva za otplatu kredita u budžetu Republike Srbije i vršiti uplatu dospelih obaveza na poseban račun Srbije i Crne Gore kod Narodne banke Srbije, sa isključivom namenom otplate kredita." Znači, na poseban račun mi uplaćujemo državnoj zajednici Srbija i Crna Gora. Zašto? Zato što ste ukinuli budžete ili budžet državne zajednice; ukinuli ste sa Milom Đukanovićem, mafijašem svetskog kalibra, državu, ukinuli ste budžet; kada država nema budžet, ne postoji. To svesno radite, svesno mu idete na ruku, maltene kao da radite po njegovom diktatu. U principu, sve što god poželi od vas, on to i dobije. Sada, pošto više nema savezne države, koju vi svesno uništavate, ono što neće proći Milu Đukanoviću na referendumu za nezavisnu Crnu Goru treba da urade poslanici Narodne skupštine Republike Srbije i ovakvim priznavanjem i davanjem raznih kontragarancija, jednostavno da se odreknu države i pre nego što dođe do tog referenduma. Hvala.
Hvala vama. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Živkov. Vlada, Odbor za finansije i Zakonodavni odbor predlažu da se amandman odbije. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite, gospodine Krasiću.
Hvala, gospodine Markoviću, možemo da nastavimo sa kvizom – ko laže. Verovatno bi ovaj kviz bio interesantniji nego na BK ili trećem kanalu. Zašto? Vidite i sami, sudeći prema obrazloženju ovog predloga zakona, treba 70 miliona američkih dolara da se uzme kredit, gde Srbija garantuje državnoj zajednici da će Srbija da vrati. Po predlogu Vlade, ovaj bi zakon stupio na snagu osmog dana od dana objavljivanja u "Službenom glasniku Republike Srbije". Znači, ako bude glasanje u ponedeljak, verovatno bi to dobilo istog dana ili sutradan ukaz, verovatno bi u utorak bilo objavljeno i tamo negde sledeće srede bi taj zakon stupio na snagu. Međutim, ja pomalo znam neke stvari i ova sredstva su već korišćena, tako da ovaj zakon nema nikakvog uticaja u smislu preciznosti poštovanja odredbi ovog zakona. Međutim, ono što stvarno mora svakoga da zainteresuje da pronađe odgovor na pitanje šta se radi – vidite, u obrazloženju, pod V, nalazi se analiza efekata zakona; ovde nas Vlada obaveštava kakvi su efekti ovog zakona, da li su pozitivni, da li su negativni. Ukoliko su pozitivni, koliko su ti pozitivni rezultati, izraženi u nekim ciframa; ako se 70 miliona dolara iskoristi za strukturalno prilagođavanje privrede Republike Srbije, onda mora da ima neka projekcija, u roku od godinu dana, dve, tri, pet ili deset kakvi će efekti da budu. Verovatno može da se kaže – efekti ovog zakona u periodu od deset godina biće toliko i toliko radnih mesta, promena strukture, nećemo više da proizvodimo samo ovu robu, nego ćemo da osvajamo neke nove proizvode, programe i tako dalje. Kako nas obaveštava ekonomista, predložen za nagradu? On ovako kaže: Analiza efekata zakona – s obzirom na to da usvajanje ovog zakona predstavlja realizaciju zakonske obaveze propisane Zakonom o zaduženju (znači, nas ministar obaveštava da se ovde samo izvršava zakonska obaveza koja je nastala još 2002. godine), analiza efekata nije vršena prilikom izrade ovog propisa. Gospodine predsedniče, moram da vas upozorim da ovaj predlog zakona nije ispunio uslov propisan vašim poslovnikom da se nađe na dnevnom redu, jer ovo otprilike glasi ovako, u slobodnom prevodu – važno je da se usvoji ovaj zakon o kontragaranciji, da se maznu pare, a kakvi će efekti da budu, nas to uopšte ne interesuje. Znači, ministra finansija uopšte ne interesuje efekat zaduživanja za 70 miliona dolara. Vidite koliko je to neozbiljan pristup. Verovatno postoje preča posla: treba nekog uhapsiti, treba stvoriti stratešku poziciju unutar svoje stranke, unutar nekog lobija, biti u upravnom odboru Agencije za duvan, iako ne puši, i tako dalje. Zadatak ministra i njegovog ministarstva je da se napravi kvalitetna analiza, pa na bazi efekata da vas ubede, pa da kažete – kako ljudi kritikujete ovaj zakon, vidite kakvi će efekti da budu, u prvoj godini, u drugoj, u petoj, u desetoj, u petnaestoj, promeniće se privredna struktura Srbije, zaposliće se 20, 30 ili 50.000 radnika. On, znajući da poseduje većinu ovde, onako nonšalantno kaže, kao veliki ekspert predložen za nagradu – mi nismo ni vršili bilo kakvu analizu, nas to ne interesuje. Znači, ceo ekspertski kapacitet ministra se sveo na 126 glasova. Dalje, verovatno zbog ove činjenice da je ta zakonska obaveza na koju se poziva istekla još 2002. godine, ovaj zakon nije došao na dnevni red po hitnom postupku, jer bi onda stvarno bilo nelogično da napiše koji su razlozi za hitan postupak, ali moram da vam kažem da se ovaj zakon nalazi u proceduri od 9. marta, odnosno 10. marta 2006. godine. E, kakav je odnos prema analizi efekata ovog zakona, kakav je odnos prema zakonskim obavezama, nastalim u 2002. godini, sa obavezom da u roku od 30 dana se donese ovakav zakon, znači još 2002. godine, najbolje možete da vidite kakvu vladu podržavate i kakvog ministra podržavate. Gospodine Markoviću, preporučio bih vam da upozorite ministra da kad javno nastupa, ukoliko želi da dokaže ili da uvredi radikale, pa da kaže "oni lažu kad god izađu", vi ga podsetite na ove zakonske obaveze i samo mu skrenite pažnju da su radikali pročitali ono što je ministar Dinkić napisao. Neka se onda izjasni da li je dobro napisano ili je loše pročitano. Ovo što je napisano ide u istoriju, a nadam se i ove naše kritike, pa će neko kasnije da procenjuje ko laže i ko krade, a ko laže on i krade.
Još neko po istom amandmanu? (Ne.) Podsećam vas da su svi proceduralni uslovi ispunjeni čim je Skupština glasala, a o borbi za primate može da se odlučuje samo od strane organizacije kao što je "Grinpis", ni na jedan drugi način. Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, pitam da li predstavnik predlagača mr Mlađan Dinkić želi da da završnu reč? (Ne.) Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 14. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O DAVANjU KONTRAGARANCIJE REPUBLIKE SRBIJE SRBIJI I CRNOJ GORI PO KREDITU MEĐUNARODNOG UDRUŽENjA ZA RAZVOJ (DRUGI KREDIT ZA STRUKTURNO PRILAGOĐAVANjE - REPUBLIKA SRBIJA) (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici Nenad Mitrović, Stevica Deđanski, Milivoje Vuković, Milan Stevović i Ivan Radić. Primili ste izveštaje Odbora za finansije i Zakonodavnog odbora, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Nenad Mitrović. Vlada, Odbor za finansije i Zakonodavni odbor predlažu da se amandman odbije. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Nenad Mitrović.
Dame i gospodo narodni poslanici, na osnovu člana 145. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, ispred poslaničke grupe SRS, podneo sam amandman na Predlog zakona o davanju kontragarancije Republike Srbije Srbiji i Crnoj Gori po kreditu Međunarodnog udruženja za razvoj. Amandmanom tražim da se član 1. briše. Zašto? Zato što predloženi zakon nije dobar i smatramo da dovodi državu u nekontrolisano zaduživanje. Potrebno je prestati sa daljim zaduživanjem, pogotovo iz razloga što je ova vlada, kao i prethodna, nesposobna da vodi državu, što se vidi u povećanju broja nezaposlenih, padu životnog standarda i proizvodnje u celini, tako da ovakvi krediti postaju besmisleni i samo predstavljaju teret državi i narodu. Očigledno je da i Međunarodno udruženje za razvoj više ne priznaje Srbiju i Crnu Goru kao državu, pa se prihvatanjem ovakvih zakonskih predloga od strane Skupštine Srbije unapred rastura i ponižava država. Kao što sam rekao, mi iz SRS smatramo da Vlada Republike Srbije uvodi Republiku Srbiju u nekontrolisane obaveze i smatramo da to nije dobro. Govoriću malo o ovom amandmanu, obraćam se gospodi iz vlasti, trebalo bi malo više da povedu računa o srpskom narodu koji živi na Kosovu i Metohiji. Moram da kažem da sam ispred SRS, zajedno sa Nemanjom Šarovićem, pre nekoliko dana obišao Kosovo i Metohiju i da smo prilikom tog obilaska obišli nekoliko škola u Štrpcu i dom zdravlja. Moram da kažem da je situacija na Kosovu i Metohiji očajna. Vlada treba da povede malo više računa o našem narodu koji živi na Kosovu i Metohiji. Napominjem da smo obišli nekoliko škola u Štrpcu. Moram da kažem da su to institucije koje su pod nadležnošću Vlade Republike Srbije, da Vlada Republike Srbije u jednom delu izmiruje obaveze koje se odnose na plate profesora i nastavnika, ali da u drugom delu, što se tiče materijalnih troškova, Vlada Republike Srbije ta sredstva ne obezbeđuje, već, kako su nam ljudi u neposrednom razgovoru rekli, upućuju ih na institucije UNMIK-a i KFOR-a. Pitam vas, gospodo, da li je potrebno da se naši ljudi zadužuju kod ovih institucija, da bi ih ove iste institucije koje sam pomenuo kasnije ucenjivale? Kada se govori o ovim materijalnim troškovima, to su pre svega troškovi ogreva i troškovi goriva neophodnog za rad agregata. Takođe moram da napomenem da nam je u razgovoru sa lekarima iz Doma zdravlja Štrpce rečeno da istovremeno po tri lekara ordiniraju u jednoj ordinaciji, što znači da rade u nemogućim uslovima. Zato pozivam gospodu iz vlasti – ako zadužujete državu, pomozite i našem narodu na Kosovu i Metohiji da živi u normalnim uslovima.
