Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice Trećeg vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2011. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 89 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika, molim narodne poslanike da ubace svoje kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje da bi elektronskim sistemom utvrdili broj, bez obzira što je vrlo očito da će broj biti veći od elektronski utvrđenog broja, zbog toga što je vizuelno lako utvrditi veći broj narodnih poslanika. Konstatujem da je elektronskim sistemom utvrđeno da je u sali prisutno više od 84 narodna poslanika i da postoje Poslovnikom utvrđeni uslovi za rad. Utorkom i četvrtkom, podsećam narodne poslanike, nakon otvaranja sednice i utvrđivanja broja narodnih poslanika koji prisustvuju sednici i pre prelaska na dalju raspravu, Skupština radi na osnovu člana 286. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine koji u 1. stavu kaže da narodni poslanik ima pravo da traži obaveštenje i objašnjenja od predsednika Narodne skupštine, predsednika odbora Narodne skupštine, ministara i funkcionera u drugim republičkim organima i organizacijama, o pitanjima iz okvira prava i dužnosti ovih funkcionera, iz nadležnosti organa na čijem se čelu nalaze, a koja su mu potrebna za ostvarivanje funkcije narodnog poslanika. Izuzetno, predsednik, odnosno ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe pravo iz stava 1. ovog člana može ostvariti na sednici Narodne skupštine usmeno u jednom obraćanju u trajanju do pet minuta utorkom i četvrtkom i to odmah nakon otvaranja sednice i utvrđivanja broja narodnih poslanika koji prisustvuju sednici, a pre prelaska na dalju raspravu. Pitam da li neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje u skladu sa članom 286? Narodni poslanik Laslo Varga.
Gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, želim da zatražim obaveštenje od predsednice Vrhovnog saveta sudstva i od ministarke pravde u vezi reforme pravosuđa. Po mom dubokom uverenju, načinu na koji je sprovedena reforma pravosuđa je jedan od najvećih promašaja ove vlade. Ta reforma se sastoji ili se sastojala od dva elementa. S jedne strane sproveden je postupak reizbora sudija, odnosno javnih tužilaca, a sa druge strane je reorganizovana pravosudna mreža. Oba procesa su sprovedena na način koji dokazuje da ta reforma nije bila na adekvatan način sprovedena i to su konstatacije iz izveštaja Evropske komisije za prošlu godinu. Dakle, postupak reizbora sudija i tužilaca je izvršen na ne transparentan način, ugroženo je načelo nezavisnosti sudija i nisu primenjivani objektivni kriterijumi. Kao posledica, ovih dana je započeta revizija procesa reizbora sudija i javnih tužilaca i to sa velikim zakašnjenjem u odnosu na sopstveni akcioni plan Ministarstva pravde. S druge strane, što se reorganizacije mreže sudova tiče, bez valjane argumentacije su ukinuta 104 opštinska suda i to u izveštaju Evropske komisije se takođe konstatuje, da su reforme negativno uticale na opštu efikasnost sudskog sistema, da su sudije i sudsko osoblje primorani da putuju od sudova do sudskih jedinica, što iziskuje značajna sredstva i stvara zabrinutost u vezi sa bezbednošću. Nedavno, pre dva meseca je predsednica Vrhovnog saveta sudstva praktično priznala ono o čemu su poslanici SVM u raspravi, kada su donošeni ovi zakoni, govorili, dakle da mreža sudova ne obezbeđuje jednak pristup pravdi, u intervjuu sa predsednicom VSS od 14. aprila u "Politici". Ona je u tom intervjuu izjavila da će Vrhovni kasacioni sud predložiti Ministarstvu pravde izmene Zakona o sedištima i područjima sudova posle detaljne analize i da će VSS uputiti Ministarstvu pravde predlog da se preispita mreža sudova. Imao bih dva pitanja. Jedno je pitanje predsednici VSS, a to pitanje glasi – da li su urađene, odnosno završene te detaljne analize o kojima je ona govorila i, sa druge strane - da li je upućen predlog Ministarstvu pravde za preispitivanje mreže sudova? Drugo pitanje upućujem ministarki pravde – da li Ministarstvo pravde priprema izmene i dopune Zakona o sedištima i područjima sudova i ukoliko se na tome radi kada će se to desiti, za koji period ove godine ili eventualno početak naredne godine, ukoliko se takve izmene i dopune pripremaju? Hvala.
Reč ima narodni poslanik Konstantin Arsenović.
Poštovana predsedavajuća, imam dva pitanja Vladi, odnosno nadležnom ministarstvu. Prvo pitanje se odnosi na sklapanje međudržavnih ugovora i sporazuma u vezi zaštite interesa pri sklapanju međusobnih ugovora pravnih ili fizičkih lica o poslovnoj saradnji. Da budem jasniji, poslaničkoj grupi obratio se jedan naš građanin koji ima problema oko naplate duga od strane jedne firme iz Austrije. To lice je sklopilo ugovor sa jednom kompanijom iz Austrije, a ugovorom je predviđena klauzula da u slučaju spora nosilac zaštite svojinskih prava i interesa našeg građanina je nadležan odgovarajući sud u Srbiji. Sa ovakvom klauzulom ugovora stranac se složio i ugovor potpisao. Kako korisnik usluge iz Austrije nije izvršio svoje obaveze, odnosno nije isplatio ugovoreni iznos novca za učinjenu uslugu, došlo je do sudskog spora koji je vođen u Srbiji i traje već osam godina. Na svim ročištima prisustvovao je i predsednik firme iz Austrije. Sud je, na osnovu relevantnih dokaza, presudu doneo u korist našeg građanina, pa i Vrhovni sud Srbije. Međutim, tuženi ni do danas nije ispoštovao izvršnu presudu, tvrdeći da ne postoji sporazum između Srbije i Austrije o uzajamnosti i priznavanju izvršnih presuda nadležnih sudova u trgovinskim stvarima između Srbije i Austrije. Tačno je da takvog sporazuma nema. U ovom slučaju mislim da se radi o zloupotrebi situacije od strane firme iz Austrije, a siguran sam da takvih slučajeva ima još i da time svesno narušava kodeks dobrih poslovnih odnosa ugovarača. To nameće potrebu da Srbija preduzme mere zaštite naših građana od takvih pojava, kao i suprotnu stranu, ako ima takvih slučajeva. U protivnom, jedini izlaz je podnošenje tužbe Međunarodnom sudu u Strazburu, što zahteva značajna finansijska sredstva. Iz navedenog slučaja proizilazi moje pitanje Vladi, odnosno nadležnom ministarstvu – kada će ili ima li izgleda u skoroj budućnosti da Srbija, u ovom slučaju sa Austrijom, sklopi međudržavni ugovor, odnosno sporazum, odnosno odgovarajući akt kojim će se države međusobno obavezati da poštuju odluke, odnosno izvršne presude nadležnih sudova Srbije, odnosno Austrije, zavisno kako je u ugovoru o poslovnom odnosu predviđeno i na taj način zaštiti interese naših građana i firmi koji pružaju usluge stranim kompanijama, odnosno zaštiti interese u poslovnoj saradnji ugovarača. Drugo pitanje je upućeno Ministarstvu ekonomije i regionalnog razvoja, odnosno Agenciji za privatizaciju – kada će Agencija za privatizaciju izvršiti kontrolu privatizacije AD "Ineks Krajina" Negotin, kupovinom društvenog kapitala, aukcijom konzorcijuma kupaca i to 72.268 akcija? Da li je Agencija za privatizaciju utvrdila razloge zašto većinski akcionari nisu omogućili manjinskim akcionarima, njih 129, sa 13% od ukupnog kapitala da prodaju svoje akcije i zašto nisu sankcionisali saglasno zakonu iako u ugovoru o kupovni društvenog kapitala nije u celosti legalizovan, kao i socijalni program? Zašto je Agencija za privatizaciju dozvolila da se iz jednog subjekta privatizacije "Ineks Krajine" preuzmu osnivačka prava u drugom privrednom subjektu Mita Began i zašto nije predložila meru raskida ugovora o kupoprodaji i odmah zatim meru prestanka rada AD "Ineks Krajina" Negotin? Zašto nije pokrenula postupak njegove likvidacije sa posebnom merom da obaveže većinskog vlasnika da izvrši obavezan otkup akcija u vlasništvu manjinskih akcionara? Zašto agencija nije u okviru svojih ovlašćenja naložila hitne mere u ovom akcionarskom društvu, iako je obaveštena da već dve godine postoji potpuna blokada upravljanja ovim nekada uspešnim preduzećem? Skupština akcionara nije održana, niti upravni odbor donosi važne upravne odluke. Nije ugovorena revizija poslovanja sa revizorskom kućom, iako zakon to izričito nalaže. Blokada žiro računa je vrlo česta, poreska policija je u svom nalazu obavezala akcionarsko društvo da odmah uplati dva miliona dinara na ime neobračunatog i neisplaćenog PDV. Nema krivične prijave ni prekršajne prijave niti plenidbe. Upravni odbor ne zaseda ni šest meseci, a o zakonitosti u radu i o poslovanju društva AD "Ines Krajina" nema ni govora. Agencija ne pokreće ni likvidacioni ni stečajni postupak iz kojih bi se namirili uposleni akcionari, poverioci i društva. Hvala lepo.
Reč ima narodni poslanik Ivan Andrić.
