Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, otvaram sednicu Prvog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2013. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika konstatujem da sednici prisustvuje 150 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 185 narodnih poslanika, odnosno prisutno je najmanje 84 narodna poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Milica Radović, Radoslav Komlenović i Emir Elfić. Saglasno članu 86. stav 2. i članu 87. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam ovu sednicu sazvao u roku kraćem od roka utvrđenog u članu 86. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine i izuzetno, za subotu, zbog potrebe da Narodna skupština što pre razmotri i usvoji Predlog rezolucije. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine obaveštavam vas da sam pozvao da ovoj sednici, pored predstavnika predlagača – predsednika i svih članova Vlade prisustvuju i: Tomislav Nikolić, predsednik Republike, Veljko Odalović, generalni sekretar Vlade, Vanja Vukić, državni sekretar u Ministarstvu unutrašnjih poslova, Gordana Stamenić, državni sekretar u Ministarstvu pravde i državne uprave, Aleksandar Vulin, direktor Kancelarije za Kosovo i Metohiju, Dejan Pavićević, direktor Kancelarije za stručne i operativne poslove u pregovaračkom procesu, Snežana Janković, ministar savetnik u Ministarstvu spoljnih poslova i Aleksandra Kovač, prvi savetnik u kabinetu ministra spoljnih poslova. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, uz saziv Prvog vanrednog zasedanja Narodne skupštine u 2013. godini, koje je sazvano na zahtev Vlade, saglasno članu 106. stav 3. Ustava Republike Srbije i članu 249. Poslovnika Narodne skupštine, dostavljen vam je zahtev za održavanje Prvog vanrednog zasedanja u 2013. godini, sa određenim dnevnim redom sadržanim u tom zahtevu. Kao što ste mogli da vidite, za Prvo vanredno zasedanje Narodne skupštine u 2013. godini određen je sledeći D n e v n i r e d 1. Predlog rezolucije Narodne skupštine Republike Srbije o osnovnim principima za političke razgovore sa privremenim institucijama samouprave na Kosovu i Metohiji. Prelazimo na rad po dnevno redu. Otvaram 1. tačku dnevnog reda - PREDLOG REZOLUCIJE NARODNE SKUPŠTINE REPUBLIKE SRBIJE O OSNOVNIM PRINCIPIMA ZA POLITIČKE RAZGOVORE SA PRIVREMENIM INSTITUCIJAMA SAMOUPRAVE NA KOSOVU I METOHIJI. Primili ste Predlog rezolucije koji je podnela Vlada. Primili ste izveštaje Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo i Odbora za Kosovo i Metohiju. Pre otvaranja pretresa podsećam vas da shodno članu 97. Poslovnika Narodne skupštine ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova te poslaničke grupe, o čemu ste detalje dobili u materijalu. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 190. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine otvaram jedinstveni pretres o Predlogu rezolucije. Da li neko od predstavnika predlagača želi reč? Gospodine Stefanoviću, javljate se po Poslovniku? Izvolite.
Uvaženi predsedniče smatram da ozbiljnost ove teme i težina sveukupne situacije na neki način zahtevaju dupliranje vremena za raspravu. Prema tome, to je ono što mi kao DS predlažemo. Molim vas da se u tom smislu izjasnimo. Hvala.
Stavljam na glasanje, s obzirom da smo dobili predlog narodnog poslanika Borislava Stefanovića da se na osnovu člana 97. stav 3. vreme udvostruči, predlažem da odmah pređemo na glasanje. Stavljam na glasanje ovaj predlog i molim Narodnu skupštinu da se izjasni. Zaključujem glasanje i saopštavam: za - 69, protiv – jedan, uzdržanih – nema, nije glasalo – 137 od ukupno 207 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Za reč se javio narodni poslanik Čedomir Jovanović. Izvolite, po Poslovniku.
Gospodine predsedniče, gospodine predsedniče Republike, predstavnici Vlade, vi ste nam uputili nedovršen Predlog rezolucije. Naime, pozivam se na povredu Poslovnika član 151. stav 3. i tražim da izvršite tehničku ispravku dokumenta koji ste nam uputili. Naime, u stavu 4. Predloga rezolucije, molim vas da mi se ovo ne računa u vreme pošto ću citirati – potvrđujući stavove iz Rezolucije Narodne skupštine Republike Srbije o mandatu za političke razgovore o budućem statusu Kosova i Metohije od 21. novembra 2005. godine; Rezoluciju Skupštine povodom predloga za sveobuhvatno rešenje statusa Kosova, specijalnog izaslanika generalnog sekretara UN Ahtisarija i nastavka pregovora o budućem statusu Kosova od 14. februara 2007. godine; Rezoluciju Narodne skupštine o neophodnosti pravednog rešavanja pitanja pokrajine Kosova i Metohije zasnovano na međunarodnom pravu od 25. jula 2007. godine; Rezolucija Narodne skupštine Republike Srbije o zaštiti suvereniteta, teritorijalnog integriteta i ustavnog poretka Republike Srbije od 26. decembra 2007. godine i Odluke Narodne skupštine Republike Srbije o potvrđivanja odluke Vlade Republike Srbije o poništavanju protivpravnih akata privremenih organa samouprave na Kosovu i Metohiji o proglašenju jednostrane nezavisnosti od februara 2008. godine. Vi ste pobrojali sve rezolucije ove Skupštine osim poslednje iz 2011. godine. Poslednja je obavezujuća. Ako smatrate da tako nešto ne obavezuje Skupštinu, onda to treba javno da kažete. Reći ću vam zbog čega na tome insistiramo? Može se biti i dostojanstven u porazu. Cenim većinu koja je aplaudirala predsedniku Republike. Mi smo dostojanstveno predsedniče razgovarali pre dve nedelje, sa svim političkim razlikama koje postoje među nama, ali ovaj dan za poslaničku grupu LDP i za građane Srbije ima vrednost, ne u još jednom laganju, izvrgavanju rugla čitavog društva, nego u spremnosti da se kaže istina i bude dostojanstven. Nije dostojanstveno… (Predsednik: Molim vas vreme.) Nemojte mi računati ono što sam citirao. (Predsednik: To je bilo po nekadašnjem Poslovniku, u poslednjem Poslovniku dva minuta važi za sve što izgovorite u toku replike.) Dobro, onda nastavljamo da se lažemo.
Gospodine Jovanoviću, molim vas da tokom rasprave ne koristite takve reči pošto to unižava dostojanstvo Narodne skupštine. Da li neko od predstavnika predlagača želi reč? Reč ima predsednik Vlade. Počinjemo jedinstveni pretres o Predlogu rezolucije.
Poštovani predsedniče Narodne skupštine, poštovani predsedniče Republike, dame i gospodo narodni poslanici, na početku bih odmah rekao ovo o čemu je govorio gospodin Jovanović. Vlada je spremna da prihvati korekciju tog stava, u smislu da se ovo odnosi na sve rezolucije i deklaracije koje je donosila Narodna skupština Republike Srbije o Kosovu i Metohiji, uključujući i rezoluciju Generalne skupštine UN o dijalogu sa Prištinom. Tako da, odmah na startu da otklonimo sve ovo o čemu ste govorili, da to ne bi bilo sporno pitanje. Dame i gospodo narodni poslanici, ne sastajemo se prvi put povodom Kosova i Metohije. Kao i uvek do sada, građani Srbije očekuju odgovoran odnos prema ovom pitanju, očekuju odgovoran odnos prema raspravi o ovom pitanju, bez međustranačkih nadmetanja i ukoliko je moguće bez nadmetanja u optužbama ko je više kriv za situaciju na Kosovu i Metohiji, jer bi nas takva rasprava mogla odvesti daleko u prošlost. Kao što svi znate, prošle godine smo obeležili 100 godina oslobođenja Kosova i Metohije od turske okupacije. Danas, 100 godina nakon toga imamo na Kosovu i Metohiji veoma tešku situaciju u kojoj je ugrožen naš vitalni, nacionalni i državni interes, naš teritorijalni integritet i suverenitet. Kosovo i Metohija nije laka i jednostavna tema, kako je i Skerlić svojevremeno govorio – svaki kamen na Kosovu i Metohiji je istorijska uspomena za srpski narod. Bez obzira da li je Kosovo i Metohija bilo u sastavu Srbije i u ono vreme turske okupacije, nije se menjao odnos srpskog naroda prema temi Kosova. Kosovo je jedna velika misao za srpski narod, bez obzira ko danas trenutno i koliki ima suverenitet na toj teritoriji. Zato je ova tema srpski arhitip. Tema koja je vezana za srpske korene, za srpske seobe, ali nažalost i za srpske deobe. Na Kosovu i Metohiji je izuzetno teška situacija i apsolutno se slažem sa onim što je rečeno da svrha današnje sednice nije raspravljanje isključivo i samo o nekoliko stranica teksta rezolucije, nego da li smo u mogućnosti da realno sagledamo situaciju u kojoj se nalazimo, realnu situaciju na Kosovu i Metohiji, spoljno-politički položaj Srbije i mogućnosti za pravedno rešenje tog problema. Od takvog pristupa zavisiće da li ćemo voditi realnu i održivu i ostvarivu politiku vezano za Kosovo i Metohiju, ili ćemo danas doneti samo još jednu rezoluciju koja će se kasnije na nekom sledećem zasedanju, pridružiti ostalima u preambulama neke buduće rezolucije. Dok raspravljamo o rezolucijama i deklaracijama, na Kosovu i Metohiji teče dugo godina, još od 1999. godine proces učvršćivanja nezavisnosti. Vrši se konstantni pritisak na Srbe, nema povratka raseljenih izbeglih lica, nema napretka u rešavanju problema nestalih lica, često se dešavaju napadi, ne samo teroristički akti, nego i napadi koji ugrožavaju bezbednost građana Kosova i Metohije, naročito onih koji nisu albanske nacionalne pripadnosti. Suverenitet Srbije na Kosovu i Metohiji, gotovo da ne postoji. Srpske institucije se teraju sa Kosova i Metohije, a Srbi nisu napravili svoje autonomne institucije. Pored Rezolucije 1244, 13 godina se gradi nezavisno Kosovo, suprotno međunarodnom pravu, suprotno ustavu Republike Srbije. Za to vreme, Srbija donosi rezolucije i deklaracije, menja Ustav, ali Kosovo i Metohija sve više ide u nezavisnost. Zato, kao što sam rekao, današnja sednica nije samo zbog obrazlaganja nove rezolucije, na njoj moramo i kritički, realno da sagledamo situaciju. Našem narodu treba politika sa rezultatom i odgovornost za tu politiku, a ne politika časnih poraza, bitaka koje mogu samo da donesu poraz i kolektivno žrtvovanje naroda. Potrebni su nam rezultati, časno se mogu žrtvovati samo pojedinci, a ne sme se žrtvovati narod. Žrtvovanja celog srpskog naroda, nažalost smo imali dosta u našoj istoriji. Pitanje je koliko smo od toga imali pozitivnih posledica. Ako danas sagledamo, a ne moramo samo danas, to je bilo jasno i nekoliko godina posle balkanskih ratova, da nismo ostvarili rezultate koji su bili srazmerni teškoćama i doprinosu srpskog naroda, borbi za oslobođenje od Otomanske imperije. Takođe, podsetio bih vas da je 1908. godine Austrougarska izvršila aneksiju Bosne i Hercegovine, suprotno Berlinskom ugovoru, da su Srbi i Muslimani bili protiv toga, da su svi izvršili pritisak na Srbiju, da je postojao Carinski rat protiv Srbije, da je Srbija morala da prihvati u martu 1909. godine, pod vladom Stojana Novakovića, aneksiju BiH. To nije značilo da je Srbija odustala od svojih pravednih interesa, vezano za Bosnu i Hercegovinu, što se pokazalo stvaranjem Kraljevine SHS 1918. godine. Danas, pred parlamentom ne treba da tražimo podršku za tekst rezolucije samo, treba da tražimo podršku za politiku koja će prekinuti uspavanku i zabludu koju imamo, da je dovoljno sakriti se iza rezolucija i Ustava i da će problem Kosova i Metohije biti rešen. Budemo li i dalje držali glavu u pesku, nećemo imati više o čemu da pregovaramo. Moramo pogledati Srbiji u oči i reći istinu o mogućnostima. Ne možemo nazad u prethodno stanje. Ovde je samo pitanje hoćemo li napred? Bio bih najsrećniji kada bi Srbija mogla da vrati situaciju u prethodno stanje i da možemo da razgovaramo o onome što piše u Ustavu Republike Srbije. Nažalost, ta situacija u ovom trenutku je veoma malo izvesna i moguća. Možemo li posle mnogobrojnih poraza u nečemu da pobedimo? O Kosovu i Metohiji više ne možemo da pričamo na nivou mita i bajki, nego teških činjenica. Ne može naš predsednik na Kosovo i Metohiju za proslavu Božića, u Prizrenu postoji jedan jedini srpski đak. Prizren je bio srpska prestonica. U Prištini, Đakovici i Uroševcu mislim da nema ni jedan. Više ne možemo da zaštitimo naše svetinje na Kosovu i Metohiji. Kosovom upravljaju komandanti terorističkih jedinica, sa kojima smo ratovali. Danas ih primaju i u Vašingtonu i u Briselu. Danas sa njima pregovaramo. To je realnost u kojoj živimo. Možemo mi govoriti o tome da nam se ta realnost ne dopada i ne sviđa, ali možemo li i kako možemo da doprinesemo da tu realnost promenimo? Istina je da mi ne priznajemo nezavisnost Kosova i Metohije, ali neko drugi vlada najvećim delom Kosova i sa njim moramo da nađemo rešenje, da to rešenje zadovolji i Srbe i Albance, da to rešenje bude pravedno, jer samo pravedno rešenje može da bude trajno, da to rešenje ostvari i doprinese miru i stabilnosti u regionu, da donese ugled i poštovanje Srbiji u svetu i ekonomski razvoj za naše građane, da ne ujedinjujemo najmoćnije protiv sebe. Svet je nepravedan prema Srbiji. Ali, mali smo mi da ga možemo promeniti. Zato, dajte da se usredsredimo na to kako da stvorimo dobre i čvrste osnove da nešto spasimo, da ujedinimo narod u borbi za ciljeve koje možemo da ostvarimo. Na tom putu nema skrivanja iza velikih reči. Biće teško, ali to dugujemo i precima i potomcima, ali to dugujemo i onima koji su život dali za Kosovo i Metohiju, ali dugujemo i onima koji su ostali da žive na Kosovu i Metohiji, bez obzira što rizikuju svoje živote. Zato, Vlada Republike Srbije i predsednik Republike Srbije ne predlažu samo tekst rezolucije i platformu, već žele da nađemo rešenje. Ako bismo pogledali tekstove svih rezolucija i deklaracija koje je usvajala Narodna skupština, možemo videti jednu konstantu koja se ponavlja gotovo u svim tekstovima. Narodna skupštine Republike Srbije utvrdila je principe za rešavanje Kosova i Metohije, politička sredstva i dijalog kao jedini put mirnog i demokratskog rešenja krize, puno poštovanje teritorijalnog integriteta i suvereniteta Srbije, puna ravnopravnost svih građana, nacionalnih zajednica i etničkih grupa na Kosovu i Metohiji, bez mogućnosti za bilo čiju majorizaciju, rešenja usklađena sa Ustavom i međunarodnim standardom u oblasti ljudskih i građanskih prava i prava nacionalnih manjina. Kosovo i Metohija ne može dobiti nezavisni status ili status republike, nego autonomije po najvišim međunarodnim standardima u okviru Srbije i Jugoslavije. Ne prihvatamo ni jednu meru kojom bi se menjao teritorijalni integritet i suverenitet i pokušalo izvesti otcepljenje Kosova i Metohije od Srbije. Da li je ovo tekst koji biste danas svi potpisali? Ovaj tekst je usvojila Narodna skupština Republike Srbije 1999. godine pred bombardovanje Srbije. Zato i mislim da bi bilo pogrešno da sada jedni druge optužujemo za nešto što se dešavalo, ko je više ili manje kriv. Za situaciju na Kosovu i Metohiji nije kriva ni jedna Vlada Republike Srbije, niti predsednik Srbije. Kriv je albanski separatizam i želja da Albanci dobiju svoju nezavisnu državu. Albanci jednostavno nisu želeli više da žive u Srbiji. Svi Albanci misle isto, a misle li svi Srbi isto? Da li misle isto sve političke partije u Srbiji? Nisam siguran. Hajde onda da nađemo zajednički imenitelj oko nečega što može da nas vuče napred. Naravno da su i sve ostale rezolucije, a evo ih sve ovde kod mene, sve rezolucije koje su bile od 1999. godine, zaboravljamo mi puno istoriju, kao da svakoga dana crpemo vodu iz reke zaborava. Dodatnu uznemirenost građana unelo je otvaranje carinskih punktova, na administrativnoj liniji Kosova i Metohije i centralne Srbije. Ovo je još jedan akt kojim UNMIK administracija na Kosovu krši Rezoluciju 1244. Građani se samoorganizuju u pokušaju da onemoguće delovanje nelegalnih carinskih punktova. Ovu Rezoluciju je donela Narodna skupština 4. maja 2001. godine. Možemo citirati čak i rezolucije kada je proglašavana nezavisnost. Rekli smo da ćemo se svim sredstvima boriti protiv toga. Stalno smo isticali da država mora da primeni sve mere u odbrani našeg teritorijalnog integriteta i suvereniteta. Dokle smo stigli? Došli smo do ove situacije da se danas Srbija veoma malo pita o mnogim životnim pitanjima na Kosovu i Metohiji. Zato, dame i gospodo, Vlada Republike Srbije smatra da nam je danas potreban državnički pragmatizam i diplomatska politička veština, kako bismo radili u interesu celog srpskog naroda, u interesu Srbije, u interesu građana Srbije koji žive na Kosovu i Metohiji. Zato je predsednik Republike Vladi Republike Srbije predložio platformu za političku platformu za razgovore sa predstavnicima privremenih institucija samouprave u Prištini, imajući u vidu da je Rezolucijom Generalne skupštine UN, koju je predložila samo Srbija, zajedno sa još 27 zemalja članica EU, definisano sledeće – da Generalna skupština UN pozdravlja spremnost EU da olakša proces dijaloga između strana. Proces dijaloga bi sam po sebi bio faktor mira, bezbednosti i stabilnosti u regionu. Ovaj dijalog bi imao za cilj da unapredi saradnju, ostvari napredak na putu ka EU i poboljša živote ljudi. Naravno, uz jednu digresiju, ovakva promena teksta Rezolucije usvojena je na sednici Vlade Republike Srbije telefonskim putem. Kada je reč o aktuelnoj platformi i rezoluciji, u uslovima kada Srbija ne priznaje nezavisnost Kosova i Metohije, kada Albanci smatraju da je pitanje nezavisnosti rešeno, u uslovima kada je veliki broj najmoćnijih zemalja na svetu na tom stanovištu, u uslovima kada naši prijatelji u međunarodnoj zajednici mogu da utiču samo na odluke u UN, mi smo prinuđeni da predlažemo rešenja koja bez rešenja konačnog statusa, znači bez priznavanja nezavisnosti Kosova i Metohije regulišu funkcionisanje Kosova i Metohije kao teritorije koja je definisana i po Rezoluciji 1244. U tom smislu, i rezolucija i platforma koju je usvojila Vlada Republike Srbije i da nema tu nikakvih dilema, procedura po kojoj se usvajaju dokumenta u Vladi Republike je takva da se svaka platforma za bilo kakve razgovore razmatra pod oznakom poverljivosti. To nije ništa novo. To je tako bilo i u prethodnoj Vladi. Idem sledeće nedelje u posetu Irskoj. Platforma za te razgovore je pod oznakom poverljivosti. Ali, u tome nemamo šta da krijemo. Najveći deo te platforme je sadržan u obrazloženju rezolucije Narodne skupštine Republike Srbije. Vlada Republike Srbije je taj tekst usvojila i ne postoje različiti tekstovi koji su za javnost i koji su neka državna tajna. Na čemu se bazira predlog? Predlog je pre svega orijentisan ka tome, da će predstavnici Republike Srbije koji učestvuju u razgovorima, posebno insistirati na formiranju, uspostavljanju autonomne zajednice srpskih opština na Kosovu i Metohiji, a da će izvore nadležnosti i elementi unutrašnjeg uređenja biti pitanja koja će se usaglašavati kroz politički dijalog. Naravno, Republika Srbija ima svoje mišljenje o tome koje nadležnosti ta autonomija treba da ima - od prosvete, zdravstva, sporta i kulture, pa do unutrašnjih poslova, odnosno pravosuđa, rudarstva, energetike itd. Sa druge strane, predloženo je da se uspostavi specijalni status za seoske enklave u kojima Srbi i drugi nealbanci čine većinsko stanovništvo. Takve nadležnosti bi, naravno, bile ispod nivoa nadležnosti koje ima zajednica srpskih opština na Kosovu i Metohiji. Insistiraćemo na posebnom ugovornom odnosu Srpske pravoslavne crkve i privremenih institucija samouprave u Prištini. Takođe, insistiraćemo da bude predviđena trajna garancija povratka lica raseljenih sa Kosova i Metohije. Smatramo da je potrebno i na nivou pokrajine usvojiti zakon o povratku. Naravno, potrebno je razgovarati o nestalim licima. Potrebno je i dalje vršiti istrage o zločinima koji su vršeni, posebno nad srpskim narodom na Kosovu i Metohiji. Znači, predlažemo podelu Kosova i Metohije na nekoliko regiona od kojih bi jedan region bio autonomna zajednica srpskih opština na Kosovu i Metohiji, itd. Naravno, sve ovo nije deo Rezolucije, ovo je politička platforma. Rezolucija se ne bavi ovim pitanjem i nijedna od rezolucija se nikada nije bavila ovim pitanjem. Utvrđivala je okvire u okviru kojih će se kretati pregovarački timovi. Smatramo da dogovor koji bude prihvaćen, znači, sva prava i nadležnosti, koja kao rezultat pregovora budu priznata privremenim institucijama samoupravama u Prištini, treba da budu preneta ustavnim zakonom na organe Kosova i Metohije, u skladu sa Ustavom, zakonima i drugim propisima. Tražićemo sveobuhvatno rešenje i sve što radimo, ići će ka tome da stavimo tačku na probleme Kosova i Metohija, jer je to u srpskom interesu. Ali nismo u mogućnosti da idemo korak nazad i zato je u dogovoru sa predsednikom Republike promenjen deo onoga o čemu se u javnosti razgovaralo i u konsultacijama, koji se odnosi na to da treba primeniti princip - da ništa nije dogovoreno dok sve nije dogovoreno, i da treba prekinuti tehničke pregovore. Smatramo da u ovom trenutku to jednostavno nije realno. Nije moguće. Nije praktično. Nije u interesu Srbije. Ne možemo korak nazad, bez teških posledica po Srbiju. Jer, jedini dijalog koji se trenutno vodi jeste taj. Sa druge strane, sami smo tražili da u tom dijalogu posreduje EU. Sa druge strane, imamo i problem dinamike, odnosno rokova. Zato da, ukoliko želimo korak napred u evropskim integracijama, odnosno datum za otpočinjanje pregovora, sve ove teme moraju da budu deo dijaloga, a ne verujem da ćemo dotle uspeti da sprovedemo ono što smo definisali u Platformi. Zato je, kao što sam rekao, nužno da na osnovu ovih osnovnih ciljeva u dijalogu koji se vodi, zastupamo te interese i osnovne političke stavove i da se izborimo za što bolja rešenja koja bi bila u interesu, pre svega, Srba koji žive na Kosovu i Metohiji. Shodno tome, spremni smo, dame i gospodo, da prihvatimo neke amandmane koje ste podnosili. Ima ukupno 15 amandman. O tome ćemo razgovarati. Sigurno da sve ono što je u interesu poboljšanja teksta, apsolutno nije sporno da Vlada Republike Srbije prihvati. Međutim, ima jedan amandman koji suštinski menja prilaz. To je amandman DS, koja se do sada uvek zalagala za pregovore, koja je napisala tekst rezolucije koji je usvojila Generalna skupština UN o tehničkom dijalogu. Šef poslaničke grupe je vodio taj tehnički dijalog u prethodnoj Vladi. Koliko sam shvatio, oni su u prvim razgovorima sa predsednikom Republike bili protiv te formulacije da treba prekinuti tehničke pregovore i smatrali da je to udaraca na evropski put Srbije. Demokratska stranka je podnela amandman koji glasi – politička platforma predsednika Republike Srbije za pregovore sa predstavnicima privremenih institucija samouprave u Prištini, u izvornom obliku, sastavni je deo obrazloženja ove Rezolucije. Da budem precizan, to znači da DS traži da se usvoji platforma u kojem će se prekinuti tehnički razgovori koji se vode u Briselu. Ako ćete vi, dame i gospodo iz DS, u tom slučaju glasati za ovu Rezoluciju, ako se prihvati amandman, spreman sam da u ime Vlade Republike Srbije oko toga razgovaramo. Spreman sam, ali želim da svi znaju da je to vaša nova politika. S druge strane, isti je smisao vašeg amandmana, tako da sam morao da se zagledam da li je DS ili DSS. Vaš amandman je gotovo istovetan sa amandmanima DSS i sa zahtevima SRS, koja demonstrira ispred parlamenta. Ako vi insistirate na tome, zahtevam od predsednika Narodne skupštine Republike Srbije da odmah odredi pauzu, Vlada Republike Srbije je tu, za konsultacije sa šefovima poslaničkih klubova o amandmanu za koji vi insistirate da bude prihvaćen. Vlada će ga prihvatiti, ukoliko todoprinosi konsenzusu u Republici Srbiji. Predsedniče Narodne skupštine, u interesu prihvatanja i drugih amandmana, od vas tražim da odredite pauzu za konsultacije sa šefovima poslaničkih klubova. Zahvaljujem.
U skladu sa Poslovnikom, a želeći da poštujem odluku i volju da se u najvećoj meri postigne jedinstvo Narodne skupštine, određujem pauzu od jednog sata, do 13,10 časova. Hvala vam. [[Posle pauze.]] Nastavljamo sa radom. Da li izvestioci nadležnih odbora, narodni poslanik Vladimir Cvijan i narodni poslanik Vladimir Drecun žele reč? (Ne.) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Reč ima gospodin Đurić, po Poslovniku.
Predsedniče parlamenta, članovi Vlade koji ste u sali, gospodo narodni poslanici, reklamiram povredu člana 27. Poslovnika. Kako vodite ovu sednicu, gospodine Stefanoviću? Odredili ste pauzu do 13,10 časova, a sada je 14,30 časova. Nastavljate odjednom sednicu, pitate da li se ovlašćeni predstavnici odbora, odnosno šefovi poslaničkih grupa javljaju. U sali nisu ni predsednik Vlade, ni prvi potpredsednik Vlade. Ne vidim ni predsednika Republike. Na šta liči današnja sednica parlamenta? Zbog čega je onda bilo neophodno da radimo u subotu? Bez reči ste seli za govornicu posle dva, dva i po sata pauze i prelazite dalje kao da se ništa nije dogodilo. Mislim da dugujete i narodnim poslanicima i javnosti Srbije elementarni red i poštovanje dostojanstva ove Skupštine. Mogao sam da reklamiram i onaj član Poslovnika koji obavezuje i vas i svakoga ko govori u ovoj Skupštini da poštuje red i da poštuje dostojanstvo parlamenta. Omogućite da makar u popodnevnom delu radimo na normalan način. Obezbedite prisustvo predsednika Vlade, predsednika Republike, ukoliko ste ga već zvali na ovu sednicu i ukoliko ste završili tu svoju besmislenu raspravu sa DS oko amandmana i platformi, pa da počnemo konačno da pričamo o Kosovu. Tražim da se Skupština u danu za glasanje, kad god on bude, izjasni o ovome, pošto verujem da ne smatrate da ste povredili Poslovnik.
Ne smatram da sam povredio Poslovnik, s obzirom da je Vlada odredila da svi članovi Vlade budu predstavnik predlagača. Mi u ovom trenutku imamo dovoljan broj članova Vlade koji predstavljaju Predlog platforme koji se nalazi pred nama. Predsednik Republike je pozvan i on može da prisustvuje kada to želi, ali on nije predstavnik predlagača i nema nikakvu poslaničku obavezu da prisustvuje sednici. Zbog pauze se izvinjavam, ali radilo se o stvarima koje su, čini mi se, važne za Narodnu skupštinu, pogotovu u smislu postizanja neke vrste, hajde da kažemo, potpunog jedinstva oko toga šta se prihvata a šta se ne prihvata. Iako se slažem sa vama da je to možda to trebalo da bude i ranije, mislim da je dobro što se dogodilo u toku prepodnevnog dela zasedanja, makar da su narodni poslanici preko predsednika poslaničkih grupa, koji su svi bili prisutni, dobili adekvatne informacije od Vlade šta je za Vladu prihvatljivo, zbog čega, šta nije prihvatljivo, s obzirom da su se pojavili određeni amandmani koji su se isto tako pojavili u nekom poslednjem momentu u kome je Vlada mogla da debatuje o njima. Predsednik Vlade u ovom trenutku nije u sali zato što radi upravo, da kažem, biće sednica Vlade u 15,00 časova, na kojoj će se Vlada izjasniti o amandmanima odbora, jer smo smatrali da je to najlegitimniji način u skladu sa Poslovnikom da izmeni u skladu sa onim što se Kolegijum dogovorio i pokuša da postigne što veću podršku za ovu rezoluciju, a s obzirom na važnost teme, da kažem, tekst i sadržaj onoga što će faktički kroz te amandmane biti usvojeno, popravi rezoluciju na način da to odgovara većem broju poslanika Narodne skupštine, što smatram da je cilj svih nas. Naravno, uvek sam nezadovoljan i slažem se sa vama, volim kada sednice počinju na vreme i kada kraće traju pauze, ali nažalost, pauza je bila uslovljena upravo ovim razlozima koje sam rekao i molim za razumevanje. Nisam nameravao da bilo kome osujetim pravo da ima pravo da govori. Naravno, daleko od toga. Ali, naravno da ću poštovati vašu želju da se Narodna skupština izjasni u danu za glasanje o ovoj povredi Poslovnika. Reč ima narodni poslanik Slobodan Samardžić, po Poslovniku.
Član 27. Prisustvovao sam ovoj sednici gde se razgovaralo o amandmanima. Mi smo sednicu završili pre više od sat vremena. Bilo je rečeno da će Vlada odmah da zaseda po amandmanima. Još jedna pauza je produžena za određeno vreme kada se posao završi, da počnemo da radimo u kompletnom sastavu, računajući pre svega na predsednika Vlade. Mislim da je on sada najvažnija ličnost da prisustvuje ovom razgovoru, tim pre što smo odvojili dovoljno vremena, bar onoliko koliko je on tražio da dovrši posao oko amandmana. Predlažem da ne radimo bez njegovog prisustva, imajući u vidu i taj dogovor, nego da produžimo pauzu i da se vratimo kada on bude došao i kada oni budu završili posao. To je predlog baš na osnovu dogovora koji smo imali kada smo završili onaj prvi deo sednici.
Što se toga tiče, očekujem da će se predsednik Vlade vrlo brzo pridružiti sednici. Predlažem da nastavimo da radimo, jer malo pre smo u razgovoru sa njim dogovorili da će on doći samo da se usaglase određeni tehnički detalji oko sednice Vlade. Mislim da je to i dobro za raspravu da se to definiše. Naravno, to je moje mišljenje. Zamolio bih za strpljenje, s obzirom da je ozbiljno veliki broj članova Vlade prisutan u sali, koji mogu da odgovore na sva pitanja koja budete imali, a s obzirom da je Vlada ovlastila svakog od njih da može biti predstavnik predlagača, postoje poslovnički uslovi za rad. Predsednik Vlade će ovde uskoro doći. Mislim da zbog upravo i dovoljnog odugovlačenja koje smo imali do sad uz sve ove pauze, mislim da je važno da počnemo sa radom i raspravom. Reč ima narodni poslanik Bojan Đurić, po Poslovniku.
Članovi 27. i 106. Mislim da ste sada povredili dostojanstvo Narodne skupštine. Izvinite, o čemu ćemo raspravljati narednih 25 minuta, ako sam dobro shvatio, pošto je sednica Vlade u 15,00 časova? Gde je sednica Vlade u 15,00 časova? Ovde, u Skupštini? U šta ste pretvorili ovu Skupštinu? Ovde dolazi ko kako hoće, drži sednice kako hoće. Vlada ima svoju zgradu, neka drži sednicu, pola ministara je ovde. Izvinite, hoćete li da mi omogućite da govorim? (Predsednik: Molim vas, samo da omogućimo gospodinu Đuriću da završi svoje izlaganje.) Dok vi tvrdite da ste imali vrlo važne konsultacije o tome, ovde izjave šta je prihvatljivo, šta nije prihvatljivo, daje savetnik predsednika Republike, koji, očigledno, izjave i konferencije za štampu drži u zgradi Narodne skupštine, što, takođe, nije u sladu sa Poslovnikom ovog parlamenta. O kom predlogu? O kom tekstu deklaracije treba da razgovaramo u narednih 25 minuta, kada će on u međuvremenu biti menjan? Pošto predsednik Vlade trenutno menja tekst rezolucije, ako sam vas dobro shvatio, šta će komentarisati prisutni članovi Vlade? Uz dužno poštovanje, ne očekujem da je moguće voditi ozbiljnu raspravu o tekstu rezolucije o Kosovu sa ministrom kulture. Možda vi imate malo više slobodnog vremena ovih dana očigledno, vidim da, nažalost, niste dobili dozvolu da posetite Kosovo, da provedete važne praznike sa Srbima sa Kosova. Ali, znate šta, ja se na neki način tome i ne čudim, pošto da bismo očekivali red od drugih i poštovanje od drugih, prvo moramo da poštujemo sami sebe. Ovaj parlament danas ne radi na način koji omogućava elementarno samopoštovanje.
Ne smatram da sam prekršio Poslovnik u ovom slučaju, o čemu će se, naravno, Narodna skupština izjasniti u danu za glasanje. Žao mi je što ste upotrebili ovaj deo vezan za moju posetu Kosovu i Metohiji, koja mi je onemogućena, u tome da diskutujete o povredi Poslovnika, pošto smatram da je to brutalno kršenje Poslovnika o radu ove Narodne skupštine. Kada se govori o redu, smatram da bi svi poslanici trebali da ga se drže. Ali, dobro, to je već neka druga stvar. Što se tiče ovog dela ovde smatram da, s obzirom da će Vlada razgovarati o skidanju oznake poverljivosti. Gde će sednicu Vlada održati, smatram da je iz praktičnih razloga, pošto su mi se obratili,omogućio sam im da sednica Vlade bude u zgradi Narodne skupštine, jer smatram da je celishodnije da Vlada zaseda u ovom parlamentu, umesto da ministri napuštaju zgradu Skupštine, idu u zgradu Vlade, vraćaju se nazad, gubimo mnogo više vremena. Potpuno je besmisleno pitanje gde će Vlada zasedati. Dakle, Vlada može da zaseda bilo gde, ukoliko postoje predsednik i članovi Vlade, odnosno neko koga predsednik Vlade ovlasti. Tako da ne smatram da je Poslovnik prekršen u ovom smislu. Za reč se prijavio gospodin Jugović, kao šef poslaničke grupe. Izvolite.
Dame i gospodo, ministri, predsedniče parlamenta, članovi Vlade, kolege i koleginice, poslanički klub SPO-DHSS odavno predlaže promenu naše kosovske državne strategije. Govorili smo, da podsetim, da bi nova državna strategija prema KiM trebalo da počiva samo na dva principa. Prvi princip, Srbija nikada neće prihvatiti secesiju i nezavisnost Kosova i Metohije, zbog njegovog posebnog nacionalnog, istorijskog, duhovnog i religijskog značenja srpskog narodna. Drugi princip, prihvatanje nestatusnog dela plana Marti Ahtisarija, specijalnog predstavnika generalnog sekretara UN, kao osnove za dijalog između vlasti u Beogradu i Prištini, uz posredničke usluge EU. Tekst rezolucije, koji je danas pred poslanicima Narodne skupštine Republike Srbije, sadrži oba ova principa, iako se sami Ahtisarijev dokument ne pominje, ali je sadržina svih tačaka rezolucije o visokoj autonomiji Srba, srpskih opština i srpskih institucija na KiM, upravo i sadržina Ahtisarijevog dokumenta. Ovo ističem zbog toga što Ahtisarijev dokument predstavlja svojevrsnu podelu unutrašnjeg suvereniteta na KiM između albanske većine i srpske manjine, u kojoj se garantuje visoki stepen samouprave predviđen, svojevremeno, Planom Z-4 u Hrvatskoj. Pod snažnim pritiskom EU i SAD, vlast u Prištini je prihvatila Ahtisarijev plan i čak ga ugradila i u ustav Kosova. Ta činjenica ide u prilog pregovaračima Srbije, jer predstavnici kosovske vlasti ne mogu ići ispod onog što su već prihvatili, a predstavnici Srbije mogu tražiti i više od toga, posebno kada je reč o statusu četiri srpske opštine severno od Ibra. Suština predloženog teksta rezolucije je okrenuta bezuslovnom nastavku dijaloga između vlada u Beogradu i Prištini, izgradnji snažnih institucija Srba na KiM, njihovom međusobnom povezivanju, kao i kulturnim, finansijskim vezama srpskih institucija na celom KiM sa Srbijom. Zbog ove suštine rezolucije, poslanički klub SPO-DHSS će glasati za rezoluciju. Međutim, glasajući za tu suštinu, ne podržavamo neke bajkovite oblande u koje je u obrazloženju ta suština umotana i koje bacaju nepotrebnu senku na ozbiljne i odgovorne principe rezolucije. Nije trebalo ni pominjati preambulu Ustava Srbije, vezivati se za nju i KiM tretirati kao sadašnju pokrajinu koja je pod suverenitetom države Srbije, niti je trebalo Rezoluciju 1244 Saveta bezbednosti UN, od 10. juna 1999. godine, isticati kao dokument koji garantuje teritorijalni integritet Srbije i dokument kojim je određen konačni status KiM kao suštinske autonomije u okviru Srbije. Umesto ovih oblandi, koje su izvan stvarnosti, trebalo je građanima Srbije reći istinu. Istina je da je upravo Rezolucijom 1244 Saveta bezbednosti UN Srbiji oduzet državni suverenitet na celoj teritoriji KiM, odakle je Srbija morala da povuče svoju vojsku, policiju, zakonodavnu, sudsku, izvršnu i svaku drugu državnu vlast. Istina je da upravo Rezolucija 1244, sa svim njenim aneksima, bila osnova albanskoj većini za samoopredeljenje, odnosno secesiju, da su oni iskoristili i proglasili nezavisnost, kao i da je Međunarodni sud pravde presudio da prištinska deklaracija o nezavisnosti nije protivna ni međunarodnom pravu ni Rezoluciji 1244. Istina je i da nezavisnost Kosova danas priznaje oko polovine članica UN, kao i 22 od 27 država EU i da će broj priznanja, izvesno je, samo rasti. Autori rezolucije znaju sve ove činjenice, a znaju i da ih bajkama i konstrukcijama izvan stvarnosti ne možemo ni osporiti, ni promeniti. Sve što možemo je da nikada ne priznamo secesiju Kosova, jer je to naše suvereno pravo kao države, uz ne poricanje stvarnosti da se secesija dogodila i maksimalnu posvećenost i zaštitu srpskog naroda i njegovog istorijskog i duhovnog nasleđa na KiM. Ne robujmo normama, makar one bile zapisane i u Ustavu, koje se ne mogu poštovati. U pravu se takve norme nazivaju mrtvim normama i one ne obavezuju. Još jedanput, u ime SPO-DHSS, govorim ovom parlamentu, građanima Srbije, predstavnicima Vlade, predsedniku Srbije, da će poslanički klub SPO-DHSS, glasati za usvajanje ove rezolucije. Hvala vam.
Hvala, gospodine Jugoviću. Sledeći je prijavljen za reč gospodin Dragan Marković. Izvolite.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo ministri, dame i gospodo narodni poslanici, JS će glasati za ovu rezoluciju iz razloga što smatramo da rezolucija daje pravo pregovaraču, a isto tako, dajemo i ograničenje kada je u pitanju, nešto što je veoma važno sa Srbiju, Ustav Republike Srbije i kada je u pitanju da Srbija nikada neće priznati nezavisnost KiM, uz poštovanje Rezolucije 1244. Moramo da podsetimo, da kažemo da je međunarodna zajednica koristila dvostruke aršine kada su u pitanju Srbi na KiM i kada su u pitanju Albanci. Od 1998. godine ubijeno je preko 3000 Srba, a proterano je preko 250 hiljada Srba. Od kada je došla međunarodna zajednica na KiM mnogo Srba je nestalo i ubijeno. Više datuma nismo obeležavali, a možda smo imali i obavezu počev od 17. marta kada su iz devet gradova gde su Srbi živeli proterani, kada su zapaljena šest sela i kada je nestalo preko 1000 Srba. Goraždevac gde su ubijena dva deteta, četiri ranjena. Kolona autobusa "Nišekspres" gde je poginulo 25 ljudi. Za sve ove žrtve srpske nikada niko nije odgovarao, a da je sve to gledala međunarodna zajednica. Međunarodna zajednica je predložila da u Briselu krene dijalog između predstavnika Srbije i predstavnika sa KiM. Veoma dobro je poznato ko predstavlja albanski narod na pregovorima u Briselu, a isto tako je poznata i biografija gospodina Hašima Tačija. Da li smo trebali da prihvatimo da razgovaramo sa njim ili ne? Naravno da smo trebali da prihvatimo i dobro je što je započet dijalog, jer moramo da se vratimo u neko vreme koje nije tako davno, pa smo onda napravili marketing od nečega gde smo znali ko su sudije u Međunarodnom sudu pravde, koje treba da iskažu svoje mišljenje – da li je prekršeno međunarodno pravo pri proglašenju nezavisnosti KiM ili ne, da je većina tih sudija iz zemalja koje su priznale nezavisnost KiM. Jedan sudija iz Kine,iz naše prijateljske državne nije glasao – da li je prekršeno međunarodno pravo ili ne. Sve vreme smo vodili takvu kampanju da su u jednom vremenskom periodu građani Srbije mislili da ćemo da dobije i dve Albanije, a ne da vratimo samo onaj prostor koji je otet od Srbije. To je jedan škola koju smo platili i zakasnili za četiri meseca da dobijemo status kandidata za ulazak u EU. Siguran sam da Srbija takvu školu više nikada neće plaćati i da ljudi koji vode Vladu RS i predsednik RS znaju uz podršku većine u parlamentu šta ćemo da uradimo u narednom periodu. Isto tako, međunarodna zajednica zabrani predsedniku države da ode na KiM, čija je poseta verska a ne politička, i da svi ćute. Niko se nije oglasio osim jedne države koja navodno nije znala da će biti zabranjeno predsedniku države da ode na KiM. Zato su ovi razgovori veoma važni u Briselu. Moramo da podsetimo predstavnike međunarodne zajednice šta je Srbija sve doživela u proteklom vremenskom periodu, šta nam se dešavalo za vreme dok su oni bili na prostoru KiM i u ovom trenutku dok su na prostoru KiM, i da ih podsetimo da su uhapšena osmorica mladića za vreme dok je Vulin bio na prostoru KiM, a da ti mladići nisu izazvali niti pravili neki problem kada je u pitanju bezbednost i javni red i mir, da su uhapšeni. Čak je jedan i pretučen za vreme dok je čekao da da izjavu. Sve to zna međunarodna zajednica. Zato moramo da podsetimo međunarodnu zajednicu i da joj kažemo da sve vreme boraveći na KiM najveću štetu je imala Srbija, a da za nešto što su nas oni naterali da potpišemo i prihvatimo, Rezoluciju 1244, nepoštuje se. Očekujem da će ovaj parlament biti jedinstven po tom pitanju i da damo podršku Vladi RS i predsedniku RS kako bi nešto mogli da sačuvamo ili da vratimo, ono što je najvažnije, bezbednost Srba na KiM, da se više ne dešavaju one stvari koje su se dešavale ranijih godina, da u proseku jednom mesečno bude ubijen po neki Srbin na KiM i da nikada niko za to ne ogovara. Srbija nema vremena više da čeka. Kada to kažem ne mislim da treba da prihvatimo sve ono što traži međunarodna zajednica od nas. Do sada sve što su tražili mi smo prihvatili. Šta još međunarodna zajednica možemo da očekujemo da traži od Srbije? Da promenimo simbole, zastavu, himnu? Naravno da to nikada nećemo da uradimo, ali isto tako međunarodna zajednica i sud u Hagu nisu mogli da ubede Srbiju da taj sud nije napravljen za Srbe, a posebno poslednje oslobađajuće presude za hrvatske generale, za Haradinaja, a da se Srbima u Hagu izriču visoke kazne i za sve ono što se dešavalo na prostoru KiM samo su krivi Srbi, a ne oni koji su proterali Srbe sa KiM. U Blacu imam 12 hiljada Srba koji su proterani sa prostora KiM. Neka mi neko kaže od Albanaca – da li postoji u Albaniji neki grad da je proterano 10 Albanaca? Naravno da ne postoji. Da su nas bombardovali zbog navodnog etničkog čišćenja, a mi smo doživeli i jedno i drugo. Krajnje je vreme da sve to međunarodnoj zajednici kažemo i da je podsetimo, kažemo – gospodo, niste vi došli na KiM da žmurite kada Albanci ubijaju Srbe i sve ono što im rade poslednjih godina. Čak je jedan Albanac osuđen na 40 godina zatvora, pa ga je Euleks oslobodio, a poznato je da je Euleks na KiM došao uz saglasnost Srbije iz šest tačaka koje se ne poštuju, kao ni Rezolucija 1244. Srbija je danas u veoma nezgodnoj situaciji. To vam kažem zato što često putujem u Evropu i ne možemo da dovedemo strane investitore ukoliko Srbija ne postane član i deo te velike porodice. Od kada smo dobili datum, odnosno od kada smo dobili status kandidata mnogo veći broj investitora je zainteresovan da dođe u Srbiju nego pre što smo dobili status kandidata za ulazak u EU. Jedno vreme sam govorio da je to status kandidata za kandidata i da to ništa ne znači sve dok ne dobijemo datum za pregovore. Ako EU posle pregovora u Briselu i posle svega što je Srbija prihvatila odloži da Srbija juna ili jula meseca ne dobije datum za pregovore za ulazak u EU onda Srbija treba da promeni politiku. Izglasali smo mnogo evropskih zakona koji su primereni budžetu građana Evrope i primanjima koje imaju građani u Evropi kada su u pitanju plate, a da sve to ne znam dokle mogu da izdrže građani Srbije. Konkretno, jedan primer, a to je zakon u Evropi kada je u pitanju saobraćaj, morate da menjate letnje gume i da stavite zimske. Poznato je da 80% automobila u Srbiji su stariji preko 15 godina i siguran sam da 20% automobila manje vredi od guma koje treba da promeni onaj koji je vlasnik tog automobila jer će jednom godišnje da ga koristi da odveze dete kod lekara ili da ide na slavu ili svadbu. Ovo je poziv međunarodnoj zajednici da primenjuje iste aršine. Isto tako, podsetiću vas da ne napravimo još jednu grešku kao što smo napravili 2011. godine, da prvo prihvatimo pečat na kome pište – carina Kosovo, a da predstavnici koji su tada odlučivali i pregovarali kada su se vratili iz Brisela ovi su im rekli – znate šta, ne važi to što ste prihvatili i onda smo izgubili četiri meseca. Lično tada me je pozvao nemački ambasador, koga sam poznavao privatno i kao predsednik Jedinstvene Srbije, i rekao mi je da sve ono što su tadašnji funkcioneri obećali ne važi na način što nisu prihvatili ono što je dogovoreno. Siguran sam da ova vlada neće praviti takve greške, ni predsednik Srbije. Zašto kažem predsednik Srbije? Prvi put Srbija ima nekoga ko je iz Šumadije, dame i gospodo. Šumadija mnogo bolje zna šta su ratne golgote od onih koji žive u nekim drugim krajevima Srbije. Siguran sam da i Vlada Republike Srbije i da prvi put predsednik Vlade bude … (Siniša Kovačević, s mesta: A za koga si ti glasao, Markoviću?)
Gospodine Kovačević, molim vas da poštujete dostojanstvo Narodne skupštine i da ne dobacujete iz klupe. Molim vas, ovo nije kafana.
Ovaj gospodin koji mi dobacuje, stvarno vas uvažavam i cenim, ali da vas podsetim, jedino za koga sam glasao je bio vaš predsednik tada i predsednik Srbije, i pustio je iz srpskih zatvora 2000 Šiptara terorista, bez odluke Skupštine Republike Srbije. Toliko o tome za koga sam glasao ja, a za koga ste glasali vi i molim vas da me ne prekidate kada govorim. Kada je u pitanju Vlada Republike Srbije, nisam završio, da je predsednik Vlade takođe iz unutrašnjosti, da veliki broj ministara su ljudi sa iskustvom i neću reći patriotizam, jer je za veliki broj vas možda ta reč potrošena, da su to rodoljubi i da neće napraviti grešku, da će uvek poštovati Ustav i da niko od ministara, počev od predsednika države, do predsednika Vlade, neće priznati nezavisnost Kosova i Metohije. Jedinstvena Srbija podržaće ovu rezoluciju, mada, da smo se mi pitali, mi bi dali veće ovlašćenje i predsedniku države i predsedniku Vlade. Srbija više nema vremena da sastanči, gospodo. Malopre sam bio na sastanku šefova poslaničkih klubova, prvi put od kada sam postao šef poslaničkog kluba Jedinstvene Srbije. Neću reći da je to cirkus, ali trajao je sat i po sastanak. Da me je neko čekao kada sam izašao iz te sale, da me je pitao – šta smo se dogovorili, nemam pojma. Znači, nemam pojma, bez svedoka, neko da kaže – da li si čuo šta je rekao ovaj, onaj, itd. Ne poštuje se Poslovnik o radu, svako priča ko šta hoće, raspravljamo o nečemu gde su prisutni šefovi poslaničkih klubova, čija nije dužnost ni odgovornost da slušaju da li će biti neki amandman prihvaćen od strane Vlade Republike Srbije, ili ne. Na kraju, dame i gospodo, da vas zamolim da glasamo svi za ovaj predlog, da verujemo ljudima koji vode Srbiju, jer nikada od 2000. godine nije postojala ovakva većina u parlamentu. Jeste 2000. godine, ali je veoma kratko trajala, brzo su se raspali i nisu imali ni 126. Ova većina ima 140 i nešto. Očekujem na način ako nastavimo ovako da radi, da ćemo imati 160 poslanika, koji će glasati za predloge i da počnemo da radimo nešto što se zove život. To što se zove život, to su nova radna mesta, borba protiv bele kuge i saradnja sa međunarodnom zajednicom. Nova radna mesta su prioritet svih prioriteta, borba protiv bele kuge. Svake godine u Srbiji 30.000 ljudi više umre nego što se rodi. Ne možemo da se zalažemo kada je u pitanju borba protiv bele kuge samo u izbornim kampanjama, nego da vidimo šta svako od nas može da uradi, svako od poslanika, dame i gospodo, sada molim opoziciju, želim vama da pošaljem poruku.Nekada sam i ja bio opozicija, nije posao opozicije samo da kritikuje, jeste da kritikuje, ali opozicija treba da pomogne Srbiji, jer Srbija je sada u veoma teškoj situaciji. Da svako od vas pozove nekog prijatelja iz Evrope, valjda ste stekli neko prijateljstvo dok ste bili na vlasti i da kažete – evo, došao je neki Štajner, ne znam već ko, otvoriće neku radnju, zaposliće 10 ljudi, i da to bude diskusija i izveštaj o radu svakoga od nas. Nisam mogao da čujem poslednjih godina takav izveštaj, a pozivam vas da budemo jedinstveni, da se ne svađamo, da se ne savetuju odbornici po opštinama u Srbiji da se tuku, jer narod ih nije izglasao da se tuku, oni slušaju šefove iz Beograda, da se svađaju oko programa, oko plana budžeta, a ne da se tuku oko funkcija. Žao mi je što nam je Srbija takva kava jeste, žao mi je nekada kada se ovaj parlament svađa sve vreme, iako jedna tačka traje tri dana, onda shvatite da nešto nije u radu. Jedna tačka u parlamentu treba da traje onoliko koliko je propisano po Poslovniku – pet časova, plus šefovi poslaničkih klubova. Pozivam vas na jedinstvo, dame i gospodo, da budemo jedinstveni i da pomognemo građanima Srbije. Još jednom vam zahvaljujem u ime Jedinstvene Srbije.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Bojan Kostreš. Izvolite.
