Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo sa radom Petog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2011. godini. Na osnovu službene evidencije ima nas 90, a da bismo tačno utvrdili kvorum u sali, molim da ubacite kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema. Obaveštavam vas da nas ima 86, što znači da postoje uslovi za rad, kao i da je i sprečen da sednici prisustvuje narodni poslanik Miletić Mihajlović. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam pozvala da današnjoj sednici, pored predstavnika predlagača Snežane Samardžić-Marković, ministra omladine i sporta, prisustvuju Ivana Kovačević, državni sekretar u Ministarstvu omladine i sporta, Snežana Klašnja, pomoćnik ministra omladine i sporta, Borivoje Janković, šef Odseka za strateške normativne poslove međunarodne saradnje mladih u Ministarstvu omladine i sporta i Dragana Glišić, šef Odseka za upravljanje kadrovima i usklađivanje rada unutrašnjih jedinica u Ministarstvu omladine i sporta. Nastavljamo sa radom i prelazimo na pretres u pojedinostima prve tačke dnevnog reda - PREDLOGA ZAKONA O MLADIMA. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici Tomislav Nikolić, Jorgovanka Tabaković, Zoran Antić, Veroljub Arsić, Zoran Babić, Igor Bečić, Jelena Budimirović, Stefan Zankov, Oto Kišmarton, Milan Knežević, Saša Maksimović, Zoran Mašić, Predrag Mijatović, Ljiljana Miladinović, Borislav Pelević, Mileta Poskurica, Gojko Radić, Mićo Rogović, Vučeta Tošković, Dragan Čolić, Dragan Šormaz, Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Aleksandra Jerkov, Olena Papuga, Radovan Radovanović, Gordana Paunović-Milosavljević, Donka Banović, Milica Vojić-Marković, Milan Dimitrijević, Dušanka Plećević, Elvira Kovač, Balint Pastor, Laslo Varga, Arpad Fremond, Paja Momčilov, Zlata Đerić, Srđan Spasojević, Miroslav Markićević, Milovan Radovanović, Gordana Rajkov, Meho Omerović, Munir Poturak, Bajram Šehović, Slađan Mijaljević, Bojan Đurić, Marija Bugarčić, Kenan Hajdarević, Lidija Dimitrijević, Marina Toman, Aleksandar Pejčić, Aleksandar Martinović, Tomislav Ljubenović, Marko Milenković, Radica Jocić, Nemanja Šarović i Dragan Stevanović, kao i amandman Odbora za omladinu i sport. Primili ste Izveštaj Odbora za omladinu i sport i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na naslov Predloga zakona amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Aleksandra Jerkov, Olena Papuga, Radovan Radovanović. Vlada iOdbor za omladinu i sport su prihvatili amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Paunović-Milosavljević. Da li neko želi reč? Reč ima narodna poslanica Radica Jocić.
Koleginica Gordana Paunović-Milosavljević podnela je amandman na član 1. stav 1. Predloga zakona, koji glasi: "ovim zakonom uređuju se mere i aktivnosti koje preduzimaju Republika Srbije, autonomne pokrajine i jedinice lokalne samouprave, a koje imaju za cilj unapređivanje društvenog položaja mladih i stvaranja uslova za ostvarivanje potreba i interesa mladih u svim oblastima koji su od interesa za mlade". Amandmanom se traži da se u članu 1. stav 1. posle reči: "imaju za cilj" dodaju reči: "sistemsku brigu institucija o mladima".Vlada je amandman odbila iz razloga što smatra da je necelishodan. Cilj poslaničke grupe SRS je da o populaciji mladih sistemsku brigu vode državni organi, a ne nevladine organizacije i različita udruženja čije je formiranje predviđeno ovim predlogom zakona. SRS smatra da o ovoj važnoj oblasti država mora da vodi brigu i preuzme odgovornost, jer su mladi, kao što je ovde više puta istaknuto, budućnost i društva i države i njihovi problemi moraju biti realno sagledani sa svih aspekata, a ne samo sa aspekta aktivizma mladih u udruženjima i nevladinim organizacijama. Hvala.
Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić-Marković i Milan Dimitrijević. Da li neko želi reč? Izvolite.
Gospođo predsednice, gospođo ministar, dame i gospodo narodni poslanici, DSS je podnela 25 amandmana na Predlog zakona koji ima 29 članova. Očigledno je da mi koncepcijski imamo potpuno drugačije viđenje kako treba da izgleda zakon za mlade, od vas. Mi smo tu koncepciju izložili kada smo govorili u načelu. Ovim amandmanima smo pokušali da popravimo ono što ste vi predložili, zato što smatramo da, kada bismo se borili za koncepciju koju smo predložili, mi bismo morali da izbrišemo sve ove članove. Naši amandmani idu u pravcu popravljanja ovog predloga koji ste vi nama predložili. U članu 1. stav 1. koji glasi: "ovim zakonom uređuju se mere i aktivnosti koje preduzimaju Republika Srbije, autonomne pokrajine i jedinice lokalne samouprave, a koje imaju za cilj unapređivanje društvenog položaja mladih i stvaranje uslova za ostvarivanje potreba i interesa mladih", vi dalje kažete: "u svim oblastima koje su od interesa za mlade", a mi upravo brišemo ove reči. Ne znam koje su to oblasti koje nisu od interesa za mlade. Mislimo da su mladi vrlo važna i ključna grupa, ako mogu tako da kažem, za ovo društvo, pre svega zato što smo mi još uvek dužni da o njima brinemo, bar u onom uzrastu kada su adolescenti, u smislu toga da pravimo državu koja ostvaruje njihova ljudska prava. Nema te oblasti u kojoj njihova ljudska prava nisu ugrožena, ako država to ne uredi, počev od obrazovanja, počev od polja zapošljavanja, počev od zdravstvene zaštite, socijalne zaštite, sporta, slobodnog vremena. Dakle, mi mislimo da ne postoji oblast za koju mladi nisu zainteresovani i zato mislimo da je u redu da sasvim izbrišete ovo "u svim oblastima koji su od interesa za mlade". Sve oblasti su od interesa za mlade. Hvala vam.
Na član 2. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Donka Banović. Vlada i Odbor za omladinu i sport su prihvatili amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Dušanka Plećević. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Dušanka Plećević. Izvolite.
Ovim amandmanom koji sam podnela ispred SRS pokušala sam da popravim tekst stava 1. člana 2. ovog akta, koji su poslanici pravnici u načelnoj raspravi nazvali pravnim okvirom, popisom načela, deklaracijom i slično. Predložila sam da se posle reči "usmerene na poboljšanje" dodaje zapeta i reč "zaštitu", tako da ceo stav treba da glasi: "Omladinska politika je ukupno svih mera i aktivnosti državnih organa ustanova, udruženja i drugih subjekata koji su usmerene na poboljšanje, zaštitu i unapređenje položaja mladih". Pod pojmom "zaštita" podrazumevaju se sve one zakonske mere koje treba preduzeti kako bi se mladi ljudi zaštitili od svih negativnih uticaja, kao što su zaštita od droga, prodaja alkoholnih pića mladim ljudima, zabrana prikazivanja filmova koji sadrže nasilje za mlade i decu ispod 16 godina života, lošeg uticaja medija na mlade, posebno forsiranje negativnih likova kao idola preko raznih nekvalitetnih muzičkih emisija i rijaliti programa i slično. Pod zaštitom u širem smislu podrazumeva se adekvatan i svima dostupan obrazovni sistem, zdravstvena zaštita, naročito omladine posle 26 godine života koja nema ona prava u zdravstvenoj zaštiti koja imaju ostali mladi. I ono što je od suštinskog značaja za imanje kakve takve perspektive, zaštita u oblasti zapošljavanja i zaštita zaposlenih malobrojnih mladih ljudi od poslodavaca. Narodni poslanici su dobili od odeljenja za informativno-istraživačke i bibliotečke poslove Skupštine Srbije uporedni pregled zakona i drugih akata o mladima, u nekim zemljama Evrope kao i u zemljama, odnosno republikama bivše SFRJ. Tako smo videli da u tim zemljama ima više o zaštiti mladih u njihovim aktima i planovima, nego što ga imamo mi predlogom ovog akta, koga vi nazivate zakonom. Pitala sam neke mlade ljude koji su pratili televizijski prenos rasprave u načelu - da li su razumeli šta će se poboljšati u njihovim životima, kada se usvoji i počne da primenjuje ovaj zakon? Nisu znali da mi odgovore, jer ništa konkretno nisu čuli. Kada su mene pitali to isto, kako sam ja razumela, šta će ovaj zakon kvalitetno doneti njihovim životima, odgovorila sam im isto što i oni meni – ništa konkretno, osim fraza da je cilj održiv i institucionalni okvir, piradiminalna struktura državnog sektora itd, u načelnoj raspravi bi smo to čuli, kao i fraza da će se ovim zakonom urediti efikasno i skladno funkcionisanje pitanja koja su od posebnog značaja za ovu oblast itd, kako je navedeno u obrazloženju ovog zakona. Po svojoj suštini, ovo se i ne razlikuje mnogo od Nacionalne strategije za mlade, s obzirom da se ne zna kakve će sankcije snositi oni koji ne sprovode ovaj zakon kada on bude stupio na snagu. Praktično, neće nikoga obavezivati da ga primenjuje i to svejedno neće promeniti u suštini položaj mladih u Srbiji koji je bio i pre donošenja ovog zakona.
Gospođo ministar, imate reč. Izvinite, gospođo ministar, samo pre nego što vam dam reč, htela bih da vas zamolim da svi ponovo stavimo kartice da bismo videli kako funkcioniše sistem. Ne utvrđujemo kvorum, nego prosto da vidimo, očigledno ima nekih problema. Gospođo ministar, imate reč. Izvolite.
Hvala, gospođo predsedavajuća. Naravno, mi smo imali u vidu mogućnosti zaštite mladih, pošto je to svakako nešto što je u interesu cele države i ovog parlamenta i pojedinačnih parlamentarnih klubova, ali svakako i Ministarstva koje brine o mladima. Međutim, u našoj ingerenciji nije bezbednost mladih, zato što je ona u ingerenciji nekih drugih ministarstava. Sada ću vam izlistati koji su zakoni oni koji se bave upravo ovim pitanjima o kojima ste govorili, pa shodno tome nije potrebno da se posebno apostrofira u zakonu o mladima. Npr, ova pitanja koja su za inspekcijsku službu za radno vreme kafića, oni se bave Zakonom o lokalnoj samoupravi, u članu 20. Zakona o lokalnoj samoupravi opisana je nadležnost opštine. Potom, Zakonom o zaštiti potrošača takođe ove teme o kojima vi govorite, imamo u članu 49. i 51. oko pitanja alkoholnih pića itd. Imamo Zakon o oglašavanju koji takođe reguliše zaštitu mladih od ovakvih negativnih uticaja, kao i npr. Zakon o duvanu i Zakon o komunalnoj policiji, pa shodno tome nismo smatrali da je potrebno da opterećujemo ovaj zakon svim tim elementima. Ono što mogu sa sigurnošću da vam garantujem, Ministarstvo nema uticaja, niti će imati uticaja na uređivačku politiku pojedinih medija. Hvala.
Zahvaljujem. Gospođo Plećević, vi biste od vremena grupe?
Da. Ovde sam govorila o zaštiti, a ne o bezbednosti. Vi ste rekli – bezbednost mladih je regulisana nekim drugim zakonima. Govorila sam o zaštiti, a ne o bezbednosti. Ako imamo sve ove zakone koje ste pobrojali, onda je pitanje – šta onda reguliše ovaj zakon? Onda on nama nije potreban. To sam htela da kažem.
Gospođo ministar, imate reč. Izvolite.
Pitali ste šta reguliše ovaj zakon, budite ljubazni, pa pročitajte, a i sami ste rekli šta reguliše ovaj zakon. Između ostalog, to je omladinski aktivizam i institucionalna briga o mladima. Svakako, osiguravanje da će biti finansirane pojedine omladinske aktivnosti kroz institucije sistema, a naravno i kroz udruženja građana.
Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić-Marković i Milan Dimitrijević. Gospođa Vojić-Marković.
Hvala, gospođo predsednice. Gospođo ministar, dame i gospodo narodni poslanici, gospođa ministar mi je dala šlagvort za ovo što želim da kažem. Velika je dilema da li Srbiji treba zakon za mlade, ako smo odvojili sve ove oblasti u kojima treba zakon i država da štite opšta prava mladih, koja su inače definisana i u Ustavu. Naveli ste neke od zakona. Imamo Zakon o osnovama sistema i obrazovanja koji će se sada menjati, pa Zakon o porodici, pa o zdravstvenoj zaštiti, pa udruženjima građana, ovaj zakon debelo ulazi u oblasti i udruženja građana, koji je već donet koji se već bavi ovom tematikom, pa o zabrani diskriminacije, o sportu, o radu, o maloletnim učiniocima krivičnih dela i krivično-pravnoj zaštiti maloletnih lica. Dakle, moramo da razlučimo dve stvari. Ovo su samo zakoni koji se odnose na odbranu onih opštih prava mladih ljudi, koji su definisani našim posebnim zakonima i Ustavom kao krovnim zakonom, ali ostaje još uvek položaj mladih i smatram da ovaj zakon treba da se zapravo bavi položajem mladih, ako već treba da bude donet u ovakvom obliku kakav jeste. Dakle, to je ono pitanje koje smo otvarali u načelnoj raspravi, da li zaista Srbija spada u red onih država koje misle da se ovakvim jednim zakonom potpuno pokriva oblast zaštite mladih ljudi i ispunjavanje njihovih prava, poboljšanje njihovog položaja i učestvovanja u kompletnom društvenom životu ili treba da pogledamo i onaj drugi deo onih država koje su donele zaista veliki broj zakona, koji štiti prava mladih, ali sa druge strane nemaju jedinstven zakon koji se tiče samo mladih, koji se zove zakon o mladima ili slično kako su donele neke druge države. Ali, da se vratimo na ovaj član 2. stav 3. koji je DSS podnela amandmanski. Vaš stav 3. u originalu glasi – omladinsku politiku u oblastima omladinskog sektora sprovodi ministarstvo nadležno za poslove omladine, u daljem tekstu ministarstvo, sprovođenjem strategije i drugih programskih dokumenata iz oblasti omladinske politike i koordiniranjem aktivnosti na njihovom sprovođenju, uz učešće organa nadležnih za posebne oblasti u omladinskom sektoru i svih drugih subjekata omladinske politike, u skladu sa ovim zakonom. Prilično komplikovano. Mi smo pokušali to da drugačije kažemo – omladinsku politiku u oblasti omladinskog sektora sprovodi ministarstvo nadležno za poslove omladine, u daljem tekstu ministarstvo, u skladu sa strategijom i drugim dokumentima iz oblasti omladinske politike. Ministarstvo usklađuje aktivnosti u ukupnom sprovođenju, uz učešće organa nadležnih za posebne oblasti u omladinskom sektoru i svih drugih subjekata omladinske politike, u skladu sa ovim zakonom. Prosto, mislimo da je ovo više u duhu zakona, ovog predloga kakav ste vi dali, i opet ostaje to otvoreno pitanje – da li se ovim zakonom ulazi, dakle, ako ostanemo na stanovištu da je on takav kakav jeste dat i potreban, da li se njim ulazi u oblasti zakona o udruženjima građana, jer ova oblast je, sećam se jako dobro, zato što sam pisala amandmane koji se upravo tiču zaštite dece i mladih ljudi, ova oblast je pokrivena kako-tako, ja nisam zadovoljna kako je pokrivena, ali je pokrivena u tom zakonu. Ponovo ostaje pitanje, koje je gospođa Plećević otvorila, mi zaista kao društvo, u ovom zakonu i u zakonima koje smo doneli ranije, koji treba da se tiču bezbednosti zaštite dece od alkohola, narkotika, droge i svega ostalog, možda jesmo uradili posao time što smo ih doneli, ali se ti zakoni debelo ne primenjuju. Imam kod sebe jedno istraživanje, koje je jako dobro i koje mislim da svako od nas mora da zna, to istraživanje kaže da jedna četvrtina školske dece uzrasta 16 godina, što je skoro 25%, 24,9% redovno konzumira alkohol, odnosno, navela je, da je u toku života 40 ili više puta pila alkohol. To istraživanje je evropsko istraživanje. Uradilo ga je Ministarstvo zdravlja i Institut za javno zdravlje Srbije. učestvovalo je 6.500 učenika prvog razreda srednjih škola iz gradskih i seoskih sredina. Dakle, neosporno ovom temom moramo da se bavimo. Vi kao resorni ministar koji se bavi omladinom i te kako mora da bude zainteresovan za ovu oblast. Pravo da vam kažem, gospođo ministar, od vas očekujem da kada god se ovakva istraživanja objave, vi učestvujete u tim raspravama i govorite u korist toga, da ova država mora da se pozabavi zaštitom svojih mladih. Hvala.
Gospođo ministar imate reč. Izvolite.
Hvala, gospođo predsedavajuća. Naravno, to istraživanje koje ste vi pomenuli jeste, kao što ste i sami citirali, radilo Ministarstvo zdravlja. Ako mislite da mi nismo u konsultacijama sa Ministarstvom zdravlja, moraću da vas razuverim, jer oni takođe imaju posebnu strategiju zdravlja mladih, koju su radili zajedno sa nama. Ovaj zakon, kao što sam rekla u samom uvodu, a možda niste zapamtili, pa ću ponoviti. U ekspozeu sam rekla da ovaj zakon ima ambiciju jedino da koriguje ona mesta koja se uopšte u drugim zakonima ne bave konkretno omladinom. Zato nismo imali, citiraću vas – ambiciju da potpuno pokrivamo položaj mladih, zato što Ministarstvo omladine i sporta, kao što rekoh, ima veoma mali broj zaposlenih i ne može potpuno da pokriva položaj mladih. Još jednom ću se vratiti na to, zašto Ministarstvo, odnosno Vlada nisu prihvatili vaš amandman. I sami ste rekli da je to samo različita definicija, pa kada već različito definišemo istu stvar, zaista su samo nijanse u pitanju. Odlučili smo se da uvažimo 2.500 mladih ljudi koji su učestvovali u pisanju ovog zakona. Takođe, ne bih ulazila u raspravu – da li je u 21. veku potreban zakon o mladima ili nije. Vi objašnjavajte svojim mladima zašto smatrate da taj zakon nije potreban. Ako mislite da je Nemačka toliko dobra, dobar primer, molim vas da počnete da zagovarate, kao poslanički klub, ono što i naš poslanički klub zagovara, a to su evropski standardi i ulazak Srbije u EU. Hvala.
Ko će prvo od vas dvoje? Gospođa Milica Vojić-Marković. Izvolite.
Replika. Hvala, gospođo predsednice. Gospođo ministar, ne bi bila nekorektna kao što ste vi ovog trenutka i izvrtala vaše reči, jer sam vrlo precizno rekla da ostaje dilema – da li je potreban zakon u 21, 23. ili 25. veku, nema veze. Prosto, ovaj zakon ovakav kakav ste vi dali, svako bi se postideo. Ovo nije zakon za 21. vek, gospođo ministre. Moje reči nisu bile da ne treba zakon, nego dilema da li ovakav zakon ima smisla ili nema. Ovakav zakon, ako već hoćete da vam kažem do kraja, ovakav zakon apsolutno ništa ne znači u životima mladih, niti taj podatak. Zašto ne znači? Zato što on ništa neće promeniti u njihovim životima. Regulišete nešto što već postoji. Legalizujete nešto što već postoji. Postoji ova kancelarija za mlade. Postoji voluntarizam mladih, u nevladinim sektoru, partijskom sektoru i svuda. Vi samo legalizujete nešto i opisujete nešto što već postoji. Sa druge strane, zagovaram da društvo zaista mora da bude odgovorno prema svojim mladim. Trudim se, a i moja poslanička grupa, da to vrlo precizno kažem. Mislim da me mladi razumeju. Mislim da treba da vodim računa o njihovoj nezaposlenosti. Mislim da me razumeju, jer oni znaju da su ona kategorija koja je najviše nezaposlena. Najmanje zaposlena kategorija su vam mladi. Razumeju me kada im kažem da su im školarine ekstremno skupe, a da ne čujem Ministarstvo sporta da kaže – tako je, skupe su. Moramo svi zajedno da se potrudimo da budu jeftinije. Ne čujem vas kada govorite o tome. Ne čujem vas, imam ovde novinske članke o tome i nigde ne piše Ministarstvo sporta, piše samo Ministarstvo zdravlja. Ne čujem vas. To što ste se vi možda negde trudili, to ne piše. Ne piše, gospođo ministar, a i slabo se čujete. Nemojte, molim vas da izvrćete moje reči, da ne bismo bili nekorektni – i ja prema vama, a i vi prema meni. Hvala vam.
Ministarka Marković-Samardžić.
Hvala, gospođo predsedavavajuća. Kada već želite da čujete moje reči – treba mladi da budu više zaposleni, treba da se smanje školarine, treba da bude još bolja zaštita zdravlja u skladu sa mogućnostima budžeta. Ne samo to, ne samo što govorimo, mi već nešto preduzimamo. Kancelarije za mlade su otvarane, iako nije postojala zakonska osnova. Sada dajem priliku da se te zakonske osnove ustanove. Na osnovu statuta opština su osnivane, gde se takođe Ministarstvo omladine i sporta potrudilo, da stalne konferencije gradova i opština ponudi najbolje reči, kako bi se formulacije napravile u statutima opština. Drago mi je što u Srbiji na osnovu dobre volje može nešto da se uradi. Mi sada samo, kao što ste s pravom rekli, legalizujemo tu situaciju, da bi ona imala održivost. To je ono što je takođe bitno u Srbiji.
Narodni poslanik Aleksandar Pejčić ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženo predsedništvo, ministarka, predstavnici Vlade, nisam hteo da se javljam po ovom amandmanu, ali ste mi vi dali šlagvort, gospođo ministarka. DSS je napisala veliki broj amandmana, 25 kao što ste čuli od moje uvažene koleginice gospođe Milice Vojić-Marković i očekivali smo da ćete prihvatiti veći broj amandmana, a prihvatili ste samo naša tri amandmana. Inače, mi smo hteli, u suštini da promenimo tekst zakona, jer smatramo da ovaj zakon o mladima i nije dobar zakon. Mi smo i u raspravi u načelu govorili da je ovo jedan pamflet te deklaracije, kako je rekao i vaš jedan poslanik, da se radi o jednoj deklaraciji. Dakle, mi smo hteli ovaj zakon da uozbiljimo i ništa više. Kad je reč o DSS i njenoj politici prema EU, vi dobro znate, javnost dobro zna da se DSS i te kako zalaže da Srbija uđe u EU, ali sa KiM i to je vododel između vas i nas. Mi prihvatamo KiM kao sastavni deo Republike Srbije, a za vas ne znam, verujte mi. Zahvaljujem.
Narodni poslanik Milan Dimitrijević.
Zahvaljujem gospođo predsednice. Dakle, ja ću govoriti o nečemu što su dve poslanice pomenute. Dakle, gospođa Milica Vojić-Marković i gospođa Dušanka Plećević. Gospođo ministar, vidite koliko deklarativnost može da bude prazna kategorija. Deklarativnost u vašem zakonu je, čini mi se, alfa i omega celog zakona. Imate dva zakona iz oblasti zdravstvene zaštite. Zakon o zdravstvenojzaštiti i zakon o zdravstvenom osiguranju. U tim zakonima su osnovna prava u nekim segmentima uskraćena mladima. Unazad dve, tri godine određene državne ustanove govore o tom problemu, uskraćenosti prava na zdravstvenu zaštitu mladih i studenata, u pojedinim segmentima zdravstvene zaštite. Ministarstvo zdravlja je resor vaše stranke bilo. Vi ste ministar omladine i sporta. Taj problem se ne čuje u javnosti, ne rešava se problem, a problem je ozbiljan. Prema tome, lepo je napisati nešto o zakonu, ali mora postojati komunikacija među onim ljudima koji sprovode zakon. Ne mogu uredbe dirogirati zakon, ne može biti briga o mladima, a uskraćivati im se osnovna prava. To je sudbina ovog zakona, nema komunikacije, nema sprovodljivosti, u stvari iza svega toga stoji jedna nebriga Vlade za mlade.
Narodni poslanik Mirko Čikiriz ima reč.
Očekivao sam da će i kod ovog zakona postojati neke uopštene primedbe i da će se pokušati da ono što je zaista dobro urađeno, mešanjem raznoraznih tema koje nemaju dodirnih tačaka, poput teme KiM itd, pokušati da devalvira nešto što je prošlo širok krug javne rasprave uz puno učešće mladih i same primedbe, da je zakon, imali smo primedbu da je zakon preglomazan. Sad da je zakon kratak itd. Zakon je dobar ili loš. Ovo je dobar zakon, a on samo zavisno od toga koju oblast reguliše i na način na koji reguliše i da li unapređuje ili unazađuje postojeće stanje, sa tog aspekta treba ceniti kvalitet zakona. Ovaj zakon poboljšava postojeće stanje. Ono što postoji već u društvu on ga institucionalno rešava i povezuje. Onda imamo amandman u kome se kaže, umesto koordiniranje, da postoji usklađivanje. Mislim da je to pleonazam. Koordinacija je usklađivanje. Ne znam, umesto sprovođenja strategije stoji u skladu sa strategijom. Pa, čim se sprovodi strategija, onda je i u skladu sa strategijom. Kaže se za član 2, stav 3. da je preglomazan zato što povezuje strategiju, dokumente, omladinsku politiku sa organima nadležnim za sprovođenje politike u omladinskom sektoru itd. Mislim da zaista, sve zakone koji nemaju dodira, ne znam sa nekim drugim oblastima politike, ne treba na taj način prezentovati javnosti, jer zaista može se, ako se dopusti da se ovako iznose paušalne kvalifikacije, može se kod ljudi koji nisu upućeni u samu sadržinu i smisao ovog zakonskog teksta, steći utisak da se radi nešto što nema smisla. Ovo što se radi ima puno smisla, punog državnog i institucionalnog smisla i naravno da bi svako od nas želeo da i to može da se stavi u ovaj zakon, da se napiše, svi mladi moraju odmah po završetku školovanja dobiti posao. Svi mladi treba da imaju plate prosečne od 5.000 eura. Svi mladi treba da dobiju stan. Svi mladi treba u prvoj godini bračnog života, ako odluče da imaju dete, da imaju i dete, a ako odluče da imaju blizance ili trojke, da imaju i to. Znači, zaista, položaj mladih zavisi pre svega od politike, sveobuhvatne politike jedne države. Ova država ide u smeru evropskih integracija uspostavljanja evropskih standarda jer su oni u današnjem civilizacijskom svetu najviši standardi i standardi koji pružaju najviše šansi za mlade. To se ne može regulisati nijednim zakonom, makar to bio zakon koji se zakon o mladima, već sveobuhvatno politikom jedne države i zbog toga SPO takvu politiku podržava. Hvala.
Narodni poslanik Željko Ivanji ima reč.
Zahvaljujem. Zarad istine važno je reći da nikad nisam rekao da je ovaj zakon deklaracija, već da ga možete nazivati deklaracijom, to je vaše pravo, ali za razliku od legalista, vrlo dobro razumem razliku između zakona i deklaracije. Ovaj zakon, odnosno u ovom zakonu je dobro što nema sankcija, jer sankcije su predviđene drugim zakonskim normama i drugim zakonima. To je razlika u odnosu na nemački zakon. Mi, hvala Bogu, imamo regulisane oblasti u drugim zakonima, predviđanje sankcija i u oblasti zaštite mladih ljudi. To je dobro, ponavljam još jednom, što mi ovde nemamo sankcije. Tu može samo da se navede primer deklaratornosti normi ovog zakona, imajući u vidu, da upravo te norme definišu mlade ljude kao posebnu i posebno važnu grupu ljudi u ovoj državi. Ne bih se povodio za drugim primerima, važno je da mi imamo, znači, ovaj zakon kao i šest drugih evropskih zemalja i važno je da smo avangardni u ovom pogledu u odnosu na druge zemlje. Što se tiče, dakle, nekih primera, koji nas porede sa Rusijom i Kinom, ne bih navodio slučajeve koji se dešavaju u Kini oko izrabljivanja mladih ljudi kao jeftine radne snage, ili Rusije koja promoviše, na neki način, jeftin i lagodan život. Prema tome, ovaj zakon predstavlja pravu meru i kao što ponavljam sankcije, kao što sam malopre rekao, sankcije su normirane drugim zakonima, a ovaj zakon definiše jasnim normama mogućnost organizovanja mladih ljudi. Dakle, dajući im formu i naravno na neki način i mogućnost da se oni organizuju. To je jako važno, ali dalje definisanje nije na nama, jer nikada država ne može biti toliko kreativna da osmisli ono čime će se mladi ljudi baviti u okviru onih organizacija koje će formirati, zahvaljujući ovom zakonu.
Narodni poslanik Ranđelović Nebojša ima reč.
Poštovana gospođo predsednice, mislio sam da ne govorim o ovim uvodnim članovima, ali podstaknut diskusijom, odnosno izlaganjem uvaženog prethodnika, jednostavno moram da izrazim čuđenje i da kažem da mi to objašnjenje nije jasno. Prava i obaveze daje i reguliše Ustav, a postojeće zakonodavstvo sankcioniše kršenje i sve druge atribute vezane za kršenje zagarantovanih prava i obaveza. Čemu onda ovaj zakon? Mi nismo dobili odgovor na pitanje koje smo postavili u raspravi u načelu. Koga i na šta obavezuje ovaj zakon? Smisao zakona je da nekoga na nešto obaveže, i ako se taj neko ne ponaša po dispoziciji da usledi sankcija. Zbog čega ovakav zakon? Voleo bih da na to pitanje dobijem objašnjenje. Hvala.
Narodni poslanik Aleksandar Pejčić.
Koristiću vreme ovlašćenog predstavnika, gospođo predsedavajuća. Dakle, drago mi je što ovaj zakon izazvao neku podobnost kod naših poslanika i opozicije i pozicije i to smo i očekivali. Mi smo u raspravi u načelu govorili da je forma pogođena, ali suština nije, da zakon nije dobar, da se radi o običnom pamfletu. Kada je reč o evropskim vrednostima, rekao je to gospodin Čikiriz, onda nošen tom mišlju onda su sve evropske zemlje trebale da imaju ovaj zakon o mladima. Svega ima šest zemlja u EU koje imaju zakon o mladima, između ostalog i mi koji nismo članica Evropske unije pridružujemo se ovim zemljama. Znači, ovaj zakon nema neke evropske vrednosti po pitanju zakonodavstva. Dakle, to je kada je reč o tim evropskim … Inače, u samom zakonu pominju se i naše autonomne pokrajine, pa i to će biti tema rasprave u ovoj prepodnevnoj debati, se radi i o Autonomnoj Pokrajini Vojvodini i Autonomnoj Pokrajini Kosovo i Metohija, s obzirom da i tamo postoje mladi ljudi, očekujem da se i vi uključite u raspravi kada je reč o interesima tih mladih ljudi i u Autonomnoj Pokrajini Vojvodini i u Autonomnoj Pokrajini Kosovo. Zahvaljujem.
Narodni poslanik Željko Ivanji ima reč.
Smisao zakona nije samo obaveza. Zakon daje i pravo, a prednost ovog zakona je zapravo u tome da daje mogućnost, pa makar sankcija bila i moralne prirode. Što se tiče, samo momenat, što se tiče, znači eventualnih sankcija, naravno da će se primeniti Zakon o udruženjima građana koji je propisao i sankcije za udruženja koja nisu osnova sa svojim ciljem i sa svojom svrhom. To je vrlo prosto.
Gospodin Ranđelović ima reč.
Molim da se ovo vreme uračuna u vreme ovlašćenog predstavnika. Neka mi ne zamere kolege sa leve i desne strane što zalazim možda u njihovu sferu, na koju po mnogo čemu imaju monopol, ali moram da citiram vladiku Rada, koji nije samo bio pesnik i vladika, nego i filozof. U "Gorskom vijencu" na jednom mestu kaže – "kad me žena pita đe sam bio, reći ću joj da sam so sijao". Upravo imam utisak da sad sejem so, ne želeći niko da povredim, jer moram da kažem za ovakav stav prema zakonu, kao aktu države, ja svoje studente obaram na ispitima. Hvala.
Narodni poslanik Mirko Čikiriz.
Vrlo kratka replika, što se tiče izlaganja uvaženog kolege Pejčića. Naravno da je dobro što je Srbija pre nekih zemalja članica EU donela Zakon o mladima. Time se pokazuje da srpsko zakonodavstvo nije, kao što se često želi predstaviti prepisivačko zakonodavstvo u kome neko izdaje tačno određene naloge da morate određene oblasti baš tako da regulišete. Mislim da postoje standardi, kao sistem vrednosti, koji su, pre svega, za nas prihvatljivi, pa u okviru standarda različite modifikacije. Naravno, kad se priča o položaju mladih koji nije na zadovoljavajućem nivou, možemo pričati i o položaju mladih, kao posledici politike u narednih 15 ili 20 godina, pa možemo pričati naravno i o položaju mladih tokom ratnih sukoba od toga koliko je mladih stradalo, koliko njih, nažalost, su postali invalidi u nepotrebnim ratovima, o mladima i hiperinflaciji, o mladima i sankcijama i o težnji mladih da čekajući u redovima ispred stranih ambasada odu pre svega u SAD i zemlje EU, ne zbog toga što nisu patriote, već zbog kvaliteta života koji im nije pružila njihova domovina. Naravno da je naš cilj u političkom smislu da mladi ne odlaze i da mi sistem vrednosti, koji postoji tamo gde u modernim zemljama i razvijenim zemljama koji naši mladi teže da to bude i ostane zvanična državna politika.
Narodni poslanik Srđan Spasojević.
Dame i gospodo narodni poslanici, vrlo interesantan trenutak da se uključimo i mi u ove rasprave, koje su onako prilično korektne, različiti su stavovi. NS je istakla da ovde nema kongentnih normi, da može i ne mora sve i ovako i onako, da je zakon previše deklarativan. Ne mora čak ni agencija da se formira. Sve to može da se razume. Samo bih kolegi Ivanjiju kratko, onako dobronamerno rekao, da ovo što je istakao da će se primenjivati Zakon o udruženjima, to neko mora da protumači. Sad ću da se nadovežem na to da imamo Zakon o taksama. Da bi neko nešto protumačio, fizičko, odnosno pravno lice moraće da plati 10 hiljada dinara. Sve je to uzajamno povezano. Zakon je prilično neprecizan i bilo kakvo tumačenje, odjedanput smo digli takse deset puta. Znači, nije to u principu dobro. Zamislite kod nekih mladih, nekih udruženja, kad nešto treba da uradite, a vi kažete da vam to protumačim što ste vi rekli, s pravom što ste rekli, deset hiljada dinara od hiljadu dinara. Zahvaljujem.
Najpre ministarka. Izvolite gospođo Marković – Samardžić.
Hvala gospođo predsedavajuća. Kao što je već rečeno, zakon posredno ima sankcije, jer sve kaznene odredbe iz Zakona o udruženja, odnose se i na naša udruženja. Molim vas, takođe, da pogledate i recimo, član 23. stav 5. koji predviđa sankcije za nenamensko trošenje sredstava. Sredstva moraju da se vrate u budžet. Samo bih molila da se ne koriste reči, kao što je: običan pamflet ili neke slične koje smo čuli u raspravi u načelu, zato što ne bih želela da se vređaju svi oni mladi ljudi koji su na ovom radili i ne samo mladi ljudi, bilo ih je dosta. Dve i po hiljade njih je na ovom radilo i budite ljubazni, nemojte ga baš zvati običnim pamfletom i drugim, tako da kažem, nipodaštavajućim nazivima. Javnosti radi, želela bih da upoznam sve one poslanike koji možda nisu pogledali i imali prilike za amandmane, a i one koji danas prate ovu raspravu. Nijedna poslanička grupa, niti ijedan amandman nije predložio niti ijednu sankciju. Zato molim vas nemojte govoriti o potrebama za sankcijama, kad ni sami u amandmanima niste predložili niti i jednu sankciju u želji da poboljšate zakon. Hvala.