Dobar dan, poštovana predsednice. Pitanje upućujem premijeru, odnosno Vladi Srbije, a vezano je za najnovija istupanja predsednika Udruženja profesionalnih tenisera Srbije i ministra spoljnih poslova Vuka Jeremića. Naime, u gostovanju na jednoj televizijskoj emisiji u nedelju, on je izneo jednu tvrdnju ili konstataciju koja je na izgled smešna, banalna, ali je suštinski jako opasna. Voleo bih da nam premijer kaže da li je reč o nekakvom zaključku Vlade ili o ne prvom istupanju predsednika Udruženja profesionalnih tenisera, samostalnom, koji je suprotan politici Vlade. Dakle, Vuk Jeremić je u toj emisiji, pored niza besmislica koje je izneo ili možemo da kažemo laži, a najupečatljivija i najlakša za proveriti je njegova tvrdnja da je predsednik Azerbejdžana Alijev dobitnik Legije časti Francuske, što je naravno reč o notornoj gluposti. Naravno da tako nešto nije tačno. I pored niza tih besmislica, Vuk Jeremić se upustio u nešto što je po mišljenju LDP vrlo opasan i rizičan potez. Dakle, Vuk Jeremić je u toj emisiji najavio da je nakon Kosova sledeći deo teritorije Srbije koji ima nameru ili želi da se otcepi Sandžak. Moje pitanje je premijeru – da li je reč o stavu Vlade? Da li je to uvod u neki rat? Da li treba sada svi da se obračunavamo sa Bošnjacima koji žele da pobegnu od nas Srba ili je u pitanju još jedan u nizu nesrećnih nastupa predsednika Profesionalnog udruženja tenisera Srbije? Moje pitanje je jako ozbiljno jer mi smo u novijoj istoriji naše države već prošli kroz jednu fazu u kojoj smo jedni u druge upirali prstom i govorili da je reč o izdaji, izdajnicima, upozoravali na to da nam prete CIA, engleske službe, ruske službe, zavisi s koje smo strane bili, Vatikan, ali smo bili sigurni da je to vreme iza nas i da se tako nešto, takve optužbe, neće ponavljati u ime jedne naizgled demokratske vlade. Imajući u vidu činjenicu da je ova Vlada posle rekonstrukcije usvojila nekakvo pravilo po kome ni jedan ministar neće iznositi stavove koji su suprotno stavovima Vlade, zbog toga mislim da ovo pitanje treba da ima određenu težinu i prioritet u odgovoru, pošto mi moramo biti svesni politike koja sledi iz ovakvih naizgled banalnih izjava Vuka Jeremića. Dakle, mi mislimo i sigurni smo u to da nikakvo otcepljenje u Sandžaku ne postoji, niti ideja o tome. Mislimo da je pozadina takve izjave Vuka Jeremića ili jedna od mnogih njegovih izjava takva da on želi da prikrije ličnu frustriranost svojim neuspesima, ali mislimo da je nedopustivo da se premijer, ukoliko ga uopšte imamo, ovom prilikom ne oglasi i da kaže nama, građanima ove zemlje, da li nama preti opasnost od toga da se još jedan deo teritorije otcepi. Dalje, zanima nas šta o tome misli ili možda i njih krivi tzv. predstavnike Sandžaka u toj vladi, Sulejmana Ugljanina i Rasima Ljajića, možda su oni predvodnici te ideje ili predsednik Udruženja profesionalnih tenisera misli na nekog drugog. Molio bih da nam se takva stvar razjasni, inače ćemo biti u prilici da po ko zna koji put iniciramo njegovu smenu. Nama nije jasno, znate, njegovi stavovi se često razlikuju od stavova Vlade. Podsetiću vas na Nobelovu nagradu. On je bio nosilac ideje da Srbija treba takvu jednu anahronu ideju kao što je Nobelova nagrada da bojkotuje i da ne učestvuje u tom cirkusu. Dalje, on je bio nosilac nekakve politike za koju ne bismo mogli reći do sada da je deo politike Vlade. Ali, s obzirom na izostanak premijera koji je rešio izgleda da nam se obraća svakih 100 dana, pošto vidim da se danas obratio povodom rekonstrukcije Vlade, očekujemo da na ovo pitanje da odgovor. Ovo kažem imajući u vidu stvarno posebno situaciju u Sandžaku. Podsetiću vas da tamo vlada svojim ponašanjem nije dozvolila formiranje nacionalnog saveta Bošnjaka u Srbiji, da tamo postoji politički pritisak od strane Beograda kako ga Bošnjaci vide. Nas samo zanima da li ovo što je rekao Vuk Jeremić, pošto profesionalno igra tenis, u slobodno vreme obavlja funkciju ministra spoljnih poslova – da li je to u stvari neka nova politika Vlade? Stvarno bismo želeli da znamo. Ukoliko jeste, molim predsedavajućeg da se zakaže posebna sednica Skupštine sa ovom temom.
Reč ima narodni poslanik Zoran Nikolić. Izvolite.
Zahvaljujem. Dobar dan, kolege i koleginice narodni poslanici. Danas je 100 dana nove rekonstruisane Vlade. To je moj prethodni kolega, odnosno kolega koji je prethodno govorio, primetio. Ali, to je zaista ostalo neprimećeno da premijer Cvetković povodom 100 dana rekonstruisane Vlade nije izjavio da je zadovoljan rekonstrukcijom, da su učinjeni krupni koraci i krupni napreci u svim segmentima funkcionisanja te Vlade. Čak ni ja ne želim to da prokomentarišem. Ostavljam građanima naše zemlje da sami zaključe da li je i koliki je napred učinjen. Ono što želim ovde da postavim kao poslaničko pitanje odnosi se upravo na premijera i ministra finansija gospodina Mirka Cvetkovića. Naime, na osnovu Zakona o finansiranju lokalne samouprave, Vlada Republike Srbije dužna je da transferna sredstva lokalnim samoupravama isplati u iznosu od 1,7% BDP. Odlukom Vlade Republike Srbije iz maja 2009. godine ta sredstva mimo zakona, odnosno protiv zakona, umanjena lokalnim samoupravama i mi već prisustvujemo dve, skoro tri godine, da suprotno Zakonu o finansiranju lokalnih samouprava, opštinama, lokalnim samoupravama, gradovima se isplaćuju umanjena sredstva. Ukupna dugovanja ugrubo prema lokalnim samoupravama su oko 50 milijardi. Dolazim iz Šapca i blizu 600 miliona dinara za ove dve i po godine ili tri godine od postojanja ove Vlade je manje sredstava je uplaćeno u budžet grada Šapca. Tako je i sa drugim gradovima. To je za posledicu imalo da na današnji dan grad Šabac je u protekle dve godine uzeo kredita u iznosu od 340 miliona dinara, dakle, skoro tri i po miliona evra. To dovoljno slikovito govori o šteti koju je Vlada Republike Srbije nanela lokalnim samoupravama u Srbiji. Takva situacija je i u drugim gradovima, u Leskovcu slično, u mnogim opštinama, naročito u manjim situacija je i znatno gora. Ono što je moje konkretno pitanje premijeru Cvetkoviću i ministru finansija Cvetkoviću, jeste – da li Vlada prihvata činjenicu da lokalnim samoupravama duguje transferna sredstva u iznosu od 50 milijardi dinara i kada namerava da ta sredstva u tom iznosu od 50 milijardi vrati lokalnim samoupravama, što je njena obaveza po Zakonu o finansiranju lokalnih samouprava? Očekujem konkretan odgovor od inače konkretnog i dinamičnog premijera Cvetkovića.
Reč ima narodni poslanik Nemanja Šarović.