Gospodine predsedniče Skupštine, predsedniče Republike, uvažene dame i gospodo, gospodo i gospođe ministri, Liga socijaldemokrata Vojvodine bez obzira na poziv uvaženog kolege, gospodina Markovića, neće glasati za ovu rezoluciju. Mi ne možemo da podržimo ovakav stav, ne zbog toga što se ne zalažemo za to da se Srbija jednom za sva vremena izbori sa problemom koji se zove Kosovo i Metohija, nego zbog što mislimo da nije dovoljno urađeno u suočavanju sa suštinom problema koji mi imamo. Naime, evo u 1. članu, stavu a) Republike Srbije, u skladu sa međunarodnim pravom, Ustavom i voljom građana, ne priznaje i nikada neće priznati jednostrano proglašenu nezavisnost Kosova. To je stav koji je u redu i to se očekuje od ljudi koji vode državu, da ne dozvole da se integritet jedne države razbija i da ta država odustaje od svoje teritorije. Da li mi možemo da protumačimo, šta to znači? Da li mi možemo da se suočimo sa jednom drugom činjenicom? U redu, Kosovo je sastavni deo Republike Srbije, jer ako kažemo da nećemo priznati nezavisnost Kosova, onda verovatno pretpostavljamo da je Kosovo i Metohija sastavni i neotuđivi deo Republike Srbije. Na tom delu Republike Srbije, žive neki ljudi. Prema onim podacima koji su meni bili dostupni, živo oko milion i 500 građana albanske nacionalnosti. Da li je ovaj visoki dom, da li smo mi ili da li je većina spremna da kaže – da, Kosovo je sastavni deo Republike Srbije, mi ne priznajemo nezavisnost Kosova? Ali, isto tako mi tražimo da se Kosovo i Metohija integrišu u Republiku Srbiju, jer šta će Srbiji sem da bude mit Kosovo i Metohija, ako Kosovo i Metohija nisu integrisani? Integrisanost Kosovo i Metohija znači da su svi njeni građani deo našeg društva, deo naše države. Da li smo mi spremni da upišemo milion i 500 hiljada, recimo, govorim okvirno, pošto nemam tačan podatak, ali pretpostavljam da je to cifra, građana albanske nacionalnosti sa Kosova i Metohije u biračke spiskove? Da li smo spremni da se ova država, ovaj parlament, Vlada Republike Srbije, predsednik Republike, angažuju da ti građani se integrišu u naše društvo i izađu na izbore? Da li smo spremni da u ovom visokom domu sedi 50-ak poslanika sa Kosova i Metohije, albanske nacionalnosti? Da li smo spremni da ti ljudi, pošto ih ima 50-ak, verovatno bi bila, ako ne najveća, onda jedna od najvećih, poslaničkih grupa, da li smo mi spremni na to? Ja lično jesam, a da li su svi koji sede ovde, spremni na to? S druge strane, kada bi, recimo, hipotetički da pretpostavimo, došlo tih 50-ak poslanika sa Kosova, 50-ak poslanika albanske nacionalnosti, sedelo u ovoj sali, da li smo, recimo, spremni da nam predsednik parlamenta bude Albanac? Da li smo spremni da ministar unutrašnjih poslova, ministar ekonomije ili neki drugi ministar, bude Albanac? To su stvari sa kojima mi ovde moramo da se suočimo, ako želimo da govorimo o Kosovu i Metohiji. Ne možemo da kažemo – ne damo Kosovo, ne priznajemo njegovu nezavisnost, sa jedne strane, a sa druge strane, nismo odgovorili ili barem meni nije jasno, nisam dobio odgovor na pitanje – da li smo spremni da sve to uradimo? Ako ne prihvatamo da imamo integraciju tih ljudi, da li možda, ako bi se ti poslanici ovde pojavili, da li bi ovaj parlament slušao čoveka koji nam se obraća na albanskom jeziku? Znate, ja dolazim iz Vojvodine, Skupština Vojvodine je najmnogojezičniji parlament na teritoriji Evrope. U Skupštini Vojvodine je u službenoj upotrebi šest jezika. Meni je potpuno normalno da se ljudi u svom parlamentu obraćaju na svom maternjem jeziku, a da li je ovaj dom na to spreman i da li su ljudi koji ovde sede iskreno spremni na to. To ne znam, jer ako mi govorimo o tome da nama treba teritorija, a nismo spremni da integrišemo stanovništvo, šta ćemo da uradimo sa tim stanovništvom? Hoćemo li da ga proteramo, hoćemo da delimo teritoriju? Šta ćemo da uradimo sa njom? To su pitanja na koje nemam odgovore, ni moje koleginice i kolege iz LSV. To je jedno od pitanje zbog kojih mi ne možemo da glasamo za ovu rezoluciju. Dalje u rezoluciji piše Republika Srbija spremna je da učini dodatne ustupke, radi prevladavanja trenutnog stanja u odnosima između srpskog i albanskog naroda. Istovremeno Republika Srbija nije spremna da čini dodatne ustupke koji bi mogli da dovedu do ugrožavanja njenih državnih i nacionalnih interesa. Izvinite, ali ne razumem, šta smo spremni da uradimo, a šta nismo spremni da uradimo? Koji su to ustupci koje ćemo uraditi, a koji su to ustupci koje nećemo uraditi? Kao poslanik, moje koleginice i kolege iz LSV, da bismo mogli da glasamo, moramo da znamo šta radimo, šta ne radimo, šta prihvatamo, šta ne prihvatamo? Zašto postavljam sva ova pitanja? Zato što mislimo da rezolucija ne pogađa suštinu problema koji Srbija ima sa Kosovom. Ako se problem, po našem mišljenju, ne postavi na pravi način, onda ne možemo doći ni do rešenja. Od pisanja Ustava, 1990. godine, jer se od tada politički sećam, ima primera u istoriji i od ranije, vidim da je premijer govorio o balkanskim ratovima, nadam da se ne seća tih balkanskih ratova, od pisanja tog Ustava, do danas je bio stalni pokušaj da pisanjem nekih pravnih akata, bez značajnijeg oslonca na realnost koja postoji na terenu, pokušavamo da rešimo ovaj problem. Svi znamo da koliko god puta išli istim putem, ne isto mesto ćemo stići. Ako pokušavamo na isti način da rešimo problem koji godinama nismo rešili, kako ćemo ga danas rešiti? Ako ga nismo rešili Ustavom iz 1990. godine, kada je, podsetiću vas, uz poklike – oj Srbijo, iz tri dela ćeš biti ponovo cela i uhapsite Vlasija, srušen ustavno pravni poredak i napravljen novi Ustav 1990. godine, da bi se proglasila Jedinstvena Srbija i da bi takva Jedinstvena Srbija rešila problem Kosova. Pitam vas, da li je rešen problem Kosova Ustavom iz 1990.godine ili je još više zakomplikovan? Šta se desilo? Desilo se to da je usput, pored Kosova, smo imali jednu kolateralnu štetu, da tako kažem, sada je to moderno. Ta kolateralna šteta se zove Vojvodina, pa je Vojvodina tim Ustavom iz 1990. godine, koji je napravljen da bi Srbija bila jedinstvena i koji je napravljen da bi se Srbija sačuvala, izgubila svoj Ustav, svoju zakonodavnu i sudsku vlast, Naftagas, Poštu, železnice, Fond za puteve, Lutriju Vojvodine, Penzioni i zdravstveni fond, Pokrajinsku policiju, upravljanje vodama i šumama i još mnogo toga. Opet ću pitati da li smo rešili Kosovo? Nismo. Da li Vojvodina posle tog Ustava živi sve lošije i lošije, da li je Vojvodina obespravljena i ponižena? Jeste. U obrazloženju ove rezolucije pominje se ustavni osnov. Voleo bih da dobijem odgovor na pitanje – zašto nije donet zakon o suštinskoj autonomiji KiM? Premijer je rekao da će to biti urađeno na kraju, na sastanku šefova poslaničkih grupa. Mislim da bi morali da napravimo zakon i da poštujemo Ustav i da tim zakonom propišemo koja je to autonomija KiM? Nismo ispunili Ustav ni što se tiče autonomije Vojvodine i pišemo nove rezolucije. Ulazimo u nova pravna akta i širimo dalje priču. Ustavom iz 2006. godine, koji nikad nije dobio većinsku podršku od građanki i građana AP Vojvodine, jedino u ovoj sali, mi koji sedimo iz LSV i LDP smo upozoravali na to da Ustav nije dobar da nije evropski, da će biti brana našim težnjama ka evropskim integracijama i da će nas taj Ustav usporavati, što se na kraju pokazalo kao tačno. Tim Ustavom o kome sam govorio, 2006. godine menjamo situaciju da se AP Kosovo i Metohiji nudi suštinska autonomija. Znači, onom delu države zbog koga danas pišemo 11 rezoluciju, zbog koga su pisana dva Ustava, koji je podigao oružanu pobunu protiv Republike Srbije, koji je proglasio nezavisnost, koji ne priznaje ovu državu, tom delu Srbije mi nudimo suštinsku autonomiju. Vojvodini, u kojoj žive ljudi koji redovno plaćaju porez, koji poštuju zakone ove države, koji poštuju Ustav ove države i ovu državu vide jedino kao svoju državu, toj Vojvodini smo propisali bednih i sramnih sedam posto, koji se uzgred ne poštuju. Nije mi jasno kako da shvatim tu poruku i šta ovaj parlament, šta Vlada Republike Srbije želi time da kaže? Inače, malo i da hvalim ovu rezoluciju čitajući i njena obrazloženja, jako sam se obradovao. Zato što sam shvatio da oni koji su pisali ovu rezoluciju, a to su predsednik Republike Srbije i Vlada Republike Srbije, jako dobro znaju šta je autonomija. Jako dobro znaju sve evropske standarde vezane za autonomiju i jako dobro znaju kako ona može da se primeni. To će nam u budućnosti vrlo koristiti, zato što sada znamo da razgovaramo sa ljudima koji znaju svoj posao. Videćemo da li će za to biti dobre volje, da razgovaramo ili da pregovaramo. Dakle, u obrazloženju teksta imamo jedan stav da će Republika Srbija posebno insistirati na uspostavljanju autonomije zajednica srpskih opština na Kosovu i Metohiji i da će ova autonomija podrazumevati postojanje izvornih nadležnosti u sledećim oblastima. Vojvodina nema izvorne nadležnosti. Hajde opet da krenemo od stava da nećemo da damo da se Kosovo otcepi. Znači, Kosovo je Srbija. Srbi na Kosovu imaju pravo na izvorne nadležnosti, a građanke i građani Vojvodine nemaju pravo na izvorne nadležnosti, gde, uzgred budi rečeno, u korpusu svih nacionalnih zajednica koje žive u Vojvodini nas Srba ima najviše. Znači, kada bih hteo da banalizujem, rekao bih – Srbi na Kosovu mogu da imaju izvorne nadležnosti, a Srbi u Vojvodini ne mogu da imaju izvorne nadležnosti. Sada ću da vam pročitam koliko je Vlada Republike Srbije dobro odradila svoj zadatak. Ovim predlogom se zahtevaju izvorne nadležnosti u oblasti prosvete, osnovnog, srednjeg i visokog školstva. Vojvodina to nema. Takođe, zdravstvo na svim nivoima. To imamo delimično. Onda, poljoprivrede, šumarstva, vodoprivrede, lova i ribolova – delimično. Pazite sada – pravosuđa! Kada smo tražili sudsku vlast za Vojvodinu, proglasili ste nas separatistima, a nudite drugom delu isto to. Kada smo tražili vojvođansku upravu policije, opet smo bili separatisti. Vojvođanska uprava policije znači da se u okviru MUP Republike Srbije formira posebna organizaciona jedinica za AP Vojvodinu, kao što je Uprava policije Grada Beograda. I tu smo bili separatisti, a ovde se, vidim, traži nadležnost u oblasti unutrašnjih poslova, zatim rudarstva, energetike, telekomunikacija, trgovine, fiskalne politike itd. Prosto ne mogu da se nauživam čitajući šta se sve može naći na jednom papiru, ali samo kada nije Vojvodina u pitanju. Kada je Vojvodina u pitanju, onda puj pike, ne važi ništa to o čemu smo govorili. Na kraju, moram priznati da mi nije jasno, a pitao sam i neke ljude koji se bolje razumeju od mene, kako mi možemo da dajemo autonomiju u autonomnoj pokrajini? Koliko znam, autonomija se daje u nezavisnim državama ili se autonomija daje u federalnim jedinicama. Ispraviće me neko od predlagača, pa će mi reći u kojoj se to državi u autonomnoj pokrajini jednom delu te autonomne pokrajine daje autonomija? To mi zaista nije jasno i voleo bih da dobijem odgovor od predlagača. Jedino ako niko ne sme da primeti da je car go, pa pravimo autonomiju u autonomiji samo da bi imali neko objašnjenje oko toga da nađemo neku jezičko-pravnu formulaciju koja bi mogla da zadovolji najširi broj ljudi. Upravo zbog toga LSV neće glasati za ovu deklaraciju. Nećemo glasati zato što vidimo da kada se hoće može se, ali se ne može prema Vojvodini, i zato što nam nije jasno šta se ovom deklaracijom želi postići. Da li se ovom deklaracijom želi samo nastaviti agonija? Što bi jedan moj prijatelj rekao - kao u onom filmu "Dani mrmota", stalno se ponavljamo, ponavljamo i ponavljamo i stalno imamo iste stvari. Ili smo zaista u prilici da ne primećujemo šta se zaista događa u našem okruženju, šta se zaista događa na Kosovu i Metohiji i šta je zaista realna situacija? Upravo zbog tih razloga poslanici LSV neće glasati za ovu rezoluciju. Hvala.
Hvala. Po Poslovniku se javlja gospodin Samardžić. Izvolite.
Gospodine predsedniče Skupštine, proglasite pauzu jer nema uslova da se radi. Zaista, ni ono što ste rekli kada smo prvi put intervenisali, da će biti predstavnici predlagača u liku ministara, toga sada nema, uz svo poštovanje gospođe Slavice Đukić Dejanović. Ipak, govoriti o Kosovu u prisustvu jedino ministra zdravlja je neka vrsta Nušićevske komedije. Nemojte, molim vas, da ovako radimo. Deluje kao da je predlagač završio posao i da se sada otaljava dug opoziciji da i ona nešto kaže. Molim vas, proglasite pauzu.
Slažem se sa vama. Određujem pauzu od 20 minuta. [[Posle pauze.]] Molim vas da nastavimo sa radom. Dozvolite da vas na početku obavestim da je poslanička grupa DS, odnosno narodni poslanik Goran Bogdanović povukao amandman kojim se posle tačke 5. dodaje tačka 5a. Pre nego što budem dao reč sledećem govorniku, želim da vam kažem da nisam shvatio suštinu šta smo mi radili u poslednjih pet sati. Moram da budem krajnje iskren prema vama u ovome. Sledeći prijavljeni za reč jeste narodni poslanik Čedomir Jovanović.
Hvala vam gospodine predsedniče. Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Nikoliću, gospodine Dačiću, mislim da ste nam dužni nešto više od konstatacije kojom ste sami sebe, gospodine Stefanoviću opisali kao čoveka kome nije jasno šta smo radili prethodnih pet sati. Vi ste predsednik Skupštine i pored toga što vam nije jasno što ste kao predsednik Skupštine dozvolili da se Skupštini desi ovo u prethodnim satima, dužni ste makar izvinjenje zbog tog svog neznanja. Mislim da bi bilo lakše reći da vas je stid i sramota. To je ono što obeležava prethodne sate našeg bavljenja jednim od najozbiljnijih problema građana ove zemlje Srbije, problema koji u svom uzroku zapravo ima sve ono što je danas sažeto, pokazano u tih nekoliko sati sramote kojom smo pretvorili Skupštinu Srbije. Prvo želim nešto vama da kažem gospodine predsedniče. Mislim da je jasno da postoje danas samo dve politike. Jedna politika koju ste vi predstavili meni kao predstavniku LDP na konsultacijama, politika koja je ostala bez podrške, politika sa jasnim karakterom i politika koja nije prošla test realnosti. Ne mislim da je bilo ko od nas srećan zbog toga. To je politika koja priča o Kosovu, o Srbiji koje nažalost više nema. Druga politika je ona o kojoj smo mi govorili godinama. Nije ovo danas trenutak našeg trijumfa, nemamo prava na tako nešto, dok slušamo predsednika Vlade koji manje ili više ponavlja sve ono što smo mi govorili godinama. Ne mogu da kažem da je to naš poraz, ali svakako jeste veliki neuspeh jer i mi nismo bili dovoljno sposobni u pronalaženju podrške za politiku koja bi otvorila neku novu perspektivu u našem društvu, umesto tumaranja kroz agoniju, za koju nismo sami odgovorni, ali smo u najvećoj meri odgovorni. Slažem se, gospodine Dačiću, nije vreme za velike reči, ali ne zato što je dobra politika bez velikih reči, nego su se potrošile, gospodine premijeru. Poslednji put su nestale u onom traktoru 2008. godine kada ste nam vi, gospodine Markoviću rekli kako se patriotizam ne sipa u traktor. Ponudili nam život valjda bez patriotizma, a ja mislim, a i mi iz LDP, kao verujem i većina poslanica i poslanika u sali da je vrhunski patriotizam spremnost da se suočite sa istinom i da onda koliko god da je ona teška formulišete politiku, pošto se mi bavimo politikom koja bi nam ponudila neki izlaz iz života u kome nestajemo. Vi ste juče, gospodine premijeru, primili poslednjeg srpskog đaka iz Prizrena, a ja se sećam susreta sa prodekanom Prizrenske bogoslovije, sadašnjim Vladikom Atanasijem Rakitom 1993. godine u bogosloviji kada je u Prizrenu živelo četiri hiljade Srba. Pokušavate da nametnete jednu za nas neprihvatljivu tezu, to je jedan od razloga zbog kojeg nećemo glasati za vašu rezoluciju, a to je da zapravo i nije važno kako smo mi na Kosovu tako puno pogrešili. Znate, vaša vlada se bavi preispitivanjem onoga što se desilo u prošlosti. Nemam ništa protiv toga, kad god se neko u srpskoj politici opredelili za to preispitivanje, mi se lično tome radujemo jer iz toga izlazimo uvek jači. Svi oni besmisleni argumenti kojima smo godinama opisivani kroz ta preispitivanja zapravo bledi. Recite mi, gospodine Dačiću zašto je za Srbiju važnije dobiti odgovor na pitanje – gde je sve pogrešila u privatizaciji, od odgovora na pitanje – kako je to sebi dozvolila da bude jedina evropska zemlja, jedina zemlja na svetu koja gubi tako značajan deo svoje teritorije, ne samo u fizičkom smislu, nego u onom koji presudno definiše i utiče na naš identitet. To ne možemo da negiramo. Uvek nam je to Kosovo negde u stomaku, i kada se slažemo i kada se ne slažemo o toj kosovskoj politici. Vas pitam predsedniče Nikoliću kako ćete biti predsednik narednih pet godina koji jedno misli, a drugo radi? Ne mislim da zbog toga što ste bili radikal nekad, potpredsednik one ratne vlade, veliki protivnik Evrope danas nemate pravo da budete nešto drugo. Niko nije dovoljno crn, da nema pravo na dobar gest, niti je bilo ko od nas toliko dobar da mu možemo gledati kroz prste kada greši. Ali, vi ste taj, predsedniče, koji treba ovoj zemlji da kaže istinu. Drugog predsednika ta istina više neće čak ni obavezivati, jer će u međuvremenu i poslednjem čoveku u ovoj zemlji, poslednjem Srbinu na Kosovu biti jasno šta se sa Srbijom na Kosovu desilo. Problem ove rezolucije je u višku naknadne pameti i nedostatku bilo kakve vizije. Još uvek se sećam svog oficira koji nas je na platou kasarne u Divuljama postrojio 1991. godine u sred rata postrojio, pogledao u nas i rekao – vojnici, tenk nema rikverc. Potom je skinuo uniformu i otišao kući, a decu od 18 godina ostavio za sobom. Gospodine Dačiću, to što ne možemo nazad ničim vama ne daje pravo da bez odgovora na pitanje šta je to napred, Srbiju vodite napred. Recite nam šta je cilj našeg društva? Šta je cilj našeg društva na Kosovu? Ako govorimo o tom priznanju Kosova, onda morate reći zašto Srbije ne može da prizna Kosovo. Argumenti koje vi navodite su argumenti koje niko ne uvažava. Jedini argument koji je makar u našim razgovorima sa drugima naišao na razumevanje, ne na saglasnost, bila je zapravo konstatacija da niko ne može od nas da traži da priznamo ono što zapravo ne razumemo. Tu treba biti iskren. Gospodine Dačiću, to je vaša partija uradila 1995. godine. Priznala je Bosnu u Dejtonu, završila trogodišnji rat i agoniju, a danas, 20 godina posle toga, Bosna nije država, a odnosi u toj nesrećnoj Bosni su komplikovaniji nego što su bili pre nego što je taj rat počeo. Ne rešavajte tako Kosovo, gospodine premijeru. Pokušavate da nas uverite kako samo sprovodite politiku prethodne Vlade. U toj Vladi ste bili prvi potpredsednik, ono što je danas gospodin Vučić u vašoj. Zamislite kako tužno zvuče vaše rečenice kojima vi tu Vladu opisujete kao Vladu koja je najteža politička pitanja rešavala telefonskim sednicama. Zašto ste se javljali na taj telefon, gospodine Dačiću? Zašto se kao prvi potredsednik Vlade dozvolili da se usvajaju dokumenta koja danas daju za pravo svakome da vas pita da li ste normalni vi u Srbiji kada predlažete rezolucije kojima negirate ono na šta ste pristali? Zbog ljudi koji na Kosovu žive, oni koji su tamo preostali, mislim da ste morali, gospodine predsedniče Vlade, makar da pokušate da se izvinite, ne u svoje lično ime. Ne mislim da sam ja taj koji treba tako nešto da vam govori, ali vi ste predsednik Vlade. Mogli ste kažete – vi, Srbi rasejani i razbacani po periferijama opština ovde u Srbiji, kao dođoši, građani drugog i trećeg reda, red kuća iza onih koji su došli iz Bosne i iz Hrvatske, izvinite i vi roditelji što ste ostali bez dece u ratovima, koji su započeti iako ih nismo želeli, a nismo znali kako da ih izbegnemo, koji su završeni agonijom i porazom koji smo samo mi doživeli kao pobedu, izvinite i vi koji ste od nas pobegli, izvinite i vi Albanci, naši građani, zatrpavani ovde po periferiji Beograda, oprostite nam. To bi onda bila neka druga Srbija. Nama ne morate da se izvinjavate. Kada smo ovde govorili u 11 rasprava o Kosovu, svaki put smo govorili sa ambicijom da vam pomognemo i mi sada želimo da to uradimo. Ako nekome u Srbiji znači nešto naše mišljenje, onda javno želim da ponovim da nije Srbija izgubila Kosovo vas i vaše Vlade, nije ga izgubila ni zbog Borisa Tadića, nije ga izgubila ni zbog Koštunice, nije ga izgubila ni zbog Miloševića, naš kosovski poraz je mnogo širi od poraza i neuspeha političara i politika. Svi su otišli od nas, i Slovenci, i Hrvati, i Bosanci, i Makedonci, i Crnogorci, i Albanci i 70% mladih svoju budućnost ne vezuje za Srbiju. Postali smo zemlja u kojoj je glavna vest da je šeik otišao sa kantom paprike i pavlake. Kada to znamo, gospodine Dačiću, onda smo dužni da uradimo mnogo više. Prvo moramo da kažemo da je uzrok kosovskog problema ovde u Srbiji. Kada god nismo bili sposobni da razumemo vreme i formulišemo politiku koja bi davala odgovor na ono što je pred nama, mi smo se zatvarali. Nismo shvatili sve ono što je obeležilo raspad Jugoslavije. Nismo shvatili ni koliko je zapravo bila ona velika šansa koju smo dobili 2000. godine, jedan čist prostor za ozbiljne i duboke promene bez velikih unutrašnjih sukoba. To je bila vaša obaveza. To je bila obaveza DOS koji se raspao na isti način na koji je i sastavljen, u jednom danu, zbog onoga zbog čega je i napravljen, zbog vlasti. Danas, kada sve to znamo, šta vas sprečava kao predsednika Vlade i vas kao predsednika Republike, gospodine Nikoliću, da izađemo i da kažemo tih nekoliko jasnih putokaza, šta je to što nudimo Srbiji pred njom, šta je to napred o kojem govori vaša politika, pošto znamo šta je ono nazad, to smo preživeli? Ako je to uređena zemlja, na kojim osnovama? Mi smo pokrali sami sebe na glasanju za Ustav, a sada varamo i one koje smo pokrali skrivajući taj Ustav od njih. Ne znam šta je prepreka za formulisanje jasne politike. Ako je obrazloženje ideja života u Evropi, to je previše jeftino, gospodine Dačiću. Takav narod, kakav smo mi danas, on Evropi niti treba, niti do Evrope može. Onaj ko sam sebe nije u stanju da poštuje, onaj ko nije iskren i nije spreman na preispitivanje ne može preći tako veliki put koji generacije pre nas nisu uspele da ostvare. Vaša ideja da se može razgovarati o kosovskoj rezolucije, a neiskoračiti iz kontinuiteta pogrešne politike koji ste sami dokazali citatom jedne ili dve rečenice u vašem govoru Rezolucije iz 1999. godine, ona je pogrešna. To vam ne kažem zbog toga što želim reda radi da vas kritikujem, ona neće otvoriti perspektive koje su nam potrebne. Slažem se sa vašim prvim potpredsednikom, kada opisuje značaj Evrope. Kada svako ko danas vodi ovu zemlju, kaže da mi bez te Evrope ne možemo. Mi bez te Evrope nismo ostali zato što smo to hteli, nego zato što nismo bili sposobni za takav život. Ne znam da li ste svesni, ali kroz šest meseci, koliko vodite ovu zemlju, laž je dobila legitimitet, ne istina. Dosta sa tim. Vi, ja, i vi predsedniče, vrlo dobro smo znali šta će biti 11. januara na administrativnoj liniji, na Brnjaku i na Jarinju. Ti Srbi koji žive na Kosovu, velika većina njih je davno shvatila ovo o čemu mi danas, navodno, raspravljamo. Ali, ovi na severu Kosova, oni su preživeli mnogo teže istine od one koju mi danas odbijamo da im saopštimo, kada govorimo o njihovom položaju na severu Kosova. Srbija treba da se stara o njima, ali ona nije sposobna sama o sebi da se stara, a kamoli o bilo kome drugom. Srbija mora naći partnere u svetu, ali mi jedni sa drugima ne možemo da se dogovorimo. Vi ste, predsedniče Skupštine, sami rekli da ne znate šta je ovo što smo preživeli u prethodnih pet sati. To je poniženje. To je poniženje, ali ste to poniženje vi dozvolili, vi i vladajuća koalicija. Nikada se nije prekidala sednica zbog jednog amandmana. Zbog rasprave u inicijativi stranke, koja kaže da se prekinu pregovori, iako Vlada predlaže rezoluciju koja je potpuno tome suprotna, pa šta vas to obavezuje na nešto tako? Ideja je vaša, gospodine Dačiću, kako ste rekli, da malo podbodete Đilasa. Nemojte da ga podbadate danas. Nađite se negde privatno, pa rešavajte svoje odnose. Ovo je uvredljivo za sve nas. Ako postoje dve politike, gospodine Nikoliću, mi vašu politiku ne možemo da podržimo, pošto ne znamo šta je ono što treba da uradimo da bi se ona ostvarila. Ne da ne želimo, da, mi želimo Albance u Srbiji, zbog toga smo išli na jug Srbije u kampanji, tražili njihove glasove, pokušavali da se dogovorimo. Želeli smo i Rugovu u Srbiji. Da smo se sa njim rukovali kao sa Tačijem, verujte mi da bi mnogo šta bilo drugačije. Tu više ništa ne možemo da uradimo. Vi možete ovoj našoj policiji da date onu snagu, koja je neophodna, da bi se izgradili normalni odnosi, prvo u Srbiji, potom sa Srbima koji žive na severu Kosova, kojima ne smemo da kažemo, kako vi to kažete, predsedniče Vlade. Bilo bi bolje da ste malo više samostalni. Šta to znači? To u prevodu znači – starajte se sami o sebi. Nisu oni sami sebe doveli u to, možda bi bilo bolje da smo malo više vodili računa o njima. Dole su na vlasti vaše stranke. Vaši poslanici sa Kosova sede ovde. To mora da se zaboravi, tu reč morate da povučete.
Vreme.
Završiću za 30 sekundi. Nema podrške Rezoluciji koja ne formuliše šta je ono što je napred, nema podrške političarima koji misle da je lakše držati društvo u prošlosti, nego ga suočiti sa izazovima istine i tog neizvesnog vremena koje je pred njim.
Moram da vam odgovorim samo na ovaj deo, kao predsednik Narodne skupštine. Prekinuli smo sednicu, naravno, ne samo da bi raspravljali o jednom, već o 15 amandmana. Jedan i jeste bio suštinska promena Rezolucije koja je pred nama, odnosno deklaracije, i zbog toga sam smatrao da je potrebno da se na kolegijumu sastanemo, te smo se zadržali, razgovarali o svim amandmanima, koji su bili na dnevnom redu. Jedan amandman, koji je predložila DS, bio je suštinski sporan, bio je amandman oko koga smo se, da kažem, najviše raspravljali, odnosno, oko koga smo najviše razgovarali na tom kolegijumu i pokušali da donesemo odluku u želji da postignemo što veći broj poslanika koji će podržati ovu rezoluciju. To je bila suština kolegijuma. Meni samo nije jasno, zbog čega smo raspravljali o nečemu što je povučeno? To je smisao onoga što sam ja izrekao i to je stvar sa kojom se, da kažem, u političkom smislu ne slažem. Reč ima gospodin Dačić, kao predsednik Vlade. Izvolite.
Malo pre sam hteo da se javim, ali nisam pritisnuo mikrofon, pošto u moje vreme, kada sam ja bio poslanik, nije bilo na ovakav način regulisano, tako da se izvinjavam. Hteo sam da vas informišem o tome o čemu smo razgovarali, mada, gospodin Jovanović je bio učesnik tog sastanka. Mi smo imali sastanak šefova poslaničkih klubova, na kojem je bio i predsednik Skupštine i predsednik Republike. Razgovarali smo o 15 amandmana. Imajući u vidu i promene Poslovnika i sve ostalo, na kraju je rešenje da odgovarajući odbor predloži neka rešenja na osnovu amandmana za koje mislimo da mogu da budu prihvaćeni. U suštini, ni jedan od amandmana neće biti prihvaćen onako kako su predloženi, već na osnovu dogovora koji smo međusobno postigli. Šefovi poslaničkih klubova znaju šta smo se dogovorili. Ne osećam za potrebno da svakog poslanika trenutno informišem o tome, pretpostavljajući da će šefovi klubova to učiniti. Ovde je reč o nečem drugom. Mi smo se danas suočili sa jednim amandmanom kojim direktno izlazi iz politike stranke koja je predložila taj amandman. Suočili smo se sa amandmanom, koji nije podnet da bi unapredio tekst ili poboljšao tekst Rezolucije. On je navodno podnet u ime Srba na Kosovu i Metohiji, Srpske pravoslavne crkve i Srpske akademije nauka i umetnosti. Zaista bi zamolio predlagača tog amandmana, gospodina Bogdanovića, da objasni kada se to on osvrtao na stavove Srba sa Kosova i Metohije? Kada su potpisivani tehnički protokoli, da li je vaš načelnik okruga na Kosovu bio protiv svega što ste potpisali? Vi sada predlažete amandman u ime, navodno, brinući se za Srbe na Kosovu i Metohiji, brinući se za stavove Srpske pravoslavne crkve, Srpske akademije nauka i umetnosti. Vaš predsednik stranke, gospodin Đilas, želeo bih da ispravim gospodina Jovanovića, da li vi hoćete da kažete da sam ja kriv za ono što se danas desilo? Krivi su oni koji su podneli ovaj amandman. Podneli su taj amandmana zato da bi, navodno, isterali na čistinu ostale poslanike. Na koju čistinu? Na koju čistinu da se pokaže da Vlada Srbije je u dogovoru sa predsednikom Republike izmenila taj stav iz platforme? To je tačno. Jedva smo ubedili predsednika Republike da to prihvati. Ali, vi ste to tražili da se izmeni. Vaš predsednik stranke je rekao da se sa tim ne slaže, da će to usporiti evropske integracije, a sad tražite da mi vratimo tekst rezolucije i platforme na ono protiv čega ste bili, govoreći čak, da kad prihvatimo vaš amandman, vama ne pada na pamet da glasate za to, jer je to loše. Vi izigravate ruglo ove Skupštine, naroda Srbije i naroda na Kosovu i Metohije, molim vas. Ovo nisu političke igre. Znate li da sam ja ceo dan ovde u raspravi sa članovima Vlade koji smatraju da ako vi hoćete da prekidate pregovore, nećete da odustanete od amandmana, da ćemo mi glasati za taj vaš amandman, a vi onda povlačite amandman, govoreći o tome da smo govorili da ćemo skinuti oznaku – poverljivo. To je tačno, ali to smo govorili kada smo razgovarali o celoj platformi, da ne bi ispalo da je neka tajna.Sam predsednik Republike je rekao da ćemo povući oznaku poverljivosti, da vidite da nema razlike između onoga što je usvojeno i onoga što je u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Slušajte vi što se tiče vaših platformi, da li je iko od vas ikada video četiri tačke Borisa Tadića? Da li je ikada video? Kažite mu da povuče oznaku poverljivosti, više nije predsednik. Jeste li obavestili ministra spoljnih poslova Vuka Jeremića da ste promenili rezoluciju? On je otišao u Njujork, nije stigao ni da se probudi već mu je bila promenjena rezolucija koju smo podneliGeneralnoj skupštini UN. O čemu vi pričate? Ja sam bio sa vama u koaliciji, nisam znao za tekst ni prve ni druge rezolucije tekst Generalnoj skupštini koji smo predložili. Apsolutno je tačno. Gospodine Krkobabiću da li je tačno? Gospodine Markoviću da li je tačno? Gde je gospodin Dinkić? Da li je to tačno? Prema tome, ja uvažavam kad DSS kaže da neće u EU. Uvažavam kad DSS kaže treba prekinuti pregovore, jer oni stvarno to i misle. Vi to ne mislite. Vi ste to predložili da bi izigravali ruglu ovu današnju skupštinu RS i ceo naš narod u celini. Ja pozdravljam što ste povukli ovaj amandman i žao mi je što ste ga uopšte podneli. Samo ne znam kako ćete se bilo gde više predstaviti u Evropi kao stranka koja se zalaže za dijalog i za razgovor. Ne, vi više nećete u Evropu, pa dobro. Gospodin Stefanović, sa kojim sam zajedno radio je vodio tehničke razgovore i pregovore. Gospodin Bogdanović je bio ministar za KiM. Da li ste postupili u skladu sa stavovima Srba sa KiM, kada je potpisan Protokol o slobodi kretanja, da li su oni bili saglasni sa tim, da li su bili saglasni sa sporazumima o administrativnim prelazima, da li su bili saglasni? Srbi sa KiM, da su bili saglasni sa vama, glasali bi za vas na izborima. Socijalistička partija Srbije je dobila najveći broj glasova na KiM, PUPS i JS. Što se tiče vas, zaista ne znam koji predlog danas imate. U jednom amandmanu govorite – hoćete platformu, ali nećete ovu nego hoćete platformu predsednika Nikolića, u drugom amandmanu govorite da nećete platformu, gde treba izbaciti iz prve tačke pitanje platforme. Sada ispada da ste povukli amandman, zato što smo se dogovorili da se povuče oznaka poverljivosti. To smo se dogovorili pre nego što ste uopšte razgovarali o tome da li ćete povući amandman ili ne, zato što je gospodin Samardžić postavio pitanje da li je ova verzija platforme ista kao ona koju je predlagao predsednik ili ne. Sam predsednik je bio tu i rekao je da nikakav problem nije da poslanici, ako treba dobiju i platformu pod oznakom poverljivosti, jer vi ste najviši predstavnici državne vlasti u Srbiji. Zato, molim vas da ovakve stvari probamo da izbegavamo u budućnosti, jer šta bi bilo da niste povukli amandman, šta bi bilo da je Vlada Srbije podržala vaš amandman, šta bi bilo da je DSS glasala za taj amandman, prekinuli bi pregovore? Čekajte dame i gospodo demokrate,kada ćete da naučite da ćutite dok neko govori? Da li sam ja vama nešto dobacivao?
Molim sve narodne poslanike da omoguće premijeru da završi, a i vas gospodine Dačiću, molim da se ne obraćate direktno narodnim poslanicima.
Nisam u živom prenosu sa vama ovde. Vi ste mi simpatični, ali ja vas ne poznajem, uostalom mi smo radili zajedno u prethodnom mandatu. Zahvaljujući mojoj odluci ste četiri godine bili na vlasti, poštujte to. Barem me pustite… Ne, obrnuto, jer ja sam mogao i tada da budem sa Nikolićem i Koštunicom a vi niste. Prema tome, želim vam sve najbolje. Shvatili ste da ste pogrešili što ste podneli amandman, zato što je to igranje sa sudbinom celog naroda i cele države. Ako kažete da nastavljamo politiku prethodne vlade ili prethodnih vlada, itd, nastaviću sve što je dobro. Isto tako, naravno da ćemo nastaviti razgovore i želju za sticanje članstva u EU. Sa druge strane, ne libim se od toga da kažem da smo pogrešili i ne libim se od toga da kažem da ne možemo dalje ovako, jer ovakva politika oko Kosova je sterilna i neefikasna i ne dovodi do rešenja. Zato moramo da tražimo rešenje i zato smo predložili sve ovo, da bismo došli do nekog rešenja. Izvinite što je bila ova pauza. Na sednici odbora u 18 časova će biti usaglašeno ono što smo se dogovorili. Prihvatili sve ono što je bilo moguće prihvatiti, a da se ne promeni suština rezolucije i platforme koju je predložio predsednik Republike. Žao mi je, iako niko nije imao tu nameru, sada moramo da se bavimo i ovim pitanjima koja nisu principijelne prirode nego su stvar političke taktike. Mislim da na temi Kosova niko ne može da dobije, samo možemo svi zajedno da izgubimo. Zahvaljujem se.
Reč ima narodni poslanik Predrag Marković, povreda Poslovnika. Izvolite.
Ne želim da utičem na politički deo diskusije, ali pitanje je glasilo, potvrdite gospodine Markoviću, za one koji su pomislili da se odnosi na mene kao člana Vlade, u to vreme nisam bio član Vlade. Pretpostavljam da je pitanje bilo upućeno gospodinu Palmi, gospodinu Draganu Markoviću. Poznato je da nikad ne glasam za rezolucije sa kojima se ne slažem.
Reč ima narodni poslanik Bojan Đurić, povreda Poslovnika. Izvolite.
Ovo stvarno polako postaje cirkus, gospodine Stefanoviću.
Molim vas samo da Skupštinu ne nazivate cirkusom.
Kažem da ponašanje i tok sednice počinje da liči na cirkus. Mislim da je u tom pravcu išla i vaša intervencija kada ste pitali šta smo radili prethodnih nekoliko sati, članovi 27. i 106. Onda ste dopustili gospodinu Dačiću da govori, ne ulazeći u to da li se slažem nekim političkim stavovima koje je izneo, potpuno mimo procedure koju propisuje Poslovnik i duha Poslovnika, kako hoćete. Itencija Poslovnika je da omogući članu Vlade da govori u svakom trenutku. Podrazumeva se da je to neka vrsta reakcije na ono što je pre toga izgovoreno u diskusiji. Gospodin Dačić je nastavio da vodi svoj rat sa DS, sa nekim od argumenata koje je izneo, slažem se, ali shvatio sam da smo ovde pet sati dreždali i brukali se, da biste taj svoj rat mogli da rešite u drugim salama ove skupštine, i da kada se vratimo u veliki salu da ćemo moći normalno da razgovaramo. Mislim da više nema osnova, da nema uslova da se danas vodi normalna rasprava o Kosovu, pogotovo nakon ovoga o čemu je govorio gospodin Dačić. Da li je toliko slaba politika Vlade da jedan amandman neke opozicione stranke može da navede Vladu da se većinski opredeli ili da razmišlja o tome da prihvati amandman? Viče DS - bravo! Mislim da nema razloga da viče bravo. Sve ovo što se dešava, dokazuje koliko je ovo čemu danas prisustvujemo, foliranje i da nema garancija da neka nova vladajuća većina, za šest ili 12 meseci neće ovde govoriti kao što govori gospodin Dačić, da nije znao šta piše u prvoj rezoluciji koja je podnešena UN i da onda nije znao šta se nalazi u drugoj. Nijedno slovo gospodine Dačiću, nije isto i vi ste glasali i za jednu i za drugu rezoluciju. Šta nam je garancija da će ostati makar jedno slovo od ove rezolucije o kojoj danas raspravljamo, za šest ili 12 meseci, sa istom ili nekom novom vladajućom koalicijom koju ćete napraviti?
Reč ima narodni poslanik Borislav Stefanović.
Jako puno žučnih emocija, teških reči, vike, a ne vidim oko čega, oko amandmana jedne, kako kažete, male, konfuzne, opozicione stranke. Mi smo stvarno mnogo jaki kad vas ovako potresemo zbog nečeg što je samo zaista isterivanje na čistac ove Vlade. U čemu je problem? Sve ste nam rekli i održali predavanje, a samo nam ne rekoste da li skidate tu oznaku poverljivosti ili ne. To nam niste rekli, a rekli ste da nije problem. Nije problem, skinite oznaku. Evo, ja vas molim javno. To ste rekli i na sastanku šefova poslaničkih grupa. Mi smo zato, gospodine Dačiću, povukli amandman, zato što imamo uveravanje da će i građani Srbije i poslanici, koji treba za nešto da glasaju, složićete se da je to normalno, znaju za koju platformu glasaju. Mi vam, recimo, možda verujemo na reč, ali građani ne mogu da vam veruju na reč. Moramo da vidimo koji je to tekst. Vi sada nama otkrivate koji je tekst time što kažete – vi ste protiv prekida dijaloga. Vi to kažete da je predsednička platforma u stvari platforma na koju se vi pozivate, ili nije? Rekli ste – postoji jedna platforma. Da li ste rekli da postoji jedna platforma? Verujem vam. Skinite oznaku tajnosti, podelite sporazum svim poslanicima na uvid i svi će glasati za ovu rezoluciju. Ako nećete da skinete oznaku tajnosti i smeta vam naš parlamentarni manevar koji smo ovde izveli, uzbuđujete se oko toga, donosite zaključke o DS, našim motivima i politici, bez osnova. Nemojte vi da brinete za nas. Zar mislite da će iko u Srbiji da poveruje Ivici Dačiću da smo mi protiv EU i dijaloga sa Prištinom? Neće vama to verovati ljudi koji vole DS. Znači, nećete da skinete oznaku tajnosti. U tom slučaju, mi nismo u stanju da podržimo tekst ove rezolucije. (Predsednik: Vreme.) Zato, poštovane kolege poslanici, jer mi ne znamo na koju se platformu pozivamo, šta ako u platformi piše – prekid evropskih integracija i prekid dijaloga, kako da znamo da to ne piše? Šta ako je to ona izvorna platforma predsednika Nikolića, koju ovim pokušavate da zaštitite? (Predsednik: Vreme.) Otkrijte nam tu tajnu, da znamo za šta glasamo, ali ne na reč, nego kroz odluku Vlade. Hvala.
Reč ima gospodin Vučić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani gospodine predsedniče, želeo bih pre svega građanima Srbije, koji ne mogu da razumeju šta se ovde događalo, da kažem šta se zaista zbivalo i da neke nedoumice razjasnimo. Neki su se ovde pravili naivni, nevešti. Nemam običaj da štitim predsednika Vlade, ali on nijednog sekunda nije izgovorio ni mala, ni opoziciona, ni konfuzna stranka, iako bih ja to možda danas rekao, ali on nije. Izgleda ste to želeli javnosti da predstavite, pa ste izmislili iz čista mira, ne znam iz kog razloga. Dakle, želeo bih građanima Srbije da ukažem na nekoliko činjenica. Naime, poštovani građani Srbije i poštovani narodni poslanici koji to niste pročitali, DS je predložila danas ne da ne zna koja je platforma u pitanju. Iz teksta koji ću vam pročitati biće vam potpuno jasno da oni i te kako dobro znaju o čemu se radi. Pozivaju se čak i na podršku koju je tom tekstu platforme, prvobitnom nacrtu teksta platforme, koju su videli kod predsednika Republike, koji je dobio podršku i SANU i Srpske pravoslavne crkve i Srba sa Kosova i Metohije, DS je tražila da ta platforma ponovo dobije pravnu snagu u potpuno istom tekstu, nimalo izmenjenom. To je bila nakana DS. Mi smo, zbog građana Srbije, da to bude jasno, a na inicijativu predsednika Republike, pokušali svih prethodnih dana da dobijemo što je moguće širu podršku u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Lično sam bio protiv toga. Lično sam bio za to da ne molimo nikoga. Danas želim da vam kažem da nisam razumeo zašto smo izgubili pet sati. Bilo je dovoljno pitati ljude iz DS hoće li ili neće da ostanu pri svom sumanutom amandmanu, pošto su im svi amandmani apsolutno protivrečni. Ako ostaju, nema problema, izjasnićemo se. Ako ne ostaju, nema problema, izjasnićemo se. Ako ne ostaju, takođe je dobro i da to saopštimo. Niti je trebalo sa njima pregovarati na poseban način, niti da gubimo vreme građana, a to da nas ucenjuju da li će da glasaju ili neće da glasaju za platformu, sasvim lično da kažem, baš me briga da li će da glasaju ili ne, pogotovo posle ovog stava koji su pokazali, a koji je apsolutno neodgovoran, neozbiljan, nekonzistentan i stav koji je uperen direktno protiv građana Srbije. Dakle, poštovani građani Srbije, DS nam je saopštila sledeće. Oni su tražili – u Predlogu rezolucije, citiram, Narodne skupštine Republike Srbije o osnovnim principima za političke razgovore sa privremenim institucijama samouprave na Kosovu i Metohiji, posle tačke 5. dodaje se tačka 5a koja glasi: "Politička platforma predsednika Republike Srbije za razgovore sa predstavnicima privremenih institucija samouprave u Prištini u izvornom obliku", dakle ona koju ste vi videli, "je sastavni deo obrazloženja ove rezolucije". Dakle, to je bio plan i amandman DS. Mi smo razmišljali da li da podržimo ili ne. To je već naša stvar. Zato smo želeli da napravimo pauzu da se dogovorimo, da vidimo, jer ako je to bio cilj, ne moja ideja, prihvatio sam zato što je predsednik Republike tražio što širi konsenzus, prihvatili smo da razgovaramo sa svima, da vidimo ako je to zaista ideja, da li možemo na tim osnovama da postignemo taj konsenzus. U njihovom obrazloženju, da ne bude zabune, kaže se sledeće – navedena politička platforma predsednika Republike Srbije je usvojena u izvornom obliku od strane predstavnika Srba sa Kosova, SANU i Srpske pravoslavne crkve, te je neophodno da bude sastavni deo obrazloženja ove rezolucije, bez obzira što taj tekst predsednika Republike nije predstavljen Narodnoj skupštini. Dakle, neophodno je da taj tekst bude sastavni deo rezolucije. Ako je neophodno, pa niste valjda povukli to što je neophodno, ili ste se igrali sa našim narodom ili ste se igrali sa Kosovom i Metohijom ili ste se igrali sa svima nama ovde ili smo pet sati gubili da biste vi dali četiri izjave ovde pred novinarima, gospodine Stefanoviću? Vaše četiri izjave su koštale ovaj narod pet sati u Narodnoj skupštini i građane Srbije na Kosovu i Metohiji pažnje i svega drugog što je trebalo da posvete današnjoj sednici Narodne skupštine. Onda smo čuli kako nas nije sramota, kako nas nije stid. Za šta da nas bude stid? Za to što smo pokušali da postignemo neku vrstu konsenzusa? Opet kažem, nisam se isticao u toj želji. Nijednog sekunda mi nije bilo naročito stalo kako ćete da glasate, pošto znam koliko ste neodgovorni, znam da vas baš briga za državu, znam da ste sve vreme samo čekali da kažete nešto protiv Vlade, makar i nemali nikakvu suštinsku primedbu, zato što će vaše primedbe da budu – šeik je odneo pavlaku i jogurt, ili ćete da kažete da šeik nema zub ili neko drugi u opoziciji ili ne znam ni ja šta sve. Za vaše vreme takve ljude niste hteli da primate na razgovore, a ti ljudi danas obezbeđuju najveće investicije u Srbiju, kakve u vaše vreme niste doneli građanima Srbije. U tome se razlikujemo. Ali, vi možete da se sprdate sa kim god hoćete, možete da se ponašate neodgovorno, možete da se ponašate neozbiljno, a nama ćete ovde da držite tirade i predavanja o tome kako nas nije sramota ili kako se mi to tobože neodgovorno ponašamo. Izvinite, ponašamo se veoma odgovorno, veoma ozbiljno. Po zahtevu predsednika Republike ceo dan čekamo da vidimo možemo li da dogovorimo veći konsenzus ili ne možemo. Onda shvatimo da ste se vi sa nama zavitlavali sve vreme, jer negde u 15,30 časova vi kažete – povlačimo taj amandman. Onda izmislite da je to zbog poverljivosti. Ako vam je to razlog, pa ste zbog toga povukli, vratite amandman. Ja vam kažem – neće vam biti te poverljivosti, a biće za one koji hoće da dobiju. Za vas neće da bude. Vratite amandman, pa da pokažete narodu da lažete, da pokažemo narodu, na čistac da vas isteramo, da se pokaže kako i na koji način obmanjujete javnost i građane Srbije.
Gospodine Vučiću, molim vas da se narodnim poslanicima ne obraćate tim rečima.
Obraćam se narodnim poslanicima doslovce onako kako su zaslužili i kako se ponašaju. Ne izmišljam tuđi jezik. Dakle, ako mislite da ucenjujete Vladu Srbije, ako mislite da ucenjujete bilo koga ovde – mi smo to uradili zbog toga i toga, nemojte, kad vas molim, nemojte to zbog poverljivosti da radite, evo, nemate je. Vratite taj amandman gospodina Bogdanovića, pa da vidimo kako će to da prođe na glasanju, ali da znamo, da vidimo kako smo mi to izglasali i ko je odgovoran za to što smo izglasali, pa da to bude najpošteniji mogući odnos. Mislim da je to nešto što bi bilo fer i da znamo šta je to i kakvu politiku zastupala DS, a ne ovde da nam držite tirade i predavanje i da ceo dan moramo da slušamo kako smo mi neozbiljni, kako smo neradnici. Svaki dan radimo za razliku od vas koji tražite, za razliku od vas, odkojih neki traže da ne idemo u EU jedan dan, drugi dan da idemo po svaku cenu, a zato znate lepo da se kupate i odmarate u EU i da nam odatle šaljete takve poruke. Izvinite, molim vas, ova vlada ima pametnija posla. Ova vlada hoće da gleda u budućnost. Ova vlada hoće da zaštiti naš narod i na Kosovu i Metohiji. Ovoj vladi nije laž legitimitet za šest meseci, već istina, borba i rad. Ako neko misli da je laž to što pokazujemo kako i na koji način možete da se borite za interes Srbije, mislim da neki ljudi onda ovde imaju ozbiljan problem. Što se tiče poštovanja, poštujemo sve političke partije, ali ovde smo, kada koristite te izraze, dreždali i čekali da vidimo da se izjasnite, jer smo želeli da postignemo što je moguće širi konsenzus. Izvinite što smo krivi, želeći da postignemo što širi konsenzus. Izvinjavam se građanima Srbije zbog toga. Nećemo više želeti najširi mogući konsenzus, nego ćemo obaviti ono što je naš posao. Na žalost, shvatili smo da nema dovoljno odgovornih u Narodnoj skupštini Republike Srbije koji bi se tog posla prihvatili zajedno sa nama. Poštovaćemo sve druge, razgovarati sa njima i završiti najbolji posao u interesu našeg naroda. Budućnost našeg naroda je najveći interes Srbije i najveći interes Vlade Republike Srbije. Zatote tirade, i o sramoti, i o stidu, i o manevrima, i o ne znam kome i o ne znam čemu, ostavite za nekog drugog, a za ovu vladu i za ovu skupštinu zaboravite. Hvala vam najlepše.
Gospodin Dragan Marković, replika. Izvolite.
Nisam mislio da repliciram, ali pošto se gospodin Marković uplašio da nije njega pozvao Čedomir Jovanović, čuvena rečenica – patriotizam se ne sipa u traktor, izgovorio sam ja u ime Jedinstvene Srbije. Jedinstvena Srbija nikada neće odustati od realizacije te rečenice. Ne želim da komentarišem ono što je govorio gospodin Čedomir Jovanović, ali mnogo više se on obećao međunarodnoj zajednici nego ja. On je dosta toga odradio za međunarodnu zajednicu. Za vreme dok je bio visoki funkcioner ove države, poslao je Srbe u Hag – od portira, kuvara, koji je bio na nekoj slici, a na prvoj borbenoj liniji, otišao je u Hag. Za razliku od gospodina Jovanovića, koji je u svom govoru rekao kako se sekirao i sekira za albanske grobnice u Beogradu, JS se sekira i za srpske grobnice. Ubijeno je i nestalo 3.500 Srba sa Kosova i Metohije. Tako da, gospodin Jovanović ima veliku obavezu da kritikuje međunarodnu zajednicu, a posebno kada su u pitanju oslobađajuće i sramne presude Haškog tribunala, za dva hrvatska generala, za Nasera Orića, za Haradinaja, a ne da napada nešto što JS u ovom trenutku nije u poziciji da realizuje. Šta je poenta te rečenice? Da Srbija uđe u EU, da postane član te velike porodice, ali isto tako, međunarodnoj zajednici moramo da kažemo, jer je međunarodna zajednica od 2000. godine sve vreme gledala kako Albanci, Šiptari, ubijaju Srbe na KiM i niko za to nije odgovarao, niti je kažnjen. Poštujem politiku LDP, ali isto tako, ta politika ne doprinosi građanima Srbije bolje sutra. Molim vas, gospodine Jovanoviću, da pozovete one koje ste zadužili i da im kažete da više ne izmišljaju, da ne traže više od Srbije nešto što je nemoguće, nego juna ili jula meseca da Srbija dobije datum za pregovore.
Vreme. Gospodin Čedomir Jovanović, replika. Izvolite.
Gospodine Stefanoviću, javio sam se zbog replike premijeru Dačiću, a u međuvremenu se javio i gospodin Marković, pa ću pokušati, zbog ozbiljnosti u Skupštini, da odgovorim i jednom i drugom. Mislim da je problem, gospodine Dačiću, u tome što vi iako se formalno zalažete za onu vrstu ozbiljnosti današnjem radu, koja bi prevazišla partijski interes, ne možete da pobegnete od rečenice koju ste nedavno izgovorili. Naime, smatrate da je kazna za sve nas to što nas vi vodite ka Evropi, a ja smatram to jednim od retkih uspeha, jer uspeli smo toliko da vas promenimo. Zaboravite i DS, SPS, LDP, vi vodite Vladu. Smatram da je to ozbiljna institucija. Od vas nisam tražio da skidate oznaku poverljivosti, zbog toga što verujem da ste imali neki ozbiljan razlog kada ste se pozvali na zakone ove zemlje. Ako ste procenili da nešto treba da bude poverljivo, neka to bude. Nemojte da to zavisi od vaše dobre volje. Ovde svakoga dana u Skupštini organizujemo sednice odbora na kojima razgovaramo, između ostalog, pozivajući se i na obavezu koja proizilazi iz zakona, a koja nam ne daje za pravo da kažemo u javnosti ono što čujemo, da bi na osnovu toga mogli da odlučujemo. Što se tiče vas, gospodine Markoviću, niste vi knjigovođa leševa i smrti. Vi niste to. Govorio sam i o proteranim Srbima sa Kosova, i o ubijenim Srbima sa Kosova, i molio za oprost one Albance, koji su danas živi, zbog onih koje smo mi pobili. Sve to saldo jedne politike koja se razvijala pod šinjelom pod kojim ste i vi bili. Nemojte vi mene da podsećate na ono što sam uradio, jer to vrlo dobro znam. Nikada od toga nisam bežao. Ima onih koji su bili svedoci načina na koji sam radio svoj posao. Poštovao sam čak i Miloševića i on meni nikada nije ni pomislio da izgovori to što ste vi izgovorili. (Predsednik: Vreme.) Tačno je da sam učestvovao i u pregovorima koji su doveli do njegovog hapšenja i o ekstradiciji Miloševića Hagu, ali nisam Mladića i Karadžića gurao u traktor, da bi na takav način bio na vlasti, što ste vi učinili.
Reč ima gospodin Goran Bogdanović. Izvolite.
Hvala, gospodine predsedniče. Gospodine predsedniče Srbije, poštovani članovi Vlade, poštovani narodni poslanici, pošto sam predlagač ovog amandmana, pre svega želim da odgovorim premijeru, jer sam prozvan sa njegove strane, i da kažem da niti DS niti bilo ko želi da pravi cirkus u ovoj skupštini. Smisao amandmana koji sam podneo je da u njemu javno kažete da li stojite iza platforme, koju je predsednik Nikolić ponudio Srbima na KiM i koju su Srbi sa KiM prihvatili. To je cilj ove platforme. Drugi cilj je – da li uopšte postoji platforma? Danas treba da se izjašnjavamo o nečemu što ne znamo da li uopšte postoji. U prvoj rečenici ove rezolucije se pozivamo na tu političku platformu, koju je usvojila Vlada i Kabinet predsednika. Ne vidim čemu nervoza, ne vidim ni potrebu za patetikom, ni za frustracije, ni bilo čim. Ovo je moja obaveza kao čoveka koji dolazi sa prostora KiM, da na čistinu isteramo neke stvari ovde - da li su Srbi ponovo dole, da li im je ponovo podmetnuta jedna lažna platforma za koju su se izjašnjavali. Znate svi da DS nije verovala u to i da su odbornici i predsednici DS sa KiM bili uzdržani, upravo znajući da ćemo doći u ovakvu situaciju, da niti vlada, a da će kasnije i predsednik Republike, nažalost, odustati od ove platforme. Hvala.
Reč ima predsednik Vlade. Izvolite.