Narodni poslanik Pejčić Aleksandar.
Dakle, ono što sam hteo, vodila se polemika, a i da pitam gospodina Čikiriza, šta i u kom kontekstu ovaj zakon poboljšava status mladih ljudi. Govorili smo i u načelu da se bojimo da i posle ovog zakona će biti armija nezadovoljnih koji će otići iz ove zemlje. Rekli smo vam da je 90-tih godina otišlo preko 400.000 stručnjaka iz ove zemlje i da to košta ovu državu oko 12 milijardi dolara. Veći je gubitak to što je Srbija izgubila i što ti ljudi nisu privređivali ovde, u samoj Srbiji nisu se dokazali ovde. Ovo je jedan zakon koji je stereotipan kao zakon države Rumunije. Oni imaju ovakav sličan zakon, možda ne sve zakonske odredbe, ali imaju sličan zakon. U tom kontekstu evropskih vrednosti hteo sam da vam kažem, ovaj zakon ničemu ne poboljšava, sem što legalizuje kancelarije za mlade. Imamo ih 123 i 99% u tim kancelarijama za mlade su predstavnici vladajuće većine. Dakle, to je suština ovog zakona i ništa više. Inače, gospođo ministarka, mi ne podaštavamo rad mladih, nikako, ni tih dve i po hiljade. Oni su verovatno uložili trud. Međutim, ovde smo da vam kažemo da zakon u ovom trenutku ne odražava volju svih mladih ljudi. Svega je dve i po hiljade mladih koji su ušli u pisanje ovog zakona. zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Nebojša Ranđelović.
Zahvaljujem. Gospođo ministarka, kad ovo kažem, kad koristim ovaj termin gospođo ministarka, koristim ga shodno pravilima rodne ravnopravnosti i političke korektnosti, a ne shodno pečatu Branislava Nušića koji je dao tom pojmu. Nemojte da zamerite, ali moram da sada napomenem jedan segment teorije prava. Amandmanski ne mogu da se poboljšaju samo dve vrste pravnih normi: savršene pravne norme i prazne. Iz svih diskusija koje smo čuli u raspravi o načelu utvrdili smo da norme ovog zakona nisu savršene. Hvala.
Na član 3. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Gospodin Mićo Rogović i Oto Kišmarton. Najpre gospodin Oto Kišmarton.
Kolege narodni poslanici, da se malo nastavimo i na dosadnu diskusiju. Naime, moje kolege poslanici su već ukazali na ovaj tzv. Predlog zakona o mladima, da nema bitne elemente zakona, nema svoje kaznene odredbe, ne reguliše prava i obaveze, više liči na jednu deklaraciju. Cilj SNS uvek je bio da popravi predložene zakone. Mi smo podnosili amandmane sa ciljem kako bi zakone napravili boljima i prihvatljivijma za naše građane. Naime, da napravimo od zakona zakon koji je koristan za građane Srbije. Nažalost, ovaj predlog zakona nije taj koji se može popraviti amandmanom pa su i naši amandmani podneti sa ciljem, u ovom slučaju, kako bi ukazali na mnoge propuste i mnoge nepravilnosti koje su napisane u zakonu, kao i na sve to da možda nije bilo potrebno pisati zakon, pogotovo ne u ovom obliku.
Narodni poslanik Mićo Rogović.
Zahvaljujem gospođo predsedavajuća. Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministre, u startu o načelnoj raspravi, rekli smo svoje mišljenje, da je ovo jedan od zakona koji je zaista u praksi doživeo pozitivne primere javne rasprave, ali naveli ste situaciju da ovaj zakon u zakonskoj praksi ima samo šest evropskih zemalja, što pokazuje situaciju da zemlje, a da se nadovežem na priču svojih prethodnih kolega, zemlje koje imaju uređene programe, aktivnosti za mlade i sve standarde u društvu, nije dovoljno samo da prepoznamo standarde EU, dovoljno je da te standarde primenjujemo. Ne moraju da imaju zakonske odredbe i zakone vezano za ovu kategoriju. Populacija koju ovaj zakon obuhvata, to je kategorija mladih, a SNS je, reagujući amandmanima na prethodne članove ovog zakona i na naziv teksta ovog zakona, predložila da se zakon naziva zakon o omladini, a ne zakon o mladima, iz prostog razloga što je termin "omladina" više puta korišćen čak i u drugim zakonskim odredbama, u drugim zakonima i nekako bolje leži u srpskom jeziku nego termin "mladi" iz razloga što može da doživi sve svoje oblike jednine i množine i u ženskom i u muškom rodu. Uostalom, moraćete se složiti, gospođo ministre, da i vaše ministarstvo nosi naziv kako nosi – Ministarstvo omladine i sporta, i vi ste u pripremama ovog zakona, još jednom se vraćam na tu situaciju, zaista jedan od zakona koji je imao puno javnih rasprava, uključen relativno dovoljan broj mladih. Šta je problem i zbog čega smo reagovali? Reagovali smo zaista iz praktičnih razloga. Niste usvojili amandmane, to zaista nije do nas, ali zakon, bez obzira, ako ostane i u ovakvom izvornom obliku, ako društvo, a društvo vode određene institucije, u ovom slučaju Vlada koju vi sačinjavate i mi smo svesni situacije da vi niste ministar koji može rešiti sve goruće probleme u ovoj zemlji, niti to može rešiti zakon o mladima. Poštovanje standarda, uslova, mera, obaveza, zakonskih odredbi koje propisuje i ovaj zakon koji će ostati, otprilike, u izvornom obliku, kao što ste ga vi predložili, ne zavisi od nas, ne zavisi od mladih, već zavisi od ljudi koji vode društvo. U krajevima u kojima ja živim, u delovima zapadne Srbije, znate kakvo pravilo važi? Ko izađe zadnji, neka ugasi svetlo. Dovoljno rečeno o situaciji, iako vi kao ministar, a kažete da se i vi zalažete za određeno poboljšanje uslova i maločas ste to u govoru rekli, ne preuzmete dovoljno mera da se poboljša život mladih, ove zakonske odredbe ostaju samo na papiru. To je dokaz da određene evropske zajednice, društva uređena, ne moraju da imaju ovaj zakon da bi poboljšali život mladih. Uostalom, mi smo živeli u nekom društvenom sistemu koji nije imao zakon o mladima, odnosno zakon o omladini, pa je on dovodio do situacije da sam ja mogao da upišem svaki fakultet, bez ikakve novčane nadoknade, da sam po završenom fakultetu mogao da imam ista prava, odnosno sva prava ovog sveta, pravo na posao, pravo na stan i sve ostale bajke vezane za ovo vreme sadašnje. Ako Vlada koju vi činite, u kojoj se vi nalazite i svi mi ne napravimo dovoljno napora, ovaj zakon o mladima ostaje samo jedno mrtvo slovo na papiru. Rekao sam zašto smo predložili da pomenuti zakon nosi naziv – zakon o omladini. Zašto to niste prihvatili, imam razumevanje, jer sami ste rekli da je bila prihvatljiva verzija zakona o mladima ili zakona o omladini. Da zakon se bavi nekim tematikama koje su obuhvaćene i uređene nekim društvenim normama govori i član 1. ovog zakona i s obzirom na situaciju da nisam fizički bio prisutan u tom trenutku kada je predsedavajuća prozvala poslaničku grupu, hoću da obrazložim da smo na član 1. predloga ovog zakona intervenisali amandmanom, u smislu da smo tekst koji ima dva stava zamenili tekstom da se ovim zakonom uređuju posebne mere za zaštitu i unapređenje položaja omladine, a vi u stavu 2, između ostalog, kažete da je cilj zakona stvaranje uslova za podršku mladima o organizovanju, društvenom delovanju, razvoju i ostvarivanju potencijala na ličnu i društvenu dobrobit. To je još jedan dokaz da ovaj zakon nema neke zakonske odredbe, niti može da ih ima, ali da ljudi koji vode ovo društvo moraju, pogotovo u članu 1. stav 2, da se pridržavaju svega onoga što čini dobrobit i poboljšava uslove, u ovom slučaju za ovu populaciju društva u starosnoj dobi od 15 do 30 godina. O ostalim pojedinostima ću u daljem izlaganju. Zahvaljujem.
Narodni poslanik Srđan Milivojević ima reč. Izvolite.
Poštovana gospođo predsednice, uvaženo predsedništvo, gospođo ministarko, dame i gospodo narodni poslanici, pažljivo pratim raspravu koja traje od 10,00 časova i čuo sam nekoliko interesantnih teza kada je reč o mladim ljudima koji žive u ovoj zemlji. Ovde se kaže – problem mladih. Mislim da mladi ljudi nisu problem u Srbiji, već su rešenje problema. Dalje kaže, neke terminološke odrednice koje ovde čujemo, da li treba biti zakon o mladima ili zakon o omladini. Pitajte ove ljude ovde koji se osećaju mladima, da li se osećaju mladima ili se osećaju omladincima. Možda i vi, gospodine Markoviću, vidim da ste mladi duhom i da ste napravili ravnotežu između duhovnog i fizičkog, ali da se vratim temi dnevnog reda. Mladi nisu problem, već su rešenje problema, ali nažalost, čuli smo tezu da je nekada u ovoj zemlji bilo besplatnog školovanja, kada su mladi ljudi mogli besplatno da se školuju. Rođen sam 1965. godine i jako dobro znam kako je izgledalo besplatno studiranje za nas, radničku decu. Jako dobro znam koliko smo platili svoj završetak fakulteta i koju su cenu platili naši roditelji i nikada u ovoj zemlji školovanje nije bilo besplatno, jer svake godine je besplatno školovanje bilo sve skuplje i skuplje, samo je nekada školovanje bilo moguće, lakše i podnošljivije za ljude koji su bili imućniji, a za radničku decu školovanje je od pamtiveka u ovoj zemlji bilo teško, gotovo nemoguće. Uvek su mladi ljudi, koji su pokazali talenat, vrednoću, znanje, imali mogućnost da tu školu završe i uvek je ova država imala osećaj da pomogne tim ljudima. Meni je veći problem bio, kada sam završio fakultet, što me niko nije pitao – šta znam, nego – koga znam. Da sam, recimo, znao gospodina Markovića koji je tada bio član SRS, verovatno bih dobio posao, ali pošto ga tada nisam znao, a nisam mnogo ni propustio što ga nisam znao, onda nisam dobio posao, već sam morao da radim privatno. Sa druge strane, kada raspravljamo o tome kakav je zakon, pročitaću samo dva izvoda iz knjige "Parlamentarno procesno pravo", gde se najbolje definiše kakav treba da bude zakon. Dakle, zakon je ono što jeste, a ne ono što bismo mi želeli. O željama je lepo govorio gospodin, kolega, Mirko Čikiriz, a o mogućnostima govori svaki dan standard ove zemlje i one realne mogućnosti koje jesu kakve jesu. Taj standard kakav je, nije kriva ni DS ni Vlada ove zemlje. Podsetiću samo da smo imali situaciju da je u čitavoj Evropi bilo blagostanje, a kod nas u Srbiji, nažalost, bila je velika kriza. Vrednost jedne vlade se ne pokazuje tako što će napraviti krizu kada je kod svih blagostanje, već će vrednost jedne vlade da kaže kada je kod svih država u okruženju, u Evropi i u svetu, velika kriza da ta kriza ne bude kod nas tolika da prouzrokuje slom države. Tu je razlika između nekih vlada u ovoj zemlji. Lako je biti gazda pune kuće i lako je kada Zoran Đinđić dođe zajedno sa svojom prvom reformskom vladom, pa napuni tu kasu i ta kasa bude puna, lako se posle toga baškariti i govoriti – pa mi smo radili to što smo radili. Budite gospodar prazne kuće, budite gospodar prazne kase, pa ćete videti koliko je težak posao pred ovom vladom. Dalje, kada govorimo o zakonima, još ću kazati – zakon ne ulepšava život idealizacije radi, već buduće stvarnosti radi. Dakle, mi pravimo zakon koji će probati da mlade ljude na ovaj način kroz zakonsku formu integriše u srpsko društvo na takav način da ti ljudi imaju svoje mesto pod suncem. Nije to posao samo Zakona o mladima, to je posao mnogih drugih zakona i to je posao kompletne Vlade, ne samo ove vlade, već svih budućih vlada. Ovde se neke političke stranke mladih ljudi sete samo kada dođu izbori, a neke političke stranke svoj odnos prema mladim ljudima pokazuju kada za 10 mladih ljudi nađu svoje mesto u poslaničkim klupama, kao što je uradila DS. Na početku ovog mandata, ovog saziva parlamenta, 10 poslanika DS bilo je mlađe od 30 godina. Nemojte kritikovati mogućnost da je neko učestvovao ili nije učestvovao u javnoj raspravi u ovom zakonu. To da li je učestvovalo dve hiljade ljudi ili 25 hiljada ljudi, nikada u ovoj zemlji nije bila povedena sveobuhvatnija rasprava o nekom zakonu kao što je o ovom zakonu. Svi koji su bili zainteresovani mogli su da učestvuju u javnoj raspravi. Ovog trenutka se vodi rasprava o Zakonu o restituciji. Znate, država je uputila poziv, ministarstva su uputila poziva, svi zainteresovani su tu da izađu i da kažu – mi imamo ovakav ili onakav predlog. Međutim, mentalitet ljudi u Srbiji je takav da sačekaju gotovo zakonsko rešenje i ne rade ništa do trenutkadok se to zakonsko rešenje ne nađe pred poslanicima u Skupštini, a onda kreću oni koji su se kasno probudili, oni koji se nisu naspavali na vreme, onda kreću oni koji kažu – znate, mi nismo učestvovali, nismo znali da javna rasprava traje jedva tek godinu dana, pa bismo mi sad imali neke primedbe i zamerke na taj zakon. Razumem opravdanu zakasnelu reakciju, svako ima pravo da bude ljut što se nije na vreme zainteresovao da rešava svoje suštinske probleme, ali nemojte biti ljuti na Vladu, na ministarku, na ministarstvo, na predsednicu Skupštini, na nas poslanike. Jer, kod mene u Kruševcu kažu – ko padne u potok, na sebe nek se ljuti, a ne na Moravu, ne na potok. Prema tome, zaista nisam nikome kriv što nije učestvovao u javnoj raspravi i nisam kriv nikome ko je sada našao način da kaže – ovaj zakon ne valja, mogao je biti bolji. Svaki zakon je mogao biti bolji. Ali, znate, mi možemo zakone donositi kroz javnu raspravu koja traje deset godina. Bojim se da onda nećemo uraditi posao kako treba da ga uradimo. Mi imamo situaciju u kojoj se nalazi Republika Srbija, a to je situacija da neke zakone zaista moramo da donosimo po hitnom postupku, ali ovaj zakon je donet posle godinu dana javne rasprave i ne možete kazati da ovde nije vođena javna rasprava u skladu sa demokratskim načelima i u skladu sa potrebama našeg društva. Zahvaljujem se.
Narodni poslanik Momir Marković ima pravo na repliku.
Znate, dame i gospodo narodni poslanici, ima nekih ljudi, ima ih i u ovoj skupštini, koji su postigli apsolutnu ravnotežu duha i tela, glupi su koliko su i teški. Nisam nikoga pomenuo, nisam nikome ime pomenuo, prema tome, nemate razloga da pregledavate Poslovnik. Što se tiče obrazovanja, postoje ovde među poslanicima ljudi koji su negde u sumrak i srpske državnosti i srpske demokratije pripremani i visoko obrazovanje stekli, recimo, kod pukovnika Roberta Helvija, on ih je pripremao u Budimpešti, u Segedinu i u još nekim gradovima ove države, na tzv. nenasilni otpor, a onda su sa pesnicama, sa buldožerima izašli 5. oktobra, onda kada je krenula ona buldožer revolucija, kada se nebo nad Srbijom zasvetlelo jer su ovu skupštinu zapalili, požar je bio poprilično velik, oni su preuzeli poluge i pripomogli da se uđe u sva javna preduzeća. Neko puškom bez čarape na glavi, neko sa čarapom na glavi i puškom, a neki su, bogami, samo sa čarapama na glavi, jer onda kada ih je narod video bežali su glavom bez obzira. SAD, po njihovim izvorima, su samo za obučavanje tih naših ovde 27 miliona dolara u to vreme izdvojili. Posle su oni sejali buldožer revoluciju, otporaši, širom sveta, pa su, recimo, u Belorusiju otišli…
Vreme. Govoreći o drugima, uglavnom govorimo o sebi. Reč ima narodni poslanik Nebojša Ranđelović.
Poštovana gospođo predsednice, ne zamerite mi što se ponovo uključujem u ovu raspravu, ali kada sam pristupio i vrlo ozbiljno analizirao pravne norme koje sadrži ovaj zakon, mislio sam da ćemo danas raspravljati o zakonu, a ne o socijalnim i sociološkim kategorijama i o zameni teza. Ubeđen sam da mi ovde prisustvujemo jednoj strahovitoj zameni teza. Naravno, analiza socijalnih i socioloških kategorija, koju je dao kolega Milivojević, ja sa njom mogu da se složim, možda nešto mogu da zamerim, ali uglavnom mogu da se složim, ali, nisam razumeo kakve veze ona ima sa zakonom o kome danas raspravljamo. Takođe, nisam razumeo ni prirodu odgovora kolege Markovića, koji je u stvari samo produžetak onoga što je kolega Milivojević pokušao da nametne. Zaista izražavam jedno nezadovoljstvo o zameni teza koja se ovde nameće. Predlagači, odnosno poslanici iz vladine većine pokušavaju da nametnu tezu – ko je za zakon, taj je za mlade, a ko je protiv zakona, taj je protiv mladih. Takva teza je nedozvoljiva. Takva teza je nedopustiva. Vratio bih se na ono o čemu smo malopre raspravljali podsetio bih sve one koji učestvuju u ovoj raspravi da nismo dobili adekvatne odgovore na pitanja - kakve su pravne norme, zašto je njihova sadržina takva, zašto se koriste standardi u pravu koji ne moraju da uđu u zakone, zašto se notorne kategorije iz Ustava prenose u zakon, što je sasvim nepotrebno, i da ne nabrajam dalje. Kada se ide član po član nastojaću da se uključim i da konkretno o tim članovima na koje imam zamerke dam jedan komentar, shodno i amandmanima koje su dale kolege iz drugih poslaničkih grupa. Generalno postavljam pitanje svima nama – da li nam je ovakva rasprava o ovom zakonu potrebna i da li je potrebno da robujemo zameni teza i da se stavljamo u kontekst – ko je za mlade, a ko je protiv mladih? Hvala.
Narodni poslanik Milan Vučković ima reč.
Podržao bih ono što je moj prethodnik rekao vezano za samu raspravu. Tok rasprave je mnogo širi od onog što nam zakon, a naročito amandman o kome trenutno raspravljamo, donosi. Reč je o tome da li koristiti termin "mladi" kao alternativni termin terminu "omladina". Meni su bliska oba termina, razumem ih i mislim da je dobro da se zakonom omogući da se i termin "mladi" koristi ravnopravno sa terminom "omladina" i tu bi mogla da stane rasprava o ovom amandmanu. Takođe, nisam video da neko nameće temu – ako je neko protiv zakona, onda je protiv mladih, a ako je za zakon, onda je za mlade. Koliko sam razumeo konkretno vašu poslaničku grupu, vi podržavate ovaj zakon zato što je na odboru, kome je prisustvovala vaša članica Marija Bugarčić, ona jasno rekla da, ukoliko ministarstvo usvoji vaše amandmane, da ćete vi podržati ovaj zakon, tako da vi podržavate ovaj zakon i nemojte se smatrati prozvanim u ovoj raspravi.
Narodni poslanik Nebojša Ranđelović ima reč.
Zahvaljujem na datoj reči. Nisam se javio za repliku, hteo bih samo da dam jedno objašnjenje. Naravno da smo zakon koji reguliše ovu materiju, naravno da smo ozbiljno proučili analizu koju smo dobili, koju je radilo Odeljenje za informativno-istraživačke i bibliotekarske poslove, Odsek za informativno-istraživačke poslove, gde je dat jedan uporedno pravni pristup. Naravno da smo za zakon koji reguliše ovu materiju ali nismo za ovakav zakon i nismo za ovakav način regulisanja ove materije. Nismo za to da zakon bude prepun deklaracija, a da od suštine nema ništa. To su naše osnovne zamerke. Molio bih da se u tom kontekstu tumači naš način i u raspravi u načelu i u raspravi u pojedinostima.
Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Elvira Kovač, Balint Pastor, Laslo Varga i Arpad Fremond. Gospođice Kovač, izvolite.
Uvažena predsednice, predsedništvo, gospođo ministarka i saradnici, dame i gospodo narodni poslanici, drago mi je što se vraćamo konkretno dnevnom redu i raspravi o konkretnim amandmanima. Danas je petak, dan kada po Poslovniku obično Narodna skupština ne radi i određeni poslanici imaju odborničkih obaveza i drugih obaveza kojima rade na sebi i poboljšavaju rad ovog visokog doma. Stoga ću se na samom početku svog izlaganja izviniti i obavestiti predsednicu da ću koristiti vreme ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe i da ću se jednom obratiti obrazlažući sva tri amandmana koja su poslanici SVM podneli. U raspravi u načelu smo rekli da je stav poslaničkog kluba Manjina i SVM da je ovo jedan moderan evropski zakon i da je potreban. Veoma nas raduje što se danas otvorila zanimljiva rasprava o tome da li je potreban poseban zakon o mladima i raduje me što je uvaženi prethodnik spomenuo da je ovo jedna od retkih prilika kada smo i od Odeljenja za informatičko-istraživačke poslove zaista dobili kvalitetnu analizu kako je ovo pitanje rešeno. Stoga želim da odgovorim onima koji su malo pre spomenuli da možda nije potreban poseban zakon o mladima i da nije evropska norma, ako smo mi samo šesta zemlja koja donosi poseban zakon, to jeste, jer svaka zemlja nastoji i svaka ima neku vrstu zakona, možda ne poseban, zove se drugačije, ali svakako je značajan. Republika Srbija na ovaj način dokazuje da zaista brine o mladima. Da se vratim na naše amandmane. Najpre želim da pohvalim ministarstvo i saradnike da je zaista bilo konstruktivne rasprave i na samom odboru i ovde i da je prihvaćen naš amandman koji se odnosi na vrednosti koje se tiču nacionalnih strategija za mlade, gde smo dodali toleranciju i demokratiju, jer zaista smatramo da suštinski doprinosi tekstu zakona. SVM je organizovao pre dve nedelje jedno poslednje, to više zovem neformalno druženje sa mladim ljudima pripadnicima Mađarske nacionalne zajednice, gde smo razgovarali o ovom predlogu zakona. Amandmani koje smo formulisali su amandmani tih mladih ljudi koji, sticajem raznih okolnosti, nisu učestvovali u javnim raspravama koje je organizovalo ministarstvo. I pored ovog amandmana, koji je prihvaćen, predložili smo amandman i za njih je to izuzetno značajno, zbog toga što se plaše da ne budu slučajno isključeni iz savetodavne uloge Saveta za mlade i stoga smo predložili da u Savet za mlade treba da se ubroje i predstavnici nacionalnih saveta nacionalnih manjina. Ovde smo najviše mislili na to što određeni nacionalni saveti imaju, pored odbora koji se bave obrazovanjem, informisanjem, službenu upotrebu jezika i kulturu, znači četiri najbitnije oblasti koje su bitne za opstanak nacionalnih manjina, određeni nacionalni saveti nacionalnih manjina imaju i odbor za omladinu. Na primer, Nacionalni savet Mađara ima Odbor za omladinu. Stoga smo mislili da i njih treba uključiti. Naravno da smo ovim, s jedne strane, otvorili i pandorinu kutiju, jer ima 19 nacionalnih saveta nacionalnih manjina i treba rešiti kako njih sve uključiti. Stoga želim da obavestim i javnost i poštovane poslanike koji su dobili jutros ispravku našeg amandmana, koja glasi da ne predlažemo predstavnike nacionalnih saveta nacionalnih manjina, jer bi to bio veliki broj, već zajedničkog predstavnika nacionalnih saveta nacionalnih manjina i nadamo se da će ministarka reći da je amandman u ovoj formi prihvatljiv za ministarstvo i da će u danu za glasanje i ostali poslanici podržati ovaj amandman. Hvala.
Gospođo ministar, izvolite.
Pošto je narodna poslanica želela da se javno i neposredno izrazi po pitanju da li je za Ministarstvo prihvatljiva ispravka amandmana na član 16. stav 2. Predloga zakona, da se posle reči: "kancelarija za mlade" dodaju reči: "zajednički predstavnik nacionalnih saveta nacionalnih manjina", koristim priliku da kažem da je to za ministarstvo prihvatljivo. Prihvatamo ovakvu vrstu ispravljenog amandmana.
Na član 3. amandman je podnela narodni poslanik Olena Papuga. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Paja Momčilov, koji želi reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsedavajuća, poštovani članovi ministarstva, ovde smo imali jednu interesantnu raspravu koja je bila načelna i bilo je predloga da se držimo amandmana. U velikoj meri ću se truditi upravo da se držim člana 3. na koji sam podneo amandman, ali ne mogu da prethodno ne kažem da smo u načelnoj raspravi dovoljno jasno pokazali da ovde imamo jedan akt koji predstavlja nešto što nije zakon. Dalje smo, mislim, potpuno jasno pokazali da Nemačka ima zakon, ne o mladima nego o zaštiti mladih, gde ističe mere kojima štiti: zabrana korišćenja alkohola, zabrana ulaženja u kafane, zabrana nekih filmskih sadržaja itd, vrlo konkretne stvari. Da ste vi nama predložili zakon o zaštiti mladih, to bi bila druga stvar. Šta sam amandmanom rekao? Da se okanemo te opšte rasprave, pa ako bude potrebe, hoćemo. Vama profesor sa fakulteta ističe da mu studenti padaju kad daju ovakvu definiciju, a čitao sam definiciju zakona iz osnovnog udžbenika i vi i dalje insistirate da ste u pravu. Ono što nije lepo, ovo je predlog Vlade, a vi ste, gospođo ministarka, ovde ovlašćeni od Vlade da ovaj predlog Vlade, u kojem su sigurno učestvovali mladi na način koji ste nam kazali, što pozdravljamo, nemojte više da o mladima pričamo. Pričamo o Vladi i vama. Konkretno vi koristite svoje znanje i autoritet kad branite ovo. Šta sam rekao? Amandman u članu 3. stav 2. se briše. U obrazloženju koje je vrlo kratko napisao sam: "amandman je podnet sa namerom da se iz predloga zakona ukloni odredba koja je suvišna". Cilj podnošenja amandmana je poboljšanje teksta zakona. Znači, mogao bi čovek da kaže da je i dobronameran i evo šta sam kazao da treba brisati, mada je čitav član sporan i to sam vam u diskusiji i u načelu obrazlagao. Svi izrazi koji se uovom zakonu koriste su rodno neutralni, nemoguće. Molim vas, vi kroz ove zakonske norme nama ovde hoćete da rušite i ono što je gramatičko pravilo, u srpsko-hrvatskom jeziku imenicu su trorodne, imaju tri roda, a rod može biti prirodni i gramatički. Ovo što ste vi napisali moglo bi, u slučaju da neko hoće, da recimo, bavi se na način kako ste vi kazali omladinskim aktivnostima, nema roda. Znači, ako je nakaza, ako je monstrum, to je moguće, postoje takve situacije, ali na ovakav način da se rugate, nemojte. Jasno smo vam kazali da, na šta ste vi sveli omladinski rad, ako gledate šta ste napisali u ovom članu - predstavlja onaj deo omladinske aktivnosti koje se organizuju sa mladima i za mlade na neformalnom obrazovanju. Znači, ako mlada osoba uči i polaže ispit, ona se spremajući svoj ispit nije bavila omladinskim radom, po vašoj definiciji. Ovakve nebuloze vi nama ovde uvozite kroz zakon. Da ste vi predložili zakon o zaštiti omladine i da ste hteli da sledite istinske probleme sa kojima se omladina suočava i da rešavate kroz zakonsku regulativu, mi bismo ovo podržali. Šta je osnovni problem omladine u Srbiji? Insistirali ste da se koristimo dokumentima i da ih navodimo. Pa, evo sad vam navodim jedan dokument Dušana Mojića "Siromaštvo mladih u Srbiji" iz ove godine, mogu vam ga i dati. Tu se jasno kaže – položaj mladih u Srbiji se označava kao iznuđena, produžena mladost, završetak školovanja, zapošljavanje i zasnivanje porodice su problemi. Ovaj vaš zakon nije pokušao da zaštiti nijedan od ključnih problema. Da li su to problemi? Evo šta kaže istraživanje - uticaj ekonomske krize na položaj i ranjivih grupa na tržištu rada Srbije, Fonda za razvoj ekonomskih nauka FREN, uz finansijsku podršku programa za razvoj UN, Goran Krstić i Mihajl Andadrenkov su autori i u tabelarnom prikazu, da vas ne zamaram ostalim, poredi 2009. i 2008. godinu i različite bulnerabilne kategorije i zaposlenost i kaže – značajno pogoršanje jedino u kategoriji mladih. I najnoviji i najsvežiji podatak zamenika ministara rada, pomoćnice se valjda to zove, Radmile Bukumirović-Katić, koji iznosi 23. maja – mladi duže i teže nego ikad dolaze do posla i čak 46% njih između 15 i 24 godine nezaposleno je. Oko 20% mladih se zapošljava u sivoj ekonomiji. Ovim što ste vi dali, sad se vraćam ponovo na član, da smo mi mogli da prepoznamo bilo kakvu dobru nameru da se ovo rešava, onda ovde u definicijama, ne bi bilo besmislenih definicija da ja mogu da se bavim omladinskim radom, objašnjavao sam ja, Paja Momčilov sa svojih 62 godine, ne mogu se baviti omladinskim radom, ni gramatički ni logički, a mogu da se bavim radom u korist omladine ili, ako hoćete, omladinskih institucija. To je sasvim moguće. Ali, kad pročitate šta ste vi ovde napisali, to ne piše. Za vas sam, takođe, pošto smo pričali o jezičkim problemima, spremio i jezičke doumice Egona Feketa sa određenim člankom koji vam vrlo rado stavljam na raspolaganje, u svrhu dokaza ovoga što govorim, da ipak možda imam i pravo. Ono što u ovom članu, da ste vi napisali mreža, definiciju mreže zapošljavanja mladih, mi bi onda kazali – vidiš, uočili su veliki problem kodmladih i hoće da uvedu jedan termin, a zašto je to potrebno? Pa, evo potrebno je iz prostih razloga zato što ako gledamo dokumente, rezolucije o promovisanju i zapošljavanju mladih, u diskusiji u načelu sam vam naveo sve dokumente UN, Evrope, gde su ključni problemi mladih, a i u strategiji ste to lepo obradili, upravo ono što smo govorili, obrazovanje, onda smo kazali zapošljavanje i naravno, ovaj naš specifikum, kasno stupanje u brak i ostvarivanje porodice. Sada, 2002. godine Rezolucija o promovisanju zapošljenih je naložila da se organizuje mreža za zapošljavanje mladih, a 2003. godine smo mi dobili od UN taj dokument. Ne, ovde toga nema. Šta ima u ovom članu 3.? Isključivo se držim člana 3. drage kolege. Vi kažete ko su subjekti omladinske politike – Republika, AP i jedinice lokalne samouprave kao nosioci omladinske politike. Valjda su omladinci, valjda su mladi nosioci. Ako im dajete prerogative i da zakone donose i pišu i krijete se iza njihovih leđa, onda ste ih trebali staviti da su oni na prvom mestu subjekata, ako ste želeli. Upravo, kao što kolega Milivojević kaže, ne frazama, ne praznim rečima, nego delima se dokazuje, ubedljivo najviše mladih, 30 godina i manje je imala SRS u momentu raspisivanja prethodnih izbora. I to se vidi i to je jasno. Ono što niste uradili, zašto ste doneli ovaj zakon? Doneli ste strategiju, koja je dobra, akcioni plan, o njemu da ne pričamo. Niste doneli politiku. Ovaj skup je morao da donese politiku koja vam je naložena da se donese i onda kroz zakonska rešenja da ona bude ostvarivana. Da u ovom trenutku završim ovo svoje izlaganje, vi ste, jasno je to, potpuno pokazali ovim zakonom šta je jedini cilj, a to je pošto od 29 članova ovaj zakon ima poglavlje gde sa sedam članova raspoređujete pare, koje trošite za tobož omladinu, to je suština, kako budžetske pare građana Srbije raspoređivati. Osnovni je problem što vi te pare koje na taj način trošite ne usmeravate u goruće probleme 4,5% BDP koji izdvajamo je isuviše malo za osnovno obrazovanje, a od toga 90% ide na plate, 0,86 za nauku i razvoj. Ako pogledate strukturu naučnih radnika, starost, sve te pare koje ste straćili, a velike ste pare potrošili u budžetu, od vaše tri milijarde preko milijardu je otišlo na nevladin sektor. I šta je rezultat? Samo bolesniji ljudi i mladi, imam i te podatke ovde i samo stopa nezaposlenosti do preko 40% koje je saopšteno u maju mesecu. I rekla je pomoćnica ministra za rad gde treba pare ubacivati, ne ovako uzaludno uradićete nekorisne projekte sa lošim rezultatima. Zbog toga mi sigurno ne možemo ni da glasamo za ovako jedan loš zakon. Hvala.
Ministarka Marković-Samardžić ima reč.
Hvala, gospođo predsedavajuća. Prvo bih morala da obavestim i vas i javnost, da od preko milijardu dinara koliko smo imali prošle godine u budžetu na 481 namenjenih nevladinim organizacijama, za omladinu otišlo 160 miliona, dok je sve ostalo otišlo na sport. Dakle, sve ostalo je otišlo na sport. Ljubazno vas molim da ne interpretirate onda, kao da smo potrošili svih milijardu dinara na omladinu. Volela bih da se više potroši i na omladinu i na sport, ali preciznosti radi - 160 miliona otišlo je na omladinske projekte. Takođe, drago mi je da ste spomenuli UN. Prilika je da vas obavestim da Ministarstvo omladine i sporta radi na pitanjima zapošljavanja mladih, odnosno nezaposlenosti mladih upravo preko "MBDž Fonda" UN i da se tokom prošle godine, na osnovu tog projekta, zaposlilo 480 mladih ljudi u Srbiji. Reći ću vam da nažalost ovaj zakon nije mogao da se pozabavi pitanjima koji ste vi pomenuli u svom izlaganju, pa ću vam reći da se pitanjima borbe protiv tih negativnih pojava koje, nažalost, naše mlade ljude pogađaju u Srbiji, bave npr. Zakon o lokalnoj samoupravi koji u članu 20. propisuje nadležnost opštine da uređuje radno vreme kafića i obrazuje inspekcijske službe itd, potom da se Zakonom o zaštiti potrošača, takođe, pitanje alkohola i drugih problema koje mlade ljude tište regulišu. Imamo i Zakon o oglašavanju, Zakon o duvanu, imamo i Zakon o komunalnoj policiji i, kako god koji poslanik bude pominjao šta sve ovaj zakon nije uradio, uvek ću, dozvolite mi, pošto i vi uvek to pominjete koji sve problemi postoje, uvek ću čitati koji zakoni kod nas u Srbiji regulišu ova pitanja. Shodno tome, nije bilo moguće od strane Ministarstva omladine i sporta, odnosno od strane ovog zakona da se reguliše. Poslednje što sam htela da pročitam je šta je ono što je ovaj amandman hteo da briše. Ovaj amandman koji ste vi predložili treba da obriše u članu 3. stav 2. koji glasi: "Svi izrazi koji se koriste u ovom zakonu koriste se rodno neutralno". Pre svega, zašto ne prihvatam ovu odredbu? Mi smo ovo odbili, jer njeno brisanje onda umanjuje standarde, opšte prihvaćene standarde koji se odnose na rodno neutralnu terminologiju. Znači, oni se ne odnose, ni mi ne zagovaramo nikakve "nakaze" kako vi kažete ili "rodno nepostojanje", nego na terminologiju koja, između ostalog, i ravnopravnost žena na ovaj način implicitno podrazumeva. Ne vidim kako bi, ukoliko bismo obrisali ovaj stav koji glasi – "svi izrazi koji se koriste u ovom zakonu, koriste se rodno neutralno", ne vidim kako bismo na ovaj način poboljšali zapošljavanje mladih? Hvala.