Dame i gospodo narodni poslanici, za nekoliko dana navršiće se puna godina od kako je predsednik SNS Tomislav Nikolić u sadejstvu sa predsednikom Republike Srbije, Borisom Tadićem i ministrom policije Ivicom Dačićem, u javnost izneo najmonstruoznije i najgore moguće optužbe protiv predsednika SRS dr Vojislava Šešelja i oni su tada preko lista "Blic" najpre, a nakon toga i preko svih ostalih dnevnih novina izneli u javnost Srbije tvrdnju kako je dr Vojislav Šešelj iz haške tamnice naručio navodno ubistvo Tomislava Nikolića. Oni su tada tvrdili da je ubistvo naručeno od Luke Bojovića, čelnika "Zemunskog klana", da je tu tvrdnju državnim organima Republike Srbije preneo Miloš Simović i onda su dalje tu priču dodatno razvlačili, ulepšavali i osmišljavali, pa pričali kako je to trebalo da izgleda, pa pričali kako je već određena bila ekipa za ubistvo, kako su već imali određeno oružje, kako su se već znali detalji ubistva i kako je to ubistvo trebalo, odnosno atentat, trebao da bude obavljen 28. juna, na Vidovdan, u Kruševcu na propalom mitingu SNS i oni su na taj način pretpostavljam pokušali da pažnju javnosti skrenu sa toga, ali je zbog ovih monstruoznih laži porodica dr Vojislava Šešelja, njegova supruga, njegova četiri sina, njegovi unuci koje niko imao da zaštiti jer se on već devetu godinu nalazi u Haškom tribunalu, prošli kroz pravi medijski linč i kao pravi pakao. Vojislav Šešelj je podneo tada krivičnu prijavu protiv Tomislava Nikolića, a Elena Božić-Talijan, Vjerica Radeta i ja podneli smo krivične prijave protiv Tomislava Nikolića zbog širenja lažnih vesti i lažnih optužbi. On je izneo još jednu neverovatnu laž, a to je da je dr Vojislav Šešelj iz Haškog tribunala pre dve ili tri godine, već naručio jedno ubistvo nekoga čoveka, nisu želeli da kažu kog, ali je Bože moj, dobri Tomislav Nikolić odlučio da to ubistvo ne sprovede u delo, pa čak je rekao tom čoveku, bio je poprilično oštar, pa mu je rekao – ako izvršiš to ubistvo, više ne dolazi u stranku. Eto, toliko je Gandi iz Bajčetine pravdoljubiv. Drugu krivičnu prijavu koju smo podneli, krivična prijava protiv Aleksandra Vučića i Simovićevih advokata, Želimira Čubrila i ovog drugog, da je navodno predsednik SRS naredio to ubistvo. Ni jedna od ove tri krivične prijave nije procesuirana i ja tražim odgovor od predsednika Vlade Republike Srbije, tražim odgovor od MUP i tražim odgovor od Ministarstva pravde Republike Srbije, zašto je to tako. Da li je moguće, da predsednik bilo koje parlamentarne stranke može biti izložen takvom linču, a da država ne učini bilo šta da ga zaštiti. Odnosno, sudija Vuk Rabrenović koji vodi ovaj postupak, dakle, po tužbi dr Vojislava Šešelja protiv Tomislava Nikolića za klevetu, ta krivična prijava podneta je u julu, početkom jula prošle godine, broj je K 21907/10. On je dva puta pisao Administrativnom odboru Narodne skupštine RS, tražeći da se u skladu sa zakonom Administrativni odbor izjasni o imunitetu Tomislava Nikolića i da taj postupak može dalje da krene. On je pisao u septembru 2010. godine, odgovora nikakvog nije bilo i onda je ponovo pisao u martu 2011. godine. Evo, polako ističe jun mesec i dalje nema bilo kakvog odgovora, dakle, nastavlja se praksa da politički očuh Tomislava Nikolića, Boris Tadić preko Administrativnog odbora i Nenada Konstantinovića, koji je štitio i mandate, ukradene mandate SNS, koji su ukrali od nas, nastavljaju i dalje da ga štite. Dakle, SRS ne želi da ulazi u to kakvu će odluku doneti Administrativni odbor, ali smatramo da je godinu dana više nego dovoljan rok i da ste u skladu sa Poslovnikom i u skladu sa zakonom morali staviti to na dnevni red Adminstrativnog odbora, morali ste doneti kakvu god odluku, pa neka se Tomislav Nikolić lepo krije iza imuniteta, neka kaže to što sam lagao i pričao kako hoće neko da me ubije crnom strelom, što sam lagao kako je Vojislav Šešelj nekakav monstrum, to su bile laži pa ću se ja kriti iza imuniteta, ali ne može više da krije Nenad Konstantinović, ne može da ga krije skupštinska većina DS i njegov politički očuh Boris Tadić. Dakle, tražimo jasan odgovor, kakav god on bio. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Jugović.
Poštovana predsednice, poštovane kolege poslanici, postavio bih pitanje Ministarstvu pravde, da li će konačno sa mrtve tačke krenuti istraga u vezi sa ubistvom sudije Nebojše Simeunovića? Taj čovek je, da podsetim pronađen mrtav odmah posle ubijanja. Da uhapsi štrajkački odbor Kolubare u septembru 2000. godine, kao i lidere DOS Borisa Tadića i Nebojšu Čovića zbog lažnih optužbi da su rušili državni poredak. Punomoćnik sestre pokojnog istražnog sudije, Nebojše Simeunovića, advokat Milorad Panjević, podneo je po drugi put zahtev Višem tužilaštvu u Beogradu da mu se omogući uvid u izveštaj Generalnog inspektorata MUP i komisije koju je formirao tadašnji ministar MUP Dušan Mihajlović. Taj zahtev je prvobitno 30. maja 2006. godine upućen. Citirao bih i gospođu Zagorku Dolovac, republičkog javnog tužioca koju izuzetno poštujem, koja kaže da se uveliko radi na ovom predmetu i da se ubrzo očekuje konkretniji rezultati. Prema njenim rečima, javnost treba da bude svesna da je u vreme kada je sudija nastradao bilo propusta u istražnim radnjama kao i da su rad na ovom slučaju opstruisali ostaci prethodnog režima koji su na razne načine stopirali rasvetljavanje slučaja. Sada dolazimo do ključne tačke, do otvaranja tajnog dosijea jer ova izjava govori da postoje ostaci bivšeg režima, ova izjava govori da postoje opstrukcije. Veoma je bitno utvrditi ko je opstruirao, koji su to ostaci i ko je naredio opstruiranje utvrđivanja istine u vezi sa ovim ubistvom. I to bih pitao takođe Ministarstvo pravde kada planira da na dnevni red dostavi svoj predlog zakona o otvaranju dosijea jer bez tog demokratskog koraka čini mi se da ćemo uvek biti osuđeni da se samo sećamo ubistava novinara, ali i ne da pronalazimo njihove ubice i mislim da je to demokratski korak koji nam je prvi sledeći, koji moramo što pre učiniti. Hvala.
Da li još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da govori, da iskoristi svoje pravo na osnovu člana 286.? Narodni poslanik Velimir Ilić.
Gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici. Danas je 100 dana Vlade koja je rekonstruisana i evo čuli smo jutros i premijera koji je izašao i izneo da je kriza prošla, da je zadovoljan radom Vlade, da su postignuti izuzetno dobri rezultati u svim segmentima, da se stanje u Srbiji znatno poboljšalo od one prethodne Vlade, itd. Želeo bih da pitam premijera u kojim su to ministarstvima poboljšani uslovi rada, privređivanja? Da li je standard građana porastao? Koje su to firme profunkcionisale, koji su to investitori došli u Srbiju, koji su to urađeni projekti iz infrastrukture koji su najavljivani, ko su investitori koji su došli u Srbiju u ovih 100 dana Vlade i kako je moguće da Vlada u ovih 100 dana radi bez rebalansa budžeta. Kako je moguće da je jednostavno Zakon o budžetu, koji je usvojen krajem prošle godine, stavljen van snage i da ova vlada, koja je znatno manja od one prethodne, gde su neka ministarstva ugašena, neka podeljena, funkcioniše sasvim normalno? Sredstva se troše normalno, po čijem nalogu, kako i na koji način? Kako trezor vrši plaćanje određenih poslova u ministarstvima koja nisu postojala dok Vlada nije rekonstruisana? Šta je sa sredstvima koja smo usvojili u Zakonu o budžetu u ministarstvima koja su potpuno ugašena? Da li se Zakon o budžetu poštuje ili ne? Ko je taj ko je naložio da se zakon, koji je usvojen u ovom parlamentu, maltene stavi van snage i da se sada radi sa nekim zakonom o budžetu koji niko ovde ne zna? Ne znam na koji način se vrše plaćanja, na koji način se obavljaju određeni poslovi, koji su bili dogovoreni i jednostavno najavljeni. Prema tome, ova vlada ima niz propusta koje je napravila, a prvi propust i najveći propust je što krši Zakon o budžetu. To je izuzetno veliko krivično delo. Razumem privremeno finansiranje, razumem da se koriste neke rezerve, budžetska rezerva itd, ali raditi 100 dana bez rebalansa budžeta, to je neobjašnjivo. Možda neko iz vladajuće koalicije ima odgovor na ovo pitanje. Ja sam ga više puta postavljao u parlamentu, ali na njega niko ne odgovora. Jednostavno, nikoga ništa ne obavezuje od onih obećanja koja su bila i koja se nalaze u Zakonu o budžetu, koji je usvojen za ovu godinu. Prema tome, nikakva obaveza koja je ovde u parlamentu data jednostavno nikoga ne obavezuje da je ispuni, jer nema Zakona o budžetu koji je potpuno prekršen i koji je potpuno van snage stavljen od strane ove vlade. Zamolio bih premijera da stvarno dođe u ovaj parlament sa rebalansom budžeta i da uvedu to u red, ako hoće. Ako neće, neka rade ovako kako rade, ali pitanje je dokle će da rade i kako će doći u ovaj parlament da to sve poslanička većina verifikuje, mada je tu imalo hiljade i hiljade raznoraznih propusta? Prema tome, molim poslanike vladajuće većine da se uozbilje oko ovog pitanja i da se uradi ono što je dogovoreno, koliko toliko. Mi se nalazimo sad u situaciji da se ne zna ko pije, a ko plaća. Ovde se ne zna ništa, ni gde ćemo sutra, kako ćemo sutra, kako ćemo izvršavati neke obaveze i na koji način ćemo to platiti? Kako kad se ulazi u neke investicije? Da li ima sredstava ili nema sredstava? Prema tome, ovo je sve toliko mutno, a u mutnom se najbolje riba lovi, tako bar naš narod kaže. Stvarno vas molim, gospodo iz vladajuće koalicije, urazumite se i usvojite rebalans budžeta i radite po zakonima koje ovaj parlament treba da usvoji. Hvala.