Ako neko drugi treba da dobije reč, svejedno mi je. Pošto sam predsednik Vlade koja je predlagač ovog teksta imam pravo da govorim jer ne izlazim iz teme koja je na dnevnom redu. Ono o čemu je govorio gospodin Jovanović, prošlog puta sam rekao da ne mislim da je to loše za nas nego je za vas koji ste izveli 5. oktobar. Najveća kazna je što vas u EU vodimo mi. Ako smo se promenili, promenili smo se na bolje, a gde su ovi koji su bili sa vama? I oni su se promenili. Samo, da li su se na bolje promenili? Sa druge strane, kada je reč o gospodinu Bogdanoviću, nemam ništa protiv ali nisam znao da DSS i DS tako dobro sarađuju, pošto ga je Marko Jakšić malopre posavetovao otprilike šta da govori. Primetio sam da mu je prišao. Dok je Bogdanović bio na vlasti Marko je za njega vikao sve najgore. Što se toga tiče ne znam da li je to politički manevar ili nije. Govorim o tome da Srbija treba da vodi tehničke razgovore i političke pregovore. Nije izmislila ova Vlada Srbije to. To ste započeli između ostalog i vi, Rezolucijom Generalne skupštine UN. Da li su Srbi tada bili za to? Da li su pitani uopšte za to? Kako možete da podnosite takav amandman? Može bilo ko drugi, ali vi koji ste u tome učestvovali ne možete pojedinačno, zato što to nije korektno, zato što svi znate šta Srbi misle o dogovorima koji su postignuti. Uostalom, oni su napisali u pismu koje su poslali da treba prekinuti razgovore jer su rezultati tih razgovora bili direktno suprotni nacionalnim i državnim interesima Srba na KiM. Sada hoćete da ispitate da li postoji platforma, da li stojimo iza platforme predsednika Nikolića itd. Da li je to nekakva tajna? Da li smo javno rekli da se ne slažemo sa tim da se razgovori prekinu i ne slažemo se sa tim zato što je nemoguće u ovom trenutku voditi politiku pregovora - da ništa nije dogovoreno dok sve nije dogovoreno, zato što ne počinjemo pregovore ispočetka. Vi to ne znate? Hoćete da ispitate da li postoji jedinstvo ili ne? Mislim da je ovaj politički manevar bio veoma neuspešan, ali to je vaša politička stvar i vaša odluka. Ne dižem uopšte političku buku oko toga. To je vaša stvar. Samo se izjasnite koju politiku želite da vodite. Gospodin Stefanović malopre kaže – hoće da veruje meni da sada oni vode antievropsku politiku. Ne treba da veruju meni. Neka veruju sopstvenim očima. To je kao kada žena uhvati muža u švaleraciji, i muž odgovara – verujete li više sebi ili sopstvenim očima. Govorili ste i podneli amandman koji o tome govori. Vi ste podneli amandman koji govori o tome da treba da se vratimo na navodnu staru platformu. Podneli ste amandman… Da li meni nešto govorite? Meni ste nešto rekli? (Narodni poslanik Borislav Stefanović dobacuje sa mesta.) Molim? Vi mene upozoravate o dostojanstvu Skupštine? Vi koji ste zapalili ovu Narodnu skupštinu RS? Vi mene upozoravate na dostojanstvo? Hoćete li prestati više da dobacujete kada neko govori. Naučite se da slušate nekoga ko govori. Nikada nisam nikome od vas ništa dobacio. Da li je tako? Nikada nikome. Saslušajte me šta pričam. Neće vam biti loše. Nije vam bilo loše dok ste me slušali. Napravili ste politički manevar sa ciljem da pokažete da je neko prevario Srbe na KiM. Da vam kažem jednu stvar, to može da bude politički manevar ili ne, ali sa ovim što ste predložili napravili ste isti potez kao i DSS, samo što je to njihova politika. Ovo je vaš politički manevar, a mislim da vreme za političke manevre nije. Bojim se da je možda vreme na neke nove manevre. Bojim se da je vreme da danas imamo situaciju u Preševu gde su oni odbili danas da sklone spomenik koji su podigli OVK. A mi sada govorimo o političkom manevru. Ne želim više da se javljam na ovu temu. Želim da kažem da sam uložio maksimum napora da prihvatimo. Neka kaže gospodin Stefanović šta je bilo loše u mom pristupu. Sve smo uložili da prihvatimo ono što ste predložili. Sve što je bilo moguće je prihvaćeno. Više se sa vašim amandmanima nije slagao Čedomir Jovanović nego mnogi od nas. Mislim da nije dobro što smo na ovakav način danas vodili ovu sednicu. Ako sam ja tome doprineo, izvinjavam se. Uopšte ne želim da se svađam sa vama, samo naučite jednu stvar. Politika postoji zbog polemike. Šta mislite, da vodite politiku, da vas svi hvale? Politička borba je neprestana. Kako mislite da vodite politiku? Gospodine, ja sam predsednik Vlade i kao takav imam pravo da govorim. To što prethodni predsednik Vlade nije koristio to pravo je njegov problem. Molim vas da mi više ne dobacujete, zato što ako imate nešto da mi dobacujete imamo napolju prostora za dobacivanje, a ovo je Narodna skupština RS i ponašajte se u skladu sa političkom kulturom za koju mislite da ste nosioci ovde u RS. Ponašajte se tako. Kakvi ste bili ranije budite i sada. Hvala vam.
Po Poslovniku, gospodin Marković.
Prekršeni su čl. 101, 102. i 103. – dostojanstvo ove Skupštine. Gospodin Jovanović je rekao da sam bio ispod šinjela. Želim da mu odgovorim da nisam bio ni u šinjelu, ni ispod šinjela. Za razliku od njega za vreme rata veoma je poznato građanima Srbije kakva je bila njegova politika, da se poziva NATO pakt da što više bombarduje Srbiju kako bi Slobodan Milošević što pre potpisao kapitulaciju. Posle tog poziva pala je bomba na most u Varvarinu, na dan vašara, gde je poginulo preko 25 mladih ljudi.
Gospodine Markoviću, moram da vas zamolim, to su teške kvalifikacije koje iznosite.
To su poruke koje su bile tada.
O povredi Poslovnika možete govoriti koje je učinio predsednik Narodne skupštine. Imate pravo u replici da odgovorite gospodinu Jovanoviću, ali kada reklamirate povredu Poslovnika onda se obraćate predsedniku Narodne skupštine.
Obraćam se vama. Ne obraćam se njemu. Želim da vas informišem pošto ste tada bili mali sigurno, niste znali, a sada ste porasli, a niste ni čitali kada ste bili mali. Kasnije vas je našao Vučić i rekao – ovaj dečko dobro priča, pa hajde da ga postavim da bude predsednik Skupštine.
Gospodine Markoviću, nemam ništa protiv. Sve što ste rekli, vezano za mene, nemam ništa protiv. Molim vas, ovo što ste izrekli ima tešku kvalifikaciju… (Dragan Marković, s mesta: Ovo što ste bili mali.) Gospodine Markoviću, ne. Ko je bio mali, ko je sada mali, to su druge stvari. Hoću da vas upozorim da reč koje iznosite mogu biti veoma teške i iznose uvredljive i nedopustive kvalifikacije koje nisu ni na koji način dokazane.
Za razliku od vas, predsedniče Skupštine, meni je ovo treći mandat u parlamentu i ja vrlo dobro znam šta govorim. (Predsednik: To ne znači da ste u pravu.) Vrlo dobro se sećam šta je bilo i kakve su poruke bile tada iz krugova politike koju je predstavljao gospodin Jovanović. Neću da citiram čoveka i da mu spominjem ime, ali je on tada bio deo te politike. Tada je mala Milica poginula na noši u Batajnici, tada su bacane kasetne bombe, pa danas u Srbiji imamo 30% pobačaja gde žene ne mogu da iznesu trudnoću zbog svega onoga što se dešavalo tokom NATO agresije. (Predsednik: Vreme, gospodine Markoviću.) Samo još dve rečenice. Neću da dozvolim da kada Jovanović replicira da se dere, jer se on takvim tonom obratio da smo se mi iz Jedinstvene Srbije uplašili, pa ga molim da priča onim tonom koji je jasan za TV i za prisutne poslanike koji se nalaze u sali. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Čedomir Jovanović.
Gospodine predsedniče, javio sam se da bih odgovorio premijeru Dačiću. Čoveku koji još čeka Betovena i Mocarta ne želim da poklonim ni jedan sekund našeg zajedničkog vremena, to mislim na vas gospodine Markoviću. Znate o čemu se radi, gospodine Dačiću? Tačno je da ste se vi promenili. Čak i kada bih hteo, ne bih imao pravo da vam osporim te promene. Bitno je vreme u kojem ste vi nešto shvatili, i motivi. Neću biti toliko nekorektan pa vas optužiti da to radite samo zbog vlasti. Ovo je jedanaest rezolucija Skupštine o Kosovu. Svaka reč koju smo mi izgovorili u tim raspravama je potvrđena događajima koji su nakon toga usledili. Sve vaše stavove su događaji i vreme demantovali. Imate pravo da se promenite. Mi ne bi biliozbiljni političari kada bi smatrali da smo samo mi stvoreni da vodimo ovu zemlju. Baš naprotiv, mislim da samo u njoj imamo pravo na normalan život, kao i šansu da tražimo podršku za svoju politiku. Vi ste oduzeli pravo Srbiji da se menja dok se vi menjate, jer sa jedne strane govorite čvrsto, jasno, odlučno, jako, delite Kosovo sa Albanijom, hapsite u izbornoj tišini Albance koji su abolirani odlukom ove države, pa ih onda puštate iz pritvora da posle glasanja, a onda ovde dolazite sa drugačijim političkim porukama. Zbog toga mi danas imamo više policije oko Skupštine, nego 5. oktobra 2000. godine. Deo našeg društva to ne razume. Deo društva to ne razume. Srbija ne može rešiti problem Kosova ako ljudi u njoj ne znaju zašto to treba da se uradi. Vi im dajte to obrazloženje i argumentaciju, jer ste vlast.
Reč ima narodni poslanik Borislav Stefanović.
Pomislio sam da ste zaboravili na mene, pošto je ravno 30 minuta od kada sam se javio za repliku. Hvala, gospodine predsedniče. Možda je to dobro da se malo spuste tenzije i kod mene i možda kod gospodina Vučića, Dačića, s obzirom da su iznete najgrublje kvalifikacije, direktno se obraćalo poslanicima u pretećoj formi, iznosile neistine, loše stvari, da smo mi rekli da neko treba da se stidi, da ga je sramota. To nikada nismo rekli. Ne razumem zašto se bunite zbog pet sati pauze koju je tražio predsednik Vlade. Trebali ste ili da prihvatite ili da odbijete naš amandman. Ne znam zašto se i kome žalite. Podneli smo amandman. Mogli ste odmah da ga odbijete, ali je problem dublji. Hoću da čestitam Vladi, hoću da čestitam premijeru Dačiću i vicepremijeru Vučiću zato što su imali snage i političke hrabrosti da ovde danas dokažu da postoje dve politike i Vlade i predsednika i da je politika predsednika poražena. Zato smo tražili ovaj amandman kako bi se ta stvar isterala na čistac. Vi ste nam to potvrdili time što ste rekli da je prihvaćena ta platforma predsednika Nikolića ne bi bilo tehničkog dijaloga i evropskih integracija. Naravno, mi za to nikada ne bi mogli da glasamo. Naš cilj je bio da vi to kažete i da pokažete pred građanima Srbije. Tu nema ničeg neodgovornog. Zahvalan sam na tome i treba imati snage i hrabrosti, pa poslati predsednikovo obrazloženje. To je istina. Ako već govorite o tome da li smo mi govorili nedostojno o nekom šeiku iz Ujedinjenih Arapskih Emirata, nismo. Meni ste se obraćali, gospodine Vučiću, i rekli ste da to za vreme vaše vlasti nije moglo. Možda nije moglo zato što ste vi tada bili u opoziciji i govorili šta vi ima da radite sa Emiratima zbog toga što su oni priznali nezavisno Kosovo. Možda ste mogli to prvo da mu kažete, ali to sada nije važno. Činjenica je da su neki palili Skupštinu, ali su oni u vašoj Vladi, gospodine Dačiću, od ministra Ilića do URS-a. Nemojte o tome ko je palio Skupštinu. Nemojte podsećati na 5. oktobar, pošto je sada ponovo aktuelna ona parola "gotov je" u Sloveniji. Pazite da se ne primakne našoj Republici. Hvala.
Reč ima Aleksandar Vučić, kao predstavnik predlagača.
Dame i gospodo narodni poslanici, samo ću nekoliko reči da kažem, pošto vidim da postoji neka potreba da predstavljate nas i predsednika u drugačijem svetlu. Da ne bi bilo kakvih praznih i besmislenih priča, izvinite, na moje pitanje – zašto ste povukli taj genijalni amandman, nisam dobio odgovor. Nisam se vama obraćao za Emirate, ni jednom vas nisam pomenuo, niti mi je padalo na pamet. Obraćao sam se nekom drugom. Mislim da su i oni videli da su pogrešili. Što se mene tiče, nikada vam nisam rekao. Ako ste hteli da nam prebacite činjenicu da su Emirati priznali Kosovo, pa zašto sa njima sarađujemo? Sarađujemo zato što je to važno za našu zemlju i dobićemo mnogo više nego što smo dobijali od većine drugih zemalja, neću da kažem od svih, u prethodnom periodu. Dakle, da budemo potpuno ozbiljni, na pitanje – zašto ste povukli amandman tek posle četiri ili pet sati, nema odgovora. Odlično, genijalan manevar, genijalan amandman, što ga niste ostavili u proceduri. Što ga niste ostavili ovde u skupštinskoj proceduri? Potpuno je protivrečan sa svim ostalim vašim amandmanima. Na to pitanje odgovora nema. Što se tiče pretnji, niko vam ni jednog sekunda nije pretio. Nisam želeo da odgovorim predsedniku Narodne skupštine dok sam govorio, kada me je prekinuo i upozorio, iako sada kada sam presabrao sve što sam rekao, mislim da nije bio u pravu, računam da možda on to objektivnije vidi, možda on to bolje vidi, nego što vidim ja. Samo zato nisam odgovorio, niti rekao bilo šta, kao što je to učinio gospodin Marković. Dakle, verovatno je u pravu. Međutim, čudi me da vas predsednik nije opomenuo za te pretnje oko "gotov je" ili ne znam čega ili mislite da ponovo nekoga ovde bijete, kao što ste tukli nekada ispred Televizije, kao što ste linčovali ljude, pa ih nikada niste procesuirali, ili to nekome pretite da će da ode sa vlasti. Gospodine Stefanoviću, otići ćemo sa vlasti, pa šta. U tome je razlika između vas i nas. Nije tragedija kada odemo sa vlasti. Za mene je ponos što mogu sada da vam kažem – da, tu sam za još neko vreme, možda i ne ako narod ne bude hteo, ali nisam ništa ukrao, nisam ništa opljačkao, mogu da vas gledam u oči ovako ceo dan i sve vas zajedno, sve građane Srbije sa ponosom mogu da kažem da sam radio za ovu zemlju koliko sam mogao. Ne znam da li to svi iz vaših redova mogu i smeju danas da kažu. U tome je razlika i u tome ćemo se uvek razlikovati. To ko je gotov ili nije gotov, bolje da sačekamo narod, a narod neka to ne govori više na ulicama, jer nemojte na ulici da pretite. To ni za koga nije dobro. Priznajem da sam sam grešio ponekad u besmislenim kritikama svega i nije mi teško da to priznam. Vama je danas bilo teško, samo jednu stvar smo od vas očekivali, jednu jedinu malenu stvar, ali sujeta vaših lidera je bila tolika da to niste mogli da uradite, samo jednu malenu stvar, da kažete – pogrešili smo, izvinite zbog toga. Vama je bilo teško da kažete – pogrešili smo, izvinite zbog toga, zato što je vaša sujeta, vaši politički poeni su bili važniji od svega. Izvinite, ničija sujeta, pogotovo ne politička sujeta, ne sme i ne može da bude ni iznad Srbije, ni iznad Kosova i Metohije, ni iznad Narodne skupštine Republike Srbije. Ja sam time sve rekao o onome što se danas zbivalo. Izvinite, od mene više nećete čuti ni reč. Oprostite što sam ovoliko vremena oduzeo. Hvala vam najlepše.
Replika je bila, gospodine Samardžiću? Ne, dobro onda. Gospodin Jakšić, replika.
Javljam se upravo na prozivanje aktuelnog predsednika Vlade. Uobičajeno da predsednik Vlade gleda ko se sa kim u sali druži, ko kome šta kaže. Jednostavno, ja to shvatam da predsednik Vladi, kao prvi policajac Srbije, faktički da mu je to prešlo u profesionalnu deformaciju. Pretpostavljam da tako nešto može da bude. Sa druge strane, radi se o nekadašnjem ministru u Vladi Srbije, gde bi moja malenkost savetovala jednog ministra. Uostalom, to je vaš nekadašnji kolega, predsedniče Vlade Srbije, zajedno ste četiri godine pravili politiku da EU alternativu nema ni jednu i zajedno ste pravili sve ove Borkove dogovore o kojima mi i danas govorimo i pričamo. Ono što je takođe važno i bitno jeste da upravo ti dogovori, bez uredbi Vlade Srbije, ne bi mogli da se realizuju, a samo da vas podsetim da ste sve te uredbe vi potpisali, da li sa vašim znanjem ili bez vašeg znanja, to je već neko drugo pitanje. Hvala.
Gospodin Borislav Stefanović, izvolite.
Ima tu jedna stvar koju je premijer Dačić rekao, na šta zaista moram da reagujem. Naime, nije stvar u tome da smo mi podneli ovaj amandman zbog toga što su Srbi na Kosmetu glasali za onu jedinu predsedničku verziju, već je stvar u tome što ponavljam da smo hteli da pokažemo da postoje definitivno dve politike i u tome smo uspeli. Sada vi možete da se nervirate, da vičete, da vam kulja krv u lice i ostalo, ali to je činjenica. Možete da pretite, da nas vređate, narod je danas video da DS fiktivno brani predsednika Republike i njegovo političko nasleđe, a njegova SNS i predsednik Vlade sa zgražavanjem čitaju amandman koji smo mi podneli faktički za predsednika Republike. Nije to baš zgodno. Nije to baš ono o čemu vi pričate sve vreme. To su dve politike. Vi imate dve politike. Vladina politika je odnela prevagu. Gospodine Dačiću, ja vam čestitam. To nije mala star. Neki su govorili da vi niste premijer. Vi ste dokazali danas da ste premijer. Zašto smo povukli amandman? Zato što smo dobili uveravanja da će se skinuti oznaka tajnosti sa Platforme, da bi poslanici svi ovde znali za šta glasaju, najprirodnija, najnormalnija stvar. Uradite to, gospodine Dačiću, još jednom to tražim od vas. Ako ne uradite to, ne možemo podržati ovu rezoluciju, čiji tekst nije loš, čiji tekst je kontinuitet, čiji tekst je čut više puta. Da li smo mi izneverili Srbe na Kosovu i Metohiji, to ćete vi gledati vašim očima, ne mi. To će SNS gledati svojim očima, da li su iz izneverili, ne mi, to ste lepo primetili, samo što ćete tim očima gledati, gospodo, vi i hvala vam što ste nastavljači ponosne politike demokratske stranke. Hvala.
Gospodin Babić, po Poslovniku.
Gospodine predsedniče, uvaženi članovi Vladi, gospodine predsedniče Vlade, prekršen je Poslovnik, član 106, prethodni govornik je govorio o amandmanu koji je povučen. Meni zaista nije jasno kako može da se govori, da u plenumu govorimo o nečemu, a ovde imam papir da je amandman DS povučen. Kolege iz MKS i kolega Bogdanović i kolega Stefanović kažu da je svrha ovog amandmana bila da se pokaže dvostruka politika, da se pokaže nejedinstvo, a ja ih pozivam u ovom trenutku, neka izađu i neka jednom kažu šta je njihova politika, a šta je stvarna pozadina ovakvog amandmana. Da li je politika kolega iz MKS da pozivaju ljude na barikade, pa da ih onda ostavljaju na tim barikadama i kada kažem MKS mislim na malu konfuznu stranku, kako sami sebe vole da nazivaju, da li je politika kolega iz MKS prestanak daljih evro integracija, da li je politika prestanak daljih pregovora? Ono što ću vam reći, Vlada Republike Srbije je odlučna da se sa evropskim integracijama nastavi, da se građanima Srbije koji žive i u južnoj srpskoj pokrajini i u ostatku Srbije govori istina. Na ovaj način i ovom rezolucijom se borimo za sve građane Republike Srbije. Uostalom, recite da li je ovaj amandman povučen ili nije povučen i koji su razlozi zbog čega ste ga predali i koji su razlozi, eventualno, ako ste ga povukli.
Smatram da nije prekršen član Poslovnika koji ste naveli iz razloga što, iako ste vi suštinski formalno u pravu, da se tokom dnevnog reda raspravlja o tački dnevnog reda, međutim, suština amandmana nije samo u amandmanu, nego u čitavom procesu dogovora o glasanju o ovoj rezoluciji. Zbog toga smatram da nije prekršen. Neformalno gledano, svi su dosadašnji učesnici u raspravi govorili upravo o ovome i mislim da je to moralo biti nastavljeno na ovakav način. Gospodin Arsić, replika, kao šef poslaničkog kluba.
Dame i gospodo narodni poslanici, ministri, gospodine predsedniče Republike, ovo što se sada dešava mogu da kažem da se nikada do sada u srpskom parlamentu nije dešavalo, pogotovo od kada Republika Srbija na teritoriji Kosova i Metohije ne vrši svoju vlast. Čak i kada smo mi iz SNS bili debela opozicija, nikada se nismo igrali sa Kosovom i Metohijom i nikada nismo pravili političke manevre zarad sticanja jeftinih političkih poena, kao što to sada radi DS. Što je najgore, to što sada radi, a radila je i dok je bila na vlasti, pa smo bili na najboljem putu da Republika Srbija prizna Kosovo i Metohiju i kada ste toliko privrženi Kosovu i Metohiji, rešavanju ovog problema ili pokazivanju razlike između predsednika Republike, SNS, Vlade Republike Srbije, odlučite se, zašto ste povukli taj amandman za koji smo bili spremni da vam ga prihvatimo i vi to dobro znate. Još nešto, po prvi put Srbija ima predsednika Republike koji nije predsednik jedne stranke i prvi put, gospodine Stefanoviću, i vi imate predsednika Republike Srbije zato što smo do sada imali predsednike stranaka. Prema tome, nemojte da govorite o podeli vlasti koja je na osnovu političkih programa, nego podeli vlasti koja je na osnovu Ustava i zakona Republike Srbije.
Gospodine Stefanoviću, replika, izvolite.
Hvala. Gospodine predsedniče. Uvažene kolege iz NDS, dakle, iz napredne dvoglave stranke, treba da vode računa kad iznose ove kvalifikacije da se ipak dobro razumemo. Slažem se sa vama, samo što je ovde jedna konfuzija nastala u sledećem. Mi podržavamo Vladin tekst. Vlada kaže – majke mi, Platforma je onako kako vam kažemo. Mi tražimo da nam skinu oznaku poverljivosti, da vidimo da li je to tačno, da vidi javnost, da vide građani Srbije. Vi kažete – e, nećemo – citiram gospodina Vučića. Zašto? Da pokažemo da je ovo istorijski trenutak u Srbiji. Vlada Srbije sa istom strankom se ogradila snažno od svog predsednika bivšeg, a sadašnjeg Republike. Mi, kao opozicija, kada bi neko rekao – cinični smo, a nismo, smatramo to nedostojnim, da predsednik Republike završava u obrazloženju, a premijer u dispozitivu. Gde to vodi, gospodine Arsiću ili gospodine Babiću, svejedno? U Evropu to vodi. Zato ne možemo glasati za platformu u kojoj ne znamo da li piše ono što je predložio predsednik Nikolić ili piše ono što je predložio premijer Dačić. Ako piše ono što je predložio premijer Dačić, mi ćemo glasati za, zato što znači nastavak dijaloga, nastavak evropskih integracija. Ako piše ono što je predložio predsednik Nikolić, nikako ne možemo za to glasati. Zato smo predložili taj amandman, da testiramo ono šta vi hoćete. Dobili smo dvoglavu politiku, gospodo. Prema tome, povukli smo je, jer smo dobili uveravanja za koja verujem da će premijer da ih ispuni, još verujem da će on to da ispuni, da bismo mogli da glasamo za ovaj tekst. Šta je tu nejasno? Šta je tu nemoralno? Konsultujte se međusobno pre nego što donesete takve zaključke. Hvala.
Reč ima gospodin Dačić. Izvolite.
Korektnosti radi, želim samo da kažem da ovde nije reč o tome da je Vlada Srbije napravila drugu verziju platforme. Na osnovu razgovora koji je predsednik imao sa političkim strankama, sa predstavnicima Vlade i sa drugim strankama, on je dostavio ovakvu verziju platforme i predložio je Vladi, tako da apsolutno nije reč o tome da je Vlada napravila drugu platformu. Ovo je platforma predsednika Republike, koju je usvojila Vlada Republike Srbije. Naravno, u razgovorima koje smo imali ukazali smo na to šta smatramo praktičnim problemom, da bismo mogli da vodimo jednu racionalnu i realnu politiku. Reč je o nekoliko tema. Kao što svi znate, jedno od pitanja je prekid tehničkih pregovora. Drugo pitanje je da li možemo da vodimo politiku – ništa nije dogovoreno dok sve nije dogovoreno, što jeste dobro, ali kada počinjete pregovore iz početka. Zatim, drugo pitanje jeste da one nadležnosti koje su nadležnosti autonomije, mi smo smatrali u Vladi da je dobro da ne zakuvamo te nadležnosti, da ih ne pobrojimo sve i da onda zatvorimo sebi mogućnost za razgovore, nego smo napisali da će nadležnosti i unutrašnje uređenje biti predmet političkih razgovora. Onaj deo koji se tiče predsednikovog mišljenja na koji način bi trebala da bude garantovana bezbednosna stabilnost Kosova, ko je garant koje vojske itd, to nije deo platforme. To sve piše u obrazloženju. Već sam rekao da drugim povodom je i sam predsednik Republike rekao da nema razloga da ova platforma ne bude javno obelodanjena, jer ona se u suštini, osim dva ili tri pasusa koja su potrebna kao uvod i kraj, ne razlikuje od onoga što piše u obrazloženju. Po našem mišljenju to ne treba vezivati nikako sa ovim temama, jer ne radi se o više verzija platforme. Tako da tu nema nikakvog sukoba, da je Vlada Srbije preglasala ili promenila stavove predsednika, naprotiv, to je zajednički dogovor koji smo imali i ja sam zahvalan predsedniku Republike što je uvažio neke argumente koje je čuo, za koje je možda i on lično u određenom trenutku imao rezerve da li da ih prihvati ili ne, shvatajući važnost trenutka u kome se nalazimo. Ne bih sada više dalje da se javljam na ovu temu. Razumem političke stranke iz opozicije i nas iz vladajućih struktura. Ovde imate jedan dokument, odnosno dva dokumenta koja su napravljena kao rezolucija i obrazloženje koje najvećim delom u stvari sadrži platformu koju je usvojila Vlada Republike Srbije. Ta platforma, naravno, može da bude dostavljena poslanicima, čak i ukoliko je pod oznakom poverljivosti, nikakvih problema za to nema. Zahvaljujem.
Reč ima gospodin Pastor. Izvolite.
Uvaženi predsedniče Republike, uvaženi predsedniče Vlade, dame i gospodo članovi Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, ovo je sedma rezolucija o Kosovu i Metohiji o kojoj raspravlja Narodna skupština za poslednjih šest godina, peta o kojoj ja imam čast da kažem nekoliko rečenica, a ukupno, kao što znamo, jedanaesta za 10 godina. Uvek smo naglašavali u svim prilikama kada je Narodna skupština donosila dokumente o Kosovu i Metohiji da je za SVM jedino prihvatljivo mirno rešavanje svih nesporazuma i sukoba političkim i diplomatskim sredstvima, kroz dijalog i uvažavanje interesa i većine i manjine na celoj teritoriji Kosova i Metohije. Šta je bilo zajednička crta svih rezolucija i deklaracija u poslednjih šest godina? One su sadržavale određene formulacije, koje po nama nisu bile u skladu sa savremenim rečnikom diplomatije. Sadržale su određene elemente koji su bili ratno huškački. Stavljali su u izgled prekid diplomatskih odnosa sa određenim državama sveta. Sa jednom od tih rezolucija je Republika Srbija deklarisala vojnu neutralnost, za koju odluku mislimo da je štetna po sve građane Republike Srbije, a neke deklaracije i rezolucije su i ugrožavale približavanje Republike Srbije EU. Zbog toga smo mi uvek bili uzdržani kada je Narodna skupština glasala, kada se parlament izjašnjavao o ovim deklaracijama i rezolucijama. Postoji samo jedna rezolucija na temu Kosova i Metohije koju smo mi podržali ovde u Narodnoj skupštini. To je bilo 26. jula 2010. godine. Tada smo glasali za predlog zbog toga što je tada bilo jasno šta tadašnja Vlada Republike Srbije želi, odnosno šta je tadašnja Vlada Republike Srbije želela. Tada je bio cilj obraćanje Generalnoj skupštini UN. To je jedina rezolucija koju smo mi podržali u Narodnoj skupštini. Još jednom podvlačim, to smo učinili zbog toga što je tada bilo jasno šta je cilj Vlade i koje su namere. Postoji još jedna zajednička crta svih rezolucija i deklaracija o Kosovu i Metohiji u poslednjih šest godina, ali bih mogao da kažem i u poslednjih 10 pa i 13 godina. To je da su te rezolucije i deklaracije bile bez ikakvog pravnog ili čak političkog uticaja. Zbog toga smatramo da ni ova sadašnja rezolucija nije od nekog presudnog značaja kao tekst. Zbog toga smatramo da je sama rezolucija irelevantna, da nije bitna, da nije od suštinske važnosti, da nije od suštinskog značaja. Šta je onda bitno za nas? Za nas je bitno da se stvari u vezi Kosova i Metohije pokrenu sa mrtve tačke, da se počne suočavanje sa realnošću, o kojem smo mi ovde u parlamentu govorili godinama unazad. Bitno nam je da se konačno počne sa odvezivanjem tog čvora. Svi razgovaramo sa građanima Republike Srbije. To činim i ja i, naravno, ne razgovaram samo sa građanima Srbije mađarske nacionalnosti, nego sa svima. Znate šta mi kažu, a to govore svima nama? Pitaju – dokle više, koliko će pitanje Kosova i Metohije biti ključno pitanje u unutrašnjem političkom životu Republike Srbije? Dokle će to biti najvažnije pitanje? Dokle će nas to opterećivati? Ujedno moram da kažem da smo naravno svesni šta piše u Ustavu Republike Srbije, a kao što znate poštujemo taj Ustav u celini, kao što poštujemo i teritorijalni integritet i suverenitet Republike Srbije, pošto je ova država i naša domovina. Ali, isto tako želim da postavim retoričko pitanje koje postavljaju i građani, ali oni ne postavljaju to pitanje na način da ne očekuju odgovor – koliko još treba da se produkuje izgubljenih generacija, dokle još treba da živimo na ovaj način, a da država, svagdašnji predsednik Republike, svagdašnja Vlada i svagdašnji parlament ne započnu sa suočavanjem sa realnošću? Dokle ćemo biti taoci raznih mantri i to pitaju građani Republike Srbije? Rekao sam da nije relevantno, da nije važno šta piše u rezoluciji. Šta je za nas bitno? Za nas je bitno da su se stvari korenito promenile u poslednjih šest meseci. Komunikacija je korenito promenjena poslednjih šest meseci, mislim na komunikaciju predsednika Republike i na komunikaciju Vlade, pre svega predsednika Vlade Republike Srbije. Mi to doživljavamo kao početak kraja dogme i Kosova i EU. U rezoluciji piše da je apsolutni prioritet napredovanje ka EU, odnosno to stoji u raznim izjavama najviših zvaničnika ove države. Konačno, rejting nije na prvom mestu ni predsedniku Republike, ni predsedniku Vlade. Oni su počeli da pričaju istinu iako je ona bolna i hrabrost je ispred dodvoravanja građanima. Mi smo govorili godinama unazad – političar ne treba da govori građanima ono što građani žele da čuju, nego političari treba da edukuju građane. Političari treba da kažu građanima šta je posledica čega. Zbog toga mislim da su se stvari promenile na bolje. Ovu moju tvrdnju želim da potkrepim sa nekoliko citata predsednika Republike i predsednika Vlade iz prethodnih nedelja i prethodnih meseci. Gospodin Tomislav Nikolić je na primer 27. decembra prošle godine rekao, citiram – za Srbiju odavno više nema pobeda na Kosovu i Metohiji, ali porazi moraju da prestanu. Grad Priština više nikad neće biti u bilo kakvom sastavu sa Beogradom u smislu da zavisi od njega ili da Beograd o njoj odlučuje. Mi o tome pričamo godinama. To svi građani Republike Srbije znaju, savršeno dobro znaju, ali nije bilo političke hrabrosti u ranijem periodu da se to kaže, nije bilo političke hrabrosti u prošloj Vladi da se to kaže. Predsednik Republike je rekao i sledeće, citiram – nama Kosovo curi kroz prste, ono što smo mogli pre pet ili deset godina danas ne možemo da ostvarimo, a ono što možemo ove godine, iduće pred kraj nećemo moći. To je tačno, ali ni to nije ništa novo, ali je novina da to predsednik Republike jasno i glasno kaže. To je hrabrost, a hrabrost u politici treba da se respektuje. Šta je rekao krajem decembra gospodin Ivica Dačić u Narodnoj skupštini, citiram – vi kažete sada EU nas tera da predamo Kosovo, moram da vam kažem i da vas pitam nismo li ga mi već skoro potpuno predali. Jesmo. Zašto? Zato što je na Kosovu ostao samo srpski nacionalni državni interes gde srpska zajednica živi. O tome mi pričamo godinama. Sviđalo se to nama ili ne, to je živa istina, to je realnost, a sa realnošću se moramo suočiti zbog toga da građani Republike Srbije, nas sedam miliona ne bude, da ne budemo taoci nekih mitova u koje više niko ne veruje. U istom smislu je rekao i Ivica Dačić sledeće, 29. decembra – neću da pričam bajke narodu, cela situacija oko Kosova i Metohije je odavno izašla iz Ustava Srbije. I o tome govorimo već godinama, mi kao SVM i još neke partije u Narodnoj skupštini, ali niko iz Vlade Republike Srbije u ranijim periodima to nije imao hrabrosti da kaže. Ali, to nije predaja, to nije kapitulacija, to je suočavanje sa realnošću. Mi mislimo da je ovo tek prva faza. Niko nije spominjao danas, ali svi mi dobro znamo šta piše u mišljenju EU o napretku Srbije od oktobra prošle godine. Znamo šta stoji u zaključcima Saveta EU iz decembra prošle godine. Tamo jasno i glasno stoji, crno na belo, da ni Srbija, ni Kosovo ne smeju sprečavati jedna drugu na putu ka EU. To treba jasno da se kaže građanima Srbije pošto to stoji u zaključku Saveta EU iz decembra prošle godine. Mislim da smo na dobrom putu jer ovakve rečenice koje sam citirao, koje su izgovarali gospoda Nikolić i Dačić, srpski političari u poslednjih 30 godina nisu imali hrabrosti da izgovore, a to je za respektovanje, to je za podršku, to je za priznanje, to moramo priznati, to priznajemo i mi iz SVM, to je ogromna stvar. Rekao sam da je rezolucija irelevantna i da su važne ove izjave koje sam citirao zbog toga što govore o tome koji će biti naredni koraci i da će ti naredni koraci predsednika Republike i Vlade Republike Srbije biti u saglasnosti sa realnim životom. Znači, napravljen je veliki iskorak. Daleko smo od toga, kako bismo to mi formulisali iz SVM, daleko je od toga šta kažu mnogi građani Republike Srbije kada razgovaramo bez obzira na nacionalnu pripadnost, ali je napredak nesumnjiv. Kao što je rekao i predsednik Republike, mi kasnimo najmanje pet do deset godina. Ova platforma sadrži neka rešenja koja je ista ova Narodna skupština pre samo pet godina odbacila, nije odbila, nego je odbacila. Da smo tada postupali drugačije, možda bismo danas više imali. To isto treba da se kaže jasno i glasno građanima Republike Srbije. Mi iz SVM želimo da pomognemo u daljem odvezivanju ruku. Ovom rezolucijom i platformom je ostavljen prostor potreban za kompromisne odluke, što je veoma važno. Kao što sam na početku svoga obraćanja rekao, mi se već godinama zalažemo za kompromisna rešenja koja ne idu na štetu nikome na Kosovu i Metohiji. Mi danas, gospodine Nikoliću, gospodine Dačiću, dame i gospodo, želimo da pružimo podršku ovoj hrabrosti. Mi želimo da pružimo podršku ovom početku suočavanja sa realnošću. Zbog toga će narodni poslanici SVM večeras ili sutra, videćemo kada, glasati za ovu predloženu Rezoluciju. Glasajući za Rezoluciju ne podržavamo tekst nego ovu novu politiku. Podržavamo hrabrost, suočavanje sa realnošću. Želim da apsolutno podržim ideju o autonomiji Srba na Kosovu i Metohiji, doduše, nisu svi detalji jasni. Mogli bi smo terati mak na konac i pitati kako je moguće da pripadnici većinskog naroda u Srbiji, ako polazimo od pretpostavke da je Kosovo i Metohija sastavni deo Republike Srbije, kako srpski narod u sopstvenoj državi može da uživa nacionalnu autonomiju? Kako je to moguće? Gde tu ima logike? Gde ima toga u Evropi? Nacionalne manjine da, ali kako većinski narod u državi koja sebe najvišim pravnim aktom definiše kao nacionalnu državu? Kako većinski narod može da uživa autonomiju u sopstvenoj državi? Ali, to nije bitno, mnogo je bitnije da se jasno i glasno kaže da vojvođanski Mađari podržavaju ideju autonomije Srba na Kosovu. Gospodine Nikoliću, predsedniče Republike, verovatno se sećate, da ste 13. juna 2009. godine prisustvovali, tada u svojstvu predsednika jedne parlamentarne stranke, svečanoj Akademiji SVM povodom našeg 15. rođendana. Tada ste rekli da je Mađarska primer, što se tiče pomoći sunarodnicima u okruženju. Ako je to tako, a jeste, to ja mislim, onda je logično da mi, koje matična država podržava u svakom pogledu, kao što podržava i Mađare u Rumuniji, Slovačkoj, Ukrajini, Hrvatskoj, Austriji, itd, budemo za to da Srbija pomaže Srbe na Kosovu i Metohiji. Isto tako treba da kažem i to, da ako neko razume Srbe u ovom teškom istorijskom momentu, onda su to Mađari. Možda ima još nekih naroda, ali Mađari vas sigurno razumeju, u potpunosti, pošto je Mađarska 1920. godine izgubila dve trećine teritorije. Jedna trećina Mađara od tada živi izvan granica Mađarske. Mogu da vam kažem i iskustva, bez obzira što poštujemo Republiku Srbiju kao našu državu, da treba da prođe više generacija da bi rane zarasle, ukoliko je to uopšte moguće. To kažem najdobronamernije. Još jednom da kažem i da zaključim, mi ćemo glasati za ovu novu politiku, za hrabrost predsednika Republike i predsednika Vlade. Znamo da je teško, ali smatramo da Vlada Republike Srbije i predsednik treba da vode politiku koja je u interesu svih građana Republike Srbije, bez obzira na nacionalnu i svu drugu pripadnost i na sve druge eventualne razlike na čitavoj teritoriji Republike Srbije. Ne treba uzeti u obzir samo interese naroda na Kosovu i Metohiji, nego svih nas sedam miliona građana Republike Srbije. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Miroslav Markićević. Izvolite.
Poštovani gospodine predsedniče Republike, poštovani gospodine predsedniče Vlade, poštovana predsedavajuća, kolege narodni poslanici, poštovani građani Srbije koji gledate ovaj prenos, a posebno naša braća na Kosovu i Metohiji, mogao sam da govorim i 30 sekundi i da kažem da će poslanički klub NS, sa svih svojih osam poslanika, iskreno podržati Rezoluciju koja je pred nama. Rešio sam da govorim malo duže, razočaran, kao što mislim da je razočarana većina građana Srbije, koja je čula i videla ovo ovde u nekoliko sati šta se dešavalo. Koliko će nama, pre svega da kažem, Srbima, biti potrebno da shvatimo, političkim opcijama i političkim liderima, da se na kosovskoj politici na Kosovu i Metohiji ne može zadobiti rejting, a obraz može izgubiti zauvek? Mislim da su sadašnja Vlada Republike Srbije i predsednik države Srbije, kao retko kad u bliskoj prošlosti, kao retko koji državnici koji su bili na čelu Srbije, pošteno, hrabro i odgovorno, istinito i realno sagledali gde se nalazi naša država i u okviru nje Kosovo i Metohija, i ponudili u prethodnih nekoliko meseci niz razgovora koji nisu bili uobičajeni za političku praksu prethodnih godina, razgovarali i sa onima sa kojima možda ne bismo razgovarali, da je to privatna stvar nekoga od njih ili moja, nego je stvar državnog interesa građana Srbije. Moram da priznam, možda u mojoj političkoj naivnosti i mojih kolega iz poslaničkog kluba NS, da smo danas došli sa iluzijom da ćemo prisustvovati jednoj sednici od dva do tri sata, svesni odgovornosti koju imamo i pred svojim građanima, biračima, a i pred istorijom. Slušam neke kolege ovde koji su pričali, pa kao da seire da je politika predsednika države, tobože poražena, a on inicijator, a on sastavio i platformu i najveći deo predloga rezolucije. Kako ljudi ne možete da shvatite, ako je od nečega i odstupio, da je to njegova vrlina i da će zbog toga sledećih deset godina, između ostalog, biti predsednik Srbije? To je njegova snaga. Dakle, ne postoji njegova sujeta. Čovek sagledava interes Srbije i u okviru njega različite političke ideje i političke interese. Drugi momenat, na kojem sam bio i imao iluziju da će ova sednica ličiti na nešto lepše, ako išta lepo može da zadesi naše Srbe sledećih godina ili meseci na Kosovu i Metohiji, s obzirom šta su sve preživeli, taj famozni sastanak šefova poslaničkih grupa je bio, na kojem ja nisam prisustvovao prethodnih 12 godina od kako sam narodni poslanik. Dakle, tri čoveka sa tri najodgovornije funkcije, predsednik Skupštine, predsednik Vlade i predsednik države sedeli su, čini mi se, prvi put sa svim šefovima poslaničkih grupa, i od reči do reči, od amandmana do amandmana, bez ikakve sujete, najblaže što se moglo, razgovarali i sa predstavnicima opozicionih stranaka, da se dođe do zajedničkog rešenja. Ovde neke naše kolege pričaju o političkim manevrima. Imamo li mi pravo na političke manevre, gospodo, braćo i sestre, ako se radi o Kosovu i Metohiji, ako je ono nama sveto, ako što svi govorimo da nam jeste? Neću da pominjem nikoga, zaista ne bih želeo da neko shvati da nešto lično imam i da nekoga omalovažim, da mu dajem povod za repliku, ali u političkim manevrima, na nekim manevrima se učestvuje i sa bojevom municijom, a i sa ćorcima. Danas smo svedoci, čuli smo ovde da se učestvovalo sa političkim ćorcima. Imamo li to pravo da radimo, kada se radi o Kosovu i Metohiji? Ovde sam slušao i neke kolege, koje su pričale o evro integracijama. Pa naravno da je sve ovo povezano. Ne razgovara se danas, gospodo draga, neću ja tu nikakvu posebnu istinu reći, niti moju umotvorinu, samo o Kosovu i Metohiji, ovde se razgovara o Srbiji. Prilikom usvajanja nekih od prošlih deklaracija i rezolucija o Kosovu i Metohiji rekao sam da li mi možda ovde govorimo o Srbiji i o svim građanima Srbije. Naravno da će uspeh ovih pregovora i razgovora, to je očigledno, to mora da se kaže, koliko god to bilo meni teško i možda ne bih u srcu i u duši hteo da priznam, zavisiće te evrointegracije. Neki su imali priliku, pre ne zna koliko godina, da budu vrhovni tumači evropskog puta. Šta su uradili? Došlo je da se temelji države totalno uruše. Kada bih bio kao neki, govorio bih – pa, čoveče, do juče si bio u vladi Redžepija, nemoj mi sad srbovati. Nije prilika i nije vreme za to. Da li sam bio prevaren, to bi trebalo da kažu ostale kolege šefovi poslaničkih grupa na tom sastanku. Nisam tamo čuo ni jednu reč tako žestoku, po neku i uvredljivu koliko smo čuli ovih prethodnih nekoliko sati u direktnom prenosu, što su, nažalost, građani slušali. Nisam za to da mi pokazujemo bilo kakvo neko lažno jedinstvo, ali ono što se dešavalo na tom sastanku je bilo maksimalno korektno, pogotovo od šefa države i od predsednika Vlade. Voleo bih da je i u drugim državama, nisam siguran, ali dobro radi se o Kosovu i Metohiji i u interesu je svih da se postigne neki konsenzus. Ovo što se posle ovde desilo stvarno me je razočaralo, a verujem i većinu građana Srbije, a to razočarenje možemo svi zajedno da sprečimo i da ublažimo u nastavku sednice i da ovu sednicu završimo u nekom pristojnom roku i da glasamo i da čestitamo našim Srbima srpsku Novu godinu. Da li je Kosovo nezavisna država? Činimi se da za neke naše kolege bi bila ispravna jedino rezolucija gde ćemo svi mi da kažemo "da, Kosovo je nezavisna država". Još jednom kolegi koji je govorio pre mene dokle ćemo mi pričati o Kosovu i Metohiji - dok ima živog jednog Srbina u Srbiji na svetu to će biti naša tema uvek. Možda pričam sa emocijama, ali razgovarao sam ovih nekoliko dana, pripremajući se za sednicu, iz jedne partija koja slovi ovde na političkom nebu Srbije da nije baš patriotska, da ne pričam koja je, sa mladim ljudima, nijedan nije za nezavisno Kosovo. Dakle, ako bi ono bilo nezavisno, zašto bi se od nas tražilo da razgovaramo o tome? Prema tome, dok nije članica UN, čak i da nekim slučajem bude, neće biti nezavisno dok se Srbi sa tim ne slože, jer mi tu živimo i naš narod dole živi i živećemo i vekovima jedni pored drugih. Znači, interes je i jednih i drugih da se dogovore. To što je kolega pre mene rekao da je predsednik pokazao hrabrost, u redu, lako je biti hrabar u politici, ali on je pokazao državničko umeće i mudrost, a to je pokazao prvim potezom, kada je dao ostavku na stranačku funkciju. Tačno što jedan kolega skoro reče da posle toliko godina prvi put imamo predsednika države koji nije istovremeno i predsednik stranke. Neću da kažem da se predsednik Vlade ponaša stranački, daleko od toga. Dakle, imali smo priliku jednu. Nikom ne bi spala kruna s glave i niko ne bi izgubio svoj opozicioni oreol, kao da nema prostora da se kritikuje ova vlada za neke poteze, to radimo i mi neki koji činimo deo vladajuće koalicije, ali na Kosovu i Metohiji, na ovoj temi, na rezoluciji nije bila prilika, gospodo. Ovo jeste moj apel, neću da kažem za neko jedinstvo, nego za minimum pristojnosti da ovu sednicu završimo zbog naroda koji nas gleda u pristojno vreme i pošteno glasamo, onako kako ko misli. Mislim da je rezolucija i tekst rezolucije dovoljno tolerantan za sve opcije koje ovde postoje, bez obzira na političke programe i ideologije. Da razgovaramo moramo, ali da priznamo Kosovo nećemo nikad. Nisam morao ništa da kažem, mogao sam samo da kažem šta se kaže u rezoluciji u tački 1. pod a) Republika Srbija u skladu sa međunarodnim pravom, Ustavom i voljom građana ne priznaje i nikad neće priznati jednostrano proglašenu nezavisnost Kosova. O svemu drugom mislim da može da se razgovara i daje to poruka i današnje sednice i poruka tim Albancima dole koji žive na Kosovu. Mi ne želimo borbu, ne želimo rat, mi želimo sa vama da razgovaramo. Mi ćemo biti zauvek komšije. Mislim da je to hrišćanska isrpska poruka odavde, ali nikad nećemo pristati da to nije naša zemlja i duša Srbinova dok ima i jednog Srbina živog, možda mlađeg, možda pametnijeg, možda sposobnijeg no što sam ja. Kada vidim kako ova omladina raste i sa 21 vekom i sa tehnologijom i sa EU i sa svim tim vrednostima koje hoćemo da primenimo ovde koje su u Evropi, ogromna većina neće da se odrekne Kosova i Metohije. To je neuništivo. To vam je kao vera, ne može da se uništi nikad. To vam je kao voda, ne može nikad da se sabije. Dakle, ono što mi osećamo za Kosovo i Metohiju, to će u srpskom narodu postojati zauvek, samo je pitanje na koji način doći do nekog prihvatljivog rešenja. U tački b) rezolucije o Kosovu i Metohiji se kaže da cilj je razgovora stvaranje preduslova da srpska zajednica i druge nacionalne zajednice na celokupnom području Kosova i Metohije budu u mogućnosti da jačaju, raste i žive u miru i sigurnosti. Cela rezolucija odiše jednom tolerancijom, pozivom na razgovore.Ne znam šta je tu sporno i šta bi moglo bilo kome da bude sporno. Ne bi glasao ni jedan član Nove Srbije pa ni ja, da nema, recimo, između ostalog, u obrazloženju da se kaže da osnovna polazna premisa za razgovore sa privremenim institucijama samouprave u Prištini na visokom političkom nivou bude da Republika Srbija, u skladu sa međunarodnim pravom, Ustavom i voljom građana, ne priznaje i nikad neće priznati jednostranu proglašenu nezavisnost Kosova. Da nije nezavisno to znaju i oni, inače ne bi razgovarali sa nama. Što se tiče NS, podržavamo politiku koju vode i predsednik države i Vlada na čelu sa predsednikom Vlade, koja ima već jedan kontinuitet. Znači, razgovara se. Podržavamoda nastavite da razgovarate sa tim ljudima koji predstavljaju Albance sa Kosova,ali da se o svakom koraku, ako ne o svakom koraku, onda o nekim tromesečnim koracima izveštavaju ovde poslanici Narodne skupštine, a ne kao što je bilo u prošlom sazivu, da imamo po 10-15 sednica gde neodgovorni ljudi neće da dođu. Daje nam uveravanja dosadašnje ponašanje i naše Vlade i predsednika Republike da će tako i biti. Prema tome, još jedanput želim da pozdravim tekst rezolucije, da pozdravim tekst obrazloženja koji prati rezoluciju i da će, dok se ovako ponaša i naša Vlada, pogotovo predsednik države, imati iskrenu podršku u poslanicima NS. Hvala lepo.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Milorad Mijatović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani gospodine predsedniče, poštovani predsedniče Vlade, poštovani ministri, kosovski problem, ovakav kakv je, nije nastao danas, već on decenijama opterećuje pre svega Srbiju, a ranije i šire zajednice, tj. bivšu Jugoslaviju. Problemi koji su tada nastajali nisu adekvatno rešavani, gomilali su se, a kulminacija je nastala 1999. godine, kada je nakon NATO intervencije došlo do nasilnog oduzimanja Kosova i Metohije od Srbije. Inače, istorija pogrešnih i neadekvatnih politika prema Kosovu i Metohiji je veoma bogata i pri tome ne mislim da je za sve uvek bila odgovorna srpska strana. Mnogi interesi Albanaca, svetskih sila, naših suseda i ko zna koga još su se preplitali preko Kosova i Metohije, ali najteže posledice snose Srbi i drugi nealbanci koji žive u jednom provizorijumu koji se naziva državom Kosovo sa minimumom ljudskih prava, sloboda, prava na kretanje, obrazovanje, zdravstvenu zaštitu itd. Poštovani narodni poslanici, SDPS smatra da treba da se borimo i tražimo rešenje uvažavajući dva principa – princip realnosti i princip pravednosti. Princip realnosti, jer ne možemo ući u Prištinu, a isto tako oni ne mogu ući na sever Kosova. To je kolega Pastor već i citirao. Isto tako, ne može da se desi da Srbija stalno mora da popušta, da daje neka prava, a da druga strana samo dobija. Mora se izbalansirati pristup, što znači da nikom sve, a svakome po nešto. Kompromis može da se napravi poštujući ova dva principa. Takođe, polazimo od stanovišta da Republika Srbija nije priznala, niti će ikad priznati jednostrano proglašenu nezavisnost Kosova. Takav stav Srbije poštuju države koje nisu priznale Kosovo, ali i one države koje su priznale nezavisnost Kosova. To je naše pravo, ali to ne znači da ne treba da razgovaramo sa predstavnicima privremenih institucija samouprave u Prištini i oko tehničkih i političkih pitanja. Rešavanjem tehničkih pitanja bi trebalo da se obezbede što bolji uslovi za život Srba i drugih nealbanaca, kako onih na severu Kosova i Metohije, tako i onih južno od Ibra, koji žive u enklavama. Pitanje je i kako zaštititi kulturnu baštinu koja nije samo naša već i svetska? Pri tome obična tehnička pitanja, kako putovati, kojim tablicama, kako se lečiti, školovati, zaštititi imovinu itd, za običnog čoveka su od životne važnosti. On nema vremena da čeka da se promene istorijske okolnosti. Ako se promene, on živi danas i traži brza ali održiva i prihvatljiva rešenja. Zato SDPS će u potpunosti podržati ovu rezoluciju i glasaće za nju, a takođe smatramo da premijer Ivica Dačić treba da nastavi razgovore u Briselu. U tim razgovorima, iako je manevarski prostor, za našu stranu skučen, uzimajući u obzir sadašnje političke i ekonomske okolnosti, ali na tako uskom prostoru treba razgovarati i tražiti poboljšanje. Treba imati u vidu da je postizanje održivog rešenja dugotrajan proces i biti spreman na kompromise radi prevazilaženja trenutnog stanja, ali imajući u vidu državni i nacionalni interes. Prema našem mišljenju, proaktivan pristup koji sada imamo za nas znači veliku prednost i to treba iskoristiti. Održivo i trajno rešenje kosovskog problema znači da ćemo konačno na zapadnom Balkanu imati zonu mira i stabilnosti. Naravno, u svim etapama pregovora treba konsultovati predsednike Srba sa Kosova i Metohije. Njihovo mišljenje i stavovi su veoma važni, jer će oni direktno učestvovati u sprovođenju dogovorenih politika u institucijama na Kosovu i Metohiji. Poštovani narodni poslanici, rešavanje kosovskog problema je usko vezano za evropske integracije Srbije. Za SDPS su to dva paralelna procesa, međusobno povezana. Napredak u jednom procesu mora da rezultira napredak u drugom procesu. Za SDPS evropska budućnost Srbije je neupitna, bez obzira na sve teškoće koje se javljaju na tom putu. Za nas je to "modus vivendi", ali pri tome insistiramo na poštovanju onoga što nazivamo evropskim vrednostima. Mnoga pitanja, posebno u tehničkom delu razgovora su nastojanja da svojim sunarodnicima na Kosovu i Metohiji obezbedimo uslove za život, koji spada u osnovni korpus ljudskih prava u skladu sa evropskim vrednostima. Poštovani narodni poslanici moramo objektivno sagledati realnost, snagu Srbije i shvatiti da kao mala zemlja ne određujemo svetske tokove, a da smo kao rezultat pogrešnih politika uvek imali skupo plaćene cene. Zato se okrenimo realnom sagledavanju stvari, svojim vrednostima, prednostima i mogućnostima i uređujmo Srbiju za sebe da bude poželjna i drugima. Moramo puno da radimo na uvođenju evropskih vrednosti, zakona, poštovanje prava, bez obzira na rok u koji ćemo ući u Evropsku uniju, iako bismo želelida se to dogodi što pre. Okrenimo se što pre i životnim pitanjima koja će građanima Srbije omogućiti da u njoj bude bolje i da se kvalitetnije živi. Na kraju, želeo bih da čestitam predsedniku Vlade, gospodinu Ivici Dačiću na dosadašnjem vođenju pregovora, kao i da mu poželim uspeha u narednim rundama. Pri tome smatramo da je rezolucija, ali i dokumenti koji prate samo okvir, kako za tehničke, tako i za političke razgovore, a svako rešenje do kojeg se dođe, moralo bi da se nađe u parlamentu pred poslanicima. Ponovo naglašavam, da poslanička grupa SDPS će glasati za ovu rezoluciju, sa nadom da će ona biti dobra polazna osnova za postizanje konkretnih rezultata. Isto tako smatram da kosovski "Gordijev čvor" mora razrešiti ova generacija. Srbija nema vremena za čekanje. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Slobodan Samardžić. Izvolite.