Zahvaljujem. Narodna poslanica Dušanka Plećević.
Podržavam ovaj amandman narodnog poslanika Paje Momčilova da se briše drugi stav tačke 3. Predloga zakona, kojima se izrazi koji se koriste u ovom zakonu, koriste kao rodno neutralni. Izraz "rodno neutralni" ne znači ništa. Odnosno, ako bi se koristio ovako kako predlažete, ne bi se odnosi ni na koga. Rodno neutralno ne postoji ni u biološkom biću čoveka, a ni kao pojam u srpskom jeziku, jer su svi pojmovi jasno definisani i rodno i gramatički sa tri roda – muški, ženski i srednji. Nema potrebe da se koriste ovakvi izrazi u zakonima, pod izgovorom tzv. političke korektnosti. Osim što ništa ne objašnjava, ovaj izraz predstavlja još jedan u nizu izraza kojima se vrši pravi teror nad srpskim jezikom, kao nasilje nad misaonim formama i jezikom kao njihovom manifestacijom. Jednostavno, vrši se političko nasilje nad srpskim jezikom. Na to smo upozoravali više puta, kad god su se pred ovim parlamentom našli predlozi zakona u kojima su se nalazile slične situacije. Srećom da se ovakvi amorfni, pogrešni i nepotrebni izrazi novogovora srpskog jezika navodnih eksperata ne primaju među građanima, već obrnuto, postaju predmet ismevanja. Ono što zabrinjava jeste arogantna upornost kojom se ovakvi izrazi guraju svuda. Preplavili su režimske medije, a pogubno po srpski jezik je i to, što ulaze u zvanična dokumenta, kao što su zakoni, propisi, uredbe, odluke, zvanične izjave i saopštenja. Sve ovo navodi na pomisao da se to radi smišljeni i sa skrivenim ciljem. Sasvim je druga stvar kako će neko u svom govoru da koristi pojedine pojmove. To je njegovo pravo. Ali, nametati svima putem zakona je ne primereno. Izraz "rodno neutralno" nema uporište u lingvistici, pa njegovo korišćenje nema opravdanja, naročito ne u aktu kakav je zakon. Mi smo u Skupštini Srbije doneli Zakon protiv diskriminacije i Zakon o ravnopravnosti polova. Oni sadrže sve odrednice koji obavezuju na jednake mogućnosti i rodnu ravnopravnost u svim oblastima delovanja. To se, naravno, odnosi i na ovaj zakon. Potpuno je smislen amandman narodnog poslanika Paje Momčilova da se briše ovaj stav člana 3. Predloga zakona, jer se pojam "rodno neutralno" ne može smestiti ni u jednu rodnu kategoriju. U obrazloženju zašto ne prihvate ovaj amandman, napisali – ne prihvata se, jer je odredba čije se brisanje predlaže u skladu sa opšte prihvaćenim standardima koji se odnose na rodno neutralnu terminologiju. Trebalo je u ovom članu koji govori, koji definiše pojedine izraze i pojmove, da definišete šta to znači – rodno neutralna terminologija sa ostalim pojmovima, naravno, zajedno sa ovim, kako bi nam bilo jasno na šta se odnose ovi pojmovi u tzv. novogovoru tzv. naših eksperata.
Narodni poslanik Nebojša Ranđelović ima reč.
Poštovana gospođo predsednice, uvažena gospođo ministar, vezano za ovaj član, sa pažnjom sam slušao amandmane na član 3. Lično me kao neko ko se bavi pravom, ili bar pokušava da se bavi pravom, zanima i voleo bih da dobijem odgovor na pitanje zašto je odstupljeno od nekih novotehničkih principa u pisanju zakona? Ovaj član se zove – značenje pojedinih izraza u ovom zakonu. To podrazumeva da se poštuju nekakvi standardi u pravu. Sada se daju neka objašnjenja. Najpre, nije mi jasno zašto se notorni pojmovi objašnjavaju na takav način? Potom, ovde od stava 3. do 5, gde se ide od opšteg ka posebnom, stoje neke logički neodržive stavke. Najpre se definišu omladinske aktivnosti, daje se koja je njihova definicija, onda se ide korak ka posebno i kaže se šta je omladinski rad, pa se kaže da omladinski rad predstavlja onaj deo omladinskih aktivnosti koje se organizuju sa mladima i za mlade i zasnivaju se na neformalnom obrazovanju, a potom se daje obrazloženje šta je neformalno obrazovanje. Po meni, neko objašnjenja ovde prkose pravilima logike. Na primer, da li, ako se neko seti da ponovo organizuje omladinske radne akcije, to može da se stavi pod pojam omladinski rad? Ne razumem kako se fizički rad koji je osnovni atribut omladinskih radnih akcija može da se stavi u kategoriju neformalnog obrazovanja? Mislim da je sa novotehničkog stanovništva prilično nevešto ovaj član urađen, pa bih voleo da mi se da obrazloženje – ko je to radio i zbog čega je tako rađeno?
Ministarka ima reč. Izvolite.
Hvala gospođo, predsedavajuća. Govorili ste o članu 3. stav 2 do stava 5, ako se ne varam, je li tako? (Nebojša Ranđelović sa mesta: Stav 3, 4. i 5.) Stav 3, 4. i 5. dobro, vi ste profesor i bavite se pravima. Reći ću vam da ovaj član ima dva stava. Vi ste verovatno govorili o tačkama. Izvinjavam se, toliko o tome koliko nomenklaturi, odnosno taj diskurs dobro poznajete. Hvala.
Uz sve uvažavanje ovoga što je gospođa ministarka navela, naravno da se radi o lapsusu jer je ovo abeceda prava, odnosno teorije države i prava, odnosno abeceda pravnog normiranja, dakle, radi se o lapsusu. Suština, ja na suštinskije atribute svog pitanja nisam dobio odgovor. Dakle, ponavljam još jednom, radi se o lapsusu. Naravno da studenti prava, a ne profesori prava, znaju šta član, šta je stav, šta je tačka i molim da mi se ne zameri na lapsusu, a tražim odgovor na suštinske atribute mog pitanja.
Gospođa ministar ima reč. Izvolite.
Hvala. Ovde smo pobrojali upravo značenja termina da bismo bili u mogućnosti da ih kasnije regulišemo i da finansiramo aktivnosti kojima se bave oni koji su pobrojani kao nosioci, kao subjekti i ono što će biti aktivnosti koje će se finansirati u skladu sa ovim zakonom. Zato je bilo potrebno da ih pobrojimo. Takođe, o tome je postigao konsenzus određeni broj ljudi koji je na ovome radio, koji su takođe, moram vam reći, pravnici. Pored toga, nemojte potcenjivati one koji rade u državnoj upravi i kroz čije ruke je takođe ovo prošlo, jer ovo je prošlo posle javne rasprave i prošlo je kroz proceduru raznih ministarstava u Vladi, tamo takođe rade pravnici, u našem sekretarijatu za zakonodavstvo takođe rade pravnici i ja pošto nisam pravnik, ipak sam prinuđena da se i na njihovo znanje oslonim. Hvala.
Narodni poslanik Nebojša Ranđelović ima reč. Izvolite.
Uz sve uvažavanje, konstatovao bih da nisam dobio odgovor na pitanje koje sam postavio. Moje pitanje se ticalo suštine i zaista ne bih mogao da kažem da sam zadovoljan odgovorom. Hvala.
Narodni poslanik Milan Vučković ima reč.
Hvala vam. Ja sam protiv prihvatanja amandmana koje je predložila poslanička grupa SRS, konkretno gospodin Paja Momčilov, kojim je predloženo da se u članu 3. koji definiše značenje pojedinih izraza u ovom zakonu briše stav 2. koji glasi – svi izrazi koji se koriste u ovom zakonu, koriste se rodno neutralno. Rasprava koju ste nam pružili, dakle, poslanici SRS, nije me ubedila da treba ovaj član izbrisati, naprotiv, jezik je živa stvar. Mi danas ne govorimo jezikom kojim je govorio Sveti Sava, ne govorimo jezikom kojim se govorilo u 17, 18, 19, pa i 20. veku zato što je jezik stvar koja se razvija i koja u sebi inkorporira, uključuje, vrednosti kojima težimo i one vrednosti koje želimo da promovišemo. Trend je svuda u svetu, u naprednom delu sveta, ne govorim o onim zemljama sa kojima možda vi mislite da treba da imamo najprijateljskije moguće odnose, govorim o zemljama naprednog sveta. Svuda je trend da se izrazi koriste rodno neutralno i da ono što vama zapara uši, a to je taj izraz rodno neutralno ili neki izrazi koji se koriste za profesiju u ženskom rodu, takođe i meni i te kako zapara uši kada čujem od vas - gospođo predsedniče, a mi svi vidimo da je predsednica Narodne skupštine žensko i to nam je jasno, a vi kažete - gospođo predsedniče. Po meni je to nasilje nad jezikom. Meni to i te kako zapara uši. Ako je to bilo po nekom pravopisu iz 19. veka, pa sada je 21. vek, valjda je vreme da promenimo stvari. Ukoliko mislite da je to uvredljivo za nečije uši i za nečiji jezik, za mene je mnogo uvredljivija psovka, naročito kada je u Narodnoj skupštini, naročito kada je u sudu, mnogo mi je uvredljivija kletva, nego izraz rodno neutralno. Toliko.
Minut i 58 sekundi je iskorišćeno od vremena ovlašćenog predstavnika. Narodni poslanik Paja Momčilov ima reč, 52 minuta je vreme poslaničke grupe.
Da završim ovu, izgleda ipak raspravu iz gramatike. Uvažene kolege, neću da insistiram u odbrani svoga stava. Hvala Bogu, drugi ljudi koji su stručniji moći će ovo da procene. Jednostavno ponavljam – svi izrazi koji se koriste u ovom zakonu koriste se rodno neutralno. Nemoguće. Izraz – obrazovanje ne može. On ima rod. Ni jedna imenica u srpskom jeziku ne može da se koristi rodno neutralno. To shvatite. Lepo vam rečeno da imamo i zakon o zabrani, o diskriminaciji i po polu i po rasi i po svemu i da su tu potpuno jasne situacije. Ovo je nešto što je nemoguće. Ima druga stvar, što ste vi potpuno pobrkali. Znači, mi govorimo o ovim pobrojanim ovde entitetima. Oni ne mogu da se koriste, oni imaju svoj rod. Može se u srpskom jeziku, kod zbirnih imenica i apstraktnih, broj eliminisati. To su vas učili u osnovnoj školi. Tu ste nam iz ove klupe držali predavanje kako je pleonazam, Bože, koordinacija i usklađivanje - nije. To su dve različite stvari. Koordinacija je kada imate više subjekata i kada ih dovodite u neku vezu, a usklađivanje je kada nešto hoćete da upodobite, na ovaj ili onaj način. Mislim, nemojte nam držati te lekcije ovde ili bar da se držite onoga što je tačno. Da završim ono što ste vi sada ovde hteli da kažete, da nije lepo oslovljavati predsedavajuću muškim rodom, potpuno se slažem. Koristim kako mogu i trudim se da kažem predsednice, nije mi to teško. Ne govorim nikada predsednik. Egon Fekete, drati kolega, kaže ovako, zaključujem diskusiju, samo ću vam dve stvari kazati, da vam budu jasne. Izvlači se krunski zaključak da je oblik gramatičkog muškog roda imenice, zapravo samo neutralno obeležje, kolega, neutralno obeležje, rekli lingvisti i lepo je kazati, imamo sada mlade dame u vojsci - Milosava je dobar vojnik, ne možemo da kažemo vojnikinja. Kad kažete škola, to je rod, ne idu samo devojčice u školu, dragi kolega, idu i muškarci, a ide i neutrum, uglavnom, a ne mora. Nemojte molim vas da nama ovde osnovne elemente pismenosti spočitavate da ne znamo i pod broj dva da ih zloupotrebljavamo. Nemojte molim vas, oslobodite nas tog manira. Možda mi politički nismo dobri, prikladni, možda naše ideje nisu dobre, ali borimo se argumentima, a ne kvalifikacijama. Gospođo ministarka, nisam imao priliku da odgovorim, kaže – otišlo je na sport sve za nevladine organizacije, da je 160 miliona otišlo iz budžeta na mlade. Pogrešno, sport je uglavnom profesionalizovan, možda i nije. Mi bi više uložili u možda mlade, pogotovo ako se pozivamo na brojeve koje sam vam ovde rekao. Šta da vam kažem, adolescenti u Srbiji. Znate li da naši adolescenti rade, po najnovijim podacima UNICEF-a, ja ih držim ovde? Naša deca od četiri i pet godina rade, ima u tabelama. Znate li da se venčavaju naši adolescenti i da rađaju decu, devojčice od 14 i 15 i 16 godina? I tu smo u ovim statistikama. A ono, sada je meni jasno, čestitao sam vam što ste te dobili majsku nagradu za sport. Potpuno mi je sad sve jasno. Tu nagradu dobijaju sportisti, vrhunski i sportski radnici, a vi ste je dobili ove godine. Potpuno mi je jasno zbog čega. Povlačim čestitku.
Četiri minuta i 50 sekundi je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Reč ima ministarka sporta i omladine Snežana Samardžić-Marković.
Hvala, gospođo predsedavajuća. Koristim priliku samo da napomenem, da ne bi ostalo, preći ćemo možda na član 4, a mislim da je ostalo nerazjašnjeno i profesor nije bio zadovoljan, odnosno narodni poslanik nije bio zadovoljan time kako se možda, tj. pobrojala sam zašto smo mi ove pod tačkama u članu 3. navodili razne termine i ako se ne varam nije vam bilo potpuno jasno po pitanjima omladinskog rada, spomenuli ste da su to omladinske radne akcije. Koristim priliku i vas i javnost da obavestim da je Savet EU u novembru 2010. godine doneo Rezoluciju o omladinskom radu i da je kod nas u Srbiji asocijacija NAPOR. To je asocijacija i praktičara omladinskog rada koju čini 77 udruženja građana, podržalo ideju da se u zakon o mladima stavi omladinski rad, između ostalog i zato što on kao takav nije definisan ni u jednom drugom zakonu. To je još jedan pokazatelj zašto je potreban ovakav zakon. Zato što upravo i ovakve definicije negde moraju da postoje, pošto neko, takođe, ne neko nego ozbiljan broj ljudi se bavi omladinskim radom. Takođe, dva univerziteta u Srbiji uvode kao svoj profil u obrazovanju, obrazovanje ljudi koji će se baviti omladinskim radom. Tim pre smatram da je opravdano. Takođe, reći ću vam da je u agendi 2020 koja je pominjana i koju ste i vi, čini mi se pominjali, omladinski rad apostrofiran kao jedna, kako da kažem, civilizacijskih vrednosti koje se moraju uvažavati. Smatrali smo za shodno da u zakonu o mladima, kao što rekoh ni u jednom drugom normativnom aktu u našoj Republici ne postoji ništa slično, ovako nešto definisano pošto je to od izuzetne važnosti za rad sa mladima. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Nebojša Ranđelović.
Zahvaljujem na datoj reči. Očigledno se nismo razumeli. Uvažena gospođo ministarka, vi ste pričali o ilustraciji koju sam dao. Moje pitanje je glasilo – zašto se odstupilo od određenih standarda koji se koriste u pravu i određenih pravila nomotehnike? Pokušao sam to da ilustrujem nečim što prkosi pravilima logike i mislim da je trebalo dati odgovor na ovo moje prethodno pitanje, odnosno jedino koje sam postavio. Hvala.
Narodni poslanik Milan Vučković ima reč.
Dame i gospodo, ja sam u prethodnom obraćanju govorio o vrednostima koje se izražavaju kada koristimo pojedine termine, kada koristimo određeni jezik. Naravno, ne mislim da su poslanici SRS, naročito poslanik Paja Momčilov, nepismeni ili da ne poznaju gramatiku srpskog jezika. Daleko bilo. Vi ste obrazovani ljudi. Mada je bilo zanimljivih situacija kada je bila rasprava u načelu. Jedan vaš poslanik je imao vrlo zanimljivu ideju kako da koristi neke izraze, ali ja tada nisam intervenisao, nisam se javljao za reč da ga ispravljam, jer ovo nije mesto za gramatičke rasprave. Ukoliko neko ima problema sa gramatikom, neka to vidi na nekom drugom mestu. Ovde sam govorio, pre svega, o vrednostima i da je trend u svetu, a hvala Bogu i kod nas, da se izrazi koriste redno neutralno. Vi kada pogledate, recimo u SAD se neki izrazi koji vređaju dostojanstvo nacionalnih manjina, a koji postoje u literaturi u 19 veku, čak i u knjigama Marka Tvena, koji je bio sjajan pisac i za koga se nije moglo reći da je rasista. Dakle, izrazi koji vređaju sentiment crnih ljudi u Americi, Afroamerikanaca, se menjaju u lektirama, da bi se napisali oni koji možda jesu politički korektni. Vi to možete da nazovete i nasiljem nad jezikom, ali ta literatura mora da izražava vrednosti današnjice 21 veka. Inače, ako ćemo da se držimo tradicije,hajde da se držimo one tradicije od pre hrišćanstva i to je isto tradicija srpskog naroda i tradicija Slovena na ovom području, tako da ne bih sigurno raspravljao sa vama o gramatici, poštujem vas, rekao sam, pre svega, stvari koje su vezane za vrednosti. Kada koristite neke izraze i kada kažete gospođo predsedniče, vi na taj način šaljete neku poruku, bili toga svesni ili ne. Meni je drago što vi lično taj termin ne koristite.
Minut i 55 sekundi iskorišćeno vreme na ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Dragan Stevanović.
Vrlo ću kratko u okviru vremena poslaničke grupe. Smatram da se rasprava vodi u jednom pravcu, naravno od predstavnika većine u kome zaista nema razloga da se vodi i potvrđuje se da se vreme troši na formu, a ne na suštinu. Mi smo osporili suštinski zašto je ovaj zakon besmislen, neupotrebljiv, neće doneti ništa drugo, a evo sad se bavimo nekom formalnom raspravom koja zazire u nešto što zaista, ako se imputira SRS, zaista nema smisla. Možda je gramatički neispravno da se kaže gospođo predsedniče, gospođo potpredsedniče, ali ono o čemu mi pričamo ovde, da ovo što stoji i što je napisano u zakonu zaista ne treba da stoji u zakonu, na to nam za pravo daje čak i Ustav. Uvaženi kolega Vučkoviću, na strani 51. Ustava, ispod člana 110. reguliše se položaj predsednika Republike. Pitam vas danas, da li u Ustavu Republike Srbije stoji negde da se svi izrazi i termini koji se ovde koriste, koriste rodno neutralno. Da li činjenica da u Ustavu stoji predsednik Republike limitira bilo koju ženu u Srbiji da bude kandidat i da bude izabrana za predsednika? Ne limitira. Dve stranice ranije, u Ustavu Republike Srbije piše, sastav Narodne skupštine, predsednik i potpredsednici Skupštine. Ova Skupština ima gospođu Đukić-Dejanović za predsednika, znači gospođu predsednika i ima četiri, ili pet gospođa potpredsednica. Pošto se pozivate na formalno, odnosno na taj razvijeni napredni svet, evo ja vas pitam, gospodine Vučkoviću, kako u SAD, kako se na engleskom jeziku kaže u ženskom rodu predsednik? Kako oni državnog sekretara nazivaju u ženskom rodu? Ili su "prezident", ili je "misis", ili "mis prezident", ili "mister prezident", ali je "prezident" – predsednik. Prema tome, nemojte da se trujemo besmislicama, ovo je potpuno suvišno, besmisleno, nepotrebno u zakonu, jer je i ministar, pretpostavljam gospođa ministar, rekla, postoje zakoni o rodnoj ravnopravnosti, zabrani diskriminacije itd, itd. Nemojte SRS da imputirate nešto što zaista ne stoji. Mi smatramo da ono što je uneto u zakon je potpuno nepotrebno i suvišno, ako se ovo uopšte može nazvati zakonom. Mislim da tako banalne stvari zaista ne treba da opterećuju ovu diskusiju. Dokažite i ubedite nas da će ovo što ste izneli pred nas poslanike zaista za mladi svet u Srbiji dati neke efekte i rezultate, a ne o tome kako se obraćamo predsedniku Skupštine, ili potpredsedniku Skupštine. Hvala.
Tri minuta iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Narodni poslanik Milan Vučković ima reč.
Uvažene kolege, gospodine Stevanoviću, kako bi se vi osećali kada bih vas nazvao "gospodine poslanice"? Mislim da se ne biste osećali prijatno i da ne treba da se stavljate samo u kožu muškaraca, već i žena. Takođe, molim predsednicu da interveniše, jer postavljeno je pitanje da li sam ja normalan? Jesam normalan, nemam nikakav drugačiji način da vam objasnim i praktičniji način da vam objasnim o čemu govorim. Engleski jezik je drugačiji od srpskog, ali izraz koji je bio klasičan u Engleskoj i u Americi tokom 19 veka "čel men", danas se kaže "čel vumen", ukoliko je u pitanju predsedavajuća, a ne predsedavajući. Umesto "men hud", što je nekad značilo čovečanstvo, kaže se "hjumen tajm", tako da izrazi se menjaju, jezik se menja samo neke stvari se očigledno nikad ne menjaju. Znam da ima mlađe generacije u SRS i pozivam je da prihvati ono što su tekovine savremenog sveta.
Jedan minut i 15 sekundi iskorišćeno od vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. Narodni poslanik Dragan Stevanović ima reč.
Uvaženi kolega, vi očigledno, ne vi generalno, ne lično vi, na toj strani gde vas broji 126, imate jedan problem i to je percepcija u suštini u značenju poslanice. Duboko verujem da i vaša koleginica koja sedi iza vas nije poslanica, poslanicu može da uputi i da pošalje patrijarh, recimo. Uvažena koleginica koja sedi iza vas je gospođa, ili gospođica poslanik. Nemojte da se trujemo i da se delimo po tome, to je potpuno besmisleno. Ostavite se šta piše u Americi, kako oni zovu i čovečanstvo i predsedavajućeg itd, itd. Sada ćete da nas ubeđujete da majku i oca treba da zovemo jednim od roditelja. Uskratićete nam, bre, pravo da se psujemo kako treba, srpski. Mislim, znate toliko banalno se ide, sada bismo mi da budemo veći katolici od pape i vi politički život i političke odnose opterećujete besmislicom, opterećujete se besmislicama pozivajući se na svet. Zašto bismo mi kao univerzalno i obavezujuće prihvatali nešto što je u tom razvijenom svetu, kad su ove stvari? Nemam ništa protiv da se neki dobri standardi prihvate, ali dajte nemojte da nas opterećujete kako se zove predsednik, kao Ustav je jasno definisao i rekao, ali to nikoga ne amnestira, odnosno ne oslobađa niti uskraćuje mogućnosti da bude kandidat, da bude poslanik, da bude ministar, itd. Ovo su jako besmislene rasprave zato što ih namećete i promovište kao takve. Nema potrebe, ubedite nas da će ovo unaprediti položaj mladih ljudi u Srbiji, pa da eventualno podržimo ovaj zakon. Hvala.
Dva minuta iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanika Paja Momčilov.
Samo ukratko, ovo što je rekao moj uvaženi kolega, koji sedi do mene, mladi čovek, upravo je suština. Ovde se sada vodi jedna kvazi naučna rasprava, da bi se sve mane i nedostaci zakona, koji je pred nama, sakrile, i da ne bi o njima pričali. Mladi kolega, engleski jezik i srpski se razlikuju, kada su imenice i kad je rod u pitanju, pošto srpski jezik ima i gramatički i rodni oblik. Prema tome, to je velika razlika i vi treba te elementarne stvari da znate, kada se upuštate u ovakvu diskusiju, na ovakvom mestu i pred miliona naših gledalaca, gledaju vas, i verujte, oni koji su vam predavali srpski jezik. Prema tome, okanite se molim vas toga. Lepo vam je rekao Stevanović kako se oslovljava "prezident", kakose "jour medžisti", kako suveren, bilo koje velike zemlje, imperije oslovljava, i to je potpuno jasno. Molim vas da pređemo na amandmane, predsedavajući, vi često puta znate da vrlo dobronamerno i prekinete neku besmislenu raspravu. Molim vas iskoristite to vaše pravo da se malo amandmanima bavimo.
Minut i 20 sekundi iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Narodni poslaniče pa vaš je amandman. Da je termin "rodano neutralan" još uvek razgovaramo o tom amandmanu. Šta da prekinem? (Paja Momčilov: Besmislenu logičku i gramatičku..) Znam to, ali da li je rasprava besmislena ne znam, ali rasprava je vezana za amandman. Vaš amandman glasi: "da se briše, da su termini rodno neutralni". To je vaš amandman i svi govore o vašem amandmanu. (Paja Momčilov: Ne o njemu, nego u zameni su. Govorio sam o logičkoj, a ovde se govori o leksičkoj..) Narodni poslaniče, logička ili leksička, vaš je amandman da se briše, da su termini rodno neutralni. Svi sa svoje tačke gledišta pričaju o onom što smatraju da znaju o rodnoj neutralnosti ili o prirodi jezika u kom rod postoji ili ne postoji. Da nije to slučaj, ja bih, naravno, podsetila da se govori o dnevnom redu, ali ovo je vaš amandman. Narodni poslanik Nebojša Ranđelović želi reč. Izvolite.
Zahvaljujem na datoj reči. Dao bih još jedno pojašnjenje. Lingvistička rasprava ne iskače iz onog što treba da bude rasprava o amandmanima, jer osnovno sredstvo pravnika jeste jezik. Tako da i lingvističko, odnosno jezičko tumačenje pravne norme jeste jedan vrlo važan segment pravnog normiranja. Tako da se ne bih složio da su lingvističke rasprave o pojedinim članovima ili o zakonu u celini nepotrebne. Naprotiv, insistiram na tome da budu potrebne. Zatim bih dodao, neka to bude i opaska onima koji brane ovaj zakon, odnosno kolegama poslanicima vladajuće većine. Razočaran sam što ne umete da pišete zakon, a još sam razočaraniji što ne umete da branite ono što je odbranjivo. Onda sad ja, kao predstavnik opozicije to moram da branim. Jezik je živa stvar. Jezički standardi koji su važili 60-tih godina u srpsko-hrvatskom jeziku, ako gledate Rečnik Matice Srpske više ne važe. I Dušanov Zakonik i Ustav iz 1835. i 1838. godine su pisani srpskim jezikom, ali je za njih sad potreban prevodilac. Zbog toga, treba uvažiti i to što je jezik živa stvar i što se razvija i uvažiti činjenicu da se standardi jezički menjaju. Dakle, nije samo politička korektnost govoriti o rodnoj ravnopravnosti u ovom kontekstu o kome smo govorili. To je i potreba živosti razvoja jezika. Hvala.
Minut i 50 sekundi. Samo, ako mi dozvolite narodni poslaniče, do sad ste iskorisili sedam minuta. Da li da to računam od vremena ovlašćenog predstavnika? (Da) U redu, od vremena ovlašćenog predstavnika. Tako da je vreme za poslaničku grupu potpuno na raspolaganju, a ovo od vremena ovlašćenog predstavnika. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 4. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Reč ima narodni poslanik Oto Kišmarton.
Dame i gospodo narodni poslanici, mislim da iz dosadašnje rasprave vidimo da većina narodnih poslanika, koji su prisutni u sali, smatraju da je ovo veoma loš zakon, da o njemu možda nije ni trebalo raspravljati na Skupštini i da bi bolje bilo i povući ovaj zakonski predlog. Mi smo predložili brisanje člana 4. ovog zakona. zašto? Pročitaću kao glasi taj član 4. čiji naslov kaže – Načelo podrške mladima, "svi, a posebno subjekti omladinske politike u okviru svojih poslova ili delokruga podržavaju društveno osnaživanje mladih na način utvrđen zakonom, strategijom i drugim instrumentima omladinske politike". Šta ovaj član reguliše? Naime, ovaj član zakonskog predloga je nejasan, nepotreban, jer ne utvrđuje bilo čija prava i obaveze. Predstavlja klasičnu nedeklaratorsku odredbu, ali bez ikakvog značenja koji bi moglo pomoći boljem razumevanju i jasnijem tumačenju zakona. Sama tehnika pisanja odredbe je vrlo problematična, jer piše da svi podržavaju. Naime, postavlja se pitanje, šta ovaj zakonski predlog donosi mladima novo? Ništa. Šta će se promeniti ovim zakonom u korist mladih? Verovatno ništa. Da li je mladima najvažnije donošenje ovog zakona, ovakvog kakav je i osnivanje kancelarije za mlade ili možda, pošto govorimo o mladima koji su u godinama od 15 do 30 godina, koji su većina njih, to su uglavnom školovani, srednjoškolci, studenti, diplomirani i fakultetski obrazovani, oženjeni, udati, da li je njima najvažnije druženje i formiranje kancelarije ili možda rešavanje opšteg ovog stanja u društvu i zapošljavanje tih mladih? Hvala.
Trideset sekundi iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Pre nego što dam reč ministarki Snežani Samardžić – Marković, na osnovu člana 90. i člana 87. da bi narodni poslanici mogli da planiraju današnji dan, danas ćemo raditi i posle 18,00 časova, ali samo dok ne završimo pretres u pojedinostima o zakonu koji trenutno razmatramo. Reč ima ministarka Snežana Samardžić – Marković.
Hvala gospođo predsedavajuća. Pošto je postavljeno pitanje smisla zašto je ovaj član ovakav kakav jeste postavljen u zakonu, ne bih govorila toliko o samom smislu, jer mi smatramo da je svaki član i ima ovde svoj duboki razlog postojanja. Kako bi vam objasnili stvari sa kojima verovatno niste upoznati, reći ću vam da je za nas posebno od značaja bilo osnaživanje mladih i da je obaveza koja se ovde uvodi, centralna tema joj je osnaživanje mladih. Reći ću vam da je Evropska komisija 27. aprila 2009. godine usvojila novu EU strategiju za mlade, pod nazivom Mladi, ulaganje i osnaživanje. Nama je cilj da ove zakonske odredbe budemo u prilici da koristimo, svi oni koji su subjekti omladinske politike, bar tri elementa koji su navedeni kao ciljevi, a ima devet ciljeva ta strategija, ali tri elementa su bitna za osnaživanje mladih. Mi ćemo ovim praktično stvoriti uvod da koristimo te elemente i sutra, eventualno fondove iz EU za te elemente. Koji su to elementi? Stvaranje više mogućnosti za mlade u oblasti obrazovanja i zapošljavanja, poboljšati pristup i omogućiti potpuno učešće mladih u društvu i osnaživanje solidarnosti između mladih u društvu. To su ta tri elementa koja su za nas bila najvažnija u okviru osnaživanja mladih koji ima devet ciljeva. Hvala.
Da li još neko želi reč? Narodni poslanik Mirko Čikiriz.
Mislim da je interesantno opet, samo zarad javnosti, da jedna poslanička grupa kaže da zakon treba povući i predlaže da se brišu najbitnije odredbe. Onda istovremeno ista poslanička grupa podnosi mnogo amandmana u cilju poboljšanja zakona. Sada je najbolje da jedna te ista poslanička grupa zauzme jedinstven stav između sopstvenih poslanika, da li zakon treba povući ili ga poboljšavati. Ne može se istovremeno i povući i poboljšavati i to da bude politika. Drugo, naravno da sam protiv brisanja člana 4. jer je on jedan od najznačajnijih članova u zakonskom predlogu, jer govori o suštini, jednoj od osnovnih intencija zakonodavstva. Sigurno, koristeći ono što je gospođa ministar rekla, sigurno da ćemo svaki put iz vladajuće većine reagovati u situaciji kada se želi, ono što reguliše ovaj zakon, mešati sa drugim zakonima i sa opštim stanjem u društvu. Ovaj zakon će sigurno poboljšati položaj mladih, ali sigurno neće rešiti sve probleme mladih. Probleme mladih će rešiti opšta državna politika i drugi zakonski predlozi. Položaj mladih, i to možemo u najkraćem da kažemo, u potpunosti je nezadovoljavajuća, ali odgovornost za to snose i oni koji su pre dve godine promenili vlasititu politiku, pre svega mislim na članove SNS, jer za promenu politike sada traže najvišu nagradu. Priznaju javno, kažu – 18 godina smo vodili pogrešnu politiku, a onda smo progledali, onda smo politički sazreli i sada traže od biračkog tela da budu nagrađeni i da vode državu zato što su priznali da su 18 godina politički lutali. Onda da budu sankcionisani oni koji su 21 godinu na pragu iste politike. U tom smislu, bez obzira što se ne slažemo, najčešće, sa politikom SRS, njihova politika je poštena. Oni su od početka protiv EU, evropskih standarda, evroatlanskih integracija i tu nema promene politike. Mogu da raspravljam sa uvaženim kolegom zbog čega je položaj mladih danas takav kakav je. Upravo zbog njihove politike koju su sprovodili 18 godina.
Tri minuta iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Narodni poslanik Oto Kišmarton, dva minuta. Pravo na repliku.
Prethodni kolega je rekao da sam malo pre predložio da bi najbolje bilo povući ovaj zakonski predlog, a i podneli smo veći broj amandmana. Jesmo podneli veći broja amandmana i u prvom obraćanju Skupštini. Rekao sam da cilj amandmana nije popravka ovog zakona, jer smatramo da je ovaj zakon toliko loš da se ne može popraviti, nego samo da se ukaže na sve ono što u ovom zakonskom predlogu nije dobro, sve ono što bi trebalo popraviti. Ne znači da u cilju popravke zakona bi najbolje bilo napisati nov zakon koji će biti u interesu mladih, odnosno omladine. Hvala.
Narodni poslanik Mićo Rogović ima reč.
Pravo na repliku. Uvaženi kolega, kada govorite o državnoj politici ne možete a da se ne setite da 20 godina vladate u Republici Srbiji. Kada govorite o ovom zakonu, ne možete, a ni vi gospođo predsedavajuća, da dozvolite da zbog popunjavanja raznih praznina ovaj tok ide u nekom drugom smeru. Takođe, kad kažete – opšta državna politika – ono što sam ja maločas rekao gospođi ministar, ne možete da se ne setite sinoćne priče u kojoj vaš poslanik ima diskusiju 20 minuta sa ministrom iz SPS i kakvu vi to uopšte državnu politiku posle takve rasprave možete da vodite. Problem koji ne pravi ovaj zakon svojom primenom, nego prave ljudi koji sačinjavaju ovu vladu i njihovo ponašanje, zar će oni da ispoštuju standarde koje donosi EU? Još jednom moram da vas podsetim da činite ovu vladu samo zbog svojih političkih marketinga, zbog svoje situacije koju vi samo znate i da vas podsetim na tok rasprave koja je sinoć u ovom parlamentu, na temu postavljanja poslaničkih pitanja ministrima iz Vlade, išao između vas, pripadnika iste Vlade, u okviru rasprave vašeg poslanika i ministra iz SPS. Zahvaljujem.
Minut i 30 sekundi iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Narodni poslanik Mirko Čikiriz ima reč.