Da li još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika želi reč, da iskoristi svoje pravo iz člana 286? (Ne.) Pošto se više niko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa ne javlja za reč, nastavljamo sa radom. Obaveštenje o odsutnosti narodnih poslanika. Obaveštavam vas da je sprečen da sednici prisustvuje narodni poslanik Zoran Bortić. Nastavljamo rad i prelazimo na pretres u pojedinostima po prvoj tački dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O FINANSIRANjU LOKALNE SAMOUPRAVE Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Zoran Krasić, Aleksandar Martinović, Nemanja Šarović, Dragan Stevanović, Gordana Pop-Lazić, Nataša Jovanović, Tomislav Nikolić, Jorgovanka Tabaković, Zoran Antić, Veroljub Arsić, Zoran Babić, Igor Bečić, Jelena Budimirović, Stefan Zankov, Oto Kišmarton, Milan Knežević, Saša Maksimović, Zoran Mašić, Predrag Mijatović, Ljiljana Miladinović, Borislav Pelević, Mileta Poskurica, Gojko Radić, Mićo Rogović, Vučeta Tošković, Dragan Čolić, Dragan Šormaz, Vlatko Ratković, Edip Šerifov, Zlata Đerić, Srđan Spasojević, Miroslav Markićević i Radoslav Milovanović. Primili ste izveštaj Odbora za lokalnu samoupravu, kao i mišljenje predstavnika predlagača, narodnog poslanika Mlađana Dinkića, o podnetim amandmanima. Narodni poslanik Meho Omerović, pisanim putem, povukao je amandman na član 10. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pre nego što pređemo na pretres amandmana, da vas podsetim da vreme u raspravi u pojedinostima je raspoređeno po poslaničkim grupama proporcionalno kao i pri raspravi u načelu, dok predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa imaju po 15 minuta. Ovlašćeni predstavnici, za sada imam informacije o dve poslaničke grupe, poslanička grupa DSS – ovlašćeni predstavnik Milan Lapčević, poslanička grupa SRS – ovlašćeni predstavnik Zoran Krasić. Vreme rasprave po svakom amandmanu je dva minuta. Molba za predstavnike poslaničkih grupa ili predsednike samo da kažu da li koriste vreme od predstavnika poslaničke grupe ili od poslaničke grupe, u slučaju da obrazlažu amandman duže od dva minuta. Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Krasić, Aleksandar Martinović, Nemanja Šarović, Dragan Stevanović, Gordana Pop-Lazić i Nataša Jovanović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Gospođo Čomić, ovo će biti ono vreme za amandman i u nastavku ono od poslaničke grupe, da znate. Šta smo mi hteli amandmanom na član 1. da postignemo? Želeli smo da skrenemo pažnju predlagaču ovog zakona i onima koji su na vlasti, a i gradonačelnicima, predsednicima opština i najširoj javnosti, da u suštini odredbe o tranzicionom transferu iz postojećeg Zakona o finansiranju lokalne samouprave više ne važe, više ne postoje, jer tri godine su te odredbe važile. Naravno, da skrenemo pažnju i na to da se u tome ogleda i podvala koja se vrši sa ovim izmenama i dopunama ovog zakona. Ne treba nikoga da ubeđujem u to da je predlagač ovog zakona sa strankama koje su na vlasti napravio ovu podmuklu varijantu – puj pik, ne važi se, sada ćemo sve da resetujemo i idemo sa novim odredbama, a zaboravićemo ono da za dve i po godine ili tri država, odnosno ova vlast nije isplaćivala nenamenske transfere u onom obimu kako je propisano zakonom koji su upravo oni doneli. To je prva stvar koju smo želeli da potenciramo ovim amandmanom. Svojevrsnu zamenu za tranzicioni transfer mi smatramo da je vreme da se u okviru nenamenskog transfera odvoje sredstva za nešto što bi bila intervencija. Mi smatramo da to treba da bude razvojni transfer, da taj transfer omogući onim jedinicama lokalne samouprave, pre svega iz četvrte i treće grupe razvijenosti, po vašim kriterijumima, da im se uvek garantuje iz ovog, ako mogu da kažem, dela nenamenskog transfera određeni nivo sredstava, koji bi pomogao tim jedinicama lokalne samouprave da imaju brži razvoj i da hvataju priključak kako bi došle nekako do onog nivoa koji je prosek za jedinice lokalne samouprave na nivou Republike Srbije. Naravno, znali smo da naš amandman neće biti prihvaćen, jer ovaj amandman u stvari skida masku sa ovog predloga i uopšte dogovora koji je postignut unutar vladajuće koalicije. Moram da vam kažem da osnovna ideja izmene ovog zakona nije bila ono što smo mi dobili u Predlogu zakona. U načelnoj raspravi sam vam rekao da su to samo podmetnuti članovi, a da u krajnjoj varijanti, kada budete glasali, svi ovi članovi imaće neki svoj drugi tekst i neko svoje drugo značenje. Naravno, niste me demantovali, nego ste samo potvrdili tu moju političku procenu, jer ste prihvatili sve amandmane visokoumnih poslanika, samostalnih poslanika iz DS, i to je naravno predlagač oberučke prihvatio, jer je to deo dogovorene koncepcije. Tresla se gora, rodio se miš. Znači, vi iz gradova i opština, puj pik, ne važi se, zaboravite one pare što vam država duguje, što je propisano zakonom i Zakonom o budžetu, naravno smanjeno u određenom procentu, zaboravite i svi građani koji ste na dopunskim izborima tokom 2009. i 2010. godine upravo zbog tog dela transfera koji je obećan glasali, pa ste tako omogućili da se formira jedna nenormalna vlast u Boru i u nekim drugim mestima ili u Kovinu i omogućili ste ujedno da zaboravimo za Fond za kapitalne investicije AP Vojvodine, koja je još gora varijanta nego nenamenski transferi iz budžeta Republike Srbije. Ali, o tom, potom. Znači, mi smo postigli onaj efekat koji smo hteli da napravimo ovim amandmanom, skrenuli smo pažnju da treba napraviti razvojni transfer u okviru nenamenskog, da se stvarno pomogne jedinicama lokalne samouprave, poput prozivane Crne Trave, Babušnice, Bele Palanka, Žitišta, Plandišta, Alibunara itd. Ali, vidite i sami, vlast neće, vlast priča protiv beogradizacije, a sve radi za beogradizaciju, novosadizaciju, Kragujevac, navodno Niš, tamo gde su njihovi kadrovi, tamo gde će putem javnih nabavki i na drugi način poprilično sredstava budućih transfera da se odlije u privatne džepove. Zahvaljujem.
Hvala vama. Na član 1. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Vlatko Ratković. Predstavnik predlagača i Odbor za lokalnu samoupravu prihvatili su amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Krasić, Aleksandar Martinović, Nemanja Šarović, Dragan Stevanović, Gordana Pop-Lazić i Nataša Jovanović. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Krasić, izvolite.
Gospodine Novakoviću, mislim da smo ovim amandmanom pokazali šta u stvari vladajuća koalicija želi da postigne. Ovim amandmanom smo predložili da se u članu 15. stav 2. promeni i da glasi: "Vlada na predlog Ministarstva finansija i uz mišljenje Komisije za finansiranje lokalne samouprave utvrđuje najviši iznos za lokalne komunalne takse iz stava 1. tačka 1, 2. i 3. ovog člana, s tim što svaka od navedenih lokalnih komunalnih taksi pojedinačno ne može biti viša od iznosa koji je bio na dan 1. januara 2007. godine, uvećan za indeks potrošačkih cena do godine za koju se određuje". Mislim da će gospodin Stevanović da vam da konkretne primere vezane za Surdulicu, kako to izgleda u praksi. Sada da malo pojednostavimo. Predlagač je rekao – ne može Vlada da određuje iznose. To je ta firmarina, znate, da ne idem dalje, poznato je. Ne može da bude apsolutna sloboda u okviru lokalne samouprave, iako se radi o izbornom prihodu lokalne samouprave. To treba na neki način da seograniči. Onda je predlagač izmena rekao – do dve prosečne plate. Videćete kasnije, pametni poslanici DS stavili prst na čelo, pa zamislili nešto, pa su rekli ovde – tri i po, ali nije ni bitno, pa se ne zna – to, to pomerilo, i, naravno, predlagač se odmah složio sa tim. Šta je poenta našeg amandmana? S obzirom da je ovaj zakon počeo da se primenjuje 1. januara 2007. godine i nema potrebe za nekim suštinskim promenama, zadržavamo princip ta je to izvorni prihod lokalne samouprave, lokalna komunalna taksa. Smatramo da je neophodno na neki način da se odredi najviši iznos. Mi amandmanom preciziramo da to može biti iznos koji je zatečen 1. januara 2007. godine uz uvećanje, odnosno indeksaciju koja se primenjuje na uobičajeni način za sve vrednosti koje se na neki način menjaju zbog inflacije i drugih stvari. Naš amandman nije prihvaćen, prihvaćen je amandman neke potpuno drugačije sadržine. Ne prihvatanjemnašeg amandmana vi u stvari lupate šamar svom zakonu koji je donet 2006. godine. Zašto lupate šamar? Vi ne priznajete kontinuitet, vi indeksaciju dozvoljavate za sve ono gde je vaš prihod, pa recimo akciza, itd. itd, a ovde ne prihvatate indeksaciju. Zašto? Zato što su se lokalne samouprava apsolutno nenormalno ponašale kada je u pitanju firmarina. Iz predloga zakona, ovih dopuna, i ovog amandmana nije jasno da li je taj limit određen za sve te lokalne takse zbirno ili za svaku od tih taksi pojedinačno. Zašto ste to uradili? Namerno radite takve zakone koji su konfuzni da bi u praksi vi mogli da harate, da radite šta god hoćete. Kao potvrda ovog političkog stava koji smo mi promovisali ovim amandmanom gospodin Stevanović će vam sada objasniti kako je to u Surdulici sa lokalnim komunalnim taksama i šta će za Surdulicu da znači ukoliko se usvoji ili varijanta koju je predložio predlagač ili varijanta koju je predložila DS. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima predlagač, gospodin Dinkić, pa gospodin Stevanović.