Još neko po istom amandmanu? (Ne.) Na član 2 amandman je podneo narodni poslanik Stevica Deđanski. Vlada, Odbor za finansije i Zakonodavni odbor predlažu da se amandman odbije. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, u raspravi u pojedinostima o prethodnom zakonu, a on se zove prvi kredit za strukturno prilagođavanje Republike Srbije, a ovo se sada zove drugi kredit... Znači, nije bilo dovoljno 70 miliona dolara. Izgleda da apetiti polako rastu. Onih 70 miliona dolara trošila je vlada DOS-a, na čelu sa dva premijera, a 16. decembra 2004. godine nova DOS-ova vlada, malo krnji DOS, ali DOS ponovo uzima kredit, lepo ime mu i daje - drugi kredit, i ponovo nastavlja sa zaduživanjem Republike Srbije. Izgleda da ona sredstva nisu bila dovoljna za tajkune u Srbiji. Potrebno je još malo para da se građani zaduže, potrebno je da se još ponegde ponešto zaradi. Eto, sada ovde imamo i zakon koji se zove zakon o davanju kontragarancija Republike Srbije Srbiji i Crnoj Gori po kreditu Međunarodnog udruženja za razvoj (drugi kredit za strukturno prilagođavanje - Republika Srbija). Znači, u onom prvom talasu prilagođavanja, kada su prodavane cementare, kada je prodavana hemijska industrija koja je mogla da radi i da bude prodata po većoj ceni, industrija lekova itd, to su bila ta strukturna prilagođavanja. Sa tim parama ne možemo ni prvi kredit da vratimo, koliko smo dobili od privatizacije. Sada je potrebno još malo para da se i ovo malo privrede koja je ostala rasproda, ali pre toga strukturno mora da se prilagodi. Šta je to strukturno prilagođavanje? Da li to znači da, recimo, kada su u pitanju cene električne energije, strukturno prilagođavanje jeste povećanje cene električne energije? Da li su za to potrebni krediti? Ne, potreban je zahtev EPS-a, saglasnost Vlade Republike Srbije i eto novih cena, kao pre nekoliko dana. Je li potreban novac za rast cena nafte i naftnih derivata? Pa i nije nešto. Znači, to će uraditi NIS, podneće zahtev, Vlada Republike Srbije će dati saglasnost. Doduše, i Vlada Republike Srbije ima veliki udeo u poskupljenju nafte i naftnih derivata, ne samo svetska cena nafte na tržištu, već i poreska politika koju ova vlada vodi kroz akcize, kroz poreze na dodatu vrednost, kroz monopol kada je u pitanju uvoz nafte i naftnih derivata. Samo Vlada može da uvozi naftne derivate, niko ne može da ih kupi na svetskom tržištu slobodno. Može da kupi, doduše, sirovu naftu, da je da ovde na preradu i opet pod nepovoljnim uslovima da je plasira na tržište. To je strukturno prilagođavanje privrede Republike Srbije. Da li je strukturno prilagođavanje Republike Srbije to što ova vlada ima nameru da prodaje javna komunalna preduzeća, kao što su vodovod, kanalizacija, smeće. Da li je to strukturno prilagođavanje Republike Srbije, da se proda? U zemljama koje su nam u okruženju i koje su to radile pre nekoliko godina, da ne kažem pre desetak godina i više, sada je situacija da država otkupljuje ponovo preduzeća po mnogo većoj ceni nego što ih je pre desetak godina prodala, jer je jednostavno izgubila potpuno kontrolu nad radom tih preduzeća i ta preduzeća su ugrozila životni standard njihovih građana. Hoćemo li mi da se naučimo na tuđim greškama ili moramo na svojim? Naš narod ima jednu izreku – pametan se uči na tuđim greškama, a budala na svojim. Izgleda mi da ni na svojim greškama ništa nismo naučili, a kamoli na tuđim. Da li je strukturno prilagođavanje Republike Srbije to što ćemo da prodamo Elektroprivredu? Da li je strukturno prilagođavanje Republike Srbije što će u svim tim procesima koje sam sada nabrojao jedan veliki broj radnika da ostane bez posla? Da li će ovaj novac da bude bar korišćen za socijalni program? Neće. Završiće kod nekih nazovistručnjaka koji će da debelo naplate izradu analize, efekte itd. ovih programa; debelo da naplate, debelo da nas zaduže. Ko je za to odgovoran? Vlada Republike Srbije. Ni ova Vlada Republike Srbije ništa nije bolja od one prethodne. Doduše, oni u prethodnoj vladi su se smejali i uništavali Republiku Srbiju, a ovi u novoj vladi se mršte, kao žao im je, ali rade isti posao.
Još neko po ovom amandmanu? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Milivoje Vuković. Vlada, Odbor za finansije i Zakonodavni odbor predlažu da se amandman odbije. Izvolite, gospodine Vukoviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, na osnovu člana 145. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije u ime Srpske radikalne stranke podneo sam amandman na član 3. Predloga zakona o davanju kontragarancije Republike Srbije Srbiji i Crnoj Gori po kreditu Međunarodnog udruženja za razvoj (drugi kredit za strukturno prilagođavanje - Republika Srbija), koji glasi: "Član 3. briše se". Ko zna koliko će još biti kredita. Ovo je tek drugi, sledi treći, četvrti, ko zna. Ovo je još jedan zakon u nizu vaših promašenih zakona i zato smo mi iz Srpske radikalne stranke morali da podnesemo amandmane na zakon, koji su istovetni, jer smo želeli da se celi zakon briše, tj. da se povuče iz procedure, jer on ne donosi ništa dobro građanima ove naše zemlje, nego samo nova zaduživanja i dalje siromašenje. Ovim zakonom se legalizuje dalja pljačka i uništavanje države. Mnogi od vas kažu da mi radikali i nemamo neke prave amandmane, nego samo "briše se". Normalno da za svaki član predlažemo da se briše kada smo u suštini protiv celog zakona. Ali, pitam ja vas, kako Vlada odgovara zašto se koji amandman ne prihvata. Iako su svi članovi zakona različiti, Vlada u obrazloženju zašto se ne prihvata amandman ima isti odgovor za sve članove zakona. Po vama, to je normalno. Ja ipak mislim da je logičnije i bliže zdravom razumu to što ako smo protiv celog zakona za svaki član tražimo da se briše. Takođe mi nije jasna žurba Vlade u vezi sa donošenjem ovakvog zakona. Zašto ovoliko žurimo, a ne sačekamo referendum u Crnoj Gori da vidimo šta će biti od zajedničke države. Donekle mi je ovo jasno ako su ovaj zakon predložili ovi eksperti iz G17 plus, jer se oni otvoreno zalažu za raspad državne zajednice Srbije i CrneGore. Mislim da je potrebno prestati sa daljim zaduživanjem, zato što je ova vlada, kao i prethodna, nesposobna da vodi državu, što se vidi u povećanju broja nezaposlenih, padu životnog standarda i proizvodnje u celini, tako da ovakvi krediti postaju besmisleni i samo predstavljaju teret državi i narodu. Očito je i da Međunarodno udruženje za razvoj više ne priznaje Srbiju i Crnu Goru kao državu, pa se prihvatanjem ovakvih zakonskih predloga od strane Skupštine Srbije unapred rastura i ponižava država. U članu 3, na koji sam podneo amandman, piše: "Korisnik kredita po osnovu Sporazuma o kreditu za razvoj iz člana 1. ovog zakona je Republika Srbija (u daljem tekstu: korisnik kredita)." Mislim da je ovo obična glupost, a to vam je u prethodnom predlogu zakona odlično objasnio moj kolega Krasić. On vam je rekao da nije moguće da sam korisnik kredita bude garant, tj. da daje kontragarancije za kredit sam sebi. Pa i radi ovoga mislim da bi Vlada trebalo da prihvati ovaj moj amandman.
Još neko? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Milan Stevović. Vlada, Odbor za finansije i Zakonodavni odbor predlažu da se amandman odbije. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Ovo je amandman gospodina Stevovića koji se odnosi na član 4. Predloga zakona. Nema razlike između ovog predloga zakona i onog o kojem smo malopre pričali. Ovo je neka druga faza, drugi kredit za strukturno prilagođavanje Republike Srbije. Jedan jedini razlog zbog čega se odbijaju naši amandmani otprilike glasi ovako, po mišljenju Vlade... Oni se pozivaju na Zakon o zaduživanju kojim je propisano da će Republika Srbija dati Srbiji i Crnoj Gori kontragaranciju, kojom će garantovati urednu otplatu kredita. Znači, Srbija garantuje Srbiji i Crnoj Gori da će Srbija uredno da otplaćuje kredit. Sredstvima ovog kredita realizovaće se projekti čiji je cilj jačanje finansijskog sistema i održavanje makroekonomske stabilnosti. U prevodu znači da kredit treba da se koristi za operacije koje su u nadležnosti Narodne banke Srbije, kako bi se očuvao kurs, kako bi se blagovremeno intervenisalo da se očuva kurs i kako bi na jednom mestu bila sredstva za onaj dan kada treba da se kredit vrati. Gde su ta sredstva? Za sada ne znamo, čekamo izveštaj Narodne banke Srbije, da vidimo koliko je sredstava u kom trezoru i kakva je struktura deviznih rezervi. Ali, o tom potom. Znači održavanje ove stvarnosti da imamo stabilan dinar. On je toliko stabilan da praktično dovodi u pitanje i obesmišljava privrednu aktivnost, ako se ima u vidu da nam je tržište otvoreno za stranu robu, a da naši izvoznici zbog ovakve politike kursa dinara gube. To znači da u kontinuitetu imamo uništavanje domaće proizvodnje, počev od bombardovanja, preko kriznih štabova Miroljuba Labusa i Vojislava Koštunice, bar tako je rekao Miroljub Labus – da je ideja o uvođenju kriznih štabova u oktobru, novembru i decembru 2000. godine bila njegova, da je Koštunica dao saglasnost. I onda se sećate kada je krenulo ono – ko prvi do fabrike njegova fabrika; i do suda – njemu mesto predsednika suda itd. Znači, ovo je kontinuitet jedne politike koja je svetlost dobila paljevinom Savezne skupštine. U članu 4. reguliše se na jedan vrlo ozbiljan način kako će onaj ko daje kontragaranciju nekome ko pitanje je da li postoji kao pravno lice koje može da snosi odgovornost garantuje za sebe samog da će on uredno da vraća kredit. U prevodu ovo znači hipoteka. Za iznos ovih sredstava ovde je stavljena hipoteka, što znači – ako se ne vrati, izvol′te zemlja, izaberite samo parcelu, izaberite količinu, to je tu. Pa naravno da mi ne možemo da glasamo za ovo, to ne treba očekivati od nas, jer kada bismo glasali za ovaj predlog zakona mi verovatno kao stranka više ne bismo imali opravdanje da postojimo. Jednostavno, na političkoj sceni u Srbiji mora da postoji neka razlika i da postoji makar jedna stranka kojoj je stalo da se sačuva Srbija. Verovatno oni koji prate ovaj prenos mogu da zaključe ko su oni koji uporno, povodom svake tačke dnevnog reda, povodom svakog člana predloga zakona, izlaze i skidaju ovu masku sa ovog dvojca koji vlada u Srbiji i jednostavno pokazuju građanima šta ih je to snašlo od 5. oktobra, sa manje ili više istim vladama demokratske opozicije Srbije. Što se budemo pre orijentisali u prostoru i vremenu, verujte, biće nam lakše da izađemo iz ove krize. Ova kriza će kod nas poprilično da potraje, to da znate, jer, opet ponavljam, Međunarodno udruženje za razvoj kada da kredit to je otprilike sa istim efektima kao zemlja preko koje prođu trupe NATO pakta. Tamo gde vojnička čizma prođe godinama ne raste ništa. Civilni aspekt vojnih cipela i vojnih čizama jeste Međunarodno udruženje za razvoj. Ono tako politički deluje, mnogo lepo samo zvuči – makroekonomska stabilnost i finansijsko tržište, ali u svakodnevnom životu i sami znate da to ništa ne znači ili da ima svoje negativno značenje. Rešavamo ovu enigmu ko laže, a ko govori istinu, rešavamo enigmu da li postoji teorija zavere. Ona verovatno ne postoji, ali po pristalicama te teorije šta god se predvidi i kaže da će da se desi to se i desi. Tako nas je zadesila i ta elementarna nepogoda, zvana ova vlada, koja na ovakav način strukturno prilagođava da više čak ni trava ne raste kod nas.