Poštovani predsedniče Republike, članovi Vlade, dame i gospodo, prisećam se kraja ovog sastanka koji smo imali sa predsednikom Skupštine, Vlade i države, kada je predsednik Skupštine predložio da našim kolegama u poslaničkom klubu predložimo skraćivanje diskusija da bi se završilo do deset, jedanaest, dvanaest časova. Posle toga se dogodilo da je Vlada sa predstavnicima DS, dva – dva i po sata većala oko jednog amandmana, da bi se opet posle toga razvila diskusija između njih koja je trajala još tri sata. Ono što bismo uštedeli u nekih pola sata – sat vremena, oni su prosto galantno iskoristili u svojim međusobicama koje smo morali da slušamo. Žao mi je što moram ovu diskusiju da počnem od toga, ali mi je važniji jedan sindrom. Bez obzira koliko se oni svađali međusobno, imam utisak da će oni da završe u nekom miru i redu, međusobnom, celu ovu raspravu i negde podozrevam da će ova rezolucija biti usvojena sa većim brojem poslanika nego što taj broj čine predstavnici vladajuće stranke. To ne bi bilo ništa čudno, s obzirom da, bez obzira na svađe i uvrede, te dve strane vezuje jedna važna stvar za njih, jedan zajednički imenilac, a to je njihova pusta želja da Srbiju uvedu u EU. To je toliko velika želja da postoji jedan spor u ortodoksiji u toj stvari, ko će više verovati u tu dogmu. Iz tog spora proizilazi čitav niz kompeticija, takmičenja, zavisti i ljubomore. Mi smo prisustvovali upravo takvoj jednoj svađi. Evropsku uniju sam pomenuo samo zbog toga što jeste apsurdno da mi zbog nje gubimo pet sati, a govorimo o Kosovu, ali i više od toga, zato što je to jedna struktura koja punom parom radi na otimanju Kosova od Srbije. Utoliko je veći apsurd ove svađe, koja postoji među predstavnicima Vlade i predstavnicima jedne opozicione stranke, oko jednog amandmana. U krajnjoj liniji taj amandman je povučen i mi smo bez obzira na to morali da slušamo tu svađu. Ova rezolucija koja je dobila jedan epilog u ovoj raspravi, od pet sati besmislenoj i potpuno bespredmetnoj, mislim da nije ni mogla bolje da prođe. Nju smo čekali šest meseci. Bila je najavljena krajem jula meseca. U međuvremenu Vlada je radila svoje na kosovskom pitanju, gurala je dalje po svome, bez nekog državnog dokumenta, dokumenta nove Vlade. Ona je, kako oni kažu, nastavljala politiku prethodne Vlade, jer je bila prinuđena na to. Ona je zapravo htela da se drži fer-pleja, pa da prema međunarodnoj zajednici ne ispadne kao neka država koja neće poštovati obaveze prethodne Vlade. Da se razumemo, to nije glavni razlog zbog čega je u ovih nekoliko meseci, kada nismo imali ni platformu ni rezoluciju, Vlada takvu politiku vodila. Glavni razlog je u tome što je Vlada odlučila da po svaku cenu nastavi evropski put i iz toga je proizilazila obaveza Vlade da primenjuje one sporazume koji su po državu krajnje nepovoljni. Dakle, u tom međuvremenu, kada ona nije imala nikakav dokument, a kako smo ga mi čekali sve vreme, ona je obavila mnoge poslove. Skinula je tekst sa zvezdice Kosova, na primer. Izgradila je carinske i ove druge punktove na integrisanom graničnom prelazu. Nastavila je razgovore sa kosovskim predstavnicima, sa predstavnicima tzv. nezavisne države Kosovo. Sve vreme smo mi čekali rezoluciju. Ona je najzad došla posle mnogih peripetija. Govorim o tom fenomenu o kome danas treba da odlučujemo kao o jednom potpuno, kako da kažem, patološkom elementu u našem političkom životu. Dakle, dobili smo jedan predlog platforme, u kome je predsednik Republike pokušao da u tom mračnom tunelu upali neko svetlašce, da pomeri tu politiku sa te užasne determinante u kojoj Srbija samo gubi, u kojoj Srbija ne može da dobije ništa u pogledu evropskih integracija, pa ni taj datum, ako ne preda Kosovo. To je bilo očigledno iz nekoliko stavova te platforme i to je zaista bio pomak, bila je promena. To svetlo je neko utulio, da li sam predsednik, da li neko drugi, to sad nije bitno. Mi smo danas saznali da je to jedinstven stav i u to verujem i neću da ulazim ko je zapravo vratio stvar na početak. Potom smo dobili rezoluciju sa vrlo čudnom strukturom i zbog toga što je tako bilo, DSS je odlučila da uloži amandmane na taj tekst, onako kako ga je pročitala. Vi se sećate, javnost je o tome govorila, novinari su o tome govorili, posle prvog razgovora sa predsednikom Republike, DSS je najavila jedan amandman. Ona je našla dovoljno razloga da prvobitni tekst predsednika Republike smatra dobrim početnim korakom ka promeni politike koja je samoubistvena politika Srbije. Kada smo videli da od toga nema ništa, kad smo videli tekst ove rezolucije, mi smo uložili amandmana onoliko koliko smo smatrali za potrebno, dakle osam. Nijedan nije prihvaćen i to mi je nekako razumljivo. Nije reč o amandmanima. Reč je o temama, o aspektima problema koji se nalaze u ovoj rezoluciji, gde mi izražavamo naše neslaganje sa nastavkom ove politike koja, kao što sam rekao, srlja u neku prošlost skorašnju, gde je bilo odlučeno da se zarad nekog dobitka u EU i sa EU žrtvuje Kosovo. Dakle, svaki onaj stav u ovoj rezoluciji koji ponavlja da sve ovo što se čini, čini se zarad evropskih integracija, da čak i razgovore treba voditi tako da doprinesu evropskim integracijama. U situaciji kada EU posreduje razgovorima i kada EU pomaže nezavisno Kosovo, svaki takav stav morao je da se briše po našem amandmanu. Potom, svaki stav koji kaže da treba da se nastave razgovori koji su počeli pre godinu dana i koji su doveli do obaveze Srbije da korak po korak rapidno, ali ubrzano priznaje Kosovo, da ti razgovori moraju da stanu, onako kako je to bilo formulisano u prvobitnom predlogu platforme predsednika Republike. Potom, postoje amandmani o položaju Srba na Kosovu i Metohiji. Ima jedan stav u ovoj rezoluciji, preko koga se može dobro testirati šta Vlada misli sa Srbima i u vezi srpskog pitanja na Kosovu i Metohiji. Ona je u tom stavu napisala da srpska zajednica i ostale nacionalne zajednice treba da uživaju, napreduju i razvijaju se na Kosovu i Metohiji. Mi smo se pobunili protiv tog izraza "srpska zajednica", jer je on zlosutan za položaj Srba na Kosovu. Zapravo, ako takav izraz koristimo, on je vesnik jedne politike koja će Srbe na Kosovu tretirati kao zajednicu ili kao manjinu, na čemu će se stvar završiti na nezavisnom Kosovu, koja će doduše dobiti velike nadležnosti autonomije na tom Kosovu, o čemu govori obrazloženje i deo platforme, ali će ostati to što sama reč kaže – srpska zajednica. Naš amandman kaže da te ljude treba nazvati onim imenom što oni jesu u ustavnom sistemu Srbije. To su građani Srbije. Ako se ne kaže – građani Srbije, onda se oni prosto odeljuju, pravno se izdvajaju iz kategorije ljudi koji nose državljanska i građanska prava Srbije. To je jedan važan momenat ovog našeg amandmana koji je, razume se, bio odbijen iz poznatih razloga. Vidite, platforma u svom članu 1. pokazuje o kakvim je teškim kompromisima unutar vladajuće strukture bilo reči kada se ona formulisala. Taj član 1. je potpuno čudan. U njemu se kaže da Skupština treba da donese rezoluciju koja će utvrditi principe na osnovu platforme o političkim razgovorima. Dakle, potpuno je pobrkan red poteza kakav bi trebalo da bude, bez obzira na hronologiju, šta je bilo prvo, a šta je bilo drugo. Logički se podrazumeva da Skupština treba da donese rezoluciju sa principima na kojima će se bazirati platforma, potpuno obrnuto od onoga što piše. Mi smo jednim amandmanom hteli da uvedemo red u taj galimatijas reči i pojmova koje niko neće razumeti. Naravno, i taj amandman je bio odbijen. Postoji još jedna tema jako važna, a to je tema tog posebnog zakona o suštinskoj autonomiji, koju smo takođe predložili i za koju smo prvobitno mislili da će biti naš jedini amandman. Naime, Srbija jeste dužna da po Ustavu donese taj ustavni zakon, ali se ne radi samo o takvoj ustavnoj obavezi. Radi se o nečemu mnogo višem i važnijem u tom našem predlogu. Svi znate da su privremene institucije samouprave proglasile nezavisnost Kosova 17. februara i u svim mogućim razgovorima sa predstavnicima Srbije i sa Beogradom definitivno formulisali svoje polazno stanovište. Ono glasi – Kosovo je nezavisno. Srbija ima stanovište – nećemo priznati nezavisno Kosovo i to piše u ovoj platformi. Međutim, to je jedan defanzivni pristup, jedna potpuno defanzivna taktika. To što Srbija neće priznati nezavisno Kosovo nikoga ne uzbuđuju, pa ni Albance na Kosovu, ni EU. Dakle, oni svi mogu da pređu preko toga, jer Srbija može da ne prizna bilo koju državu na svetu, pa se oko toga niko neće uzbuđivati. Ono što je Srbija morala da učini jeste da definiše svoj pravni odnos sa Kosovom, kako ga vidi, u jednom političko jakom stavu. Taj pravni odnos je trebalo formulisati ovim posebnim zakonom o suštinskoj autonomiji, sa jedne strane zato što Ustav Srbije u preambuli govori da će Kosovo imati status suštinske autonomije, a drugo, što Rezolucija 1244 utvrđuje suštinsku autonomiju Kosova. Imamo dva jaka razloga, pravna, da tako postupimo, a imamo politički razlog da posle proglašenja nezavisnosti Kosova kažemo celom svetu, a pre svega EU, koja je naša pozicija u pogledu statusa Kosova, bez obzira što znamo da se razgovori o statusu možda neće ni voditi. Ali, ako se ne vode, možda će se voditi jednog dana kada situacija bude povoljnija za te razgovore. Ako smo krenuli u EU po svaku cenu, razume se da razgovora o statusu neće biti zato što za 22 države članice EU i za samu EU i njene institucije je problem statusa rešen jednom za svagda. Prema tome, mi smo kapitulirali time što nismo hteli da donesemo ovaj zakon koji deluje beningno, pa čak i pravno suvišno, a ima jednu jaku političku funkciju. Danas je bio predlog predsednika Vlade, kada smo razgovarali o tome, da se taj ustavni zakon donese pošto se obave razgovori sa prištinskom delegacijom i pošto se oni završe. O čemu razgovori? Razgovori o statusu se neće dobiti u ovoj konstelaciji. Znači, nećemo nikada doneti zakon. Ako se završe tehnički razgovori, onda Priština neće prihvatiti da donosi zakon koji definiše status. Prema tome, te su stvari potpuno jasne, ali vaš manevarski prostor da bilo šta učinite, kad ste zaista rešili da zarad datuma date Kosovo, ostaje jako skučen i to je svakom čoveku koji pregovara sa Briselom sasvim jasno. Bilo je jasno i nama kad smo pregovarali sa Albancima, doduše, pod okriljem UN. Albanci su imali jedan dosta lagodan položaj zato što su znali šta hoće i znali su da imaju jaka leđa. To su bile SAD, NATO, pa i EU u to vreme. Mi nismo imali tako jaka međunarodna leđa, učinili smo šta smo mogli, ali smo tokom tih meseci, vremenom, dobili zaista jaku podršku. Naša podrška je u svetu bezbednosti UN proishodila, jula meseca 2007. godine, sa čvrstim stavom Rusije, države koja ima pravo veta, da neće prihvatiti promenu Rezolucije 1244 planom Martija Ahtisarija. Kina, kao druga država bila je za to, kao i veći broj nestalnih članica. Tu poziciju Srbija u međunarodnim odnosima, koja je teškom mukom izvojevana i koja je mogla biti garant, sasvim sigurno jedne druge pregovaračke situacije, posle godinu, dve ili tri, potonja Vlada od 2008. godine je bacila u vodu i bacila je pod noge. Danas čujete u ovoj skupštini da se govori o međunarodnoj zajednici koja nešto radi u vezi tih razgovora, pregovora na Kosovu i oko Kosova. Ljudi, to nije tačno ito je samo jedan eufemizam, radi se o zapadnim zemljama – SAD i EU i njihovim državama članicama koje ovde vode igru. One nisu međunarodna zajednica, one su deo međunarodne zajednice, a protokom vremena, sve slabiji i neuticajniji deo međunarodne zajednice. Ako imate čvrstu nameru ili ozbiljnu strategiju da sačuvate Kosovo u okviru Srbije sa onim sa čime raspolažete na terenu, na samom Kosovu, nećete ulaziti u te razgovore i dopustiti da ih EU posreduje. Evropska unija nije nepristrasni posrednik, to svi znamo. Neko je danas citirao stavove iz poslednjih zaključaka Saveta Evrope. Evropka unija ima jasan stav i u krajnjoj liniji, to nije ni stav EU, to je stav jakih država članica. Ako hoćete, stvar se svodi na Nemačku, na Nemačku koja je našim delegacijama podnosila pod nos onaj papir od sedam tačaka, gde imate onu sedmu tačku da bi na kraju trebalo napraviti i sporazum sa Kosovom, pisani sporazum o međusobnim obavezama. U skladu sa tom tačkom, razume se, jeste i onaj stav da Srbija i Kosovo ne smeju da smetaju jedno drugome na putu evropskih integracija, iz mišljenja Komisije iz oktobra 2012. godine. Gospodo, vi sve to dobro znate. To su dokumenti koje stalno čitate, koje imate pred očima, ali uporno vodite politiku koja je apsolutno politika gubitka Kosova, i to ne gubitka usled istorijskih nepogoda, usled toga što je jači zajašio na Kosovo, toga smo imali u zadnjih 500, 600 godina. Više puta je jači zajašio na Kosovo, pa se skinuo sa Kosova. Ali, nikada Srbin koji predstavlja ljude, koji predstavlja narod Srbije to nije prihvatio. Ovde se o tome radi. Radi se o tome da Srbija prihvati ultimatum EU, da sama povuče potez, ne da sebi puca u nogu nego da sebi puca u slepoočnicu. To radite kada je reč o državi. To nemate pravo da radite. Imate potpuno jasnu mogućnost, oportunu mogućnost da branite Kosovo i u međunarodnoj zajednici i u Srbiji i na Kosovu. Kada je reč o Kosovu, imali smo do pre četiri, pet godina kontrolu na 15% teritorije. To smo ostavili u nasleđe Vladi koja nas je nasledila. Šta je učinila? Ona je raspustila lokalne organe vlasti koji joj se nisu sviđale, a svi zajedno ste sprečili da se obave lokalni izbori na Kosovu. Je li tako bilo? Raspisali ste, ali niste hteli da ih sprovedete. Sprovedeni su samo u dve opštine lokalni izbori, i to u dve opštine koje nisu bile lojalne vašoj odluci, ali su to po zakonu mogle da učine. To je to povlačenje o kojem govorim. Sada predsednik Vlade kaže – učinili smo nešto protiv paralelizma institucija. Ma ne, uništili ste naše institucije tamo. Zajednica srpskih opština je formirana krajem juna 2008. godine, na bazi lokalnih izbora u 24 opštine Kosova. To su te naše institucije i opštine zajednica. Ona više nije mogla da funkcioniše, ako te opštine više nemaju izbornu legitimnost, izgubili su 2011. godine. Mi smo rasformirali naše institucije, našu zajednicu opština. Sada ćemo na pregovorima da dobijemo neku savršenu autonomiju. Molim vas, niko nije naivan. Kada čitate obrazloženje, zapravo Platformu, vidite da tu postoji jedan takav veliki broj maksimalističkih zahteva da je njih nemoguće ostvariti i ne znam kome hoćete da bacite prašinu u oči? Srbima na Kosovu nećete. Nećete moći, zato što se radi o njihovoj koži. Oni tačno znaju šta radi sa njima i zato su tako složni. Njima ne treba ni materijalno dobro od Srbije, na prvom mestu, razume se, ne treba im ni lepa reč, njima treba podrška Srbije kao građanima Srbije, kao državljanima Srbije. Tu se lomi sve, da li ćete ih pustiti niz vodu, ili ćete ih zadržati kao građane Srbije. (Predsedavajuća: Vreme.) Sa kategorijom cela srpska zajednice, vi ih puštate Tačiju, u nadi da će on prihvatiti tu veliku autonomiju. Molim vas lepo, nije nego. Bez obzira što ovo deluje kao propala stvar, samo je DSS protiv EU, ne zato što mrzi Uniju, ne zato što to iz dogmatskih razloga čini, nego zbog Kosova. (Predsedavajuća: Vreme, gospodine Samardžiću.) Svi ste za EU i svakako to imam u vidu, završiću vrlo brzo, ali zapravo DSS izvlači najjasnije konsekvence iz poteza Vlade i o tome govori javnosti. Dakle, državljanin na KiM koji priznaju svoju državu, drže se o koncu. Ova rezolucija, ako se usvoji, to će biti makaze koje se nadnose na taj konac, kojim ćemo konačno otkačiti i tu malu vezu koju držimo i prepustiti ih u ruke kosovskim institucijama i Hašim Tačiju.
Molim vas, gospodine Samardžiću, već skoro minut pričate prekovremeno. Reč ima narodni poslanik Borislav Kovačević. Izvolite.
Gospođo predsedavajuća i predsedništvo, gospodine predsedniče Vlade i članovi Vlade, gospodine predsedniče Republike i uvažene koleginice i kolege poslanici, danas na dnevnom redu imamo temu koja je toliko široka, pogotovo ako mi to još šire shvatimo, da, faktički, predsedavajući ne može uopšte koristiti Poslovnik u smislu da je poslanik promašio temu. Međutim, rasprava, pogotovo u jednom velikom delu, danas je pokazala da to uvek i, čini mi se, oni koji to zažele, koristimo i u lošem smislu. Šta hoću da kažem? Ovo je po ko zna koji put da se u Skupštini raspravlja o Kosovu. U svakoj raspravi su privođene činjenice i argumenti. Ovog puta, do konačnog predloga dokumenta koji imamo danas pred nama, u njegovom stvaranju su učestvovali, od predsednika Republike, predsednika Vlade, članova Vlade i u konsultacijama mnogi drugi, od Srba sa Kosova do SANU, SPC itd. Ne verujem i nisam danas čuo mnogo novih argumenata koji će nam tako mnogo pomoći ovde u sali naših poslanika, a da to u svemu ovome prethodno o čemu sam govorio, nije već obuhvaćeno. Iz tih razloga, a i iz razloga da ekonomišemo vremenom i da ovaj posao završimo, poslanička grupa PUPS neće govoriti o onome što je mnogo puta govoreno. Reći ćemo vrlo konkretno nekoliko reči baziranih upravo na dokument rezolucije. Smatramo da je rezolucija i donošenje Predloga rezolucije jedan realističan pristup, fragmatičan pristup ove vlade, koja ovim dokumentom, s jedne strane, održava kontinuitet, bez obzira što je ovde rečeno i zamera se da upravo treba napraviti diskontinuitet. Ali, mislim da postoji kontinuitet od kako je problem Kosova svih nas bar u jednom, a to je da ga branimo i odbranimo. To je taj kontinuitet. Realizam ovog dokumenta i predlagača se sastoji u tome da namerava da primeni, rekao bih ako bi uporedili to sa fudbalskim trenerom, taktiku novu, ili rediteljem u pozorištu, režijom, a to znači – doneli su prvi put do sada najsveobuhvatniji dokument u vidu platforme za pregovore koji prati ovaj dokument, odnosno rezolucija i prati njene principe. Hoću da verujem da ova Vlada u jednom hrabrom iskoraku krajnje realistično sa obe noge na zemlji, imajući u vidu okolnosti u kojima treba da nastupimo i vodimo predstojeći period borbe za Kosovo, imajući pri tom u vidu, i duboko akceptiram one što je predsednik Vlade rekao, nemamo mogućnosti za bilo kakav korak nazad, odnosno za vraćanje na početak rešavanja problema. To je jedna stvar koja nas zaustavlja. Druga stvar, imamo situaciju u kojoj ne možemo donositi dokument i prilaziti problemu na način da ostvarimo puste želje. Postoji međunarodni faktor koji je izrazito uticajan u ovoj situaciji. Imamo situaciju da je problem Kosova došao dotle dokle je došao i zato jeste krajnje realističan pristup po nama u ovoj rezoluciji i obrazloženju za koje kažete da jeste većinskim delom buduća platforma za pregovore. To obrazloženje ne vidimo eksplicite kao sastavni deo rezolucije. Danas glasamo za rezoluciju. Obrazloženje je obrazloženje. Zato mislimo da će ovo biti, ne plebirajući da je ovo možda najuspešnije što pripremamo u daljem vođenju ovog problema, ali jeste sigurno ono što jeste nova na neki način strategija u rešavanju problema, pa ćemo imati situaciju, da krajnje banalizujem situaciju, trenera koji je vodio fudbalski tim i nije napravio dobru taktiku pa je izgubio ili igrao nerešeno, a dođe drugi trener pa sa istim klubom pobeđuje. Duboko verujem da ćemo napraviti, neću da kažem da ćemo do kraja rešiti problem u kratkom periodu, na osnovu ove rezolucije nove pomake u rešavanju problema. Ono što je za nas iz PUPS suštinsko, što je u opredeljenju Vlade, ne slažem se sa onim koji to omaložavaju, dat je izuzetno veliki značaj, pored svega ostalog, očuvanja građana Srbije na Kosovu i njihov ne samo opstanak nego i dalji mogući prosperitet. Drugi problem je što imamo možda jednu iznuđenu situaciju u ukupnoj situaciji, u poslednje vreme kako se donose ovi dokumenti u našem društvu, a to je da je iznuđena skoro do kraja javnost ovog dokumenta koji jeste taktika, odnosno platforma. Bojim se jedne stvari. Cela ta situacija je stavila pregovarače sutrašnje koji su u toku u težu situaciju zato što smo u ovoj platformi, bar ono što sam pročitao, istakli neke stvari koje su za nas krajnja crta do koje možemo ići, a druga strana zna i on će u pregovore ući sa tim kao minimumom. Primera radi, ako pokrajinu ovim dokumentom ostavljate sa svojim ustavom, a ne statutom, i on to sada zna, za njega je to minimum i ići će dalje, a mogli smo da se koristimo time da nam ustav bude u pregovorima zadnji ustupak koji možemo učiniti, ako sam bio dovoljno jasan i ilustrovao to. Bez obzira na sve to, mislimo da je ovaj dokument do sada najsveobuhvatniji pristup rešavanju problema i najsveobuhvatnija taktika za rešavanje tog problema u vidu platforme. Iz tog razloga poslanička grupa PUPS će glasati za rezoluciju. Hvala lepo.
Reč ima narodni poslanik Vladimir Ilić.
Poštovani predsedniče Republike, poštovani predsedniče i članovi Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, danas šaljemo jasnu i važnu poruku ne samo domaćoj i međunarodnoj javnosti već i strani sa kojom smo spremni da razgovaramo o ovom političkom procesu, a u interesu svih građana KiM. Rezolucija koju ćemo danas usvojiti mora pre svega biti odraz nacionalnog jedinstva stava velike većine građana Srbije i svih relevantnih institucija ove zemlje. Danas nije dobar dan za takmičenje u patriotizmu, plasiranje zavodljivih parola i stranačka prepucavanja, a još manje je dobar dan za busanje u grudi, pretnje, nerealne obećanja i zaklinjanja. Danas je dan za realno sagledavanje činjenica, mudrost, taktičnost i dostojanstvo. Stvarnost kaže da se kriza na KiM produbljuje, da Srbi tamo sve teže žive, da nema povratka interno raseljenih, da politika već godinama promašuje svoje ciljeve. Takvo stanje najviše pogađa obične ljude koji žive na KiM, a primer porodice Stanišić iz Prištine koja je dva puta proterana 1999. i 2008. godine to ubedljivo potvrđuje. Potpuno je jasno da Srbija konačno mora da preuzme odgovornost za političke procese u svojoj južnoj pokrajini i krene u produktivan dijalog sa privremenim institucijama samouprave u Prištini. Predlog rezolucije smatram izuzetno hrabrim i odlučnim iskorakom u pravcu počinjanja istinskog i svrsishodnog dijaloga oko budućnosti KiM. Apsurdna situacija i postojanje paralelnih institucija kako u Prištini tako i na severu KiM dovela je do paralize političkih procesa. Srbija ne priznaje privremene institucije samouprave u Prištini, a Priština ne priznaje institucije RS na severu KiM. To stanje se mora prevazići putem pregovaranja i doći do rešenja koje će omogućiti legitimitet organima vlasti na području pokrajine i srpskoj i albanskoj strani. Rezolucija utvrđuje osnovne principe za političke razgovore sa predstavnicima privremenih institucija u Prištini, gde se kao ključni princip ističe da Srbija ne priznaje niti će ikada priznati jednostrano proglašenu nezavisnost Kosova. Pregovori će biti usmeravani u pravcu stvaranja preduslova da srpska zajednica i druge nealbanske zajednice imaju uslove za održivost i razvoj u budućnosti. To podrazumeva da se već postignuti dogovori primene, a da se nastavak pregovora odvija u okvirima ove rezolucije uz stalni dijalog sa predstavnicima Srba sa KiM. Dalje, rezolucijom je predviđeno da svi dogovori koji se postignu doprinesu evropskim integracijama Republike Srbije, kao i opredeljenju da se ide ka sveobuhvatnom i trajnom rešenju za Kosovo i Metohiju, a radi izgradnje trajnog mira i stabilnosti u regionu. Spremnost Srbije na dodatne ustupke, koji ne smeju ugroziti naše nacionalne interese, i preuzimanje inicijative u pravcu predlaganja konkretnih rešenja daje nam prostora za optimizam i izlazak iz defanzive u kojoj smo bili od početka krize na Kosovu i Metohiji. Ovom rezolucijom je dat okvir i definisan pravac državne politike svih državnih organa, a pre svega Vlade koja će biti u obavezi da o razvoju događaja u toku pregovora sa privremenim institucijama samouprave u Prištini redovno izveštava ovu Skupštinu. Širina okvira koja se ovom rezolucijom daje Vladi predstavlja meru odgovornosti Vlade za ishode tog dijaloga. Može se diskutovati o tome koliko je manevarskog prostora prepušteno Vladi ovim okvirom za pregovore. Stav URS jeste da Vlada ima dovoljno prostora za produktivan dijalog i sledstveno tome nosi veliku odgovornost za sudbinu ovih pregovora. Smisao pregovaranja leži u kompromisu i spremnosti svake strane da žrtvuje ostvarenje nekih ciljeva zarad realizacije onih koje smatra prioritetom. Jasno je da u procesu koji sledi nije moguće ostvariti sve planirane ciljeve. Nešto se mora i žrtvovati kako bi dogovor bio održiv. Uspeh pregovora je moguć samo ako je postignuta ravnoteža u dobicima i gubicima obeju strana. Toga moramo biti svesni i mi i Albanci. Rešenja u kojima jedan dobija sve, a drugi gubi sve, nisu moguća, niti održiva. Ono što se pokušava nametnuti Srbiji od strane privremenih institucija samouprave u Prištini i značajnog dela međunarodne zajednice, kao trajno rešenje, jeste upravo to da Kosovo dobije nezavisnost, a da Srbija, protivno međunarodnom pravu, Povelji UN i Rezoluciji 1244, izgubi deo svoje teritorije i suverenitet na Kosovu i Metohiji. Takvo rešenje je potpuno neodrživo i ne može biti trajno, niti bi doprinelo stabilnosti i miru u regionu. Između dva suprotstavljena rešenja koje nude strane u pregovorima na jednoj strani je nezavisnost Kosova, a na drugoj Kosovo i Metohija u sastavu Srbije sa visokim stepenom autonomije ima sasvim dovoljno prostora za pregovaranje i pronalaženje optimalnog i trajnog rešenja. Iako je realnost na terenu bliža prvom rešenju i posledica je velikog pritiska na Srbiju, ratnog sukoba i kršenja međunarodnog prava, Srbija mora da učini sve da kroz nastavak dijaloga sačuva minimum svojih nacionalnih interesa i dostojanstva u međunarodnoj zajednici. Proaktivan stav Srbije, eksplicitno sadržan u rezoluciji, predlaganje konkretnih rešenja za uređenje odnosa u južnoj srpskoj pokrajini, insistiranje na dijalogu sa privremenim institucijama samouprave u Prištini, izvodi nas iz defanzive u kojoj smo čitavu deceniju. Spremnost na kompromis i dodatne ustupke nije stvar slabosti, već demonstracija konstruktivnosti i jasno izražena volja da se postigne trajno i održivo rešenje. Rezolucija obavezuje Vladu da svi dogovori koji budu postignuti daju doprinos evropskim integracijama Srbije. To podrazumeva da od EU dobijemo garancije da Srbija neće biti uslovljavana novim zahtevima koji nikada nisu postavljani nijednoj zemlji kandidatu za EU. Od Srbije nije moguće tražiti priznanje jednostrano proglašene nezavisnosti Kosova, jer na takav uslov nikada ne bi pristala nijedna ozbiljna država. Svakako da se ovom rezolucijom obavezujemo na dosledno sprovođenje i poštovanje svih dogovora koje postignemo sa predstavnicima privremenih institucija samouprave u Prištini. Srbija će se u ovim pregovorima zalagati za decentralizaciju i regionalizaciju Kosova i Metohije i uspostavljanje autonomne zajednice opština na Kosovu i Metohiji koje bi činile teritorijalnu autonomiju četiri opštine severa Kosova i Metohije i druge opštine sa većinskim srpskim stanovništvom. Nadležnosti koje bi Srbija ovim pregovorima i zakonom prepustila autonomnoj pokrajini Kosovo i Metohija na isti način bi od privremenih institucija samouprave u Prištini tražila da budu definisane i ustupljene autonomnoj zajednici opština na Kosovu i Metohiji. Izvorne nadležnosti buduće autonomne zajednice opština bi se realizovale u oblasti prosvete, zdravstva, sporta, kulture, javnog informisanja, zaštite životne sredine, prostornog planiranja, poljoprivrede, šumarstva, vodoprivrede, pravosuđa, rudarstva i energetike, finansija i u drugim oblastima. Dogovor bi definisao i organe autonomne zajednice, a koji bi sprovodili definisane nadležnosti u izgradnji mehanizama, a kojima bi se zaštitile manjinske zajednice od majorizacije Albanaca. Osim toga, dogovor mora da obezbedi i ugovorni odnos između SPC i privremenih institucija samouprave u Prištini analogno statusu Rimokatoličke crkve u Italiji čime bi se međunarodnom garancijom obezbedilo očuvanje srpskih svetinja na Kosovu i Metohiji. U fokusu političkog dijaloga, na srpskoj strani moraju biti naši nacionalni interesi i zaštita Srba koji žive na Kosovu i Metohiji. Stalni dijalog Vlade sa predstavnicima Srba sa Kosova i Metohije i konsultacije oko budućih dogovora će na najbolji način zaštiti njihove interese. Ujedinjeni regioni Srbije će podržati ovaj Nacrt rezolucije sa dubokim uverenjem da je dijalog jedini izlaz iz ćorsokaka u kome smo se našli i jedini put za pronalaženje trajnog rešenja za krizu na Kosovu i Metohiji. Na kraju želim da kažem i to da je vrlo važno danas u kakvoj ćemo atmosferi usvojiti ovu rezoluciju. To je jednako važno koliko i sam tekst rezolucije. Čini mi se da atmosfera koju smo imali u prepodnevnom toku sednice nije bila na nivou i na neki način je vređala dostojanstvo ove Skupštine. Zato apelujem u ime URS da nastavak sednice i sam čin glasanja bude na daleko višem nivou, imajući u vidu važnost odluke koju danas donosimo. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Borislav Stefanović.
Gospodine predsedniče Republike, poštovani predsedniče Vlade, poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, imali smo zaista u dosadašnjem toku vrlo buran dan. Moja je dužnost da kažem kojih je pet razloga zbog kojih DS ne može da podrži rezoluciju u ovom, nažalost, neizmenjenom obliku uz nadu da će predsednik Vlade održati svoju reč i skinuti oznaku tajnosti sa platforme da bi znali na koju platformu se poziva ili da barem precizno stavite kada je usvojena na Vladi, u kom obliku, da bi znali o čemu se radi. Nama je jako drago, kako ste rekli, da je došlo do jedinstva. To jedinstvo mi ne želimo da rušimo. Optuženi smo danas za mnogo stvari. To su uglavnom netačne stvari. Optuženi smo da smo neozbiljni, da se igramo sudbinom Srba. To su jako teške kvalifikacije bez osnova. Naime, mi želimo i želeli smo na efikasan način da pokažemo da li su tačne glasine da postoje dve platforme. Da li su tačne glasine da postoje dve politike i za koju da glasamo? Jednostavno ćete tu stvar rešiti, gospodine predsedniče Vlade, ako ispunite ono što ste više puta u medijima rekli i zbog čega smo povukli naš amandman, a to je da skinete oznaku tajnosti da bi poslanici znali da li glasaju za platformu koju je predsednik Republike preporučio predsednicima stranaka, međunarodnoj zajednici, crkvi, SANU, kosovskim Srbima ili platformu koju ste, kako kažete, kasnije doneli zajedno i koja odstupa od originalne platforme. To u potpunosti pozdravljamo. Mi samo želimo da vama, kao pregovaraču, olakšamo situaciju, da vam sutra neko ne kaže – ne, to se misli na onu predsedničku platformu u kojoj se zaustavlja dijalog, prekida evropski put, kritikuje Euleks, traži dolazak vojske Albanije, Vojske Srbije itd. To je bio razlog da budem potpuno precizan i vi ga možete rešiti za pet minuta, doduše, verovatno biste morali da posegnete za nepopularnom telefonskom sednicom. Moram da kažem, prvi razlog, ne postoji jedinstvo između predsednika i Vlade, rezolucija je prazna, nedovoljno se spominju naši ljudi na Kosovu i Metohiji, mora da se izbaci pozivanje na platformu ili da se ona učini javnom. Drugi razlog, u tekstu je neophodno staviti veće težište na prava sigurnosti, prosperitet Srba na Kosovu i Metohiji, što ste donekle uvažili kroz vašu ispravku teksta, ali ne usvajanje našeg amandmana. Treći razlog zašto ne možemo podržati u ovom obliku, moraju se navesti svi dokumenti i Rezolucija Generalne skupštine UN o dijalogu sa Prištinom - vi ste napravili međuređenje, usvojili ste sve odluke Generalne skupštine i Saveta bezbednosti, što je bolje od ovog što je bilo do sada, moram da kažem. Četvrti razlog, mora se izbaciti kontradiktorna i nelogična rečenica za koju ste vi nama na konsultacijama rekli da mora da ostane, a koja kaže – čini ćemo ustupke, nećemo činiti ustupke. Predložili smo amandman koji to efikasno rešava i kaže – čini ćemo ustupke, ali ne na uštrb nacionalnih i državnih interesa. Ne vidim šta je tu sporno, ali rekli ste da to mora da ostane. Nije nam jasno zbog čega. U stvari, jasno nam je. Prvi deo rečenice, gospodine Dačiću, je rečenica Vlade, a drugi je rečenica predsednika Republike. Ta rečenica najbolje oslikava prirodu ovog dokumenta i sva ljutnja, vika, optuživanje, mlaćenje prstom, to ne mogu da izbrišu. Jedino što to može da izbriše je potvrđivanje vaše političke pobede, za šta imate našu podršku, a to je otkrivanje o kojoj platformi se radi. Zato smo podneli amandman. Ne prihvatamo i nikada nećemo podržati platformu predsednika Nikolića, onu izvornu, jer ona znači kraj evropskog puta Srbiji, kraj tehničkog dijaloga. Možete sada da govorite da smo mi protiv Evrope i ostale bajke, to više niko ne veruje, a isto nije ni red da mi branimo predsednika Republike, nedostojno je. Ima on, ako sam dobro razumeo uvaženog predsednika Republike, stranku koja je njegovo čedo, ali čedo se izgleda odreklo oca, zato što je, kako su rekli – bikefalno. Vidite, zato nervoza, poštovani građani, zato ovi problemi, zato ova buka i bes. Peti razlog, ovo je papir sa dve politike, s tim što nam je žao da je predsednik završio u obrazloženju, a premijer u dispozitivu. Da mi, poštovani građani, ne bi sada ovde objašnjavali suštinu manjkavosti obrazloženja, tj. značajno izmenjene, kako je rekao premijer, predsedničke platforme. Moram da kažem građanima da obrazloženje nema pravnu snagu ni obaveznost i samim tim za DS ne predstavlja dokument o kojem glasa. Hteli smo da popravimo dokument, dispozitiv, osnovni tekst rezolucije. Niste nam dozvolili. Poštovani građani, ni jedan amandman nisu prihvatili u Vladi. Jako mi je žao zbog toga. Još postoji šansa, gospodine Dačiću, i ja tražim od vas, ne u ime kosovskih Srba koji u velikoj meri nisu glasali za DS, nego u ime potrebe da javnost Srbije zna. Molim vas, gospodine Dačiću, ispunite šta ste obećali. Skinite oznaku poverljivosti, da znamo za koji dokument glasamo, na šta se mi to pozivamo. Potpuno civilizovano, normalno mi to tražimo od vas. Zašto? Zato što je politika ove Vlade politika, barem na pitanju Kosova i Metohije, evropskih integracija, borbe protiv korupcije i kriminala, politika DS. Hvala vam na tome. Već sam vam rekao, ponoviću. Čestitam, vi ste danas, gospodine Dačiću, u potpunosti politički odrasli. Vi ste porazili jednu retrogradnu politiku koja je dobila podršku samo od DSS. Vlada je odbacila predsedničku platformu, SNS je odbacila predsedničku platformu, DS je odbacila, svi su je odbacili, a došli smo u tu apsurdnu situaciju da mi, kao opozicija koja ima pravo na to, možda vam se to pravo ne sviđa, ja to razumem, da tražim da to kažete javno – za šta mi to treba da glasamo, koji je to papir? Da li je to taj papir koji ste naveli? Dobro, nama se to mnogo više sviđa, moram da vam kažem, ali zašto ne učinite taj mali napor i omogućite nama da glasamo za ovu rezoluciju i time pokažemo puno jedinstvo? Zašto je to problem? Znamo odgovor zašto je problem. Time biste razotkrili da postoji politika Andrićevog venca i predsednika Srbije i politika Vlade. Sve ostalo je vika, bes, buka, pretnje. Vi ste – kaže gospodin Vučić – nedostojni, igrate se sa životima Srba. Kako se igramo? Tako što tražimo da ljudi vide šta je naša politika, šta je Vladina politika, šta je politika predsednika, jer su jedinstvene, verujem vam, ja vam verujem, ali učinite taj napor da to bude lepo na papiru, da ljudi vide. Zašto je to problem? Inače, u samoj rezoluciji ne piše ništa, u tekstu rezolucije, ne piše ništa ni o autonomiji, ni o budućem statusu Srba, niti o statusu Kosova i Metohije, a rekli ste da ulazite u dijalog, sećam se, da rešite pitanje statusa Kosova i Metohije. Nema toga. Kako će se pregovarači, tj. vi, striktno držati ove rezolucije, kada slova nema o telekomunikaciji ili energetici? Ima u obrazloženju, ono je neobavezujuće. Možda će sutra, gospodine Dačiću, neko da vas podseti na neku drugu platformu. Mi hoćemo vama da pomognemo. Možda vama sada ta pomoć nije potrebna, ali ljudi ovo gledaju i pitaju se – ne volimo možda DS, ali red je da se zna na šta se pozivamo. Ono što mi je drago je da ste konačno shvatili i prihvatili, ova Vlada je jedinstvena zaista, ako ništa, u tome što je ispunila obećanja prethodne Vlade i svaka vam čast na tome. Inače, kosovska tema, pokušavali su mnogi da je reše, ne postoje pozitivni poeni u ovoj temi. Ne postoji nasmešeno lice sa kojim se izlazi pred građane, šta god da uradite na Kosovu i Metohiji, ali mi podržavamo kurs ove Vlade koji traži nastavak dijaloga i traži primenu sporazuma i traži nalaženje rešenja za zelenim stolom. To apsolutno podržavamo. Podržavamo evropski put Srbije, ne zato što je to jedina alternativa, već za sada najbolja. Podržavamo svaku vašu investiciju koju dovedete iz bilo koje zemlje, potpuno nebitno. Da budem jasan, tu smo optuživani za sve i svašta, ali DS zaista ima političku misiju da izađe pred građane i kaže – ovo je ovakva situacija, a ovo je ovakva situacija, šta radi Vlada, šta radi predsednik. Znate duboko u sebi, iskusan ste političar, isto kao predsednik Republike, dvadeset godina je bio u ovoj Skupštini, i predsednik Republike zna da bi i on posegao za ovim parlamentarnim potezom, da razotkrije namere Vlade, da razotkrije politiku Vlade koja je u ovom slučaju dvovlašće, gospodine Dačiću, dvovlašće. Kohabitacija, sama sa sobom, takav vam je i tekst rezolucije. Mislim da je red da prihvatite amandman DS, bio red, niste prihvatili, kojim se traži ukidanje da svaki korak u dijalogu prati šargarepa u evropskim integrtacijama. Ova Vlada je pokušala samu sebe da uslovi. To je nezabeleženo u dosadašnjoj političkoj praksi. Niste prihvatili ni taj amandman. Ova Vlada hoće sebe da uslovljava. Ova Vlada hoće da uslovljava druge u odlukama koje sama donosi. Ova Vlada ne želi da probleme rešava na način koji treba, ona ne želi prosto da razgovara na način na koji treba sa svetom. Ova Vlada hoće u EU. Nama ste napunili uši u predizbornoj kampanji da smo sve radili zbog kandidature. Je li tačno? Jeste. A šta je ovo? Ovo radimo sve zbog datuma. Pa, ne treba to ni vama. Ne treba ni Vladi. Ne treba nikome u Srbiji. Zašto bismo mi našim protivnicima, kojih je puno u Prištini, ali i u drugim prestonicama u Evropi, Priština nije predstonica, kojima treba naše nejedinstvo u ovakvim pogrešnim, šljampavim potezima, zašto sebi vezujete noge kada hoćete da trčite? Mi onda kažemo - ispravite to. Nema šanse, to je od DS, ne dolazi u obzir, ni jedan amandman, ni jedan. Povukli smo naš problematični amandman, jer su nam obećali - skinućemo poverljivosti, znaćete na čega se pozivate. Mi smo rekli – u redu, povukli smo amandman. Šta smo dočekali? Napade, mržnju, prozivke najbrutalnije. Aha, povukli ste amandman, znači, vi ste se igrali? Ne, mi se nismo igrali. Građani Srbije danas posle dugo vremena vide istinu. Car je go, gospodo. Nekada davno vaš predsednički kandidat je govorio tu metaforu. Sada i ja kažem – car je go, ali skinuli su ga njegovi. Hvala.
Hvala. Za repliku se javlja gospodin Samardžić. Izvolite.
Javljam se po članu 104. Poslovnika. Gospodin Borko Stefanović je u jednom momentu svog izlaganja kritikovao politiku predsednika države rekavši da je podržava samo DSS koja vodi retrogradnu politiku. Borku Stefanoviću nije bilo važno da li će potrefiti pravi atribut za politiku DSS, njemu je bilo važno da kaže nešto negativno. Promašio je potpuno. Zašto bi to bila retrogradna politika koju je DSS vodila i kada je vodila retrogradnu politiku? To znači nazadnu politiku, politiku vraćanja unazad. Devedesetih godina nije vodila retrogradnu, nego je vodila vrlo savremenu politiku demokratske obnove Srbije. Početkom dvehiljaditih godina vodila je politiku demokratske obnove Srbije i kretanja ka EU. U drugoj polovini 2000. godine, prve decenije vodila je politiku sumnje i skepse prema EU, da bi, obzirom na stav EU prema Srbiji, vodila politiku odvajanja od EU, odvajanja od tog puta, koji podrazumeva priznanje nezavisnog Kosova. Sve su te politike bile savremene, u saglasnosti sa vremenom, a ne retrogradne. One su, dakle, pratile ritam i puls vremena i EU, ako hoćete, ako vam je to neki orijentir u vašoj politici. Prema tome, taj se atribut nije mogao dati, a nije mi ni čudo da je kolega Stefanović to rekao, budući da je politika njegove stranke takva da se ne može nikakav atribut dati takvoj politici, jer ona nikada u ovim ozbiljnim stvarima, pre svega EU i Kosova, nije ni imala politiku. Ona je imala samo slepu pratnju onoga što su drugi govorili, pre svega EU, pa prema tome se nikakav atribut toj politici, koja nije bila njihova, nego nečija druga, ne bi ni moglo dati, ni negativan ni pozitivan. Hvala.
Reč ima gospodin Stefanović, replika. Izvolite.
Uvaženi profesore Samardžiću, retrogradnost je moja politička ocena, ali nije to tema. Tema je što ja znam da ste vi danas jako tužni zato što ste podržali jedan papir koga se sada svi odriču i to nije laka stvar. Znam da vam nije lako. Pisac se odrekao, pa su se i đaci odrekli. To je problem. U stvari pozivam predsednika Republike da razmotri naš predlog, da razrešimo ovu neželjenu situaciju, da usvojimo jedinstveno papir ili skoro jedinstveno, da svi glasamo za ovu rezoluciju tako što će predsednik Republike svojim nesumnjivim autoritetom uticati na Vladu da se skine oznaka poverljivosti, da poslanici vide šta je platforma i da svi možemo da glasamo za nju, da možemo, što kaže naš narod, da se pozovemo na tu platformu, da znamo na čega se pozivamo. Hvala.
Ne mogu da vam dam reč, mislim da je bilo dovoljno replika. Reč ima gospodin Ružić. Izvolite.
Poštovani predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedniče Republike, poštovani ministri, pitanje Kosova i Metohije je naravno državno pitanje par ekselans i ovo je, ukoliko se ne varam, već 11 akt, bilo da se radi o deklaracijama, rezolucijama, odlukama koje je ovaj visoki dom u prethodnom periodu donosio po ovom pitanju. Ono što je važno i očigledno da se svi zaklinjemo u to, ali neki iskreno, a neki neiskreno, ovo nije pitanje i tema za međustranačko nadgovorivanje, strančarenje, političke manevre, ovo je zaista tema oko koje ili možemo da se razumemo, da se okupimo, da od drveća vidimo šumu, da postignemo što širi konsenzus, koliko je on moguć u odnosu na, nažalost, razlike koje evidentno postoje među nekim političkim partijama ovde u Srbiji. Ovo jeste tema koja zaista zahteva jedan ozbiljan pristup, ali i tema o kojoj treba zaista da govorimo na jedan tačan, argumentovan način, da govorimo o onome što jeste tema. Dakle, tema je rezolucija koju je predložila Vlada Republike Srbije, rezolucija koja je sasvim dovoljna mera i dovoljan okvir za ono što nas očekuje u nekom budućem vremenskom periodu, u periodu u kome će, naravno, biti nastavljeni politički pregovori, u nekom vremenskom intervalu u kome ćemo imati verovatno i bojazani kakav će biti epilog. Ali, imali smo dve opcije, ili da stavimo glavu u pesak i da kao neki govorimo – Kosovo je Srbija i da ne radimo ništa, ili da izađemo na međunarodnu arenu i da pokušamo da uvažimo realnost na terenu, da uvažimo našu državotvornu orijentaciju i da pokušamo da sve te interese na neki način uvedemo u normu. Ova rezolucija jeste sasvim dovoljan okvir za jedan takav put i ono što jeste suštinski najvažnije, to je da nema dualizma politike prema ovom pitanju, da nema neke dve platforme, niti to seirenje nekih može da doprinese jednom ozbiljnom stavu ovog parlamenta i države Srbije. Važno je kada govorimo o ovom dokumentu da prosto znamo da on treba da predstavlja jednu vododelnicu, da ne bude samo još jedan od dokumenata u nizu o kojima smo govorili tokom današnjeg dana, već da bude dokument koji će zaista biti jedan pozitivan iskorak koji će dovesti do toga da u procesu političkih pregovora dođemo do rešenja koje će biti i održivo i sveobuhvatno i puno odricanja, naravno i puno kompromisa, ali to je jedini put kojim možemo krenuti. Ovo je takođe dokument koji stavlja i srpskoj javnosti i međunarodnoj javnosti do znanja da proces evropskih integracija jeste prioritet politike ove Vlade, da proces evropskih integracija ne možemo razdvojiti, niti ga predstaviti kao paralelni proces sa procesom dešavanja tog kosovskog Gordijevog čvora. Mislim da ovo jeste iskorak jer je po prvi put možda na jedan kvalifikovan i kvalitetan način državno rukovodstvo pokazalo jedinstvo i činjenicom da su predsednik Republike, predsednik Vlade i čitav Kabinet zajedno praktično predložili ovaj akt. Dakle, važno je da se govori istina, važno je da uvažim realnost, važno je da uvažimo međunarodne norme, da insistiramo i kod našim inostranih partnera da to uvaže i da pokušamo da u tom procesu političkog pregovaranja izdejstvujemo nešto od onoga što smo u nekim ranijim istorijskim momentima možda mogli da dobijemo. Nekada smo maltene sve zajedno bili protiv Ahtisarijevog plana iz prostog razloga što je on zadirao praktično kao plan u tu statusnu neutralnost. Ali, kada pogledate neka rešenja iz tog plana i kada bi ih hipotetički uveli u praksu te godine, šta bi to danas značilo za ovaj pregovarački proces? Zato je važno da govorimo istinu. Da priznamo da svi nosimo odgovornost, da priznamo i da znamo da ovaj problem ne egzistira od 90-te godine ili od 99-te godine ili od početka bitisanja bilo koje vlade nakon 2000. godine. Setite se prosto ideje o velikoj Albaniji, albanskom separatizmu, prve i druge prizrenske lige. Moramo da znamo, prosto istorijske činjenice, da bi znali na koji način ćemo modelirati našu borbu za očuvanje integriteta i suvereniteta i državotvornosti. Pokušali smo kroz istoriju mnoge modele, mislim da smo izvukli dovoljno pouka. Možda će neko reći da je kasno. Mislim da moramo biti optimisti i da prosto ukažemo na činjenicu da nikada neće biti kasno, ako budemo proaktivni, ako budemo prosto preuzeli odgovornost. Zato je važno da je i ovaj nivo tehničkog dijaloga podignut na mnogo viši stepen, upravo od onog momenta kada je formirana ova vlada.Odgovornost za ovaj proces političkih pregovora je preuzeo naravno premijer Dačić zajedno sa predsednikom Republike. Mislim da smo sasvim racionalno pristupili ovom procesu i mislim da će to biti prepoznato i od strane i partnera u EU, ali naravno i od onih koji se protive ovome, a to su predstavnici privremenih institucija samouprave u Prištini. Kako ćemo razrešiti taj model autonomije za Srbe i druge nealbance na Kosovu i Metohiji? Kako ćemo rešiti funkcionalno Srpske pravoslavne crkve, odnosno srpskih manastira na teritoriji Kosova i Metohije? Kako ćemo rešiti okvir prava na koje, naravno da imaju pravo svi građani ovog sveta, pa i Srbi i drugi nealbanci na Kosovu i Metohiji? Kako ćemo rešiti nivo njihove samouprave? Kako ćemo rešiti sve te teme? To će naravno biti predmet ovih političkih pregovora. Pragmatizam je reč koja se ovde danas često čula i to jeste ono što je potrebno. Nije potrebno da se bavimo, ponavljam, nekim stranačkim prebacivanjem ili međustranačkim prebacivanjima, da trošimo vreme na nešto što ne proizvodi efekat. Naša nulta pozicija je ova koja je trenutno realno prisutna i na terenu i u međunarodnoj areni, i kroz prizmu naše spoljno političke pozicije kao države koja jeste takva kakva jeste. Zato sve to moramo imati u vidu kada krećemo na jedan ovakav put koji neće biti ni malo lak, ali će u svakom slučaju biti mnogo bolji ako na njega krenemo, nego ako pokušamo da se vraćamo unazad, jer taj povratak unazad prosto nije moguć. Nekome smeta to što ova rezolucija ne odiše nekim detaljima. Ona tretira pitanje okvira i principa za taj proces političkih pregovora i ne vidim razloga da sada ulazimo u detalje koji će tek biti predmet nekih razgovora. Platforma, ta jedna jedina platforma, bez obzira što neki žele da svojim političkim manevrima ovde izdejstvuju neki politički benefit, ne znam za koga i ne znam zašto, ta platforma sasvim temeljno obrađuje sve ta pitanja koja će biti predmet nekih budućih razgovora i pregovora. Naravno, da oni koji žele da kroz normu ili kroz formalno pravni status žele da sagledavaju realnost na terenu, oni to mogu da rade, ali isključivo na jedan teoretski način. To nije način koji može da nas dovede do rešenja. Način na koji bismo uveli ovo u neku formalno pravnu normu jeste, da kao epilog tih pregovora bude donet jedan ustavni zakon koji bi praktično tretirao ovo pitanje – prenos nadležnosti. To je nešto što je jedino realno i jedino moguće u nekom budućem periodu učiniti. Zato će naravno poslanička grupa SPS glasati za ovu rezoluciju. Želimo naravno da pružimo punu podršku i predsedniku Vlade Republike Srbije i predsedniku Republike za iskazanu, pre svega spremnost, jer je to obaveza svih nas pa i njih kao najodgovornijih političkih funkcionera i na iskazanoj hrabrosti da se uhvate u koštac sa jednim ovakvim izazovom. Takođe, želim da pozovem one koji možda ne misle isto kao mi iz vladajuće koalicije da ipak pruže i doprinos i podršku i da od drveća vide šumu i da shvate da ovo nije partijsko pitanje, već da je ovo i istorijsko pitanje, i državno pitanje par ekselans. Ako nas ima više na tom putu, biće nam mnogo lakše i da istrajemo i da ostvarimo ono što smo naumili. Na kraju, želim da zbog i građanki i građana Srbije, prosto istaknem, da pored činjenice da ni jedno rešenje nije možda idealno, ovo jeste rešenje koje je jedino moguće u ovom trenutku. Ovo nije put bez povrataka, ovo je put koji je trasiran vrlo temeljno, argumentovano i siguran sam da će biti problema na tom putu. Ali, ako smo se uhvatili u koštac sa tim problemom, mislim da je obaveza svih nas da na mnogo odgovorniji način tome pristupimo, bilo da smo u opoziciji ili poziciji, jer pitanje KiM ne prepoznaje jednu takvu podelu, jer je uvek bilo pitanje od državnog interesa. Zahvaljujem se.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ne mogu da kažem da ovaj papir koji predstavlja i rezoluciju i platformu da je nešto što me raduje, što meni pruža unutrašnje zadovoljstvo, da će problem koji je vezan za našu AP KiM da se reši onako kako bi mi najviše voleli. Zato me i čudi sve ovo što se danas dešava na sednici Skupštine Srbije, jer po prvi put od kada Srbija ne vrši vlast na teritoriji AP KiM nemamo ozbiljan i odgovoran konsenzus nas koji je narod birao na izborima oko rešavanja problema koji su vezani za KiM. Kroz ovo zasedanje po prvi put sam takođe imao da čujem i izjave da ovde određene političke stranke vrše određene političke manevre kada je u pitanju KiM, optužbe da se ova rezolucija i platforma donose zbog datuma početka pregovora sa EU, a ono što je najveći utisak na mene ostavlja jeste, čini mi se i to odbijanje odgovornosti za sudbinu KiM. Da li smo mi koji učestvujemo u političkom životu, pogotovo oni koji su vršili vlast od 5. oktobra 2000. godine do sada, baš uradili sve što god su mogli za Kosovo i Metohiju. Mogu da kažem, da jesu makar pola od onoga što su mogli, sadržaj ovog papira bi bio daleko bolji. Samo da vas podsetim šta se sve dešavalo u Srbiji u tom proteklom periodu. Kada je bilo nasilje na Kosovu, koje je imalo pogrom Srba, marta meseca 2003. godine, u Srbiji se istrančarilo ko će da bude predsednik Vlade, ko će da bude ministar, koje će stranke da formiraju vladajuću većinu. Šta se sve dešavalo sa ranijim rezolucijama, koje je isto ova skupština donosila? Ništa, osim deklarativnog prihvatanja da su Kosovo i Metohija sastavni deo Republike Srbije, da nikada nećemo priznati nezavisnost Kosova, dalje od toga se nikada nije otišlo i u tome se ogleda odbijanje odgovornosti za sve ono što se dešava na Kosovu i Metohiji. Čak su nam i neke velike zemlje, sa velikim političkim uticajem u svetu, govorile, lično prisustvovao - odredite gospodo šta hoćete sa Kosovom i Metohijom, napravite taj predlog i dostavite. Ne možemo mi više da se borimo za Kosovo i Metohiju od vas koji ste u Srbiji. Ne možemo mi bolje da mislimo o Kosovu i Metohiji od vas koji ste u Srbiji. Mi nikada do sada, do dana današnjeg, nismo osim deklarativnog zalaganja, šta sa Kosovom i Metohijom, kao narodni poslanici imali ni od predsednika Republike, ni od vlada Republike Srbije koje su bile u tom periodu ovde. Šta smo imali za posledicu? Možda smo i mogli da pregovaramo i sa međunarodnom zajednicom, koja je tada vršila vlast na Kosovu i Metohiji, ali nismo imali o čemu, nismo imali sa čim, nismo imali ideju, zato što smo se bojali političke odgovornosti rejtinga svojih stranaka, da jedan takav papir koji sagledava realno činjenično stanje na terenu, napravimo i dostavimo i Skupštini i da znaju za njega i građani Srbije, koji glasaju za nas na izborima. Dok smo mi bili uvijeni u jednu svoju ljušturu, u jedan svoj oklop, privremene institucije na Kosovu i Metohiji su polako, ali sigurno zaokruživale svoj put ka proglašenju nezavisnosti AP Kosovo i Metohija u odnosu na Srbiju, i u tome se ogleda najveća odgovornost svih onih koji su tada vršili vlast u Republici Srbiji. Od proglašenja, morala je da se prihvati činjenica da se promenila politička situacija i da sada više ne možemo da pregovaramo sa međunarodnom zajednicom, nego da prihvatimo činjenično stanje da to moramo da radimo sa predstavnicima privremenih institucija na Kosovu i Metohiji. To je sada najviše što možemo da postignemo. Osim našeg političkog delovanja po pitanju ovog problema, hajde da pogledamo šta to ono faktički utiče da Kosovo i Metohija ostanu u sastavu Republike Srbije? Ako se neko zanosi da će to biti rezolucije, deklaracije, političke floskule, grdno se vara. Ako se misli da će za to biti dovoljan samo Ustav Republike Srbije, takođe se grdno vara. Da bismo ostvarili pravo da polažemo to pravo na Kosovo i Metohiju, kao sastavni deo Republike Srbije, na prvom mestu, tamo moraju da žive pripadnici srpskog naroda. To jeste što se prvi put jasno, nedvosmiselno, insistira na razvoju, na prvom mestu na bezbednosti, a kasnije i ekonomskom i drugom razvoju pripadnika srpskog naroda na Kosovu i Metohiju. Samo na taj način možemo da sačuvamo Kosovo i Metohiju u sastavu Republike Srbije. Baš zbog toga je bila velika odgovornost predlagača i rezolucije i platforme, da započne jedan dijalog, koji nam daje za pravo da će u nekom periodu Kosovo i Metohija da ostane u sastavu Republike Srbije, sa punim uvažavanjem Ustava Republike Srbije, na čitavoj njegovoj teritoriji. Oni koji se boje da prihvate takvu odgovornost, ne treba ni da se kandiduju na izborima, ne treba ni da učestvuju u političkom životu Republike Srbije. Zato, gospodine predsedniče Republike, gospodine predsedniče Vlade, ostali ministri, imate podršku SNS za ovu rezoluciju, za platformu za Kosovo i Metohiju, zato što ne želimo da učestvujemo u jednom problemu, da ga ne rešavamo uopšte i da se u kasnijem vremenu stidimo svojih postupaka i ne činjenja, kao što je to do sada bilo. Hvala.