Još jednom ponavljam, dosta manipulacije, i dosta neistina, upravo zarad važnosti rasprave, ne samo o ovom zakonu, nego o svim zakonima i zbog institucije u kojoj razgovaramo. Nije 21 SPO bio u Vladi. Da je bio 21 godinu, mi bismo prihvatili reforme, neophodne, društvene i političke i ekonomske 1990. godine, bili bismo predvodnici evropskog puta Srbije i sada bi država Srbija bila članica NATO pakta. Izbegli bi ratove, sankcije… (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, molim vas po dnevnom redu. Dobili ste pravo da govorite na vreme poslaničke grupe.) … Izvinjavam se, predsedavajuća, iznete su grube neistine. SPO je učestvovao u saveznoj Vladi dva i po meseca… (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, upozoravam vas, pravila su jednaka za sve. Tema dnevnog reda, član 106.) … Samo dva i po meseca u vreme savezne Vlade i u vladi Vojislava Koštunice od 2003. do 2007. godine i u ovoj vladi smo od 2008. godine i to je notorna činjenica. Hvala.
Minut i 10 sekundi iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Ako ne, na član 5. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Narodni poslanik Oto Kišmarton ima reč.
Samo ukratko. Predložili smo brisanje i člana 5. ovog zakona jer ovaj član kaže – svi mladi su jednaki, zabranjena je diskriminacija itd. Pitanje jednakosti i zabrane diskriminacije je na potpuniji i jasniji način utvrđeno u članu 21. Ustava i Zakonom o zabrani diskriminacije, pa je ova odredba takođe suvišna u ovom zakonu i može da služi samo da bi napravili jedan malo veći zakon.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić, Srđan Spasojević i Miroslav Markićević. Narodna poslanica Zlata Đerić ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsedavajuća, poštovana gospođo ministar, amandmani koje je poslanička grupa Nove Srbije podnela bi promenili suštinu ovog zakona, ali za ovaj amandman smo bili ubeđeni da će biti prihvaćen, da će biti shvaćen i prihvaćen. U članu 5. stav 2, posle reči "zabranjeno je svako", tražili smo amandmanom da se briše reč "neopravdano". Zašto? Zato što vam u ponuđenom tekstu Predloga zakona stoji ovako: "Zabranjeno je svako neopravdano pravljenje razlike ili nejednako postupanje prema mladima". Smatramo da reč "neopravdano" posle reči "svako" mora biti obrisana, jer inače ona dopušta da postoji opravdano pravljenje razlika, a to je nedopustivo, jer ovo "svako" isključuje. Dakle, ovo se u leksičkom, gramatičkom i stručnom tumačenju jezika zove tautologija. Prema tome, ovaj član bi trebalo da glasi, u ovoj prvoj rečenici "Zabranjeno je svako pravljenje razlike ili nejednako postupanje prema mladima". U obrazloženju koje ste nam stavili za neprihvatanje amandmana upravo ste naveli takvo gledište ovog člana. Znači da ne želite da bude bilo kakva razlika u načelu jednakosti zabrane diskriminacije. Ako ste stavili reč "svako", onda ni slučajno ne smete staviti "neopravdano", jer ta reč sa negacijom upućuje da je dopušteno da postoji opravdano. Zabranjeno je svako pravljenje razlike. Mislim da je to bila intencija predlagača zakona. Razmislite samo o toj rečenici, kako glasi. Ovo je zaista reč koja suštinski menja i, ako ostane u zakonu, suštinski dopušta opravdano, koja može i ne mora biti zloupotrebljena bilo kad, ali ona ne sme u članu zakona uvesti ovu vrstu terminološke nepreciznosti. Molim vas da o tome razmislite, jer zaista smo očekivali da će ovaj amandman biti prihvaćen.
Reč ima ministarka Samardžić.
Bilo je dosta debate u javnoj raspravi o ovome, međutim najveći je broj učesnika se opredelio za mogućnost pozitivne diskriminacije, naročito za one koji spadaju među ugrožene grupe i zbog toga smo se opredelili kako ste vi nazvali negacija. Iz tog razloga nismo prihvatili amandman.
Reč ima narodna poslanica Zlata Đerić.
Samo ću kratko reći, ako zadržite ovaj termin vi omogućavate diskriminaciju. Upravo činite ono suprotno od onoga što ste obrazložili. Ja kažem da je vaša intencija bila da eliminišete svaku vrstu diskriminacije. Ostavite na stranu tu rečenicu i videćete, čućete kako terminološki zvuči, pa ako je nešto neopravdano znači da postoji i nešto što je opravdano. Stavili ste – svako neopravdano. Da ste zadržali samo termin, svako, to je pozitivna diskriminacija. Znači, vi dopuštate neke vrste diskriminacije i onda menjate suštinu odnosa prema pozitivnim diskriminacijama.
Reč ima ministarka Samardžić.
Prihvatamo.
Konstatujem da je ministarka prihvatila amandman koji je na član 5. podnet. Na član 5. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić-Marković i Milan Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 6. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić-Marković i Milan Dimitrijević. Reč ima narodni poslanik Milan Dimitrijević.
Mi smo u članu 6. predvideli da se umesto reči "šanse" stavi reč "mogućnosti". Zbog čega? Zato što, prosto gledajući kako zakon teče, vidimo da postoji jedna intencija da se reči koje su utemeljene u srpskom jeziku, izbace, a da se ubace strane reči. Reč "šansa" je francuskog porekla, a kada bi se prevela na srpski jezik to je mogućnost. Ne vidim potrebu da to stoji. Ne možemo na taj način prihvatati pisanje zakona, izbacivanje nekih drugih reči, jer postoji potpuno adekvatna zamena u srpskom jeziku. Sa druge strane, kada govorimo o tim jednakim šansama, načelo jednakih šansi i jednake mogućnosti, tu postoji jedan primer kako je to u ovoj državi predstavljeno. Možda je jednaka šansa kada jedan fakultet ili univerzitet izbaci parolu – završi "Megatrend", zapali.To su jednake šanse, evo ispravljaju me kolege, pa se kaže – završi "Megatrend" i pali. Znači, da svi palimo, da mladi pale iz ove zemlje. Sa druge strane, jednaka šansa, mada me ovo vreme podseća i asocira me da će uskoro biti snimljen možda drugi deo filma "Tito i ja", sećate se tog filma. Dakle, neki učenici u nekim osnovnim školama u Beogradu su imali šansu ili mogućnost da napišu svoj pismeni sastav posvećen predsedniku Republike. Drugi učenici širom Srbije nisu imali tu mogućnost, a govorimo o jednakim šansama i jednakim mogućnostima. Da ne govorimo, da ne upotrebljavamo one ružne reči za koje ste vi rekli da su ružne reči, da je zakon deklarativan, ja to neću spominjati, ali prosto ako govorimo o jednakim mogućnostima. One mogu biti omogućene. Ne mogu stajati samo na papiru i biti mrtvo slovo. Dakle, zakon mora biti primenjiv. Ovaj zakon je neprimenjiv. On je potreba, ali mora biti drugačije napisan. Da bi bio razumljiv i da bi bio primenjiv.
Reč ima ministarka Samardžić.
Razlog zašto smo se opredelili da, uvažavajući ovo što ste vi sve govorili u vezi sa pitanjem šansi i mogućnosti i sa sinonimskim finesama u jeziku, pošto je ovo konsekvetno primena u strategiji za mlade bila na čelo jednakih šansi, onda smo ga preneli u zakon i zato nismo ni prihvatili, zato što je to samo nešto što je konsekvetna primena, a sinonim je sinonim.
Na član 6. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Reč ima narodni poslanik Mićo Rogović.
Pošto sam hteo da se javim na član 6, ali mi sistem nije omogućio, ali nema veze, SNS danas ne koristi ovu temu za svoj politički marketing i zaista, nijednog trenutka, osim kada smo prinuđeni na ovakve napade koji dozvoljavate, vi kao predsedavajuća, odgovorimo i u kontekstu zakona i moram zbog onih koji prate danas šta su pojedine poslaničke grupe uradile, napisale, podnele amandmane, da kažem da smo mi i pored situacije da smo ovim zakonskim predlogom tražili da se pojedini članovi zakonskog predloga brišu, izvršili i druge intervencije amandmanima na ovaj zakonski predlog i zbog javnosti i zbog svih vas i zbog vas, gospođo ministre, zakonski predlog bi mogao da ima i pet članova. Bitno je da je on razumljiv, da je primenjiv, a ono što vi kažete u svom delu gde se poziva na određene načela, na stavove EU, na raznorazne uredbe, na strategiju, na akcioni plan, to je bilo dovoljno u određenom kontekstu i samo napomenuti. Zbog toga smo i intervenisali da se član 6. i član 7. brišu, jer oni sami po sebi ništa konkretno novo niti donose niti preciziraju nekakva objašnjenja. Recimo, u članu 6. za prava i obaveze određenih subjekata, niti će bolje doprineti tumačenju i primeni zakona. Poštujem i različito stavove i u Vladi, ali moram izneti situaciju i činjenicu da, ako je ova vlada zaista svima takva, ako hoće da izađe u susret i pruži jednake šanse za sve, treba da propiše situaciju da prilikom, odnosno obavezu svih javnih službi, svih javnih agencija i svih preduzeća koja su državno vlasništvo, da prilikom prijema u službu, u te institucije bude obaveza javnog konkursa. Da vas podsetim na temu o kojoj je pričao i vaš predsednik stranke ovih dana i onda bi zaista briga o ovoj populaciji gde je u ovom zakonu bilo reči i bilo je određenije, a određene zakonske odredbe, odnosno članove, imamo pravo da sa različitih političkih aspekata različito tumačimo. Kažem, još jednom, za SNS i za sve pripadnike ovde u parlamentu, kako sam primetio, nije sporno donošenje samog zakona o mladima i oko toga smo se usaglasili, izuzev pojedinih, odnosno kada upadnemo u problematiku ovog zakona, ali da određene predloge ovog zakonskog okvira treba brisati ili prilagoditi situaciju. Ono što akcioni plan i strategija sama po sebi razrađuje, ne može to da obuhvati i vi kao ministar, odnosno svi pripadnici ove vlade treba da se trudite, a ne da vi kažete da se zalažete za manje školarine, za besplatno školstvo, za više zapošljavanja. Moram da vas podsetim na situaciju da smo mi u Srbiji dve godine imali primer i nemogućnost verifikovanja diploma, i da vas podsetim da upis za pojedine fakultete iznosi oko 10 prosečnih plata zaposlenih, a njih je mnogo malo, da deca te diplome ne mogu da verifikuju, odnosno da nemaju gde da odrade pripavnički staž. Potrudite se i utičite na svoje kolege da ono što je život, a život pravi standarde, ne ideologija pojedinih partija, i u određenom trenutku, s obzirom na situacije u životu, moramo primenjivati, odnosno donositi standarde. Ne može se standard propisati kao pre neki dan elementarne nepogode koje su pogodile Republiku Srbiju, ali Vlada adekvatnim merama može da dovede do situacije da ljudi sad, izvinjavam se, malo izlazim iz zakona, nisu u situaciji da seku malinjake zato što niko neće da se seti da je cena od 60 do 80 dinara vrlo negativna i nekvalitetna u bilo kom trenutku. Zahvaljujem.
Reč ima ministarka Snežana Samardžić-Marković.
Hvala gospođo predsedavajuća. Samo bih rekla da ste ispravno primetili da cene školarina nisu nadležnost Ministarstva omladine i sporta, ali u okviru nadležnosti koje imamo mi pokušavamo da reagujemo, pa je Fond za mlade talente, čiji sam ja predsednik od avgusta 2008. godine do danas, uložio praktično milijardu i 200 miliona dinara da bi stipendirao studente i nagradio učenike srednjih škola. Imamo preko 6.000 njih koji su nagrađeni i na taj način pokušavamo da njima i njihovim porodicama pomognemo koliko možemo. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Ako ne, na član 8. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 9. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Milovan Radovanović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Vjerica Radeta.
Regulišite više pitanje ovih pokvarenih prijavljivanja. Najpre, da se podsetimo, ovo što je nazvano zakonom o mladima još uvek je u predlogu i nije zakon, ovo je neki tekst koji nema karakteristike zakonskog akta, odnosno zakona. Danas se ovde raspravljalo i o jezičkom tumačenju zakona itd. Sve je to u redu, ali je suština da mi zapravo ne raspravljamo o zakonu. Ovo što ste vi označili sa ovaj član, onaj itd, nije pravna norma. Ovo nikog ne obavezuje. O tome smo govorili i u načelnoj raspravi. Ne može postojati nešto što se zove zakon, a da on ne obavezuje i da ne postoje određene sankcije ako se nešto ne izvrši. Šta će nam zakon koji nešto kaže i neko će nešto da uradi ili ne uradi i nema nikakvih pravnih posledica? Ovo je, dame i gospodo, pravni okvir za vladajuću većinu, za angažovanje mladih ljudi koji će im koristiti u budućoj izbornoj kampanji. To je ovo što ste vi nazvali zakon o mladima. Podsećamo na sva pitanja koja smo postavljali gospođa ministar, i kada smo govorili u načelnoj raspravi i danas, pokušava da ostavi utisak ministra koji želi da komunicira sa narodnim poslanicima, što je svakako pohvalno, ali nije odgovorila ni na jedno pitanje. Gospođo ministar, vi pričate svoju priču. Prvo treba da se razumemo da, što se tiče SRS i ovog papira, koji nikako ne mogu kao pravnik sa višegodišnjim iskustvom da nazovem predlog zakona, dakle, da mi imamo potpuno različit koncepcijski pristup. Mi ubeđujemo vas, ubeđujemo skupštinsku većinu, ubeđujemo, pre svega, građane Srbije i objašnjavamo građanima Srbije kako vladajuća većina, kako režim zloupotrebljava tu mogućnost što sa 26 zelenih dugmića može da izglasa nešto što zapravo ne znači ništa za građane Srbije i ne znači ništa za mlade ljude u Srbiji, osim što će značiti nešto za te neke grupice okupljene oko stranaka vladajuće koalicije. Pre svega po lokalnim samoupravama oko tih kancelarija za mlade, oko toga što smo pričali i u načelnoj raspravi, gde se tamo zaposli četvoro-petoro mladih ljudi predstavnika određene stranke, gde oni tamo igraju neke kompjuterske igrice, tamo prave neke projektiće, dobiju neke pare, pa onda oni kao realizuju taj projekat i onda se priča kako je u toj opštini realizovan neki projekat, pa tu učestvovali mladi, a nećete da kažete – učestvovalo petoro ljudi koji su članovi vaše stranke ili neke druge stranke iz vladajuće koalicije. Ovo je jedna tipična zloupotreba. Ovo ovde sa mladima nema nikakve veze i ovde na mlade asocira samo dres kod gospođe ministra, koji je u suprotnosti sa dres kodom propisanim za sve one koji ulaze u Skupštinu. Novinar obučen kao ministar ne bi mogao da uđe u Skupštinu. Ovo je samo onako uzgred rečeno. (Predsedavajuća: Uzgred je rečeno i krši odredbe Poslovnika Narodne skupštine. Nemate prava da se direktno obraćate, da kvalifikujete druge osobe po bilo kom osnovu. Molila bih vas da govorite o temi dnevnog reda. Dobili ste reč u raspravi u pretresu o pojedinostima, dakle, o amandmanu, a ne u načelu. Tako da vas upozoravam. Nastavite.) Nikome se direktno nisam obratila. Član 9. kaže… (Predsedavajuća: Sada vas upozoravam drugi put. Dužni ste da saslušate obavezu predsedavajućeg da prekine i podseti poslanika koji krši odredbe Poslovnika, da ga podseti da to ne čini. Molim vas, član 106. i amandman koji je podneo narodni poslanik Milovan Radovanović. Izvolite.) …mladi treba aktivno da doprinose izgradnji i negovanju društvenih vrednosti razvoju svoje zajednice. Onda kažete – naročito putem različitih oblika volonterskih aktivnosti. Mi u SRS mislimo da naročito putem različitih oblika volonterskih tih aktivnosti ne može da bude sadržano u ovom članu 9. ovog predloga nečega. Zaista je bilo najbolje da su se svi ovi članovi brisali i da vas na taj način, odnosno da smo to predložili, da vas na taj način ubedimo kakav je naš odnos prema ovom zakonu, pa i prema ovom tekstu i članu 9. ovog teksta. Amandman je podnet sa namerom da se iz ovog predloga ukloni odredba, odnosno deo odredbe koja je apsolutno suvišna, jer je očigledna, i to se kroz ceo ovaj tekst vidi, namera da se mladim ljudima nametnu volonterske aktivnosti. SRS smatra da to nije dobro, da to nije korisno, da to ne služi boljem životu mladih ljudi. Vi ste, naravno, odbili ovaj amandman i rekli ste da ga ne prihvatate jer je cilj predloženog rešenja da promoviše i afirmiše volonterske aktivnosti, koje su po svojoj prirodi dobrovoljne i koje jačaju odgovornost i solidarnost mladih, a ne da ih nametne, pri čemu se isključuje svaki drugi oblik omladinskog aktivizma. Najpre, zašto regulisati zakonom nečiju dobrovoljnu aktivnost? To je prosto neverovatno. Koliko je nepotrebno, koliko je suvišno, koliko je smešno u celoj ovoj priči, to je valjda jasno ljudima koji gledaju ovaj prenos, a pogotovo će biti jasno mladim ljudima koji misle da parlament danas raspravlja o nečemu zbog čega će njima biti bolje, a u stvari nema nikakve veze sa tim. Šta znače volonterske aktivnosti u onom smislu u kojem ih promoviše ovaj tekst i u kojem ih promovišu vladajuće stranke? Upravo ono što smo govorili već dva dana i što sam rekla na početku ovog obrazloženja, volonterske aktivnosti znači će zapravo da će te grupe mladih ljudi volonterski rad da rade u predizbornim kampanjama, da lepe plakate, da nose predizborne materijale stranaka iz vladajuće koalicije, ali da to ipak neće biti stvarno volonterski jer će oni za taj posao dobiti plate iz džepova građana Srbije, građana lokalnih samouprava, kroz fiktivno zapošljavanje u kancelarijama za mlade. To je već viđeno. Znate, vi možete da se bunite koliko god hoćete protiv ovoga što mi pričamo, možete da nam izričete opomene, da pokušavate da nam zabranite da kažemo, ali dokle god smo u sali mi ćemo da govorimo ono što su činjenice. Činjenica je da ste na ovaj način koristili mlade ljude i u prethodnim kampanjama, činjenica je da su ti mladi ljudi u vaše ime nosili i one žute pakete, i ne znam kakve paket, i mobilne telefone, i naočare i sve ono što ste u lokalnim kampanjama delili građanima za glas. Sve su to radili ti mladi ljudi koji su zaposleni u kancelarijama za mlade. Ako ne verujete pitajte, obiđite, pitajte narod da li je to tačno. Samo ne znam šta je smešno. Zaista ne znam šta je smešno, ovo je tužno, gospođo ministar. Ni prošli put gospođa ministar nije odgovorila u načelnoj raspravi, a evo pitanje ponavljam – preko sto hiljada mladih ljudi danas u Srbiji radi preko omladinskih zadruga. Te omladinske zadruge daju otprilike jednu trećinu stvarne zarade tim mladim ljudima, vlasnici tih omladinskih zadruga i poslodavci dele ostatak para. Ti mladi ljudi nemaju ni socijalno, ni penziono, ni zdravstveno, ni bilo koje osiguranje. Gde je zakon koji će to da reguliše? Znači, ako sto hiljada mladih ljudi radi, onda to znači da postoji potreba za njihovim radom, ali vi niste to regulisali da poslodavci moraju da ih zaposle nego da ih koriste bukvalno kao najgori vid eksploatacije radne snage, da ih koriste tako što se, dakle, poslodavac dogovori sa omladinskom zaradom i mladi ljudi moraju da zarade neki dinar, ne pitaju, zapravo nisu u situaciji šta će biti kada budu u nekim godinama kada bude trebalo da se razmišlja o penziji i o zdravstvenom osiguranju, itd, jer su, hvala Bogu, mladi i zdravi, pa trenutno ne treba da razmišljaju o tome. Zašto o tome ne vodite računa? Zašto ne zbrinete sto hiljada, tih sto hiljada mladih ljudi, a ne da promovišete volontere, da promovišete dobrovoljan rad i to regulišete nečim što ste se usudili da nazovete zakonom. Nije ovo zakon, nisu pravne norme, ne može biti pravna norma nešto kaže mladi treba da aktivno doprinose izgradnji. Ne može pravna norma da kaže da nešto treba, da nešto može, pravna norma je jasna, precizna, konzistentna. Pravna norma kaže - to je tako, ako neko ne uradi tako, odgovaraće na taj i taj način. Ne može da se kaže šta treba u društvu, to se ne reguliše pravnom normom. To se ne reguliše zakonom, zakon je nešto potpuno drugačije, ovo može da bude neka strategija, ovo može da bude, eto, neki tekst za neku panel raspravu nekakvih ne znam ni ja tamo organizacija koje se finansiraju o tome ćemo takođe u jednom od amandmana, neke razne nevladine organizacije koje se finansiraju iz ko zna kojih sredstava iz belog sveta, ali naravno niste propustili i u ovom tekstu da i takve finansirate. To može da bude ta vrsta rasprave. O ovome mogu da raspravljaju mladi ljudi na nekim svojim neformalnim skupovima, eto tako malo da razgovaraju šta su njihovi problemi. Od Vlade se očekuje da rešava probleme. Ova vlada i nije gospođa Samardžić jedini ministar koji se tako ponaša, ima nekoliko ministara u ovoj vladi koji su karakteristični po tome što objašnjavaju građanima Srbije šta su problemi u državi, šta su problemi u nekoj oblasti, a nikako da nauče da nije ministar i nije Vlada da konstatuje probleme. Ministar i Vlada su da rešavaju probleme. Ako to ne umeju onda lepo kažu – hvala, ja to ne umem, neka to radi neko drugi. Hvala lepo.
Iskorišćeno je 12 minuta od vremena poslaničke grupe. Reč ima ministarka Snežana Samardžić-Marković.
Hvala, gospođo predsedavajuća. Prvo bih samo da vam kažem da Vlada priprema zakon o zadrugama među kojima će biti i zakon o omladinskim zadrugama, što nije u nadležnosti Ministarstva za omladinu i sport. Povodom amandmana, vi ste predložili da se briše: "volonterskih aktivnosti". Moram da vam kažem da je ova godina, prvo da mi želimo ovim zakonom da negujemo vrednosti volonterskog rada. Ova godina je evropskog volonterizma, međunarodna godina volontera i ova godina je, pošto ste iz vašeg poslaničkog kluba asocirali na UN prilika, da vam kažem da se ove godine obeležava deset godina od međunarodne godine, svetske godine volontera. Ali, ono što je važno, volonterski rad se ovde odnosi na ono što je omladina i mladi ljudi u Srbiji sposobno da uradi, kao što rekoh dobrovoljno i mislim da to treba u zakonu da se prepozna. Ilustracije radi, reći ću vam primer iz jednog sela, zove se Donja Trnava, nalazi se pored Donje Topionice, a to je u blizini Niša. Tamo je jedna volonterska grupa mladih, zaista, očistila bivšu divlju deponiju i pretvorila je u park i potom je isto tako svoju okolinu transformisala, da kažem tako, u mestu za okupljanje mladih, time što su izgradili male paviljone da bi mogli tu da provode svoje slobodno vreme. Takođe, ono što smatram pozitivnim primerom iz Šida jeste da je grupa mladih srednjoškolaca napravila jednu akciju da prikupe školski pribor za svoje siromašne osnovce, sugrađane Šida. To su sve radili volonterski i smatram da takvu vrstu odnosa prema društvu, odnosa solidarnosti svakako treba negovati i potpuno sam duboko uverena da to mora i stajati u ovom zakonu, bez potrebe da se sankcioniše. Mislim da mlade ljude ne treba neprekidno sankcionisati, već afirmisati. Hvala.
Reč ima narodna poslanica Vjerica Radeta, vreme na raspolaganju 29 minuta, pa narodni poslanik Mirko Čikiriz.
Nemam pravo na repliku?
Nemate pravo na repliku.
Interesantno, ali dobro. Koristiću vreme poslaničke grupe. Interesantno je obrazloženje gospođe ministar, zapravo je dopunila obrazloženje koje dala SRS kada je predložila da treba brisati ovaj deo člana 9. Šta su radili mladi u Donjoj Trnavi, šta su radili mladi u Šidu, vrlo pohvalno, a zamislite to su radili bez ovog zakona. Kako je to moguće? Kako je moguće da su sami umeli da se organizuju da očiste svoj park bez ovog zakona? Pa, o tome mi pričamo, gospođo Samardžić-Marković. Sa druge strane, postavlja se pitanje šta je posao države, šta je posao lokalne samouprave, valjda lokalna samouprava treba da čisti taj park? A, ne, da se okupljaju građani da to rade. Vi se ponovo vraćate u vreme radnih akcija. Zato što na svakom koraku pokazujete da kao država, kao državni organi niste ni za šta. Ni za šta niste sposobni. Ništa pametno i ništa korisno niste u stanju da uradite i to jeste problem i ove države i ovog naroda. I pričate nam o godišnjicama, ne znam kojih. Evo podsećam ja građane Srbije da će ove godine da bude 11 godišnjica sunovrata Srbije od kad je DOS preuzeo Srbiju u svoje ruke i uništio sve što je moglo da se uništi. Sve ste uništili. I u moralnom i u materijalnom, i u obrazovnom, i u vaspitnom i u kojem god hoćete smislu. I to jeste ono što je problem ove države. Ne možete da nas ubedite da je ovo što ste nam napisali zakon, jer ovo nije zakon. Hvala.
Dva minuta iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Reč ima ministarka omladine i sporta Snežana Samardžić-Marković.
Hvala lepo, gospođo predsedavajuća. Što se tiče baš konkretno Donje Topionice tu bi trebalo da zaista pogledate ko je predsednik iz koje stranke je predsednica jedinica lokalne samouprave, ali ja to neću komentarisati, baš zbog toga što sve vi rekli da je to obaveza lokalne samouprave da čisti divlje deponije. Ono što je prilika da kažem, tačno je da su oni uradili, i oni iz Šida i mnogi drugi, prošle godina je bilo 30-ak takvih akcija, između ostalog, u selu Visoko kod Arilja. To sam u načelu govorila, pa neću sada, upravo da oni ne bi bili pojedinačni primeri, nego da bi to bila sistemska briga, sistemska vrednost, zato mi to stavljamo u zakon, a inače svih tih 30 akcija su podržani od strane Ministarstva omladine i sporta finansijski. Hvala.
Narodni poslanik Mirko Čikiriz, pa narodna poslanica Vjerica Radeta.
Naravno da sam protiv brisanja ovog člana. Podsetiću opet, zarad javnosti, da je Narodna skupština Republike Srbije nedavno usvojila Zakon o volontiranju i tačno je, naravno, da je volonterski rad postojao i bez tog zakona, tačno je da i udruženja mladih postoje i bez ovog zakona, ali se ovde radi o jednom sistemskom sveobuhvatnom njihovom organizovanju i pomoći od strane države institucijalnoj, finansijskoj i od strane lokalnih samouprava. Mislim da je to najveća vrednost ovog zakona. Ako je neko ne prepoznaje iz opozicije, mi te vrednosti i te kako prepoznajemo. Naravno, uz donošenje akcionog plana, uz donošenje strategije o mladima itd. Mislim da zaista nije tačno da svaka norma treba da ima svoju sankciju. Ne možete naterati mlade da se udružuju, pa ako se mladi ne udružuju ili ne volontiraju da onda treba da postoji sankcija. Zakon je tu da određene društvene odnose i određeno društveno stanje uobliči u okviru zakonskih normi, a svaka zakonska norma, ne mora da postoji i sankcija, postoje opšte zakonske norme, postaje prelazne i završne odredbe bez sankcija. Nemojte, znam da ste vi ovako čvrsti i u politici i u svemu vidite sankcije itd, i nemojte plakati za onim vremenima od pre 11 godina, kada su bile zaista sankcije i opšta propast i sunovrat institucija i politike i društva i države. Znate kakva je tada bila i Narodna skupština, kakav je bio položaj mladih itd. Ne kažem da u zadnjih 11 godina nije bilo propusta, ali te dve politike, to su svemirski udaljene politike i zaista njih porediti, o njima pričati je gubljenje vremena.
Dva minuta je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Vjerica Radeta, pa narodni poslanik Milan Vučković.
Da li slučajno sad imam pravo na repliku, posle kolege Čikiriza? [[Predsedavajuća: Nemate pravo na repliku.]] Ni slučajno, daleko bilo. Dobro. Dakle…
Molim vas da pročitate odredbe Poslovnika o tome na šta su obavezni u ophođenju svi učesnici sednice Narodne skupštine. Ako vi insistirate… Narodni poslaniče, Momiru Markoviću, molim vas da ne dobacujete, ovo je prvo upozorenje i sledeći put će biti izricanje opomene. Ako vi smatrate da možete da promovišete da vas verbalno nasilje zabavlja, da možete da promovišete da bahat stav prema odredbama Poslovnika vama daje za pravo ono na šta drugih 249 poslanika nemaju pravo, onda sam ja dužna da vas podsetim i kako sam vas već jednom upozorila da se setite odredbe Poslovnika Narodne skupštine, koje vas obavezuju na pristojnost, na uljudnost, na ophođenje sa drugim učesnicima sednice u skladu sa Poslovnikom, sada vas drugi put upozoravam i svaki drugi vaš nameran prekršaj da promovišete verbalno nasilje biće sankcionisan u skladu sa Poslovnikom. Dakle, imate vreme na raspolaganju poslaničke grupe i izvolite.
Gospođa Samardžić-Marković je pokušala da skrene pažnju da je neko iz članova SRS bio u obavezi da radi nešto u Donjoj Trnavi, odnosno u Donjoj Topaonici. Da, to pripada opštini Crveni krst u Nišu i predsednik, odnosno, to je gradska opština, i predsednik te gradske opštine je srpski radikal doktor Lelica Kostić, ali ovaj posao je, zamislite čuda, u nadležnosti komunalca. To je gradsko preduzeće na nivou grada Niša. Prema tome, ministar nije bila u pravu kad je pokušala da skrene pažnju na to. Ali, opet ponavljamo da ako će neko sam da se organizuje i sam nešto da radi, za to mu ne treba nikakav zakon. Najbolje da donesete zakon i da li neko može da pravi mobu, da pomaže nekome da kopa krompir, da zida kuću itd. Ovo liči na to. Što se tiče kolege koji je pominjao neko vreme sankcija itd, samo podsećanje da su te sankcije uveli prijatelji…
Narodna poslanice, o amandmanu. Dobili ste reč da govorite o pretresu u pojedinostima o amandmanu. Dva puta ste upozoreni i bez obzira što ne mislim da će bilo koja vrsta kazne uticati na to da vi razumete da pravila važe jednako za sve, molim vas poslednji put da koristite vreme poslaničke grupe i da govorite o amandmanu. Ako želite, iskoristili ste minut. Prijavite se i možete dalje koristiti svoje vreme poslaničke grupe u pretresu o pojedinostima, o amandmanu koji je u pretresu, a podneo je narodni poslanik Milovan Radovanović. Da li želite da nastavite? (Ne.) Narodni poslanik Milan Vučković ima reč. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajuća. Protiv sam…
Narodna poslanica Vjerica Radeta dobacuje iz klupe, što je isto kršenje Poslovnika Narodne skupštine. Ne znam da li je strategija cele vaše poslaničke grupe SRS ili samo vaša lična da iskazujete volju za incidentima i da demonstrirate, da smatrate slobodnim i demokratskim promociju nasilja nad procedurom. Kako bilo da bilo, sada vas poslednji put upozoravam i molim da prestanete sa ponašanjem koje je striktno zabranjeno odredbama Poslovnika Narodne skupštine. Izvolite, nastavite. Narodni poslanik Milan Vučković ima reč.
Zahvaljujem. Amandman poslanika Milovana Radovanovića, kojim se traži brisanje volonterskih aktivnosti u okviru načela odgovornosti i solidarnosti mladih u članu 9. je nešto protiv čega sam apsolutno. Argumenti su već rečeni mnogi, ali nije zgoreg spomenuti još jednom da smo mi već doneli Zakon o volontiranju, da je taj zakon izglasan u ovoj Skupštini, da su principi volontiranja takvi da deluju oplemenjujuće na duh mladih ljudi, da ih uče odgovornosti, vrednosti, solidarnosti, zalaganju za druge i da nikako, ako već govorimo o delu zakona u načelima, volontiranje nije višak. Naprotiv, to je jedan od osnovnih instrumenata pozitivnog vaspitavanja i sticanja pravih vrednosti omladine. Rečeno je danas u raspravi da je to u stvari pokriće za političko angažovanje mladih ljudi u kampanjama. Reći ću vam šta Zakon o volontiranju jasno kaže, da nije volontiranje. Član 3. kaže – volontiranjem u smislu ovog zakona ne smatra se, ima nekoliko alineja, alineja 7. kaže, između ostalog, ne smatra se volontiranjem obavljanje poslova i aktivnosti u političkim strankama, sindikatima i drugim udruženjima koji su vezani za ostvarivanje ciljeva i zadatka tih organizacija, odnosno udruženja od strane njihovih članica u skladu sa statutom. Dakle, volontiranje nije ono lepljenje plakat ili kampanja koje rade mladi ljudi. Mlade ljude angažuju sve političke partije, neka više, neka manje, u zavisnosti od toga koliko može da ih privuče, pa i u vašim kampanjama su učestvovali mladi ljudi i pretpostavljam da će učestvovati ukoliko ih niste izgubili kao članstvo, ukoliko nisu svi prešli na ovu drugu stranu. Sve stranke imaju pravo da punoletne osobe angažuju u kampanjama i to nije volontiranje, to nije podvala. U članu ovog zakona volontiranje je nešto sasvim drugo i to je jasno propisano Zakonom o volontiranju. Zbog toga vas molim da opet ne zamenjujemo teze. Hvala.
Tri minuta je iskorišćeno od vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Lidija Dimitrijević.
Vrlo kratko ću, od vremena ovlašćenog predstavnika. Ovaj zakon odiše prenaglašavanjem tog volonterskog rada, koji je i te kako zloupotrebljavan u političkim kampanjama. Ono što mogu da tvrdim je da SRS nikada nije zloupotrebljavala mlade ljude, za razliku od nekih drugih stranaka. Takođe je kolega lepo rekao da je donet Zakon o volontiranju. Sada bih to povezala sa onim što je gospođa ministar na početku rasprave rekla gospođi Dušanki Plećević, da nije potrebno u ovaj zakon o mladima ugrađivati odredbe koje se odnose niti na zaštitu, niti na bezbednost mladih, takođe je gospođa ministar dr Paji Momčilovu rekla da nije potrebno u ovaj zakon unositi ništa što se tiče konkretno prodaje alkohola, jer postoji Zakon o zaštiti potrošača, ali je u ovaj zakon bilo potrebno uneti mnogo odredbi koje se odnose na udruženja, tj. na nevladine organizacije, a postoji Zakon o udruženjima koji je donet 2009. godine, i kako smo sada imali prilike da čujemo od kolege Vučkovića, postoji Zakon o volontiranju, a ipak je bilo potrebno, po vašoj proceni, u ovaj zakon uneti odredbe koje se odnose na volontiranje. Takav interes mladih ljudi zaista nije nešto što SRS prepoznaje kao interes. Zahvaljujem.
Minut i 30 sekundi je iskorišćeno od vremena ovlašćene predstavnice poslaničke grupe. Reč ima ministarka Snežana Samardžić-Marković.
Hvala, gospođo predsedavajuća. Ja nisam rekla da nije potrebno, samo sam rekla da drugi zakoni sankcionišu ponašanje koje nije bilo u skladu, odnosno koje svakako jeste negativna pojava, kada su mladi u pitanju i takođe, u ekspozeu sam rekla da smo mi svesni da postoji Zakon o udruženju građana, ali da preciziramo one elemente koji se tiču omladinske politike. To sam rekla u ekspozeu i to sam i danas ponovila. Znači, preciziramo. Što se tiče konkretno volonterskih aktivnosti, još jednom govorim – ovo je načelo odgovornosti i solidarnosti i ono se ovde afirmativno pominje, a ne u smislu sankcija. Hvala.
Narodna poslanica Vjerica Radeta, pa narodna poslanica Lidija Dimitrijević.