Hvala vam, gospodine Krasiću. Još neko po ovom amandmanu? (Ne.) Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Ivan Radić. Vlada, Odbor za finansije i Zakonodavni odbor predlažu da se ovaj amandman odbije. Da li neko želi reč? (Ne.) Hvala. Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, predstavnik predlagača ne želi da da završnu reč, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 15. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O DAVANjU KONTRAGARANCIJE REPUBLIKE SRBIJE SRBIJI I CRNOJ GORI PO KREDITU MEĐUNARODNOG UDRUŽENjA ZA RAZVOJ (KREDIT ZA RAZVOJ PRIVATNOG I FINANSIJSKOG SEKTORA) (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Lazar Čavić, Darko Glišić, Miloš Dišić, Milorad Krstin i Milovan Radovanović. Primili ste izveštaje Odbora za finansije i Zakonodavnog odbora, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Lazar Čavić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Da li neko želi reč? Izvolite, gospodine Arsiću. Narodni poslanik Veroljub Arsić ima reč. Izvolite.
Dame i gospodo poslanici, ne bih se složio sa konstatacijom da ovlašćeni predstavnik predlagača ne želi da da završnu reč kada je rasprava o pojedinostima u pitanju. Ovlašćeni predstavnik predlagača, ministar finansija u Vladi Republike Srbije, Mlađan Dinkić nije tu. Čak i da ne želi da da završnu reč ipak mora da bude u ovoj sali. Jedino ako niste u nekom domenu naučne fantastike, pa možda spiritualno čovek ovde prisustvuje, pa je to jedino na takav način moguće. Slični su zakoni, predlozi, članovi, maltene samo što nisu prepisani. Razlikuje se malo iznos, razlikuje se dan, odnosno datum kada se zadužuju građani Republike Srbije, a i imena samih zakona su vrlo slična: zakon o davanju kontragarancije Republike Srbije Srbiji i Crnoj Gori po kreditu Međunarodnog udruženja za razvoj (prvi kredit za programski razvoj politike u privatnom i finansijskom sektoru). Pazite, prvi, znači biće još kredita, biće još ovakvih kontragarancija. Još ćemo da zadužujemo građane Srbije. Sad postavljam pitanje – a šta se to dešava u privatnom i finansijskom sektoru i šta mi to prilagođavamo u privatnom sektoru? Šta, hoćemo li da organizujemo seminare za privatnike, da im objašnjavamo kako se zarađuje novac? Hoćemo li da otvaramo berze i po manjim mestima? Hoćemo li da prodajemo hartije od vrednosti koje emituje Republika? Pa zna se ko je privilegovan da otkupljuje te hartije od vrednosti. Najveće količine hartija od vrednosti kupiše ona dvojica: Vuk Hamović i Vojin Lazarević. Otkupiše i staru deviznu štednju. Na 100 maraka ili evra stare devizne štednje plaćali su 60, sačekali su par godina i dobri su skoro na dinar dinar, ako ne i više. Šta se to dešava u privatnom sektoru pa su potrebni krediti? Hoće li država da stimuliše mala i srednja preduzeća koja uspevaju da svoje proizvode plasiraju na međunarodnom tržištu? Neće. Mi smo osnovali Agenciju za promociju izvoza čisto radi toga, eto, ako se još neko zaposli, još neki organ uprave izmisli, ali pravi izvoznici, pravi preduzetnici nemaju od toga neke bitne koristi. Da li država stimuliše izvoz? Nimalo, ni jedan jedini dinar u budžetu Republike Srbije nije predviđen za stimulisanje izvoza. A sve države, čak i u okruženju, to rade. Mi smo doneli zakon o antimonopolskom položaju i Zakon o zaštiti cena, gde pokušavamo, ali zakon je tako loše napisan da je neupotrebljiv, da zaštitimo domaću privredu od uticaja subvencija država u okruženju. Je li primenjena neka odredba tog zakona? Nije. Hoće li? Neće nikada. Ali, zato nije problem da zadužimo državu za 38 miliona specijalnih prava vučenja. Do sada ste pisali 38 miliona sa šest nula, sada pišete 38 pa slovima miliona, verovatno da bi se zakoni koji idu jedan za drugim razlikovali makar malo jedan od drugog. Znači, negde između 45 i 50 miliona dolara. Nikoga nema iz Vlade Republike Srbije da nam objasni kakav je to programski razvoj, u kojim etapama će da bude osmišljen, kako će da se sprovodi, u koje namene će sredstva da budu korišćena. Kada je bila rasprava u načelu ministar u Vladi Srbije, ovde odsutan, nije ni spomenuo, ni slovo nije rekao, nije čak ni pročitao koji je zakon u pitanju. Jednostavno, čovek održa neku besedu od desetak minuta za 12 zakonskih predloga. Očekivao sam više od jednog ministra, čak i od onih nepismenih, kao što je bio prethodni ministar za rad, boračka i socijalna pitanja, koji je fakultet upisao kada sam počeo da učim da hodam pa ga još nije završio, znači, i on je znao duže da priča. Skupština Republike Srbije, narodni poslanici, osim imena zakona i koliko građane Republike Srbije treba da zaduže, ne znaju, zato što nema predstavnika Vlade, kako će taj novac da se troši, kakav je to program i da li vredi uopšte da damo saglasnost na jedno ovakvo zaduženje.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Darko Glišić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Miloš Dišić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Krstin. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Milorad Krstin.
Dame i gospodo narodni poslanici, ispred poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na član 4. Predloga zakona o davanju kontragarancije Republike Srbije Srbiji i Crnoj Gori po kreditu Međunarodnog udruženja za razvoj (kredit za razvoj privatnog i finansijskog sektora). Veoma je interesantno, a biće vam jasno zašto tražim da se član 4. briše. Naime, član 4. kaže: "Sredstva za otplatu kredita po osnovu Sporazuma o kreditu za razvoj iz člana 1. ovog zakona obezbediće korisnik kredita." Valjda je logično da korisnik kredita bude taj koji će vraćati kredit. Ne može Milorad Krstin da pozajmi pare predsedniku Skupštine gospodinu Markoviću i da ja budem zadužen da vratim sam sebi te pare. Međutim, ima tu nešto interesantnije – korisnik kredita je dužan da sredstva za otplatu kredita obezbeđuje prema planu otplate za sva povučena sredstva, u iznosu koji uključuje dospelu glavnicu, naknadu za angažovanje sredstava kredita, manipulativne troškove kredita i ostale troškove. Vidite koliko nas košta jedan takav kredit. Ovde se kaže – prvi kredit za programski razvoj politike u privatnom i finansijskom sektoru. Juče u novinama pročitah nešto veoma interesantno, što je izjavio prof. dr Mlađan Kovačević iz Instituta ekonomskih nauka. Kaže – po kriterijumima Svetske banke Srbija je visoko zadužena zemlja, jer je njen dug na kraju godine bio više od 2,2 puta veći od izvoza robe i usluga. Izvoz iz Srbije u 2005. godini iznosio je 6,2 milijarde dolara, a spoljni dug 15,5 milijardi i nijedna od ovih 26 zemalja u tranziciji nema tako nepovoljan odnos. Govorim o nepovoljnom odnosu. Kada bih povezao malo i 9. tačku, gde smo imali isto davanje kontragarancija, ali za revitalizaciju sistema za navodnjavanje i odvodnjavanje, ne mogu da ne spomenem, pošto vidim da ovde imam samo jednog kolegu koji je iz Odbora za poljoprivredu, da već godinu dana članovi Odbora za poljoprivredu traže od Ministarstva poljoprivrede da nam se dostavi, pošto je iz Fonda za razvoj za sisteme za navodnjavanje dato 180 miliona dinara i kažu da su tri subjekta dobila po 60 miliona... Mi tražimo godinu dana na Odboru za poljoprivredu od nekoga iz Ministarstva i nisu se udostojili da nam još kažu koja su to tri subjekta. Zar nije logičnije da dobije njih 60 po tri miliona, nego troje po 60 miliona? Kada vidimo grejs-period od godinu dana, znači da ostaju četiri godine po 15 miliona da otplaćuje taj kredit. Ne mogu da ne spomenem to isto Ministarstvo poljoprivrede, koje je na zdušan način i veoma, da kažem, za njih povoljan nateralo zemljoradnike da prijave svoja poljoprivredna gazdinstva i da registruju. Kaže – dobićete kredite, kratkoročne, dugoročne, bespovratne. I, gle čuda, od 750.000 domaćinstava u Srbiji registrovalo se oko 150. Ove godine pustiše kratkoročni kredit 6. marta u podne, a već 9. marta pre podne su obustavili, jer je tobož traženo već 16.000 kredita, a oni su u stanju, kao, 11.000 kredita da odobre, govorim o kratkoročnim kreditima. Međutim, u Srednjebanatskom okrugu u bankama koje daju te kratkoročne i dugoročne kredite dolazimo do saznanja da je ne hiljadu iz te banke, ne 200, ni 100 nije dobilo kratkoročne kredite, a vidite ovde donosimo zakone, kontragarancije, poljoprivreda je dobila, Ministarstvo finansija je dužno da uz Ministarstvo poljoprivrede, koje obećava putem medija, putem Skupštine... A izgleda, ovde je – ko bliži vatri taj se pre i ogreje. Prema tome, gospodo, nemojte prolongirati neke kredite koji nisu dostupni svakom zemljoradniku. Šta će biti ako se svih 750.000 domaćinstava registruje, a dobije samo 11.000 registrovanih domaćinstava kredite? Šta ćete sa ostalih 740.000? A da ne pričam o dugoročnim kreditima, pojedini članovi Odbora koji su dobijali i po 30.000 evra kredite... Prema tome, SRS za ovaj set zakona o kontragarancijama Srbije Srbiji i Crnoj Gori neće glasati, a dobro bi bilo da ministar, koji fizički nije prisutan, a duhovno izgleda jeste, u ovoj skupštini, dobro razmisli i da se od nekih stvari, posebno kada su u pitanju krediti, jednostavno ogradi.