Hvala. Reč ima gospodin Đurić, po Poslovniku. Izvolite.
Član 107. stav 1. i 2, predsedniče parlamenta, mislim da niste reagovali, a morali ste da reagujete kada je govorio gospodin Arsić i kada je upotrebio dve ocene ili dve rečenice koje su duboko uvredljive za ovaj parlament, makar su uvredljive za LDP. Naime, gospodin Arsić je u jednom trenutku rekao da u ovoj današnjoj raspravi nije video ozbiljne argumente protiv ove rezolucije i otišao korak dalje, istakavši da motive, pretpostavljam kod opozicionih poslanika, koji su danas učestvovali u raspravi, pa time i LDP primećuje odsustvo, odnosno nespremnost da se preuzme odgovornost za Kosovo. Mislim da sam čak tačno citirao. Izvinite, za LDP je to uvredljivo, jer upravo ono o čemu govori gospodin Arsić, prigovarajući drugima da su nespremni da preuzmu odgovornost ili ono o čemu govori ispravno gospodin Ružić, ali nekoliko godina prekasno o tome, da su mnoga rešenja Ahtisarijevog plana danas bila sjajna za Srbiju ili za Kosovo, ili za kosovske Srbe, smo mi govorili 2007, 2008. godine i tada bili optuživani za izdaju. Takođe, niste reagovali na činjenicu da gospodin Arsić, prosto, falsifikuje političku prošlost ove zemlje. Dakle, ne mogu biti odgovorni samo oni koji su vršili izvršnu vlast. Miting ispred ove zgrade, 21. februara 2008. godine u povodu proglašenja nezavisnosti Kosova, nije organizovala samo Vlada Srbije. Sa te bine su govorili vrlo zapaljivo i neki opozicioni lideri, između ostalog i današnji predsednik Republike. Ako ste u međuvremenu pronašli snage da delimično promenite svoju politiku, što ja pozdravljam i u slučaju predsednika Republike, onda budite do kraja odgovorni, pa priznajte neke od tih grešaka iz prošlosti. Nemojte one koji vas danas kritikuju, najdobronamernije, kao što to čini LDP, kao što je kritikovala sve vlade od 2004. do ove godine sa istih pozicija, i u međuvremenu se pokazalo da smo u pravu, optuživati za nedostatak spremnosti da se vodi odgovorna politika prema Kosovu. Mi nismo bili uvijeni u sopstvenu ljušturu, kako ste vi rekli gospodine Arsiću. Bojim se da ste to bili vi u nekim prošlim periodima. U ljušturu ili u bedž, kako god hoćete.
Vreme. Smatram da nije povređen taj član. Vi ste kao i uvek, ja dozvoljavam da narodni poslanici raspravljaju, a vi znate da ste na ovaj način više koristili, ili da kažem zloupotrebili povredu Poslovnika kao repliku, jer kada bih primenjivao kriterijume koje ste vi naveli kao uvredljive za LDP, onda predsednik vaše stranke ne bi mogao da progovori reč, a da ga je ne prekinem. Dakle, apsolutno se ne slažem da je Poslovnik prekršen. Svakako neću narodnim poslanicima dozvoljavati da povredu Poslovnika zloupotrebljavaju kao pravo na repliku, iako, da kažem, ste vi to vrlo vešto uradili, nemam nekih primedbi. Volim da dam pravo predstavnicima opozicije da govore što više u ovom parlamentu i smatram da je to dobra stvar, ali molim sve druge da se vratimo toku rasprave, ali ću ja svakako naravno ovo staviti kada budemo imali dan za glasanje kao, da kažem, mogućnost da se o tome Narodna skupština izjasni. Gospodine Samardžiću, da li ste vi imali repliku? (Slobodan Samardžić, s mesta: Da.) Samo da utvrdim osnov vašeg javljanja. Gospodin Đurić se javio za povredu Poslovnika. Reč ima narodni poslanik Bojan Đurić. Izvolite.
Povređen je član 27. u ovom odgovoru dok ste meni odgovarali. Možda za vas nije uvredljivo kada neko kaže da je nespremna vaša politička partija ili vi lično kao narodni poslanik da preuzmete odgovornost za politiku prema Kosovu.
Ne možete da mi odgovarate. Vi samo možete da se izjasnite da li prihvatate. Dakle, ne možete odgovarati, možete da ukažete na povredu Poslovnika.
Mislim da ste time što ste rekli povredili Poslovnik. To je nova povreda Poslovnika.
To zaista nema smisla, gospodine Đuriću. Ovo što radite nema smisla, jer vi brutalno zloupotrebljavate povredu Poslovnika. Kao predsednik Narodne skupštine vam oduzimam pravo da to uradite, jer to imam po članu 27. Poslovnika. Dakle, nemojte zloupotrebljavati. Sada vas molim da se vratimo na raspravu. Zaista nemogu da dozvolim da dalje nastavite, jer bi to bila povreda Poslovnika s moje strane. Gospodine Samardžiću, izvolite.
Član 104. Poslovnika. Neću se mešati u sliku prošlosti koju je dao kolega Arsić u svom istupu, ali moram neke činjenice da pomenem, koje je on potpuno pobrkao. Videće zašto se javljam za repliku. Rekao je da je u vreme pogroma koji se dogodio marta 2003. godine, da se u Srbiji strančarilo oko formiranja Vlade. Javljam se zato što je tada Vladu formirala DSS, a njegove greške materijalne su u tome što to nije bilo 2003. godine, nego 2004. godine. Toliko morate znati, da je pogrom bio 2004. godine. Kada se već uplićete u tako fine istorijske činjenice i detalje, morali biste znati i sledeću stvar, da je taj pogrom bio 17. i 18. marta 2004. godine, a da je Vlada formirana 4. marta 2004. godine. Prema tome, ona nije mogla da strančari oko formiranja Vlade 13 ili 14 dana pre pogroma. Rekli ste "u vreme pogroma 2003. godine", što ste pogrešili, razume se, "strančarilo se u Srbiji oko formiranja Vlade". Zapravo ste hteli da ostavite utisak pred publikom da je neko ko je formirao Vladu te 2004. godine, zapravo nije vodio računa o Kosovu jer se bavio sobom. Vaša kompletna slika te bliske prošlosti je pogrešna, ali sam hteo na osnovu ovih elementarnih činjenica i datuma, koje ste potpuno pobrkali ili ste ih postavili tako kako vam je zgodno, da pokažem da niste kompetentni da o tome govorite.
Reč ima gospodin Đurić, povreda Poslovnika.
Povredili ste član 109. Poslovnika, gospodine Stefanoviću i na tome ne bih insistirao da vi sami niste tu temu otvorili. Predlažem da nesporazume koje imate sa gospodinom Jovanovićem, rešite sa njim. Zaista ne vidim svrhu da meni objašnjavate da li bi on imao pravo da govori ili ga vi ne biste prekidali. Kad smo već kod toga, vi ste pre dve ili tri nedelje izrekli opomenu gospodinu Jovanoviću kada je izgovorio rečenicu – ja se …
Ne možete da se pozivate na sednicu koja se završila. Možete govoriti o ovoj sednici. Pravno gledano, nemate pravo.
Dajte mi 15 sekundi. Danas ste napravili povredu. Dakle, za istu formulaciju gospodinu Vučiću danas niste izrekli opomenu kada ste ga usmeno opomenuli da se drugačije obraća narodnim poslanicima. On je rekao: "Ja se narodnim poslanicima obraćam upravo onako kako zaslužuju". Istu tu formulaciju upotrebio je gospodin Jovanović pre nekoliko nedelja u odnosu na vas i vi ste mu zbog toga izrekli drugu opomenu. Ja u tome vidim nedoslednost.Prema tome, ukoliko želite da budete kredibilan predsednik ovog parlamenta i da uspostavite neki standard u ponašanju, onda isti standard i za gospodina Jovanovića i za gospodina Vučića.
Ako hoćete da se vratimo na tu sednicu, mogu da vam kažem da je gospodin Vučić posle moje opomene prestao da govori o tome, a gospodin Jovanović nije. U tome je suštinska razlika. Svakom sledećem ko se bude isto tako ponašao nakon mog upozorenja izreći ću opomenu i biću vrlo dosledan u tome. Dakle, što se toga tiče, molim narodne poslanike da se vratimo suštini rasprave, da ne dozvolimo da ova rasprava pobegne u povredu Poslovnika. Suviše je tema važna da bismo o tome predugo zamarali pre svega građane Srbije. Naravno, dozvoljavam da se rasprava vodi o temi. Narodni poslanik Veroljub Arsić, povreda Poslovnika. Izvolite.
Isti član koji je reklamirao i prethodni govornik prilikom reklamiranja Poslovnika, zato što kompetentnost ne može da se meri lapsusom koji je vezan za datum, nego se meri delima. Od SRJ do raspada iste, državne zajednice Srbije i Crne Gore, raspada iste i proglašenja nezavisnosti Kosova, to su činjenice.
Narodni poslanik Slobodan Samardžić, povreda Poslovnika. Izvolite.
Ne radi se o datumu, radi se o dva datuma koje ste pogrešili. Dakle, oba koja ste pomenuli su pogrešni – i 2003. godina i 17. mart. Zato ste nekompetentni, jer ne znate činjenice. Prema tome, stvari su potpuno jasne.
Narodni poslanik Judita Popović, povreda Poslovnika. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine predsedniče. Reklamiram članove 27. i 110. Poslovnika. Zaista mislim da zloupotrebljavate ovaj Poslovnik i mislim da oduzimate reč poslanicima. Konkretno, oduzeli ste reč gospodinu Đuriću, iako za to niste imali uslova prema Poslovniku. Pročitajte dobro Poslovnik, između ostalog i član 10. koji kaže posle kojih postupaka jednog poslanika, odnosno reakcije na to, predsedavajućeg, odnosno predsednika može da se oduzme reč poslaniku. Dakle, ne samo u tome da ste veoma subjektivni i neselektivni, vi pri tom veoma olako i elegantno prelazite preko određenih termina koji se ovde koriste i izriču. Veoma ste elegantno prešli preko termina "sumanuti amandman" o kojem je govorio gospodin Vučić. Niste ta opomenuli, pažljivo sam pratila. Prilično ste elegantno prešli i preko švaleracije o kojoj se ovde pričalo, a pri tom ste kažnjavali određene poslanike za jednu reč, a to je laž ili lažno predstavljanje ili laganje.
Izvinite, gospođo Popović. Molim narodne poslanike, ovo je Narodna skupština Republike Srbije. Moramo imati dovoljno dostojanstva da saslušamo svakog govornika. Vratiću vam vreme.
Gospodine predsedniče, zaista vređate dostojanstvo ove Skupštine i vređate dostojanstvo poslanika, pogotovo opozicionih poslanika, kada selektivno primenjujete Poslovnik. Bilo bi dobro da ubuduće imate malo drugačiji, mnogo objektivniji pristup kada govore opozicioni poslanici, a i oni koji pripadaju vladajućoj koaliciji. Obratite pažnju da Poslovnik treba da se primenjuje, ali treba da se primenjuje na sve. Molila bih vas da kada oduzmete reč poslaniku, vodite računa o tome da to možete da uradite, ali samo na osnovu člana 110.
Ne mislim da sam prekršio Poslovnik. Član 27. definiše način na koji predsednik Skupštine može se starati o primeni Poslovnika. U današnjoj raspravi, ako to mogu da kažem kao nešto što sam uočio, jednako sam kritikovan i od strane poslanika vladajuće koalicije i od opozicije, čime mislim da je postignut taj balans o kojem govorite i mislim da je to posao predsednika Narodne skupštine. Moj posao nije da budem omiljen ovde, moj posao je da se staram o izvršenju Poslovnika i o redu na Skupštini. Dok god sednica Skupštine teče mislim da moj posao radim dobro. Poslovnik, u čijem donošenju nisam učestvovao, definiše kako se određuje da li je predsednik Skupštine prekršio Poslovnik ili nije. Do sada se to nije dogodilo. Do sada je Narodna skupština odlučivala da predsednik Skupštine nije prekršio Poslovnik. Od kako sam predsednik Skupštine ni jednom nisam prekršio Poslovnik i nadam se da ću nastaviti da tako vodim sednicu i dalje. Nastavljamo sa radom i prelazimo na listu prijavljenih govornika. Prvi prijavljeni govornik je narodni poslanik Petar Petrović. Izvolite.
Gospodine predsedniče Republike, gospodine predsedniče Skupštine, dame i gospodo ministri, neću ništa novo reći, ako ponovim da će poslanički klub JS i ovog puta, kao i mnogo puta ranije, kada su usvajane druge rezolucije i deklaracije, a tema je bila Kosovo i Metohija, podržati i ovu rezoluciju koja govori o principima kojima treba da se rukovodi Vlada Republike Srbije i predsednik Republike Srbije u razgovorima sa privremenim institucijama samouprave u Prištini. Da li je ovo deseta, jedanaesta ili ne znam već koja deklaracija ili rezolucija o Kosovu i Metohiji, nije ni bitno, ali je vrlo bitno da smo još jednom pokazali, ne samo građanima koji žive u Republici Srbiji, nego i građanima srpske nacionalnosti, koji žive van teritorije Republike Srbije, kako se to kaže u rasejanju, kao i drugim građanima u drugim državama, jednu veliku neslogu i nejedinstvo kada je u pitanju osnovno nacionalno pitanje, a to je borba za vraćanje otete teritorije Republike Srbije, pod okvire države Srbije. Zašto je to tako, da li ima nešto u genima srpskog naroda, u tradiciji, istoriji, ne znam i nisam taj koji treba da sudi, ali još jednom na delu se pokazuje ona narodna izreka koja već vekovima kruži Srbijom, a ona glasi – ne daj Bože da se Srbi slože. Žao mi je što jedan manji deo poslanika u Narodnoj skupštini, neki iz političkih razloga, neki iz nekih drugih razloga, neću da prejudiciram koji su to drugi razlozi, ali očigledno da su to veoma dobri razlozi, ne žele da podrže ovu rezoluciju i da glasaju za nju. Jedinstvena Srbija je više puta pokazala da je državotvorna partija i da će uvek glasati za one dokumente, za one rezolucije koje idu za tim da se sačuva suverenitet i teritorijalni integritet države Srbije. Kada je u pitanju Kosovo i Metohija, danas su izgovorene mnoge velike reči, međutim nije vreme da se izgovaraju velike i krupne reči, danas je vreme da se krene u velika i krupna dela. Kada kažem velika i krupna dela, imam u vidu to da pokušamo da spasimo ono što se spasti može na Kosovu i Metohiji, da oni preostali Srbi i ostali nealbanci, koji poštuju ovu državu kao svoju, budu na neki način zaštićeni da mogu slobodno da se kreću, da mogu slobodno njihova deca da idu u škole, kafiće, da se zabavljaju, da mogu da se zapošljavaju. Jednostavno da žive kao svi građani koji žive na ostalom delu teritorije Republike Srbije. Ova rezolucija u tom delu nam nudi nekoliko predloga, principa. Govorio sam već o tome, ali da počnem redom i da se zadržim samo na rezoluciji. U 1. stavu pod a) kaže se da nikada i ni pod kojim uslovima nećemo priznati nezavisnost Kosova, odnosno Kosova i Metohije i JS je saglasna u tome i više puta je ponovila da ne postoji nešto sa čime može međunarodna zajednica da nas kupi da podržimo nezavisnost Kosova i Metohije. Ne postoji ni materijalno, ni bilo koje drugo dobro, ni bilo kakva davanja koja će JS a verujem i dobar deo poslanika ove narodne skupštine uspeti da ubedi da iz ovih ili onih razloga, pa i onog glavnog razloga, ulaska u EU, trebamo da priznamo nezavisnost Kosova i Metohije. Drugo, što je vrlo bitno u ovoj rezoluciji jeste da će Vlada Republike Srbije, na čelu sa gospodinom premijerom Dačićem ipredsednikom Republike gospodinom Nikolićem, uvek konsultovati Srbe na Kosovu i Metohiji, kada su u pitanju određeni razgovori, postizanje određenih kompromisa i dogovora da bi taj preostali narod mogao normalno da živi. Takođe vrlo je bitno da se kaže u tački 3) da Republika Srbija nije spremna da čini dodatne ustupke koji bi mogli da dovedu do ugrožavanja njenih državnih i nacionalnih interesa. Mi smo do sada više puta od strane nekih drugih prethodnih vlada, često činili određene kompromise, određene ustupke, da bi smo zauzvrat kao dobili nešto od međunarodne zajednice. Šta smo dobili od međunarodne zajednice, vidi se. Dobili smo oslobađajuće presude za krvnike srpskog naroda, ne samo sa Kosova i Metohije nego i iz Hrvatske, a dobili smo to da smo morali da isporučimo svakog policijskog i vojnog generala u Hag, samo zato što su pod zakletvom koju su dali, branili srpski narod tamo gde ih je odredio državni vrh, da odu da brane srpski narod. Da li treba i ubuduće činiti takve ustupke? Siguran sam u ime Jedinstvene Srbije da ne treba i siguran sam da će i predsednik Republike i ova vlada, čvrsto stati iza toga, da nema kompromisa kada je u pitanju državni interes države Srbije. Na kraju ono što je za nas, narodne poslanike vrlo bitno jeste da rezolucija predviđa da ova narodna skupština mora da od strane predsednika Republike i od strane Vlade Republike Srbije bude informisana šta se radi, kakvi se sporazumi postižu, da i mi narodni poslanici možemo, onim građanima koji su glasali za nas, da kažemo i da ih obavestimo šta to radi najviši državni vrh i kada je u pitanju Vlada i kada je u pitanju predsednik Republike. Jedinstvena Srbija ostaje čvrsto u ubeđenju da ćemo morati da vidimo u državi Srbiji šta je to nacionalni interes ove zemlje, šta je to crvena linija ispod koje ni po koju cenu, bez obzira ko bio na vlasti, ne smemo da idemo. Bez obzira da li se mi slažemo, da li je to u našem političkom programu, da li je to naš politički stav, ali moramo kao druge zemlje da znamo šta je nacionalni interes države Srbije, građana Srbije, srpskog naroda i svakog drugog građanina koji živi na teritoriji države Srbije, poštuje njen Ustav i njene zakone. Ako tako ne radimo, dame i gospodo narodni poslanici, upotrebiću jedan izraz bojim se da nam se ne piše dobro u budućnosti i zato hajmo da se saglasimo bar oko jednog, da budemo jedinstveni u tome, da zaštitimo državni suverenitet i integritet države Srbije i na Kosovu i Metohiji. Jedinstvena Srbija vam stoji na raspolaganju i uvek će glasati za to. Hvala.
Reč ima predsednik Republike, gospodin Tomislav Nikolić.
Dame i gospodo narodni poslanici, stupanjem na dužnost predsednika Srbije, uskratio sam sebi mnoga prava, čak i pravo da odgovorim na uvrede. Zato se ne obazirem na izrečene uvrede, mada sam gost u vašem domu. Čak i na izrečeno – gotov je. Tu bih želeo da citiram Šantića, valjda on nije želeo da vas uvredi, kaže – babo moja, ni živih se nisam bojao dok su bili za užasa, a kamoli mrtvih pasa. Ne bi bilo dobro da je drugačije. Uostalom, niko me nije terao da pobedim u nemogućim uslovima. Dvadeset godina sam bio neprekidno narodni poslanik. Tukao sam se, psovao, tukli su me, iznosili su me iz sale, ali nikada, nikada kada se govorilo o Kosovu i Metohiji i kada su drugi predlagali platforme, makar koliko da sam im bio suprotstavljen. Zašto sam predložio platformu, a potom i rezoluciju? Zato što to do sada niko nije smeo, a trebalo je odavno. Da li sam srećan što ćete da usvojite ovakvu rezoluciju? Nisam. Da li bih bio srećan da ste usvojili rezoluciju koja bi predstavljala sto posto mojih želja? Ne bih, to bi bio samo spisak lepih želja. Imao bih celu noć da odgovaram, ali pokušaću da skratim, pošto je izgleda u Srbiji lakše biti protiv Srbije, nego za nju. Mentori to ne vole. Neprekidno ponavljate u Skupštini da smo krali na glasanju za Ustav. Živimo u državi u kojoj neki narodni poslanici tvrde da smo glasali kad smo proglašavali Ustav, a po tom Ustavu izlaze na izbore, formiraju poslaničke grupe, imaju privilegije, žive bolje od drugih građana Srbije. Pitate da li je ovo trebalo ponuditi Rugovi? Sedamnaest puta sam putovao na pregovore sa Rugovom u Prištini. Profesor Ratko Marković je predvodio delegaciju. Ja sam bio član. Jedanput smo razgovarali sa njim, ali Albanci su tada imali podršku da krenu drugim putem, a mi smo, ako se sećate, bili pod sankcijama, u izolaciji. Mi nismo imali nikakvu podršku. Pričali ste ovde o podršci meni. Meni ne treba podrška politička. Ja i nisam političar, samo sam predsednik Srbije. Minimalizujete uticaj EU. Ja u nju nisam zaljubljen. Ali, kako je DOS došao na vlast? Zato što je EU uvela sankcije tadašnjoj našoj državi i nije moglo da se preživi. Da je moglo da se živi bolje pod tim sankcijama, DOS nikada ne bi pobedio one koji su tada bili na vlasti. Neki predlažu da odmah siđemo sa evropskog puta, a da li su nam, dok su bili na vlasti, otvorili druge puteve? Ne. Mi moramo da ne naljutimo EU i da otvaramo nove puteve. Zašto da brišemo stavove vezane za EU, kada smo se obavezali da nikada ne priznamo nezavisnost Kosova i Metohije? Ako to bude suprotstavljeno, odustaćemo od EU. Ne stidim se kompromisa koje sam postigao sa Vladom Republike Srbije.Ne prihvatam optužbe da smo zauzeli odbrambeni stav, ako to znači da nemamo poziciju. Poziciju imamo. Zakon o suštinskoj autonomiji do sada nije donet. Sada nas neki optužuju da nemamo taj zakon. Nisu mi promakli i odbacujem optužbe da za članstvo u EU predajemo Kosovo. To je skoro bezobrazluk, gospodine profesore. Time se opravdava činjenica da neki ljudi za osam godina nisu smeli da rešavaju pitanje Kosova i Metohije, osim jednog voza koji je vozio jedan dan. Ako platforma ima maksimalističke zahteve, šta vi u stvari hoćete? Ja sam u životu izgubio mnogo, a Kosovo ne smem zato što nije moje. Mogu da se uklonim iz ovog procesa, da ga vodite kao u dosadašnjih 12 godina i da budem miran, pošto za mog života Albanci neće stići do Kragujevca i da budem nemiran zato što bi bili u Kraljevu i Vranju. Nosim svoj krst. Ponesite, gospodo poslanici, makar krstić. Pokažite snagu srpskog parlamenta kada se rešava srpsko pitanje. Slušajući vas, zahvalan sam Bogu što neki od vas nisu bili u mogućnosti da odlučuju o Srbiji 1389, 1804, 1912, 1914. godine i svih naših godina. Dođe mi da se smejem i da plačem posle kritika prve platforme da je neostvariva, nerealna i populistička, u želji da vi pokažete jedinstvo, primerim je mogućem, a onda tu platformu napadnete i tražite da vratim onu za koju ste rekli da nikada za nju nećete da glasate. Moji sinovi i ja ratovali smo za Srbiju, moji unuci, vaši sinovi, vaši unuci neće morati ako ste spremni da mi pomognete. Potpuno mirno, čiste savesti, predajem vam svoju ostvarivu ideju na glasanje. Nisam želeo da budem predsednik koji se krije i beži od odgovornosti do kraja mandata. Neki od vas verovatno nikada nećete prihvatiti da sam i vaš predsednik. Nije me briga. Važno je samo šta misle građani, da li sam opravdao njihovo poverenje. Tog suda se ne bojim zato što radim mnogo i čestito. Bojim se samo da neki nisu shvatili da Kosovo i Metohija ne ostaju ni meni ni njima. Oko Kosova nasleđuje se samo muka, a dobar domaćin iza sebe ne ostavlja muku, probleme i nerešena pitanja. Odbacujem primedbe DS. Želim da vam pročitam tri stava svoje platforme koju je Vlada prihvatila, a nije ih uvrstila u rezoluciju, prvi, drugi i poslednji: "Vlada Republike Srbije će u cilju zaštite državnih interesa u daljim dogovorima sa PIS u Prištini polaziti od toga da svako rešenje, bilo opšteg ili nekog posebnog pitanja, o privremenom, prelaznom ili konačnom statusu Kosova i Metohije, o položaju Srba u pokrajini ili o zaštiti srpskog, verskog i kulturnog nasleđa, mora da bude u skladu sa Ustavom Republike Srbije i Rezolucijom Saveta bezbednosti UN 1244. U okviru tzv. tehničkog dijaloga za oblasti energetike i telekomunikacija, koji je uslov za otpočinjanje pregovaračkog procesa EU, Vlada neće omogućiti promenu stanja na terenu u korist PIS, slabljenje pregovaračke pozicije Srbije u političkom dijalogu na visokom nivou i potencijalnoj destabilizaciji bezbednosnih prilika". I poslednji: "Ovu političku platformu za razgovore predstavnika Vlade Republike Srbije sa predstavnicima privremenih institucija samouprave ili PIS u Prištini, Vlada usvaja na predlog predsednika Republike Srbije, sa kojim preuzima zajedničku odgovornost za njeno ispunjavanje". To je pretpostavljam bolje nego ovo: "Koristim ovu priliku, dragi Roberte, da još jednom istaknem da za Republiku Srbiju Sporazum o integrisanom upravljanju znači da će Euleks imati isključivu izvršnu vlast na administrativnim prelazima 1 i 31 i da će upravljati svim pitanjima vezanim za carine u ime Prištine. Takođe, za Republiku Srbiju, Sporazum o integrisanom upravljanju predstavlja garanciju da će Srbi na severu imati neometan ulazni i izlazni prolaz kroz kapije 1 i 31 sa srpskim dokumentima i tablicama, dok ne bude drugačije dogovoreno u procesu implementacije". Želeo sam da tekstovi platforme i rezolucije, koju sam takođe predložio, budu prihvatljivi za većinu, zato što o ovome tek treba da se pregovara sa Prištinom. Kod ovakvog stava u Beogradu, nama Priština nije ni potrebna. Ima ko će ovde da osnaži njenu poziciju. Ako vam je težak čak i krstić, glasajte protiv, obradujete samo Albance. Samo, deca će vas nekada kada odrastu pitati – zašto niste pomagali kada je bilo teško, zašto ste srpska kola kočili uzbrdo? Nesanica će da bude najmanji problem koji će savest da vam napravi, onima koji imaju savesti. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Borislav Pelević.
Poštovani građani Srbije, poštovani Srbi koji živite na KiM, poštovani gospodine predsedniče Republike Srbije, gospodine predsedavajući, dame i gospodo ministri, dame i gospodo narodni poslanici, kada se u decembru pojavila platforma o KiM, bio sam veoma prijatno iznenađen. Za mene je ona tada predstavljala prekid pogubne politike prethodne vlasti prema KiM, ali i početak novog političkog dijaloga sa Prištinom, u kojem će biti zaštićeni interesi Srbije, Srba na KiM i Ustava. Svega toga nije bilo u prethodnim razgovorima između Beograda i Prištine. Bio sam iskreno srećan kada je predsednik Republike uputio platformu, radi dobijanja saglasnosti SPC, SANU, ali i predstavnicima Srba sa KiM i severno i južno od reke Ibar, i na svu sreću, ta saglasnost je tada i dobijena. Šta se posle toga desilo? Platforma je, u međuvremenu, izmenjena, proglašena je tajnim dokumentom, a odustalo se i od njenog predstavljanja u Skupštini Srbije. Očigledno se to desilo zbog spoljnih i unutrašnjih pritisaka. Vlada je na sednici od 9. januara donela Predlog rezolucije o kojoj danas razgovaramo. U tački 1) stoji da se Vlada Srbije ovlašćuje da nastavi sa implementacijom, primenom već postignutih dogovora i sporazuma sa predstavnicima Prištine. To znači da je ova rezolucija u funkciji, legalizacije ranije postignutih sporazuma u Briselu. Rezolucija ima za cilj da ova Skupština da pravni osnov Vladi Srbije za dalju implementaciju, odnosno primenu postignutih sporazuma. Ova Vlada je već napravila granicu između Srbije i Kosova, jer je to uradila primenjujući Sporazum o integrisanom upravljanju graničnim prelazima, braneći se time da zemlja koja je ozbiljna, mora da primeni sve ono što je dogovorila prethodna vlast. To nije tačno. Ozbiljna država, ozbiljna zemlja, mora da čuva svoje granice i svoj narod. Ničim nije bila obavezna ova vlada da primeni sporazume koji su u Briselu postignuti, jer oni nemaju nikakav pravni osnov, oni čak nisu propisani i nisu u skladu ni sa međunarodnim pravom. Jedino potpisani sporazumi su pravno obavezujući, a ovi su samo parafirani, i to od jednog činovnika Vlade Srbije koji je to samo parafirao, što nikoga ne obavezuje. Vlada je odlučila da zbog dobijanja datuma za početak pregovora sa EU, da učini sve ono što EU traži od Srbije. Šta znači dobijanje datuma za pregovore za Srbiju? Reći ćete – 170 miliona evra godišnje. Da, ali da li je vredno Kosova i Metohije samo toliko? Da li samo toliko vrede Srbi sa KiM i Srbi koji su izbegli sa KiM? Ova rezolucija je u stvari rezolucija za evrointegracije, a ne rezolucija o KiM. To jasno kaže tačka 1) stav g Rezolucije, koju citiram – razgovori sa predstavnicima PIS u Prištini i svaki dogovor koji bude postignut, treba da daju doprinos evropskim integracijama Republike Srbije. To zaista nije dobro, jer bi u prevodu to moglo da znači da je ova vlast spremna da žrtvuje i državne i nacionalne interese radi ulaska u EU. U tački 3) se kaže – Republika Srbija je spremna da učini dodatne ustupke radi preovladavanja trenutnog stanja u odnosima između srpskog i albanskog naroda, ali se ne kaže koji su to dodatni ustupci. Ljudi, dokle više ustupaka? Od ovakve rezolucije su se ogradili i predstavnici sve četiri srpske opštine na severu KiM. U otvorenom pismu predsedniku Republike oni protestuju što je rezolucija u suprotnosti sa tekstom platforme koji im je predstavljen 22. decembra u Predsedništvu Srbije. Bune se i za to što im je obećano da će platforma, u prvobitnom tekstu, biti usvojena u Skupštini Srbije. Oni kažu, citiram – nastavak pregovora na tehničkom nivou i… (Predsednik: Vreme, gospodine Peleviću.) Dozvolite samo 30 sekundi, molim vas. Oni kažu, citiram – nastavak pregovora na tehničkom nivou i implementacija, dakle, primena dogovora, predstavlja direktno priznavanje nezavisnosti tzv. republike Kosovo. Gospodine predsedniče Republike, obraćam se vama kao predsedniku i kao prijatelju, a video sam da ste i vi mene na jednoj TV emisiji nazvali prijateljem, ne zato što smo prijatelji, već zato što smatram da je prvobitna platforma bila jako dobra, da je ona danas na dnevnom redu, za nju bih glasao, ali ne i za ovu rezoluciju koja ne štiti interese Srba na KiM, koja ne štiti interese Srbije, već suprotno, šteti interesima i Srbija i Srba sa KiM. Hvala vam na pažnji.
Reč ima narodni poslanik Zaharije Trnavčević. Izvolite.
Hvala. Kao što ste više puta čuli večeras, ovo je 11 put da Narodna skupština Srbije donosi rezoluciju, neki dokument, deklaraciju o Kosovu. Kada se pogleda rezultat, ona se vidi ono što je maločas rekao premijer Dačić, a to je da je suverenost Srbije na Kosovu znatno opala i da je porasla državnost, atributi nezavisne države Kosovo. Zašto se to dogodilo? Dogodilo se zbog toga što su sva dokumenta koja smo da sada imali, a i večerašnji nije nešto bolji od njih, bave površinskim pitanjima, posledicama, a ne uzrokom. Imam običaj da kažem da je pametan onaj ko ume da koristi tuđu pamet. povremeno sam to video, da tako postupa i predsednik Republike i premijer Dačić, ali povremeno. Naime, predlagao sam i tražio da mi se pruži prilika da im izložim neke poglede koji mogu, za razliku od ovoga što smo večeras slušali, da na trajan način reše ono najvažnije pitanje, a to je zaštita našeg življa koji živi na Kosovu. Predlažem da, kao što su i drugi to rekli, da onu stavku da Narodna skupština Srbije ne može da prizna nezavisnu državu Kosova. U tome smo jedino svi saglasni. Dodajem da ne možemo priznati Vladu u kojoj će biti na čelu ljudi poput Hašima Tačija, Ramuša Haradinaja, koji su odgovorni a ne osuđeni za značajna krivična dela, tako da ne mogu ni da garantuju da će ciljevi koji su u interesu i Albanaca i nealbanskog življa biti ostvareni. Tražim, tj. predlažem da se snage KFOR, snagama KFOR ne određuje mandat, nego da kao na Kipru ostanu dugo, sve do istovremenog ulaska Srbije sa Kosovom u EU. Zna se da ulazak u EU podrazumeva postizanje standarda koji svim građanima koji žive na jednom prostoru daju jednaka prava i obaveze i koji rešavaju ono osnovno konfliktno pitanje kakvo danas postoji. Takođe predlažem da se na razgovorima u Briselu ne razgovara samo sa PIS, privremenim institucijama samouprave, već da se odmah postavi zahtev da u tim razgovorima prisustvuju i kreatori one politike koja je dovela do ovog stanja, a to su SAD, Francuska, Velika Britanija, Nemačka, Italija itd, jer od njihovog prisustva i od njihovog stava zavisi da li će biti postignut sporazum, a to je da Republika Srbija sa Kosovom postigne one standarde na kojima danas počiva EU. Kada se to dogodi, biće sasvim irelevantno gde se nalazi granica, jer će na obe strane granice, kao što je to u zemljama Beneluksa i EU, biti jednaki uslovi za život. Ima stara rimska izreka "ubi bene, ubi patria" – tamo gde mi je dobro, tamo je i moja otadžbina. To je ono što moramo i možemo da postignemo. Predlažem da se sve ove stavke koje sam rekao u odnosu na KFOR, u odnosu na stupanje u EU, postizanje standarda, moramo da vratimo na sto pitanje, standardi pre statusa. To su zapadnoevropske sile lansirale, pa onda napustile i pre nego što je išta promenjeno u pogledu standarda i za nealbanski živalj, priznale su republiku Kosovo. Pošto su tom obesnom derištu dopustili da radi šta hoće, one su dužne da ga pozovu da se pridržava reda i redosleda kakvi vladaju u Evropi i u EU. Ovo što sam rekao treba da bude … (Predsednik: Vreme.) … završavam, … nalog i ovlašćenje premijeru Ivicu Dačiću da u Briselu tako vodi razgovore. To je istovremeno minimum i maksimum. Ne može manje od toga, a moglo bi ako je moguće više. Moramo da se setimo da je ovoga časa svakome jasno da nikada više nećemo imati status kakav smo imali pre 1999. godine, ali možemo da postignemo to da srpski živalj 200.000 izbeglih nevraćenih Srba da se vrate na Kosovo i žive kako su nekada živeli i kao što se radi u EU. Oko EU … (Predsednik: Gospodine Trnavčeviću, govorite šest minuta. Imao sam razumevanja. Zaista nema smisla zbog drugih poslanika. Uvek uživam slušajući vas, ali morate da shvatite da će mi i drugi poslanici tražiti ista prava koja sam dao vama. Dajem vam još desetak sekundi da završite vašu misao, ali vas molim da to bude zaista deset sekundi.) Svi govorimo o tome kada će da nas prime i da li će da nas prime u EU, a još nisam čuo ni od Vlade ni od predsednika Republike ni u ovoj Skupštini da neko govori kada ćemo da podignemo produktivnost, jer ako mi u ovoj zemlji budemo živeli i radili kao što se radi u EU i živećemo kao u EU. O tome treba da razgovaramo.
Hvala gospodine Trnavčeviću. Narodni poslanik Dubravka Filipovski. Pre nego što nastavite samo da kažem da je redosled govornika doživeo jednu malu izmenu koja se tiče narodnih poslanika koji nisu članovi poslaničkih grupa i koji će biti pomereni, jer su oni greškom bili stavljeni kao oni koji su nisu izjasnili o tome da li su za ili protiv. Pošto su se izjasnili onda će biti pomereni na gore. To je mala izmena i ništa drugo.
Gospodine predsedniče Republike, predsedniče Vlade, predsedniče parlamenta, poštovani građani Srbije, mislim da je današnji tok rasprave pokazao svu našu različitost prema ovako važnoj rezoluciji, uvažavajući sve naše političke razlike, ali je vrlo jasno da je propao pokušaj pojedinih poslanika da na bilo koji način umanje značaj ove rezolucije i da pokušaj da stvore atmosferu u parlamentu da su u pitanju dve politike u okviru vladajuće koalicije. Mislim da je ova rezolucija vrlo jasno pokazala smernice naše državne politike kroz jasno definisanje minimuma državnih i nacionalnih interesa sa jednim osnovnim ciljem da se kroz buduće pregovore primenom ove rezolucije stvori garancija života dostojnog čoveka za sve građane na KiM. Obrazloženje ove rezolucije predstavlja jasan stav da se u toku pregovora ne odstupa od okvira koji su definisani državnom platformom, a suštinski deo je u rezoluciji. Poslanička grupa NS veruje da je ovom rezolucijom i nastavkom pregovora moguće dostići pravednije rešenje za KiM od onog koje nam se do sada i sada čak nude kao neizbežna, jer verujemo da ono što vidimo danas na KiM ne odgovara civilizacijskim dostignućima 21 veka. Kada kažem da se rezolucijom jasno definiše minimum naših državnih i nacionalnih interesa onda pre svega mislim na to što se njome vrlo jasno u svom prvom stavu definiše zaštita teritorijalnog integriteta Srbije, kao i to da se njome prvi put na jedan vrlo jasan način traži autonomija za Srbe na KiM. Kao što su neke moje kolege iznele razlog i taksativno pod 1, 2, 3. i 4. zbog čega neće glasati za ovu rezoluciju, izneću razloge zbog čega ćemo mi iz poslaničke grupe NS glasati za ovu rezoluciju i šta ovaj tehnički politički dijalog ima za cilj. Prvo, ima za cilj da se stvori autonomija zajednice srpskih opština, što će biti garancija za opstanak Srba na KiM. Drugo, postizanje konkretnih rezultata po specifičnim pitanjima. Treće, težnju za postizanjem sveobuhvatnog rešenja za dobrobit svih zajednica na KiM. Ono što je vrlo važno, ova rezolucija nije isključiva. Ona daje potreban prostor za bilo kakve kompromise, ali ti kompromisi se ne odnose više samo na jednu stranu, srpsku stranu, nego podrazumevaju i kompromise albanske strane. Tačno je da je ovom rezolucijom najveći ustupak Beograda u stvari suštinska autonomija za Albance i priznavanje legitimnih institucija njihovih na KiM. Isto tako je tačno da prvi put jasno kažemo – priznajemo vaše institucije, ali tražimo da vi priznate institucije Srba na KiM. Tražimo da priznate autonomiju Srba na KiM. To je naš minimum ispod kojeg nećemo ići. Međunarodna zajednica je nebrojeno puta do sada podsećala Srbiju na realnost. Ovog puta vrlo jasno podsećamo međunarodnu zajednicu na realnost Srbije i Srba na KiM i ne može biti rešenja. Zato je rezolucija dokument koji predstavlja celovito sagledavanje ukupne situacije sa jasnom porukom. Mislim da je vrlo važno u ovoj svojoj diskusiji da kažem da se Srbi bez razloga boje da će njihove institucije biti ukinute. Rezolucijom se jasno kaže da nema ukidanja nikakvih institucija dok se ne postigne rešenje. Ne mogu prilikom ove svoje diskusije da ne spomenem a to je predsednik Republike Tomislav Nikolić rekao na sednici Saveta bezbednosti UN, da je prošlo dve godine od izveštaja Dika Martija u kojima su detaljno opisani slučajevi vađenja i trgovine ljudskim organima i da konstantno postoji pokušaj Albanaca sa KiM da prisvoje naše manastire i kulturu i da je upravo i to jedan od vrlo važnih razloga zbog kojih moramo nastaviti dalje pregovore i glasati za ovu rezoluciju. Hvala vam.
Sledeći govornik je Karolj Čizik.
(Narodni poslanik se obraća na mađarskom jeziku.)
Sledeći govornik je Zvonimir Stević.
Poštovani predsedavajući, gospodine predsedniče Republike, predsedniče Vlade, gospodo ministri, dame i gospodo narodni poslanici, uz raspravu o ovoj veoma značajnoj temi koja je po mnogo čemu sudbinska za Srbiju, ali i za područje zapadnog Balkana, a pre svega za Srbe sa Kosova i Metohije, želim da vas podsetim da dolazim sa centralnoj dela Kosova i Metohije, tačnije iz Gračanice, odnosno naselja Novog Badovca. Gračanice po mnogo čemu simbolizuje otpor nastojanja za proglašenje nezavisnosti Kosova i Metohije, pa s pravom mogu reći da sam veoma dobro upućen u prilike i okolnosti pod kojima se već 13 godina, u veoma složenoj situaciji, odvija život u ovom delu Kosova, ali sam istovremeno dobro upoznat sa zbivanjima na čitavoj teritoriji KiM. Želim da naglasim da srpski narod, koji se više od 13 godina nesebično žrtvuje za opstanak na Kosmetu, dosta očekuje od ove vlasti i smatra da je krajnje vreme da se sada nešto konkretno učini za snošljiviji i normalan život južno i severno od Ibra. Više od 13 godina za Srbe na Kosovu traju uslovi nedostojni za život civilizovanih ljudi. Strah, strepnja i neizvesnost traju u kontinuitetu. Nema perioda u tih proteklih 13 godina za koje bi se moglo reći da su bili nešto povoljniji. Istina, danas nema u toj meri fizičke torture i otvorenog nasilja, kako se odvijalo skoro svih prethodnih godina, ali je suočavanje sa nastojanjima albanskih vlasti da ostvare nezavisnost Kosova nova doza, ne samo uznemirenja, već stalnog opterećenja uz neizbežno pitanje - šta će se dogoditi sutra? Kako se opredeliti u odnosu na najnovija zbivanja? Među svim pripadnicima srpskog naroda je otvorena dilema da li se i kako može opstati na Kosovu, a da se ne izgubi identitet i očuvaju ona prava i slobode koje u Evropi i civilizovanom svetu ostvaruju čak i pripadnici najmanjih nacionalnih grupa. Da ne govorim o permanentnim pritiscima da se prihvate institucije kosovske vlasti koje, moramo priznati, grade svoju državu na prostoru i teritoriji države Srbije. Srpsko stanovništvo na KiM još uvek nema odgovarajućih garancija, ni kada je u pitanju sloboda kretanja i bezbednost, niti u pogledu ostvarivanja imovinskog prava, u ostvarivanju ravnopravnog statusa, ni kada je reč o sudbini kidnapovanih, nestalih lica, a sasvim je onemogućen održiv povratak za preko 230.000 raseljenih Srba od kojih najveći deo jedva sastavlja kraj sa krajem u nekom od mesta privremenog boravka širom Republike. Ovde je potrebno reći da je od izuzetno važnosti da garanciju i odgovornost za rešavanje ovih pitanja imaju predstavnici međunarodne zajednice, a pre svega KFOR, Euleks i EU. Ono što je neka garancija i moguće ohrabrenje za opstanak 135.000 Srba na KiM je organizovanje i funkcionisanje obrazovnih institucija na srpskom jeziku, obezbeđivanje zdravstvene zaštite i kakvo-takvo delovanje lokalne samouprave. Mere za održavanje obrazovnih i zdravstvenih institucija i za rad ostalih državnih institucija i lokalnih samouprava, koje preduzima nova Vlada, nužno je pojačati uz ohrabrenje Srba na KiM. Hteli mi to da priznamo ili ne, dok je prisutna briga Vlade za kosmetske Srbe, vodićemo borbu za opstanak na Kosovu. U suprotnom, pored čvrste rešenosti najvećeg dela srpskih žitelja da ostanu na KiM, ukoliko se podlegne pritiscima za gašenje tih institucija, koje Albanci i deo međunarodne zajednice nazivaju paralelnim, imaćemo novi krajnje nepovoljni ishod, odnosno odlazak sa KiM. Želim ovom prilikom da izrazim zahvalnost državi i njenim institucijama za zalaganje da se iz budžeta na različite načine finansira skoro 50.000 žitelja srpske nacionalnosti na KiM, uz uvažavanje realnosti o teškom ekonomskom stanju u kome se našla država Srbija. U uslovima ukupne zabrinutosti Srba na KiM za sopstvenu sudbinu otvara se mnogo važno pitanje oličeno u sadašnjem dijalogu koje ima novu dimenziju, budući da se vodi uz učešće najviših predstavnika Vlade Srbije i vlade Kosova, premijera Ivice Dačića i Hašima Tačija. Moram naglasiti da ovo nije prvi susret sa predstavnicima Albanaca, jer takvih susreta je bilo i u Beču 2006. i 2007. godine kada su predstavnici naše vlasti, jedni preko drugih, sedeli u Beču. Bilo je i drugih, istina, usputnih susreta i rukovanja naših zvaničnika sa prištinskim funkcionerima. Taj novi pristup, podizanje dijaloga na najviši politički nivo, otvorio je nužnu raspravu, koju je odmah nakon dolaska na vlast najavila nova vladajuća garnitura na čelu sa predsednikom Republike, Tomislavom Nikolićem, i premijerom Ivicom Dačićem. Smatram da je sada najnužnije fokusirati se na pet osnovnih principa za pregovore, a koje ćemo u formi rezolucije usvojiti na predlog Vlade. Napominjem da ni u toj rezoluciji ne može biti sve zakovano, posebno što su život i pregovori živa materija koja je podložna i doradna uz uslov da se osnove ne dovode u pitanje. Normalno je da je zaštita nacionalnih državnih interesa ugaoni kamen na kome se zasniva ova rezolucija. Želim ovde da podržim zalaganje premijera Dačića da otvoreno i smelo uđe u odlučujuću fazu rešavanja pitanja sudbonosnih za dalji život Srba na Kosovu. Taj korak smatram odlučnim i hrabrim državničkim potezom koji će biti u punoj meri, uz uvažavanje postojeće realnosti, zasnovan na nastojanjima da se bez priznavanja nezavisnosti Kosova iznađu ona rešenja koja će doprineti snošljivijim uslovima života na Kosmetu. Treba posebno imati u vidu otvorenu mogućnost stalnog prisustva državnih institucija Srbije, a radi poboljšanja položaja Srba u svim krajevima KiM, bilo da je reč o raseljenima južno ili severno od Ibra. Da budem jasan, potpuno podržavam pristup našeg državnog rukovodstva da, uz više od decenije pasivnog odnosa bivših struktura sada Vlada, preuzme aktivnu poziciju i predloži rešenja koja će biti usaglašavana sa međunarodnom zajednicom i sa albanskom stranom. Nisu mi prihvatljiva zagovaranja o zamrznutom konfliktu i statusu kvo, jer srpski narod na KiM je napaćen, iscrpljen, sa stalnim osećanjem beznađa, nesigurnosti, što može da proizvede dalekosežne štetne posledice za njihov dalji opstanak u južnoj srpskoj pokrajini. Smatram takođe da nema mesta za primenu rešenja iz Ahtisarijevog plana, jer ono vodi potpunom instaliranju albanske države u sve pore kosovske stvarnosti. Čekanje i oklevanje ne može doneti ništa dobro, a život i postojeći odnosi ne trpe odlaganje. Ovo se odnosi na bezbednosni aspekat i regulisanje ličnih dokumenata, slobodu kretanja i procedure na administrativnim prelazima i na pokušaj uvođenja kosovskih nastavnih programa za obrazovne institucije Srba. Za sudbinu dokumenata koji se nalazi pred nama važan je što širi konsenzus ovde u parlamentu uz racionalan pristup kakav ispoljava premijer Dačić, koji je ujedno u najjačoj vatri, jer zastupa Srbiju u vođenju pregovora sa prištinskom stranom. Svakako da je od izuzetnog značaja podrška i prihvatanje osnova dokumenta. Razgovori koji će se voditi 17. januara, kao i svi drugi koji će uslediti biće veoma teški, čak mučni, jer u njima je nužna velika doza promišljenosti i strpljenja, odlučnosti, sa jedne, ali je i potreban sluh i osećaj za postojeću realnost na terenu, sa druge strane. Nemam sumnje da će Vlada Republike Srbije odgovorno i dosledno, sa najvećom mogućom merom o potrebama srpskog stanovništva na KiM i države Srbije, uz uvažavanje postojećeg objektivnog stanja na terenu, voditi pregovore na najbolji način. Pri tome se mora imati u vidu i zahtev koji proističe iz potrebe za napretkom u evrointegracijama. Da se izrazim sportskim rečnikom, utakmica se ne može dobiti, ako se u nju ne uđe sa potrebnom energijom i željom za postizanjem dobrih rezultata. Paralelno sa ovim ukazuje se i potreba da sva ministarstva i svi državni subjekti, a pre svega Kancelarija za KiM, u punoj meri su posvećeni iznalaženju onih rešenja koji će doprineti poboljšanju položaja Srba na Kosovu, uz angažovanje svih pojedinaca i potencijala kojima se raspolaže, kako među žiteljima KiM, tako i među onim pripadnicima srpskog naroda koji su pod prinudom napustili prostor KiM. Da budem jasan, oni najbolje shvataju, razumeju probleme sa kojima se suočavaju Srbi sa KiM. Dame i gospodo narodni poslanici, slušajući današnju raspravu, nemam sumnje u jedinstvo Vlade i predsednika Republike. Da li je KiM državno pitanje, od nacionalnog i vitalnog interesa? Jeste, ali nažalost ne za sve, ne za sve političke opcije. Pojedinci se ponašaju u ovom domu danas i večeras kao da smo u 2001. i 1999. godini, da ne postoje Albanci na KiM, da ne postoji EU i da ne postoje svetske sile koje su priznale Kosovo kao nezavisnu državu. Ne smemo da zaboravimo da smo potrošili, proćerdali 13 godina kada je KiM u pitanju. Srbi sa prostora KiM u ovom domu kod pojedinaca i pojedinih organa služe samo za deklarativno izjašnjavanje, za verbalizam, veoma se često zloupotrebljavaju, da se manipuliše sa njima i da se ponižavaju. Ako bih sada, s obzirom da smo svi konstatovali da je ovo 11. rezolucija i ako bi uzeli da vršimo analizu svih donetih rezolucija, trebalo bi nam za to mnogo vremena, a ja ću samo da podsetim na Rezoluciju od 31. jula 2011. godine, koja je doneta u ovom parlamentu, zaključcima gde se konstatuje, potvrđuje, obavezuje itd, ali bez obrazloženja. Način, metod i postupak donošenja ove platforme, ono što je bitno i ono što je pozitivna stvar kod ove rezolucije, po prvi put u donošenju ove rezolucije učestvovali su Srbi sa KiM. Mislim da je dobar deo njihovih zahteva u razgovoru i u dogovoru prihvaćen i u realizaciji svih dogovora stoji u rezoluciji - čuće se mišljenje predstavnika Srba sa KiM. Ono što je bitno, a što narod sa prostora KiM posebno interesuje, to je da se po prvi put kroz rezoluciju, kroz ovo rukovodstvo, na jasan način definiše državna politika i jasno određenje prema Srbima sa KiM, prema EU i prema albanskoj strani. Takođe, ono što je pozitivno je da ova rezolucija predviđa rešenje i brigu za sve Srbe na KiM i severno i južno od Ibra. Pozitivan predlog, on je u dokumentima i u platformama stajao i ranije, posebno 2007. godine, od donošenja Zakona o zajednici srpskih opština, podrazumeva donošenje posebnog zakona koji bi na sistemski način rešavao probleme na KiM, kao i donošenje zakona povratnika. Imam jednu ozbiljnu primedbu kada je rezolucija u pitanju, na strani 2 pod tačkom a), citiram, molim da mi ovo vreme ne uzimate: "da Republika Srbija posebno insistira na: a) uspostavljanju autonomne zajednice srpskih opština na KiM koji bi činili teritorijalne autonomije četiri opštine severa KiM i druge opštine sa većinskim srpskim i manjinskim stanovništvom." Na primer, Gračanica, Štrpce, Gora itd. Mislim da sa ovog mesta, iz ovog doma, iz ovog dokumenta šaljemo veoma lošu poruku i neprihvatljivu poruku Srbima, pre svega iz moravskog kraja, iz opštine Kosovska Kamenica, Vitina, Gnjilane i Novo Brdo, gde živi, opstaje i traje 40.000 Srba. Zato je moj predlog i juče na odboru i danas ovde da se obuhvati taj region, moravski kraj, i da tamo Ranilug dobije status opštine. Takođe, ovde nije obuhvaćena ni Metohija, Klina, Istok, Peć, Goraždevac, Suva Reka i Dečani, gde bi rešenje bilo Istok. Kada je prizrenski kraj u pitanju, rešenje bi bilo Velika Hoča. Sadržaj obrazloženja i ponuđena rezolucija, uz očekivanje da će Vlada Srbije tokom dijaloga pre svega voditi računa da se obezbede što izglednija rešenja za, kako mi vidimo sa prostora KiM i centralnog dela i pomoravskog kraja, naš opstanak uz pomoć države i ove rezolucije. Pre svega, obezbeđivanje bezbednosti slobode kretanja uz permanentan pritisak i zahteve prema međunarodnoj zajednici, obrazovanje i zdravstvo u okviru države Srbije, imovinsko-pravna sigurnost Srba, zaštita kulturne baštine Srba na Kosmetu, rešavanje sudbine kidnapovanih i nestalih lica, stvaranje neophodnih uslova za održivi povratak Srba na KiM, finansiranje srpskih institucija i ekonomsko jačanje srpske zajednice uz stvaranje uslova za obezbeđivanje radnih mesta 13 generacija srednjoškolaca i onih koji su završili fakultete na KiM. Samo ukoliko se stvore uslovi za primenu ovih rešenja, obezbediće se opstanak Srba, a dok smo prisutni na Kosmetu, do tada je briga i prisustvo države moguće, jer bez Srba na Kosmetu ne bismo imali o čemu progovarati, niti polagati nadu u bilo kakav povoljan ishod. Zahvaljujem se.