Tvrdnja SRS je da se volonterske aktivnosti mladih ljudi zloupotrebljavaju u izborne kampanje je svakako nešto što je vrlo proverljivo i što se dešavalo i uvereni smo dešavaće se i u buduće i, između ostalog, zato se i donosi ovaj papir koji se hrabro naziva zakonom. U komentaru ovog amandmana bilo je reči i o tome ko se koristi za izborne kampanje, naravno da se koriste punoletni ljudi, odnosno da oni to rade dobrovoljno, ali ne na način na koji to rade stranke vladajuće koalicije. Evo, ilustrativan primer, recimo u opštini Lajkovac, za dva poslednja meseca u SRS se učlanilo 83 ljudi mlađih od 25 godina i oni će biti sigurno aktivisti SRS u narednoj kampanji i sigurno će lepiti plakate, nositi propagandni materijal, ali neće ih plaćati građani Srbije kroz Kancelariju za mlade, i neće biti zloupotrebljeni kroz tobožni volonterski rad koji promoviše ovaj papirić. Hvala.
Minut i 15 sekundi je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Narodna poslanica Lidija Dimitrijević ima reč.
Došli smo do određenih zaključaka i kaže nam gospođa ministar da je ovo samo napisano načelo. Ja kažem da prenaglašenost volonterizma je zaista prisutna u ovom predlogu zakona, i u članu 20. stav 1. tačka 6. koji se odnosi na finansiranje programa i projekata od javnog interesa, pa se tu definiše obezbeđivanje sredstava u budžetu Republike Srbije. Tu se radi o projektima od javnog interesa u oblasti omladinskog sektora u kojima se vrši društveno osnaživanje mladih, naročito kroz podsticanje volonterizma i omladinskog rada, kao i izgradnje kapaciteta udruženja mladih. Ono što sam i rekla, u zakonu je prenaglašena ta potreba za navodnim volontiranjem i za izgradnju kapaciteta udruženja tj. nevladinih organizacija zaista prenaglašena u ovom zakonu.
Jedan minut je iskorišćen od vremena ovlašćene predstavnice poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika, Odbor za omladinu i sport, podneo je amandman na član 9. Predstavnik predlagača je prihvatila amandman na sednici Odbora za omladinu i sport. Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Da.) Narodna poslanica Nataša Jovanović.
Hvala vam, gospođo Čomić, gospođo ministar. Ne znam zašto je Odbor intervenisao, a vidim da je prihvaćeno, zato što se mi protivimo ovome, ne zbog toga što je to u osnovi nešto što je rogobatno u samom izrazu, nego što ne znači ništa i objasniću vam zbog čega. Moje kolege, gospođa Radeta i gospođa Dimitrijević su obrazložile aspekt koji se tiče volonterstva. Ovde se govori o istom članu 9. i Odbor je prihvatio, sa ovom ispravkom, da se na taj način uredi član, gde se govori o međugeneracijskoj solidarnosti. Govoriću o aspektu solidarnosti, jer se amandman odnosi na to. Sama solidarnost i sama diskriminacija koja se ponavlja, odnosno sa kojom i počinje od člana 5. načelo jednakosti i zabrane diskriminacije, jednostavno, nije trebao da ima uporište u ovom zakonu. Zbog čega? Zato što je zabrana diskriminacije regulisana članom 21. Ustava Republike Srbije i niko, ni mlađi čovek, ni starija osoba, dakle u bilo kojoj starosnoj dobi, nema pravo, kako i Ustav Republike Srbije kaže, da se ophodi diskriminatorski prema bilo kome na osnovu rase, pola, nacionalne pripadnosti, političkog ili drugog uverenja, imovnog stanja, kulture, jezika, starosti itd. To je bilo potpuno bespotrebno da se reguliše ovim zakonom. Vi ste sada jednu ustavnu normu preneli u zakon, ali ona u realnom životu neće značiti ništa i vi to vrlo dobro znate, i kao majka i kao ministar, jer kako kod mene u Šumadiji kažu – kako te kolevka zaljulja, tako ćeš ti da se ponašaš čitav život. Ako dete nije vaspitano tako od rođenja, a to će kasnije da bude mlada osoba, da iskazuje solidarnost sa onima koji nisu u prilici da izvršavaju svoje društvene i druge funkcije zbog invaliditeta, zbog godina i starosne razlike, jednostavno, jedan zakon na to ne može nikoga da obaveže. Kako onda mi da dođemo do toga, da se poštuju određene društvene vrednosti? Sada dolazimo i do pitanja, kada se ovaj termin solidarnost već na ovaj način apostrofira u ovom članu 9. Zakona, šta su to društvene vrednosti danas u Srbiji? Za mene možda, gospođo Čomić, ili vas, ili bilo koga u sali, gospodina Novakovića, društvene vrednosti nisu iste. Znate, to je jako širok pojam.Patriotizam, odanost otadžbini, svojoj naciji, promovisanje najsvetlijih slobodarskih tradicija srpskog naroda, to su za mene i SRS, za svakog srpskog radikala osnovne društvene vrednosti. Ako mi ne negujemo ono što je naš narod, što je naša državnost, što je naša istorija, što su nam prenela prethodna pokolenja, a tako radi svaki ovde prisutan radikal u svojoj porodici, sa svojom decom. Gospodin Jojić je tako vaspitao i svoje sinove, i svoju unučad, i svi tako rade, onda mi nemamo o čemu da pričamo, ako je medijska promocija ili neka akcija koja razara osnovnu ćeliju društva, a to je porodica, usmerena na to da se deca tako ne vaspitavaju. Recite mi, molim vas, da li to vaše ministarstvo radi i da li je Vlada Srbije aktivna u promovisanju takvih vrednosti? Nije. Sve što je internacionalno, sve što dolazi iz EU, sve što su evropski standardi, pod znacima navoda, iako vi to ne možete ni da objasnite ljudima - šta to u suštini predstavlja, a ne predstavlja ništa, samo je poniženje države, prihvatanje uslova koje mi ne treba da prihvatimo jer nam se zemlja uništava, privreda i rasparčavamo se, sve je veća beda i siromaštvo, a vi kažete da su društvene vrednosti i da su to kategorije koje treba da poštuju mladi ljudi u Srbiji. Mi se sa time ne slažemo i gospodin Krasić ovo kada govori svakoga dana, procente istraživanja koliko je ljudi protiv EU, koliki je danas procenat, gospodine Krasiću? Preko 80%.Protiv NATO pakta je 93-94%. Budite sigurni da je to odraz neke društvene vrednosti. U tom celom sklopu anketiranih, veliki je broj mladih ljudi. Ako mene lično pitate i svakog ovde prisutnog srpskog radikala, našta sam, kada je u pitanju danas solidarnost mladih ljudi u Srbiji ponosna, ja sam to, evo, baš govori ovaj član o tome, međugeneracijska solidarnost, najponosnija sam na onaj miting koji je održan ispred Doma Narodne skupštine, 26. maja ove godine, kada je više desetina hiljada mladih ljudi došlo da izrazi svoju patriotsku solidarnost sa slavnim srpskim generalom Ratkom Mladićem, koga ste isporučili zločincima u Haški tribunal. Gospođa Radeta je govorila o budućim volonterima SRS koje neće kancelarija da plaća, koji su se učlanili u SRS u Lajkovcu, njih 83 u jednom danu, kao pozitivnom primeru kako ti mladi ljudi razmišljaju. Oni to ne rade samo zbog SRS, jer negujući vrednosti i program SRS, oni neguju najbolje tradicije našeg naroda. Zašto onda ne iskoristite priliku, evo, vi ste na čelu Ministarstva za omladinu i sport, da pomognete promovisanju onih mladih ljudi koji nisu politički aktivni, a koji su naši proslavljeni sportisti, koji su i te kako svoju solidarnost pokazuju i na delu? Ne moramo samo da idemo mi koji to volimo i koji pratimo, ni vi, ni ja, ni ostale kolege na "Serbijan open" da bodrimo Novaka Đokovića ili da to rade neki ministri u specijalnim ložama negde po inostranstvu. Hajde da kažemo ovde – ne, nije samo reket i njegov talenat i veliki rad u pitanju i njegov uspeh na svetskim terenima, nego i solidarnost na delu. Jedan mladi čovek, kao što je teniser Đoković je, vi to vrlo dobro znate, zbog sebe, svog uverenja, vaspitanja i pripadnosti Srpskoj pravoslavnoj crkvi pomogao crkve na KiM. Isto je u jednoj kampanji, ali skoro nezapaženo, učestvovao i naš plivač Čavić. On je, promovišući zaštitu onih koji su u hraniteljskim porodicama, dao svoj nemerljivi doprinos, ali mediji o tome nisu hteli da pričaju, ni da pišu. Mi ćemo, kao stranka, da učinimo sve da promovišemo, kroz aktivnost ovih naših mladih ljudi, a to su budući talenti u svim oblastima, budući intelektualci, sve društvene vrednosti, ali to ne može da propiše ni jedan zakon. Evo, da ne budem baš skroz pristrasna, pošto gospodin Krasić vodi naš Odbor u Rakovici, ali najsvetliji jedan od primera, pored ovoga, je omladina SRS Rakovica. Govorim o jednoj beogradskoj opštini, jer vi živite ovde. Ono što su prave društvene vrednosti, ti ljudi iz dana u dan, svojim akcijama, kao jedna od najaktivnijih sekcija, promovišu. To rade i naši mlađi kadrovi u Kragujevcu, Nišu i u drugim gradovima, ali, eto, to je put da se ti mladi ljudi usmere. Ovako, ovo ovde ne znači ništa, jer opet kažem, sve se nosi iz porodice, pa i kada je u pitanju, da završim time, i Novak Đoković, da nije tako vaspitan, kao Srbin poreklom sa KiM, da ga tako nije vaspitala porodica, pitanje je da li bi on imao takav odnos prema onome što je društvena vrednost, a to je vrednost i prema Srbiji i prema Srpskoj pravoslavnoj crkvi. Što se tiče ovoga, završiću time, velika je razlika napravljena, gospođo ministar, sa ovim definisanjem šta su, zbunjujete nas zbog toga, kategorija mladih. U vašem zakonu je to do 29 godina, u Nacionalnoj strategiji je to do 30, a u zakonu gospodina Rasima Ljajića, koji smo usvojili pre dva meseca, to je do 26 godina. Pa, molim vas, usaglasite se u Vladi Srbije da definišete dokle je čovek starosno mlad, a inače je mlad duhom i pozitivan i u brizi za svoju otadžbinu i narod i pre svega jakim duhom koji prenosi na omladinu, pa očiti primer vam je naš predsednik dr Vojislav Šešelj, koji je danas uzor mladima u Srbiji. Hvala.
Devet minuta je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Reč ima Snežana Samardžić-Marković.
Hvala, gospođo predsedavajuća. Samo bih da kažem da i u Strategiji i u Zakonu o mladima do 30 godina se računaju kategorije mladih. Razlog zašto smo prihvatili međugeneracijsku solidarnost, kao nešto što je bio predlog odbora za ovaj amandman, nije svakako to što bi nužno prihvatali nešto što su međunarodne novotarije. Samo sam pokazala da UN stvaraju volonterski rad, pošto je i vaš poslanički klub UN apostrofirao. Što se tiče EU, to je opredeljenje Vlade, ali što se tiče međugeneracijske solidarnosti, uopšte ne smatram da je to bila kakva isključivo evropska vrednost ili nešto moderno uvezeno sa strane. Mislim da je to duboko tradicionalno srpska vrednost, koja se vekovima pokazivala i mislim da joj je mesto i u Zakonu o mladima. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Milan Vučković, pa narodna poslanica Vjerica Radeta.
Dozvoljavate? Javio sam se kao predsednik Odbora za omladinu i sport, koji je i podneo ovaj amandman. I dalje smo, dakle, u načelima, član 9. Mi smo predložili da se ispred reči "solidarnost" doda jedna jednostavna reč koja glasi "međugeneracijsku", zbog toga što, kada već izražavamo vrednosti kroz ova načela, treba da stavimo jedan akcenat na nešto što je jako bitno u svakom društvu, pa i u našem, a to je solidarnost među generacijama. Mi smo se delili 90-ih malo veštački, malo na neke druge načine, kao oni mladi koji su podržavali opoziciju i one starije koji su podržavali vlast, do te mere da smo imali čak situaciju da i u Skupštini optužujemo starije generacije za ratove, kako su nam upropastili mladost, itd. To nije dobro. Direktno sam protiv toga i drago mi je što su to prepoznali neki poslanici u ovoj skupštini, neki nisu. Međutim, evo, imamo amandman gospođe Donke Banović, Milice Vojić-Marković i Milana Dimitrijevića, koji u istom članu, samo na drugom mestu, pozivaju na solidarnost sa starijim osobama. To je, takođe, prihvatljivo. Međutim, mislim datermin "međugeneracijska solidarnost" obuhvata jedan širi spektar, jer osim starijih osoba, to mogu biti osobe srednje dobi, to mogu biti deca i mislim da ste i vi ovim amandmanom želeli upravo ono što je Odbor, podnoseći ovaj amandman, imao kao nameru. Zbog toga mislim da sam termin "međugeneracijska solidarnost" nije nešto što bi trebalo da nas podeli u Skupštini danas, niti izazove preteranu raspravu. Naprosto, mislim da to treba da izglasamo i da prihvatimo ovaj amandman. Nije tu ništa sporno, ne vidim šta je sporno, niti sam čuo u diskusiji da je tu nešto sporno vezano za taj termin. Hvala vam.
Dva minuta je iskorišćeno od vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Vjerica Radeta.
Ova naša današnja rasprava očigledno je privukla pažnju javnosti. Mi, evo, dobijamo u poslaničku grupu i telefonske pozive i SMS poruke. Jedan gospodin kaže da je ipak biti volonter veoma isplativo, pa je naveo primer Nikole Stankova, sadašnjeg direktora, ili tako nešto, kontrole leta, koji je, inače, poznat po tome da je suprug …. (Predsedavajuća: Narodna poslanice, amandman koji se odnosio na volontere je prošao. Sada govorimo o amandmanu koji je usvojen, zato što je tema takva da su poslanici zainteresovani da govore o međugeneraciskoj solidarnosti. Niko nema dva minuta za obrazlaganje amandmana, ali su svi dužni da se drže teme dnevnog reda. Dakle, međugeneracijska solidarnost.) Da, međugeneracijska solidarnost. Gospodin Stankov, kada je bio mlad, bio je volonter u JAT-u, a sad generacijski više nije mlad, sad je direktor kontrole leta i radi za platu od 5.000 evra. Zar to nije vezano?
Narodna poslanice, neko ne može da bude solidaran sam sa sobom. Hvala vam. Da li još neko želi reč? (Ne) Molim narodnog poslanika Zorana Krasića da ne dobacuje. Nećemo izvrgavati ruglu nijednu odredbu koja propisuje naše zajedničko ponašanje. Na član 9. amandman je podnela narodna poslanica Gordana Rajkov. Vlada i Odbor za omladinu i sport su prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Konstatujem da je i ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Narodna poslanica Gordana Rajkov želi reč. Nemate pravo na dva minuta, ali imate vreme poslaničke grupe. Na član 9. amandman je podnela narodna poslanica Gordana Rajkov. Vlada i Odbor za omladinu i sport su prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavo mi pravnim sistemom, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Narodna poslanica Gordana Rajkov želi reč? Nemate pravo na dva minuta, ali imate vreme poslaničke grupe.
Hvala. Da, naravno izražavam zadovoljstvo da je amandman prihvaćen i znam da nije uobičajeno i po Poslovniku da se po amandmanu koji je Vlada prihvatila ponovo javim. Mislim da je važno da izrazim to šta sam amandmanom htela, kao što je već bilo reči, član 9. treba da afirmiše načelo da mladi treba da doprinesu negovanju društvenih vrednosti i razvoju društvene zajednice. S tim u vezi, amandman koji sam podnela predlagao je da se prvobitni termin u formulaciji amandmana, da u cilju toga mladi treba da postignu brigu o određenim diskriminisanim grupama, predložila da se zameni rečenicom – da mladi treba aktivnije da rade na stvaranju uslova za jednako i puno učešće mladih osoba sa invaliditetom, nacionalnih manjina i drugih diskriminisanih grupa u svim aspektima društvenog života mladih. Mislim da je ovo jako važno zato što afirmiše princip otvaranja mogućnosti i socijalne uključenosti mladih koji dolaze iz različitih grupa koje su diskriminisane i koje nemaju mogućnost da aktivno učestvuju u aktivnostima svojih vršnjaka i zbog toga mislim da je ovo bilo dobro da jasno popravi i da jednostavno pruži mogućnost učešća, umesto prihvatanja pasivnog subjekta, odnosno pasivnog objekta neke brige, ma koliko ona dobronamerna bila. Zbog toga mi je naravno drago da je Ministarstvo koje je inače do sada u ranijim aktivnostima radilo na otvaranju mogućnosti za uključivanje i ove grupe, ali i drugih, da je prepoznala važnost ovoga i prihvatila amandman. Hvala.
Dva minuta i 20 sekundi iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? Na član 9. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić-Marković i Milan Dimitrijević. Narodna poslanica Milica Vojić-Marković ima reč. Izvolite.
Gospođo predsedavajuća, gospođo ministar, dame i gospodo narodni poslanici, Demokratska stranka Srbije je podnela amandman na član 9. koji inače glasi – mladi treba da aktivno doprinesu izgradnji i negovanju društvenih vrednosti, razvoju svoje zajednice, naročito putem različitih oblika volonterskih aktivnosti i da izražavaju solidarnost i posebnu brigu prema osobama sa invaliditetom. Mi smo ovde dodali i "starijim osobama, pripadnicima nacionalnih manjina i svim drugim licima i društvenim grupama koje mogu biti u riziku diskriminacije, odnosno diskriminatorskog postupanja". Dakle, mogli smo mi i razumeli smo da biste vi možda i stavili tu grupu starijih naših sugrađana u ovo, druga lica i društvene grupe, da ste ih jednostavno podveli, ali mi smo prosto želeli da izdvojimo grupu starijih osoba, jer oni takođe su delovi ovog društva i vrlo mi je simptomatično da se vrlo često spočitava upravo starijim osobama da ne treba da budu pre svega u ovakvom zakonu ni pomenute, ja ne mislim da je to tako. S druge strane da su odgovorne zato što su samožive, zato što traže da im se povećaju penzije, kako bi imali dva obroka dnevno, umesto da se zadovoljavaju samo jednim, da ruše budžet, time i državu, ništa ne ostavljaju mladima, da eto rade do iznemoglosti i da nikada mladi neće doći u priliku da rade, što naravno onda upućuje podsvesno i fino, suptilno, preko medija veliku grupu javnosti i veliku grupu nezadovoljnih građana, da su eto ti stari ljudi krivi zato što se u ovoj državi živi loše, i zato što oni samo svoja prava pokušavaju da ostvare. Kada je vlast loša i kada je nesposobna, ova je definitivno upravo takva i loša i nesposobna, kada nema rezultata rada, onda ta vlast upućuje jednu grupu svojih građana protiv druge grupe građana, optužujući upravo da je jedna kriva za to što druga nema svoja prava. To je upravo jako dobro pogođeno, čak i u ovom zakonu, kao i u zakonima koji su slični prolazili ovde, jer gospođo ministar obraćajući se meni, povodom amandmana na član 3. rekla da ja objasnim mojim mladima zašto nema posebnog zakona, zašto se zalažem za šta ona misli da se ja zalažem, da zakon ne treba da postoji. Nema gospođo ministar ni mojih mladih, ni mojih starih osoba u ovoj zemlji, ni vaših mladih, ni vaših starih u ovoj zemlji, dok god budemo pričali takvim jezikom biće strašno i za mlade i stare u ovoj zemlji. Koliko sam ja stvari razumela, mi svi ovde govorimo sa jedne pozicije da omogućimo i mladima i starima ista prava i ono što država mora da im pruži. To su one visoke evropske vrednosti, za koje se moja stranka i te kako zalaže. Gledam u mladog kolegu koji reče da se mi kao Demokratska stranka Srbije ne zalažemo za evropske vrednosti, to je i ministar rekla, pogledala sam stenogram, tačno je tako rekla, ali nije tačno, ali mi različito izgleda razumemo šta su to visoke evropske, ja bih rekla univerzalne ljudske vrednosti, dobro neko voli da kaže da je Evropa jedino što ga interesuje, za mene je recimo visoka evropska vrednost, univerzalna vrednost da se devojke od 15 do 19 godina zaista imaju zaštitu zdravlja. U načelu sam govorila o tome koliko naših mladih osoba od 15 do 19 godina, to su devojčice, to nisu devojke, tri hiljade godišnje imaju neželjenu trudnoću i namerni prekid trudnoće. Izvinite, za mene je visoki standard da se to ne događa, a čujem kolegu posle da je visoki standard da nešto što nije bilo legalno sad postane legalno. Prosto, različiti smo u tome i to poštujem za neke visoki standard i to da neko ima jednu jedinu politiku i jednu crtu u toj politici, da njegov ministar ima različito mišljenje od njegovog visokog funkcionera pa da se o tome spore u javnosti, ali to je dozvoljeno. Dalje, ono što je takođe za menevisoka vrednost i mislim da je ovaj deo zakona je priča o tome, da mi ovim zakonom, popravljamo položaj mladih i da vodimo računa o njima. Pa šta je sa zemljama koje nemaju zakon? Hoćemo da kažemo da one ne vode računa o svojim mladima i da ne vode računa o tome da je njihov položaj tamo ugrožen jer tamo nemaju zakon. To nije to, ne zamenjujemo teze, hajde da popravljamo zakon ako je uopšte moguće da se popravlja. Povodom toga, recimo, za mene je potpuno ne bitno da li je prihvaćen amandman gospodina Vučkovića i Odbora za sport i omladinu, koji zapravo govori isto ovo što govori i DSS koja je malo ranije podnela amandman. Važno je da je amandman prihvaćen, pa makar i u takvom obliku i važno je šta je suština, šta će on doneti dalje. Hvala vam.
Tri minuta i 15 sekundi iskorišćenog vremena poslaničke grupe. Reč ima ministarka Snežana Samardžić- Marković.
Hvala gospođo predsedavajuća, samo bih rekla da sa ovim amandmanom koji je obrazlagala gospođa Milica Vojić-Marković, da se i starije osobe uvaže u okviru ovog člana. Mi smo smatrali da je to celishodno i bili smo spremni da prihvatimo amandman, međutim, ovaj koji govori o među generacijskoj solidarnosti ima još širu dimenziju, tako da smo smatrali da to jedno drugo nadopunjuje i uz uvažavanje ove vaše namere ovaj širi termin smo prihvatili. Hvala.
Da li još neko ćeli reč? Ako ne na član 9. su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Aleksandra Jerkov, Olena Papuga i Radovan Radovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 10. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe "Napred Srbijo". Narodni poslanik Borislav Pelević ima reč. Izvolite.
Hvala gospođo predsedavajuća, uvaženo gospođo ministar, dame i gospodo, ovde se radi o principijelnom pitanju. Vi ste, uvaženi gospodine ministre, predvideli da u članu 10. nacionalnu strategiju za mlade donosi Vlada na predlog ministarstva. Mi smatramo da Nacionalnu strategiju za mlade prvo donese Narodna skupština na predlog Vlade. Pokušaću da obrazložim zašto. Nacionalna strategija za mlade je od ključnog značaja za donošenje ovog zakona ali i za sprovođenje ovog zakona. Ona u sebi sadrži niz bitnih pitanja, bitnih za omladinu koja nisu uređena ovim zakonom. Takođe, ako uzmemo u obzir značaj politike prema mladima za budućnost ove zemlje i činjenicu da se nacionalna strategija donosi za period od šest godina, onda smatramo da je, zaista, neophodno da Nacionalnu strategiju za mlade donosi Skupština Srbije na predlog Vlade. Ukoliko tu strategiju, nacionalnu, donosi samo Vlada, to nije nacionalna strategija. Nju donose, dakle, samo vladajuće stranke. Smatram da je neophodno omogućiti svim parlamentarnim strankama u Skupštini Srbije da makar razmatraju i predlažu nacionalnu strategiju za mlade, na osnovu koje će se kasnije doneti zakon o omladini, odnosno kako ste ga vi formulisali - zakon o mladima. Dakle, nacionalna strategija je nešto drugo. Nju donosi Narodna skupština, a ovu strategiju donosi Vlada. Ona se može zvati samo bladina strategija. O tome se zapravo radi. Pogrešno je definisana ova strategija za mlade, treba da se zove vladina strategija, jer je nije donela Narodna skupština već Vlada Srbije. Ovo se ne odnosi samo na ovu strategiju, uvažena gospođo ministre. Odnosi se i na Nacionalnu strategiju za sport i za sve ostale društvene oblasti od bitnog značaja za građane Srbije. Svaku nacionalnu strategiju koja predstavlja osnov za donošenje zakona treba da donese Narodna skupština na predlog Vlade. Zahvaljujem na pažnji.
Da li još neko želi reč? (Da.) Snežana Samardžić-Marković ima reč. Izvolite ministarka.
Gospođo predsedavajuća, u načelu smatram da je vaša argumentacija sasvim na mestu i da mogu da vam, kao svedok, kažem da je u okviru javne rasprave bilo dosta razmatranja o tome da li treba strategiju da usvaja Vlada ili treba da je usvaja Parlament. Znamo da u mnogim zemljama to čini parlament, u mnogima čini Vlada. Samo ću vas podsetiti na Zakon o Vladi, koji predviđa i time smo se zapravo rukovodili kad smo opredeljivali da to bude Vlada. Dakle, Zakon o Vladi u članu 45. predviđa se da strategije Vlada utvrđuje. Koristim priliku još jednom da vam kažem da mi ovaj Dom uvažavamo maksimalno i da Izveštaje o sprovođenju Strategije za mlade mi već dajemo Narodnoj skupštini preko Odbora za omladinu i sport. Još jednom ću reći da je taj odbor izuzetno aktivan, da mi imamo pravi dijalog i odličnu saradnju. Tako da i u tom dijalogu i izveštavanje u okviru Strategije za mlade kao praksa postoji, a mi smo morali da ne prihvatimo vaš amandman, rukovodeći se zakonom o Vladi. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 10. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić-Marković i Milan Dimitrijević. Narodni poslanik Milan Dimitrijević ima reč.
Zahvaljujem gospođo potpredsednice. Dakle, da ne bude da sam ja neko zakeralo oko dve reči, govori se o "šansama" i "mogućnostima". Vi ste meni rekli u onom prošlom amandmanu, kad sam ja to prvi put pomenuo, da je sinonim za reč "mogućnost" reč "šansa". Ako razmišljamo tom logikom, sinonim za reč prozor je pendžer, ali ga mi nigde u zakonu ne primenjujemo. O nečemu potpuno drugom sam govorio. Sad pošto govorimo o drugom poglavlju o članu 10. mogu i moram da ilustrujem kad se govori o jednakim šansama ili mogućnostima mladih, kako to izgleda u zemlji Srbiji i kako to život današnji u Srbiji donosi, kakve su jednake mogućnosti za mlade. Vidite, jednake mogućnosti ne odnose se kad, recimo, Narodna banka poveća učešće za kredit na 30% za stanove. Pa, poveća učešće na 30% za kupovinu automobila, a taj stan i taj automobil su potrebni mladima da bi normalno živeli. Možda su jednake šanse za mlade i ako to tako Vlada misli, možda su onih 400.000 ljudi koji su ostali bez posla, ti ljudi imaju svoje mlade, imaju svoju decu. Možda su to velike šanse i mogućnosti. Čini mi se da je vaša stranka, koja se donedavno zvala G17 plus, još 2008. godine razmišljala o jednakim šansama, pa verovatno je tad predložila 1000 evra besplatnih akcija, što su mladi oberučke prihvatili, smatrajući to kao svoju razvojnu šansu, da se radi o jednom ozbiljnom novcu, da bi mogli nekako da krenu normalnije i stabilnije u život. Prosto, do toga nije došlo, kao što nije došlo ni do zapošljanja mladih. Nije došlo ni do pomaganja mladih, ni u obezbeđenju stambenih, a ni drugih stvari. Kako vi u članu 10. govorite i o unapređenju zdravlja mladih,a sad ću vam navesti jedan praktičan primer, kako postoji konfuzija u zakonu. Strategija o mladima, mladi se definišu do 30 godina, a imate jedan drugi zakon, Zakon o socijalnoj zaštiti, koji mlade definiše do 26 godina. Mladi imaju svojih potreba za zdravstvenim problemima. Imaju potrebe da rešavaju zdravstvene probleme. Taj mladi se pojavi sa zdravstvenom knjižicom, a ima recimo 28 godina. Pozove se na vašu Strategiju o mladima do 30 godina, a onda mu neko kaže, ali znate Zakon o socijalnoj zaštiti ne definiše mlade do 30 godina, nego ih definiše do 26 godina. Postoji problem. Na početku sam vam rekao da mora postojati komunikacija između ministarstava, mora postojati usaglašenost zakona. Jedino tako ovaj zakon je primenljiv. Čini mi se, s obzirom na sve to što je rečeno u prepodnevnoj diskusiji, da ovaj zakon koji još nije ugledao svetlost dana da je ustvari jedan mrtvorođeni zakon koji je apsolutno neprimenljiv, a ja sam objasnio nekoliko primera šta je to što čini život i šta ga otežava da ne bude primenjen u praksi.
Reč ima Snežana Samardžić – Marković, izvolite ministarka.
Hvala gospođo predsedavajuća. Rekla sam da su šanse, odnosno da je termin "šansa" kad smo prošli put razgovarali o vašim amandmanima i predlozima amandmana, termin "šansa" je usvojen u okviru Nacionalne strategije za mlade i da je to konsekventna primena tog izraza i pravne terminologije. Podsetiću vas da je ta strategija usvojena 9. maja 2008. godine, kad je i vaš predsednik bio predsednik Vlade.
Reč ima narodni poslanik Paja Momčilov, pa narodni poslanik Milan Dimitrijević.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsedavajuća, evo sad da počnemo od ovog, raspravljamo o članu 10., a ja ću vrlo konkretno o njemu govoriti. Ovde je rečeno da obrazloženje koje je dato, nije u redu – amandman se ne prihvata, jer je amandman pravno-tehnički nejasan i nepodoban za prihvatanje. Potpuno je jasan, bar većini ljudi koji ovo čita. Čini mi se, smem to da utvrdim. S druge strane, gospođa ministarka kaže da je to u saglasju sa Strategijom. Nemojte, vi se čas pozivate na strategiju kad vam treba neki izgovor. Vi, recimo, u članu 5. ste kazali, svi mladi ljudi su jednaki, a što je nemoguće. Lepo vam u Strategiji piše – ravnopravni. Taj jedino termin imate u Strategiji "ravnopravni". Nemojte, kad vam treba, vi onda strategiju, ali hoću nešto drugo da kažem u vezi sa svim ovim. Prvo, ovako kako ste vi napisali, strategija je dokument koji na predlog ministarstva donosi Vlada. Bila je stvar polemike da li donosi Vlada. Uglavnom Vlada i donosi i trebalo bi. Šta trebamo mi, kao Parlament? Mi politiku treba da utvrdimo. Vi kažete da strategija uređuje. Strategija ne uređuje, da vam ja kažem, uređuju zakoni i podzakonski akti i drugi propisi. Kako ne bi bila priča šuplja, da vas podsetim definicije, da vam iščitam šta je strategija, a šta je politika. Da nemamo dilema, zakon sam vam čitao, pa nema potrebe. "Politika je dugoročan plan koji utvrđuje opšte smernice za odlučivanje", znači da donošenje odluka. To je ono što je politika i to bi ovaj Parlament valjalo da je mogao da ima na dnevnom redu da utvrđuje. Nemamo, bože moj. Možda negde i postoji nešto tako. Strategija – definisanje opštih organizacionih ciljeva, mere i resursi za njihovu primenu. Iz toga proističe akcioni plan, naravno, koji ste vi doneli, koji ja dobro znam, proučio sam i znam mu i mane i vrline. Prema tome, ne uređuje se strategijom. Da završimo sa tom vašom strategijom. Ta vaša strategija, kažete da ste za Evropu, za neke vrednosti, apsolutno je u suprotnosti redosled prioriteta nabrojan ovde u vašoj strategiji, sa strategijom koju daju UN i koju daje Evropa. Neću da čitam deset oblasti. Ovo što ste prvo stavili, svuda je deseto mesto. Neverovatno je da vi u strategiji kažete – nigde niste našli mesto da su vam bulnerabilne kategorije posebno nešto na čemu treba raditi da se obezbedi njihovo bolje stanje. Imate raseljene mlade, imate Rome mlade, imate osobe sa invaliditetom mlade, imate siromašne, imate veliku socijalnu razliku mladih u gradu i selu. Neću čitati brojke i procente. To u jednom ovakvom opštem stavu niste ni dotakli. Ako ste hteli da nam načelno nanosite stavove, dajte onda, ubedite ih u skladu sa realnim životom i ono što je međunarodna zajednica, a srpski radikali, naravno, ne žele u EU ni pod razno. Ako gledamo nezaposlenost u EU i ako gledamo u današnjim zemljama koje vuku, koje su lokomotiva razvoja čovečanstva ekonomskog, kada pogledate samo zaposlenost, sve će vam biti jasno. Hvala lepo.
Tri minuta i 55 sekundi iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Reč ima ministarka omladine i sporta, Snežana Samardžić-Marković, izvolite.
Hvala gospođo predsedavajuća. Samo sam htela da razjasnim. Obrazloženje kaže da smo odbili amandman jer je pravno-tehnički nejasan i nepodoban za prihvatanje, to ste i sami primetili, a to je, nažalost, u izvesnom smislu tačno, jer amandman kaže da se posle reči "šanse" menja i stavlja "mogućnost", tako da bi ovaj amandman glasio ovako – mladih u društvenom životu, obezbeđivanje ostvarivanja prava mladih na jednake šanse, mogućnost – i onda ide ostalo. Pravno-tehnički je nejasan i zato smo odbili, ali postoje razlozi koje sam već objašnjavala.
Reč ima narodni poslanik Milan Dimitrijević.
Bojim se, gospođo ministar, da vi mene niste razumeli. Govorio sam o jednom problemu i mislim da, oko jedne konstatacije, mi se slažemo. Mladi imaju potrebe za socijalnom zaštitom, kao što imaju potrebu za zdravstvenom zaštitom. To je nesporno. Govorim o situaciji da jedan mlad čovek koji ima 28 godina, kada se pojavi sa potrebom za socijalnu zaštitu i potrebom za zdravstvenu zaštitu, koji se zakon primenjuje? Zakon i strategije ili Zakon o socijalnoj zaštiti koji definiše mlade od 26 godina? O tome govorim, to je problem. Govorim o neusaglašenosti zakona. Koji će zakon biti primenjen na tog mladog čoveka? Ovaj gospodina Ljajića ili vaša strategija i zakon? Vidite, kada nema komunikacije, ne postoji usaglašenost. Kada Vlada radi kako joj padne na pamet, dolazi do ovakvih problema. Potrebe za socijalnom zaštitom postoje zato što je nezaposlenost, zato što postoje prazna obećanja, zato što stotine hiljada mladih ljudi nema posla niti ima šanse da dobije posao. To nisu iste šanse. To je katastrofa u državi.
Minut i 30 sekundi iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Reč ima Snežana Samardžić-Marković.
Hvala. Imam u vidu ovo što ste govorili, pažljivo sam slušala, ali ono što se odnosi na pojedina prava ne reguliše se nužno samo ovim zakonom. Tako različite kategorije mladih ljudi postoje, to je i vaša poslanica govorila, to jeste realno, ali npr, mi mlade ljude od 15-30 godina smatramo mladima, što ne znači da oni koji imaju 15-18 godina imaju pravo glasa. Različiti zakoni daju različita prava pojedinim osobama, ovde su osobe do 26 godina, tako da ne možemo različite generacije tretirati na isti način. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Paja Momčilov.