Hvala, gospodine Krstin. Hvala na onoj lepoj ponudi, mada nisam razumeo, za ovih 50 godina nisam podigao nikad kredit, ali je dobra ideja. Zahvaljujem. Po istom amandmanu narodni poslanik Mika Vlaović
Nije po amandmanu. Gospodin Krstin je verovatno slučajno izrekao nešto što ne odgovara istini. Niko iz Odbora za poljoprivredu nije dobio kredit, bar koliko ja znam.
Hvala vam. Nisam ni ja tako shvatio. Shvatio sam iz Odbora koji je odlučivao, da li je to? Objasniće gospodin Krstin.
Gospodine Vlaoviću, pitajte gospodina Rafailovića koliko je njegov sin dobio kredita.
Ne verujem da je ičiji sin član odbora. Hvala vam. Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Milovan Radovanović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić. Izvolite.
Kakve veze čovek ima sa svojim sinom, on mu je samo otac i ništa drugo. Dete nema pravo da uzme kredit ako mu je otac u tom odboru. Neumesno je što neko to traži. To je kao ona priča – nije to moja benzinska pumpa, to je ženina, šta ja imam sa njom. To je gradonačelnik Beograda Nenad Bogdanović; šta on ima sa ženinim benzinskim pumpama, to je za njega, izgleda mi, sitna lova. Dobro, to rade zajedno, složna porodica, nema šta. (Predsednik: Molim vas, bez dobacivanja, nije u redu. Nastavite, gospodine Arsiću.) Želim da kažem u neku ruku da su ovi zakoni u principu i besmisleni, jer po Zakonu o budžetskom sistemu Republike Srbije i Zakonu o budžetu Republike Srbije za 2006. godinu ova sredstva su već opredeljena. Ili tek treba da radimo izmene i dopune Zakona o budžetu, pa onda da predvidimo ova sredstva za otplatu ovih kredita. Postavlja se pitanje šta je starije – kokoška ili jaje; ako je već budžetom Republike Srbijepredviđeno i ako postoje predviđena sredstva, onda je sasvim besmisleno donositi zakon o davanju kontragarancije. Lepo se kaže u članu 4. da će sredstva za kredit biti vraćena iz budžeta Republike Srbije. Ili, ako izglasamo ovo, a sredstva nisu opredeljena u budžetu Republike Srbije, da li to znači da ćemo biti u obavezi i takav budžet da prihvatimo? Šta ako se ne prihvati u budžetu Republike Srbije? Ovakvi zakonski predlozi su, u pravom smislu reči, besmisleni, a pogotovo, ponovo to ponavljam, što ne znamo u koju će svrhu biti trošen ovaj novac, kakav je to programski razvoj, koji mu je cilj, da li će novac dobiti privreda, da li će dobiti samo oni koji osmisle taj program, na razne analize efekata itd. Najčešće po onom – znate šta, završiću ti jedan posao, ali prvo moraš da se zadužiš kod mene, pa ćeš dobiti to što si tražio i na kraju ćeš to platiti, i uslugu, i kredit, i kamatu i glavnicu, znači, za jednu stvar nekoliko puta. Tako da ovakve zakonske predloge, pogotovo sada kada nema ovlašćenog predstavnika predlagača, Vlade Republike Srbije, koju u ovoj skupštini po ovoj tački dnevnog reda predstavlja Mlađan Dinkić, nema ga ovde u sali, jedino da je spiritualno ovde prisutan... Da li to znači da onaj ko nam daje ova sredstva, odnosno kredit, postavlja i druge uslove, osim da kredit bude vraćen i da namenski bude potrošen? Da li ćemo morati da koristimo i neke druge njihove usluge za koje ćemo takođe izdvojiti značajna materijalna sredstva, da li imaju povlašćene proizvođače razne opreme, da li nas uslovljavaju da ovim novcem ta njihova oprema bude kupljena itd. Mnogo pitanja, a na ta pitanja nema ko da odgovori, a nema ko ni da odgovori da li se u ime Vlade Republike Srbije, pred narodnim poslanicima, ovaj amandman prihvata ili odbija.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu, koji je Vlada odbila? (Ne.) Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača želi da da završnu reč? (Ne.) Nije prisutan, molim vas, nema razloga da vam se priviđa. Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 16. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O DAVANjU KONTRAGARANCIJE REPUBLIKE SRBIJE SRBIJI I CRNOJ GORI PO KREDITU MEĐUNARODNOG UDRUŽENjA ZA RAZVOJ (PRVI KREDIT ZA PROGRAMSKI RAZVOJ POLITIKE U PRIVATNOM I FINANSIJSKOM SEKTORU) (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Zlatan Jovanović, Milorad Mirčić, Boban Vojinović, Mita Avramov i Dragan Čolić. Primili se izveštaje Odbora za finansije i Zakonodavnog odbora, kao i mišljenje Vlade Republike Srbije o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podneo poslanik Zlatan Jovanović. Vlada i Zakonodavni odbor predlažu da se amandman odbije, a Odbor za finansije predlaže da se amandman ne prihvati. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo poslanik Milorad Mirčić. Vlada i Zakonodavni odbor predlažu da se amandman odbije, a Odbor za finansije predlaže da se amandman ne prihvati. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Boban Vojinović. Vlada i Zakonodavni odbor predlažu da se amandman odbije, a Odbor za finansije predlaže da se amandman ne prihvati. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo poslanik Mita Avramov. Vlada i Zakonodavni odbor predlažu da se amandman odbije, a Odbor za finansije predlaže da se amandman ne prihvati. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Mita Avramov. Još jednom javno upozoravam i priključujem se upozorenju koje su neki poslanici dali svim članovima Zakonodavnog odbora: amandmani mogu da se odbace ili da se kaže da li su pravno mogući. Formulacija da se amandman odbija na Zakonodavnom odboru nije moguća. Hvala vam. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, kada se radi o Predlogu zakona o davanju kontragarancije Republike Srbije Srbiji i Crnoj Gori po kreditu Međunarodnog udruženja za razvoj (prvi kredit za programski razvoj politike u privatnom i finansijskom sektoru), SRS je i u ovom slučaju, kao i u prethodnim, predložila da se ove tačke brišu. Takođe, predložio sam da se član 4. briše uz obrazloženje – potrebno je prestati sa daljim zaduživanjem, pogotovo iz razloga što je ova vlada, kao i prethodna, nesposobna da vodi državu, što se vidi u povećanju broja nezaposlenih, padu životnog standarda, proizvodnje u celini, tako da ovi krediti postaju besmisleni i samo predstavljaju teret državi i narodu. Očigledno je da Međunarodno udruženje za razvoj više ne priznaje Srbiju i Crnu Goru kao državu, pa se prihvatanjem ovakvih zakonskih predloga od strane Skupštine Srbije unapred rastura i ponižava država. Razumeo bih da se dižu krediti, najverovatnije i građani, da mi gradimo industriju, fabrike, da upošljavamo ljude, da nešto proizvedemo i da to nešto što proizvedemo prodamo na tržištu, da se vrati deo sredstava i da ima iz čega da se otplaćuje kredit. Ovakvo naknadno zaduženje, ne znam odakle i iz čega ćemo vratiti sve te pare za koje ova vlada želi da zaduži kompletnu državu. Nekome će biti sigurno dobro, neko će da postane, i iz ove vlade, kao i prethodne, veliki kapitalista i da ima svoju firmu, svoju fabriku, da radi i da ga baš briga. A ni za jednog ne može da se dokaže odakle mu te pare, a zna se da je bio, recimo predsednik prethodne vlade. On sada ima firmu, čovek radi, sposoban je, zarađuje ogromne pare, ali ne znam odakle mu pare da otvori tu firmu. Takođe, kada se radi o ovim kreditima, SRS ima stav da se ne dižu više krediti, da se okrenemo sami sebi i da vidimo kakve imamo resurse, da nešto radimo, da nešto proizvedemo, da prodamo, da dođemo do zdravih para kako bismo mogli da vratimo one kredite sa kojima smo već zaduženi, a ne da se zadužujemo još naknadno. Mislim da se ti krediti nikada neće moći vratiti na ovakav način, jednostavno će biti samo ustupaka; prave se ustupci za prodaju raznih firmi, najverovatnije iz ovih kredita, jer se kaže – daćemo vam kredit ako vi nama date da kupimo Železaru "Smederevo", navodim primer. Ta cena mora da se obezvredi, da se kupi za što manje para, kako bi neko mogao da te pare koje je uložio u tu fabriku izvuče već za prvih šest meseci, a ne godinu dana, i to mu je dugo, i kasnije samo da zarađuje; ako mu se to dalje ne sviđa, da nađe jednog partnera, pošto su oni tamo svi zajedno u tim klubovima, da preproda tu firmu po pravoj vrednosti, a neko uvek iza svega toga profitira. Kao što se profitiralo iz cementara, i beočinske i ove dole u Srbiji, mislim na Popovac... Obe su, ali mislio sam dole na jugu. Zna se ko je profitirao... (Predsednik: Molim vas, gospodine Avramov, da ne uznemiravamo građane. Dakle, u centralnoj Srbiji je Popovac, budite ljubazni i molim vas, gospodine Krasiću, da ne dobacujemo. Izvolite.) Zahvaljujem. Tako se i ovde želi na sličan način. Imam jednu interesantnu