Hvala. Sledeći govornik je narodni poslanik Riza Halimi.
Predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, ne mogu da podržim ovaj predlog rezolucije jer nije zasnovan na realnosti i ujedno je u oštroj i potpunoj suprotnosti sa Ahtisarijevim dokumentom koji je već naveliko prihvaćen od strane ogromne većine građana Kosova i prilične većine kosovskih Srba. Smatram da je ispravno opredeljenje da se skupštinskom deklaracijom podrži nastavak započetog briselskog dijaloga. Nepotrebno je opterećeno sadržajima koji su odavno prevaziđeni. Ne ulazeći u političke motive ovakvog odbijanja Ahtisarijevog dokumenta, ja ću i ovom prilikom da ponovim moj stav, ne samo teoretskim mogućnostima koje dopušta ovaj dokument, nego i dosadašnjom praksom koja se odvija na Kosovu, potvrđuju se očekivanja o ostvarivanju individualnih kolektivnih prava nevećinskih zajednica po najvišim svetskim standardima, a opštine sa srpskim većinskim stanovništvom imaju veoma visok nivo supstancijalne samouprave. Za nacionalne manjine u Srbiji, a pogotovo za Albance u preševskoj dolini, ostvarivanje ovih standarda je cilj koji bi težili da ostvare, ali je činjenica da smo aktuelno daleko ispod nivoa prava koja ostvaruju na Kosovu, mislim na Srbe i druge manjinske zajednice. Kosovsko rukovodstvo ima veoma dobru saradnju sa legitimnim predstavnicima kosovskih Srba koji imaju potpredsednika Vlade i nekoliko važnijih ministarskih resora, a ja kao jedini legitimni predstavnik Albanaca preševske doline ne da nisam uopšte konsultovan prilikom pripreme ove rezolucije, nego moje sugestije su ignorisane i to u potpunosti, kad je imenovan predsednik koordinacionog tela za opštine Preševo, Bujanovac, Medveđa, a ja ovamo kao predstavljam legitimnog predstavnika tog područja. Ova strategija ignorisanja Albanaca preševske doline je još drastičnija kada se zna da najviše državno rukovodstvo, kada se posećuju militarne snage u preševskoj dolini, nikako da se odluče da posete i lokalne samouprave u Preševu i Bujanovcu. Predsednik države je bio ovih dana u Preševu i u Bujanovcu, ali takođe nije posetio lokalne samouprave, a maločas on reče, možda nisam dobro shvatio, da se zalaže da nema Albanaca u Vranju i Kragujevcu. Ja tvrdim da ima, jer ih ima i u Beogradu, u Subotici i u skoro svim opštinama po Srbiji. Ne vidim šta je tu problem. Međutim, po meni je problem nedostatak ovakvog dijaloga i nedostatak razvojnih projekata šalje loše poruke, da su onda državni nivoi zainteresovani samo za militarističke projekte, samo za specijalne snage koje se čitavo vreme nalaze na tom području, a daleko slabije se angažuju u tim ipak civilizacijskim razvojnim projektima, koji su budućnost za sve, pa i za opštine Preševo, Bujanovac i Medveđa. Stvarno sada mislim da u ovome neko spomene i spomen ploče koje se podižu i iznad Lučana, sa albanskim stanovništvom, a koje je podigla žandarmerija čitavo vreme prilikom izvođenja radova i još uvek prati taj objekat, kao što paralelno s tim imamo i tu sada naveliko aktuelizovanu spomen ploču ubijenim Albancima u tom sukobu. U svakom sukobu ima ubistava i sa jedne i sa druge strane. O tome koji su povodi bili za tu pobunu Albanaca u tom vremenu treba posebna tačka da se o tome raspravlja. Ne bih vam sada oduzimao vreme, ali bilo bi praktično da se ne koriste teške reči i pretnje, umesto da imamo dijalog i da rešavamo probleme dijalogom. Hvala lepo.
Hvala. Sledeći govornik je narodni poslanik Zoran Ostojić.
Gospodine predsedniče Republike, premijeru, ministri, koleginice i kolege, ko je malo bolje posmatrao naš politički život mogao je bez po muke primetiti da se gotovo nigde u političku borbu ne unosi tako malo načela, da gotovo nigde nije u politički svet i u narod pušteno tako malo ideja i vizije kao kod nas. Političke stranke kod nas imaju svoje prošlosti i tradicije. Stvarale su se u ime ostvarenja izvesnih načela i borile se u ime određenih programa. Danas su svi ti programi izbledeli i cela borba je dobila uzak lični karakter. Time se daje objasniti potpuna beznačajnost, beznačelnost u našem političkom životu i strahovita pometnja u idejama. Otuda dolazi da Srbija ima radikala koji neće da čuju za opšte pravo glasanja, demokrata koji ne primaju ni samu pomisao o intervenciji države u odnosima između kapitala i rada, kao konzervativaca koji su antimilitaristi i reakcionara koji stavljaju sebi u zadatak da u klici unište monarhističko osećanje. Na taj način mi smo u Srbiji došli u jedinstven položaj da imamo stranke sa imenima koje imaju stranke na zapadu, ali bez duhovne srodnosti i idejnih veza sa njima. Ovo je Skerlić napisao početkom veka. Današnja rasprava pokazuje da nismo mnogo odmakli od toga. Strančarenje najgore vrste, samo tako je moguće objasniti, na kraju krajeva, ovo Skerlićevo dobro zapažanje s početka veka, da bivši Miloševićev portparol, ovo nije vrednosni sud nego činjenično stanje, gospodine Dačiću, kaže kako smo mi mali da bi uticali na velike, kako moramo da prihvatimo pravila igre. Ljudi iz Miloševićeve stranke kažu da sada ipak taj Ahtisarijev plan izgleda bolje nego što je izgledao ranije. Gospoda koja su nosila bedževe, a sada ne nose, kažu – nismo mogli da otvorimo ovaj problem, plašili smo se za stranačke rejtinge. Predsednik države se hvali kako je 20 godina poslanik. Pominje tuđu decu, svestan da su njegova deca sigurno zadovoljna njegovim poslaničkim rezultatom od 20 godina. Šta se desilo u tih 20 godina vama građani? Kako živite? Šta se desilo sa našim životima? Valjda postoji odgovornost za 20 godina bavljenja politikom, a u tih 20 godina bilo je i vlasti, a ne samo opozicionog delovanja. I tada kada je bilo opozicionog, to je bila vladajuća politika. Dakle, o čemu mi ovde pričamo? O državotvornosti ili o strančarenju? Šta znači amandman DS? Da se prekinu pregovori, to je amandman, i da se odustane od evropske ideje. Strančarenje. Luđa od toga je samo izjava premijera da će Vlada da prihvati to. To je šala na šalu. Izvinite, to nije ozbiljno ponašanje za ovako veliku temu. Nemojte da se smejete.
Gospodine Ostojiću, samo bez teških reči i bez uvreda, molim vas.
Koja reč? Za nas je Kosovo državno, a ne stranačko pitanje. Znate kako se razlikuje državotvorno i strančarenje? Onda kada ne vodiš računa o rejtingu, onda znači da misliš o državi. Kada vodiš računa o rejtingu, onda strančariš. Da li ono što mi pričamo od osnivanja pokazuje da mi vodimo računa o rejtingu? Ne, upravo to. Šta smo govorili? Govorili smo da je Ahtisarijev plan dobra osnova za dalje pregovore. Govorili smo da Kosovo ide ka nezavisnosti. Bili smo dežurni izdajnici sve ovo vreme. Palili ste nam prostorije. Sada ste došli u poziciju da se vi koji ste bili u prošloj i u sadašnjoj Vladi međusobno optužujete za izdaju. Mislite da mi seirimo zbog toga i da nam je drago? Nije. Da li nam je drago što ste svi vi manje ili više iskreno ili neiskreno prihvatili u suštini ono što LDP već godinama priča? Zbog toga nam je drago svakako. Kada bi bio cinik, ali dolazimo sada do problema, rekao bih – što ovde raspravljamo danas o rezoluciji? Pogledajte, u šest meseci ove Vlade premijer Dačić je iskoristio zalet Borkov i prethodne Vlade i prilično mu dobro ide sa pregovorima. Sredio je IBM, integrisani prelaz, skinuo je tekst sa zvezdice, dogovorio je i oficire za vezu. Rekao bih, sa ovakvom inercijom i dobrim odnosima koje je premijer uspostavio sa Hašimom Tačijem,da bi mi zaista i došli u situaciju da možda i dobijemo datum. Onda odjedanput platforma. Pojavi se platforma. Šta je cilj platforme? Zato su kolege iz DSS bar iskreni. Ne radi se ovde o Kosovu, ovde se radi o daljem evropskom putu Srbije. Neko želi, antievropske snage, ali samo je mali broj njih hrabar da to otvoreno kaže – ne treba nam EU. Među ostalima ima onih koji tako misle, ali neće da kažu. Došla je platforma koja u stvari treba da pokuša da spreči dobijanje datuma. Zašto je datum važan? Zato što je datum ona granica posle koje više nema nazad. To je zaista nepovratni proces. Kandidatura sama po sebi nije taj nepovratni proces, a datum jeste. Zato ne možemo glasati za ovaj papir, jer za nas je obrazloženje važno bar koliko i sam tekst rezolucije, zato što u nekom budućem pokušaju da se ospori bilo koji dogovor opšta načela iz rezolucije neće moći da daju jasan odgovor da li je to u skladu sa rezolucijom ili nije, daće samo obrazloženje. Zato je ovo jedan truli kompromis vladajuće većine koja se očigledno na ovom pitanju dobro zaljuljala u pokušaju da se te rupe zakrpe. Mi bi zbog toga kao opozicija mogli da se radujemo. Svaka opozicija se valjda raduje kada se vlast svađa, ali opet vas vraćam na ono što se zove definicija državotvornog ponašanja. U interesu Srbije je da dobije datum, kao što je bilo u interesu Srbije da dobije kandidaturu. Da li je LDP prethodnu Vladu podržavala? Da. Ovde moramo da kažemo istinu. Izvinite, ovo je truli kompromis. Rezolucija i obrazloženje, to bi bilo kao kompromis između monarhista i republikanaca, koji bi se dogovorili da država bude monarhija, ali da se bira na izborima. To prosto ne ide. To nigde nema. Zato vas podsećam, da sve ono što smo govorili, vi to možete, gospodine Dačiću da ostvarite. Svakako da se Čeda Jovanović sreo sa Tačijem, Beograd bi goreo, a kad se vi sretnete sa Tačijem, mir i tišina. Da je Šešelj tu politički aktivan, on bi još mogao bolje da odradi to nego vi. Otuda je platforma koja se pojavila, napad na evropski put Srbije i nikakva briga za Kosovo i to treba da znaju građani Srbije i Srbi sa Kosova, jer da je to briga vi bi brigu o Srbima brinuli i onda kada su bili pregovori sa Tačijem u Beču, a tada je politika bila usaglašena državna politika i Tadić i Dačić i Nikolić, tada sa bedžom i normalno Koštunica. Šta ste rekli? Više od autonomije, manje od nezavisnosti, a to je bila politika zamrznutog konflikta. Ko želi zamrznut konflikt na Kosovu? Pa, onaj ko želi zamrznutu Srbiju na evropskom putu. Jer, šta je bilo više od autonomije, manje od nezavisnosti? Situacija koja je nastala 1999. godine kada je Kosovo postalo međunarodni protektorat i kada je Srbija izgubila suverenitet. Premijer Dačić, pre neki dan kaže – Srbija nema suverenitet nad Kosovom. To je tačno, nema ga od 1999. godine. Onaj ko hoće da zamrzne konflikt, on hoće da zamrzne evropsku budućnost Srbije. To je onaj koji stoji iza platforme. To ne znači da je Vlada proevropska. Zašto? Gde je sporno? Nas i vas koji prihvatate našu politiku, kao i sa prethodnom Vladom, neiskreno je sprovodite, ne možete obećavati sve u Briselu, a u Srbiji pumpati nacionalizam, tražiti izdajnike, izigravati patriote. Patriota je onaj koji želi dobro svom narodu, koji želi da mu narod živi, da mu bolnice budu dobre, pune lekova, aparata koji rade, da škole budu pune kompjutera, a ne poljskih VC, da putevi nemaju rupe. Taj je patriota, a to je moguće samo u članstvu EU. Zato je odgovornost ne samo promeniti mišljenje, gospodine Dačiću, to je lepo što ste promenili mišljenje, nego je odgovornost da ubedite one koje ste 20 godina ubeđivali u suprotno da i oni promene mišljenje, jer to ćete vi mnogo bolje, nego mi iz LDP uraditi. Kad mi kažemo onima koji su glasali za vas, za Nikolića sa bedžom itd, da je ono bilo pogrešno, vi morate da im objasnite da je to bilo pogrešno, jer kad im mi kažemo nama neće verovati. U tome je odgovornost za počinjenu štetu. Zato nije u redu kada kažete – nema veze šta je bilo, bilo je, idemo dalje, napred, nema nazad. U redu, idemo dalje, ali tako dalje nećemo stići. Što i dalje pominjete Rezoluciju 1244 kao neku garanciju teritorijalnog integriteta Srbije? Što nikada niste pročitali i objasnili, ali to mi možemo da kažemo 17 puta, kada Nikolić ili Dačić, kažu to jedanput, to će ljudi shvatiti, šta piše u toj rezoluciji. Piše da je u tom trenutku kada je doneta Rezolucija Kosovo deo SRJ, a da će u budućnosti doći do konačnog rešenja kroz politički dijalog koji sigurno neće biti to. Do tog dijaloga je došlo, pod Ahtisarijem i to se završilo kako se završilo i sad smo tu gde smo. Kad smo vam rekli – iskoristite te pregovore da obezbedite boljipoložaj Srba, vi ste rekli – vi ste izdajnici, hoćete nezavisno Kosovo. Kad smo rekli, pokojni Drnovšek, predsednik Slovenije je rekao da bi srpski manastiri trebali da dobiju eksteritorijalnost, vi ste rekli – on je za nezavisno Kosovo. Sada bi sve dali da dobijemo to, a nažalost dobićemo mrvice. U tom smislu mislimo da je odgovornost za prethodnu politiku, prethodnu politiku koja nas je dovde dovela i koja je oličena u 11 deklaracija na vama koji ste te deklaracije glasali, a vi ste nas optuživali što nismo za njih glasali i da mi rušimo jedinstvo. Izvinite, rušenje jedinstva na pogrešnoj politici je patriotizam. Zamislite da je i LDP glasao za svih 11 deklaracija. Da li bi Kosovo sada bilo u Srbiji? Kada bi od deklaracija koje usvaja Skupština zavisila sudbina Kosova, ono bi odavno bilo u Srbiji, a Srbija bi bila unitarna i verovatno, skoro do Tokija. Ali, od toga ne zavisi. Realna politika je nešto drugo i sve vreme vas upozoravamo da od realnosti, prihvatanja realnosti zavisi život Srba na Kosovu, Srba, jer Kosovo je srpsko onoliko koliko Srba ima, a među vama ima mnogih koji misle da je bolje da na Kosovu nema ni jednog Srbina, a da zastava Srbije bude na Prokletijama, između Kosova i Makedonije. To je završeno 1999. godine, Kosovo će biti srpsko samo u meri u kojoj Srba tamo ima, a Srba će tamo biti samo u meri u kojoj omogućimo da žive tamo. Izigravanje, manipulacija sa Srbima će ih oterati sa Kosova. Možda je nekome cilj da na Kosovu nema Srba i nisu zagovornici velike Albanije, samo među Albancima, očigledno ih ima i među Srbima. To nije interes i ljudi koji žive na Kosovu, ni Srba, ni Srbije, to je možda nečiji interes koji bi želeo nestabilnost na ovim prostorima. Zato ovo o čemu danas pričamo ne tiče se Kosova, premijer će se videti sa svojim partnerom, dogovoriće, nadam se i energetski sporazum i telekomunikacije, tu je ključni sporazum o poštanskom broju. Od toga će zavisiti da li ćemo dobiti datum, o toga će zavisiti da li će ova Vlada potrajati do jeseni ili će pasti već tada. Mi smo uvek spremni za izbore, ali ovo danas nije bila prilika za nadgovornjavanje stranaka, nego za ozbiljnu raspravu. Mi mislimo, kao što smo i ranije davali doprinos toj ozbiljnoj raspravi, dali smo i danas. Nekako, kako da vam kažem, predsednik Republike, očigledno im ne prija, obojica izađoše, držali su konferenciju za štampu, pa reče gospodin Nikolić kako je platforma koju je usvojila Vlada, kako reče – malo je otupila ivicu. Možda je to igra reči, zaoblila ivicu, ali bih rekao posle cele ove diskusije i aplauza, čini mi se oproštajni uputili svom bivšem predsedniku, a pažljivo smo gledali kada niste tapšali, rekao bih da je ipak ova platforma "zaoblila Tomicu". Znate šta, na kraju, mi očigledno kao Srbi nemamo baš neke sreće sa predsednicima. Onaj prethodni je vodio Vladu, ovaj hoće da je ruši. Nekako, valjda ćemo dobiti jednog predsednika koji će se normalno ponašati, a ni prvo, ni drugo, po meni, nije normalno. Hvala na pažnji.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić, po Poslovniku.
Dame i gospodo narodni poslanici, povređen je član 107. stav 1. Poslovnika o radu Skupštine Srbije, da ne pričam o tome da je pogrešen i prekršen Ustav Republike Srbije zato što uvredljivo ne možete da govorite, gospodo iz LDP, o predsedniku Republike koji je biran na direktnim izborima. Kada budete barem u drugom krugu, možete, dozvoljavamo jedan određen nivo, da kažem da preskočite lepog vaspitanja s jedne strane. S druge strane, nije on bivši predsednik, nego je sadašnji predsednik Republike Srbije. O tome morate da vodite računa i biće to još najmanje pet godina. Pomirite se već jednom sa tim. Kao što rekoh u jednom izlaganju, prvi put imate predsednika koji je i vaš predsednik. Ne predsednik političke stranke koji obavlja funkciju predsednika države, nego pravog, suštinskog predsednika države. Kada to budete shvatili, onda nemam ništa protiv da govorite o nekom predsedniku.
Reč ima narodni poslanik Čedomir Jovanović, replika.
Hvala vam gospodine potpredsedniče. Gospodine Arsiću, možda bi bilo svima lakše kada bi nastupili u onako izvornom izdanju. Znate da postoje neka pravila u životu, koja prevazilaze dnevnu politiku. Jedna od njih je, između ostalog, ona koja svakog pristojnog čoveka obavezuje da decu ostavi izvan politike. Ovo što smo imali prilike da čujemo od predsednika Republike, uz kukumavčenje i bežanje od odgovornosti, je bilo dovoljno uvredljivo. Ipak smo se uzdržali od komentarisanja. Smatrali smo da je to naša obaveza prema našem društvu i da je dovoljna kazna to što posle predsednika Republike, Tomislava Nikolića, govori Borislav Pelević. Poslanička grupa LDP ni u jednom trenutku nije omalovažila instituciju predsednika Republike. To je svojim ponašanjem učinio sam Tomislav Nikolić, zbog toga što se opredelio da ceo dan ćuti i da na kraju kaže kako on Kosovo ne može da daje jer nije njegovo. To je onim što je uradila Platforma predsednika Republike, učinila Vlada Republike Srbije, u kojoj ste vi iz SNS najjači pojedinačno. Nikada više nemojte da pomislite da možete da držite bilo kakve lekcije. Ako mislite da to možete, nastupite u pravom dresu, sa bedžom i u potkošulji. To ste radili godinama. Onda vam nećemo odgovarati.
Hvala. Reč ima Zoran Ostojić, po Poslovniku. Koji član?
Član 104.
Izvolite.
Replika. Dakle, ja nisam govorio o predsedniku Nikoliću kao bivšem predsedniku države, to je valjda bilo jasno. Rekao sam "oproštajni aplauz vašem bivšem predsedniku stranke", na to sam mislio. Drugo, kada je u pitanju moj odnos prema predsedniku Nikoliću, svakako da je moj predsednik, kao što je i Ustav moj, iako sam protiv njega, za razliku od vas, koji ste ga tako doneli, pa ga često kršite, ali ne pričamo o tome.Vidite ovako, ja nikada o predsedniku Nikoliću neću reći ono što ste vi govorili o predsedniku Tadiću, i to je razlika između nas i vas, kada je u pitanju kućno vaspitanje. Reći ću uvek predsedniku Nikoliću ono što sam govorio i o predsedniku Tadiću. Vi koji ste to govorili o prethodnom predsedniku, šta ste govorili setite se, vi ste poslednji koji možete da kažete – ne dirajte predsednika. Ja tako nikada nisam govorio o prošlom predsedniku, a jesam nekako. Tako kako sam u prošlom, tako ću govoriti i o ovom, a to je u skladu sa kućnim vaspitanjem i to je pristojno.
Hvala. Reč ima Veroljub Arsić, po kom osnovu?
Replika, spomenuo me je gospodin Čedomir Jovanović i to više puta, zato što i gospodin Ostojić treba da zna da kada sam ja govorio o Borisu Tadiću, govorio sam o predsedniku DS i to je suštinska razlika između predsednika Republike i predsednika stranke, zato što po Ustavu, predsednik Republike odražava jedinstvo svih građana Republike Srbije i ne može biti politička figura jedne političke stranke, a najmanje njen predsednik. Što se tiče izvornog oblika, mislim da smo to pitanje već apsolvirali i ja bih voleo da vidim gospodina Čedomira Jovanovića u njegovom izvornom obliku, dok je bio šef poslaničke grupe DOS-a ponovo i da ga vidim u onom izvornom obliku kada je bio potredsednik Vlade Republike Srbije. Postavljam pitanje, ako je on imao neka prava koja je iskoristio, zašto to osporava meni ili bilo kom drugom poslaniku ovde? Voleo bih da vidim i to njegovo izvorno ponovo, barem još jednom.
Hvala. Reč ima Zoran Ostojić, replika. Izvolite.
Gospodine Arsiću, mislim da niste razumeli Čedomira Jovanovića. Nije on rekao da bi vas voleo da vidi u vašem prethodnom obliku sa potkošuljama i bedževima, nego je rekao kada ste već promenili politiku, promenili imidž, kada ste postali evro radikali, onda treba uvek da se ponašate u skladu sa tim novim imidžom. Kada se zaboravite i kada se vratite u prošlost u govoru, u načinu, u vređanju, onda bi trebali da prilagodite dres-kod, pa vam onda ne bi odgovarali. Mi vama sada odgovaramo zato što duboko verujemo da vi želite da ostanete na vlasti i posle sledećih izbora, svesni da ćete na vlasti ostati ako Srbija dobije kandidaturu. To što je vaš boravak na vlasti loše za Srbiju, to je cena koju očigledno Srbija treba da plati, jer je datum početka pregovora dobar za Srbiju. Mi smo sve vreme dosledni, pričamo jedno te isto, bez obzira koliko to naš rejting pogađa. Mi želimo da Srbija napreduje. Vi ste sada, imate većinu, ali naša obaveza je da kažemo da postoji sukob između predsednika i Vlade.S naše tačke gledišta, bolje je što je Vlada, hajde da kažem, u ovom trenutku izašla jača i što će se pregovori nastaviti raširenih ruku, ali smo rekli da strepimo da je u obrazloženju stavljena mina pregovaračima, odnosno budućim dogovorima i da može da se u jednom trenutku sruši, ako se promeni nekakav odnos snaga. Znači, Čeda Jovanović nije vas vraćao u prošlost. Dobro je da se promenite. Dobro je što svi pričate sada kako treba uvažiti realnost, itd. Mi samo apelujemo da probate da utičete na one na koje ste uticali sa prethodnom politikom, jer vi to možete bolje nego mi.
Hvala. Sledeći govornik je narodni poslanik Maja Gojković. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovane kolege poslanici, poštovani ministre prosvete, pošto ste ostali jedini u sali kao predstavnik predlagača, što naravno ne umanjuje vaš značaj, evo ja ću govoriti u svom izvornom izdanju iako je to neki problem nekim poslanicima koji su govorili pre mene i sa svim svojim kapacitetom kućnog vaspitanja, pošto su poslanici čak uspeli, govoreći o ovako izuzetno važnoj temi, da se dotaknu i toga. Jedan sam od poslanika u ovom parlamentu koji strpljivo na ovoj danas zakazanoj sednici prisustvuju od početka, sve do ovog trenutka i pažljivo sam, prvo, došla sam sa nadom da ćemo razgovarati o jednoj od najozbiljnijih tema i najbolnijih problema u ovoj državi, a to je tzv. pitanje rešavanja Kosova i Metohije. Od prvog momenta, do sada, izaći ću sa ove sednice parlamenta sa jednim vrlo nepovoljnim utiskom i možda moj utisak toliko nije važan, jer sam politički obeležena ličnost, koliko je važan utisak koji građani Srbije nose sa ovog zasedanja. Podsetiću uvažene kolege kako je počela ova sednica. U ovaj parlament, najviši zakonodavni dom, ne samo najviši zakonodavni, nego i predstavnički dom, ušao je predsednik Republike Srbije, kao jedan od inicijatora, odnosno tvorac Platforme, kao jedna važna politička figura u svakoj državi. Ono što je javnost videla, to je da deo parlamenta ustaje da pozdravi svog predsednika, bez obzira kakvo je njegovo ime i prezime, dok jedan, srećom, manji deo koji je ostao da sedi šalje SMS poruke, telefonira. Neki ne iznenađuju u svom političkom ponašanju, ali su me iznenadili kolege poslanici koji se često u svom političkom obraćanju Srbiji, pa i povodom ovog predloga rezolucije, pozivaju na državotvornost i ustavnost. Iznenadile su me kolege koje su do juče ustajale kada je ulazila druga osoba, takođe predsednik ove države, koji su nastavili da pokazuju svoj odnos prema državi Srbiji i da pokazuju odnos prema parlamentu. Zato je dosta poslanika utrošilo ovo dragoceno vreme da se javlja po povredi Poslovnika, po članu 106, kako nije dovoljno uvažen parlament i jedni drugima se, kada god su lično bili nešto povređeni, ne obraćamo dovoljno sa uvažavanjem. Prisustvovali smo, umesto da pričamo duže o samoj suštini ove rezolucije, ili o strategiji koju država predlaže pregovaračkom timu Srbije i utrošili smo vreme u nekakvim frojdovskim analizama kada se ko prepoznao u kojoj rečenici u istoriji ove države - da li je vodio, da li je prozvan ili nije prozvan, što zaista građane ove Srbije ne interesuje, koliko smo mi kao egocentrične osobe, političari uopšte, prozvani u nekom momentu. Naravno da će utisak sa ove sednice biti vrlo nepovoljan u javnosti Srbije, a ne bi trebalo. Danas se, da skrenem pažnju kolegama koji su se pozivali i na vaspitanje, na bonton, na prošlost, na potkošulje i ne znam ni ja šta, i pokušavali da budu duhoviti, ali mesto danas u ovom parlamentu uopšte nije pitanje duhovitosti nego ozbiljnosti onoga zbog čega smo jutros uopšte i došli. Da skrenem pažnju onima koji će govoriti posle mene, danas se pred nama nalazi Predlog rezolucije o osnovnim principima za političke razgovore sa privremenim institucijama samouprave na Kosovu i Metohiji. Smatram da je izjašnjavanje o ovom predlogu u parlamentu koje nije samo najviše zakonodavno telo, nego da vas podsetim, najviše predstavničko telo, jer ovde predstavljamo građane Srbije a ne samo članove naših stranaka, a važno je iz više razloga. Prvo, smatram da je jedan od najvažnijih razloga taj što posle dužeg vremena Vlada Republike Srbije predlaže parlamentu jedan akt kojim utvrđuje osnovne principe za dalje razgovore i rešavanje, kako se to u narodu kolokvijalno kaže, pitanja KiM. Moram da primetim, da kažem Vladi Srbije i da poručim da je to veoma hrabar politički čin. Ova vlada je vrlo hrabro otvorila dijalog i sa javnošću, pre nekoliko nedelja, danas dijalog i sa poslanicima, ne dijalog radi dijaloga, nego je očigledno da Vlada hrabro traži što veću podršku za svoj predlog zakonodavnom telu ove države. Ovo ističem iz razloga što su prethodni osnovi za pregovore sa Prištinom ostali državna tajna za ovaj parlament, ili možda čak nikada nisu ni doneti u Vladi, a to smo danas čuli od aktuelnog premijera. Uostalom, nikada nemamo nikakav dokaz za to, osim ako dokaz nije ono što se 2010. godine pojavljivalo u pojedinim i veoma strogo kontrolisanim medijima, koji su tvrdili da je Vlada zaista donela ove principe. Po meni, cilj ove rezolucije je da Srbija želi da pokaže da će se na početku sledećih pregovora, koji će se desiti za koji dan, odnosno nastaviti, boriti za sebe a ne za druge, kako je to većinom do sada bilo. Ovde smo svi svedoci, neko je prisustvovao sednici Vlade, neko ima druge informacije, da je na sednici Vlade održane 9. januara, zaista potvrđen jednoglasno, to želim da podvučem, državni pristup, odnosno državna politika o KiM, kao i o onome što izgleda nekome ovde smeta, o daljem toku evrointegracija Srbije. Očigledno je to, svidelo se to nekome ili ne, da postoji jedinstvo u vladajućoj koaliciji o svim najvažnijim pitanjima u ovoj državi, bez obzira na sav trud, spin doktora da ubede javnost drugačije. Šta znači spin doktori? To može da potvrdi ministar inostranih poslova šta to znači u diplomatiji, koliko je to važna i opasna stvar, a oni koji se nisu bavili spoljnom politikom profesionalno do sada, neka uzmu udžbenik gospodina Živorada Kovačevića, o veštini pregovaranja diplomatskih pregovora i onda će pročitati koliko su ove težnje, spinovanja nejedinstva Vlade po ovom pitanju i predsednika države izuzetno bile opasne. Nažalost, danas u ovom parlamentu je bilo amaterskog spinovanja od pojedinih poslanika na ovu vrlo važnu temu, a to je čak i pokušaj predlaganja nekih amandmana, što je, normalno, naše poslaničko i poslovničko pravo – pet sati "silovanja" Srbije, ako smem uopšte da uzmem pravo da nazovem to tako, ali, recimo da sam podvukla paralelu između knjige Majkla Liza "Silovanja Srbije" i onoga što se danas u ovako važnoj temi dešavalo u ovom parlamentu, gde smo pet sati čekali da neko od svog spinovanja na kraju povuče svoj amandman i prestane da maltretira Srbiju, jer nije uspeo u pokušaju da se dokaže da nema jedinstva povodom ovako važnog pitanja. Ozbiljnost političke situacije u Srbiji u kojoj se nalazi naša država u ovom trenutku, a nalazi se u ozbiljnoj političkoj situaciji i svi građani ove države, nameće nužnost tog jedinstva i nameće nužnost političke stabilnosti. Mislim da bi za sve nas bilo dobro, bez obzira kojim političkim strankama pripadamo, da li smo vlast ili opozicija, da se ta neophodnost jedinstva postigne i u ovom uvaženom domu, bez obzira što je jedan deo sednice bio obeležen sporadičnim tonovima, najblaže rečeno bih rekla disonantnih, iz pojedinih poslaničkih klubova, što mogu sa žaljenjem samo da konstatujem kao neko ko zaista misli da, ako u nečemu treba da postignemo jedinstvo, to je pitanje rešavanja problema KiM. Rezolucija koju nam je predložila Vlada Srbije je prvi, daću takvu ocenu, ozbiljan državotvorni potez koji je Srbija povukla posle dužeg niza godina, zato što uz političku rezoluciju i našu strategiju ostvarenja državnog i nacionalnog cilja, a to su svakako očuvanje celovitosti države i omogućavanje, kako je navedeno u rezoluciji, boljeg života za sve građane Srbije, pristupanjem EU. Zašto je to još uvek ostalo pod oznakom poverljivosti? To znaju diplomate i to zna svako ko je učestvovao u postupku pregovaranja, i to ima u udžbenicima koji se bave spoljnom politikom i koji se bave veštinom pregovaranja, zašto je to takođe veoma važna stvar. Uostalom, u obrazloženju je otkriveno mnogo toga. Najveće vrednosti ove rezolucije su upravo ta suština, a to je ono što se ističe i ponavlja da RS nikad ne priznaje nikada neće priznati jednostrano proglašenu nezavisnost Kosova, da srpska zajednica ima pravo da živi u miru i sigurnosti i da Srbija teži sporazumnom i celovitom rešenju za KiM i ono što je veoma važno i hrabro od ove Vlade spremna je da učini ustupke ne bi li došlo do gore iskazanih ciljeva. Sigurna vrednost ove rezolucije je odredba u kojoj je navedeno da svaki dogovor koji bude postignut u pregovorima mora doprineti i evropskim integracijama Srbije. Srbija treba da se bori da ostvari svoje pravo, da i ona bude članica EU, a sa druge strane da se bori u granicama svojih mogućnosti za opstanak naše civilizacije i srpske kulture na Kosovu. Iznenadilo me je da niko nije spomenuo taj segment rezolucije, jer koliko je ova borba za očuvanje naše civilizacije i srpske kulture na KiM značajna svedoče primeri naše diplomatske bitke pri UNESKU. To je poslednji put bilo 2011. godine kada smo sprečili da se srpska kulturna baština proglasi kulturnim dobrima Kosova. Da podsetim uvažene kolege da se na Kosovu nalazi 1.500 dobara srpskog duhovnog blaga među kojima su Veliki Dečani, Pećka Patrijarhija, Sveti Arhangel i Bogorodica Ljeviška, Gračanica itd, da ne zadržavam vašu pažnju koja je znatno opala. Napominjem da su ova dobra najbolji čuvar verskog i nacionalnog identiteta Srba na KiM i da svojim postojanjem sprečavaju prekrajanje istorije čiji smo svedoci svakodnevno. Svaki pokušaj otuđivanja srpske baštine na KiM vodi njenoj asimilaciji i gubitku identiteta, što nam je zagarantovano od strane međunarodne zajednice i EU koja često zatvori oči nad takvim pokušajima. Očuvanje naše civilizacije i kulture u okviru Evrope gde nam je po dubokom ubeđenju mesto kulturološki, geografski i ekonomski svakako ne sme da bude ni u kakvoj suprotnosti i mislim da ta dva pojma, te dve odrednice Evropa i naša civilizacija i kultura nisu ni u kakvom konfliktu. Očigledno je da Beograd, odnosno Vlada RS iskazuje svoj čvrst stav ovom rezolucijom da nastavlja sa pregovorima, samo što ovog puta aktuelna Vlada želi da zna da li u tom procesu diplomatske veštine postizanja kompromisa uopšte postoji i druga strana sa kojom se vrši dijalog, jer za dijalog u svakom slučaju treba dve strane. Za kraj se postavlja pitanje ko može da bude protiv ovako definisane rezolucije i ciljeva, koji njom žele da se postignu? Da li je to neko ko, ne mislim samo na ovaj parlament, mislim mnogo šire, ne želi da KiM budu deo Srbije ili neko ko smatra da nije nužno poštovati parlament i obaveštavati ga o daljem razvoju razgovora sa predstavnicima parlamenta ili neko ko smatra da treba umanjiti značaj jedinstva u odbrani državnih interesa koji je 9. januara postignut u Vladi i koji će u većoj meri i glasanjem o ovoj rezoluciji danas u parlamentu biti potvrđen? Prihvatam da ima i takvih koji imaju izvesne političke izgovore, ili političke razloge zašto su protiv nečega. Zbog toga smatram da bi bilo bolje da Skupština u što većoj meri stane iza ove rezolucije i da se glasovima poslanika da veća snaga pregovaračima, a pregovori se nastavljaju, koliko vidimo medijski, 17. januara. Zbog toga pozivam poslanike svih poslaničkih grupa da danas prihvate rezoluciju Vlade bez obzira kojoj političkoj opciji pripadaju i nedvosmisleno glasanjem podržimo Vladu i pregovarački tim, da podržimo rezoluciju kao jedinu realnu i dobru šansu za nastavak težnje za očuvanjem Srbije na KiM, kao i cilju Srbije, kako je to navedeno u rezoluciji, da se ubrza integracija ne samo Srbije nego čitavog regiona zapadnog Balkana u EU. Shodno tome, poslanici SNS će danas ili u danu za glasanje podržati rezoluciju Vlade RS. Zahvaljujem.
Sledeći prijavljeni za reč je narodni poslanik Marko Jakšić.
Dame i gospodo, ispred Srba sa severa Kosova imam, da tako kažem, čast imajući u vidu da su oni dali podršku platformi predsednika Nikolića i poslali pismo samom predsedniku Nikoliću u kome se kaže da su oni protiv ove rezolucije. Zašto? Iz razloga što je i sam predsednik Nikolić rekao da je platforma zbog koje su pristali jednostavno zaobljena, nema više onu oštru ivicu ili da kažemo da je otupela. Zašto je to tako? Da li je to pre svega zbog uticaja članova Vlade ili zbog uticaja međunarodnih prijatelja, nama ostaje u budućnosti da vidimo. Ono što je bitno i važno da se kaže jeste da ova rezolucija pre svega je rezolucije za dobijanje datuma za pristupanje EU. To je tačno i to je ono što svi mi osećamo i vidimo. Ona predstavlja što i članovi DS kažu da je ovo nastavak sa kontinuitetom prethodne politike u kojoj se takođe zahvaljuju predsedniku Vlade, da je taj napor ojačao tako što je postavljena granica između centralne Srbije i Kosova, što je ta famozna fus nota skinuta i što smo dobili jedan nukleus koji se zove oficir za vezu, a u stvarnosti će značiti pre svega otvaranje diplomatskog predstavništva. Ono što mi sa naše strane možemo da kažemo jeste da u ovom naporu pre svega same Vlade vidimo jednu patološku želju za ulazak u EU, gde možemo da čujemo da ljudi iz vlasti kažu da oni ne mogu da shvate da njihova deca ne mogu da žive bez EU. Da bi njihova deca mogla da žive u EU srpska deca sa KiM treba da žive u jednoj monstrum državi, da ne kažemo da treba da žive u tzv. "žutoj kući". Gde je tu ljudska solidarnost? Gde je tu srpska solidarnost? Ako treba da se podsetimo reči Đura Jakšića, koji kaže – mi Srbi nesmo, mi braća nesmo ili vi neste Nemanjin soj. Ono što je takođe važno da se kaže jeste da priča o bolnim ustupcima kada je u pitanju ulazak u EU, jer zaboga Srbija će da ostane gladna, ima za cilj da pokaže našu nestvarnu želju da se nađemo u savezu koji bukvalno prepada. Ovaj deo Srbije nikada nije bio gladan. Na 20 kilometara odavde, od ovog doma, postoji Vinča, postoji sedište evropske civilizacije i kulture, i odavde je bukvalno i nastalo pismo. Gladni ljudi nisu u stanju da pišu pismo. Takođe, imali smo prilike da čujemo od visokih predstavnika vlasti da oni jednostavno moraju da sednu sa Albancima za pregovaračkim sto, jer zaboga tu postoji meni. Od kad i kako je problem Kosova i Metohije postao kulinarski, da ne kažem ugostiteljski problem? Čujem od predstavnika sadašnje vlasti da oni trče, takozvano drugo poluvreme. Nije tačno, jer najveći deo ljudi sadašnje vlasti i članovi prethodne Vlade, znači, bio u prvom poluvremenu. Uostalom, predsednik sadašnje Vlade je potpisao sporazum sa Euleksom, koji jednostavno pravi granicu između centralne Srbije i Kosova i Metohije. Takođe, smo čuli od predstavnika Vlade da su, zaboga, Srbi napravili stravično veliku grešku što zadnjih 13 godina nisu napravili svoje institucije. Jedna naopaka logika. Zar su Srbi trebali da postanu, kao Albanci, separatisti, da se jednostavno dele od Beograda? `Ono što mi, na svoj način, možemo da kažemo, jeste, želim da prenesem ovde poruku, pre svega predsedniku Vlade Srbije od strane kosovskih Srba, da on nema blagoslov da tokom pregovora u Briselu trguje sa institucijama srpske države, upravo sa onim koje 13 godina žestoko branimo, za cenu dobijanja datuma za početak pregovora o EU. Želim da prenesem poruku kosovskim Srba koji kažu da nikakvi prihodi od carina ne zanimaju Srbe. Srbi hoće da se vrate u poreski sistem države Srbije i mi ne želimo da prodajemo državu zarad carina. Ono što je na samom kraju važno da se kaže, pre neki dan sam čitao Žitije Svetog Simeona, normalno na sadašnjem jeziku, koje je nastalo pre 800 godina, i ništa ne bi bilo neobično da nam američki ambasador ne kaže da nam daje za pravo da mi Srbi imamo pravo da se služimo svojim jezikom. Zar narod posle toliko godina treba da prihvati da se služi svojim jezikom, a američki ambasadori čiji je uticaj na politička zbivanja u Srbiji jako veliki.
Reč ima gospodin Dačić. Izvolite.
Reagovaću kratko na konstatacije koje je izneo gospodin Jakšić. Smatram da su apsolutno politički nekorektne. Nemate pravo da tako govorite. Ja ne trgujem srpskim interesima. Pregovaram u ime Republike Srbije i u ime Vlade Republike Srbije sa onim istima sa kojima ste i vi pregovarali, gospodine Jakšiću, sa kojima ste vi sedeli za istim stolom. Šta ste postigli u tim razgovorima? Šta su Srbi imali od tih vaših glagoljivih reči? Pričate o carini. Da li sam vam pročitao kada je počela da se naplaćuje carina? Godine 2001. Gde ste bili do sada? Nisu vas zanimali Srbi na jugu, da li je tako? Zanima vas samo sever. Nisam dogovorio plaćanje carine. Carina se ne plaća. Vi hoćete to i to. Tako je, gospodine Jakšiću. Hoću da idem i da sutra držim sednicu Vlade u Prištini, ali ne mogu. Ne mogu. Da li možete vi? Nemojte terati narod na kolektivne žrtve. Vi imate lično pravo da se žrtvujete, ali nemojte terati narod, a da im pre toga ne kažete šta ćete uraditi da ih zaštitite. Pričam o ozbiljnim stvarima. Ne pričam o trgovini, kao što priča gospodin Jakšić. Koja trgovina? Za datum za otpočinjanje pregovora. Kakav datum za otpočinjanje pregovora? Da li mislite da je sada stanje idealno? Mislite da je stanje takvo da treba da se borimo da zadržimo status kvo? Šta mi čekamo, da nam gospod Bog rešiti naše probleme? Voleo bih da je sve to moguće. Nemojte vi da mi govorite o KiM. Moja partija, na čijem sam čelu, je vodila rat za KiM. Nemojte da se komešate, jer je tako. Tako je zato što je tako. Vi ste pobedili tog što je vodio rat na izborima politikom da je bio ratni zločinac i da želite u EU. Kako sada delite drugome lekciju da je neko danas odredio granice? Ko je odredio granice? Da li plaćate sada carinu kada prelazite? Kako pričate onda o granicama? Šta se desilo jedanaestog? Da li se promenio režim? Nemojte da lažete ovaj narod. Drugo, želim da vam kažem potpuno otvoreno, dokle ćete više da govorite da bez Kosova nema opstanka Srbije? Kako možete takve stvari da govorite? Šta to znači? Ako Kosovo nije u Srbiji, ili nemamo suverenitet nad Kosovom, ili teritorijalni integritet, Srbija ne postoji. Šta je za vas ovih ostalih šest, sedam, osam, devet miliona ljudi? (Siniša Kovačević, s mesta: To je duša bez tela.) Tako je, gospodine Kovačeviću, ali Srbija je bila duša bez tela pet vekova pod Turcima. Nismo izgubili veliku misao o Kosovu. Stara Srbija. Tamo gde je nekada bila stara Srbija, danas tamo više ne živi veliki deo srpskog naroda. Duša Srbije je možda pomerena na druge krajeve. Da li je danas možda Pijemont srpstva možda Republika Srpska? Šta vi mislite da ćete sada zbog toga što imate lokalne zamisli koje su neostvarive da će kolektivno zbog vas da se žrtvuje sedam miliona ljudi? Neće. Ne govorim da ja neću, nego vam govorim iz iskustva. Nemojte postavljati ciljeve koje ne možemo da dosegnemo. Nemojmo da vodimo bitke u kojima ćemo da izgubimo. Dajte da vodimo neku bitku u kojoj ćemo da pobedimo. Šta je u ovom predlogu za vas toliko ne prihvatljivo da ste malo pre rekli predsedniku Nikoliću da ćemo predati Kosovo za datum? Kako to da predamo? Zbog čega? Da li je predsednik Nikolić predložio da nema priznanja KiM, kao nezavisne države? Da li je predložio da se formira zajednica srpskih opština? Da li je predložio da se donese ustavni zakon o suštinskoj autonomiji KiM, a u skladu sa Ustavom Srbije? Šta je to van politike koju ste i vi predlagali ranije? Imali ste platforme sa kojima ste išli. Da li ste vi odgovorni za to što niste ispunili svoju platformu? Da li ste odgovorni? Da li ste imali platformu sa kojom ste išli? Sa kim ste pregovarali u Beču? Sa Tačijem, da li je tačno? Ko je tada bio predsednik Kosova? Da li je Čeku bio premijer jedno vreme? Da li ste sa njim pregovarali. O čemu vi sada meni ovde pričate? Nemojte da mi delite lekcije, molim vas. Znači, vi ste pregovarali sa njima. Tači je bio i u Ranbujeu. Kad smo već kod toga, jeste i vi bili na čelu Vlade Srbije kada je proglašena nezavisnost KiM? Šta ste preduzeli? Šta, održali smo hitnu sednicu Skupštine i zaključili za nas da je apsolutno neprihvatljivo. Održali smo molebdan, održali smo miting, zapalili ambasade, razvalili kioske i zadovoljili smo srpski nacionalni i državni interes. Nosimo Ustav ispred sebe kao štit, ali to nije dovoljno, nažalost, za srpski narod koji živi na KiM. Na KiM možda živi više Srba na jugu nego na severu. U kojim uslovima oni žive? Jel vas to interesuje? Jel su oni morali da prihvate sve ovo o čemu vi govorite, i carine i lična dokumenta i registarske tablice? Šta smo mi preduzimali svih ovih godina? Napadali ste Miloševića, 1999. godine jeste izgubio rat, ali je bar ostvario Rezoluciju 1244. Vi niste uspeli tu Rezoluciju 1244 ni da sačuvate, zato ćutite. Znači, ovo su veoma ozbiljne optužbe, gospodine Jakšiću. Ja ne uspostavljam granicu prema Kosovu. Kosovo je isto tako moje kao i vaše. Isto tako, ja nisam pregovarao ni sa kim i prvi put u istoriji s nekim pregovaram oko Kosova. Ništa novo nije dogovoreno, osim oficira za vezu koji imaju sedište u misiji EU, jel to problem? Da li je problem, mi imamo oficira za vezu pri NATO. Uostalom, nismo mi glasali, dame i gospodo, početkom 2000. godineza evroatlanske integracije kako ste s vi svi zajedno glasali tada u DOS-u. Znači, apsolutno poštujem to što vi govorite. Imao sam sastanak sa srpskim opštinama, sve što su tražili sam im realizovao. Vi ste sami rekli da ne želite da plaćate carine Prištine, jel tako? Jel plaćate carine? Ne plaćate. Ali, čekajte, postoje drugi delovi srpskog naroda koji tamo plaćaju. Postoje na svim drugim prelazima osim na ova dva. Ko je za to kriv? O tome ste ćutali 10 godina, zato što niste mogli da realizujete ništa bolje. Šta ćete da radite? Sila boga ne moli. Da vas pitam jednu stvar. Što niste naredili, kada je proglašena nezavisnost, ako ste rekli - svim sredstvima ćemo se boriti da odbranimo teritorijalni integritet i suverenitet? Što nije predsednik Vlade tada naredio, zajedno sa predsednikom Republike, mobilizaciju, pa da primenimo sva sredstva za odbranu teritorijalnog integriteta i suvereniteta. Jel vi mislite da su gusle najbolje sredstvo koje imamo? Ne, teritorija se brani silom. Ako to nećete, onda nemojte da terate narod, da narod kolektivne zablude plaća svojom krvlju, a na kraju ćemo ih ostaviti na cedilu. Zato valjda idemo da postignemo neki dogovor i neko rešenje. Vi unapred kažete da mi imamo za cilj, vi sad kažete – pregovori su izdaja srpskih nacionalnih i državnih interesa. Što ste vi onda učestvovali u toj izdaji svih godina? Neki od vas su pregovarali sa tim Albancima. Da vam kažem, što ste više pregovarali, oni su bili sve jači i jači i sve nezavisniji i nezavisniji. Uostalom, Vlada utvrđuje i vodi spoljnu i unutrašnju politiku. Ne tražim ja da podržite vi rezoluciju da bi sebe opravdao. Mi nosimo odgovornost za ovu politiku i snosićemo je. Narod Srbije treba da bude uveren da nikad nećemo uraditi ništa što nije u interesu naše zemlje. A šta je u interesu zemlje? Dozvolićete da postoje različita mišljenja. Vaša koncepcija se ne slaže sa koncepcijom većine stranaka u Narodnoj skupštini Republike Srbije i to je suština. Ne želim da se svađam, niti bilo šta, ali ne prihvatam da vi mene nazivate izdajnikom. Znate da je ta koncepcija propala. Uostalom, 2000. godine su naši iz SPS gađali Koštunicu u Kosovskoj Mitrovici jajima, nazivajući ga izdajnikom. I šta? Izgubili smo. Prema tome, nemojte da se bavimo nečim što je propalo. Nemoj da se bavite pitanjima, nemojte da se čudite, vi ste organizovali skupove u kojima ste ovu vladu nazvali izdajničkom vladom, nemate pravo na to, jer to može da bude samo vaše mišljenje. Ne možete da govorite u ime nikog drugog. Naravno, ja ne procenjujem i ne ocenjujem da sam uvek u pravu, ali priča o tome da smo rešili da damo Kosovo za datum, za EU, da smo uspostavili granice, da je ovo rezolucija o evropskim integracijama, apsolutno je ova rezolucija skoro slična i po tekstu sa onim što smo usvajali i u vaše vreme, da implementacija priznaje i prihvata nezavisnost ovih sporazuma, mislim da tu, što se toga tiče, nema ni zrnca istine. Uostalom, dame i gospodo, ako mislite da ova vlada ne radi dobro svoj posao, podnesite zahtev za njenu smenu. Možda nekome nije važno kad mu kažete da je on izdajnik, meni jeste, zato što je moja partija bila na stubu srama 20 godina zato što je branila Srbiju i Srbe u BiH i Srbe na Kosovu itd. Uhapšen nam je predsednik stranke i odveden u Haški tribunal zato što je branio svoju zemlju. Sada vi treba da tako govorite i o meni, kao da ćemo mi sada ostvariti nešto što se ne bi moglo zamisliti da može bilo ko iz naše stranke uraditi i neće. Prema tome, izvinjavam se ako reagujem, ne umem da reagujem, ne umem da klimam glavom i da okrećem drugi obraz kada neko govori neistinu, ne umete ni vi. Gospodine Aligrudiću, da vas pitam – da li ste možda vi pustili albanske teroriste iz zatvora 2000. godine? Jeste ih možda amnestirali? Da li ste oslobodili od odgovornosti one koji su bombardovali Beograd? Što niste uhapsili Solanu kad je došao u Beograd posle 2000. godine, nego ste mu ukinuli presudu? Da li ste vi možda išli na sastanke sa Madlen Olbrajt za rušenje Miloševića, zajedno sa svima ostalima? Jeste, jeste, Koštunica. (Slobodan Samardžić dobacuje s mesta.) Čekajte, znači, vi niste ni bili u DOS-u, jel tako? (Slobodan Samardžić dobacuje s mesta.) Madlen Olbrajt je bila… (Slobodan Samardžić dobacuje s mesta.) Evo, tu je Velja, možda ste zajedno išli sa Veljom. Znači, nije korektno da se na takav način obračunavate sa ovom vladom Srbije, zato što u Srbiji nikad neće biti nacionalnije Vlade od ove koja je sada. Vaša vlada koja je bila tada nije bila dovoljno nacionalna. Jer, da je bila dovoljno nacionalna, sigurno ne bi prećutala sve ovo o čemu sam govorio. Mi smo prihvatili sve ove amandmane koje smo danas dogovorili. Prihvatamo i amandmane Odbora za KiM. Ne znam da li treba da čitam te amandmane? Gospodine Samardžiću, ja se nisam javio za repliku. Ja sam predstavnik predlagača i mogu da se javim kad god hoću. Nemojte vi, profesore, da razrešavate problem. Vi ste ih dovoljno zakuvali. Prvo ste učili đake da treba da idu u EU, sada treba da ih odvikavate od toga. Radovali ste se datumu, kada je bila Studija izvodljivosti… Prihvatamo amandmane Odbora za KiM i oni time postaju sastavni deo teksta i o njima nema potrebe da se izjašnjavamo. Takođe, Vlada je donela odluku, na osnovu onog razgovora koji smo imali danas, na zahtev više poslaničkih grupa, nevezano od DS i od načina na koji oni žele da glasaju, to me ne interesuje – skinuta je oznaka poverljivosti sa Platforme. Kao što sam i rekao, Platforma koja je usvojena na sednici Vlade je u 95% teksta ista kao što je i ona koja je u obrazloženju. Ali, pošto su postojale sumnje od strane DSS i od strane DS i nekih drugih, da li tu postoji isti tekst ili ne, jednostavno, smatrali smo da je potrebno da učinimo i taj gest. Zahvaljujem se.
Narodni poslanik Borislav Stefanović.