Poštovane koleginice i kolege, poštovano predsedništvo i uvažena gospođo ministarka, poenta mog izlaganja je bila biblijska izreka – trn u oku drugoga vidiš, a balvan u svom ne vidiš. To je bila poenta. Zašto sam ja bio podstaknut ovim? U članu 9. jasno ste kazali – mladi treba da aktivno doprinose – i onda govorite o solidarnosti – posebnu brigu prema osobama sa invaliditetom, pripadnicima nacionalnih manjina itd. Ne mladi, čitavo društvo. (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, amandman na član 10. je u pretresu.) Ovo je objašnjenje i obrazloženje. (Predsedavajuća: Amandman na član 10, a ne na član 9.) Upravo sam to i govorio. Da li vi mene pratite? Osporio sam i formalno ispravnost definicije strategije na način kako je dat, a kao dodatno, pošto sam osporio da fali u ovom članu 10. nešto, što su hendikepirani, što su osobe sa posebnim potrebama, da ne govorim sad sve to što sam rekao, a rekao sam da je to što je trebalo u članu 10. biti, na jedan loš način je dato u članu 9. Samo sam to dao. Ukoliko nešto nije u redu, u redu je. Hvala vam.
Minut i 27 sekundi iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 10. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Elvira Kovač, Balint Pastor, Laslo Varga i Arpad Fremond. Vlada i Odbor za omladinu i sport su prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je i ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 11. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić-Marković i Milan Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Da.) Narodna poslanica Milica Vojić-Marković.
Hvala gospođo predsedavajuća. Gospođo ministar, dame i gospodo narodni poslanici, u članu 11. stav 1. glasi – strategija se donosi na period od šest godina. Smatramo da ovaj period treba produžiti na deset godina. Zbog čega smatramo da treba da se produži? S obzirom da smatramo da je strategija vrlo važan dokument koji se donosi tako što ide jedna veoma široka javna rasprava koja verovatno dovodi do toga da se postigne neki društveni konsenzus, jer se ovde radi o nekim vrlo važnim temama, poput položaja mladih, popravljanja mladih, dalje navodi ciljeve, mere, resurse, mehanizme. Ti ciljevi su kratkoročni ako ih stavljate na period od dve, tri, četiri godine. Shvatam vašu formulaciju od šest godina, prosto da nadživi jednu Vladu, ali držim da ipak hoćemo da napravimo demokratsku državu koja treba da sprovodi jednu politiku prema određenoj starosnoj kategoriji, u ovom slučaju mladih, tako da smatramo da stvarno treba uvesti ovde period od 10 godina, da se strategije donose na period od 10 godina. Pogotovo što su neki prvi koraci napravljeni, nema razloga da sada stvari usitnjavamo. Mislim da treba da napravimo dugoročnije projekte i sve ostalo. To je ideja zbog koje smo podneli ovaj amandman. Samo još jednu stvar da kažem, oko izveštaja koji podnosite, podnose i ostala ministarstva, nije to samo stvar toga da nas cenite, hvala na tome što ste rekli, ima mnogo onih koji to ne rade, ali prosto naša poslovnička obaveza je usvajanje izveštaja ministarstava. Znači, ministri, ministarstva su dužna da na odborima podnesu izveštaj o radu ministarstva. Hvala.
Reč ima ministarka omladine i sporta, Snežana Samardžić-Marković.
Hvala gospođo predsedavajuća. Prvo, rekla bih, ovo što je gospođa poslanica rekla sasvim je istina. To je obaveza i mi tu obavezu sa zadovoljstvom ispunjavamo, a naročito zato što smatramo da i oblast omladine i oblast sporta nije samo oblast jednog ministarstva ili Vlade, već celog društva, pa shodno tome delimo i informacije i sugestije koje dobijamo iz parlamenta, sa ovom uvaženom kućom. Mi smo u okviru rasprave o zakonu o mladima i u okviru kompletnog procesa konsultacija imali tu vrstu dileme da li da se pravi na šest ili deset godina i preovladalo je mišljenje da bude na šest godina, jer to se činilo operativnim i Vlada taman kod jednog mandata zasnuje neki stav, pa može da priprema novu strategiju. Međutim, pošto je u samom ministarstvu duboko ubeđenje da bi bilo dobro da se takvi dokumenti donose dugoročno i da je ona vrsta politike nešto što je istinski i dugoročnog planiranja, mi prihvatamo vaš amandman.
Zahvaljujem. Sada određujem pauzu i ovim završavamo pre podnevni rad. Rad ćemo nastaviti u 15,00 časova i to raspravom pretresom u pojedinostima, amandmanom na član 11. koji je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Hvala. [[Posle pauze.]] Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad u popodnevnom delu, raspravom pretresom u pojedinostima. Na član 11. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Mićo Rogović. Izvolite.
Zahvaljujem gospođo predsedavajuća. Mislim da nije potrebno obrazloženje, gospođo ministre, na ovo, zato što je moj uvaženi kolega Pelević već izneo princip SNS, a vezano na član 10. i na ovo poglavlje koje se bavi nacionalnom strategijom za mlade, a mi smo izmenama člana 11. hteli da ono što je gospodin Pelević rekao vezano za član 10. doživi promene i u članu 11. Vi ste to obrazložili i ne bih da posebno oduzimam vreme za situaciju koja je već obrazložena u članu 10. Zahvaljujem.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 12. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić, Srđan Spasojević i Miroslav Markićević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 12. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Meho Omerović, Munir Poturak i Bajram Šehović. Vlada i Odbor za omladinu i sport su prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Novi naslov i novi član 13. Amandman kojim se dodaju novi naslov i novi član 13. zajedno su podneli narodni poslanici Milica Vojić-Marković i Milan Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Ne.) Naslov iznad člana 13. i član 13. Na naslov iznad člana 13. i član 13. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić, Srđan Spasojević i Miroslav Markićević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 13. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Mićo Rogović.
Zahvaljujem. Samo da se vratim na deo današnje prepodnevne rasprave. Mi smo se predloženim amandmanima, kao što je to, verovatno, gospođa ministar i uvidela, nema razloga da zbog različitosti stavova upadamo u veliku polemiku na ovako značajno pitanje, složili oko nekih stvari, ali zbog drugih koji su povremeno uzimali reč, moram da kažem da smo neke stavove iz ove zakonske odredbe smatrali, odnosno poslanička grupa SNS smatrala je da mogu da budu obrazloženi, odnosno da budu sastavni deo nekih drugih dokumenata, a ne Zakona o mladima. Jednostavno, Zakon o mladima je mogao da ima manje tačaka. Kada smo tražili amandmanskim rešenjima da se određene odredbe brišu, to je jednostavno moglo da stane i u statute raznih udruženja građana. Jednostavno, recimo, ako je uneto u zakonu podsticanje i podržavanja jačanja svesti, smatramo da to ne bi trebalo da bude pravno načelo, odnosno da se samim tim radi o određenim aktivnostima, koje određena udruženja građana, u ovom slučaju mladih, obuhvataju, odnosno preduzimaju i da, s obzirom da to nije pravno načelno, nije trebalo da bude smešteno u predlog ovog zakonskog akta. Iz tog razloga smatramo da su niže instance, znači, udruženja u koja ulaze mladi, mogle da obuhvate ovaj deo zakonskih predloga za koje smo tražili amandmanski da se brišu. U daljem toku zakona, od tačke 10. koja se počinje baviti strategijom i udruženjima mladih, reagovali smo, pa i u ovom slučaju, na član 13, gde smo tražili da se stavovi 1, 2. i 5. brišu, a da se reči "ciljevi i oblast ostvarivanja ciljeva usmerenih na mlade sa ovim zakonom" zamenjuju rečima "čija je delatnost unapređenje položaja omladine u skladu sa ovim zakonom". Sve ovo sam govorio iz razloga što je, recimo, ovaj tekst mogao da odredi i dan mladosti ili dan mladih, pa bi se onda mi pitali ko će da nosi štafetu. Iz tog razloga smatramo da niže organizacije, odnosno raznorazna udruženja mogu da regulišu svojim programskim ciljevima, čak ne statutarno, ali programskim ciljevima ove odredbe koje ste vi uneli u zakon. Uostalom, zakon je potreban. Naše je mišljenje da je on mogao u manjoj meri, jer delovima svojih članova on se bavi nižim instancama i tu su različitosti u pogledu na ovaj zakon. Zahvaljujem.
Iskorišćeno je 45 sekundi od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 13. amandman je podneo narodni poslanik Slađan Mijaljević. Narodna poslanica Lidija Dimitrijević ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, poslanički klub SRS je podneo ovaj amandman na član 13. jer je u stavu 1. napisano tako kao da se stvara obaveza da osnivaju udruženja. Mi smo predložili amandmanom drugačije definisanje, da se mogu osnivati udruženja, ali da to nije nešto što je obavezno. Nismo ni mi dirali u slobodu udruživanja, kao što ste naveli u obrazloženju za odbijanje amandmana da niste ni vi zadirali u slobodu udruživanja. Ovde se radio tome da je tekst zakona napisan tako da se osnivanje udruženja može shvatiti kao obavezno radi obavljanja omladinskih aktivnosti. Kada kažemo udruženje, po definiciji Zakona o udruženjima, to je isto što i nevladina organizacija. Znači, jedno te isto. SRS je protiv toga da život mladih u Srbiji u najvećoj meri kreiraju osobe koje vode te nevladine organizacije. Argumente smo već iznosili u raspravi u načelu. Zar nije dovoljan taj podatak da je, recimo, samo za izradu nacionalne strategije za mlade tzv. nevladinom sektoru otišlo 85,5 miliona dinara? Znate, to pravih informacija je najbolje možda doći kada akteri nečega počnu da na svetlo dana sami iznose svoje prljave stvari. Juče je u jednom dnevnom listu skoro čitava strana posvećena izvesnoj svađi nevladinih organizacija zbog 3,5 miliona evra donacija od međunarodnih fondova. Tu smo mogli da vidimo da su pojedinci svoje članove porodica postavljali na direktorska mesta i obezbedili im platu od 2.800 evra mesečno. One se samo zovu nevladine, inače, veliki deo njihovih aktivnosti finansiran je iz budžeta Republike i budžeta lokalnih jedinica samouprava.
Iskorišćeno je dva minuta i 45 sekundi od vremena ovlašćene predstavnice poslaničke grupe. Reč ima Snežana Samardžić-Marković. Izvolite.
Hvala gospođo predsedavajuća. Kada je reč o konkretnoj nevladinoj organizaciji, koju ste pominjali, odnosno udruženje građana koje ste pominjali da ste čitali u novinama, mi sa njima nismo sarađivali i ne možemo ni na koji način da preuzimamo bilo koju odgovornost za njihovo poslovanje. Što se tiče samog amandmana, pošto inače zakon ima u duhu, pre svega, ne obavezu, već mogućnosti koje se otvaraju, prihvatamo vaš amandman.
Konstatujem da je ministarka prihvatila amandman. Narodna poslanica Lidija Dimitrijević ima reč.
Mislim da je ispravna odluka. Zahvaljujem gospođi ministru na razumevanju. Tačno je da, da ne bi bilo nesporazuma, ova nevladina organizacija, koja je juče bila u novinama, tačno je da nije sarađivala sa vama. Ali, ne bih sada ponavljala, jedna druga nevladina organizacija, koja je učestvovala u izradi strategije, 47 udruženja je bilo angažovano, a samo je jedno za četiri projekta više od deset miliona dinara uzelo. U svakom slučaju, dobro je da je ovaj amandman SRS prihvaćen. Zahvaljujem.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 13. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Bojan Đurić, Marija Bugarčić i Kenan Hajdarević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 13. amandman je podnela narodna poslanica Donka Banović. Da li neko želi reč? (Da.) Narodna poslanica Milica Vojić-Marković.
Hvala, gospođo predsedavajuća. Gospođo ministar, dame i gospodo poslanici, primećujem da nas je sve manje, jasno je da je tenis aktuelniji od mladih, toliko da se zna. DSS, je na član 13. i to na stav 5. napisala amandman smatrajući da ovaj stav 5. treba da se briše. Šta piše u tom članu 5? "Mladi mogu da se udružuju u neformalna udruženja čiji su ciljevi ili oblast ostvarivanja ciljeva usmerenim na mlade u skladu sa ovim zakonom, a koja deluju u skladu da zakonom kojim se uređuje osnivanje i pravni položaj udruženja". Dakle, mi smo smatrali da ovaj stav treba da se briše. Obrazložićemo zbog čega to smatramo. Ovo treće poglavlje zakona su, zapravo, udruženja koja sprovode omladinske aktivnosti. Mi zaista nemamo ništa protiv toga da ovim se zakonom uredi jedan deo te aktivnosti, ali ovaj zakon onda ulazi u oblast jednog drugog zakona koji je ovde nedavno donet, to je Zakon o udruženjima građana, koji takođe vrlo jasno propisuje sve što je potrebno da bi se osnovalo formalno ili neformalno udruženje, objasnio je da neka mogu biti u registru, a neka ne moraju biti u registru. Mi razumemo vaš pokušaj, ovo je potpuno u redu jer pratite međunarodna dokumenta i Rezoluciju 64/134 UN, potpuno je u redu što ste uveli i kategorije neformalnog udruženja i volonterski rad i sve je to u redu potpuno, ali smatramo, kao što je rekao moj kolega Dimitrijević u prethodnom obraćanju, da ovde dva zakona ponovo dolaze u, mogu slobodno da kažem sukob, kao što je problem bio sa Zakonom o socijalnoj zaštiti i koji ne prati sva određenja koja prate neka druga dokumenta koja su doneta i zakoni koji su doneti u ovoj zemlji, tako će i ovde sada doći do problema. Zašto biste vi sad, recimo, određivali mladima da mogu da se udružuju u neformalna udruženja, ako je to već određeno nekim drugim zakonom? Mi prosto smatramo da ne treba duplirati normu, postoje zakoni koji to regulišu, nema problema da ovaj vi ponavljate norme, kao što ste ponavljali na više mesta iz nekih drugih zakona, Zakona protiv diskriminacije itd, ali prosto mislim da to nije suština zakona. Iz tih razloga smo mi komentarisali, kada smo govorili u načelu,da prosto ulazite ovim zakonom malo u ovu oblast, malo u onu oblast, i onda se pita čime se bavi zakon? Vi nas dovodite u tu poziciju da pitamo čime se bavi zakon, prosto zato što ovde ulazite u oblast nadležnog ministra Milana Markovića, koji ne znam kako je na Vladi, ako je zakon razmatran kako treba, prosto, kako je dozvolio da vi uređujete oblast koji njegov zakon već uređuje? Sa druge strane vi još dalje tražite da, recimo, vi vodite evidenciju i propisujete kako treba da izgleda omladinsko udruženje. Nema potrebe, već propisano. Doduše, vi ste u najvećem delu u saglasju sa ovim prethodnim zakonom, tako da to neće biti problem pratiti, ali ne vidim razlog zašto mi prepisujemo zakon jedni od drugih, prosto ne vidim razlog zašto se to radi. Hvala vam.
Tri minuta 30 sekundi od vremena poslaničke grupe. Reč ima Snežana Samardžić-Marković.
Hvala, gospođo predsedavajuća. Nadležni ministar je naravno bio konsultovan, jer njegovo ministarstvo je dobilo ovaj zakon na mišljenje i dao je saglasnost, o čemu vam možemo dati naravno i pismeni dokaz za i bez njegove saglasnosti, ovaj kao i drugi zakoni ne bi ni došao na Vladu. Razlog zašto smo pomenuli neformalna udruženja mladih je taj da bismo mogli da ukoliko postoje neke aktivnosti kojim oni žele da se bave u okviru omladinske politike da bismo mogli da damo o određena finansijska sredstva iz budžeta. Naime, sigurno vam je poznato, pošto ste očigledno jako dobro upoznati sa omladinskom politikom, đački parlamenti koji su izuzetno aktivni. Reći ću vam na primer u Požegi, đački parlament gimnazije bi pomogao osvežavanju okoline praktično jednu staru propalu česmu u Požegi na sred trga vrati u život prikupljajući neka sredstva i dobijajući nešto malo sredstava i od nas. Ukratko, da bi smo dali njima šansu na primer, odnosno ne prema onim udruženjima mladih koji ne mogu da imaju račune, ali mogu ipak da dobiju nekakva sredstva mi smo iz zato prepoznali u ovom zakonu, i upravo zbog toga da ne bi mladi neprekidno bili u obavezi da osnivaju udruženja građana, jer nam se spočitava da mlade obavezujemo da se udružuju u udruženje građana, upravo da ne bi morali, mi im dajemo i ovakvu mogućnost u zakonu. Hvala.
Narodna poslanica Milica Vojić-Marković. Izvolite.
Potpuno razumem i podržavam vaš pristup, ali to već podržava i ovaj prethodni Zakon o udruženjima građana. Dakle, i on ga je prepoznao i neformalno udruženje i formalno udruženje, i on ih je prepoznao i dao im je tu mogućnost. Nema razloga da im dupliramo tu mogućnost. Mislim, negde će oni dobiti nešto preterano mnogo, nego prosto već to postoji kao odrednica.
Ministarka omladine i sporta Snežana Samardžić-Marković. Izvolite.
Reč je o onim udruženjima koji imaju veći procenat mladih i zato su oni prepoznati u ovom zakonu, zbog određene proporcije mladih gde imamo garanciju da sa mladima rade mladi i zato što su tu đački parlamenti kao što rekoh podrazumevano između ostalog. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 13. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Aleksandra Jerkov, Olena Papuga i Radovan Radovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 14. i član 14. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić, Srđan Spasojević i Miroslav Markićević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 14. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 14. amandman sa ispravkom zajedno su podneli narodni poslanici Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Aleksandra Jerkov, Olena Papuga i Radovan Radovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 15. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić-Marković i Milan Dimitrijević. Reč ima narodna poslanica Milica Vojić –Marković.
Gospođo predsedavajuća, gospođo ministar, dame i gospodo narodni poslanici, u članu 15. stav 2. alineja 5. koji se inače odnosi na evidenciju iz stava 1. i na to šta sve treba da sadrži ta evidencija u alineji 5. piše: "Lično ime i jedinstveni matični broj građana, odnosno broj putne isprave i država izdavanja putne isprave, zastupnik udruženja". Mi smo to zamenili, smatramo da to treba samo zameniti rečima, odnosno posle reči: "broj putne isprave" reči: "državu, izdavanja putne isprave zastupnika udruženja: "menjamo rečima: "Zastupnika udruženja koja je izdata u Republici Srbiji". Mislimo da je jednostavnije, znači isto, pa prosto smo smatrali da je mnogo jednostavnije reći sve to nego ovoliko nabrajati. Hvala.
Reč ima Snežana Samardžić Marković. Izvolite.
Hvala, gospođo predsedavajuća. Bez želje da ulazimo u polemiku da li je tako jednostavnije, prihvatljivije, skraćenije i lakše za rad, naprosto bili smo u obavezi da odredbu uskladimo sa Zakonom o udruženjima. Vaš bi amandman onda predstavljao nešto što nije usklađeno sa Zakonom o udruženjima i onda nismo ni mogli da ga prihvatimo. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 15. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Čanak, Bojan Kostrešk, Aleksandra Jerkov, Olena Papuga i Radovan Radovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 16. amandman sa ispravkom zajedno su podneli narodni poslanici Elvira Kovač, Balitn Pastor, Laslo Varga i Arpad Fremond. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 16. amandman je podneo narodni poslanik Milovan Radovanović. Reč ima narodna poslanica Vjerica Radeta.
Član 16. govori o Savetu za mlade i predviđa da će Vlada, na predlog ministarstava da obrazuje Savet za mlade. Onda u stavu 2. da Savet za mlade čine predstavnici organa državne uprave, u čijem su delokrugu oblasti od interesa za mlade, pokrajinskog organa uprave nadležnog za pitanja mladih i udruženja i savezi iz članova 13. i 14. odnosno Kancelarija za mlade i ugledni stručnjaci. Članovi 13. i 14. govore o udruženju mladih i udruženju za mlade, odnosno Savetu udruženja mladih i udruženja za mlade. U 3. stavu predvideli ste da najmanje jednu trećinu članova Saveta za mlade čine predstavnici mladih iz reda tih udruženja, odnosno nevladinih organizacija, kako je to lepo obrazložila koleginica Lidija Dimitrijević. Mi mislimo da ovaj stav treba da se briše. Najpre, zašto se samo forsira u kom obimu će biti zastupljene ove nevladine organizacije? Zašto to niste napravili za sve one koji će činiti Savet za mlade? Koja će raspodela biti unutar ovih Vladinih, odnosno državnih organa? Naravno, vi ste samo hteli da isforsirate te nevladine organizacije, a objašnjavate u obrazloženju zašto vam je amandman neprihvatljiv, kako je jedan od ciljeva ovoga što vi zovete zakon, a mi tvrdimo da nije zakon, učešće mladih u svim organima i telima koja se bave pitanjima od značaja za mlade, a kako je Savet za mlade savetodavno telo Vlade, koja ima savetodavnu ulogu, te se bavi pitanjima od ključnog značaja i interesa za mlade, mišljenja ste da je ponuđenim rešenjem opravdano omogućeno učešće mladih u radu Saveta za mlade. Malopre, gospođa ministarka, kada je odgovarala koleginici Lidiji Dimitrijević, objašnjavala kako te nevladine organizacije koje tretira ovaj tekst se ne odnose na one o kojima je Lidija Dimitrijević govorila, koje se sad javno spore oko neke velike količine novca, to je humanitarni fond Nataše Kandić, ali treba da se zna da je za izradu Strategije za mlade, ovde je jedan kolega poslanik rekao da je hiljadu mladih ljudi radilo na ovom predlogu o kojem se raspravlja, a 10,2 miliona dinara je za izradu strategije u okviru nekih projekata dobio Fond za političku izuzetnost Sonje Liht. Izvinite, što se tiče SRS, Sonja Liht, Borka Pavićević, Nataša Kandić, Sonja Biserko, potpuno su iste, samo malo drugačije izgledaju. Njihova politika, njihov odnos prema državi, prema nacionalnim interesima države Srbije su identični. Za nas je neverovatno i, naravno, smatramo velikim skandalom da ste za izradu strategije za mlade Sonji Liht dali iz državnog budžeta 10,2 miliona dinara. Neprihvatljivo je, sa aspekta SRS, da Sonja Liht, Borka Pavićević, Nataša Kandić, Sonja Biserko, na bilo koji način utiču na vaspitanje mladih ljudi u Srbiji i da ih oni na bilo koji način edukuju kroz neke svoje projekte, kakvi god da su. To je suštinski i osnovni razlog zbog čega smo mi ovim amandmanom insistirali da se briše ovaj stav. Vi im još garantujete da će oni u ovom savetu za mlade činiti najmanje jednu trećinu članova. Zamislite, ove četiri žene da budu u tom savetu za mlade. Vi kažete u obrazloženju –cilj je da mladi budu uključeni. Pa, iz koje je to generacije Sonja Liht, gospođo Samardžić? Je li ona iz te mlade generacije, koja radi u interesu mladih? Ne radi ona u interesu ni mladih, ni starih, ni bilo koga ko je građanin države Srbije i ne radi u interesu građana Srbije. Ona kao i ove ostale tri, radi u interesu onih drugih što ih plaćaju više nego vi. Nažalost, 10 miliona, građani Srbije se verovatno sada zgražavju kad čuju da ste Sonji Liht dali iz budžeta 10,2 miliona dinara. Za šta? Da radi strategiju za mlade. Sačuvaj me Bože. To je zaista strašno. Onda nam tvrdite da vi hoćete da forsirate da mladi ljudi rade za mlade ljude, da ih uključuju u neke tokove itd. Dakle, ovo je jedna velika podmetačina. Vi niste odgovorili, ponavljam, ni na jedno pitanje koje se odnosilo konkretno na nadležnost vašeg ministarstva, kada su u pitanju mladi ljudi. Rekli ste samo – doneće se zakon o zadrugama, pa će biti regulisane i omladinske zadruge koje pljačkaju mlade ljude, 100.000 mladih ljudi, pa kada ćete to da uradite? Zar to nije bilo preče od ovoga, što ne liči ni na šta, što nije zakon? Zar nije bilo preče da rešite to što je zaista suštinski problem? Dobili smo pismo od Bokserskog saveza Srbije, obaveštavaju nas i mole da javno kažemo kako gospođa ministar se oglušila o odluku Vrhovnog suda Srbije, koja se takođe odnosi na pomoć mladim ljudima. Hoćete li na to da nam date odgovor? Dobili ste više pisama, gospođo ministar, od mladih ljudi koji se okupljaju oko fudbalskog kluba u Jakovu. Tamo im otima predsednik opštine, Vojica Janošević, član DS, otima fudbalskom klubu i objekat i igralište i tamo otvara neku kafanu itd, a mladi ljudi iz Jakova, iz opštine Surčin hoće da se bave sportom, da se okupljaju na tom igralištu, u toj zgradi koju su gradili samo doprinosom njihovi dedovi, očevi i oni bi sada to da koriste. Ne mogu, ne da DS. Da li je to interes mladih ljudi, gospođo ministar? Naravno da nije i naravno da niste odgovorili ni na jedno pitanje. Vi ovde odgovarate formalno, sada ćete opet da ponovite ovo što ovde piše, da je vaš cilj da se učešće mladih ljudi u svim organima i telima koja se bave pitanjima od značaja za mlade, a mi vam ponavljamo, pitanja od značaja za mlade, ne verujem da se sa tim ne slažete, pitanja od značaja za mlade su obrazovanje, besplatno ili bar po prihvatljivim cenama, zapošljavanje, briga o mladim ljudima koji bi da ostanu na selu, na dedovini, na očevini, kako da ostanu, šta im nudi država Srbija. To su suštinski problemi obezbeđivanja stanova. Da li je poruka mladima ovo što je bogati guverner sa 10% povećao na 30% učešće za dobijanje kredita za stan? Da li je to poruka za mlade? Za automobile takođe 30%. Da li je to ono što Vlada Republike Srbije čini za mlade ljude? Ne, Vlada Republike Srbije uključuje Sonju Liht da se brine o mladim ljudima i da dobije 10,2 miliona dinara. Šta ste mogli da uradite za 10,2 miliona dinara za mlade ljude u Srbiji? Koliko ste mogli da otvorite radnih mesta, za to što ste dali Sonji Liht i njenom Fondu za političku izuzetnost? Zaista izuzetno. Ono što je suština, ovo ministarstvo i ova vlada ne vode računa o onome što jesu suštinski problemi. Ovo o čemu mi danas raspravljamo i pre neki dan smo raspravljali, ovo je igrarija, ovo je druženje mladih ljudi. Vi ćete reći da nije u vašem delokrugu sistem obrazovanja i vaspitanja. Nije, ali sedite u istoj Vladi. Da li ste slučajno gledali preksinoć kviz "Slagalicu"? Da li ste videli bruku i sramotu, fakultetski obrazovan momak, nadmeću se u znanju, treba da povežu upravne okruge sa centrima tih upravnih okruga. Kaže – Zapadno-bački okrug, sedište mu je u Valjevu? Da li vi razumete dokle ste vi doveli za ovih 11 godina ove mlade ljude? Vi ste nepovratno uništili generacije, vi iz DOS-a, u svim oblicima, nepovratno. Govorili smo nekad o tome. To što ste uništili fabrike, što su bile kriminalne privatizacije, evo pričamo godinama o tome, sada su vam naredile gazde, pa ćete morati i to da ispitate. To će neka odgovorna vlada moći da nadoknadi, ali ovo što uništavate generacije mladih ljudi, to je trajno izgubljeno. I to je problem. Bavite se malo onim što bi zaista trebalo da bude nadležnost vašeg ministarstva. Hvala.
Deset minuta i 33 sekundi je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Na raspolaganju je još 45 sekundi. Reč ima Snežana Samardžić-Marković.
Hvala, gospođo predsedavajuća. Što se tiče pitanja Zakona o zadrugama, moram da vam kažem da on nije u nadležnosti Ministarstva omladine i sporta, tako da nismo mogli mi da ubrzamo donošenje tog zakona. Što se tiče Bokserskog saveza, to je nešto što je tri godine, što se dogodilo pre tri godine. U svakom slučaju, osvedočeni predsednik Bokserskog saveza jeste gospodin Velizar Đerić i to je nešto što je bilo pitanje Skupštine, Izborne skupštine Bokserskog saveza i to nije predmet ni jednog od amandmana. U svakom slučaju, ono što je, vi ste pominjali nekih 10 miliona, samo bih rekla da je to konsolidovana cifra, nije za jednu godinu već za četiri godine otprilike, koliko ministarstvo sarađuje, između ostalog, i sa tim udruženjem građana. Ono što je najvažniji razlog zašto smo mi odbili ovaj amandman jeste to što je cilj ovog zakona da se obezbedi participativnost mladih ljudi, da oni učestvuju u savetodavnom telu, znači što je više moguće. Međutim, da ne bi biralo ministarstvo, kako mi da izaberemo? Kažemo, na ulici nam se dopada ovaj ili onaj mladi čovek, mi smo morali da obezbedimo način delegiranja mladih ljudi. Način delegiranja mladih ljudi, između ostalog je taj, da se oni delegiraju iz udruženja i saveza. Ako pročitate pažljivo poslednji stav člana 16. kaže se – najmanje jednu trećinu članova Saveta za mlade čine predstavnici mladih iz reda udruženja i saveza, tako da ova gospođa koju ste pomenuli, pošto ima preko 30 godina, ne može da učestvuje u radu ovog saveta. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 16. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić-Marković i Milan Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Da) Izvolite.
Zahvaljujem, gospođo potpredsednice. U članu 16. smo predvideli da se doda novi stav 3. koji govori o tome – Savet za mlade učestvuje u izradi godišnjeg izveštaja o položaju mladih u Republici Srbiji. Ne piše ga Savet za mlade, nego učestvuje u izradi. Obrazloženje koje smo dobili, moram reći da to nema veze sa logikom. Odbija se amandman, jer bi se prihvatanjem tog amandmana menjala suština i uloga Sveta za mlade. Prosto, ovo neću da komentarišem. Pada mi na pamet jedna druga misao. Vidite, dobili ste pohvale za podnošenje redovnih godišnjih izveštaja i to je u redu. Zašto Savet za mlade ne uključite u pisanje i donošenje godišnjih izveštaja? Valjda su mladi ti koji znaju kakvo je stanje i da li ta politika napreduje ili ta politika stagnira, ili šta se dešava sa mladima. Ili imate možda na umu nešto drugo, da taj pravi izveštaj, gde bi mladi učestvovali, sakrijete od lica javnosti? To je jedino logično objašnjenje. Zašto ne uključite Savet za mlade oko pisanja izveštaja? Imate nameru da nešto sakrijete. Upravo hoćete da sakrijete ovo o čemu se danas celo pre podne govori. Kako može učestvovanje u pisanju godišnjeg izveštaja da menja suštinu uloga Saveta mladih u ovom zakonu? Kako to može? Po čemu se tu menja uloga Saveta za mlade? Hoćete da ih isključite? Ovamo ćete im dati da budu savetodavno telo ministarstva, a kada treba da se napiše izveštaj, njih nigde nema. Znači, jedino ministarstvo zna kavo je stanje što se tiče politike mladih. To nije u redu. To prosto nije u redu. Pustite mlade ljude da oni učestvuju u tom godišnjem izveštaju i neka oni kažu kakvo je pravo stanje, pa ćemo na osnovu toga znati da li jeovaj zakon sprovodljiv, ili nije sprovodljiv, da li je dobar, loš itd. Kakv je zakon, to smo rekli u prepodnevnoj raspravi.
Reč ima ministarka omladine i sporta, Snežana Samardžić-Marković. Izvolite.
Hvala. Prvo ću vam reći da je inače naša praksa da uključujemo mlade, kao što ste i videli, u izradi Strategije, pa i u izradi zakona, tako smo ih uključili i u izradi izveštaja o primeni Akcionog plana. Naravno, nemamo nameru ni od koga bilo šta da krijemo. Razlozi zbog kojih nismo bili u prilici da prihvatimo vaš amandman su dva. Jedan je o obrazovanju privremenog radnog tela Vlade, što je reč o Poslovniku Vlade i tu se predviđa da ministarstva podnose izveštaje. Međutim, ono što je takođe važno, ne možemo članovima Nacionalnog saveta za mlade stvarati obavezu da učestvuju u izradi izveštaja, zato što je njihov rad volonterski. I upravo ne možemo zakonom da im namećemo. Hvala.
Narodni poslanik Milan Dimitrijević ima reč. Izvolite.
Znate šta, to vaše obrazloženje jednostavno ne pije vodu. Uključujete ih u rad ministarstva, na osnovu toga što kažete – Vlada na predlog ministarstva obrazuje savet za mlade kao savetodavno telo koje podstiče, usklađuje aktivnosti u vezi sa razvijem, ostvarivanjem i sprovođenjem omladinske politike i predlaže mere za njihovo utvrđivanje. To je volonterski rad, je li tako? Jeste. Zašto ne bi bio i taj dodatni deo, da već ako predlaže neke mere u sprovođenju politike utvrđivanja, zašto ne bi pisao izveštaj o tim merama? Mogu oni danam predlože neke mere, koje mogu da dovedu do poboljšanja politike za mlade, a da vi to ne prihvatite i onda u godišnjem izveštaju to onda ne postoji što su oni predlagali. Razumete li o čemu govorim? Ako ste im već dali mogućnost volonterskog rada, što je to za mlade prevelika obaveza da učestvuju u donošenju godišnjeg izveštaja? Valjda su oni ti koji će proceniti da li je to bilo u redu ili nije bilo u redu. To ne menja ni suštinu zakona, niti menja suštinu uloge Saveta za mlade. To prosto treba da se prihvati, što je normalno. Postoji nešto za šta se kaže - da je transparentnost odlično sredstvo za dezinfekciju, znate? Kada nema transparentnosti, znate, onda je sve moguće u zakonu.
Minut i 35 sekundi je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Reč ima Snežana Samardžić-Marković.
Hvala, gospođo predsedavajuća, mi konsultujemo i predviđeno je da se konsultuje Savet, da mu se taj izveštaj takođe pokaže i da može da daje svoje doprinose i komentare, ali ne i da piše izveštaj, zato što je to dobrovoljna stvar. Hvala.
Narodni poslanik Milan Dimitrijević. Izvolite.
Siguran sam sada da niste pročitali amandman. Pročitaću vam ga. "Savet za mlade, zajedno sa ministarstvom, učestvuje u izradi godišnjeg izveštaja o položaju mladih". Piše – učestvuje. To može da bude savetodavno telo. Ne stoji tu ime i prezime, nego učestvuje. Vi nećete ni da učestvujete. U čemu je problem? Nećete ih uopšte. Kada treba da rade na jednom, onda radite, a kada treba ne može.
Trideset sekundi. Reč ima Snežana Samardžić-Marković.
Ako ste mislili samo na to učešće, na tu vrstu učešća, ona se već podrazumeva u ovim ostalim elementima rada Saveta.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 16. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić, Srđan Spasojević i Miroslav Markićević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 16. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Bojan Đurić, Marija Bugarčić i Kenan Hajdarević. Da li neko želi reč? (Da.) Narodna poslanica Marija Bugarčić.