priču: zamislite, u Šidu se prodaje "Srem", mesna industrija, već duže vreme; "Srem" mesna industrija je bio gigant i u ondašnjoj Jugoslaviji, fabrika koja je imala certifikat za izvoz, ali nikako da se proda i sve ovih će dana, te do kraja ove, do kraja one godine, ali ni do dan-danas firma se još nije prodala, čeka se da se što više obezvredi. Firma koja je zapošljavala 1.700 radnika i koja je imala od njive do trpeze apsolutno sve zaokruženo, celokupnu proizvodnju. Pojavi se "Delta banka", počne da otkupljuje akcije, otera tamo nekog stranca koji je došao, pa onda stane i ona, neće dalje da otkupljuje, ne zna se šta će, pa najbolje da oni odu u stečaj, pa ako se u stečaju kupi fabrika, radnici neće dobiti svoje deonice koje imaju u toj fabrici i tako dalje. Pa se pojavi "Viktorija grupa", hoće oni da kupe tu fabriku, pa "Delta banka" kaže, dođe Mišković i opet kaže – ne može, to ćemo mi da kupimo, pa su stalno prepiranja ko će da uzme, ko neće, a njena vrednost pada svakog dana. Desiće se to da će opet neko kupiti za male pare, da će uložiti takođe male pare da se to nešto malo renovira, da se samo okreči, kako oni to znaju, da se ošiša trava i da se proda za mnogo veće pare, pa da se te pare vrate u banku od koje su uzete, a ona razlika za prodaju ne zna se gde je. To smo već videli do sada u iks slučajeva, tako će se to desiti najverovatnije i ovde, što je nama mnogo žao, jer imamo želju, pokušali smo i preko lokalne samouprave da napravimo tu pravu priču, da se nađe pravi kupac koji će kupiti tu fabriku, koji bi pokrenuo tu fabriku, ali sve ide jako teško, jer nekome to još uvek nije u interesu. Kada se pojavi neko sa interesom, to će se veoma brzo prodati. Zašto država ne bi uložila tu deo para, pa makar i iz kredita, da se to pokrene, dakle, fabrika koja ima svoju zemlju, svoje farme, svoju fabriku stočne hrane, koja ima na Balkanu sigurno najmoderniju klanicu, koja može da pravi sve prerađevine, pa da je pokrenemo, da pravimo te prerađevine, da to izvozimo, da bismo mogli da otplaćujemo te kredite koje ćemo dobiti. Da se radi to na takav način, mislim da bi ovde bili svi zadovoljni i da bismo i mi glasali za ove kredite i da bi sigurno bila jednoglasna odluka u ovom parlamentu. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Čolić. Vlada i Zakonodavni odbor predlažu da se amandman odbije, a Odbor za finansije predlaže da se ovaj amandman ne prihvati. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Pošto su svi ovi zakoni, bukvalno rečeno, slični, razlika je samo u iznosima sredstava i vrlo čudnoj nameni tih sredstava, kod ovog kredita u pitanju je 38 miliona specijalno vučenih prava, to je oko 50 miliona dolara, mada se u naslovu navodi da je to prvi kredit za programski razvoj politike u privatnom i finansijskom sektoru. Ništa vam ne znači ovaj naziv, jer sada ćete da čujete šta je prava pozadina ovog kredita. Pre nego što pročitam ovo što je Vlada napisala, čak mi ne daju ni mogućnost da lažem, samo ih citiram, želim samo da vam skrenem pažnju da i ove i prošle godine kada je usvajan budžet za 2006. godinu rečeno je da su sva sredstva planirana budžetom iz realnih izvora, da nema deficitarnog finansiranja budžeta Republike Srbije i da postoji strašan suficit. Toliko je veliki taj suficit da čuveni Lazar Paču za Mlađana Dinkića dođe kao pripravnik. Da vam pročitam šta je Vlada napisala u obrazloženju gde se odbija ovaj naš amandman. Počeću sa ovom drugom rečenicom, jer ova prva ne odražava, samo uvodi. Kaže – kredit predstavlja podršku budžetu Republike Srbije od strane Svetske banke za period 2005-2007. godine i usmeren je na sprovođenje reformskih mera. Sada ću vam prevesti šta znači ovo "podrška budžetu Republike Srbije". To znači da se Republika Srbija zadužila radi svog budžeta. To onda dalje znači da je postojao deficit u budžetu, da je planiran deficit i izvor iz koga se pokrivaju ta sredstva jeste ovaj kredit, a to u prevodu znači da nas je neko prevario kada smo novembra meseca prošle godine usvajali budžet i kada je rečeno – svi prihodi su realni, domaći, oni su toliko veliki da ćemo čak na kraju godine imati višak para da ne znamo šta da radimo sa njima, pa smo rešili da od tog viška vraćamo neke dugove. To je bilo u novembru 2005. godine. Mi koji smo kritikovali, omalovažavani smo, u medijima smo prozivani da smo primitivni i prosti, da smo lažovi. Prošlo je nepunih pet meseci, predstavnik Vlade po ovoj tački dnevnog reda, radi javnosti moram da kažem da je Mlađan Dinkić, on je napisao, a potpisao Miroljub Labus u ime Vlade, ali verovatno to zastupa Mlađan Dinkić, kao predstavnik, i ovo se tiče samo finansija. Da ponovim još jedanput rečenicu: "Kredit predstavlja podršku budžetu Republike Srbije od strane Svetske banke za period 2005-2007. godine i usmeren je na sprovođenje reformskih mera". Svi koji učestvujete u kvizu "ko laže", javite se, iznosim dokaz da je Mlađan Dinkić prevario javnost, prevario Narodnu skupštinu, prevario je sinoć gledaoce u TV emisiji. Samo čitam ono što je on napisao i podsećam na ono o čemu smo pričali u novembru 2005. godine, kada je usvajan Zakon o budžetu Republike Srbije za 2006. godinu. Ponavljam još jedanput: utvrđen je strašan suficit, rečeno je da postoje realni izvori, a realni izvori su porezi, carina, dažbine itd, toliko će na kraju 2006. godine da se nakupi, da ćemo biti u stanju da vratimo i deo inostranih dugova i da se država Srbija ne zadužuje zbog budžetske potrošnje. Ovde imamo priznanje da se država zadužuje zbog budžetske potrošnje za period 2005-2007. godina. Samo da vas podsetim koji je naziv ovog zakona: zakon o davanju kontragarancije Republike Srbije Srbiji i Crnoj Gori po kreditu Međunarodnog udruženja za razvoj; sada namena tog kredita – prvi kredit za programski razvoj politike u privatnom i finansijskom sektoru. U privatnom sektoru – pa vidite da ovo ide za budžet. Znam da je gospodin Marković veliki borac za istinu i da on daje podršku nastojanjima SRS da sve dešifrujemo što je šifrovano u predlozima zakona koje nam dostavlja Vlada Republike Srbije. Gospodine Markoviću, molim vas da branite Narodnu skupštinu. Kada se ovde pročita ono što je napisala Vlada ne može predstavnik Vlade u medijima da kaže da poslanici lažu. Mi samo čitamo ono što je napisano i imamo samo jedan mali problem – što podsećamo šta je bilo pre pet meseci, a šta je danas. Nagradno pitanje je vrlo lako i lako može da se utvrdi ko laže i Skupštinu, i poslanike i građane Republike Srbije.
Hvala vam, gospodine Krasiću. Nema razloga da drugačije branim Narodnu skupštinu, sem pozivanjem da ljudi ono što pročitaju tako i tumače. Narodna skupština je, vi ste potpuno u pravu, izglasala budžet za 2006. godinu i izglasala na osnovu predloga da se ostvaruje u 2006. godini suficit. Takođe, ako sam dobro shvatio, Narodna skupština će izglasati i kontragaranciju, kojom je omogućeno da za budžetski deficit, koji je Narodna skupština konstatovala u 2005. godini, između ostalog, bude pokriveno, ili kako se formalno kaže 2005-2007. godina, te da se na taj način omogući da se odlukom Narodne skupštine ostvari i suficit u 2006. godini. Da li se još neko javlja za reč o amandmanu? (Ne.) Po Poslovniku, gospodin Zoran Krasić.
Gospodine Markoviću, samo da vas podsetim, kada se usvajao budžet za 2006. godinu nama je dat mini izveštaj u kome je konstatovano da je i 2005. bila suficitarna sa gledišta budžeta, tako da vaša intervencija da je ovaj kredit potreban da bi se pokrio deficit u 2005. godini ne stoji. Moram da vam kažem da je ova vlada, kada je krenula sa svojim mandatom u 2004. godini, tada konstatovala, na kraju 2004. godine, da je deficit budžeta manji nego deficit koji je bio 2003. godine, za vreme Živkovićeve vlade. Nemojte da okrećete činjenice. Po informacijama Mlađana Dinkića, 2005. smo dobro završili, bila je suficitarna. Za 2006. je epohalno najavljeno da možemo da planiramo mnogo veći suficit, sa vraćanjem zajmova inostranstvu. Nemojte loše da interpretirate moje reči koje sam ovde izneo, a podrška za te reči se nalazi u stenogramima Narodne skupštine i onome ko je šta rekao. Čekao sam gospodina Dinkića da raspravimo neke stvari, jer smo mi napadani zbog toga što smo osporavali uopšte postojanje suficita. Međutim, nema junaka na megdanu. Mi smo se samo pripremili da čitamo ono što je gospodin Dinkić ovde rekao i što je napisala Vlada. Znači, računajte da je kviz "ko laže" još uvek otvoren, možete da se javite.