Hvala vam, gospodine predsedniče. Čl. 104. i 106, iznošene su grube neistine od strane poslanice iz vladajuće većine, ali, ja neću time da se bavim. Suštinski, ono što je rečeno, protraćili smo pet i po sati ni za šta. Sa velikim zadovoljstvom, u ime DS mogu da kažem da smo izuzetno zadovoljni činjenicom da je Vlada uvažila naš zahtev, ili možda nije naš, kako kaže premijer, ali činjenica da je skinuta oznaka poverljivosti sa Platforme koja se nalazi u našim rukama i u koju će uvid dobiti i javnost, iz koje se vidi da apsolutno u njoj nema ničega neprihvatljivog što je bilo do tada. Samim tim se otvara mogućnost da DS glasa za ovu rezoluciju. Mi ćemo to i učiniti, zato što se pokazuje i definitivno i utvrđuje da svi štetni delovi, oni koji pozivaju na prekid dijaloga i prekid evropskih integracija nisu više u ovom tekstu, niti postoje mogućnosti uslovljavanja našeg pregovaračkog tima na neodgovarajući način. Veoma smo zadovoljni i čestitamo Vladi gospodina Dačića na hrabrosti i mogućnosti da napravi jasan, efikasan politički i svaki drugi otklon od štetnih politika i štetnih predloga, što se videlo ne samo u vašem prethodnom izlaganju. Svaka vam čast i hvala.
Replika, dr Slobodan Samardžić. Izvolite.
Ja se javljam s obzirom da sam citiran u dva navrata u poslednjem izlaganju predsednika Vlade. On je rekao da sam ja rekao predsedniku Republike da predajete Kosovo za datum. Ja sam to stvarno rekao, ali nisam rekao predsedniku Republike. Rekao sam to svima vama. Čvrsto stojim pri tome da zaista predajete Kosovo za datum, do marta meseca će se to otprilike završiti, da biste dobili datum, a ako ne završite – nećete dobiti datum. To ćemo videti. Nekoliko rečenica oko ove zabune koja se stalno seje u vezi sa pregovorima koje je vodila Vlada Vojislava Koštunice. Naime, nije valjda da, predsedniče Vlade, vi toliko kratko pamtite i da se ne sećate tog vremena? Tada je Vlada Vojislava Koštunice vodila pregovore sa privremenim institucijama samouprave, a ne kao vi, što vodite pregovore sa vladom lažne države Kosovo. To su dve stvari. Tu vladu lažne države Kosovo zovete – privremene institucije samouprave, što one nisu. Dakle, u to vreme stvarno su postojale privremene institucije samouprave po Rezoluciji 1244, koje smo mi priznali samom činjenicom da smo priznali Rezoluciju 1244. Kada je otvoren razgovor po Rezoluciji 1244 o tzv. političkom rešenju, predstavnici privremenih institucija samouprave, ma koji, su učestvovali u tim razgovorima. To je jedno. Drugo je kada kosovski Albanci jednostrano proglase nezavisnost, a mi im kasnije to priznamo prihvatajući da pregovaramo sa njima. Dakle, sada u svojstvu vlade te lažne države. Morate shvatiti da su to dve različite stvari. Takođe, podsetiću vas, kada smo vodili te pregovore, da smo tada često do-nosili rezolucije koje se nisu ponavljale nego su pratile faze pregovora i zato ih je toliko puno, a da je vaša stranka uredno glasala za svaku od tih rezolucija. Prema tome, i vi ste prihvatali te razgovore. Jer, to su bile rezolucije o fazama tih razgovo-ra. (Predsednik: Vreme.) Kada je već vreme prošlo, hvala vam.
Narodni poslanik Marko Jakšić ima reč. Izvolite.
Ono što je važno da se kaže jeste da predsednik Vlade apsolutno nije korektan. Kad smo govorili o predsedniku Srbije, mislim da predsednik Vlade nema potrebe da ga brani. Uopšte, predsednik Vlade je uvek imao običaj da oponaša onog jačeg i većeg. Setimo se samo kada je portparol SPS imitirao Slobodana Miloševića, da bi mu onda prvom prilikom kada je otišao u Hag preoteo samu partiju. Doduše, i frizura mu je bila slična. Za vreme Borisa Tadića je napravio frizuru, a ne znam kakva će sada da bude ova treća, ili nova? Mislim da nema potrebe da tako govorite i pričate, pre svega o DSS. Onda kad vam je bilo najteže, mi smo vas spašavali. Zato su nas napadali za 6. oktobar. Nekada ste nas nazivali da smo NATO plaćenici, snage haosa i bezumlja. Sa ove distance, postavlja se pitanje – ko je sada NATO plaćenik i ko je sada snaga haosa i bezumlja? Ono što je još važno i bitno da se kaže – da DSS nije bila bolećiva prema vama, čini mi se da u aferi "koferče" biste puno gore prošli i čini mi se da sada ne biste bili tu. Uostalom, nadam se da će novi potpredsednik Vlade Srbije u sklopu borbe protiv korupcije i kriminala i aferu "koferče" da istraži do kraja.
Narodni poslanik Miloš Aligrudić, replika.
Naravno, pomenut sam. Gospodin Dačić je izrekao tajfun raznih neistina i montiranih stvari, sa demagoškom podlogom, kad je reč o DSS. Ja znam zašto vi to radite. Vi to radite zbog toga što vam je krivo što se danas nalazite u poziciji u kojoj ste, što vam je krivo što vam je ikada iko u tom tadašnjem DOS-u pomogao da bukvalno i doslovce izvučete živu glavu na ramenima. Jer, mi smo optuživani od strane ovih ovde koji sede i od strane onih kojih sada nema ovde, a do njih su, da smo upropastili 6. oktobar, a vi vrlo dobro znate na šta je trebalo da liči taj 6. oktobar. Vrlo dobro znate. Vi nemate pravo tim tonom kojim se danas obraćate nama da se na taj način obraćate DSS. Vi nemate pravo na to i vrlo dobro znate šta vam govorim i u oči me gledajte. A te priče, izmišljotine o tome ko se, kada i kako ponašao, ko je sa kim pričao. Prvo, jedini političar u Srbiji tog ranga koji se nikad nije sastao ni pričao sa Medlin Olbrajt je bio Vojislav Koštunica. Jedini političar. A šta ste vi radili? Vi ste 10 godina upropašćavali, vaša politička stranka. Vi se na tu istoriju danas usuđujete da se pozivate. Jer 10 godina, 90-tih godina, upropašćavala Srbiju u supstatnom smislu, kao demokratsku tvorevinu. Vi ste to negirali u startu načinom vladavine. Ono, da bi mi vas podržali, jedino i danas se toga ne ustručavamo, to je bez obzira na kriminalan način vladavine, izvestan patriotski element u njemu. Kako vas nije sramota danas da bilo kome držite lekcije na taj način? To meni nije jasno. Nemam mnogo vremena, imam dva minuta, vi imate čitavo veče da izmišljate šta god hoćete. To je ono što nije u redu. Danas pričate, obrćete stvari. Mi govorimo o tome da je stvar vrlo prosta. Imamo dokumente o evrointegracijama i tvrdimo da to nije naša obaveza. Imamo argumente za to, a vi nama spočitavate, potpuno naopako stvari postavljate, kao da je to najbitnija stvar na svetu. Uzimate aksiomatski nešto što je potpuno naopako i na tome zasnivate kompletnu argumentaciju vređajući ljude u parlamentu. Kako vas nije sramota?
Predsednik Vlade, gospodin Dačić.
Želim da vas podsetim na jednu činjenicu. Vi ste mene zvali da podržim vašu Vladu 2004. godine. Da mi nismo podržali vašu Vladu, ne biste je imali. Ne znam, da li vi mislite da vi možete nekoga da vređate? Vi mislite da možete nekoga da nazivate izdajnikom? Vi mislite da nekome možete da govorite… Nisam vas spomenuo, gospodine Aligrudiću. Gledam u vas. Koliko se sećam vi i ja se poznajemo veoma dobro, iz vremena kada ste bili šef naše delegacije u Parlamentarnoj skupštini Saveta Evrope. Takođe, znamo se svi mi veoma dobro i nemojmo da pričamo o aferama. Nikakav problem nije ni da pričamo o aferama, ali da li vi želite da politički mi razgovaramo, ili želite da vi ovde obasipate predsednika Republike i mene time da smo mi izdajnici i da smo napravili granicu, da ćemo mi izdati Srbe na Kosovu, da ću ja trgovati srpskim institucijama. Da li vi mislite da to treba tako da postoji? A čime vi trgujete, gospodine Jakšiću? Čime vi trgujete? Institucijama, ili nečim malo življim. Čime vi trgujete to na Kosovu i Metohiji? Da se razumemo, ako vi mislite da se neko vas plaši, nema nikakvih problema. Način na koji se vi ovde obraćate, gospodine Aligrudiću, pokazuje u suštini koliko ste vi u stvari nas mrzeli, ali smo vam bili potrebni da biste srušili demokrate, jer ste sami govorili o kriminalnom režimu Slobodana Miloševića deset godina, sada ste to rekli. Govorili ste o tome da je istina ima izvesnu dozu patriotizma. Više puta sam govorio DSS da apsolutno vam želim sve najbolje, ali ne dam na sebe. Isto kao što vi ne date na vas. Ne možete vi našu stranku optuživati i vaš funkcioner Marko Jakšić da govori o tome kako sam ja izdajnički premijer itd. Kako vas nije sramota da to govorite? Šta sad? Šta ćeš sad? Na razumem šta sad to znači – sad ćemo mi da vam pokažemo? Šta vi mislite? Gde se vi nalazite? Gde se nalazite vi? Molim vas da shvatite da se ovde više ne razgovara jezikom sile. Da li imate neke argumente za tako nešto? Dajte da razgovaramo. Da li sam ja gospodine Samardžiću bio nekorektan prema vama danas na sastanku? Da li sam govorio o svemu? Da li smo prihvatili ono što ste tražili kada je reč o Ustavnom zakonu? Nismo? Meni je gospodin predsednik Nikolić rekao da se to dogovori sa vašim predsednikom. (Slobodan Samardžić, s mesta: Nije se to dogovorio.) Možda. Izvinite onda. U redu. Ali, ne možemo izgleda da se dogovorimo. Poštujem vaš politički stav. Imate pravo na to, ali nemate pravo da vređate druge koji imaju drugačije političke stavove. Nemate pravo da iznosite neistine o tome da se pravi granica. Kakva se to granica pravi? Kakva se to granica pravi koja već nije napravljena? Šta je nešto što je urađeno u ovih nekoliko meseci što ranije nije dogovoreno. Izvinite, na to nemate pravo. Što se mene tiče. Meni lično nemate šta da zamerite, pa ni tu aferu o kojoj vi govorite. Kada je reč o aferi, možemo i o tome otvoreno da razgovaramo. Nemam ništa protiv da razgovaramo o tome. Samo šta vi mislite da je to način da razgovaramo? Imate li vi neku aferu, gospodine Jakšiću? Ne znam, možda imate, ali u svakom slučaju, mislim da takav način na koji vi razgovarate pokazuje u suštini da vam je možda najvažnije od svega ne srpske institucije, nego kako ćete rešiti problem koji postoji u nekoj ekonomskoj sferi. Nemam ništa protiv, izvolite, predložite bolje rešenje. Izvolite predložite bolje rešenje. Izvolite DSS i predložite. Znači, vaš je predlog da prekinemo pregovore, ne idemo u EU, nema odustajanja ni oko čega oko Kosova i Metohije. U redu? Da li hoćemo da izglasamo takav predlog i ako hoćemo da ga izglasamo šta će sutra biti na Kosovu i Metohiji? Hoćete li mobilisati vojsku da brani te Srbe? Nećete, jer da ste hteli to biste uradili kada je proglašena nezavisnost. Ako već to nećete, onda nemojte da pozivate druge na kolektivno samoubistvo. Mi imamo odgovornost za svoje postupke. Vi se lično gospodine Jakšiću žrtvujte koliko hoćete, ali nemojte pozivati na časne poraze. Dajte da jednom pobedimo na tom Kosovu, dajte da jednom zajedno pobedimo. Da vam kažem jednu stvar, kako ste vi opstali na Kosovu svih ovih godina od 1999. godine na ovamo, bar do 2000. godine. Sigurno niste opstali samo zahvaljujući vašim resursima. Sigurno niste opstali bez pomoći države Srbije. Prema tome, imajte bar malo poštovanja prema tome. Predsednici i šefovi moje stranke su rizikovali živote i nastradali i tamniče se u Hagu zbog toga, vaši nijedan. Imajte poštovanje bar prema tome kada govorite o tome da je neko izdajnik. Istina, za mene ste rekli da nisam izdajnik, da sam pripravnik za izdajnika. Dobro, to vam je malo olakšavajuća okolnost, pošto tek treba da se pripremam za izdajnika, ali to mene ne boli. Mene boli zato što ovde razgovaramo, tako olako delimo komplimente jedni drugima da je prosto fascinirajuće da nemamo ni jedan konkretan predlog šta ćemo raditi dalje. Ja sam održao sastanak sa Srbima sa severa i rekao sam im – izvolite, predložite šta hoćete, izvolite, šta hoćete. Dajte neki predlog. Ljudi, imaćete taj i taj problem, dajte predlog. Šta je predlog? Vaš je predlog – mi nećemo ništa, mi ne damo ništa. Sve je u redu. Imamo li resurse da to odbranimo? To nije tema za ovu vrstu rasprave. To nije ni tema za platforme javnog karaktera, to je tema za najozbiljniji razgovor među nama, koji vodimo ovu državu i vas koji vodite opozicione stranke. To je tema na koju nikada niko nije hteo u Srbiji da razgovara. A to šta će se desiti u slučaju dana "D", ako je naša vrhunska hrabrost da tog dana "D" održimo sednicu Vlade i Narodne skupštine Republike Srbije na kojoj ćemo još jednom usvojiti deklaraciju rezolucije, mislim da je onda prazna priča o kojoj govorim. Naša politika mora da se meri rezultatima. Mi smo pokušali da branimo Kosovo oružjem, nismo uspeli. Niste ni vi bili ništa uspešniji, 13 godina svako ko je učestvovao ima svoj krst vezano za Kosovo, ali nemojte da ličimo na one iz stare priče od 1968. godine, kada je mesni komitet partije u Danilovgradu zasedao povodom intervencije Sovjetskog Saveza u Čehoslovačkoj i kada je jednoglasno zaključio da Rusi moraju odmah da se povuku iz Čehoslovačke. Onda se jedan javio i rekao – a šta će da bude ako se ne povuku? On kaže – opet ćemo hitno da zakažemo mesni komitet. Tako se ne brani Kosovo, dame i gospodo. Tako se gubi Kosovo jer se stvaraju važne nade našem narodu, a mi ništa ne radimo na njegovoj odbrani. Zato, ne bojte se vi šta ću ja da radim. Neću izdati svoje Kosovo. Što se vas tiče, vodite računa da to što radite budete svesni posledica, posledica po narod i po građane. Mnogo smo mi imali i narodnih tribuna sa Kosova i iz drugih krajeva, gde su živeli Srbi, koji su prvi pobegli pri naletu neke vojne sile. Mi to ne smemo da dopustimo, jer dok Srba ima na Kosovu, tamo ima i Srbije. Zato ćemo učiniti sve, Vlada Srbije, javno i tajno, da pomognemo Srbima na Kosovu i Metohiji. Zato nemojte da nas častite nekim pridevima koji ne dolikuju jednom ozbiljnom političkom razgovoru. Budite protiv, zahvaljujem se na tome što ste protiv, ali budite korektni, i naročito nemojte da pretite bilo kome, jer ne mislite valjda da se ja kao ministar unutrašnjih poslova vas plašim. Pozdravljam vas sve i ne zaboravite - partija ima mnogo, a Srbija je samo jedna. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima gospodin Slobodan Samardžić. Izvolite.
Gospodine predsedniče Vlade, mi nemamo zajednički jezik i nećemo ga ni naći. Kada o jeziku reč, tu se preterivalo poslednjih nedelja i meseci, najviše sa vaše strane. Verujte, mi ne vodimo računa o tome šta vi govorite, koliko vodimo računa šta vi radite, dakle vi i vaša Vlada povodom Kosova i Metohije. To nam je najvažnije i to komentarišemo. Retko vaše reči, reči ukoliko su u vezi sa vašim delima, a vaša dela posmatramo, pošto smo opozicija, ne možemo da uradimo na toj stvari. Vaša Vlada je napravila granicu na Jarinju i Brnjaku. Pravu granicu je napravila, ona nije izmislila tu granicu, ona je nije pregovarački inicirala, ona je samo završila ono što je prethodna Vlada započela, ali će ostati poznato da ste vi to završili. Razlika između te granice i one koja postoji na Beloj zemlji, Končulju i Merdaru je jako velika. Sa kosovske strane Merdara i Bele zemlje nema Srba. Nešto malo Bele zemlje ima, to je istočno Kosovo. Sa Merdara nema Srba i zato je ta granica nemoguća za odbranu od strane Srba. Jarinje i Brnjak Srbi brane zubima i noktima, jer im je to veza sa njihovom državom Srbijom u koju veruju, a vi praveći ovu granicu zapravo otkidate tu vezu i njima je to jasno. Nemojte se ljutiti ako neki Srbin sa Kosova upotrebi neku težu reč kvalifikujući ono što vi radite. Nemojte se ljutiti, prosto, zato što oni to tako doživljavaju, malopre sam rekao, radi se o njihovoj koži. Demokratska stranka Srbije je radila na Kosovu. Od četvrte do osme godine država je 15% uprave na toj teritoriji i mi nećemo nikada pričati apstraktno o Kosovu niti ćemo programe davati, nego ćemo vas uputiti na to šta smo i kako radili i koliko smo Kosova držali kao država. Ja mislim da od 2008. godine, a to je udeo vaše Vlade i prethodne u kojoj ste sada, da ste to što je urađenoraspiskali.
Gospodine Dačiću imam vas prijavljenog u sistemu. Da li želite li reč? (Ne.) Reč ima narodni poslanik Miloš Aligrudić, replika. Izvolite.
Hvala. Dakle, gospodine Dačiću, niko se ovde ne žesti na vas niti iko vama preti, iako neko dobaci iz skupštinske sale - sad ću da vam odgovorim; to je na kraju krajeva uobičajena skupštinska komunikacija. Ne pravimo mi predstavu od ovoga, od ovoga pravite predstavu vi, zato što vi sa pozicije moći i mesta premijera i ministra unutrašnjih poslova, zapravo na posredan ali vrlo jasan i način upravo pretite nama, jer šta je drugo do pretnja ako nam kažete – nemojte vi, pazite se, nemojte vi gospodine Jakšiću, itd, a da ne govorim još o konstrukciji naziva i odnosa prema vama koji mi nikada nismo upotrebili, ne za ovom govornicom, ne u ovoj skupštini, ne kao Demokratska stranka Srbije. Nikada nismo upotrebili sintagmu – izdajnik, jer to nije način obraćanja. Ono gde se mi ne slažemo i gde vi treba da se zapitate šta radite i gde vi treba da se zapitate o posledicama, jeste naše suštinsko neslaganje oko glavne stvari. Vi govorite o ovoj istoj rezoluciji da pregovori koje ćete voditi, nastaviti da ih vodite sa albanskom stranom, parafraziram, treba da budu u funkciji evropskih integracija. Mi vama kažemo da pitanje zdravog razuma nalaže, i to je predmet razgovora, da razgovori sa albanskom stranom moraju biti u suštini stvari i potpuno nezavisni od pitanja udruživanja ove države u bilo kakvu međunarodnu organizaciju, a pogotovu ne u onu koja nam s kraja naopako kapu, na šta mi ne treba dobrovoljno da pristanemo. Ako boli to što kažemo, i ako odgovor na to bude s vaše strane - vi ne dajete nikakav predlog, a vrlo dobro znate da ga imamo, vrlo dobro znate da je formulisano u našim amandmanima koje ste danas čitali i vrlo dobro znate da je formulisan u ekonomskom programu, koji predstavlja ozbiljnu alternativu sunovratu ka EU. To je onda pravi način razgovora, a ne da plašimo ljude onim šta to znači ako ne odemo u EU. Nema mesta strahu i nemojte da strah sejemo. Nema razloga. Treba da ozbiljno razgovaramo o ovoj temi, a ako pokušamo ozbiljno da razgovaramo i damo neki epitet, pa poslanici smo, a vi ste vlast. Nemate pravo vi na nas da se ljutite na način kako to činite.
Reč ima narodni poslanik Marko Jakšić, replika.
Naš narod ima običaj da kaže: "Koga svrbi, taj se i češe". Što se tiče izjave izdajnik, pripravnik, nisu moje reči, to su reči Rajka Petrova-Noga iznesene u Sava centru. Ja mislim mnogo gore. Zašto sve ovo govorim? Govorim imajući u vidu učinak koji ste vi, gospodine predsedniče, napravili u prethodne četiri godine kao potpredsednik Vlade. Napravili ste bukvalno Kosovo "de facto sent de iure". Priznali ste albanske diplome, njihove registarske i saobraćajne dozvole, tablice i bavio, izuzev medicinom. Hvala Bogu. Možda biste mogli da me naučite kako se trguje i način na koji se radi sa koferčetom. Doduše, to do sada nisam imao prilike da vidim. Postoji jedno lepo pravilo, primera radi, u Ukrajini, gde svaki poslanik koji uđe u Skupštinu sve ono drugo što čini atribut državnosti. Što se mene lično tiče, ni jednim drugim poslom se nisam u životu mora da prođe alko-test. Mislim da kod nas ovde ne bi moralo da bude samo za poslanike, nego i za pojedine članove Vlade.
Gospodine Jakšiću, nema smisla to da radite. To zaista unižava dostojanstvo Narodne skupštine. Reč ima predsednik Vlade, gospodin Dačić. Izvolite.
Ne vredi više da se polemiše. Šta da govorim? Mislim da smo temu alkohola apsolvirali prošli put. Nadam se da ste zadovoljni odgovorom. Među vašim poslanicima ima dosta onih koji me poznaju i ima dosta onih koji su sa mnom prošli više godina života. Način na koji vi ovde razgovarate, gospodine Jakšiću, je daleko od načina na koji bi trebalo da se vodi ozbiljna politička rasprava. Ne bežim od usporedbe sa bilo kim, pa i u pogledu svog ličnog bogatstva, pa i u pogledu svog stanja kada je reč o upotrebi alkohola ili ne. Jedan moj prijatelj mi je rekao da što se pravdam kada kod nas Srba to nije neka pohvala kada ne piješ, ali ja zaista ne pijem. Vi izgleda mislite da neko samo pijan može da vam kaže u oči sve što ste zaslužili. Gospodine Jakšiću, da li mislite da ovako vodite Srbe na severu Kosova? Da li znate gde ćete ovako da ih vodite? Kao onaj Domanovićev "vođa". Ako ovako nastavite, sa ovakvim vašim zahtevima i sa ovakvom vašom politikom, plašim se šta ćete moći da odbranite bez pomoći Srbije. Da li vi mislite da ste sami odbranili sever Kosova? Da li zaista mislite da zbog vašeg istorijskog značaja sever Kosova i dalje ima Srba? Gde vi živite? U prošlom mandatu, kada sam bio ministar unutrašnjih poslova, pitajte vaše saradnike s kim su najviše sarađivali na odbrani srpskog naroda na severu Kosova i zbog čega sam javno prozivan i u Vašingtonu i zbog čega su oni bili protiv da budem predsednik Vlade u ovom mandatu. To zna predsednik Republike. Kada me je predložio za mandatara, došla je američka ambasadorka kod njega da uloži protest zašto mi je dao mandat i sada vi meni govorite o tome kako sam na suprotnoj strani srpskih nacionalnih i državnih interesa. Dobro, istorija i vreme će pokazati ko je bio u pravu. Nadam se da ćemo imati oko čega da raspravljamo, odnosno da će Srbi ostati da žive, da će imati svoju vlast. Nisam nikad rekao da Srbi ne treba da slušaju Beograd kada sam govorio o tome da nije trebalo da slušaju Beograd, nego Beograd nije dobro postupao prema severu i nije ih savetovao da prave svoje institucije. To je suština svega. Vi manipulišete ljudima na severu. Gospodine Jakšiću, moja stranka je dobila najveći broj glasova na Kosovu i Metohiji. U čije ime vi govorite? Govorite samo u svoje ime, u ime onih koji su za vas glasali. Što se tiče ličnih primedbi i konotacija, obratite se tu ljudima koji sede tu pored vas, pa s njima to raspravite oko tema koje ste pokrenuli. Slobodno, nema nikakvih problema. Tu je Dejan Mihajlov, pa razgovarajte sa njim o aferi "Kofer". Ako je zaista neko kriv, nema nikakvih problema, tu sam, čist sam. Mogli ste do sada da me uhapsite koliko god hoćete puta, ali dosta više o tome. Da li mislite da ste sada time odbranili Srbe na Kosovu i Metohiji? Pokazali ste se kao heroj koji može i sme da kaže predsedniku Vlade i predsedniku Republike to i to.Voleo bih da to odete i da kažete tamo gde treba. Dosta nam je više srpsko-srpskih svađa. Neću više da reagujem. Reagovao sam samo zbog toga. Nisam reagovao na lične uvrede i na kvalifikacije kada neko govori o ovim stvarima. Reagujem samo na to što mislim da nije dobro, da svaki pokušaj da se nađe rešenje se proglašava za izdaju. Prihvatam to da DSS nije to zvanično nikad govorila, ali jesu vaši ljudi koji su učestvovali u ovim skupovima koje je organizovao Marko Jakšić. S druge strane, vaši ljudi su učestvovali na sastancima kod mene, predsednici opština. Pitajte da li sam ih ikad nešto slagao. Pitajte ih šta sam im rekao pre dve, tri, četiri, pet godina. Niko nema pravo da ih laže. Ljudi moraju da znaju istinu šta ih čeka. Na samom kraju, ono što će nas čekati u Briselu je mnogo teško za sve nas. Vi očigledno imate svoje predloge, ali ne znam da li shvatate da vaše predloge ovde niko ne podržava. Ne znam da li ste svesni da u Narodnoj skupštini Republike Srbije niko ne podržava vaš predlog? Kako onda možete takvim tonom da se obraćate svima ostalima koji vaše predloge ne podržavaju? Spreman sam da zaštitim vaše pravo da mislite drugačije, ali nemojte da od toga sada pravite diktaturu verbalnu prema onima koji se usude da o vama nešto loše kažu. Smatram da je vaš predsednik čovek koji je odigrao veoma značajnu ulogu u istoriji Srbije, ali da politika koju sada vodite nema podršku trenutno. Ne kažem da je ona zlonamerna, ali u tim uslovima mi sada ne možemo ako neko ne prihvati vaš predlog, da vi odmah izađete sa stavom da smo time uspostavili novu državu, nezavisnu državu itd. To jednostavno nije tačno. Moramo da se borimo. Borba će biti teška i duga. Možda ćemo izgubiti u prvoj fazi, možda ćemo nekada dobiti, možda nikada nećemo dobiti, možda ima nešto smo zauvek izgubili, možda ima nešto što ćemo dobiti, ali na prvom mestu je uvek Srbija, a ne bilo koji deo Srbije. Slažem se sa time da je Kosovo za nas suštinski važno, ali samo pre 100 godina smo ga ponovo dobili i danas ga opet skoro nemamo. Teška nam je sudbina, ali biće još teža ako se ovako budemo svađali. Zato kažem da više ne želim da raspravljam. U redu je gospodine Jakšiću, sve što imate da mi kažete, možete da dođete kod mene kao što mislite da treba. Ako mislite da sam nešto pogrešio, izvolite kažite mi, takođe i gospodin Aligrudić. Nema potreba da se srdi, jer zamalo da sam dobio šlog od straha kada je krenuo da mi se suprotstavi, ali pošto smo stari prijatelji pretpostavljam da će se završiti na jednom dobrom rukovanju. U svakom slučaju možemo i treba da polemišemo, ali nemojmo da upotrebljavamo reči iza kojih ne može posle da se vratimo nazad. Više se neću javljati do kraja rasprave. Hvala.
Smatram da je bilo dovoljno dva kruga replika, po Poslovniku, gospodine Aligrudiću? Izvolite.
Predsedniče parlamenta molim vas, ne samo u odnosu na konkretan slučaj nego i ubuduće, da kada se predstavnici Vlade obraćaju narodnim poslanicima, da neupotrebljavaju sintagme kao što su verbalna diktatura i tome slično. Ova poslanička grupa i mi koji smo učestvovali u raspravi na ovaj način, koristeći pravo koje ste nam vi omogućili u replikama, koristi isključivo mogućnosti koje su date Poslovnikom, obrazlažući svoje stavove i ideje koje katkad mogu biti i zvučati oporo. Prosto zbog toga što je situacija takva i takva se kristališe, ali da je tu u pitanju bilo kakva verbalna diktatura – nije. Niti bilo ko kome nameće taj stav, dok isti naš Poslovnik po kome se svi ovde upravljamo, omogućava predstavnicima predlagača, u ovom slučaju je to Vlada, da mogu svoje vreme neograničeno koristiti i replicirati. Ovo je bila tehnička primedba, molim da je kao takvu shvatite i molim vas da ubuduće vodite računa o primeni člana 27. i 107. Poslovnika.
Reč ima narodni poslanik Jelena Trivan.
Poštovani predsedniče države, poštovani predsedniče Vlade, predsedniče Skupštine, dame i gospodo, dozvolite da probam da na kraju ovog dugog dana vratim raspravu na ono što nam je danas zadatak i tema, a to je platforma. S obzirom na to da platforme o Kosovu i rezolucije o Kosovu uvek izazovu najveću pozornost javnosti, a da na kraju javnost do kraja u stranačkim razmiricama, uopšte ne razume o čemu smo mi danas razgovarali, šta je rezultat toga i kako će Srbima na Kosovu od toga biti bolje. Dozvolite mi predsedniče Vlade Dačiću, prvo da vam čestitam na svim dosadašnjim govorima.
Molim samo kolege da saslušamo govornika do kraja.
Gospodine Dačiću želim da vam čestitam, mogu i da vičem, nije problem, pošto je to ovde praksa. Da vam čestitam na govorima koje ste danas održali, na uvodnom govoru koji je bio hrabar, odvažan i koji je značio stvarnu promenu politike za koju ste se do sada zalagali. Za one koji vas nisu pažljivo slušali ste rekli nekoliko velikih reči, da Srbija, koja pre vas, državnici se nisu usudili da kažu, da Srbija više ne može da se vrati više nikada na prethodno stanje, da ne možemo da se vratimo na Ustav koji nas sve obavezuje, da ne možemo da zatvaramo oči pred stvarnošću i da ne možemo mnogo da promenimo stvarnost koju vidimo. To je za svaku pohvalu. Vi ste danas svojim govorom napravili diskontinuitet u odnosu na samog sebe i na politiku Vlade i govor koji ste sami u ovoj Skupštini održali. Na tome vam treba čestitati. Ono što se otvara samo kao pitanje jeste pitanje legitimiteta i legaliteta onoga što ste rekli. Vi ste gospodine Dačiću, mi smo sa tom politikom izašli na izbore i dobili onakav rezultat kakav smo dobili, vi ste predsedniče Dačiću dva dana pred izbore hapsili Albance i opomenuli, najavili reciprocitet u hapšenju i opomenuli Tomislava Nikolića i Borisa Tadića, da su njih dvojica za razliku od vas, spremni zarad evropskih integracija da se odreknu Kosova, a da ste vi jedini predsednički kandidat kome je to prva i poslednja stvar i da Evropa tu za vas nije nikakva alternativa. Drugo pitanje predsedniče Dačiću, je pitanje legaliteta. Mnogi ustavni stručnjaci danas će reći da je Ustav prevaziđen i sa njima ću se složiti. Ali, vi ste predsednik Vlade i kada kažete da možemo da stavio Ustav pod mišku i da idemo u Prištinu, onda to ima drugačije značenje. U tom smislu dužni ste bili, shvatajući da vam ovakav Ustav vezuje ruke, onemogućava vas u daljim pregovorima, nije realan i tera vas da obmanjujete javnost, da ustavne promene predložite, ali nikako da ga proglasite na ovakav način, nepostojećim i nevažećim. Druga stvar oko koje smo se danas okupili jeste da vas podsetim šta će ubuduće na osnovu ove rezolucije pregovarački tim zastupati kao stavove Srbije. To je ono oko čega smo se okupili. Okupili smo se posle dugomesečnog podsećanja javnosti Tomislavu Nikoliću, da je u kampanji rekao da ima plan a onda ga više nikada nije objavio i podsećanja vama, premijeru Dačiću da u Briselu pregovarate bez ikakvog papira i da niko ne zna o čemu se dogovarate. Sam predsednik Nikolić vas je u jednom intervju pred novu godinu opomenuo da to što danas ne znamo šta je dogovoreno oko carina jeste proizvod činjenice da pregovarate bez platforme, bez dogovora i bez ikakvog akta. Danas imamo rezoluciju ali sumnja da je danas ikome jasno šta će tačno Srbija zastupati na pregovorima o tzv. paralelnim institucijama, energetici i telekomunikacijama. Šta će biti stav Srbije o pozivnom broju Kosova, šta će biti stav Srbije o energetici i na koncu, 17. odlazite da govorite o paralelnim institucijama. Na osnovu ove rezolucije paralelne institucije i paralelna institucija je i sam Hašim Tači. Na osnovu onoga što će vas terati da pregovaraju,paralelne institucije su institucija Republike Srbije na severu. O čemu ćete vi o ta dva pregovarati i koje ćete stavove zauzeti? O tome je danas trebalo da razgovaramo i toga nema. Treća stvar koja se u velikoj patriotskoj retorici svih prethodnih godina, to nema veze sa vama izgubila, jeste činjenica da smo u pregovore ušli zbog Srba na Kosovu, a ne zbog EU, kandidature ili datuma o pregovorima. Da podsetim javnost da bez intervencije DS i amandmana, u ovoj platformi odnosno rezoluciji koja je nastala na osnovu platforme, je falila samo jedna stvar pominjanje Srba i pominjanje Srpske pravoslavne crkve, da je u rezoluciji pisalo da je cilj pregovora rast i razvoj etničkih zajednica na Kosovu, a ne borba za nacionalne interese Srba na Kosovu, borba za njihov povratak na njihova imovinska i ljudska prava koja su na Kosovu ugrožena. U tom smislu politika DS kada smo ulazili u ove pregovore, koje danas nastavljate u naše ime, jeste bila da se borimo za običnog čoveka na Kosovu i da nas je baš briga bilo što nas optužuju za izdaju, sve dok smo znali da smo pomerali stvari tako da neko na Kosovu živi lakše. Samo ste to zaboravili da kažete. Da danas vodite pregovore zbog njih. Rekli ste da bi nam bilo veoma žao i da nam je žao što danas nastavljate evropsku politiku DS. Moram da vam kažem ponovo, čestitamo vam na toj politici, zahvaljujemo vam što ste nastavili tu politiku. Ne možemo da zamislimo na šta bi Srbija ličila da je politika DSS i Tomislava Nikolića pobedila i da smatramo svojom pobedom i pobedom građana Srbije, što danas imamo evropsku Vladu i evropskog premijera koji kaže da su imperativ politike evropske integracije, ali moram da vam kažem gospodine Dačiću, da osim dobrog uvodnog govora morate takođe da prođete kandidaturu za evropejca na sledeći način. Ne možete se zvati evropejcem, a slaviti ratne i vojne pobede Slobodana Miloševića. Ne možete se zvati Evropejcem, a slaviti ratne i vojne pobede Slobodana Miloševića. Ne možete se zvati Evropejcem, a ljagati 5. oktobar, i prozivati ga ustankom koji je palio Skupštinu institucije, jer vam je taj 5. oktobar omogućio da uopšte krenemo na evropski put. Ne možete, predsedniče Dačiću, danas na dođete u Skupštinu, a da ne osudite izjavu predsednikovog savetnika da su Hrvati kleptomani, a da u isto vreme kažete da se zalažete za resetovanje odnosa, mir i stabilnost u regionu. Ne možete, ako nemate vrednosni stav prema toj Evropi i prema svemu što je civilizovano, da se zovete Evropejcem. Na kraju, ne možete Evropu shvatati kao poklon i stavljati u rezoluciju da sve što dogovorite mora da bude praćeno nagradom, nego mora da bude praćeno promenom u srpskom društvu i promenom kojima je Srbima na Kosovu bolje. A da li će evropska nagrada za to stići, to je drugorazredno. Na kraju, da ne bude slučajno da je pet sati današnje rasprave i natezanja oko amandmana DS bilo uzaludno, ono je za one koji nisu razumeli današnji proces bilo veoma važno. Tražili smo taj amandman, tražili smo oznaku skidanja poverljivosti da bi shvatili šta je stvarna politika Vlade. Da li postoje dve politike? Da li stojite iza politike predsednika Nikolića, sa kojom se mi duboko ne slažemo. Dobili smo odgovor na to pitanje, koje je više nego direktan i jasan. Rekli ste da ste u toj bici dve politike vi pobedili i čestitam vam na tome. Rekli ste vi, da je njegova platforma nerealna, neostvariva i da nije dobra po budućnost Srbije i njene dece i čestitam vam na tome. Rekli ste u ovoj rezoluciji da će te nastaviti pregovore i time je završena epoha izgovaranja na Borislava Stefanovića i da mu samo sprovodite njegove sporazume. Rekli ste da je poražena politika Tomislava Nikolića, a sa tim DSS, DVERI, Naših, Obraza i svih ostalih. Rekli ste da je Srbija danas jasno i nedvosmisleno na evropskom putu i da je ono za šta je Tomislav Nikolić dobio mandat i na čemu je dobio izbore, politika koja je obrisana. Tomislave Nikoliću, predsedniče Srbije, žao mi je što ovo moram da vam kažem, vaša pobeda je najveća Pirova pobeda. Vi ste postali bivši onog dana kada ste izabrani. Današnji dan je dokaz tome, da se i vaša stranka i da su se svi oni odrekli vaše politike i to su vam nedvosmisleno rekli. Zato moram da vam kažem da krst koji ste tražili da svi nosimo sa vama, danas nosite sami, možda, eventualno, Vojislav Koštunica zajedno sa vama i da tražite previše od Srbije, tražeći da zajedno poginemo u nečemu što je politika prošlosti i koje su se svi odrekli. Zato smatram da ova rezolucija zbog svega toga treba da bude podržana i od strane DS. Hvala.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Dijana Vukomanović. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, poštovani gospodine predsedniče Republike, poštovani predsedniče Vlade Republike Srbije, uvažene dame i gospodo predstavnici Vlade, koleginice i kolege poslanici, okupili smo se danas u ovom velelepnom zdanju, hramu srpske demokratije, koji je sagrađen davne 1936. godine i, bojim se, da celog dana većina nas drži neke govore koji su možda i nedostojni ovog hrama, da tako kažem, demokratije. Nedostojni u onom smislu što pretpostavljam da građani koji nas gledaju ovog celog dana, nisu dobili odgovore na mnoga pitanja, barem oni koji su naša ciljna grupa, a to su sigurno građani i građanke Srbije koji žive na Kosovu i Metohiji, nisu dobili odgovor na ono pitanje koje postavljaju svakom srpskom političaru koji dođe na Kosovo i Metohiju, a to je - da li da i dalje ostanu na Kosovu i Metohiji? Sada se pitam zašto bi ti građani, Zvonko Stević je već rekao da ih ima oko 135 hiljada koji su ostali na Kosovu i Metohiji, kada oni čine svega 7% od građana ili stanovnika koji žive na Kosovu i Metohiji, kad su manjina, kada je mnogo njih moralo da ode, kad su oni interno raseljena lica, kada ne mogu da se vrate u svoje domove, dakle, šta je to što srpska država i što srpski političari i aktuelna Vlada mogu da učine za te građane da bi oni i dalje opstali? Danas smo imali demonstraciju nedomišljatih beseda, prilično svađa, videli smo demonstracije i lokal-patriotizma, onog političkog folklora koji obeležava Srbijuunazad tri decenije, koliko već traje kosovska kriza, a traje od marta 1981. godine. Sve ono što je ova aktuelna vladajuća koalicija htela da kaže, zapisala je i u tekstu rezolucije, u tekstu obrazloženja, pa na kraju krajeva, u nezvaničnom tekstu platforme, koju je predsednik Republike već producirao u javnosti, i domaćoj i međunarodnoj, a to je da ćemo izgraditi, da nudimo kao rešenje autonomne institucije na raspolaganje srpskoj zajednici. Ovde je bilo prilično, da tako kažem, skolastičkih rasprava. Govorilo se i o međunarodnom javnom pravu, govorilo se i o ustavnom pravu, pozivale su se i na mnoga relevantna pravna dokumenta. Međutim, ako ne verujete meni ili nama iz SPS,prisetite se svedočanstva profesorke Smilje Avramov, koja je svedočila, kako su Miloševiću rekli još za vreme haških konferencija, da na pregovore o jugoslovenskoj krizi ne šalje profesore međunarodnog javnog prava, nego da šalje političare. Dakle, barem kada je Kosovo u pitanju,ova vlada je imala te odlučnosti, da razgovore i pregovore o Kosovu podigne na taj politički nivo.Premijer Srbije već vodi političke pregovore. Predsednik Republike nagoveštava da će se, takođe, uključiti u razgovore o najozbiljnijemdržavnom i državotvornom pitanju. Vladajuća koalicija vam je ovim tekstom rezolucije rekla mnogo toga što vi, u stvari, ne želite da pročitate ili ih tumačite na neki ekstezivan i pomalo neočekivajući način. Oni koji se u današnjoj opoziciji deklarišu kao Evropejci, kao što je gospođa Trivan malopre govorila, ili oni koji se deklarišu kao gospodin Jakšić, kao dokazane patriote, lokal patriote ili sve srpske patriote, imaju neočekivane kritike i primedbe na tekst ove rezolucije. Možda smo očekivali da će nas podjednako podržavati i Evropljani i nacionalisti ili oni koji zastupaju nacionalne interese. Ne znamo šta je to sporno, šta je to loše što nudimo kosovskim Srbima, da bismo im pružili garanciju i dali konkretne institucije na osnovu kojih oni mogu da se organizuju. Građani na teritoriji KiM su, ipak, prilično politički i institucionalno neorganizovani. Nemojte mi reći da je dovoljno da bude organizovan i samo političke partije da budu članovi ili funkcioneri ove ili one političke partije, bilo da je to SPS ili neke druge partije, da kažemo da su oni politički aktivni. Upravo ove institucije, u sklopu zajednice srpskih opština u kojima se nudi, ili u sklopu specijalnog statusa seoskih enklava, su te institucije u kojima oni mogu i moraju da se angažuju, ukoliko žele da opstanu na Kosovu. Postavlja se još jedno ključno pitanje – da li su kosovski Srbi u našim očima dovoljno zreli da vladaju sobom? Da li mi iz Beograda moramo konstantno da im se namećemo kao nekakvi politički tutori i politički interpretatori njihovih interesa, ili oni to mogu da sami dokažu i pokažu svoje sposobnosti upravo tamo gde žive i gde sve ovo vreme opstaju. Prema tome, apelovala bih u ime SPS da se manemo jalovih rasprava, da se manemo međusobnih optužbi i etiketiranja. U tome jesmo vešti, ali to ne donosi nikakav rezultat. Jednostavno, radi činjenica, možda će nas neki iz redova opozicije podržati i da će konačno glasati za tekst rezolucije koja nudi jedan institucionalni mehanizam za opstanak Srba na Kosovu, i to dugoročni opstanak Srba na Kosovu. Na kraju, u ime SPS mogu sigurno reći, ako nas pitate da li da ostanetena Kosovu, dakle, obraćam se kosovskim Srbima, naš odgovor je jasan, odlučan i iza toga preuzimamo političku odgovornost, a prvenstveno premijer Dačić, naš odgovor jeste – da, ostanite tamo. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Đorđe Stojšić. Izvolite.
Zahvaljujem. Uvažena predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predstavnici Vlade, od Balkanskih ratova do danas oduvek je bila dirljiva briga političkih elita u Beogradu za tzv. kosovsko pitanje. Znamo da su kroz istoriju međuetnički odnosi na Kosovu bili problematični i njima su vrlo često dominirale tenzije koje su u više navrata i eskalirale. Ono što je uvek bila konstanta u svemu tome jeste da su o sudbini ljudi, koji žive na prostoru KiM, odlučivali najmanje oni sami, a u najvećoj meri se odlučivalo u centrima moći sa adresama koje su daleko od Kosova. U poslednjih tridesetak godina sa ovom temom se izuzetno manipulisalo i uglavnom zarad nekih političkih poena, bez brige kako će se to odnositi na sudbine ljudi koji žive na Kosovu. Posle 25 godina od čuvenog – niko ne sme da vas bije na Gazimestanu, možemo da podvučemo crtu i da napravimo bilans onoga što je usledilo. Bilans glasi da seposle 25 godina u Mitrovici teško živi. Hiljade ljudi je nezaposleno. Fabričke hale su prazne, a narodne kuhinje pune. Mladi ne vide perspektivu i odlaze čim im se ukaže prilika. U odnosu na poslednji popis u gradu je nekoliko hiljada ljudi manje. Obični ljudi ne vole što političari pokušavaju da svađaju narod sa obe strane reke. Rampe i kućice su gde god se krene i sa setom se sećaju vremena kada toga nije bilo. Mitrovica se uglavnom spominje u crnim hronikama, a ne u turističkim brošurama. U grad gde su nekada dolazili ljudi da rade i zarade, sada dolaze samo ako moraju, zato što su proterani sa svojih ognjišta. Recimo, ljudi koji vode lokalnu samoupravu u Mitrovici za svaki problem moraju da idu u Beograd. Dame i gospodo, to je bilanssvih prethodnih politika platformi i rezolucija, a još je tragičnije što Mitrovica nije kosovska, već sremska i nije okružena hordama naoružanih pobunjenika, nego se nalazi na 60 kilometara od Beograda i puna je Srbija takvih Mitrovica, kao što je ona iz koje ja dolazim. Mislim da posle 25 godina ne treba da tražimo jedanaesti alibi, da konačno bez populizma i demagogije pokušamo da rešimo nešto što opterećuje našu stvarnost više decenija i da konačno počne da se pregovara, imajući u interesu interese ljudi koji žive u ovoj zemlji, a ne interese političara, da prestane da se stvara kolektivna paranoja i da se okrenemo rešavanju problema koji mogu da se reše odlukama koje mi donosimo u ovom zdanju, a da ne pokušavamo da rešavamo stvari gde naše odluke neće mnogo značiti. U tom smislu, ova deklaracija, za LSV, nije nešto što ćemo podržati i ne treba da opterećujemo javnost sa nečim što je, po nama,odavno ispričana priča. Onima koji pregovaraju treba da pružimo podršku da se jednom za svagda ovo pitanje reši u najboljem interesu ljudi koji žive na prostoru KiM. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Marko Jakšić, replika na izlaganje gospođe Vukomanović.
Koleginice Vukomanović, nisam lokal patriota i ne govorim samo u svoje ime. Više od 35% ljudi u severnom delu Kosova je glasalo za DSS. Inače, na čelu smo otpora koji se 13 godina bori za opstanak države Srbije na ovom prostoru. Bez namere da se svađam, ali hoću da vam kažem da bi bez nas problem Kosova odavno bio rešen. Mi smo ti koji smo odškrinuli vrata državi Srbiji da može da se bori za te prostore. Čini mi se, ne samo na severu Kosova, nego da je taj luč slobode za sve Srbe širom KiM. Znači, bez namere da ulazim u neku širu polemiku, nemate pravo da nas nazivate lokal patriotama, jer se punih 13 godina borimo za opstanak države Srbije na tom prostoru.
Gospođo Vukomanović, izvolite.
Gospodine Jakšiću, uz dužno uvažavanje vaših godina i vaše lične uloge u odbrani srpstva na severu Kosova, htela bih da vas podsetim da sam član političke partije koja je na proteklim izborima dobila najviše glasova na republičkim izborima na celoj teritoriji KiM. Izraz lokal patriota se odnosi na tu činjenicu da vi delujete u okviru jedne opštine, da li je tako, da delujete u okviru jednog dela KiM i da ste danas demonstrirali koliko ste vi, lično, trezni, da nemate ni promil alkohola u krvi, ali opijeni vlastitom malom ili velikom ulogom u odbrani Kosova. Kada ste tako opijeni vlastitom ulogom u istoriji odbrane Kosova, zašto onda ne pišete memoare ili zašto tako panično bežite od kamera "Insajdera" B92 koji želi da producira tu vašu ulogu.
Gospodine Jakšiću, izvolite.
Čini mi se da mlada koleginica želi da odbrani svog predsednika i ulazi u sukobe iz ikakve potrebe. Lično mislim da još neće biti izbora i pretpostavljam da se koleginica kandiduje kod svog predsednika kako bi bila poslanik i u narednom mandatu. Nemam nameru da joj priuštim to zadovoljstvo. Što se tiče B92, stav političke stranke DSS jeste da ne daje nikakve odgovore za televiziju B92. Znači, ne zato što ja neću, nego što je takav stav političke strane. Bez obzira na moje godine, ipak sam vojnik svoje partije i kao takav moram da je poštujem.
Zatvaram krug replike, gospođo Vukomanović. Otišli smo na neku drugu temu. Reč ima narodni poslanik Milovan Drecun.
Poštovani članovi Vlade, narodni poslanici, 1999. godine, početkom aprila, iznad Mališeva, doživeo sam nešto što moram da vam ispričam. Jedna jedinica naše vojske vraća se iz teških borbi, danima, prljavi, kaljavi, zaustavljaju transportere, iznad su avioni NATO avijacije. Jedan vodnik, ofarban maskirnim bojama, stavlja neku kasetu u kasetofon, čuju se trubači, podiže tri prsta i kaže – sve je ovo za Srbiju. Upravo tim heroizmom pripadnika naših snaga bezbednosti dobili smo Rezoluciju 1244. Tu borbu sada nastavljamo preko ove rezolucije, ali mirnim političkim sredstvima. KiM je strateško pitanje za sadašnjost i budućnost srpskog naroda i države Srbije. Za njegovo rešavanje neophodna je puna politička posvećenost, zrelost, hrabrost. Predsednik Republike, sa svojim timom, je ispoljio tu hrabrost, preuzeo inicijativu, postigao jedinstvo sa Vladom Srbije i ponudio nama, narodnim poslanicima, da i mi postignemo kakvo-takvo održivo jedinstvo. Šta smo danas dobili umesto te posvećenosti rešavanju strateškog pitanja? Mnogo gorkih reči, mnogo žuči. Ko se raduje tim našim podelama? Građani Srbije? Ne. Srpski narod na KiM? Ne. Priština? Da. Vašington, Brisel i oni koji treba da nam konačno otmu Kosmet? Da. Da li je to naša istorijska odgovornost, svih nas? Da li smo pokazali dovoljnu političku zrelost danas, da se i pored razlika ujedinimo oko osnovnog principa, da ćemo braniti državni integritet zajedničke nam otadžbine, jer u toj otadžbini žive naša deca, živeće naši unuci? Ali, u toj otadžbini živi i mala Milica, u Prizrenu. Upravo ta mala Milica koju je ugostio premijer je naš zavet i naša zakletva da moramo i da ne smemo da odustanemo od borbe za teritorijalni integritet Srbije. Srpski narod koji živi na KiM danas očekuje nadu, očekuje da mu kažemo da srpske institucije neće biti ugašene nakon usvajanja ove rezolucije, očekuje da zna da li ćemo se boriti, ne samo za njegov opstanak, već i za otvaranje perspektive. Da li smo na visini zadatka svi mi? Šta nas čeka u narednom periodu, ako bi se nastavio ovaj trend razvoja oko Kosmeta? Da li ste čuli albanskog premijera Berišu koji nam je javno poručio da 2015. godine sledi ujedinjenje svih albanskih etničkih teritorija? Da li znate šta je to? U normalnim uslovima to bi bilo ravno objavi rata. Njihove tzv. etničke teritorije su i KiM i jug centralne Srbije i raško-polinska oblast i neke nama susedne države. Šta imamo? Marginalizovanu Rezoluciju 1244 preko rekonfiguracije UNMIK, izbačenu Rusiju koja nam pruža podršku iz igre, sklonjene po strani UN, Euleks koji implementira Ahtisarijev plan koji nije prihvaćen u Savetu bezbednosti. Imamo IBM, imamo tablice i imamo pretnju da ćemo 2015. godine imati Kosovo prisajedinjeno Albaniji. Šta treba da uradimo? Treba da ohrabrimo u svetu one koji ne žele da priznaju secesiju Kosmeta. Treba da nateramo na preispitivanje stavova o priznanju jednostrano proglašene nezavisnosti Kosmeta one zemlje koje su to uradile. Treba da sprečimo da Kosmet postane članica UN. Treba da sprečimo da se stvori velika Albanija. Treba da stvorimo uslove da srpski narod opstane na KiM, da se razvija, da stvorimo uslove da se Srbija ekonomski razvija i da ne zatvorimo vrata na evropskom putu Srbije. Na koji način možemo to da uradimo? Samo tako što ćemo govoriti da sve što se radi je protiv Rezolucije 1244, da je prekršeno međunarodno pravo, tako što ćemo demonstrirati u Beogradu. Naravno da ne možemo, nije dovoljno. Moramo da napravimo iskorak i pravimo ga ovom rezolucijom, ali neki žele ovu rezoluciju da predstave kao izdaju. Izdaju koga i izdaju čega? Zar ova rezolucija nije najbolji garant da nećemo priznati nikada secesiju Kosmeta i da nudimo, ovog puta mi nudimo rešenje i prebacujemo geopolitičku lopticu u njihovo dvorište. Izvolite, gospodo, odgovorite. Nemojte nas da optužujete da nećemo rešenje. Da li možemo da se složimo oko pet, šest osnovnih principa? Šta je tu sporno? Da li je moguće da pokušavamo da nađemo nejedinstvo između predsednika i Vlade, kada su oni jednoglasno dogovorili rezoluciju i platformu? Zašto to radimo? Da li je mudra politika da mi naše nejedinstvo tako javno demaskiramo ili bi mnogo mudrije od svih nas bilo da potisnemo u stranu to nejedinstvo, bar danas kada treba da se izjasnimo samo o osnovnim principima? Očekivao sam, moram da vam kažem, kada je bio Odbor za KiM juče, kada niko od prisutnih članova Odbora koji su se izjašnjavali nije bio protiv da ćemo uspeti mnogo ozbiljnije i mnogo jedinstvenije, uprkos razlikama, da se ponašamo. Ali, te razlike nisam očekivao da će biti u konačnom viđenju rešenja situacije. Konačno rešenje ne može da bude poništavanje naših međunarodno priznatih granica i tu se bar svi slažemo. Da li smo danas bliže tome ili ne? Vladajuća većina će i bez podrške opozicionih stranaka preuzeti odgovornost na sebe. Usvojićemo rezoluciju i radićemo na njenoj realizaciji. Izuzetno je težak put pred nama, da realizujemo bar deo onoga što piše u Platformi, ali ćemo se boriti i to je naša poruka srpskom narodu, da ćemo se boriti i nećemo odustati od odbrane teritorijalnog integriteta i zbog Milice i zbog mnogih Jovana i Slađana i Miloša i Uroša i da pošaljemo poruku srpskom narodu da ćemo se boriti za one Srbe koji žive severno od Ibra i za one koji žive u Kosovskom Pomoravlju i na Brezovici i u Goraždevcu i u Gračanici i svuda tamo gde su uspeli da opstanu. To je naša poruka, to je naša želja, a ne da izdamo Srbiju i da izdamo srpski narod. Nama je Srbija svetinja. Srbija nam je otadžbina za koju smo se borili 1999. godine, mnogi od nas, kada je bilo najteže, kad pod bombama nismo izdali, ni SNS ni vladajuća većina neće izdati ni Srbiju ni srpski narod. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Siniša Kovačević. Izvolite.