Da iskoristim priliku da odgovorim na obe vaše konstatacije. Najpre, u sadašnjem Zakonu o finansiranju lokalne samouprave tranzicioni transfer je utvrđen da važi samo tri godine od momenta donošenja zakona. Zakon je, kao što ste pravilno rekli, donet 2006. godine, stupio na snagu 1. januara 2007. godine. Tranzicioni transfer koji je trebao da ujednači nivo transfera onim lokalnim samoupravama kako bi se eventualno negativni efekti promene prethodnog zakona otklonili istekao je 2009. godine. Tranzicioni transfer ne postoji od 2009. godine po postojećem zakonu. Reč "tranzicioni transfer" brisana je samo iz pravno-tehničkih razloga, jer taj transfer efektivno ne postoji u poslednje dve godine, jer mu je rok trajanja bio tri godine od donošenja sadašnjeg zakona, a to je od 2006. do 2009. godine. To je odgovor na vašu prvu primedbu. Što se tiče drugoga, gospodin Edip Šerifov iz DS podneo je ispravku amandmana koji smo mi prihvatili na Odboru za lokalnu samoupravu, a to je da suštinski nema zakonom ograničenje za lokalne samouprave da određuju firmarinu. Drugim rečima, naša namera jeste bila da činjenicom da lokalne samouprave dobijaju duplo više od poreza na zarade i značajno uvećavaju lokalne budžete da zakonom ograničimo maksimalni iznos firmarina. Međutim, imajući u vidu da je i Stalna konferencija gradova i opština stala na stanovište da treba dati slobodu gradovima i opštinama da sami određuju firmarinu i da odgovaraju za to pred svojim građanima, složio sam se sa tim konceptom da odgovornost bude isključivo na gradovima i opštinama. Drugim rečima, sklonjeno je predloženo ograničenje na maksimalni iznos firmarina.Prema usvojenom amandmanu sa ispravkom gradovi i opštine će sami biti u mogućnosti da samostalno određuju maksimalni iznos firmarina, kao što je to i do sada bilo po postojećem zakonu. Jedino je ostalo da za stare i umetničke zanate se uvodi oslobađanje od plaćanja tih firmarina. Dakle, neće biti ograničenja na dve prosečne plate, niti na tri i po, nego nema ograničenja. Tu ostaje odredba postojećeg zakona da punu odgovornost preuzimaju gradovi i opštine. Mi mislimo da bi gradovi i opštine trebalo da smanje firmarine kada dobiju ove veće prihode od poreza na zarade, ali neka sami o tome odluče, jer, u krajnjoj liniji, oni koji upravljaju gradovima i opštinama izlaze na izbore i treba da odgovaraju svojim preduzetnicima, svojim građanima, tako da neka i dalje samostalno odlučuju i mi smo to prihvatili.
Hvala. Gospodine Krasiću imate reč.
Napokon smo čuli neke rezone, a sada ću reći zašto su to pogrešni rezoni. Osnovni princip kod izvornih prihoda jeste da stopu, način i merila za to utvrđuje jedinica lokalne samouprave, ali da Republika može zakonom da uvede neka ograničenja u pogledu visine poreske stope i da utvrdi najviši ili najniži iznos te naknade. Postojeće rešenje u članu 15. stav 2. kretalo se u okviru, ako mogu tako da kažem, zakonskog okvira koji je propisan članom 2. Zakona o finansiranju lokalnih samouprava. Šta će u praksi da znači ova vaša intervencija? Mi smo i do sada imali situaciju da je Vlada bila zadužena da utvrdi najviši iznos i imali smo situaciju da je Vlada to utvrđivala na jedan vrlo konfuzan način. Ako se sada to prepusti samo jedinicama lokalne samouprave, a Republika kaže – ne želimo da koristimo svoja ovlašćenja da možemo da propišemo najviši i najniži. Zapamtite, ovde svi to znaju, ali treba da znaju i građani Republike Srbije, to u prevodu znači sledeće – ove dve, tri godine to što ste u lokalu plaćali firmarine enormno nije krivica Vlade, nego lokalne samouprave, a lokalna samouprava nije mogla da obezbedi sredstva iz budžeta Republike, jer su ukinuti dobrim delom nenamenski transferi. Onda je Vlada rekla jedinicama lokalne samouprave – snalazite se sami sa izvornim prihodima i na taj na-čin vi koji držite kafiće, vi koji držite zanatske radnje, trgovine, agencije, advokati i da ne pričam sve, svi vi koji imate istaknutu firmu plaćali ste velike firmarine da bi zadovoljili potrebe lokalne samouprave, Vlada sa tim nema nikakve veze. Ali, u situaciji kada tri godine je bilo uskraćivanja plaćanja iz budžeta prema jedinicama lokalne samouprave, u situaciji privredne krize, koja je evidentna kod nas, u situaciji kada se navodno podstiče svaka preduzetnička delatnost i u mnogim drugim situacijama ovakvo rešenje je u stvari pogubno za jedinice lokalne samouprave, jer niti će da ostvare neki veći prihod, a doći će u situaciju da se firmarine od jedinica lokalne samouprave do jedinice lokalne samouprave određuju nenormalno. To je što se tiče ovog dela. Što se tiče ovog prvog dela, da je ukinut nenamenski transfer, da je on sam prestao pre tri godine, sve ste tu u pravu, ali ne možete da pređete preko činjenice da se treću godinu ne isplaćuje 1,7 BDP-a putem tih transfera jedinicama lokalne samouprave, gde ste jedinicama lokalne samouprave rekli – za sva nedostajuća sredstva izvolite, zadužite se. Mi danas imamo jedinice lokalne samouprave od Beograda do Crne Trave da su sve prezadužene. Imamo jedinice lokalne samouprave kojima trogodišnji, četvorogodišnji budžet ne može da zatvori rupe koje su nastale za ovih pet, šest godina nekontrolisanim zaduženjem koje je stimulisano od strane ove vlade. Onda na kraju imamo svojevrsno licemerje da onaj ko je tvorac tog koncepta danas predlaže promenu i gazi po onome u šta se zaklinjao 2006. godine.
Reč ima narodni poslanik Dragan Stevanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, na osnovu ovoga što je gospodin Dinkić malo pre rekao i na osnovu onoga što smo dobili od jutros sa ovim papirima, odnosno mišljenjem predlagača i onoga što u tome piše, zaista, gospodine Dinkiću, ne znamo šta je u stvari vaš koncept, šta u stvari kao predlagač hoćete. Da li se oni argumenti, pod znacima navoda, koje ste iznosili u načelnoj raspravi, odnose na ovo što su vam gospoda iz DS servirala, a vi prihvatili da bi oni za to glasali, ili onaj zakon koji ste nam branili u načelnoj raspravi? Pazite, u načelnoj raspravi sam vam čitao šta ste rekli na jednom forumu. Rekli ste da se decentralizacija ne može raditi parcijalno. Vi je sada upravo namećete da se radi parcijalno, ako se ovo uopšte može nazvati decentralizacija. To je jedna stvar. Druga stvar, vi ste čovek koji je najglasnije prozivao lokalne samouprave za firmarine, odnosno za komunalne takse koje su nametali kompanijama, preduzet-nicima, privatnicima, javnim preduzećima, odnosno preduzećima u kojima se te firmarine, komunalne takse naplaćuju. Da li ne govorim istinu, gospodine Dinkiću? Vi ste tražili da se Vlada obračuna, da tako kažem, sa lokalnim samoupravama i nametne im obavezu i urazumi ih da se ne ponašaju tako bahato. Vi sad nama kažete da to prepuštate lokalnoj samoupravi, ali ne zato što ste vi hteli, nego zato što je to hteo gospodin kolega Edip Šerifov. Zašto to od nas niste tražili u načelnoj raspravi, nego sada? Sada je ovo u stvari primer koji pokazuje koliko ste vi u stvari ozbiljno pristupili celoj ovoj priči i da ovo sve treba da ima samo jedan populistički kapacitet i ništa više. Trebaju vam procenti za izbore i ništa više. Kažete – lokalne samouprave će u narednom periodu da rade ono slobodno, svojevoljno, protiv čega ste se vi u prethodnom periodu borili i zalagali da ne bude tako. I svojom indiferentnošću, gospodine Dinkiću, kao potpredsednik Vlade, i vi i vaše kolege u Vladi, vi ste omogućili da lokalne samouprave u Srbiji naprave ovakve komunalne takse kakve ću ja da čitam. Delimično se slažem sa vama da ovakve komunalne takse ne treba i ne smeju da budu, ali ne mogu do kraja ni da optužim lokalnu samoupravu, zato što sam kao neko ko je bio u lokalnoj samoupravi bio prinuđen da delimično firme i kompanije opterećujem komunalnim taksama, zato što ste nas vi kao Vlada potkradali za transfere koje niste hteli da nam