Gospodine Krasiću, zahvaljujem na dodatnom pojašnjenju. Još jednom, branim sve poslanike Narodne skupštine iznoseći tačne podatke o onome o čemu se u Skupštini glasalo, ne o onome šta je rečeno u pledoajeu nekoga za govornicom, svejedno da li je to predstavnik predlagača ili narodni poslanik. Kao što znate, zbog toga i postoji imunitet, jer nije neophodno iznositi tačne podatke za govornicom, već se zalagati za jasno tumačenje uverenja, kaže Poslovnik. Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača želi da da završnu reč? (Ne.) Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 17. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O DAVANjU GARANCIJE REPUBLIKE SRBIJE NEMAČKOJ FINANSIJSKOJ ORGANIZACIJI KFW PO ZADUŽENjU JP "ELEKTROPRIVREDA SRBIJE" ZA FINANSIRANjE PROJEKTA ZA NABAVKU RUDARSKE OPREME ZA POTREBE POVRŠINSKOG KOPA "TAMNAVA - ZAPADNO POLjE" (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici Vjerica Radeta, Sulejman Spaho, Paja Momčilov, Goran Cvetanović, Zlatko Radić i Tomislav Penezić. Primili ste izveštaje Odbora za finansije i Zakonodavnog odbora, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Ako se slažete da imamo jednu petominutnu pauzu, pa da nastavimo. [[Posle pauze.]] Hvala vam svima na razumevanju. Na član 1. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Odbor za finansije predlaže da se ovaj amandman ne prihvati, a Vlada i Zakonodavni odbor da se amandman odbije. Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
Dame i gospodo, posle ove kratke pauze još više se smanji broj narodnih poslanika u ovoj sali i ovo zaista već postaje alarmantno. Govorimo o Predlogu zakona o davanju garancije Republike Srbije nemačkoj finansijskoj organizaciji KFW po zaduženju JP "Elektroprivreda Srbije" za finansiranje projekta za nabavku rudarske opreme za potrebe površinskog kopa "Tamnava - Zapadno polje". Podnela sam amandman na član 1. ovog predloga zakona, predložila da se taj član briše, jer on zadužuje Republiku Srbiju za 16 miliona evra, odnosno Republika Srbija preuzima obavezu da kao garant izmiri obaveze Javnog preduzeća "Elektroprivreda Srbije" po zaduženju kod nemačke finansijske organizacije KFW, u iznosu od 16 miliona evra. Kasnije ću da se vratim na ovaj član i na ovaj amandman, čekala sam da dođe gospodin Krasić, koji je ovde postavljao kviz pitanje – ko laže. Evo ja imam odgovor kada je u pitanju sve ono što ste govorili, gospodine Krasiću – laže Mlađan Dinkić. Sinoć, kada su ga onako hermetički zatvorili u studio, kada je bio sasvim siguran da osim voditelja i kamera nema nikoga više u njegovoj blizini, onda se osmelio da priča ono što je ispričao: kako mi srpski radikali lažemo, kako on uživa kada mi ga za ovom govornicom kritikujemo. Ne znam što čovek sebi uskrati takav užitak danas, evo mogao je ceo dan da uživa, ali on izgleda ima tu hrabrost samo kada je negde hermetički zatvoren i udaljen od poslanika Srpske radikalne stranke. Gospodine Markoviću, predlažem vam da zamolite službe da vam naprave još jedan rezervni sinopsis; kada završimo jednu tačku dnevnog reda vama tu piše – da li predstavnik predlagača želi da da završnu reč, a neka vam naprave i onu varijantu kada je predstavnik predlagača Mlađan Dinkić da lepo kažete – pošto predstavnik predlagača Mlađan Dinkić nije u sali, nema ko u ime predlagača Vlade Republike Srbije da narodnim poslanicima da završnu reč po određenom predlogu. Nadam da ćete ovu dobronamernu sugestiju da prihvatite. Malopre je ovde skoro došlo do neke zabune gde se nalazi cementara Popovac. Ja ću da objasnim, znaju svi, zna i gospodin Mita Avramov koji je govorio o tome, kao i vi, gospodine Markoviću, i svi mi, da je cementara Popovac u Paraćinu. Ali, možda svi građani Srbije ne znaju da tu cementaru, čija je inače privatizacija sporna, pa evo i nadležni organi su krenuli u neka rasvetljavanja te sporne privatizacije, pa se tu nešto spominju Kolesar, Janjušević, a građani Paraćina kažu da tu cementaru redovno, bar jedanput mesečno, posećuje Ružica Đinđić. U kojoj je ona tu šemi, kakva je njena uloga, da li prikuplja kao naslednica od svoje privatizacije neke dividende ili šta je u pitanju, nadam se da će i to da izađe na videlo u okviru ovog postupka otkrivanja malverzacija u privatizaciji cementare Popovac. Naravno, osim ako se ne desi, kao što je inače uobičajeno, da se samo začačka vrh ledenog brega i da kada se dođe do nekog ovako zvučnijeg imena da se tu naglo zaustave sve istražne radnje i da se zaboravi u nečijoj fioci neki predmet. Ne znam da li će tako biti i sa ovim današnjim, odnosno jučerašnjim hapšenjima. Naravno, ono što smo mi znali konkretno i govorili o Goranu Kljajeviću, mislim da nikome tu više nema ničeg nejasnog, ali ima mnogo toga što je povezano sa Goranom Kljajevićem, pa se zaista i tu pitamo, s pravom, kakav će biti krajnji ishod tog postupka. Prva moja asocijacija kada sam čula da je uhapšen Goran Kljajević bila je da hapse šefove kriznih štabova, dobro se setili, mislim ja, i kažem – evo uhapšen Goran Kljajević, neka se pripremi Mlađan Dinkić. Izgleda da nije to u pitanju. Onda sam pomislila možda ga hapse zbog ovih spornih privatizacija u kojima je učestvovao, a u koje je podobro prste umešao i Labus. Ni to nije, izgleda, u pitanju. Zaista sada ostaje da vidimo šta je pravi razlog. Naravno, nemam nameru da prejudiciram, niti da se mešam u rad nadležnih organa, ali zaista očekujem da ćemo da dođemo do nekih konkretnih, odnosno da će javnost Srbije biti upoznata sa više detalja vezanih za ovaj postupak, kada za to dođe vreme, normalno. Bojim se i ne bih volela da to bude samo nečija lična osveta zbog nekog neraščišćenog posla; onda to zaista ne bi bilo dobro i to bi bila instrumentalizacija pravosudnih organa u političke svrhe, ali se nadam da ipak u pravosudnim organima ima dovoljno časnih i stručnih da neće dozvoliti da se neko na taj način poigra njima. Ovaj amandman je predlog da se član 1. Predloga zakona briše, zato što mi u SRS mislimo da uopšte ne treba da se donosi ovakav zakon. Prvo, zato što nam nije potrebno još 16 miliona evra kredita. Drugo, zato što je Vlada ovde napisala, između ostalog, u razlozima za donošenje zakona – prema odredbama ovog ugovora, sredstva zajma i finansijske pomoći imaju se koristiti (odakle li je ovo prepisano, nešto mi je baš poznato, ovo izgleda kada su pisali onaj ugovor o kojem smo danas govorili, vezano za carine) isključivo za nabavku rudarske opreme za potrebe zapadnog rudnika Tamnava u cilju realizacije projekta, čija priprema i sprovođenje predstavljaju obavezu Javnog preduzeća "Elektroprivreda Srbije", u skladu sa koncesijom dogovorenom sa ovom frankfurtskom firmom. O čemu se ovde radi? O kakvoj koncesiji se radi, šta je tu dogovoreno, za šta se uzima kredit, ovo je zaista krajnje nejasno, a onda nam kaže Vlada – razlozi za donošenje zakona po hitnom postupku između ostalog su izdavanje garancije Republike Srbije, kako bi Javno preduzeće "Elektroprivreda Srbije", kao zajmoprimac, a ujedno i korisnik zajma, što pre počelo da koristi sredstva po ovom zajmu. Kada Vlada obrazlaže zbog čega ne prihvata ovaj amandman imamo neku petu priču; kaže Vlada – amandman se ne prihvata iz razloga što se Predlogom zakona zajmoprimac, u konkretnom slučaju JP "Elektroprivreda Srbije", obavezuje da obezbedi sredstva za otplatu zajma i to iz sopstvenih prihoda, jer bi u protivnom Republika Srbija imala direktnu obavezu otplate zajma, što bi izazvalo dodatno opterećenje budžeta. Stvarno ne razumem ko je ovde nepismen, ko je ovde lud. Obrazloženje zbog čega se amandman odbija govori u prilog potrebe prihvatanja amandmana. Zaista, da li je ovo neko nekom podmetnuo? Dalje kaže – takođe, sredstvima ovog zajma realizovaće se modernizacija određenog segmenta Javnog preduzeća "Elektroprivreda Srbije", što će pospešiti proizvodnju električne energije, sa dugoročnim pozitivnim efektima. U obrazloženju sam rekla da ovaj amandman treba da se usvoji, jer potrebno je prestati sa daljim zaduživanjima države, to smo danas već više puta rekli, i njenih privrednih subjekata, a posredno svih građana Srbije, jer sve ovo jednog dana vraćaju građani Srbije. Jedan od uslova zaduživanja kod ovakvih finansijskih institucija jeste povećanje cene električne energije koje sve teže podnosi i privreda i stanovništvo itd. E sad valjda postoji objašnjenje zbog čega je struja skoro ponovo poskupela, zbog čega nam se i dalje najavljuje poskupljenje i naravno napomena da je od kad je u Srbiju uvezena demokratija, a zaboravili onih 6 milijardi sa one strane granice koje su obećali građanima Srbije kad demokratija uđe u Srbiju da će ući i te milijarde... Znači ta takozvana demokratija je ušla i od dolaska te demokratije do dana današnjeg struja u Srbiji je poskupela deset puta, ljudi moji. A ekonomsko stanje, socijalna beda u Srbiji je na tako drastičnom nivou da to normalne ljude zaista plaši. I onda se pojavi ministar, ovaj koji je juče došao takođe sa zakašnjenjem, Radomir M. Naumov i kaže, komentariše izjavu Miroljuba Labusa, vezano za uvođenje privremenih mera, odnosno raspuštanje Skupštine opštine Novi Pazar, kada je Labus rekao da je odluka Vlade o raspuštanju Skupštine opštine Novi Pazar skandalozna... Pa, pošto vi ne kapirate baš najbolje, baš zbog vas ovo ponavljam, ali sedmi put; znala sam da ste jedanput prespavali, ali sada dok popunjavate ukrštenicu slučajno vam baš ovo zape za uvo. I, za vašu informaciju, ja se i ne obraćam onima koji ne slušaju ovo što ja ovde govorim. Dakle, evo još jedanput, osmi put: Miroljub Labus, potpredsednik Vlade, rekao je da je skandalozna odluka Vlade Republike Srbije da se raspusti Skupština opštine Novi Pazar i onda, kao nemoralan čovek, uzme i takvu vladinu odluku potpiše. E to je zaista skandalozno. Ako kolega nije zapamtio mogu ja još jedanput da ponovim. Ima li potrebe? E, onda je gospodin ministar Naumov rekao, pošto Vlada funkcioniše kao rogovi u vreći, svaka vaška obaška, svako se drži svog resora i nisu u toku šta se u onim ostalim resorima dešava, jednu genijalnu rečenicu, citirala sam, prepisala sam je iz novina: "Ništa što odluči Vlada ne može biti skandalozno". E ovo je, mislim, vrhunac gluposti, a pogotovo kada je u pitanju Vlada Vojislava Koštunice.