Uvažena predsedavajuća, uvažena ministarko, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, podneli smo amandman na član 16. u kome smo hteli da dodamo stavove 4. i 5. Složila bih se sa mojim prethodnim kolegom da je stav 4. mahom isti – Savet za mlade je obavezan da podnosi izveštaje o radu nadležnom ministarstvu. To je moj prethodni kolega iz DSS objasnio zašto je to bitno, iako je to volonterski, kao što ste vi, gospođo ministre, malopre obrazložili. Mislim da ima volje i želje među mladim ljudima, kada već sve to rade u Savetu volonterski, da urade i izveštaj. Mislim da je tu trebalo obratiti pažnju na stav 4. Takođe, u stavu 5. smo hteli – da mandat članova Saveta se ograniči na određeni period. Predvideli smo da to bude četiri godine. Hteli smo, u stvari, da se ovim amandmanom obezbedi monitoring nad Savetom za mlade, što omogućava ipak transparentniji rad celog saveta. Smatramo da je ipak ovo ograničenje rada Saveta za mlade, tj. da im se ograniči mandat, recimo, mi smo predložili na četiri godine. Ipak će afirmisati i podsticati mnogo više mladih ljudi da učestvuju u svemu ovome. To nam je bio cilj ovog amandmana. Takođe, moram da izrazim žaljenje što nijedan amandman LDP nije prihvaćen. Rekla bih i nešto o amandmanu na član 13, što smo malopre preskočili, pa samo bih se nadovezala, u kome smo rekli, u stavu 3. posle "članstva da mogu učestvovati"dodaju se reči: "i organi upravljanja". Šta smo time takođe hteli da kažemo? Hteli smo da kažemo da nije dovoljno da se uslov veže za okolnost, ako je dve trećine. Dve trećine članstva treba da čine mladi, neophodno je, znači u cilju podsticanja i preuzimanja odgovornosti i na neposredniji način učešće mladih i u odlučivanju, ne samo da budu članovi, nego i da budu na mestima gde se odlučuje. Pogrešno je postojećom zakonskom odredbom podsticati tutorstvo starijih i situaciju u kojoj udruženjima upravljaju stariji članovi i funkcioneri, dok se u članstvu u ogromnoj meri, tj. u najvećoj meri nalaze mladi ljudi. Znam da ćete reći da je to neka vrsta diskriminacije, ali verujte da je to pozitivna diskriminacija koja uvek može da deluje podsticajno i afirmativno, a nikako negativno. Cilj nam je bio da pospešimo rad ovih saveta i svega ovoga. Drago mi je što me pojedine kolege ovde citiraju, ali mi nije drago što vade iz konteksta moje izjave. Shvatam potrebu nekih kolega da brane ovaj zakon, prosto oni su iz vladajuće koalicije, ja sam iz opozicije, a prosto i bliže se izbori, pa treba da se pozicionirati što bolje na predstojećoj listi za izbore za narodne poslanike.
Minut i 25 sekundi iskorišćeno je od vremena poslaničke grupe. Reč ima Snežana Samardžić-Marković. Izvolite.
Hvala, gospođo predsedavajuća. Povodom amandmana na član 13, gde ste vi predložili da u upravnim odborima udruženja za mlade budu jedna trećina, odnosno da budu u upravnim odborima i predstavnici mladih ljudi, mogu odmah da vam kažem da smo mi želeli da taj amandman prihvatimo, naročito da bismo obezbedili ne samo u Skupštini, već i u organima upravljanja participativnost mladih. Međutim, Zakonodavni odbor ovog parlamenta i mnogi drugi su utvrdili da je to neustavna kategorija, odnosno da vaš amandman nije u skladu sa Ustavom i mi nismo bili u prilici da ga prihvatimo. Što se tiče amandmana na član 16, znači, što se tiče stava 4, po Poslovniku Vlade zaista nije moguće da savet koga ustanovljava Vlada izveštaje podnosi nadležnom ministarstvu. Njegova je uloga savetodavna i pre može ministarstvo da podnosi izveštaj savetu nego obratno. Međutim, što se tiče stava 5, gde ste vi predložili ograničavanje na period od četiri godine, za nas bi to bio prihvatljiv stav, međutim, ne možemo ceo amandman da prihvatimo. Znači, ili mogu ceo amandman ili ne mogu. Ne mogu ovaj stav zbog toga da prihvatim, a možda ni zbog toga što u izvesnom smislu već u Poslovniku o radu Vlade postoji u članu 23. - Odluka o obrazovanju povremenog radnog tela prestaje da važi istekom vremena na koje je ona obrazovana. Tako da bi to bio izvestan pleonazam. U tom smislu, nismo mogli da prihvatimo nijedan od vaša dva amandmana. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 17. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Meho Omerović, Munir Poturak i Bajram Šehović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 18. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? Narodni poslanik Mićo Rogović dobija reč.
Poslanička grupa SNS podnela je amandman na član 19. Da se u startu ne bi pogrešno razumeli, moram da obrazložim ovo što smo hteli, da se zakonski predlog u članu 18. izbriše iz razloga što lokalne samouprave članovima 182. do 193. Ustava propisano je da lokalne samouprave mogu da uređuju i obezbeđuju delatnosti i osnivaju službe odlukama svojih organa i statutom. Odredbe ne propisuju obavezu osnivanja kancelarija, kao što je predviđeno članom 18. postojećeg Predloga zakona. Ovim se praktično legalizuje stanje dosadašnjih osnovnih kancelarija za mlade. Sve to stoji, ali onda ovaj član 19. moram da povežem sa članom 22. i amandmanom koji smo podneli na pomenuti član, da se Predlog zakona na član 22. stav 2. briše, gde kaže da nosioci programa i projekti iz člana 21. stav 1. tačka 2) ovog zakona moraju da imaju osnovne kancelarije za mlade. Neko može da ima osnovne kancelarije za mlade ili je u prethodnom periodu osnovao, međutim, deo opština to još uvek nije niti uradio, verovatno ima problema sa svojim budžetskim sredstvima. Moraćete priznati da osnivanje kancelarija za mlade nosi i neke dodatne troškove i sve to što uz to ide, a budžeti siromašnih opština verovatno svojim odlukama i statutom to još nisu uradile iz razloga što za to nemaju potrebna i neophodna budžetska sredstva. Pitanje je da li će deo opština to i ubuduće uraditi. Po članovima 182. do 193. Ustava, može to da radi i referent, recimo, za mlade, da ne bude kancelarija, nego da neki referent, u okviru svojih poslova ili u okviru svog posla ili da bude referent za mlade, da radi ovaj program koji je predviđen ovim zakonom i bez obzira na sve druge stvari koje nisu predviđene i podrazumevaju se, a vezane su u radu mladih ljudi i njihovih aktivnosti. Automatski se pojavljuje diskriminacija tih opština da ne mogu konkurisati iz Ministarstva za neophodna sredstva, s obzirom da nemaju kancelarije za mlade. Ova dva člana sam morao da povežem da ne bi jednostavno bio posmatran samo član 18, nevezano sa članom 22, jer kada se povežu, zaista postoji problem u realizaciji sredstava, odnosno konkurisanju za sredstva koja Ministarstvo raspisuje, a vezana su za opštine, pogotovo siromašne opštine koje ne mogu konkurisati, s obzirom da nemaju otvorene kancelarije za mlade,a ona može da nosi i neki drugi naziv, da u obliku nekog organa koji je referent, vodi ovo i radi poslove za mlade. Zahvaljujem.
Jedan minut iskorišćen je od vremena poslaničke grupe. Reč ima Snežana Samardžić-Marković. Izvolite.
Hvala. Pre svega ću vam reći da je nama uslov prosto da finansiramo program kancelarije za mlade – postojanje kancelarije za mlade. Kako da finansiramo program kancelarije za mlade, ako ona ne postoji? Po pitanju referenata o kojima vi govorite, da bi mogao jedan referent koji je inače za omladinu zadužen da to radi, smatram da je to ispravno i da ne treba opštinama nametati nove izdatke za nove plate, ali je stvar onda smo njihove administrativne odluke da ta ista osoba radi u kancelariji za mlade, da se ona osnuje jer ona ne predstavlja nikakve posebne troškove, nego je jedan institucionalni signal brige o mladima i mogućnost da se onda ovakvi programi sprovode u delu. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Oto Kišmarton, pa narodni poslanik Aleksandar Pejčić.
Hvala, samo želim da vas upoznam sa jednom činjenicom da pošto se neprekidno govori o broju zaposlenih u kancelarijama za mlade kao da tu ima stotine njih koji su zaposleni u jednoj kancelariji za mlade. Reći ću vam od 123 kancelarije za mlade, koje trenutno postoje u Republici Srbiji, samo 35 lokalnih samouprava je uspelo da sistematizuje jedno radno mesto, znači da ukupno stalno zaposlenih u lokalnim kancelarijama za mlade ima 35. Tako da bih ja najljubaznije molila da se ne mistifikuje taj broj kao da ih ima ne znam ni ja koliko. Znači, nažalost nema ih više od 35 u ovim kancelarijama. Drugi se snalaze po ugovoru ili eventualno neke druge referente pa i volonterski rad. Hvala.
Narodni poslanik Aleksandar Pejčić ima reč. Izvolite.
Zahvaljujem, gospođo predsedavajuća. Dakle, uzeo sam reč u vezi ovog amandmana, a u vezi kancelarije za mlade i sami ste rekli da u ovom trenutku imamo oko 123 kancelarije za mlade. Mi smo vas upozoravali na Odboru za sport a i sada ljudi koji rade u tim kancelarijama zloupotrebljavaju svoje funkcije i koriste ih za stranačke promocije. U tom smislu, zamolio bih vas kao resornog ministra da obratite malo više pažnje na rad tih omladinskih kancelarija i da u nekom narednom periodu izvestite Odbor za omladinu i sport o tom pitanju. Ništa više. Zahvaljujem.
Snežana Samardžić-Marković ima reč. Izvolite.
Hvala, gospođo predsedavajuća. Prvo, sa zadovoljstvom bih prihvatila to vaše, kao što sam prihvatila i na Odboru. Mi inače proveravamo u onoj meri ukoliko je to u moći Ministarstva. Još jednom ponavljam, lokalne kancelarije za mlade kao što i u zakoni stoji a u praksi je trenutno stvarnost i da zaista tako jesu u ingerenciji lokalne samouprave. Tako da Ministarstvo omladine i sporta a i ja lično nemamo nemamo nikakvog upliva u kadrovsku politiku u okviru kancelarije za mlade. Jedino što možemo da uradimo to je da ih opomenemo. O tim opomenama možemo da, ako postoje izveštaji, možemo da obavestimo Odbor i to je sve. Hvala.
Narodni poslanik Oto Kišmarton, pa narodni poslanik Aleksandar Pejčić.
Hvala. Samo malo gospođo ministarka, da se razumemo, nisam ja protiv toga da se zaposle mladi u kancelariji, ako ta kancelarija za mlade bude imala rezultate da poboljša na bilo koji način uslove za te mlade. Ako uspe da zaposli, neka ima i veći broj zaposlenih. Nisam ja protiv toga da kancelarija ne mora imati zaposlene ili da je to veliki trošak. Može biti da će imati veći broj zaposlenih koji će omogućiti u tom gradu bolji život za te mlade, tako da nije to samo da ne treba kancelarija za to da ne bi nekoga zaposlili. Hvala.
Reč ima ministarka Snežana Samardžić-Marković. Izvolite.
Hvala, gospođo predsedavajuća. Samo bih da se naravno složim sa ovim što ste vi rekli da je to nešto što je pozitivno i da treba podržavati. Reći ću vam da je smisao uspešnih kancelarija za mlade vidljiv u tome što mladima obezbeđuju naročito u malim mestima, gde nema mnogo prostora za izlaske i okupljanje mladih, obezbeđuje im jedan način da konstruktivno provode svoje vreme, između ostalog. Pa, evo, ističem primer lokalne kancelarije za mlade u Ivanjici koja već nekoliko godina redovno organizuje Nušićijadu. Mi smatramo da su amaterska pozorišta koja mladi ljudi tako organizuju vrlo dobrodošla. To nije jedino, ja sam i u raspravi u načelu navela primer da je 98 lokalnih kancelarija za mlada uključilo mlade ljude u obuku o preduzetništvu, na primer, i da se ne ponavljam pokušavaju na taj način kroz neformalno obrazovanje da im pomognu i pri zapošljavanju, odnosno samozapošljavanju. Tako da lokalne kancelarije mlade kad su uspešne imaju zaista odlične uloge i zato mi ohrabrujemo njihovo osnivanje. Hvala.
Narodni poslanik Aleksandar Pejčić ima reč. Izvolite.
U vezi sa našom konstatacijom koju smo izneli u načelnoj raspravi, a to je da ovaj zakon nikoga ne obavezuje, niti sankcioniše, pa tako i ove kancelarije za mlade. Mi ovde ne imputiramo vama, gospođo ministre, kao resornom ministru, već uslovno da kažemo da uopšte gledano zakon ne obavezuje ni te kancelarije za mlade, niti pak lokalne samouprave da ih kažnjavaju, da ih raspuštaju. Zahvaljujem.
Narodni poslanik Mirko Čikiriz ima reč. Izvolite.
Samo javnosti radi, mislim da je potrebno neko pojašnjenje. Ovo što je predložila SNS to je brisanje amandmana, znači, brisanje mogućnosti da opštine do lokalne samouprave u okviru svojim mogućnosti osnuju kancelariju za mlade. Znači, kad bi se prihvatio ovaj amandman briga za mlade i postojanje kancelarija za mlade u lokalnim samoupravama ne bi imala zakonsku osnovu. Sa druge strane onda u obrazloženju čujemo od jednog od potpisnika ovog amandmana, kolege Oto Kišmartona da on nema ništa protiv osnivanja kancelarije za mlade itd, da valja pružiti takvu mogućnost jedinicama lokalne samouprave. Zato bih ja voleo da ubuduće malo uozbiljimo ovu raspravu, što je i kolega Pejčić odlično zaključio, ako zakon ne nameće obavezu lokalnim samoupravama, upravo uvažavajući činjenicu da lokalne samouprave na način na koji su organizovane imaju zaista najčešće probleme sa svojim finansiranjem, ali zašto im ne pružiti zakonsku mogućnost da, ili osnivanjem posebne kancelarije, ili da neko u okviru već postojeće sistematizacije i obavljanjem nekih poslova, da mu se pridoda posao rada u kancelariji za mlade i mislim da je to jako dobar predlog koje je iznelo ministarstvo.
Jedan minut i trideset sekundi iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Narodni poslanik Oto Kišmarton, izvolite.
Samo da se ispravim, ako sam dobro razumeo kolega je rekao da ja podržavam ovaj zakon. Ne. Rekao sam da nisam protiv toga, ukoliko u kancelariji za mlade, ako radi svoju pravu funkciju i ako imaju više zaposlenih da ti ljude rade i da rade za platu. Nisam za to da otvorimo kancelariju. Kancelariju imamo i sada, imamo i omladinske domove koji mogu raditi tu funkciju. Hvala.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 19. i član 19 amandman su u istovetnom tekstu, zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić, Srđan Spasojević i Miroslav Markićević i narodni poslanik Lidija Dimitrijević. Koja želi reč. Izvolite. Narodna poslanica Lidija Dimitrijević.
S obzirom na to da je u raspravi u načelu izneto zaista, puno argumenata, zbog čega ne bi trebalo osnivati agenciju ipak ovaj naš amandman nije prihvaćen. Pretpostavljam da je potreban još koji argument. Prilikom rasprave u načelu, gospođa ministar nam je rekla da je neko od narodnih poslanika rekao da se osnivanje agencije planirazbog prilagođavanja naših propisima, propisima EU ali da to nije istina. Da se ovim predlogom zakona daje samo mogućnost da se osnuje agencija jednog dana kada Srbija dobije status kandidata za članstvo u EU kako bi se preko nje inplementirali programi za mlade. SRS zaista ne vidi problem da se programi za mlade sprovode u Ustavu predviđenim organima. U ovom trenutku i od svog osnivanja, nosilac projekata je Ministarstvo omladine i sporta. Takođe kada govorimo o organima koji već postoje. U raspravi u načelu, dr Paja Momčilovje imao određenih pitanja koja se odnose na fond za mlade talente. Podaci koji stoje u informatoru o radu ministarstva odnose se na izvršenje budžeta u 2010. godini. SRS interesuje zbog čega je procenata izvršenja nula procenata za podršku stipendiranju studenata na razmeni, 2601-8, prva komponenta. Bilo je predviđeno 95 miliona preko fonda i zbog čega je taj novac izostao. Pošto opravdavate nameru da se osnuje agencija za mlade, mada mi u SRS mislimo da Srbija neće skoro dobiti status kandidata za članstvo u EU jer uslovljavanje je zaista preveliko. Počev od one ekonomske oblasti, definisane sporazuma o stabilizaciji pridruživanju, gde je Srbija naterana da se odrekne dela carina, kako bi se roba iz EU što više prodavala na našemtržištu, preko insistiranja na tome da nam ne vladine organizacije potpuno anti srpskog opredeljenja kroje uslove za život naše dece, jer se stalno od strane EU traženi zahtevi da se taj tzv. civilni sektor pita za sve. Na kraju imamo i poslednjeg dana sve otvorenije uslovljavanje da se na putu integracije u EU mora priznati nezavisnost Kosova. Dakle, pošto podržavate nameru da se tog nekog dana osnuje agencije, da li smatrate da onda u Ministarstvu omladine i sporta treba ukinuti Sektor za omladinu i promeniti ime ministarstvu? Zašto bi postojala dva državna organa? Jedan legalan, kad to kažem mislim na ministarstvo i drugi nelegalan, mislim na agenciju. Ta dva organa duplirala bi nadležnosti. U Srbiji postoji preko sto takvih nelegalnih organa i za njihov rad se troši mnogo novca iz budžeta. Većina direktora javnih agencija imala je u februaru 2009. godine tri puta veću platu od plate ministra u Vladi Republike Srbije. Da li to znači da oni rade tri puta više od ministara? Da li je njihova odgovornost tri puta veća? Da li su im zasluge u bilo čemu tri puta veće od zasluge ministara? Tada kada su obavljeni podaci o visini primanja direktora agencija to je učinjeno na insistiranje SRS, jer je gospodin Todorović svakodnevno tražio i insistirao da se objave podaci. Vlada je nakon toliko traženja ovde u Narodnoj skupštini morala da obelodani tražene podatke. Međutim, nisu svi direktori dostavili podatke i nikome od njih do današnjeg dana nije falila dlaka sa glave zbog toga što nisu ispunili svoju obavezu. Najpre zbog toga što su agencije neustavni organi sa dupliranim nadležnostima, kao i legalni organi, a zatim i zbog osionog ponašanja kada je novac poreskih obveznika Srbije u pitanju. SRS se ne slaže sa postojanjem agencija. Čak i ako Srbija protivno volji većine građana, ali zato što je takvo opredeljenje trenutno na vlasti, stekne status kandidata, sigurno smo da biste već sutradan odmah formirali agenciju, dali direktoru visoku platu, zaposlili neke ljude. Iako je na snazi Zakon o određivanju maksimalnog broja zaposlenih u državnoj administraciji na osnovu koga je mnogo ljudi, koji nisu članovi stranaka koje nisu na vlasti, u sred ekonomske krize ostalo bez posla, u njemu postoji jedna odredba koja kaže da se ipak mogu zapošljavati novi ljudi u organima koji postoje ili se osnivaju zbog integracija Srbije u EU. Šta bi mladi u Srbiji dobili osnivanjem agencije za mlade? Mladog direktora sa visokom platom, mlade rukovodioce sektora sa visokom platom, mlade zaposlene u stručnoj službi sa ne mnogo visokom platom, koji bi zaista bili na dobitku, jer u današnje vreme u Srbiji zaposliti se na nekom poslu koji nije tako loš, zaista to je samo san. Šta bi se radilo? Oni bi u stvari, agencija bi povezivala mlade ljudi u Srbiji sa nevladinim organizacijama ili kako se u poslednje vreme zovu popularno civilnim sektorom, a sve u cilju pisanja projekata. Mladi u Srbiji zaista ne dobijaju ništa ni ovim predlogom zakona, jer ni u kom slučaju glavni interes mladih bude da budu članovi nekih udruženja gde bi ostvarili neki svoj cilj. U stvari svojim članstvom samo nekom pružaju moć da odlučuje o njihovoj današnjici i sutrašnjici. Žalosno je što ogromnu moć odlučivanja o osobini mladih ljudi u svojim rukama drže Sonja Liht i njoj slični i što se ovim zakonima njima namerava da se obezbedi još veća moć. Kažete da neće zbog godina, neće lično biti u savetu za mlade, neće biti oni, ali će biti ljudi iz njihovih organizacija. To vam je isto. Ona druga strana koja karakteriše ovaj zakon pokušava da nametne svest mladima da će u životu moći da postignu nešto samo ako budu članovi jedne političke partije, takođe, nije vesela. Prilikom rasprave u načelu započeli smo jednu vrlo zanimljivu temu. Da li u Ministarstvu omladine i sporta ima dovoljan broj zaposlenih i da li je problem da ukoliko ne postoje stručni kadrovi, zaposle novi ljudi. Ne postoji problem da sa svim državnim organima gde zaista postoji potreba za kadrovima koji su stručni za pojedine oblasti, da se zaposli određeni broj ljudi. Da budemo iskreni, tu se ne bi radilo o nekom velikom broju, čak bi jedna agencija imala više zaposlenih nego što bi se nadomestili svi kadrovi koji nedostaju legalnim državnim organima. Problem je postojanja prevelikog broja agencija sa priličnim brojem zaposlenim u njima. Kad ova Vlada bude radila rebalans budžeta koji je trebalo uraditi odmah nakon rekonstrukcije u martu, SRS će predložiti da se najpre brišu sve agencije koje su osnovane od početka ekonomske krize i od donošenja zakona o određivanju maksimalnog broja zaposlenih u republičkoj administraciji, a zatim ćemo predložiti da se brišu sve ostale agencije i organi koji su neustavni. Zahvaljujem.
Ministarka Marković – Samardžić ima reč. Izvolite.
Hvala gospođo predsedavajuća. Kao što vidite, ovde je predviđeno da se agencija može osnovati, ali nije rečeno da se osniva. Ona će biti po posebnom zakonu u slučaju da dobijemo status kandidata, pri čemu moram da vam kažem da u nekim zemljama imaju objedinjenu agenciju za mlade sa agencijama koje su za životno učenje. Možda tu bude učestvovalo Ministarstvo prosvete itd. Da ne bi bilo zablude, pre svega, to mora da bude nezavisna agencija i neće biti zapošljavanje u toj agenciji, nije po osnovu Zakona o državnim službenicima, nego po osnovu Zakona o radu, jer su oni nezavisni od tog broja službenika u Vladi. Ono što mladi mogu da dobiju, a to je da koriste fondove EU. Trenutno se to radi tako što u Sloveniji postoji slična agencija, koja je nadležan za naš region. Smatram da mi u zemlji Srbiji treba da budemo nadležni za svoju zemlju, a ne preko nekog drugog mosta da ta sredstva povlačimo. Hvala.
Narodna poslanica Lidija Dimitrijević.
Apsolutno se slažem da za sve projekte u RS, nevezano za mlade, uopšte, treba da budu nadležni organi u Srbiji. Ne vidim u čemu je problem da to budu legalni ustavni organi, da to budu ministarstva, već da mora da postoje agencije.
Izvolite gospođo ministre.
Zato što program "Mladi u akciji", to je program Evropske komisije, predviđa postojanje agencija za mlade ili za celovekovno učenje objedinjeno. Svaka zemlja, članica EU i ona zemlja koja ima status kandidata, mora imati nezavisnu agenciju koja se bavi isključivo mladima i tim programom. Dakle, program "Mladi u akciji" tako se zove.
Zahvaljujem gospođo ministre. Na član 19. amandman su u istovetnom tekstu podneli grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo i zajedno narodni poslanici Donka Banković, Milica Vojić – Marković i Milan Dimitrijević. Gospođa Vojić – Marković ima reč. Izvolite.
Hvala gospođo predsednice, gospođo ministre, Dame i gospodo narodni poslanici, član 19. kaže da za realizaciju programa za mlade, a u skladu sa programima EU koji se odnose na mlade, može se obrazovati agencija u skladu sa posebnim zakonom. Naravno, ja bih obratila pažnju javnosti na dve reči "može" i na reči "u skladu sa posebnim zakonom". Prosto, moje pitanje je sa kojim zakonom? Predložili smo amandmanom da se ovaj ceo član briše. Smatramo da ne treba osnivati posebnu agenciju. Sad ću navesti razloge zbog kojih to smatram. Dupliraju se poslovi, koji i te kako može da radi ministarstvo, i ovako je prevelika administracija i zaista imamo prevelik broj službenika. Upozoravaju nas iz EU da svedemo broj državnih funkcionera, da svedemo broj administracije i sve ostalo. Naša državna administracije je prevelika. Neću prihvatiti obrazloženje da to nije državno, da to nisu državni službenici u pitanju. Ono što je treći argument, potpuno sam sigurna, znači možete da me držite za reč da onog dana kada se bude izglasao zakon, sutradan će se raditi na formiranju ove agencije. Dakle neće biti može nego će biti pitanje odmah radimo na tome. Drugo, kada sam pročitala član, stvarno sam rekla – svašta. Onda sam shvatila da to svašta, jako mnogo košta građane Srbije. I to one građane Srbije koji nemaju posao, one građane Srbije koji ne znaju gde da se zaposle. Onih 750 hiljada koji žive ispod granice siromaštva. Milion građana živi siromašno, polovina građana nam se oseća siromašno. To su oni građani koji ne mogu da plate školovanje svoje dece, koji nemaju ni zdravstveno osiguranje. Mislim da u ovom trenutku u stanju u kome je država Srbija, a ja sam slušala vrlo pažljivo kada su poslanici jedne poslaničke grupe, koja je na vlasti, govorili o tome da je zapravo sve u ovoj državi dobro i da samo to poslanici iz opozicije prave pitanje oko toga koliko košta nešto državu. Dakle, naše mišljenje je da zaista, u trenutku u kome smo mi danas, a to je da smo zaista u dugovima malo manje nego Grčka, a i to je pitanje da li smo malo manje, nema smisla osnivati agenciju. U nekim drugim okolnostima, pod nekim drugim uslovima, možda bismo pričali o tome. Ovog trenutka zaista mislim da je to preterano veliki luksuz za Srbiju. Jedna odgovorna država, jedna odgovorna vlada, naravno da mi je jasno da vi niste ta, bi dobro razmislila pre nego što bi u bilo koji zakon uvela ovakvu mogućnost, znajući u kakvom je stanju država. Hvala vam.
Ministarka Marković-Samardžić ima reč.
Hvala gospođo predsedavajuća. Prvo bih iskoristila priliku da vam kažem koji su koraci potrebni za formiranje ovakve agencije. Mislim da nije čak ni realno da ova Vlada, čak i da dobije status kandidata do kraja godine, nije realno da ga osnuje za svog mandata, zato što je potrebno da se na Vladi posebna informacija usvoji, potreban je poseban zakon kada će biti priliku da diskutujete o svim ovim elementima, ko bi se zaposlio i kako. Poseban zakon o tome mora da se donese u Skupštini. Potom treba da se naprave posebne pripremne mere među koje spada i akreditacija ove agencije od strane Evropske komisije, tako da zaista postoji jako puno administrativnih koraka da bi do agencije uopšte došlo jednog dana, gde će parlament biti konsultovan. Zato smo mi, između ostalog, predvideli da se to reguliše posebnim zakonom. Ono što sam htela da vam kažem, pored toga što smo sada prinuđeni, kao zemlja, da ove fondove koristimo preko Slovenije, što ne smatram opravdanim, a vi verovatno smatrate kada toliko insistirate na ne donošenju, odnosno ne osnivanju agencije, reći ću vam da pored toga što moramo preko Slovenije, slovenačke agencije, da ova sredstva povlačimo, kod nas su trenutno tri kontakt tačke, drugi način umesto agencije, da kontakt tačke povlače sredstva iz Evropske komisije. Inače, nivo sredstava je oko 885 miliona evra, koliko iznosi fond za "Jutinekšn", odnosno za program Mladih u akciji. Tri kontakt tačke su akreditovane koje trenutno to rade u ime Republike Srbije. Jedna je grupa "Hajde da" iz Beograda, druga kontakt tačka je "Edukativni centar Kruševac", a treća je "Balkan ideja" iz Novog Sada. U ovom trenutku to rade udruženja građana. Ovlastila ih je Evropska komisija. Kada bude osnovana agencija, onda će moći agencija to da radi umesto naših uvaženih kolega iz Slovenije i udruženja građana. Hvala.
Narodni poslanik Oto Kišmarton.
SNS je za brisanje ovog člana. Sada ovde postoji jedna dilema, jer kaže ministarka da EU traži od nas osnivanje agencije i da nam je potrebno da imamo te agencije. Zašto onda u Predlogu zakona stoji – možemo osnovati agenciju? Na osnovu ovoga što ste vi rekli, ne bi trebalo staviti – možemo, nego – osniva se agencija za mlade. Inače, mi smo protiv osnivanja agencije.
Ministarka ima reč.
EU ne traži, ne zahteva od nas da formiramo agenciju. Da bismo povlačili fond, mi ne moramo da povlačimo te fondove, nas niko ne tera, 885 miliona evra ne mora biti na raspolaganju mladima iz Srbije, nas niko ne tera, nego je stvar toga da mi stvorimo mogućnost našim mladim da lakše dođu do tog fonda. To je cela suština. Zato kažemo – može se, mislim da je to opravdano u ovom zakonu, a potom da se reguliše posebnim zakonom, što će biti dosta zahteva na administrativni proces. Hvala.
Narodni poslanik Aleksandar Pejčić.
Pretpostavio sam da će ovaj član zakona izazvati veliku polemiku kod narodnog poslanika. Pričali smo o tome u načelnoj raspravi. Međutim, postavio bih jedno pitanje, rekli ste fond od 885 miliona – koliko je do sada Srbija povukla od tih sredstava? Da li znamo? Druga stvar, vi kao resorni ministar možete da prihvatite ovaj amandman kad Srbija dobije status kandidata, možete izmene i dopune ovog zakona i svi zadovoljni, zadovoljna opozicija, zadovoljna vlast. Zahvaljujem.
Gospođo ministar, izvolite.
Izvinjavam se, mi trenutno nemamo tačnu cifru oko toga kolika je suma novca, ali mogu da kažem od kad je ministarstvo osnovano, 140 projekata iz tog fonda finansirano, isključivo iz tog fonda, a mi možemo onda od svakog pojedinačnog tražiti koliko je novca uzeo. Hvala.
Narodni poslanik Milica Vojić-Marković.
Gospođo predsednice, gospođo ministar, dame i gospodo narodni poslanici, sada ste nam dali dve različite stvari. Sa jedne strane je Slovenija ta preko koje mi možemo da konkurišemo za evropske fondove u vrednosti od 885 miliona evra. Moje pitanje je takođe bilo, bila sam vrlo zainteresovana da vidim koliko smo to dobili sredstava, da bih mogla da uporedim koliko bi onda agencija imala smisla, a sa druge strane ste nam dali podatak da se ta sredstva povlače i sada vrlo nesmetano preko udruženja građana. Zar nije onda sasvim normalno da omladinske organizacije, omladinska udruženja, mladi na bilo koji formalni ili neformalni način koji žele da povuku sredstva preko projekata, mogu da naprave udruženja. Upravo voluntarizam na delu. Hvala.
Ministarka ima reč.
Da, ukoliko to rade samo udruženja građana, onda mogu od pet mogućih ciljeva samo dva cilja da koriste, ali ako imamo agenciju, onda možemo svih pet. Ono što je važno reći, to je da nemamo tačnu evidenciju o novcu, to ima Evropska komisija i mi ćemo preneti da je naš parlament od nas zahtevao, konkretno vi, da takvu vrstu podataka damo, ali ovo što sam vam rekla, od 140 projekata mogu da vam, ako želite, dostavim pismeno i koja vrsta projekata.
Narodni poslanik Mirko Čikiriz.
Vrlo kratko, ako zakon ostavlja mogućnost da se nekim posebnim zakonom odredi neka materija, onda će biti posebna rasprava kada tome dođe vreme. Mislim da ne treba oko ovoga previše trošiti energije, ali ono što je evidentno je da, ne samo kod ovih fondova, kod svih fondova EU naravno da postoji tačno određena procedura i da postoji pojačana kontrola. Najveći deo budžeta iz fondova EU, kao što nam je poznato, zbog toga se u političkom smislu za to i zalažemo, ide za poljoprivredu i za razvoj nerazvijenih krajeva. Upravo u našoj populaciji, gde postoji najveći otpor i strah, je nepoznanica pristupanja EU, sa druge strane bi upravo ta vrsta populacije imala najviše koristi od tog pristupanja EU, tako da i ova vrsta informacije čini mi se da nije na odmet.
Narodni poslanik Aleksandar Pejčić.
Pošto mi već imamo Zakon o osnivanju agencije, pitam vas – koji je to poseban zakon? Ovog trenutka, pošto legalizujemo ovaj zakon, pošto ga je "Službeni glasnik" obelodanio, mi već možemo da osnujemo tu agenciju.
Ministar Samardžić-Marković.
Hvala gospođo predsedavajuća. Ne možemo odmah, zato što moramo sa Briselom da se dogovarama o raznim uslovima i treba, pre svega, da postanemo kandidat, a potom mora, kao što je rekao, gde se posebnim zakonom o osnivanju agencije za mlade ili agencije za mlade i celoživotno učenje, može onda da se formira. Znači, mora poseban zakon baš za to da se donese. Ispred sebe imam odluku npr. Hrvatskog sabora o proglašenju Zakona o agenciji za mobilnost i programe EU. Oni imaju takvu vrstu agencije, drugi imaju i sa celoživotnim učenjem, ali mora poseban zakon baš o toj agenciji, tako predviđaju kriterijumi Evropske komisije. Ne može po domaćem Zakonu o osnivanju agencije.
Na član 20. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić, Srđan Spasojević i Miroslav Markićević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 20. amandman je podnela narodni poslanik Marina Toman. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Bojan Mladenović, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, koleginica Marina Toman je podnela da u članu 20. stav 1. tačka 6. da se on promeni i da glasi: "vrši društveno osnaživanje mladih, naročito kroz podsticanje omladinskog rada", da se između ostalog briše reč "volontarizam". Previše se u ovom zakonu naglašava volontarizam i podstiče volontarizam. SRS je za to da kada se nešto finansira, onda ima i konkretnih poboljšanja u životu mladih. Tako stoji unaslovu člana 20. finansiranje projekata od javnog interesa. Ako je projekt od javnog interesa, onda taj projekat mora da da određene rezultate, znači, ono što vas već napomenuo da utiče na kvalitet života mladih i omogućiti im bolje uslove života.
Upravo ste iskoristili vreme vaše poslaničke grupe. Na član 21. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić, Srđan Spasojević i Miroslav Markićević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 21. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić-Marković i Milan Dimitrijević. Reč ima Milica Vojić-Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, ušli smo u deo koji se zove finansiranje i sufinansiranje programa i projekata javnog interesa u oblasti omladinskog sektora. Ovaj član 21. upravo se odnosi na to, jer u stavu 3. on kaže – podnosilac programa i projekta od javnog interesa u oblasti omladinskog sektora koji se finansiraju i sufinansiraju u skladu sa odredbama ovog zakona ne može za finansiranje istih aktivnosti da koristi istovremeno sredstva iz republičkog, pokrajinskog i lokalnog budžeta. Nas troje koji smo potpisali ovaj amandman smatramo da ovo nije u redu, zato što postoje programi koji su verovatno od interesa i za republički nivo, pokrajinski nivo, lokalni nivo, ili za bar jedan od ta dva. Najčešće jesu. Ti projekti mogu da budu vrlo specifični i da im je potrebno mnogo sredstava da bi mogli i da zažive i opstanu. Zato mislim da ovaj stav 3. treba brisati i treba omogućiti i pronaći modus da se takvi vredni projekti, oni koji jesu od interesa, a sigurna sam da mogu da budu, jer sada mogu iz glave da navedem pet, da se omogući, pod uslovima kontrole tih sredstava, da ne bude jedna organizacija, pa je politička pa prošeta kroz sva tri nivoa kao što se radi u oblasti zaštite životne sredine, nego uz strogu kontrolu dozvoliti mogućnost da neki projekat zaista bude finansiran iz bar dva izvora. Hvala.
Reč ima ministarka Samardžić.