prebacujete. Ne možete sve da stavite ni na teret lokalnoj samoupravi. Pokušaću kada ovo govorim, s obzirom da se radi o opštini iz koje dolazim, da budem nepristrasan. Niti ću da branim lokalnu samoupravu, niti ću do kraja da je osporavam, ali ću da vam pročitam šta je vaš koncept u Vladi nametnuo opštinama. Još jedna stvar, niste vi bili u obavezi da ovo omogućite na osnovu zakona koji je do sada bio na snazi. Vi ste se tim zakonom obavezali da ćete kao Vlada propisati kriterijum, a to nikad niste uradili, zato što zakon niste poštovali. Kriterijum, uz konsultaciju sa komisijom, valjda za lokalnu samoupravu, nikada niste usvojili i to ste lokalnoj samoupravi ponudili kao jadac – evo, gospodo iz lokalne samouprave, vi pišite takse kolike hoćete, ja ću u javnosti da se zalažem protiv toga, vi se svađajte sa privatnim kompanijama koje su došle kod vas i investitorima, raspravljajte, trgujte sa komunalnim taksama koje su po pet i po 10 miliona, radite šta hoćete, a na kontu toga ja ću da vas zakidam za transfere i naknadu ću, recimo za korišćenje prirodnih dobara sa vašeg područja, da uzimam za budžet Republike Srbije, a ne da vam vraćam i to će tako da ide u nedogled. To tako ne može da ide u nedogled, to jednog dana dođe na naplatu. Petljajući se u to vrzino kolo sada ste se upetljali i dovesti ste sebe u jednu situaciju da ne znate šta hoćete. Predložili ste zakon na koji ste za svaki član prihvatili amandmane, samo zato da bi vam zakon prošao. Eto koliko je vama to bitno. Rekao sam u načelnoj raspravi – ovde postoji jedna dilema ko je gori, ko predlaže ili koji će ovo da prihvati. Ovde se sada više ne zna ni ko predlaže ni ko prihvata. Ovako hoćete da uređujete lokalnu samoupravu, ovo je smejurija. Sada pogledajte, gospodine Dinkiću, deo vaše diskusije gospodin Krasić je u načelnoj diskusiji podržao, evo slažem se sa vama. Pogledajte ovo – komunalna taksa u Surdulici za "Koka-kolinu" fabriku "Rose" 8.360.000. To će ostati, zato što vi niste dali da se naknade za korišćenje vode i eksploataciju vode u mojoj opštini, deo sredstava vrati lokalnoj samoupravi. Onda, gospodine Dinkiću, evo vam ovde kompanija "Knauf", 7.315.000. I vi pričate o pozitivnoj investicionoj klimi, promovišete liberalni kapitalizam, naravno o trošku države, finansirajući radna mesta iz budžeta Republike Srbije. Onda jedan potencijalni investitor dođe i pogleda kakve su komunalne takse u jednoj opštini u kojoj treba da investira i 7.000.000 treba da plati samo za firmarinu, samo za isticanje firme. Zašto bi on došao ovde? Ali, tamo gde gospoda iz G 17 plus imaju interes nije sporno da firmarinu plate 7.000.000, jer dobiju 10.000 evra po radnom mestu tamo gde imaju politički interes. To su apsurdi u kojima država danas živi. Ne branim ove kompanije i nemam ništa protiv da im lokalna samouprava ovo naplati, ali ovo nije dobro. Postoji osnova po osnovu koje treba da plate i državi i lokalnoj samoupravi i mnogo više nego kroz firmarinu ali na ime korišćenja resursa i na ko zna koliko čega drugog. Koliko ste vi ozbiljno ovome pristupili, gospodine Dinkiću, mi smo duboko ubeđeni da ovo niti će da doživi svoju primenu, niti će zaživeti. Bolje je da tako bude. Ne možete paušalno, površno, populizma radi, da definišete način na koji će se finansirati lokalna samouprava. To je besmisleno. Samo ćete dalje da produbite jaz, kao što ste hteli 2007. godine, kada ste smanjili oporezivanje na zarade sa 14% na 12%, pa uveli neoporezivi deo, kao što ste tad hteli da ispadnete dobronamerni prema poslodavcima, vi ste suštinski napravili regresiju i evaziju u lokalnim samoupravama koje su najugroženije. Da ne govorimo o nedostacima poreskog sistema, poreskih službi lokalne administracije koja naplaćuje poreze i države koja te poreze ubire. To su sve problemi, ali vama je veći problem, gospodine Dinkiću, da najavite i sprovedete sveobuhvatnu reformu propisa jer znate koliki i kakav je to posao, jer je to posao koji zaista iziskuje trud, konsenzus i angažovanje. Vi izađete sa 10 članova zakona u Skupštinu i za dve noći taj zakon se u potpunosti promeni da bi vaši koalicioni partneri to podržali. Pitam vas, pošto ste se hvalili sa pola miliona potpisa, kako ste ih skupljali? Evo, sad iz dana u dan slušam, naročito u firmama gde su direktori po političkoj liniji postavljani iz vaše stranke, kako ste ih skupljali u kompanijama kojima ste finansirali radna mesta - iz državnog budžeta. Znači, koliko je tu realna brojka, to je sad druga stvar. Sada vas pitam, pola miliona glasova odnosno građana, da li su podržali zakon koji ste im vi predložili ili zakon koji je sad predložila Demokratska stranka? Ne možete se tako poigravati sa državom. Suština decentralizacije jeste da se ospori samovolja centralne vlasti. Idite danas u Vranje da vidite samovolju vaše političke stranke u Vranju, kako se zloupotrebljavaju javni radovi. Baš me briga, na vas kukaju i vaši koalicioni partneri, ali svi mi trpimo tamo, i pozicija i opozicija zato što ne možete da dobijete mogućnost da učestvujete u javnim radovima ako niste iz G 17 plus i onda ta politička stranka promoviše decentralizaciju. Eto vam primera da pokažete opredeljenje da hoćete nešto da depolitizujete i decentralizujete. Gospodine Dinkiću, ne živimo ni u Bugarskoj, ni u Rumuniji, ni u Turskoj, ni u Americi, živimo tu. Posledice vašeg rukovođenja ovom državom, ne samo vašeg lično, da me tako ne shvatite, nego vladajuće većine u poslednjih 10 godina, debelo osećamo na svojoj koži. Suština cele priče je da se raskine sa tom politikom, politikom od danas do sutra, politikom koja ni jednog trenutka nije projektovala Srbiju u narednih 10 godina. Gospodine Dinkiću, vaši ministri uvode poreske mere za koje kažu da ćemo ih primenjivati godinu dana, pa ako se pokažu kao dobri, biće osnova za poresku reformu. Da li je to koncept koji podržavate? Da li je to koncept održivog razvoja? Ili, godinu dana posle primene određenih subvencija i mera Vlade nam kažete – znate šta, ove mere nisu uspele, sada moramo druge da radimo? Gde je odgovornost za tako nešto? Kod koga? Za šta? Danas slušamo da se kroz vakcine popljačkalo ko zna koliko novca. Zato lokalne samouprave nisu mogle da dobiju, zato što se kralo na drugoj strani. Gospodine Dinkiću, moje pitanje za vas, ako nisam u pravu da ste uradili latentni rebalans budžeta, a ovi pristali na to, odakle pare za ovo? Recite nam koja će javna dobra i usluge koje obezbeđuje republički nivo vlasti da trpe zbog vaše potrebe da date više novca lokalnoj samoupravi. Iz iste kase uzimamo. Ili ste možda računali na ovaj kredit koji planirate da uzmete od 700 miliona evra u septembru mesecu? Ne kredit, nego kroz obveznice i kroz hartije – 500 miliona za evro obveznice i 200 miliona za dinarske. Objasnite nam to. Recite nam šta će u državi da trpi da bi ste sproveli svoj politički hir ili ambiciju u praksu. Država je nešto ozbiljno i traži mnogo ozbiljnije, i delovanje i angažovanje. Ako ste već bili spremni da prihvatite amandmane, pa ljudski i korektno je bilo da sednete sa svojim koalicionim partnerima i dogovorite zakon i izađete u ovoj skupštini, a ne da vam se smeje i javnost i opozicija i deo vaših kolega iz koalicije u kojoj sedite, samo to ne smeju javno da urade. Ovo više i ptice znaju šta je i o čemu se radi. To mogu da osporavam, ali država više nema prava na ovakve avanture zato što ste je doveli do dna. U odnosu na 2001. godinu, ova država je tri puta zaduženija zato što plaća ovakve avanture, avanture svih vas koji činite vlast od 2000. godine. Gospodine Dinkiću, vi i vaša politička opcija ste to kontrolisali, najesencijalnije segmente ove države i ovog društva poslednjih 10 godina. Možda najveću političku odgovornost za probleme u kojima smo, imate vi. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima predlagač, gospodin Mlađan Dinkić.