Hvala vam. Upućujem vas na mogućnost da koristite stenograme; nemate razloga da rizikujete sa netačnim iznošenjem u novinama, ili tačnim, svejedno. Još neka poslanička grupa? Ne. Hvala. Na član 2. amandman je podneo poslanik Sulejman Spaho. Odbor za finansije predlaže da se ovaj amandman ne prihvati, a Vlada i Zakonodavni odbor da se amandman odbije. Da li neko želi reč? Izvolite, gospodine Krasiću.
Gospodine Markoviću, malo ćemo da ubrzamo ovo, pošto se nadamo da je kviz uspeo, da smo rešili osnovni problem. E sad, to je Predlog zakona o davanju garancije Republike Srbije nemačkoj finansijskoj organizaciji KFW po zaduženju Javnog preduzeća "Elektroprivreda Srbije" za finansiranje Projekta za nabavku rudarske opreme za potrebe površinskog kopa "Tamnava - Zapadno polje". Verovatno najviše pažnje mami ovaj deo naslova ovog zakona – površinski kop "Tamnava - Zapadno polje" i verovatno da neko opravdanje za modernizaciju postoji. Mislim da se tu završava sa istinom. Sve drugo što stoji moralo bi da se zaboravi. Da bi se to stvarno shvatilo, bez potrebe da se više puta ponavlja, ja ću da pročitam ono što je napisala Vlada u svom obrazloženju Predloga ovog zakona. Ona daje retrospektivu šta se sve dešavalo povodom inicijative da treba da se osavremeni površinski kop. Molim vas za malo pažnje. "II. Razlozi za donošenje zakona – naime, na osnovu Protokola od 13. maja 2003. godine", znači još malo pa tri godine pune, "dogovorenog između Vlade Savezne Republike Nemačke i Vlade Republike Srbije", znači Vlada Zorana Živkovića sa Vladom Gerharda Šredera, "24. decembra 2003. godine zaključen je ugovor o zajmu i finansiranju između KFW, Frankfurt na Majni, i Javnog preduzeća "Elektroprivreda Srbije" na iznos do 25 miliona evra, s tim da KFW dodeljuje Javnom preduzeću "Elektroprivreda Srbije" zajam koji ne prelazi iznos od 16 miliona evra i finansijsku pomoć koja ne prelazi iznos od devet miliona evra. Prema odredbama ovog ugovora, sredstva zajma i finansijske pomoći imaju se koristiti isključivo za nabavku rudarske opreme za potrebe Zapadnog rudnika Tamnava u cilju realizacije Projekta, čija priprema i sprovođenje predstavljaju obavezu Javnog preduzeća "Elektroprivreda Srbije", u skladu sakoncepcijom dogovorenom sa KFW. Takođe, ugovorne strane utvrđuju detalje u vezi sa Projektom, nabavkom roba i usluga koje će se na ovaj način obezbediti, i to na osnovu izvoznih ugovora koji će se zaključiti u vezi sa istim. Ovim ugovorom se, između ostalog, utvrđuje visina provizije na nepovučeni deo zajma, provizije na organizaciju zajma, kamata i otplata." I sad ide ono što je država radila povodom ovog burazerskog oblika dogovaranja, ili kumovskog. "Zakonom o zaduženju državne zajednice Srbija i Crna Gora kod nemačke finansijske institucije KFW po ugovoru o zajmu i finansiranju između JP "Elektroprivreda Srbije", Beograd, i KFW, Frankfurt na Majni, zaključenog 24. decembra 2003. godine koji je objavljen u Službenom listu SCG, broj 7/05", što znači na početku 2005. godine, "propisano je da se Srbija i Crna Gora zadužuje kod nemačke finansijske institucije KFW u iznosu od 16 miliona evra i garantuje otplatu obaveza nastalih po osnovu ugovora o zajmu i finansiranju između KFW i JP "Elektroprivreda Srbije", zaključenog 24. decembra 2003. godine i da se Republika Srbija obavezuje da u roku od 30 dana od dana stupanja na snagu ovog zakona izda Srbiji i Crnoj Gori kontragaranciju o redovnom obezbeđenju sredstava radi blagovremenog plaćanja dospelih obaveza." I to se desilo što se desilo. A sad malo da preskočimo ovaj deo gde se ponavlja ovo isto. Međutim, Zakon o zaduženju nije bio prihvatljiv za KFW. Znači, jedna finansijska organizacija u Nemačkoj može da kaže da je Zakon o zaduženju neprihvatljiv za njih. Oni ne prihvataju ono što su prethodno dogovorili, oni ne prihvataju ono što je Vlada Nemačke razgovarala i dogovorila sa Vladom Zorana Živkovića. Mene to ne čudi, kakav je on bio, dobro su i pristali da sednu da razgovaraju, ali verovatno se kupovalo nešto. Znači, jedna finansijska organizacija u inostranstvu može da kaže – to što radite vi u Srbiji, kao država, vežite mački o rep, to nas ne obavezuje. Čitamo dalje, samo zbog onog kviza "ko laže": "Međutim, Zakon o zaduženju nije bio prihvatljiv za KFW sa stanovišta obezbeđenja adekvatne državne garancije." Oni sumnjaju da li je to država što je njima dalo garanciju, državna zajednica. Mi smo ovde morali na silu da damo kontragaranciju, pa je zatim i ta kontragarancija ukinuta, jer finansijska organizacija KFW smatra da ni kontragarancija Republike Srbije za korisnika kredita, državno javno preduzeće nije dovoljan oblik obezbeđenja njihovih budućih potraživanja po osnovu finansijskog zajma, pa čak i neke donacije od devet miliona evra, mada se vidi da su tu u pitanju neke provizije i verovatno pranje para za potrebe nekog iz KFW. Kada se sve ovo sabere i oduzme onda dolazimo u situaciju da je pre nekoliko meseci ova Narodna skupština stavila van snage svoj zakon o davanju kontragarancije i danas se nudi zakon kojim Republika Srbija daje garanciju za ovaj finansijski kredit i za ovu pomoć; dobro, pomoć se ne garantuje pošto je to donacija, ali za ovaj aranžman sada Srbija daje garanciju. Znači, ne prihvata se garancija državne zajednice, već Srbija istupa kao međunarodno pravni subjekt, ali ne prema nekoj državi, nego prema običnoj finansijskoj organizaciji. Zbog čega je sve ovo značajno? Zbog toga što kada se u Skupštini državne zajednice pristupa jednom ovakvom aranžmanu pa se traži od Skupštine Srbije i Crne Gore da ona donese zakon o davanju garancije, onda se u obrazloženju takvog predloga zakona i u prilogu daje sporazum koji je potpisan, za koji Srbija i Crna Gora daju garanciju. Zašto ovo pričam? Zbog toga što je sastavni deo ovog predloga zakona morao da bude i ovaj sporazum koji je zaključen između zajmodavca KFW i Javnog preduzeća "Elektroprivreda Srbije", sa saglasnošću Vlade Republike Srbije, jer znate i sami da ne može, po Zakonu o javnom dugu Republike Srbije, svako da se zadužuje kako želi, već se pita Vlada Republike Srbije. Znači, potrebna je poprilično velika dokumentacija. Mi tu dokumentaciju nemamo. Samo imamo Predlog zakona, gde Srbija daje garanciju da ukoliko "Elektroprivreda Srbije" ne servisira zajam od 16 miliona evra prema KFW, zajmodavac iz inostranstva može svoje potraživanje da naplati tako što će da se obrati Vladi Republike Srbije, a ona će ili iz budžeta ili jednostavno da pusti niz doboš površinski kop "Tamnava - Zapadno polje", a to je predmet celokupne koprodukcije koja je napravljena sa KFW, čitaj ga kako god hoćeš, pošto je neki investicioni fond, tu mogu da budu i neki sa "ić" na kraju prezimena. Vidite kako se vidi kontinuitet jednog delovanja. On je krenuo 2003. godine, da se sada ne vraćamo na to ko je bio ministar energetike i rudarstva, ali nezaobilazno je da kažemo da je kompletan DOS u ovoj koprodukciji. On je toliko devalvirao položaj i značaj i SRJ, i državne zajednice i Republike Srbije da jedan investicioni fond iz inostranstva, koji će verovatno na lizing da obezbedi rudarsku opremu i da ostvari neku beneficiju i stratešku poziciju u našoj Elektroprivredi, a ovo je drugi ili treći zakon koji danas razmatramo koji ima nekih dodirnih tačaka sa Elektroprivredom Srbije. Podsetiću vas da smo pre tri sata takođe pričali o jednom zakonu, pa je tamo bilo – Elektroprivreda i Elektromreža. Nešto se tu muva, postoji veliko interesovanje za energetski sektor u Republici Srbiji. Kao što sam na početku rekao, verovatno u celokupnom ovom tekstu istinu predstavlja da postoji neka potreba za modernizacijom mehanizacije površinskog kopa "Tamnava - Zapadno polje" i tu se završava sa istinom, a ovo drugo možemo samo nepogrešivo da predvidimo o čemu se radi. Još jedna stvar, gospodine predsedniče, kao iskrenom borcu za istinu i pravdu moram da vam kažem da je ovaj predlog zakona došao u Narodnu skupštinu 24. marta 2006. godine, da je predloženo da se donese po hitnom postupku. Samo da vas podsetim, gospodine predsedniče, da kada je Narodna skupština donosila Zakon o kontragaranciji, takođe povodom ovog KFW, takođe je bio hitan postupak. Kada je donet Zakon o prestanku važenja zakona o davanju kontragarancije takođe je bio hitan postupak. I sada se predlaže hitan postupak i to stoji u obrazloženju, razlozi za donošenje zakona po hitnom postupku, a moram da vam kažem da procenjenih efekata povodom ovog zakona i te procene uopšte nema u ovom predlogu zakona, što znači da verovatno predlagač zakona nije ni pravio analizu i verovatno nema neku studiju koja bi pratila opravdanost jedne ovakve investicije i ne zna kakve su efekti od ovoga, jer u stvari njega i ne interesuju efekti, takav je nalog došao sa strane, nalog mora da se bespogovorno izvrši, vi radikali ćete malo da se bunite, 126 postoji, to je najveći domet ekspertskog znanja. U razlozima za donošenje zakona po hitnom postupku između ostalog stoji da su ispunjeni uslovi iz člana 161. i da to proizilazi iz činjenice da je uslov za povlačenje sredstava po zaduženju kod nemačke finansijske organizacije do 16 miliona evra izdavanje garancije Republike Srbije, kako bi "Elektroprivreda Srbije", kao zajmoprimac a ujedno i korisnik zajma, što pre počela da koristi sredstva po ovom zajmu. Znači, hitan postupak počinje praktično od kada je došao DOS na vlast, aktivnosti 2003, 2004, 2005. i evo opet hitno u 2006. godini. Šta može da se kaže za ovo što je jedino istina u naslovu zakona, a to je verovatno neka potreba površinskog kopa "Tamnava - Zapadno polje" za osavremenjivanjem – radi se o klasičnom komercijalnom kreditu. Na mnogo veće iznose završavaju se komercijalni aranžmani. Ovde se traži garancija Republike Srbije, jer Srbija treba da garantuje kada dođe do rasturanja Elektroprivrede i našeg sistema; onaj ko je prvi stavio čarapu na glavu, u vidu KFW, mora da ima zagarantovanu prednost. E pa vi saučestvujte u tome, radikali ne žele.