Gospođo predsedavajuća, dame i gospodo, gospođe i gospodo ministri, imao sam potrebu i nameru da se obratim i gospodinu premijeru i predsedniku države, vidim da ih, nažalost, nema, ali ću bar izostati srdžba premijerska, budući da, kako se približava trenutak kada Pepeljuga treba da izgubi cipelicu, a konji treba da se pretvore u miševe, a kočija u bundevu, srdžba našeg premijera prema DSS raste, tako da u tom smislu je možda i dobro što nije ovde. Ne mogu da se otmem utisku, dragi prijatelji, da je najčešće pominjana sintagma u ovoj rezoluciji upravo EU, istupanje, odstupanje, dolazak, prilazak itd. Samo ću vam na brzinu reći da, recimo, u drugoj alineji preambule se kaže – postupanje EU, pa se onda kaže u tački 1. u članu g) – razgovori sa predstavnicima u Prištini i svaki dogovor koji budu postigli, treba da daju doprinos evropskim integracijama Republike Srbije, pa se onda u tački 4. kaže – Republika Srbija pristupa dijalogu sa Prištinom svesna značaja koji bi postizanje obostrano prihvatljivog rešenja imalo da se ubrzaju integracije čitavog zapadnog regiona u EU itd. Sa svojim skromnim obrazovanjem i pameću bio sam, dragi prijatelji, ubeđen da ova rezolucija treba da sačuva teritorijalni integritet otadžbine, da treba da sačuva njenu celovitost, da treba da sačuva suverenitet i dostojanstvo, da ponudi ruku pomirenja Albancima, insistirajući na činjenici da je KiM zauvek, oduvek i večito srpska, kao i praprostor nastanka srpske države, vere, crkve, jezika, identiteta, da je kao takvo rodno mesto srpske nacije i svakog Srbina pojedinačno, da Gračanica, dragi prijatelji, nije samonikli korov na kupusištu, a da Simonida nije zidni tapet kupljen u obližnjem "Merkatoru". Nažalost, nema gospodina premijera i nema gospodina predsednika i ja to ne mogu da im kažem. Reći ću još jednu stvar. Uz sve te činjenice, na to i takvo Kosovo, potpuno zavičajno pravo polažu i svi oni Albanci koji su tamo rađali svoju decu i sahranjivali svoje roditelje. Po mom skromnom razumevanju stvari, ova rezolucija trebalo je da govori o neminovnosti istorijskog sporazuma dva zavađena naroda, da bi ubuduće živeli bez zađevica, bez krvi, trgovine narkoticima i unutrašnjim organima. Zaista, apsolutno ne razumem kakve to veze ima sa priključenjem EU. Ova rezolucija treba da spreči novu spiralu nasilja, pojavu srpske gerile na Kosovu, na severu Kosova, da spreči ukus gorčine i kolektivnu frustraciju da je Kosovo izgubljeno, da eliminiše jednom zauvek ideju o tome da se Kosovo može izgubiti, jer, dragi prijatelji, Kosovo nije dugme da može da se izgubi. Ono je, kao što vam je, pretpostavljam poznato, oteto, a kada se nešto preotima, to ne čine preotimači, nego oslobodioci. Samo što iza oslobodilaca, iza njihovih belih konja ili belih tenkova, svejedno, idu ili pesnici ili snimatelji, a odmah iza njih ide osveta. U tom smislu taj circulus viciosus trebala je da spreči ova rezolucija. Zato je, napokon, valjda i pisana, a ne zbog priključenja EU. Kucate na vrata i prosite, dragi prijatelji evrofiličari, udatu i već odavno isprošenu devojku. Brod koji se zove Evropa uveliko tone. Putnici ga u prepunim čamcima za spasavanje napuštaju potpuno upaničeni, a samo srpski čamac sa zajapurenim veslačima i usplahirenim kormilarom, ushićenim kormilarom jednako koliko i usplahirenim, uveliko i energično veslaju prema olupini. Ni jedna, dragi prijatelji, multiprofesionalna i multinacionalna imperija nije opstala. Neće ni ova. Da vas podsetim na Sovjetski Savez, da vas podsetim na britansku imperiju, rimsku imperiju, otomansku, austrougarsku. Sve su se raspale u krvi i pepelu. Na tu lomaču, bar kada su u pitanju Turska i Austrija, i mi smo, verovali ili ne, dodali ponešto cepanice. Evropa je konforna grobnica za male narode. Pa, ne mislite valjda da glas jednog Luksemburga ima jednaku snagu kao glas jedne Francuske. Da glas jedne Slovenije ima jednaku snagu kao glas jedne Nemačke. Dragi prijatelji, kada Angela govori, Janez trepće, tiho i nečujno. Doduše, kad Angela govori, svi trepću, tiho i nečujno. Srbija na ta vrata kuca prekasno i Srbija tamo nije dobrodošla. Evropa se, dame i gospodo raspada. Pitajte Grke, Portugalce, Irce, Mađare. A vi govorite o istančanom smislu za realnost. Realnost nije konstanta. Najmanje je politička konstanta. Da je tako, mi bismo i danas agama šetali opanke i pristajali na pravo prve bračne noći. Da je tako, Hitler bi i danas bio u Parizu, a Hrvatska i Slovenija još bi bile u Jugoslaviji. Kad ste bolesni, dragi prijatelji, ne pristajete na realnost. Lečite se. Kad vam je dete, ne daj bože u kandžama narko mafije, ne pristajete na realnost, nego zovete rođake, prijatelje, lekare, psihologe. Nećete ga, svakako, uvažavajući realnost, ostaviti na milost i nemilost narko dilerima i sačekati da ga overenog pronađu u nekom skvotu ili nekom haustoru, nego ćete pozivajući lekare, porodicu, psihologe, psihijatre, ako treba zakucati na vrata i premijera i predsednika i zvati vojsku i vatrogasce, pod uslovom da imate vojsku i da imate vatrogasce. Čekaćemo kao Jevreji, čeznuti za božurima i čekati da se realnost promeni, bez venecuelanskog kompleksa da se baš nama zalomilo da rešimo ovaj viševekovni konflikt, da po svaku cenu moramo istorijske čitanke, čekaćemo da se političke okolnosti promene, da Amerikanci odu u Venecuelu, da splasne albanski trijumfalizam, da deca pametnija uzmu stvari u svoje ruke, kao što su čekali Kiprani, kao što je čekao Kutuzov, kao što čekaju Škoti, kao što čekaju Kinezi. Nije brzina uvek vrlina. Skratiću pošto moje kolege treba da govore, ali imao sam još nešto važno da vam kažem. Dakle, ukoliko se i vi opredelite za onu ranije toliko puta ponovljenu mantru – Evropa nema alternativu, Evropa nema alternativu, Evropa nema alternativu, i ako to bude politička matrica i vas sada na vlasti, mogu da zamislim jedan susret pod zvezdanim nebom Košutnjaka u kome on moli da mu ona da, a ona kaže – ništa pre braka. On kaže – daj mi, molim te, a ona kaže – ništa pre braka. On kaže – daj mi, ženiću te, a ona kaže – ništa pre braka. Onda on kaže – daj mi, to će nas približiti Evropskoj uniji. Dragi prijatelji, da li mu je dala, šta mislite? Živela Evropska unija!
Hvala. Reč ima narodni poslanik Goran Bogdanović. Izvolite.
Od buke ne mogu da čujem ni svoje ime i prezime i da li sam na redu da govorim, ali očigledno da smo se danas naslušali svega i svačega, a najmanje smo govorili o rezoluciji, najmanje smo govorili o onim stvarima zbog kojih smo se danas sastali i u ovako kasnim večernjim satima raspravljamo. Poštovani narodni poslanici, poštovani ministri, ipak amandman koji sam danas podneo je ispunio svoj cilj. Napokon će građani Srbije, narodni poslanici, a pre svega građani na Kosovu i Metohiji videti platformu po kojoj će pregovarački tim postupati i razgovarati u Briselu. Danas smo čuli razne optužbe na račun DS, da smo mi ovim amandmanom želeli da prekinemo tehnički dijalog koji traje u Briselu, da smo se igrali narodom. Naprotiv, mi smo sve ovo radili zbog naroda, da bi narod na kraju video platformu, da bi narod video ovde ko govori istinu, ko se poigrava pre svega sa Srbima na Kosovu i Metohiji i napokon smo tu golu istinu isterali na čistac. Meni je jako žao što niko danas, niti od predlagača, niti posebno od pojedinih opozicionih stranaka nije govorio o rezoluciji. Govorili smo koliko je ko dobio glasova na Kosovu. Govorili smo neke patetične stvari, patriotske izlive, a u stvari građani Srbije, pre svega građani na Kosovu i Metohiji žele da čuju šta je realno u toj platformi, tj. rezoluciji i kakvu korist će imati pre svega od toga. Poštovani narodni poslanici, rezolucija koja je pred nama već je viđena do sada barem 10 do 11 puta. Ona je mešavina već poznatih, već nedostižnih i već deklarativnih stvari koje smo unazad nekoliko godina donosili. Pitam se da li imamo toliko vremena da se vraćamo na dokumenta koja ništa ne menjaju, ništa ne učvršćuju i prepisana su iz tekstova o kojima smo bezbroj puta raspravljali i donosili tzv. istorijske odluke. Ova rezolucija sadrži svega, ali najmanje sadrži u stvari na koji način treba zaštiti Srbe na Kosovu i Metohiji, kako rešiti problem telekomunikacija, električne energije, kako rešiti problem carina, suda u Kosovskoj Mitrovici, kako sačuvati naše institucije na Kosovu i Metohiji ili bolje reći kako sačuvati stečena prava koja su Srbi posebno na severu Kosova i Metohije sačuvali unazad 13 – 14 godina. Ovakva rezolucija u ovakvom vremenu, ne mislim večeras kasno što ćemo je doneti, nego vreme koje je trenutno takvo da nam ne ide na ruku, neće doneti ništa novo, ništa dobro i ništa trajno. Poštovani narodni poslanici, poštovani građani Srbije, ova rezolucija je po meni površna. U ovom trenutku odlaže stvarnu akciju i dovodi u sumnju već više puta izabrani istorijsku orijentaciju države i naroda. Danas nijednom našem građaninu nisu potrebne velike reči, niti pesimistički, ni optimistički pogledi na stvari, već potrebna nam je realnost. Ali, mi smo tu realnost već proverili pre nekoliko dana kada je predsedniku Republike Srbije zabranjeno da otputuje na Kosovo i Metohiju, tj. u Gračanicu. Nije slučajno da su kosovske vlasti zabranili ovu posetu pred novu rundu razgovora, tj. želeli su da pokažu celom svetu, a i nama ovde u Beogradu, a i kosovskim Srbima kakvo je stvarno stanje na Kosovu, ko je na vlasti na Kosovu, ko na Kosovu odlučuje i na čijoj strani je međunarodna zajednica. Zato je poštovani poslanici i poštovani građani, Demokratska stranka na vreme tj. u vremenu dok je vodila Vladu krenula u pregovore sa Prištinom, imajući u vidu da za Srbe nije prihvatljivo da 21. vek treba provesti u istorijskom sukobu sa Albancima i međunarodnom zajednicom, koja na Balkanu želi mir po svaku cenu, ne vodeći preveliko računa ko je u pravu, a ko je u krivu. Zato moramo biti svesni težine situacije, iz tog razloga moramo da budemo na visini zadatka i odgovornosti. No, lično se bojim da Vlada nema nikakvu koncepciju vezanu za rešavanje problema na Kosovu i Metohiji, jer svedoci smo ne samo danas, nego i prethodnih dana kontradiktornih poruka i reakcija koje dolaze sa obe strane, od strane predsednika Srbije i od strane Vlade. Najbolji primer je, do pre možda sat vremena je da li smo imali Platformu ili je nismo, da li je platforma tajna ili nije. Upravo, amandman koji smo podneli zahvaljujući tom amandmanu, mi smo došli u situaciju da danas građani Srbije, da danas poštovani poslanici znamo o čemu će se razgovarati. Meni je jako žao što ovde nije ni premijer, ni predsednik, imao sam nekoliko pitanja, ali svakako ja ću zarad javnosti, zarad pre svega kosovskih Srba, koji još uvek žive u velikoj dilemi, da li će ova država i dalje stajati iza njih, postaviti nekoliko pitanja. Šta je naš nacionalni interes? Nažalost, u ovoj niti rezoluciji, niti Platformi koju smo dobili pre sat vremena, ne možemo da vidimo da li je autonomija za kosovske Srbe u nezavisnom Kosovu ili je autonomija u autonomiji, u sastavu Republike Srbije. Voleo bih, ne ja, nego pre svega građani na Kosovu i Metohiji da dobiju jasan i precizan odgovor. Takođe, u rezoluciji se, a niti u Platformi ne vidi kako će se kada se okončaju pregovori i kojim završnim dokumentom će se verifikovati ti dogovori. Da li će to Skupština donositi odluku, da li neki drugi organ? Takođe, u rezoluciji, a i u Platformi se ne vidi mehanizam kontrole uspešnosti pregovora posebno do trenutka dok nismo znali kakva je Platforma, ali mislim da napokon moramo da uspostavimo taj instrument kontrole, da više ne populističkim, demagoškim izjavama, nego konkretno, da merimo rezultate uspeha i rezolucija i platformi i svakih odluka, koje ovaj najveći dom donosi. Sasvim na kraju, reći ću da bez obzira što nismo sasvim zadovoljni sa ovom rezolucijom i Platformom, ali svakako smo ponosni da se kroz i ovu rezoluciju i kroz Platformu vidi nastavak pregovora sa Prištinom, da se vidi da li dalje integracije Srbije ka Evropskoj uniji, da se kroz ovu rezoluciju i Platformu vidi daova vlada nastavlja politiku za koju se prethodna Vlada zalagala i koju je sprovodila. Hvala vam još jedanput.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Dejan Radenković. Izvolite.
Hvala potpredsednice. Uvek sam posle i kada nisam bio poslanik, ovakva vodila rasprava u Skupštini, ja sam bio tužan. Danas, pravo da vam kažem, a pogotovo se obraćam građanima, Srbima na Kosovu i Metohiji, juče sam molio i apelovao na kolege na Odboru Kosovo i Metohiju, da danas vodimo računa o tome kakve ćemo poruke upućivati iz ovog najvišeg doma. Apelovao sam jer su poruke putokaz za njihov opstanak. Mi smo trebali danas njih da ohrabrimo, a ne da ohrabrimo albanske nacionaliste i ekstremiste. Premijer je mudro rekao kada je rekao da je tema Kosovo na kojoj gubimo svi. Na žalost danas su najviše izgubili Srbi na Kosovu i Metohiji. Stavljanjem stranaka ispred Srbije, nećemo nikada izaći iz vrzinog kola. U cilju ovoga, odustaću od svoje diskusije, jer smatram da uopšte posle ovoga što sam danas čuo, da uopšte nema potrebe da dalje diskutujem i pričam. Zahvaljujem vam se.
Reč ima narodna poslanica Olena Papuga. Vašoj poslaničkoj grupi je ostao jedan minut. Izvolite.
Samo bih se pridružila govoru poslanika Dejana Radenkovića koji je razočaran u današnju raspravu. Naglasila bih da svi oni koji su učestvovali u raspravi, naglašavali, a posebno premijer Dačić u današnjoj raspravi je brani današnju rezoluciju, a može se reći da je on učestvovao u donošenju Rezolucije 1244. Zbog njegove politike, politike njegove stranke devedesetih godina je došlo do toga da je izgubljeno Kosovo. Naš poslanik Čizik je danas govorio na mađarskom jeziku. Govori je zbog toga da bi videli kako poslanici Narodne skupštineRepublike Srbije reaguju na govor drugačiji od ovog kojim se govori u Skupštini. Reakcije su bile različite, a reakcije govore o tome kako bi možda prihvatila ova Narodna skupština, možda i 50 poslanika koji bi u ovoj skupštini govorili albanskim jezikom. Ne znam, današnja rasprava nije stvarno pokazala da li je ova Narodna skupština, a Republika Srbija, ima dovoljne snage i da li je dovoljno zrela da integriše milion i po Albanaca u Republiku Srbiju.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Momir Stojanović. Izvolite.
Uvažena predsedavajuća, gospodo ministri, dame i gospodo narodni poslanici, ako nas kojim slučajem Albanci sa Kosova gledaju ovu skupštinu oni zasigurno ne bi trebali da strepe za ishod njihovih pregovora, nastavak budućih pregovora sa Beogradom. Ne mogu da se ne otrgnem utisku da se kapacitet ove države, kada je u pitanju očuvanje vitalnih državnih i nacionalnih interesa na Kosovu i Metohiji izgubio između beogradskih nadri analitičara, od kojih mnogi ne bi ni na karti znali da nađu Kosovo i Metohiju i dežurnih Srba sa Kosova i Metohije. Iz diskusija mojih prethodnika mogu se definisati tri stava. Jedan stav je onih kojih sada nažalost nema u parlamentu, koji od 2000. godine javnost ove zemlje zamajavaju tezom da je problem Kosova i Metohije devedesetih nastupio zbog nepoštovanja ljudskih i manjinskih prava, ne znajući ili ne želeći da znaju da je i tada kao i sada u pitanju otvoreni separatizam i secesionizam. Oni danas traže da se autori ove rezolucije izvine svom narodu. Oni danas kažu da je ova rezolucija laganje naroda. Oni danas kažu da ova rezolucija nema viziju. Lično mislim da upravo oni treba da se građanima ove zemlje izvine zbog svega onoga što su radili od 2000. godine do danas. Drugi stav zastupaju oni koji su politiku prema Kosovu i Metohiji mahom vodili kabinetski, daleko od očiju javnosti i što je najgore, u nesaglasju sa Srbima sa Kosova i Metohije. Oni kojima je mišljenje gospodina Kupera važnije od mišljenja Srba sa Kosova i Metohije, oni koji danas insistiraju da se prvobitna platforma predsednika Republike obelodani, baveći se time politikanstvom i želeći da narod ove zemlje i dalje zamajavaju perifernim stvarima, kada je u pitanju Kosovo i Metohija. I napokon, oni koji traže da se skine tajnost sa platforme o Kosovu i Metohiji. Podržaću njihove zahteve onda kada parlament AP Kosova i Metohije obelodani svoju platformu za pregovore sa Beogradom. Istog sekunda, podržaću tu ideju da se i javnosti ove zemlje obelodani platforma Vlade RS za razgovore. Znam da je onima koji zastupaju ovu tezu, zbog izuzetne transparentnosti u svakom pogledu, odavno nepoznat pojam službene, državne ili vojne tajne. Mi smo kao društvo zahvaljujući takvima, postali toliko transparentni i naivni da smo u stanju i da otkrijemo karte i to malo aduta u pregovorima što imamo, svojim sagovornicima izložimo na dlanu i time umanjimo svoje pregovaračke kapacitete. Napokon, treći stav koji je preovlađujući, potiče od evro-skeptika, ni ja nisam toliki evro-entuzijasta, ali uz visoko poštovanje prema odgovornoj, državotvornoj, nacionalnoj politici koju oni zastupaju, moram da primetim da je ta politika trenutno lišena realnosti. Ne mogu da se složim da su oni baš ekskluzivni zaštitnici Srba i srpstva na Kosovu i Metohiji. Ne mogu baš zbog toga što sam svoju mladost i profesionalni vek proveo obavljajući odgovorne dužnosti na Kosovu i Metohiji. Možda nijedna stopa Kosova i Metohije nije a da je nisam pregazio. Oni zastupaju tezu da konflikt na Kosovu i Metohiji treba konzervirati i čekati neke povoljnije međunarodne okolnosti, da bi se pitanje Kosova i Metohije rešilo. Koje će te nove okolnosti nastupiti i kada? Onda kada na Kosovu ne bude više Srba, onda kada ćemo imati manje mogućnosti da bilo šta uradimo na Kosovu i Metohiji. Dame i gospodo, mi ovu rezoluciju koja je danas predmet rasprave, ne donosimo zbog evrointegracija, mi ovu rezoluciju donosimo zbog nas i upravo zbog tog Kosova, jer svakim danom naši kapaciteti u pogledu očuvanja državnih i nacionalnih interesa na Kosovu i Metohiji su umanjeni. Ko to ne shvata, onda se igra realnošću. Dame i gospodo, Srbija je od druge polovine 1999. godine, pa sve do danas bila mahom u poziciji kada je u pitanju Kosovo i Metohija, da kaže šta ne želi i šta neće. Ovom rezolucijom, prvi put, ova vlada i predsednik ove države, imaju hrabrosti da ponude rešenje i kažu šta hoće u ovoj fazi rešavanja kosovskog problema. Ova rezolucija je kvalitativni iskorak u pogledu rešavanja kosovsko-metohijskog problema. Ova rezolucija po prvi put nudi rešenje. Nudi rešenje, obezbeđuje trajno, pravedno i održivo rešenje, kada je u pitanju Kosovo i Metohija, u skladu sa objektivnom realnošću na terenu i aktuelnim međunarodnim odnosima. Ova rezolucija obezbeđuje aktivno učešće Srba sa Kosova i Metohije u pregovaračkom procesu. Ako je ta primedba bila prisutna do sada, onda zasigurno u jednoj odrednici ove rezolucije se kaže da će Srbi sa Kosova i Metohije aktivno učestvovati u pregovaračkom procesu. Ova rezolucija obavezuje Vladu Republike Srbije da ovaj dom redovno izveštava o toku i rezultatima pregovora. Ova rezolucija štiti osnovna ljudska i manjinska prava Srba i drugih nealbanaca na Kosovu i Metohiji. Ova rezolucija stvara uslove za održivi opstanak srpskog i drugog nealbanskog življa na Kosovu i Metohiji. Ova rezolucija daje široke mogućnosti da Srbi i drugi nealbanci samostalno uređuju život u mnogim oblastima na Kosovu i Metohiji. Ova rezolucija stvara uslove za povratak raseljenih lica. Ova rezolucija sprečava majorizaciju kroz predloženo rešenje skupštine AP Kosova i Metohije. Ova rezolucija obezbeđuje zaštitu seoskih enklava sa većinskim srpskim i drugim nealbanskim stanovništvom. Srbi sa severa Kosova, gospodin Jakšić će me čuti, ne bi trebali, morali bi da imaju veći stepen solidarnosti i odgovornosti prema Srbima južno od Ibra. Ovo s toga što severno od Ibra živi trideset hiljada Srba, koji čine kompaktnu i etnički teritoriju i ne bi tu svoju poziciju trebali da zloupotrebljavaju, ucenjujući Vladu i ovaj parlament, već bi morali daleko veću solidarnost i odgovornost da imaju prema Srbima južno od Ibra. Ova rezolucija po prvi put jedinstveno gleda na položaj Srba i severno,južno, istočno i zapadno AP Kosova i Metohije i u tome je njen kvalitet. Ne zaboravimo da šezdeset hiljada Srba živi južno od Ibra i da Srbi sa severa Kosova nemaju ekskluzivno pravo zaštite srpstva na celokupnom Kosovu i Metohiji. Lično sam na jednoj sednici Odbora za Kosovo i Metohiju pre mesec dana, nakon serijala "Insajder" na TV B92, oko kriminalnih aktivnosti Srba sa severa Kosova, bio protiv formiranja anketnog odbora u ovom domu, smatrajući da bi to otežalo i onako tešku pregovaračku poziciju našeg tima u nastavku pregovora sa Prištinom, ne zato što smatram da toga nema. Muka mi je od dežurnih Srba sa Kosova i Metohije, čiji patriotizam se meri količinom novca u džepu, muka mi je od toga. Neki od njih bi da se nikad ne reši problem Kosova i Metohije. Verujte mi, sa aspekta posla koji sam radio i onoga što znam o Kosovu i Metohiji, da bi neki Srbi sa Kosova i Metohije večito držali status Kosova i Metohije ovako nerešen. Gospodin Riza Halimi, koga ne vidim ovde, ono što je upečatljivo u njegovom izlaganju, kaže da prava Albanaca u Preševskoj dolini nisu ni izbliza koliko prava Srba i drugih nealbanaca na Kosovu i Metohiji. Pristao bih da se ta prava, koja danas Albanci u Preševskoj dolini uživaju, preslikaju na Srbe na Kosovu i Metohiji i spreman sam, a verujem i većina od vas, da to potpišemo, toliku obespravljenost i tako loš položaj. Njegova konstatacija da nedostatak razvojnih projekata, pa dame i gospodo, šta su privremene kosovske institucije uradile u sredinama gde je većinski srpski živalj na planu investiranja i razvoja? Ništa. Na žalost, nismo ni mi kao država. Molim vas da ova rezolucija koja prvi put, za šta sam zahvalan i Vladi i predsedniku na toliko pokazanoj hrabrosti, nudi konkretna rešenja kada je u pitanju AP Kosovo i Metohija. To je kvalitativni iskorak u odnosu na do sada jalovu politiku. Pročitao sam sve rezolucije i sve one počinju - Vlada Republike Srbije, odnosno Skupština Republike Srbije najoštrije osuđuje, poziva međunarodnu zajednicu, nalaže Vladi Republike Srbije da preduzme mere na zaštiti srpskog ili drugog, a ne konkretizujući koje su to mere, a one su vrlo ograničene i vi to znate. Da ne bi molili i zahtevali, molim vas da ovu rezoluciju podržite, jer ako Srbi sa severa Kosova, gospodine Jakšiću, ne veruju ovom predsedniku, ne veruju ovoj Vladi i ako ucenjuju ovu Vladu, čiju će to podršku imati? Odakle toliki stepen nepoverenja? Ako vi mislite da će Tomislav Nikolić i Ivica Dačić izdati vitalne državne i nacionalne interese na Kosovu i Metohiji, onda ne vidim u ovoj zemlji ko bi to mogao bolje da štiti i brani. Zahvaljujem se.
Zahvaljujem. Narodni poslanik Borislav Stefanović, pravo na repliku. Izvolite.
Prva stvar, molim u ime poslanika DS da, s obzirom da je sad stvar potpuno čista i jasna, odustanemo svi od daljih izlaganja. Shvatite to kao apel. Mislim da je prethodni govornik davno napisao tekst svog govora. Inače bi kao general bezbednosti trebao da zna da je Vlada davno skinula oznaku poverljivosti, tako da smo mi postigli ono što smo želeli. Toliko biste trebali da znate, generale. Prema tome, verovatno ste kritikovali premijera Dačića. Ne verujem da ste nas, ali da ne ulazimo u to. Molimposlanike da pređemo na glasanje, s obzirom da je skinuta oznaka poverljivosti sa platforme. Onaj deo obrazloženja ove rezolucije je u potpunosti. Nema ništa sporno. Ona nema pravnu snagu doduše i mi ne glasamo za nju, ali omogućava da se svi izjasnimo i da završimo ovaj zaista dug dan. Znam da moji apeli neće dopreti do DSS, ali bez obzira. Nekad je i dobro da se znaju gde su zidovi, a gde su prolazi u našem parlamentarizmu. Hvala.
Hvala. Narodni poslanik Slobodan Samardžić, pravo na repliku. Izvolite.
Gospodine Stojanoviću, ne bih da polemišem sa vama pošto smatram da vi o tom problemu najviše znate u vašem poslaničkom klubu, a imate i najviše razumevanja za taj problem, ali moram da reagujem na jednu stvar. Dva puta ste ponovili kako ova rezolucija prvi put nudi nešto što treba da radimo, nešto što znamo i šta hoćemo, a ne ono što nećemo. To nije tačno. Vi kažete da ste čitali prethodne rezolucije. Tamo zaista ne piše mnogo što šta o tome šta hoćemo, jer to nije zadatak rezolucije. Uputio bih vas samo na dokumenta koja su vam dostupna. Naša platforma za pregovore bila je napisana početkom januara 2006. godine, a objavljena je maja 2006. godine u dnevnom listu od 150.000 tiraža i na sajtu Vlade. Imam utisak da vi to niste čitali, jer tu piše šta hoćemo. Imamo plan Martija Ahtisarija na koji je uloženo preko 500 amandmana koji su grafički boldovani i možete tačno videti šta je pozitivan stav našeg pregovaračkog tima prema svakom elementu tog plana i postoji dokumentacija koja prati celu diskusiju oko tog plana. Ako pogledate tu dokumentaciju, videćete da tu u detaljima piše šta hoćemo. Možda se s time ne biste složili, ali ne možete tvrditi da je ovo prvi put da neko kaže šta hoćemo, a ne šta nećemo. Što se tiče vaše diskusije o Srbima južno i severno od Ibra na Kosovu, povedite računa o jednoj činjenici koja je novijeg datuma. Kada je predsednik Nikolić izložio svoju platformu pre dve nedelje, došli su Srbi i sa severa i sa juga, prvi put zajedno, ili ne prvi put, nego u poslednje vreme zajedno zato što su svi osetili da je to dobra platforma. Ne znam kako će reagovati posle izbacivanja ovih važnih elemenata zbog kojih su oni inače zajedno došli. Prosto, vodite računa o tome.
Hvala. Narodni poslanik Marko Jakšić, pravo na repliku. Izvolite.
Želim da kažem sledeće. Kada su u pitanju Srbi severno o Ibra, ne ucenjuju nikoga. Gospodin Stojanović to najbolje zna, da je 1999. godine jula meseca, kada su svi napustili prostor severnog dela Kosovske Mitrovice, policiju i vojska, u gradu je ostalo manje od 300 Srba. Sačuvali smo taj deo prostora i sačuvali smo faktički državi Srbiji pravo na pristup dole na te prostore. Mislim da je jako ružno deliti Srbe južno i severno od Ibra. Mi nikada nismo tražili da budemo posebno, da separatno rešavamo sudbinu Srba na Kosovu i Metohiji. Mislim da nemate pravo da to prebacujete nama. Mi ne ucenjujemo nikoga. Mi upravo štitimo institucije države Srbije dole na tom prostoru i mislimo da to niko bolje od nas ne radi. S druge strane, daj bože da se ova platforma pretoči u delo. I vi i ja znamo samo jednu činjenicu, jednu stvar. U situaciji kada, kako god mi tumačili, Vlada ima jedan stav, a predsednik države drugi stav, teško da platforma može da se ostvari na terenu. Ono što je bitno i važno, mi makar znamo dole da je suprotan proces. Ako želimo da ostvarimo, mi od Albanaca to moramo da uzmemo, da otmemo. Šta to znači? Znači da moramo da organizujemo pokrajinske izbore, da formiramo naše izvršno veće, a to sigurno da ne možemo da napravimo u situaciji kada, primera radi, SNS gore na sever Kosova nije pozvala svoje članove da izađu na lokalne izbore. Platforma je lepa, ali čini mi se da je put do tog cilja jako dug i dosta težak.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Sanda Rašković Ivić.
Poštovano predsedništvo, poštovani ministri, dame i gospodo narodni poslanici, već je jako kasno i već smo svi pogubili živce, međutim, tema je važna, pa moramo još da izdržimo. Verzija platforme koju smo u decembru dobili od predsednika Nikolića značajno se razlikuje od predloga rezolucije koja danas pred nama stoji. Meni je veoma žao što je taj dokument koji je bio važan i koji je bio jako dobar, tako izmenjen da je gotovo sada neprepoznatljiv, jer iza tog dokumenta stali su, što je najvažnije, Srbi sa Kosova i Metohije i to oni kako sa severa, tako i sa juga naše južne srpske pokrajine, stala je SPC, stala je SANU i veći deo srpske javnosti. Danas sam, jako, mnogo puta čula, kako se svi brinu o Srbima koji tamo žive. Neki ih nazivaju srpski narod, neki ih nazivaju srpska zajednica. Radije bi ihnazivala srpskim narodom, jer ne bi nikako volela da se nazivaju srpskom zajednicom, pošto srpska zajednica živi u Milvokiju, živi u Beču, živi u Vićenci, a srpski narod živi na Kosovu i Metohiji. Mi svi znamo kako su prošli Srbi sa Kosova i Metohije. Mi svi vrlo dobro znamo da su oni najveći mučenici u 21. veku u evropskom miru, ali ti ljudi, Srbi sa Kosova i Metohije, oni gledaju u Srbiju, koju doživljavaju kao svoju majku. Srbija je jedina njihova nada, a Beograd njihova jedina uzdanica, bio je, jeste i biće. Međutim, ovom platformom se dešava nešto čudno. Dešava se to da se sada, kao neko veliko rešenje, predstavljaju neke autohtone institucije Srba na Kosovu i Metohiji, znači ne više institucije Srbije, nego institucije Srba, koje bi bile autohtone i koje bi Srbe sa Kosova i Metohije gurale prema šiptarskoj državi i prema šiptarskim institucijama. Mene to jako podseća na onaj predlog mirne reintegracije Sremsko-baranjske oblasti u državu Hrvatsku, Nezavisnu Republiku Hrvatsku. Da li se i ovde radi o nekoj kvazi državi Kosovo u koju bi trebalo da se integrišu Srbi sa svojim autohtonim srpskim institucijama. Danas je jako moderno da se govori o takozvanoj realnosti na terenu, a ta realnost nije ništa drugo, nego ucena živim ljudima. Ne ucenjuju Srbe na Kosovu, Srbi iz Srbije niti Srbija. Srbe na Kosovu, ne dajući im pravo da se kreću, ne dajući im pravo da se voze normalno svojim automobilima, sa registarskim tablicama Srbije, da normalno telefoniraju, njima to ne radi Srbija. Njima to radi međunarodna zajednica i rade im Albanci. Međutim, ne može ucena biti razlog da se daje legitimitet jednoj kvazi tvorevini, pogotovo kada znamo da je nezavisnost Kosova naknadno opravdanje za manifestaciju gole sile, koja je pokazala da može sve, da izbombarduje celu Srbiju i da razruši čak i kinesku ambasadu. Vi govorite o stavu, gde je tačka 1. – da svi dogovori sa Prištinom trebaju da budu postignuti uz konstantan dogovor sa predstavnicima Srba sa Kosova i Metohije, to piše ovde u rezoluciji. Pa kakav je to dogovor ako se oglušujete na nezadovoljstvo i odbijanje ove rezolucije od strane Srba sa Kosova i Metohije? Zbog čega onda ovako postupate? Ne verujem vam kada kažete da to nije zbog dobijanja datuma za početak pregovora sa EU. Molim vas da poslušate glas naroda, jer narod nije glasao za vas da ga vi vučete tamo, gde ga je vukao Boris Tadić sa svojim društvom. Niste od naroda dobili mandat da vodite tu istu politiku, a to nije politika samo kapitulacije, nego je to i prenebregavanje ekonomske vrednosti srpske državne teritorije na KiM na kome se nalazi 75% rezervi uglja Srbije, a Kinezi u Kostolcu, u kome ima samo 3% rezervi uglja, dolaze da grade novi rudnik, da otvaraju novi rudnik i da grade novu termocentralu. Po rudnim bogatstvima, Kosovo je srpski Sibir, na kome se nalaze bezmalo sve metalične rude, koje su prisutne u Mendeljevom sistemu hemijskih elemenata. Molim vas da stanete na istu stranu na kojoj su Srbi sa KiM. Stanite na istu stranu na kojoj stoji i vaš i naš narod. Najbolje je da to gde narod stoji, proverite referendumom o pridruživanju EU. Jednom ste to obećali i u kampanji i kasnije, da ćete to učiniti. Sada vam je pravi čas. Hvala na pažnji.
Reč ima narodni poslanik Branislav Blažić. BRANISLAV BLAŽIć: Poštovana predsedavajuća, poštovani članovi Vlade, dame i gospodo, narodni poslanici, o Kosovu i Metohiji možemo govoriti emotivno i kada prevladaju emocije, tada ćemo govoriti o Kosovu kao našoj srpskoj kolevci, našem korenu, našem nastajanju i trajanju, o našim gubilištima, zgarištima i svetilištima, o kosovskom mitu kao vekovnom jezgru naše duhovnosti. U ovom istorijskom isušenju kada treba donositi teške odluke, kao stari evropski narod i država, nemamo pravo da se ponašamo infantilno, nego razumno, nacionalno,m samosvesno sa spremnošću na dijalog i kompromisno interesu mira zajedničkog života i napretka svih ljudi koji žive na tim prostorima, ali sa podvučenom crvenom linijom, da Srbija nikada neće priznati, niti se složiti sa jednostranim proglašenim nezavisnim Kosovom. Postoje grupe i pojedinci koji na ovaj problem gledaju desetistički, konformistički i podanički. Za njih sve treba dati i prodati, sve predati i odustati i odreći se svega što je naše. U svojoj uskoj ideološkoj ulici kojom idu, taj svoj egoizam i moralnu ravnodušnost prikrivaju neprekidnim ukazivanjem na greške Srbije, kojih je svakako bilo i koje su bile proizvod već poznate naše isključivosti i stalnom insistiranju na svetu pravde i istine, koji je nažalost prestao da postoji. Oni čak od Srbije traže da prizna da je međunarodno kriva, što traži da se poštuje međunarodno pravo. Jedno pitanje se povlači duže vreme, a u današnje dostiže svoj vrhunac. Da li je naša opšta svest adekvatna krizi u kojoj se kao društvo nalazimo? Kriza je takva da današnje muke Srbije i odgovornost za budućnost naroda i države treba podeliti na celokupne, patriotske, umne i moralne snage naroda. Zbog toga, predlog i ideja predsednika republike gospodina Nikolića, koja je u saglasnošću sa Vladom Srbije, pretočeno u ovu rezoluciju, njegova želja da preuzme svoj deo odgovornosti za budućnost kosovskog pitanja, predstavlja moralan, razuman, državno i nacionalno odgovoran potez. Čuvajući svest o svojoj etničkoj celini i duhovnoj celovitosti, predsednik Republike i Vlada Srbije, otvaraju vrata i pružaju ruku za dijalog i svojim konstruktivnim predlozima i pozitivnom energijom unose optimizam da i pored svih muka uz poštovanje međunarodnog prava i evropskih vrednosti, poštovanja ljudskih i manjinskih prava, zajednički život Srba i Albanaca je moguć i unapredljiv. Ova rezolucija čuva obraz Evropi, ali i Srbiji i Albancima na Kosovu. Svako po malo gubi, a zajedno svi dobijaju. Srbija teritorijalni integritet i poštovanje međunarodnog prava, kosovski Albanci najviši stepen nacionalne uprave, a Evropa stabilan i miran region. Ne bude li u pregovorima bilo dovoljno zdravog razuma, želje i volje i poštovanja, ostaće kosovska rana koja će samo u zavisnosti od istorijskog bivanja i dešavanja menjati svog vlasnika. Srbiji je mesto u EU. Srbija mora da teži ka vremenu kada je branila i poštovala Evropu i vremenu kada je Evropa uvažavala i poštovala Srbija. Evropska unija svako nije blagostanje i bezgrešnost. Ona je, pored ekonomskih pogodnosti, pre svega pitanje bezbednosti i pitanje mira. Zato svako ko priziva potpuni raspad EU treba da zna da bi on bio tragičniji od raspada stare Jugoslavija. Evropska unija ako želi miran i stabilan region Balkana mora da učini sve da spreči bilo kakve teritorijalne pretenzije i ideje o stvaranju Velike Albanije. Takva sumanuta avantura zapalila bi Balkan sa nesagledivim posledicama za čitavu Evropu. Zbog toga inicijativa predsednika Srbije za stvaranje multietničkog Kosova sa asimetričnom decentralizacijom severnog i južnog dela je model koji bi pod međunarodnim protektoratom mogao da obezbedi regionalnu stabilnost i napredak sa privlačenjem investicija i obnovu uništene kosovske ekonomije. Tako izmenjen i korigovan Ahtisarijev plan bio bi životan i primenjiv model. Dalja demokaratizacija Kosova popravila bi političku klimu i relaksirala odnose u okruženju. Da li su EU i svet toga dovoljno svesni pokazaće vreme i njihova reakcija prema ovoj našoj rezoluciji. Hvala lepo. Narodni poslanik Miloš Aligrudić. Izvolite.
Hvala. Dakle, da ne ponavljamo previše, a nešto i moramo, utisak naš je da tekst rezolucije koja je pred nama jeste korak dalje u odnosu na platformu koja je viđena od strane predsednika države pre nekoliko nedelja.Korak unazad je zbog toga što se gube određeni elementi koji garantuju državnu vezu između dela teritorije Srbije, Kosova i Metohije i same Srbije. Ona se ovde negde izgubila, a sama rezolucija više liči danas na rezoluciju o evrointegracijama, nego na rezoluciju kojom treba da se zaštiti teritorijalni integritet države Srbije, pogotovo ako se imaju u vidu sve one uredbe, o tome san i ranije nešto u toku današnjih polemika rekao, kao što je ova podtačkom g) tačke 1. da razgovori sa predstavnicima privremenih institucija u Prištini i svaki dogovor koji bude postignut, treba da daju doprinos evropskim integracijama Srbije. Na stranu to kako gledamo na evropske integracije i na EU i na budući položaj Srbije, potpuno je nenormalno da ovakva formulacija stoji u tekstu koji govori o pitanju odbrane integriteta države i to povezivanje na ovaj način, pogotovo ako znamo da većina članica EU, na kraju krajeva, i njihov mehanizam rada podleže tom pritisku njihovih bitnih članica, zapravo vršene permanentan faktički pritisak od strane Srbije, ne da formalno prizna nezavisno Kosovo,to od nas niko ne traži, nego da faktičkim radnjama doprinesemo realizaciji Ahtisarijevog nezavisnog Kosova. Dakle, to nije u funkciji realizacije projekta o kome je Vlada govorila, a ponajmanje u funkciji realizacije platforme koju smo imali prilike da vidimo pre dve ili tri nedelje. Ovde je ostalo, toliko još vremena i imam, da razjasnim još jedno pitanje koje je danas bilo pomenut, a s ovim je u vezi - šta je cilj pregovora između Beograd i Prištine? Vi kažete da je to neko sveobuhvatno rešenje, ali ne vidim kako ćemo ikada nagovoriti drugu stranu na iskrene i poštene pregovore sa nama, pa makar rezultat tih pregovora došao i za 40 godina, ako naše startne pozicije u koje sami sebe stavljamo nisu iste. Albanci na KiM su stavili sebe u jednu startnu poziciju, kako oni to žele da vide, nezavisnosti tog dela srpske teritorije. Oni kažu da je KiM nezavisno. Pogledajte šta mi kažemo. Mi kažemo samo - nećemo nikada priznati nezavisnost KiM. Umesto da imamo proaktivan stav, i da kažemo kako mi vidimo rešenje problema, i to nije tačno da je nulta pozicija za nastavak pregovora. Ta nulta pozicija nikada nije postavljena na valjan način, barem ne za vreme onih koji su otpočeli ove tzv. tehničke pregovore iz ove prethodne Vlade, a kao što vidim, ni vi nemate tu nameru. Dakle, ideja o suštinskoj autonomiji i zakona o suštinskoj ekonomiji jeste potekla od nas. Razgovarali smo sa predsednikom republike o tome, a ono što se sada realizuje u praksi kroz rezoluciju kao dodatak na ovu skupoću, kao ideja o suštinskoj autonomiji, koja treba da nastane kao zakon i kao posledica pregovora koji će se obaviti, to prosto ne rešava problem. Dakle, pod jedan,- u startu ćemo se naći u neravnopravnoj poziciji. Poći ćemo od sopstvenih ideja o statusnoj neutralnosti, što nije normalno za državu. Albanska strana će poći u poziciju od uverenja da imaju potpunu nezavisnost. Mi ne možemo sebe da stavimo u tu poziciju. Dakle, sebi ne vezujemo ruke, ne ograničavamo se kada donesemo u ovoj skupštini zakon o suštinskoj autonomiji, sa svim prerogativima kako on treba da izgleda, prema našem viđenju stvari. To ne sprečava pregovore. Onda nek druga strana kaže da zbog toga neće da pregovara, jer po toj istoj logici i mi možemo da kažemo da nećemo sa drugom stranom da pregovaramo zato što je jednostrano proglasila nezavisnost. Da li razumete šta je deficit vašeg pogleda na stvari? Zašto je on ovakav? Zašto vi obrćete stvari? Zašto ne donesemo zakon o suštinskoj autonomiji odmah, tj. taj ustavni zakon? Zbog toga što mislite, i vraćamo se na početak priče, da će se neko uvrediti i da ćemo imati deficit u pregovorima u pristupanju EU, jer taj koji je uvređen, to će biti EU našim ponašanjem, jer nam neće dozvoliti da idemo dalje. Naš odgovor je, a verujem i siguran sam da je ovo odgovor u ime većine građana Srbije, bez obzira na to što ovde neko kaže i na primer je rekao – znate, tu je manjina, svi ostali su protiv vas. Hajde da vidimo kako je to u realnosti? Većina građana Srbije može da kaže u toj situaciji – pa šta. Ako postoji alternativno rešenje, mi smo alternativno rešenje ponudili. Nudimo ga za ovu rezoluciju, kroz amandmane koje niste prihvatili. Nudimo ga za privredu Srbije i oporavak države, potpuno mimo mehanizma EU, koja je čak i u tom smislu omča oko vrata i ne vidimo nijedan razlog za ovakav stav Vlade Republike Srbije, a do sada nijedan zdravorezonski argument, sem plašenja samih sebe i građana da će sve propasti ukoliko Srbija ne uđe u EU, nismo videli. Dakle, kada neko ponudi racionalan koncept…. (Predsednik: Vreme.) Završavam. …kako na jedini mogući način može da se izađe iz ovog ćorsokaka i da neki pregovori ikada daju neko sveobuhvatno rešenje, ulazimo u problem iz koga ne možemo nikada izaći. Zapravo, to je ono što ova rezolucija donosi. Jako mi je žao što je ona otišla mnogo daleko u odnosu na onaj prethodni, prvi tekst, koji je bio dat u platformi predsednika države.
Reč ima narodni poslanik Predrag Marković. Izvolite.
Hvala vam, gospodine predsedniče. Uvaženi ministri, dame i gospodo narodni poslanici, da, zamolio me je jedan od prisutnih kome sam prijatelj, koji je umoran, a i vi,pobogu o Kosovu, a već čitav dan toliko posla, pa je jako umoran, ali i njemu sam prijatelj i zbog njega ću jer on nije odgovoran za ovo što ću sada reći. Nije bilo lako danas mnogima da govore i zahvaljujem se onima koji su pri tome izneli muku, a još teže je bilo mnoge stvari danas slušati. Ako nešto treba na kraju uraditi, i ja lično sam doživeo čitav niz govora iz površnosti i bezobzirnosti, kao ličnu uvredu. Dozvolite mi da se u ime svih koji se tako osećaju, izvinim onim građanima koji su tokom ove diskusije isto mnogo toga doživeli kao uvredu. Ne treba danas o tome trošiti više reči, pređite na glasanje.
Hvala. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja jedinstvenog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. člana Poslovnika? (Ne.) Zaključujem jedinstveni pretres o Predlogu rezolucije. Pošto je Narodna skupština završila raspravu o jedinoj tački dnevnog reda ove sednice, saglasno članu 87. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, određujem nedelju, 13. januar 2013. godine, sa početkom u 00,35 časova kao dan za glasanje o tački dnevnog reda Prvog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2013. godini. Određujem pauzu od pet minuta, samo da bi imali vremena svi narodni poslanici, koji su možda u zgradi Skupštine, da uđu u salu. Nastavljamo sa radom za pet minuta. Molim narodne poslanike da ostanu u sali, da ne bismo gubili više nego što je tih pet minuta. [[Posle pauze.]] Poštovani narodni poslanici, nastavljamo rad prelaskom na odlučivanje. Kako bismo mogli da pristupimo glasanju, potrebno je da utvrdimo kvorum. Podsećam vas da je članom 88. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine predviđeno da kvorum za rad Narodne skupštine u Danu za glasanje postoji ako je na sednici prisutna većina od ukupnog broja narodnih poslanika. Molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 165 narodnih poslanika, odnosno da je prisutna većina od ukupnog broja narodnih poslanika i da, prema tome, postoje uslovi za odlučivanje. Prelazimo na odlučivanje. Prva tačka dnevnog reda – PREDLOG REZOLUCIJE NARODNE SKUPŠTINE REPUBLIKE SRBIJE O OSNOVNIM PRINCIPIMA ZA POLITIČKE RAZGOVORE SA PRIVREMENIM INSTITUCIJAMA SAMOUPRAVE NA KOSOVU I METOHIJI Pošto je Narodna skupština obavila jedinstveni pretres o Predlogu rezolucije, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog rezolucije Narodne skupštine Republike Srbije o osnovnim principima za političke razgovore sa privremenim institucijama samouprave na Kosovu i Metohiji, u načelu. Molim narodne poslanike da se izjasne. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 174, protiv – 20, uzdržanih – nema, nisu glasala – dva, od ukupno prisutnih 196 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila Predlog rezolucije, u načelu. Pre nego što pređemo na odlučivanje o amandmanima, podsećam vas da je narodni poslanik Goran Bogdanović, pisanim putem povukao amandman kojim se posle tačke 5. dodaje tačka 5a. Takođe vas podsećam da su sastavni deo Predloga rezolucije postali amandmani Odbora za Kosovo i Metohiju podneti na preambulu i tačke 1. i 2. Predloga rezolucije, jer ih je prihvatio predstavnik predlagača, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da su ti amandmani u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Prelazimo na odlučivanje o amandmanima. Na preambulu Predloga rezolucije, amandman su zajedno podneli narodni poslanici Slobodan Samardžić, Marko Jakšić, Siniša Kovačević, Sanda Rašković Ivić i Miloš Aligrudić. Odbor za Kosovo i Metohiju nije prihvatio amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim narodne poslanike da se izjasne. `Zaključujem glasanje i saopštavam:za – 17, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo – 178, od ukupno prisutnih 195 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na preambulu Predloga rezolucije, amandman su zajedno podneli narodni poslanici Borislav Stefanović, Milica Delević, Jelena Trivan, Gordana Čomić i Janko Veselinović. Odbor za Kosovo i Metohiju nije prihvatio amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim narodne poslanike da se izjasne. `Zaključujem glasanje i saopštavam:za – 35, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo – 161, od ukupno prisutnih 196 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na preambulu Predloga rezolucije, amandman su zajedno podneli narodni poslanici Slobodan Samardžić, Marko Jakšić, Siniša Kovačević, Sanda Rašković Ivić i Miloš Aligrudić. Odbor za Kosovo i Metohiju nije prihvatio amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim narodne poslanike da se izjasne. `Zaključujem glasanje i saopštavam:za – 17, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo – 179, od ukupno prisutnih 196 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na tačku 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Slobodan Samardžić, Marko Jakšić, Siniša Kovačević, Sanda Rašković Ivić i Miloš Aligrudić. Odbor za Kosovo i Metohiju nije prihvatio amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim narodne poslanike da se izjasne. `Zaključujem glasanje i saopštavam:za – 17, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo – 179, od ukupno prisutnih 196 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na tačku 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Borislav Stefanović, Milica Delević, Jelena Trivan, Gordana Čomić i Janko Veselinović. Odbor za Kosovo i Metohiju nije prihvatio amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim narodne poslanike da se izjasne. `Zaključujem glasanje i saopštavam:za – 35, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo – 161, od ukupno prisutnih 196 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na tačku 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Slobodan Samardžić, Marko Jakšić, Siniša Kovačević, Sanda Rašković Ivić i Miloš Aligrudić. Odbor za Kosovo i Metohiju nije prihvatio amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim narodne poslanike da se izjasne. `Zaključujem glasanje i saopštavam:za – 16, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo – 180, od ukupno prisutnih 196 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na tačku 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Slobodan Samardžić, Marko Jakšić, Siniša Kovačević, Sanda Rašković Ivić i Miloš Aligrudić. Odbor za Kosovo i Metohiju nije prihvatio amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim narodne poslanike da se izjasne. `Zaključujem glasanje i saopštavam:za – 17, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo – 179, od ukupno prisutnih 196 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na tačku 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Slobodan Samardžić, Marko Jakšić, Siniša Kovačević, Sanda Rašković Ivić i Miloš Aligrudić. Odbor za Kosovo i Metohiju nije prihvatio amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim narodne poslanike da se izjasne. `Zaključujem glasanje i saopštavam:za – 17, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo – 179, od ukupno prisutnih 196 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na tačku 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Slobodan Samardžić, Marko Jakšić, Siniša Kovačević, Sanda Rašković Ivić i Miloš Aligrudić. Odbor za Kosovo i Metohiju nije prihvatio amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim narodne poslanike da se izjasne. `Zaključujem glasanje i saopštavam:za – 17, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo – 179, od ukupno prisutnih 196 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na tačku 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Borislav Stefanović, Milica Delević, Jelena Trivan, Gordana Čomić i Janko Veselinović. Odbor za Kosovo i Metohiju nije prihvatio amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim narodne poslanike da se izjasne. `Zaključujem glasanje i saopštavam:za – 35, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo – 161, od ukupno prisutnih 196 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na tačku 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Borislav Stefanović, Milica Delević, Jelena Trivan, Gordana Čomić i Janko Veselinović. Odbor za Kosovo i Metohiju nije prihvatio amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim narodne poslanike da se izjasne. `Zaključujem glasanje i saopštavam:za – 34, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo – 162, od ukupno prisutnih 196 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na tačku 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Slobodan Samardžić, Marko Jakšić, Siniša Kovačević, Sanda Rašković Ivić i Miloš Aligrudić. Odbor za Kosovo i Metohiju nije prihvatio amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim narodne poslanike da se izjasne. `Zaključujem glasanje i saopštavam:za – 17, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo – 179, od ukupno prisutnih 196 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na tačku 5. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Borislav Stefanović, Milica Delević, Jelena Trivan, Gordana Čomić i Janko Veselinović. Odbor za Kosovo i Metohiju nije prihvatio amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim narodne poslanike da se izjasne. `Zaključujem glasanje i saopštavam:za – 35, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo – 161, od ukupno prisutnih 196 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na tačku 6. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Miković. Odbor za Kosovo i Metohiju nije prihvatio amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandmanu skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Stavljam na glasanje amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 35, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasao 161, od ukupno 196 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Pošto smo završili odlučivanje o amandmanima, pristupamo glasanju o Predlogu rezolucije u celini. Stavljam na glasanje Predlog rezolucije Narodne skupštine Republike Srbije o osnovnim principima za političke razgovore sa privremenim institucijama samouprave na Kosovu i Metohiji, u celini. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 175, protiv – 19, uzdržanih – nema, nisu glasala dva, od ukupno 196 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog rezolucije Narodne skupštine Republike Srbije o osnovnim principima za političke razgovore sa privremenim institucijama samouprave na Kosovu i Metohiji. [[Aplauz.]] Molim narodne poslanike da nastavimo sa radom. Povodom ukazivanja narodnih poslanika na povrede Poslovnika Narodne skupštine, podsećam vas na odredbe člana 103. stav 6. i stav 10. Poslovnika, prema kojima ako i posle objašnjenja predsednika Narodne skupštine, odnosno predsedavajućeg, narodni poslanik smatra da je povreda učinjena, može zahtevati, bez prava na obrazlaganje, da se Narodna skupština, bez pretresa, o tome izjasni u Danu za glasanje. Narodni poslanik Bojan Đurić, na sednici 12. januara 2013. godine, u 14 časova i 30 minuta, ukazao je na povredu člana 27. Poslovnika Narodne skupštine. Molim da Narodna skupština odluči da li je povređen navedeni član Poslovnika. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – tri, protiv – četiri, uzdržan – jedan, nisu glasala 153, od ukupno 161 narodnog poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština odlučila da nije povređen navedeni član Poslovnika. Narodni poslanik Bojan Đurić, na sednici 12. januara 2013. godine, u 14 časova i 40 minuta, ukazao je na povredu članova 27. i 106. Poslovnika Narodne skupštine. Molim da Narodna skupština odluči da li su povređeni navedeni članovi Poslovnika. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – četiri, protiv – pet, uzdržanih – nema, nije glasalo 120, od ukupno 129 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština odlučila da nisu povređeni navedeni članovi Poslovnika. Narodni poslanik Bojan Đurić, na sednici 12. januara 2013. godine, u 19 časova i 50 minuta, ukazao je na povredu člana 107. Poslovnika Narodne skupštine. Molim da Narodna skupština odluči da li je povređen navedeni član Poslovnika. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – tri, protiv –tri, uzdržanih – nema, nije glasalo 111, od ukupno 117 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština odlučila da nije povređen navedeni član Poslovnika. Pošto je Narodna skupština obavila razmatranje i odlučivanje o jedinoj tački dnevnog reda ove sednice, saglasno članu 102. Poslovnika Narodne skupštine, zaključujem sednicu Prvog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2013. godini. Hvala svima.