Moram da vas razočaram, pošto mi tačno znamo šta hoćemo i moram da vas razočaram, ova vaša konstatacija je netačna. Pogledajte malo bolje, uključite analitiku, prihvatili smo suštinski samo dva amandmana. Oba amandmana koje smo prihvatili su amandmani Stalne konferencije gradova i opština koji jesu podneli poslanici DS, jer u prethodnoj raspravi je bilo puno reči zašto se stavovi Stalne konferencije gradova i opština ne uvažavaju. Smatramo da je bolje, u situaciji kada lokalne samouprave konačno dobijaju ozbiljna sredstva koja njima pripadaju na raspolaganje kroz proces decentralizacije koju predlažemo, da se ograniče firmarine. Ne bežim od toga. Jesmo predložili da se firmarine ograniče na maksimalni nivo od dve prosečne plate u gradu u kome se ostvare, međutim onda su ljudi iz Stalne konferencije gradova rekli da bi to ugrozilo samostalnost lokalnih samouprava, pa su predlagali da se uvede 0,2% od ukupnih prihoda, neka rešenja protiv kojih smo bili. Na kraju sam odlučio da prihvatim taj njihov amandman iz razloga što treba da se pokaže koje su lokalne samouprave zrele i koje zaslužuju dalju podršku birača, one garniture koje vode te lokalne samouprave, a koje nisu dorasle zadatku. Ukoliko je zaista sadašnja uprava u Surdulici takva da nameće tolike firmarine kompanijama, pa valjda će izgubiti naredne izbore i valjda će doći neko ko će smanjiti firmarinu. Mogu da kažem da u gradovima i u opštinama koje vodi URS firmarine su niske. U Loznici je 80.000 dinara najveća firmarina. Ako je to tačno da je "Koka-Koli" osam miliona ili sedam miliona, neću da sumnjam, verovatno su ti podaci tačni, pa neka građani izađu na izbore i neka smene postojeću lokalnu vlast na sledećim izborima. Mislim da treba da dobijemo situaciju u kojoj će investitori voditi računa da li ulažu u mesta gde imaju lokalne samouprave koje ih prihvataju i kojima je interes da se što više ljudi zaposli, da što više novca od poreza na zarade ostane u njima, što predlažemo sada ili će im kroz mehanizam firmarina naplaćivati nešto što nema potrebe. Mogu da razumem da su lokalne samouprave bile u iznudici u uslovima krize, kada nisu dobijale transfere koji im sleduju po zakonu, da dižu firmarine. Nakon usvajanja ovog zakona, kada dobiju duplo više od poreza na zarade, apsolutno više nemam nikakvog razloga za visokim firmarinama i apelovaćemo na sve lokalne samouprave da ih smanje. Ako ih ne smanje i ne poslušaju apel, pa neka ih kazne birači na izborima. Mi ćemo voditi kampanju protiv tih lokalnih samouprava, bez obzira ko je u njima na vlasti. U onim gradovima gde su ljudi iz URS gradonačelnici i predsednici opština garantovano firmarina više neće biti glavni izvor prihoda. One su i danas bile izvor prihoda u iznosu od samo 2% od ukupnih lokalnih prihoda. Sada, kada porez na zarade u iznosu od 80% ostane u gradovima gde je stvoren, nema razloga da se ne podstiču preduzetnici, jer što više preduzetnici zaposle radnika, od onih 80% od poreza na zarade koji ostane, ostaće toj opštini. Logika, zdrav mozak će terati gradonačelnik da smanjuju firmarine. Nema potrebe da im to ograničavamo zakonom. To je apropo ove prve primedbe. Jedini suštinski pravi amandman koji smo prihvatili, ne zato što je samo forma i zato što su to naši koalicioni partneri, nego zato što sam i ja lično koji sam pisao ovaj zakon uvideo da sam napravio grešku, jer mislim da treba priznati kada se greška napravi, jeste da od Fonda solidarnosti, kada se raspodeljuje unutar određenih grupa, ne treba linearno da se deli među pojedinim opštinama u pojedinim grupama. Dakle, to je jedini suštinski amandman koji smo prihvatili, da ne dobije isti novac Arilje. To je, recimo, predsednica opštine Arilje iznela kao argument i bila je u pravu. Zahvaljujem joj na toj intervenciji. Arilje ne može da dobije isto koliko i Novi Sad od transfera solidarnosti, bez obzira što su obe opštine, odnosno gradovi u prvoj grupi razvijenosti. Dakle, prihvatili smo amandman da se posebnom uredbom razgrade kriterijumi, da u okviru iste grupe razvijenosti, transfer solidarnosti u većem obimu dobiju one opštine koje su manje razvijene. To je jedini suštinski amandman na ovaj zakon koji smo prihvatili, uz ovaj, za firmarine, takvih je ukupno dva suštinskih. Svi ovi ostali su tehničke prirode. Možete videti upodobljavanje sa, ne znam, nomenklaturom za izradu zakona. Prihvatili smo oko pet, šest takvih amandmana. Naravno, ovaj amandman da se Beograd dobrovoljno odriče da ne želi 80% od poreza na zarade, nego iznos od 70%, to je nešto što je bilo dogovoreno i pre nego što smo ušli u Skupštinu sar raspravom. Vi ste naravno izneli neke stvari koje se ne odnose samo na ovaj zakon. Moram da kažem uvođenje neoporezivog dela kod poreza na zarade je bila dobra menja i danas mislim da je dobra, jer ona postoji u svim zakonodavstvima gde se želi stimulisati radne intenzivne grane, odnosno ljudi koji imaju manja primanja, da poslodavci mogu njima na konto većeg neoporezivog dela da dođu u situaciju da mogu da isplaćuju veće zarade. Što se tiče pitanja ko će da trpi, postavili ste i to pitanje – oni koji su oduzeli novac lokalnim samoupravama, sada treba da vrate pare tim lokalnim samoupravama. (Zoran Krasić, sa mesta: Ko je to?) To je Republika. Republika jeste ta koja je poslednjih 20 godina, i u vaše doba kada ste vi bili na vlasti … (Zoran Krasić, sa mesta: A gde si ti bio?) U vaše doba kada ste vi bili na vlasti, uveden je centralizam. Čuli ste raspravu gospodina Šamija, početkom 90-tih godina je suštinski Srbija centralizovala i finansije i imovina je kompletno skoncentrisana u Republičkoj direkciji za imovinu. Posle 20 godina ozbiljne centralizacije Srbije, ovaj zakon će omogućiti … (Predsedavajući: Izvinjavam se. Gospodine Krasiću, da li treba da vas podsetim da je zabranjeno dobacivanje, ili na bilo koji drugi način, ometanje bilo kog govornika u ovom časnom domu? Moram da vas upozorim da to ne radite. Hvala.) (Zoran Krasić, sa mesta: Da li možete da ga slušate?) S obzirom da je vaša stranka centralistički nastrojena, jer je u praksi uvela centralizam 90-tih godina, razumem zašto ste vi protiv decentralizacije. Ali, nemojte da govorite da je decentralizacija pogrešna. Cenim vaš ideološki stav, možete da ga zadržite. Inače, ko vas je sprečavao u prethodnim godinama da podnesete, recimo, predloge zakona da ograničite iznos firmarina, o čemu sada pričate, ili recimo, ovo, da se jedan deo od vode u Surdulici za deo tih prihoda naknade za vode ostane u opštini? Ako biste mene pitali da li to podržavam, da više od tih naknada ekoloških ostane lokalnim samoupravama, to podržavam. Ako vi to nekada predložite, URS će glasati za to. Ali, ne možete samo o tome pričati. Dajte i neki konkretan predlog. Uđite u Skupštinu sa nekim konkretnim predlogom, nemojte samo da kritikujete. Što se tiče pitanja ko će da suštinski smanji rashode da bi lokalne samouprave dobile više, tu nema nikakvih dilema. Centralni budžet, republički budžet će morati da smanji rashode i to, na sledeći način – 40 milijardi dinara dobijaju lokalne samouprave više od poreza na zarade. Republika ima nekoliko načina da smanji rashode i da ovaj zakon bude fiskalno neutralan. Najpre, treba ukinuti sve necelishodne republičke rashode koji su lokalnog karaktera. U ovom trenutku ima 15 milijardi samo na računu republičkog budžeta bez direkcija, bez agencija, bez javnih preduzeća. Dodatno treba ukinuti sva finansiranja republičkih javnih preduzeća i projekata lokalnog karaktera. To smo već više puta govorili. Tu dodatnih 10 milijardi dinara može da se uštedi. Takođe, imajući u vidu da antikrizne mere i onako i ovako su počele da se ukidaju tokom ove godine, tu može još 11 milijardi dinara da se uštedi. Vrlo lako Republika može u Zakonu o budžetu za narednu godinu da se liši 40 milijardi dinara rashoda, ne samo u budžetu već i na konsolidovanom računu i da suštinski kompenzira sve ono što je prenela lokalnim samoupravama kroz veće učešće u porezu na zarade. Dakle, Republika jeste tri godine zakidala lokalne samouprave, sada je vreme da im vrati novac i da ona sama sprovede sopstvenu racionalizaciju republičke administracije o kojoj se uvek vodilo računa, jer centralisti uvek vode računa samo šta će biti sa centralnim budžetom, ali ne i brigu o budžetima o lokalnim samoupravama. Ovaj zakon može da obezbedi fiskalnu nutralnost, a ona se ne obezbeđuje članovima ovog zakona, već Zakonom o budžetu i drugim pratećim zakonima koji treba da se predlože u Skupštini kada im dođe vreme. Hvala. (Zoran Krasić, sa mesta: Replika.)
Hvala vama. Nemate pravo na repliku ni po kojem osnovu, ali reč može da dobije gospodin Dragan Stevanović. Izvolite.