Samo da podsetim da su ovaj zakon o garanciji, kao i nekoliko zakona o kontragaranciji uvršteni u dnevni red glasovima narodnih poslanika, jer su traženi po hitnom postupku, a kao što znate, o zahtevu za hitan postupak odlučuje isključivo predlagač. Reč ima narodni poslanik Rajko Baralić.
Zamoljen samo od nekoliko inženjera iz "Tamnave - Zapadno polje" da kažem nešto. Dakle, ovaj aranžman ima svoju predistoriju. Podsećam vas da je 3. oktobra 2000. godine u izveštaju koji je slao pukovnik, a sada pokojni general Boško Buha, stajalo da je stanje redovno u "Tamnavi - Zapadno polje", a za to vreme veliki broj ljudi je fizički onesposobljavao postrojenje "Tamnava - Zapadno polje". Sada da ne objašnjavam zašto, to su poznati događaji. To je jedan od ključnih događaja koji je prethodio 5. oktobru. Postoji zapisnik u vezi sa nastalom štetom, u vezi s tim dešavanjem, koja je procenjena tada na sedam miliona maraka. Dakle, kasnije je došlo do konvertovanja novca u evre. Glasaćemo za ovu kontragaranciju zato što je neophodno da Srbija ovo postrojenje ima u kondiciji potrebnoj da obezbedi sve ono što je Srbiji potrebno kada je energija u pitanju, ali sam takođe dužan da ovde kažem i da se prosto zna kakva je to cena, ne sporeći i ne ulazeći u polemiku ni sa kim u vezi sa tim. Moja obaveza je bila i obećao sam da to kažem i izvinjavam se, gospodine predsedniče, što sam zloupotrebio amandman, mogao sam po Poslovniku. Dakle, ovaj aranžman ima predistoriju. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Hvala vama na spremnosti da kažete podatke koje znate. Bio sam 4. oktobra uveče i nisam znao za te podatke i ne znam ni sada da li su i koliko su tačni, ali vi ste preneli podatke koje ste vi dobili. Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Paja Momčilov. Odbor za finansije predlaže da se ovaj amandman ne prihvati, a Vlada i Zakonodavni odbor da se amandman odbije. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Goran Cvetanović. Odbor za finansije predlaže da se ovaj amandman ne prihvati, a Vlada i Zakonodavni odbor da se amandman odbije. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Zlatko Radić. Odbor za finansije predlaže da se ovaj amandman ne prihvati, a Vlada i Zakonodavni odbor da se amandman odbije. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zlatko Radić.
Dame i gospodo narodni poslanici, na osnovu člana 145. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, u ime SRS podneo sam amandman na Predlog zakona o davanju garancije Republike Srbije nemačkoj finansijskoj organizaciji KFW po zaduženju JP "Elektroprivreda Srbije" za finansiranje Projekta za nabavku rudarske opreme za potrebe površinskog kopa "Tamnava - Zapadno polje". Predloženim amandmanom zahtevam brisanje člana 5. ovog zakona, a iz razloga što SRS i ja lično nismo za dodatno zaduženje građana Srbije, jer ste ih već previše zadužili i učinili im život nepodnošljivim. Mi jesmo za modernizaciju naše lepe Srbije i površinskog kopa "Tamnava - Zapadno polje", ali ovo što predlažete, da se EPS zaduži za novih 16 miliona evra, direktno će uticati na povećanje cene električne energije koju će plaćati siromašniji građani Srbije koji već odavno nemaju sredstva ni za osnovne životne potrebe. To nije kraj, jer ste već planirali da te resurse prodate budzašto svojim kumovima ili kumovima onih koji su vama pomogli da dođete na vlast.
Hvala vam mnogo, gospodine Radiću. Još neko po amandmanu? (Ne.) Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Tomislav Penezić. Odbor za finansije predlaže da se ovaj amandman ne prihvati, a Vlada i Zakonodavni odbor da se amandman odbije. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Tomislav Penezić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ceneći vaše vreme neću čitati uvodni deo, niti ceo član na koji sam podneo amandman. U stvari, neću citirati zakon, ali ću član citirati. To je član 6, a zakon ima pet članova. Verujte da je moj amandman vrlo logičan. Pod pretpostavkom da će prihvatiti sve amandmane Vlada, njen predstavnik, onda je normalno da prihvati i ovaj amandman na član 6. koji glasi - briše se, a član 6. kaže ovako: "Ovaj zakon stupa na snagu osmog dana od dana objavljivanja u Službenom glasniku Republike Srbije". Logika je u tome, ako se svi prihvate da se brišu, onda nema šta da se objavi. Logično je i to da, što su pričali moji prethodnici, ovaj zakon utiče direktno na standard građana. Ovde sam podvukao i vrlo kratko ću vam citirati da je jedan od uslova zaduživanja kod ovakvih, kaže, finansijskih institucija i povećanje cene električne energije koje sve teže izdržavaju i privreda i stanovništvo. To je jedan citat, a izvinjavam se što vam oduzimam vreme. Ali, šta preporučiti građanima koji sve teže žive i ne mogu da plate struju? Jedino mogu odavde da kažem, kada bih bio neki demagog, kao što je bilo nekih koji su bili u Vladi, i to njeni vrlo visoki funkcioneri sa južne pruge, on je preporučivao da njegov patent se uzme i da se nabave burad i da se bacaju računi od struje, kaže, u burad i da se ne plaća struja. Međutim, to ne govorim odavde niti mi pada na pamet, jer on je izgovorio jednu predizbornu laž, a ja to ne smem da kažem. Samo kažem da mi je žao što građani moraju da podnose ovoliki teret finansijski, plaćajući visoke račune, a žao mi je i rudara koji rade u tom rudniku o kome je ovde reč. Međutim, zaduživanje nije dobro nikad, ko duguje on i pati. Hvala.
Hvala vam, gospodine Peneziću. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Kao što sam malopre morao da ukažem narodnom poslaniku kolika nam je zemlja, takođe moram, na moju veliku žalost, da i vama ukažem da vaše objašnjenje nije logično. Za slučaj kada bi Vlada prihvatila sve amandmane koje ste predložili da se brišu, nije sporno da ostane ovaj amandman. To vam je potpuno jasno. Dakle, to bi bila prava logika. Tu smo da branimo logiku i činjenice. Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača želi da da završnu reč? (Ne.) Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 18. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O DOPUNAMA ZAKONA O ZADRUGAMA Primili se izveštaj Zakonodavnog odbora. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto na Predlog zakona nisu podneti amandmani, pre nego što zaključim pretres u pojedinostima, pitam da li predstavnik predlagača želi da da završnu reč, na osnovu člana 142. Poslovnika Narodne skupštine? (Ne.) Hvala. Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu i u celini. Poštovani narodni poslanici, pošto je Narodna skupština obavila raspravu o svim tačkama dnevnog reda, na osnovu člana 85. stav 3. Poslovnika, određujem ponedeljak 17. april 2006. godine, u 10,00 časova, kao dan za glasanje o svim tačkama dnevnog reda Druge sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2006. godini. Onima koji slave Uskrs po međunarodnom kalendaru želim, naravno u ime svih vas, srećan Uskrs. Naravno, nadam se da ćete iskoristiti do ponedeljka vreme da se odmorite ili da pomognete svojim sugrađanima da se odbrane od poplava. Hvala vam. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Druge sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije, u 2006. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, sednici prisustvuje 120 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da su u sali prisutna 102 narodna poslanika, odnosno da postoje uslovi za početak radnog dana. Nema obaveštenja o sprečenosti narodnih poslanika da prisustvuju sednici. Pošto je Narodna skupština obavila raspravu o svim tačkama dnevnog reda ove sednice preći ćemo na odlučivanje i to u 11,00 časova, do tada dajem pauzu. Hvala vam.