Hvala gospođo predsedavajuća, baš ovo što ste rekli jeste ono što je naša namera u stavu 3. i to je da mogu da se finansiraju projekti iz najmanje tri budžeta, ali ne mogu isti projekti. Ne može neko da za isti projekat, istovetan, traži jednom od Republike, potom od Pokrajine, potom od lokalne samouprave. Znači, može deo projekta i to je u redu, imate onda trojno sufinansiranje, ali ne mogu isti da budu finansirani. Prvo, što ste i vi smatrali da ne treba da se radi.
Na član 22. amandman su u istovetnom tekstu podneli grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo i narodni poslanik Lidija Dimitrijević. Reč ima narodni poslanik Lidija Dimitrijević.
Najpre, na početku, ja moram da ukažem na nešto što bi mogla da bude i povreda Poslovnika, ali neka ide u okviru mog vremena. Naime, izveštaj Vlade koji je stigao Narodnoj skupštini, verujem da je to greška tehničke službe i da nije namerno, osnov za povredu Poslovnika postoji. Amandman na član 22. stav 2. Predloga zakona u istovetnom tekstu, zajedno podneli narodni poslanici Lidija Dimitrijević, i ovde stoji još neka imena, što ni u kom slučaju ne može da se desi. Govoreći u raspravi u načelu za stav 2. člana 22. Predloga zakona o mladima, iznela sam stav SRS da je diskriminatorski i to je razlog što smo ovim amandmanom predložili njegovo brisanje. Njime je definisano da ukoliko želi da se pojavi kao nosilac programa i projekta od javnog interesa u oblasti omladinskog sektora, lokalna samouprava mora imati osnovanu kancelariju za mlade. Ovo je nečuveno. Poruka koja se na ovaj način šalje mladima vređa njihovu inteligenciju. Želim da pokažem koliko je nekorektno urađen ovaj predlog zakona. Članom 18. definisano je da se kancelarija za mlade može osnovati od strane lokalne samouprave u okviru njenih ovlašćenja, potreba i mogućnosti. Tu je još jedna stvar, finansira se iz budžeta lokalne samouprave i drugih izvora. Šta je napisano u obrazloženju? Propisana je mogućnost, ali ne i obaveza da radi obezbeđivanja uslova aktivnog uključivanja mladih, naglasila sam i ponavljam, ne i obaveza. Još jednom ponavljam da je ovo nekorektno. Argument za ovakvu tvrdnju je upravo član 22. stav 2. koji definiše uslove za finansiranje, sufinansiranje i sprovođenje programa i projekata od javnog interesa u oblasti omladinskog sektora koji jasno kaže da, ukoliko se kao nosilac programa pojavi lokalna samouprava, mora imati osnovanu kancelariju za mlade. Ovo je krajnje diskriminatorska odredba. Poslanički klub SRS je predložio da se ona ukloni iz predloga zakona. Najpre govorite o mogućnosti. Ukoliko mogućnosti dozvole da jedinice lokalne samouprave osnuju kancelariju za mlade vi kažete, ne i obaveza, ali onda demantujete sami sebe – mora imati osnovanu kancelariju za mlade. Šta znači mora? To znači obaveza. Ako želi novac za finansiranje, sufinansiranje i sprovođenje projekata za mlade, jedinice lokalne samouprave, dakle, nemaju obavezu da osnuju kancelariju za mlade, ali mora da ima osnovanu kancelariju za mlade. Molim da mi neko ovo prevede na srpski jezik. Predlagaču zakona su dobro poznate mogućnosti jedinica lokalne samouprave i ovo mora, ne mora, nekako se poklapa sa izmenama zakona o finansiranju lokalne samouprave. Lokalnim samoupravama su nenamenski transferi bili toliko umanjeni da je većina jedva opstala, uzimala kredite, nazadovala, bila nemoćna da spreči da životni standard ljudi vrtoglavo padne, a pao je ispod granice svakog dostojanstva. Kada je za ovu godinu usvajan Zakon o budžetu, vraćeni su nenamenski transferi, ali zato što je ovo predizborna godina, a u tom momentu se nije znalo hoće li možda biti izborna. O tome kolika je bila inflacija u toku te dve godine kada su smanjeni transferi, to se i ne pominje. Sada pred izbore, evo na vanrednim zasedanjima Narodne skupštine, menja se način finansiranja lokalne samouprave, donosi se zakon o mladima. Dosta je nejasno, zašto se pripadnici URS, do jučerašnji G 17 plus, sa novim partnerima ljuti kada im otvoreno kažemo da je sve to deo predizbornog marketinga. Rasprava o finansiranju lokalne samouprave je završena i nećemo se sada vraćati na to, ali govorim o Zakonu o mladima. Kažemo da se sama ideja da mladi dobiju svoj zakon baš eksploatiše u predizborne svrhe, i neko se ljuti. Mi smo svesni da istina boli, ali, tražili ste, gledajte. Nećemo da ćutimo dok u stvarnosti stvaramo jednu sliku da sada G17 želi da unapredi kvalitet života, ne samo mladih nego svih ljudi u Srbiji. Svima je još u sećanju priča o 1000 evra po akciji, takođe je i svima u sećanju ko je odgovoran za dešavanja u oblasti ekonomije u poslednjih 10 godina i čiji su kadrovi kreirali ekonomsku stvarnost u Srbiji. Zahvaljujem.
Mislim da je ministarka dala odgovore na sve dileme koje ste ponovo otvorili. Meni se čini da smo ih čuli. Na član 22. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić-Marković i Milan Dimitrijević. Reč ima gospođa Milica Vojić-Marković.
Hvala gospođo predsednice. Gospođo ministar, dame i gospodo narodni poslanici, dakle, član 22. ima podnaslov "uslovi za finansiranje, sufinansiranje i sprovođenje programa projekata". Ono što smo mi primetili, a vidim primetile su i druge poslaničke grupe, jeste jedan isti otprilike metod koji ste upravo objasnili kada ste nam govorili što je EU ne traži od nas da napravimo agenciju, ali u stvari traži ako hoćemo da učestvujemo u uzimanju novca iz fondova. Tako se vi ponašate. Lepo ste nam prvo objasnili da kancelarije za mlade nisu obaveza lokalnih samouprava, i to može čovek da razume jer ima lokalnih samouprava preko 40% onih koje nisu u stanju ni osnovne svoje funkcije da zadovolje i zaista veliki problem predstavlja sve što stavljate pred njih, mimo onih osnovnih stvari. Ali, sa druge strane ni oni nisu krivi za to što njihovi građani ne mogu da učestvuju, kao u Jagodini, za ovo ili za ono, da šalju na more, da spajaju parove, da provodadžišu, da ovo da ono, da porodiljama plaćaju dobiti itd. Prosto, to nisu posla koja bi trebalo da radi lokalna samouprava, to je posao koji treba da radi Republika, to je centralni posao. Dakle, vi ste dali mogućnost da se osnivaju kancelarije. Onda ste rekli ne mora i lokalna samouprava shvatila da ne mora. Ali, šta? Već u ovom članu 22. u stavu 2. vi kažete - ako nemaju kancelariju, oni ne mogu da učestvuju da ostvare sredstva za programe i za projekte. Da vas pitam sledeću stvar, a to smo mi ovde i predvideli kao mogućnost. Hajde da uzmemo i da su napravili kancelariju, hajde da uzmemo da su konkurisali za projekte, ali vi niste stavili osnovnu odrednicu za koju mi smatramo da je vrlo važna, a to je da nosioci planirane projektne aktivnosti, za koju je predviđena naknada, ne mogu biti zaposleni u državnom organu. Zašto to kažem? Vrlo smo smisleno ovo napisali. Zato što praksa pokazuje upravo obrnuto, da onaj ko je u državnom organu vrlo često bude nosilac projekta i nosilac posla. Napiše se nekoliko članaka u medijima, ispriča se ta priča na televiziji i nikom ništa, projekat ide dalje, nosilac projekta mirno radi u državnom organu, mirno radi u nekoj drugoj kancelariji za mlade i mirno uzima novac. Evo vam primer pomoćnika direktora u železničkoj bolnici, koja je pomoćnik direktora u preduzeću, koje se zove "Železnice Srbije". Istovremeno ima privatnu firmu za lobiranje i lobira u pet projekata koje je Železnica odobrila. Ne čini li vam se da je to malo čudno? Naravno, zdravoj logici bi bilo potpuno apsurdno da pričamo o ovom, ali mi zapravo imamo probleme sa onim otuđenim pipcima partijske države, koji ispijaju gde god mogu i kakvu god svotu novca. Ovde se, naravno, u ovom primeru koji sam rekla ne radi o sitnim svotama novca, niti će se, verovatno, pretpostavljam, u ovim projektima raditi o nekim jako sitnim svotama novca. Ovo je ostavljena mogućnost za nekog ko će da dobije velike novce. Mislim da se razumemo i mislim da je prosto važno ovakve zloupotrebe, koje mogu biti očigledne i koje, ako im ostavite prostora, postaju očigledne, jednostavno sprečimo. Hvala vam.
Ministarka ima reč. Izvolite.
Hvala gospođo predsedavajuća. Pošto smo se ipak na neki način vratili na pitanja da li mogu ili ne mogu kancelarije za mlade da se osnivaju, kao što rekoh, mi smo otvorili mogućnost lokalnim samoupravama da u skladu sa svojim mogućnostima lokalnog budžeta otvaraju kancelarije za mlade, i oni u skladu sa svojim lokalnim budžetom mogu i ne moraju. Međutim, ako traže od republičkog budžeta sufinansiranje, onda bi trebalo da imaju, odnosno moraju da imaju lokalnu kancelariju koja će to raditi. Znači, ona će lokalne projekte, ali to sam već govorila i neću da ponavljam. Znači, postoji razlika šta se može, šta je na dispoziciji lokalne samouprave i lokalnog budžeta, a šta je kada se iz budžetskih sredstava Republike nešto traži. Onda i Republika ima pravo i obavezu da neke uslove artikuliše. Što se tiče amandmana koji ste vi predložili, da nosilac planirane projektne aktivnosti, za koju je predviđena naknada, ne može biti zaposlen u državnom organu, i mi smatramo da vaš argument nije nelogičan i mislili smo da amandman u tom smislu logike nije neopravdan, čak naprotiv. Međutim nismo mogli da prihvatimo vaš amandman zato što je ova materija već uređena drugim postojećim zakonima u Republici Srbiji. U ovom slučaju je reč o Zakonu o državnim službenicima. Pročitaću vam član 29. koji kaže – državni službenik ne sme biti direktor zamenik i pomoćnik direktora pravnog lica, a član upravnog odbora, nadzornog odbora i drugog organa upravljanja pravnog lica, može biti jedino ako ga imenuje Vlada ili drugi državni organ. Što se tiče člana 26, postoji tu takođe tretiranje ove materije da ne mogu u stvari da budu državni službenici u ovakvim projektnim zadacima. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 22. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Bojan Đurić, Marija Bugarčić i Kenan Hajdarević. Koleginica Marija Bugarčić ima reč.
Gospođo predsednice, uvažena ministarko, cilj ovog amandmana nam je bio, naravno, ovaj član 22. – uslovi finansiranja i sufinansiranja sprovođenja projekata i programa. Dosta toga je rečeno u ovom članu i dosta toga dobrog je rečeno u ovom članu, ali smo hteli da pojasnimo, prosto da napišemo, da posle stava 4. dodamo i stav 5, gde bi napisali – predlaganje i vrednovanje podnetih projekata, kao i odlučivanje o finansiranju ili sufinansiranju vrši se prema unapred određenim kriterijumima, javno objavljenih, jasno, transparentno i u skladu sa evropskim principima o radu javne uprave. Hteli smo amandmanom da obezbedimo pravičnije, pravednije i transparentnije odlučivanje o projektima koji se finansiraju ili sufinansiraju od strane ministarstva. To nam je bio cilj.
Ministarka Samardžić-Marković.
Hvala lepo. Naravno, transparentnosti nikada dovoljno, ali ono što mi smatramo to je da se Predlogom zakona od 22. do 24. člana i odgovarajućim budžetskim propisima obezbeđuje transparentnost. Međutim, ja ću vas ohrabriti da pogledate našu dosadašnju praksu. Mi u smernicama konkursa ne samo da objavljujemo koji su kriterijumi i uslovi, nego objavljujemo i tabelu bodovanja, tabelu na osnovu koje će se bodovati uopšte podneti projekti i planiramo da u podzakonskim aktima i takvu vrstu prakse normiramo i da onda tu vrstu transparentnosti obezbedimo. Zato nismo prihvatili amandman. Hvala.
Na član 22. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Meho Omerović, Munir Poturak i Bajram Šehović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 22. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Pejčić. Izvolite.
Zahvaljujem gospođo predsedavajuća. Dakle, podneo sam amandman na član 22. i on je komplementaran na član 24, znači, dopunjuju se, imaju isti efekat. Radi se o transparentnosti. Zarad javnosti da pročitam o čemu se radi i na šta smo mi to podneli amandman. Član 22. stav 7. kaže – Ministarstvo na zvaničnoj internet prezentaciji objavljuje spisak svih učesnika u postupku odobrenih programa i projekata, sa iznosom odobrenih sredstava, kao i spisak odobrenih stipendija i nagrada iz člana 21. i 22. Mi smo tražili ovim amandmanom da iza reči "odobrenih" stoje reči "neodobrenih stipendija". Hteli smo da ovaj zakon bude što više transparentniji, da bude što više javniji, kako bi mogli učesnici i kandidati koji učestvuju u realizaciji ovih projekata u nomenklaturi imaju spisak zbog čega su oni odbijeni i zbog čega su uopšte dobili. U obrazloženju koje smo ovde dobili od strane Vlade kaže se sledeće – amandman se ne prihvata, jer bi se objavljivanjem podataka o licima čiji je program, odnosno projekti nisu odobreni na javnom konkursu ili objavljena imena lica koja su konkurisala, a nisu dobila stipendije, ta lica bez razloga mogla bi da budu dovedena u neugodan položaj. Konkretno, gospođo ministre, ja kada bih konkurisao uopšte ne bi bio doveden u neugodni položaj, ja bih tražio informacije od vas kao inokosnog organa ili organa koji odlučuje zbog čega sam odbijen, kako će mnogi kandidati koji će pisati ove projekte za programe tražiti od vas da znaju zbog čega su odbijeni. Dobro bi bilo da prihvatite ovaj amandman, i zbog vas, a i zbog javnosti. Zahvaljujem.
Ministarka, izvolite.
Hvala gospođo predsedavajuća. Još jednom ću pročitati da ovde stoji - ministarstvo na zvaničnoj internet prezentaciji objavljuje spisak svih učesnika u postupku. Kasnije kada objavimo spisak onih dobitnika ne ukida se spisak svih učesnika, tako da je najveći napor u obezbeđivanju transparentnosti da neko ko je za to zainteresovan uporedi spisak svih učesnika sa spiskom dobitnika i na taj način se može lako dobiti odgovor ko je odbijen.
Gospodine Dimitrijeviću, nema grupa više vremena. Gospodin Pejčić ima reč.
Jednostavno, nisam zadovoljan odgovorom. Pitam vas, zbog čega ja, kao učesnik konkursa, ne bih mogao na internet prezentaciji da znam zbog čega sam odbijen. Ja sam na spisku, kao kandidat, ali zbog čega sam odbijen? To je suština pitanja. To je suština amandmana. Zbog čega neko ko je odbijen nije u nomenklaturi i da se navede razlog zbog čega je on dobijen? Ne vidim razlog zbog čega Ministarstvo to ne bi moglo da prezentuje javnosti.
Gospođa Samardžić.
U amandmanu to ne piše baš tako. U vašem amandmanu, a uostalom i po Zakonu o dostupnosti inforamcija vi uvek, ukoliko ste učesnik, možete dobiti takav odgovor, a i mi smo ponekad u obavezi da vodimo računa, u skladu sa zaštitom podataka, o tome šta se objavljuje, a šta se ne objavljuje kao lista. Hvala.
Na član 23. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Pejčić. Vlada i Odbor za omladinu i sport su prihvatili amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Gospodin Pejčić ima reč.
Koristim priliku, gospođo ministre, da vam se zahvalim što ste prihvatili ovaj amandman, iako je ovaj amandman tehničke prirode. U suštini sam rekao da smo mi podneli 25 amandmana, od toga ste prihvatili tri i četvrti u toku diskusije. Dobra je praksa redovnog poslanika koji dolazi ovde da vam se zahvali što ste prihvatili ovaj amandman.
Reč ima ministarka. Izvolite.
Hvala lepo, gospođo predsedavajuća. Mislim da nije samo tehničko, da je i suštinsko to poboljšanje, jer daje više vremena. Hvala.
Na član 23. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić, Srđan Spasojević i Miroslav Markićević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 23. amandman su, u istovetnom tekstu zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić-Marković i Milan Dimitrijević i narodni poslanik Aleksandar Martinović. Vlada i Odbor za omladinu i sport su prihvatili amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 24. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 24. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Bojan Đurić, Marija Bugarčić i Kenan Hajdarević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 24. amandman jepodneo narodni poslanik Aleksandar Pejčić. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodine Pejčiću, izvolite.
Rekao sam da su amandman na član 22. i amandman na član 24. komplementarni i dopunjuju se. Očekivao sam da ćete prihvatiti i jedan i drugi amandman zbog transparentnosti. Obzirom da se radi o diskrecionom pravu ministra kao inokosnog organa, a i u načelnoj raspravi sam govorio da se Srbija nalazi po korupciji na 83. mestu, a Vlada je ovim zakonom generator te korupcije, dobro bi bilo da ste prihvatili te amandmane i da na jedan transparentan način prikažete ovo što smo tražili ovim amandmanom. Zahvaljujem.
Amandman kojim se dodaje novi član 25. podnela je narodni poslanik Milica Vojić-Marković. Izvolite.
Hvala, gospođo predsednice. Gospođo ministre, dame i gospodo narodni poslanici, smatrali smo da u glavi 5. treba dodati novi član 25. koji glasi: "U Ministarstvu se može obrazovati sektor za realizaciju programa za mlade, a u skladu sa programima EU koji se odnose na mlade". To je bila ona naša priča od ranije da agenciju nema potrebe osnivati, jer u Ministarstvu takav sektor već postoji. Prirodno je da onda ne dupliramo nadležnosti i poslove, da je sasvim dovoljno da takav sektor postoji. S druge strane, zaista verujemo, pošto neke koji sede pored vas kao vaši saradnici poznajemo sa više pozicija, dakle i profesionalno i dok smo bili poslanici, smatram da imate i kvalifikovane i dovoljno saradnika koji mogu posao da iznesu. To je kompliment ovom vašem delu Ministarstva. Smatramo da upravo iz tih razloga nema potrebe za osnivanjem nekih drugih agencija. Hvala.
Na naslov iznad člana 25. i na član 25. amandman je podneo narodni poslanik Tomislav Ljubenović, koji želi reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandman na član 25. stav 1. Ovim amandmanom poslanički klub SRS predložio je da se u zakonu ispravno napišu odredbe koje se odnose na autonomne pokrajine. Predlagač je u naslovu iznad člana 25. i u samom članu koristio jedninu kada je definisao na koji način se ostvaruju potrebe i interesi mladih u oblasti omladinskog sektora i u autonomnim pokrajinama. Za SRS je neprihvatljivo da se usvoji jedan zakon sa ovako krupnom greškom, to jest da zakon bude napisan kao da Republika Srbija ima samo jednu autonomnu pokrajinu. Ako dobro pogledamo, kada bismo mogli da uporedimo naredni član Predloga zakona, član 26. i naslov iznad njega, vidimo da piše: "Ostvarivanje potreba i interesa mladih u oblastima omladinskog sektora u jedinicama lokalne samouprave". Takođe se i u stavu 1. kaže: "u jedinicama lokalne samouprave". Znači, ovde se koristi množina, što je i logično, jer postoji veći broj lokalnih samouprava. Ovaj član 26. je napisan ispravno. Međutim, član 25. je napisan neispravno. Mi iz SRS tražimo da se ovaj naš amandman prihvati i da se jasno definiše ono što je u skladu sa Ustavom, da Republika Srbija ima dve autonomne pokrajine. Nas ovde navodi na sumnju da je predlagač ovo uradio namerno i da se ovako na indirektan način odriče jedne svoje pokrajine, da se odriče dela svoje teritorije. Kad god mi iz SRS otvoreno kažemo predstavnicima vlasti da svojim viđenjem politike u odnosu na KiM krše Ustav, onda odmah pokušavaju da se brane i negiraju, a činjenice govore nešto sasvim drugo. Dajem sugestiju da se prihvate tri amandmana na član 25. koji je podneo poslanički klub SRS i da izjednačite aršine, bilo one tehničke i jezičke ili bilo koje druge prirode, u odnosu na jedinice lokalne samouprave i autonomne pokrajine. Jedino takvim potezom biste pokazali da vam je samo onaj jedan mali deo koji tretirate ovim zakonom…
Gospodine Ljubenoviću, vreme. Narodni poslanik Srđan Milivojević.
Dame i gospodo narodni poslanici, strpljenja i znaćete šta hoću ja i šta hoće vladajuća većina. Samo treba pažljivo da nas slušate i eventualno da hvatate beleške kada govorimo i mnoge će nejasnoće biti otklonjene. Dakle, ovde se termin – autonomna pokrajina koristi u jednini, baš kao što se koristi i termin – jedinica lokalne samouprave, u jednini, kao što se koristi termin – opština u jedini, kao što se koristi termin – grad u jednini. Time nikakve želje, niti treba da nam inputirate nešto što niko u ovoj sali ne želi, što niko u ovoj zemlji ne želi. Dakle, Ustav ove zemlje je jasno definisan, KiM su sastavni, neotuđivi deo Republike Srbije. U ovom zakonu tačno jasno i precizno pišu sve odredbe i odrednice, sve nepoznanice su otklonjene i ne postoji nikakvo nerazumevanje teksta ovog zakona, niti postoji neka želja da se na mala vrata neko nečega odriče. Prema tome, mislim da su ovo bespredmetni pokušaji da se pravi problem tamo gde problem ne postoji i da je ovo, pre svega, želja da se na jeftin demagoški način skreće pažnja i da se pravi problem u onim segmentima, u kojim nikakvih problema nema. Dakle, apsolutno verujem da delimo jednako razumevanje svi iz SRS, svi iz vladajuće većine, da su KiM sastavni, neotuđivi delovi Republike Srbije, da je to jedinica autonomije, baš kao što je i Pokrajina Vojvodina i nema potrebe da se na Zakon o mladima oko toga ubeđujemo. Hvala.
Na član 25. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić, Srđan Spasojević i Miroslav Markićević. Gospođo Dimitrijević? Potrošeno je vreme poslaničke grupe. Imate još tri minuta kao ovlašćeni predstavnik.
Samo želim još jednom da istaknem da je član 25, koliko god to bilo tehničke prirode, pisan u jednini, a član 26. u množini. Ako ćemo da pričamo o tome, dobro nam je poznato za šta se zalaže ova sadašnja vlast, ali na ovakav način prihvaćen je amandman na član 1. Amandman na član 1. će definisati i ispraviti član 1, ali će u zakonu ostati ovako, i član 25. napisan u jednini i član 26, napisan u množini. Pa, ili ćemo ovako, ili ćemo onako. Ne možemo jedan član ovako, drugi član onako. Zahvaljujem.
Reč ima ministarka. Izvolite.
Hvala, gospođo predsedavajuća. Mi smo jutros na Zakonodavnom odboru konsultovali i Ustav oko toga kako Ustav primenjuje recimo pitanje jednine, odnosno množine u ovom konkretnom slučaju, pa i sam Ustav, moram da kažem, na nekim mestima primenjuje jedninu, a na nekim mestima primenjuje množinu. Ono što svakako, imajući u vidu ovu raspravu, ministarstvo namerava da uradi to je da u okviru pravno-tehničke redakcije i u naslovu, pored toga što u članu 26. imamo potrebama jedinice lokalne samouprave, kao što ste vi sa pravom primetili i što je to dosledna primena jednine, tako ćemo doslednom primenom jednine imati i u naslovu, tako da će biti u naslovu isto za jedinicu, odnosno ostvarivanje interesa mladih u oblastima omladinskog sektora u jedinici lokalne samouprave i na taj način ćemo imati jednu terminološku doslednost. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 25. amandman su zajedno podneli narodni poslanici nenad Čanak, Bojan Kostreš, Aleksandra Jerkov, Olena Papuga i Radovan Radovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 25. amandman je podneo narodni poslanik Marko Milenković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 25. amandman je podnela narodni poslanik Radica Jocić. Izvolite, gospođo Jocić.
Pošto su kolege pre mene objasnile suštinu stava SRS da se amandmanom reguliše broj napisanih autonomnih pokrajina u Republici Srbiji, samo ću se nadovezati i podržati prethodne stavove. Poslanička grupa SRS ima utisak da tamo gde je to manje važno, kao što je npr. u obrazloženju ovog zakona, npr. uvek se primenjuje množina kada se govori o AP Republike Srbije, ali zato u propisima koje kontroliše EU i njeni predstavnici u Republici Srbiji pominje se AP uvek samo u jednini. Čulo se danas u raspravi da ne treba temu KiM mešati u zakonu o mladima. Meni onda ovde nešto nije jasno – zar na KiM ne žive mladi? Zar predlagač zakona nije imao u vidu i njih kada je pisao zakon ili mislite da mladima u Srbiji nije bitno što je Srbija za odbranu baštine sa KiM u UNESKO imala samo jedan minut, što su možda neki mladi iz Francuske, Švajcarske, Švedske pokušali da četiri srpska kulturna dobra, kao što su manastir Pećka patrijaršija, Dečani, Gračanica ili Bogorodica Ljeviška preimenuju u kosovska kulturna dobra? Ne čini li vam se da ovakvim tihim brisanjem jedne srpske pokrajine iz predloga zakona možda nesvesno podržavate one koji žele da izbrišu svaki trag srpskog vekovnog postojanja na Kosovu? Pošto smo danas više puta od predstavnika vladajuće većine čuli da ovaj zakon neće promeniti položaj mladih u Srbiji i da je za to potrebno promeniti politiku Vlade, koja i mlade i državu vodi u sunovrat, još bih se samo osvrnula na jedan od najvećih problema mladih, a to je zapošljavanje. Ne verujem da će ovaj zakon uopšte svojim nejasnim i površnim odredbama doprineti rešavanju ovog gorućeg problema. Podaci sa kraja aprila ove godine govore da je stopa nezaposlenosti 22,2%, što je rast u poređenju sa 19,2% sa kraja oktobra prošle godine. Danas smo se ovde skoro svi, inače bivši mladi sa setom sećali vremena kada smo mogli besplatno da završimo fakultete i da se posle toga zaposlimo, jednom zauvek, rešimo egzistencijalni problem, naravno socijalno, penziono i sve drugo, u fabrikama, školama, a da se posle toga ženimo, udajemo i osnujemo porodice i slično.
Vreme. Narodni poslanik Srđan Milivojević ima reč.
Poštovana predsednice, uvaženo predsedništvo, gospođo ministar, dame i gospodo narodni poslanici, ponovo podvlačim da se pravi problem tamo gde problem ne postoji. Odnos jedne političke stranke prema mladima meri se ne samo kroz zakon koji se donosi i glasa se za taj zakon koji će se donositi, samo ću podsetiti na srećna vremena, kako su nekada živeli mladi ljudi u ovoj zemlji. Danas na poziv predsednice gospođe Đukić-Dejanović stotine mladih ljudi je posmatralo sednice Skupštine i bilo u ovom domu, ispoštovano, uvaženo, a ne tako davno lider jedne stranke sa heklerom u rukama sačekao je studente kada su dolazili da protestvuju i heklerom je mahao prema njima, uz niz pogrda i niz psovki obratio se tim istim mladim ljudima, isti taj koji je držao hekler u rukama je jasno kazao šta misli o KiM kada je imao priliku da brani KiM, kazao je – ako ijedna NATO čizma kroči na KiM, ja ću se doživotno povući iz politike, zajedno sa svojim stranačkim prijateljima i kolegama. Onda je gorko zaplakao u jednoj noći u ovoj sali i rekao – eto, NATO je umarširao sa 60 hiljada pari čizama na KiM i moram da se povučem iz politike, a onda su svi zajedno seli i gorko zaplakali i rekli – jao, osta kasa bez naših šaka i ruku, daj brže da se ipak vratimo u Vladu, šalili smo se, nismo baš tako mislili, jer važnija je nama državna kasa nego KiM i to sve drugo je sada istorija i džaba sada busanje u grudi da li u ovom zakonu treba da bude KiM i da li treba da bude množina autonomnihpokrajina ili jednina, jeron je svojim činjenjem nogo doprineo da ta množina autonomnih pokrajina postane jednina. Na sreću, postoji ova Vlada Republike Srbije koja spašava ono što je urađeno 1999. godine, pa čini sve što je u njenoj moći da ipak imamo množinu kada govorimo o AP. Zahvaljujem.
Na član 25. amandman je podneo narodni poslanik Milan Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 26. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić, Srđan Spasojević i Miroslav Markićević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 26. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Pejčić. Izvolite, gospodine Pejčiću.
U članu 26. stav 1. tačka 3. podneli smo amandman – posle reči "drugo" dodaju se reči "u Kancelariji za mlade mogu raditi samo osobe starosti do 30 godina". Dobili smo i objašnjenje od Vlade, koje kaže – amandman se ne prihvata jer je u suprotnosti sa Zakonom o zabrani diskriminacije. Rekao bih da se ovde radi o posebnoj diskriminaciji, da je u skladu i sa strategijom i sa zakonom o mladima i u tom kontekstu vi ste morali da prihvatite ovaj amandman. Kao što vidite, DSS se upravo zalaže za prava mladih i na ovaj način, na taj način što želi da u tim kancelarijama za mlade rade upravo ljudi starosti do 30 godina. Dobra je prilika da prihvatite ovaj amandman, gospođo ministre, jer na taj način ćete i vi pomoći mladim ljudima. Zahvaljujem.
Ministarka ima reč.
Hvala, gospođo predsedavajuća. Ne bismo imali ništa protiv da neko sa 31 godinom, može da ima i 31 i po, radi sa mladima, ali pod jedan, to je u ingerenciji lokalne samouprave na prvom mestu, a razlog zašto nismo prihvatili ovo je upravo to što bi bilo u suprotnosti sa jednim zakonom koji je donela Vlada, a to je Zakon o diskriminaciji i nismo u prilici da prihvatimo. Hvala.
Na član 26. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić-Marković i Milan Dimitrijević. Gospođo Vojić-Marković, imate reč.
Hvala, gospođo predsednice, gospođo ministre, dame i gospodo narodni poslanici, privodimo kraju ovu našu raspravu o amandmanima. Bilo je i vrlo kvalitetnih amandmana i kvalitetnih rasprava i sve ostalo, ako se izuzme ovo pričanje u prazno nekih poslanika, ostavilo je dobar utisak na one koji su zainteresovani. Očigledno je reč da se ovde radi o potpuno različitim konceptima, i u skladu sa tim razlikama u konceptima, a u skladu sa doslednošću koju smo već pokazali u prethodnim članovima, ono što smo tražili od Ministarstva sada smo hteli da tražimo i od lokalne samouprave. U članu 26. stav 3. smo izbrisali jedan deo teksta, ali smo dodali novi stav koji glasi – nadležni organ lokalne samouprave na svojoj internet prezentaciji javno objavljuje podatke o predloženim programima i projektima za finansiranje, odobrenim programima i projektima i realizaciji odobrenih programa i projekata. Meni je žao što nisam autor ovoga što je gospodin Dimitrijević malo pre rekao, da je javnost najjače sredstvo za dezinfekciju protiv korupcije, jer je jako dobro i to je ono što smo mi pokušali da dobijemo ovim amandmanom. Mislimo da nikom neće da smeta da postoji javnost u radu, zato što se mi zapravo kao država, ako pričamo o nekim evropskim standardima iza kojih se neki zaklanjaju a neki neće da kažu da su to visoki evropski standardi, to su univerzalni standardi i javnost jeste jedan od tih standarda i ja mislim da ovaj amandman treba prihvatiti. Hvala vam.
Gospođo ministre, izvolite.
Hvala, gospođo predsedavajuća. Ja se u potpunosti slažem sa vama. Naravno, to je bio jedan od elemenata u toku javne rasprave. Želeli smo da kako mi tako i lokalne samouprave rade što je transparentnije moguće. Međutim, u proceduri nam je nadležno ministarstvo skrenulo pažnju da je to u nadležnosti lokalne samouprave i da je to regulisano drugim zakonima, tako da nismo bili u prilici da ovo stavimo. Hvala.
Na član 27. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 28. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Na član 29. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Izvolite, gospodine Stevanoviću.
Moje pitanje za kraj, gospođo ministre, u ime SRS – kad vi očekujete efekte ovog zakona? Kada će mladi u Srbiji osetiti prve efekte primene ovog zakona i šta ćete to epohalno donositi kroz podzakonske akte pa vam treba rok od pola godine da te akte usvojite? Moj amandman i amandman kolege Šarovića su u principu identični i oslanjaju se jedan na drugi. Treba vam šest meseci da napravite, ako ne i više, pet podzakonskih akata. Kao što piše u ovim dokumentima, to su u principu formulari za aplikacije, ili eventualno za izveštaje, ili nešto slično. Prema tome, tu je suštinski pokazano kakav je odnos i koliko vam sve ovo znači. Pitam vas, nemam puno vremena, nažalost – gledajte ovo, za primenu ovog zakona nije potrebno do 2011. godine obezbediti dodatna sredstva u budžetu Republike Srbije. Nije uopšte potrebno, jer se neće primenjivati u 2011. godini. Ne znam da li ste obezbedili sredstva ili niste, ali ovaj će se zakon primenjivati tek od iduće godine. Tako piše u ovom zakonu. Mi vas dovodimo u normativnu saglasnost i tražimo od vas da ovaj zakon počnete da primenjujete u ovoj godini, da bi mladi pošto se vrlo brinete o njima, osetili efekte sa jedne strane, a sa druge strane, nastavak ove rečenice kaže – sredstva u 2012. godini i 2013. godini će se obezbeđivati u skladu sa primanjima i fiskalnim mogućnostima budžeta. To je izvesnost ovog zakona. Svi mi vrlo dobro znamo kakve će fiskalne mogućnosti u narednoj godini biti, kada uzmemo u obzir ovu godinu u kojoj se nalazimo. Prema tome, kao što Mlađana Dinkića ne interesuje suštinski lokalna samouprava, takođe i ovo vaše ministarstvo, položaj i briga za mlade ne interesuje. Vi ste prepoznali šansu da u dva dana promovišete jednu ideju u kontekstu predizborne kampanje. Cela priča o ovom zakonu može da se svede na ova dva minuta.
Ministarka Marković-Samardžić ima reč. Izvolite.
Hvala. Kao i mnogi drugi zakoni, i ovaj zakon stupa na snagu osam dana nakon objavljivanja u "Službenom glasniku". Trenutak objavljivanja u "Službenom glasniku" je van ingerencija, mojih trenutno. Razlog zašto smo umesto tri meseca kao što ste vi predložili, ostavili rok od šest meseci je zapravo izrada podzakonskih akata. Ovaj zakon predviđa dva podzakonska akta koje već imamo u nacrtu, ali ne možemo biti sigurni kojom će dinamikom i ostali učesnici, pošto planiramo da uključimo, kao što smo i uvek uključivali, i druge učesnike u izradi dokumenata koje proizvodi ministarstvo. Uključićemo i ljude van ministarstva, mlade ljude i one koji su i inače bili akteri izrade strategije za mlade i zakona o mladima. Potom, ne možemo u potpunosti predvideti dinamiku koja će vladati u drugim organima, pošto ćemo i druge organe Vlade konsultovati prilikom izrade podzakonskih akata. Očekujemo da će to biti daleko pre, ali smo ostavili prostor od šest meseci pošto je to i nekakav standard. Hvala.
Zahvaljujem. Pošto smo završili pretres o svim amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u Danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Gospođi ministru i njenim saradnicima iskreno zahvaljujem na izuzetnoj saradnji. Zahvaljujem i vama, poštovani narodni poslanici. Nastavljamo sa radom u ponedeljak, 4. jula u 10,00 časova.