Najpre, gospodine Dinkiću, rekli ste nešto što ne odgovara istini, a to je da SRS nije za decentralizaciju. Mi nismo za ovakav koncept decentralizacije, ali da biste sprovodili, prvo morate da razumete šta to znači. Prema decentralizaciji ne možete da se određujete dnevno-politički. Ne možete da budete za decentralizaciju kada izađete iz Vlade, a za fiskalno-političku centralizaciju kada sedite u Vladi. Zaista je degutantno više da se vraćate na te 90-te godine. U 90-tim godinama SRS je bila dve godine na vlasti. Vi ste od 2000. godine na vlasti, a to je 10 ili 11 godina na vlasti. Sada vas pitam, gospodine Dinkiću – zašto ovo niste predloži 2002. godine? Vidite, gospodine Dinkiću, ovo su razlozi, kada koalicioni partneri ne prihvate ovakav predlog, ovo su razlozi da srušite Vladu. Za sve te godine, gospodine Dinkiću, vi ste bili spremni da rušite Vladu kada vam za direktora bolnice u Nišu ne postave vašeg kadra. Da li nešto lažem? Ovde su kolege, ima ih i iz Niša. To su bili motivi vama i vašoj političkoj opciji da rušite Vladu, a ne to što koalicioni partneri ili neko iz opozicije, eventualno nije predložio neki zakon koji bi ličio na decentralizaciju. Nemojte molim vas. Sada vi nas obaveštavate da treba da se vrate pare i to treba da urade oni koji su ih uzeli. Zašto vam to nije palo na pamet kada ste baštinili republički budžet kroz NIP? Ono veče sam vam rekao – da li znate kakve su sulude projekte iz NIP finansirali oni koji su ga vodili i njihovi kompanjoni na lokalnom nivou? Lepo sam vam rekao, budite moj gost u Surdulici, da vas odvedem na mesto gde je vaš NIP finansirao kanalizaciju koja već dve ili tri godine ne može da dobije tehnički prijem, zato što je urađena suprotno projektu koji ste vi finansirali i na kraju je ta kanalizacija tehnički svedena u vodotok koji prolazi kroz ceo grad. Truje grad i sve nizvodno niz dolinu što ide prema Južnoj Moravi – i u jednom selu, i u drugom selu i tako redom. Sada vas pitam – gde je politička, ako nema neke druge odgovornosti za takve promašene stvari? Sada vi nas učite da neko treba da vrati te pare lokalnoj samoupravi. Lokalnoj samoupravi je Vlada koju ste činili 10 godina je uzimala. Korektno je da kažete – ja sam deo Vlade koja je to napravila i hoću da se iskajem. Nudim nešto novo. Gospodine Dinkiću, rekao sam vam, obraćam vam se vama, a mislim na vašu političku opciju ili koncept kojem vi pripadete, sve što vi iznesete u ovoj Skupštini se ne meri više ni kroz težinu, ni kroz smisao onoga što ste rekli, nego samo kroz zaostavštinu političku koja je iza vas. Iza vas je politički i ekonomski haos ivi to dobro znate, od Trgovišta do ovoga. Govorite vi o porezu na zarade, 71 hiljadu radnih mesta izgubljeno u prethodnoj godini. Gde se dobijaju radna mesta danas u Srbiji, gde iz državne kase finansirate ta radna mesta? Jel to liberalni kapitalizam za koji se politički zalažete, liberalni kapitalizam o trošku države? To je neki novi ekonomski model i neki novi ekonomski koncept. Možda ćete se u ekonomskoj teoriji u tome i dokazati ja zaista ne znam, podržaću ako me ubedite u sve to da je ispravno, ali malo je onih koji iz sveta ekonomije to pozdravljaju i podržavaju. Šta će to Trgovište da dobije od poreza na zarade, šta će to dobije Vladičin Han od poreza na zarade kad niko živi ne radi? Pustite tu igru i statistiku i šta ja znam, da uzimate u obzir ljude koji rade na državnoj kasi, na državnom budžetu, pa da na osnovu toga pravite prosečne plate. Lepo sam vam rekao 1.900 dinara je u Lebanu prosečna plata po glavi stanovnika, odnosno primanje po glavi stanovnika. I sad u tim opštinama, neko od svega ovoga treba da očekuje. Nisam osporio smanjenje poreza na zarade sa 14 na 12 da to nije dobra stimulativna možda mera bila, i da onaj neoporezivi deo nije bio stimulativan, ali sam rekao da je to izazvalo problem na drugoj strani i regresiju u poreskim prihodima najugroženijih opština, zbog neefikasnosti države neodgovornosti i ne izmenjivanja modela ubiranja prihoda po tom osnovu, zbog takvih mogućnosti, a nisam osporio to što je privreda data šansa da se poslodavci rasterete. A to sve trpi lokalna samouprava. Nemojte da nas uveravate u nešto što deset poslednjih godina niste bili spremni da menjate i da funkcionišete drugačije. Moram da pomenem i nešto što ste rekli - zrele lokalne samouprave, pa ko ne bude dobre komunalne takse uveo taj će da izgubi vlast. Zašto bi građani bili protiv lokalne samouprave koja će "Koka-koli" da naplati osam miliona dinara jer joj država ništa ne naplaćuje i ne vraća. Takvu vlast će da pozdrave građani, ali zbog takvih komunalnih taksi više niko neće da investira u tu opštinu, jer ima nepredvidivost. Šta oni znaju šta će kome sve i kad da plaćaju? I kad model funkcionisanja lokalne samouprave sistemski postavite na firmarinama i komunalnim taksama, onda imate državu u kakvoj mi živimo, državu u kojoj su najveće regionalne razlike, državu u kojoj je depopulacija na ne znam kom nivou i to upravo u krajevima iz kojih ja dolazim. Što se tiče stalne konferencije gradova, gospodine Dinkiću, ovo je sažetak, ja sam vam rekao predloga i koncepta stalne konkurencije gradova - koje su to mere koje treba da se urade da bi se sprovela decentralizacija u Srbiji? Ovde vam je, gospodine Dinkiću, spisak 22 zakona o kojima bi trebalo da se otvori rasprava i izmene istih da bi se po njihovom modelu koncept decentralizacije sproveo. Ovo što vi predlažete je parcijalno, ovo je populizam jedino što ovo ima to je medijski kapacitet, ali posle akcija i svega onoga što ste priredili kao politička stranka i deo vlasti u ovoj državi, ja zaista verujem da će ovo biti jedan ćorak. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima predlagač gospodin Mlađan Dinkić, a potom, samo moram da vas obavestim, gospodin Milenić Saša, Krasić Zoran, Jovanović Čedomir, Čikiriz Mirko, zato što moram da izbrišem spisak, ali to je redosled po kojem ću davati reč. Izvolite gospodine Dinkiću.
Pošto nipodašavate efekat zakona na Lebane, daću vam konkretne podatke, kakvu će korist građani Lebana imati od ovog zakona. Rekli ste – šta može u Lebanu da koristi što će imati duplo više od poreza na zarade, u opštini u kojoj je puno ljudi nezaposleno. Lebane danas ostvaruje 46 miliona dinara od poreza na zarade, a ostvarivaće nakon usvajanja ovog zakona 93 miliona, 92,8. To je duplo više, to je jedna korist. Međutim, Lebane će imati veći transfer iz Republike nego što danas ima, tako da će u Lebanu ostati skoro 185 miliona dinara više nego ove godine ili 71%. Dakle, Lebane će imati 71% budžet nakon usvajanja ovog zakona. Ako vi smatrate da je to nebitno, da je to nevažno, mogli ste da predložite neko rešenje koje će Lebanu omogućiti još veće finansiranje. Ovo je nešto što je, po meni, realno i svaka opština u Srbiji bez obzira da li je mala, da li je velika, imaće koristi od ovog zakona. Ponavljam još jednom, veliki gradovi i opštine pre svega će imati korist od toga što im se duplo povećava učešće u porezu na zarade, dok će male i siromašne opštine imati, osim toga, dodatni transfer solidarnosti uz postojeći nenamenski transfer koji se ne smanjuje. Najviše dobijaju upravo opštine poput Lebana u relativnom smislu.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanikgospodin Saša Milenić.
Ima na jednom značajnom mestu u literaturi citat izvesnog opata Terasa na koji kaže da bi "mnoga knjiga bila veća da je umela biti manja". Povodom diskusije predlagača amandmana može se, čini mi se, primeniti isti princip i moja bi se pažnja na slušanju argumentacije predlagača zadržala duže da je diskusija u prilog predloga amandmana umela biti kraća. Na početku mi se učinilo da predlogom amandmana SRS govori o fiskalnoj politici i o problematici organizacije finansiranja budžeta lokalnih samouprava. Moja pažnja je, tom pogrešnom pretpostavkom s početka, uočila sledeće probleme. Poslanička grupa URS, kao predlagač izmena i dopuna, insistira na transferu i ustupljenim prihodima lokalne samouprave i to u onom delu ustupljenih prihoda koji ide iz poreza na zarade građana. To je tema, sadržina kojom prilog zakonodavstvu u smeru decentralizacije daje predlagač. Vi ste skrenuli pažnju i na problematiku izvornih prihoda lokalne samouprave za koju smo u startu, ako ste slušali obrazloženje, rekli da očekujemo da će povećanje na ovoj strani stvoriti motive kod lokalnih samouprava da podsticajno deluju na privredni razvoj u lokalnom okruženju, između ostalog i jednom odgovornijom poreskom politikom na domenu izvornih prihoda, tu jedino može nekakav oblik poreske politike da demonstrira lokalna samouprava. Uzeli ste usko temu firmarine, što me je strašno začudilo, jer to je jedan neobično mali deo budžetskih prihoda lokalnih samouprava, izuzetno mali, koji ni izbliza ne zavređuje tako velike reči i žestoku raspravu u nacionalnom parlamentu. Na primeru grada Kragujevca ako govorimo, svega 2% budžeta grada Kragujevca dolazi iz tog izvora i to, kako zapravo izgledaju ti iznosi, nešto je i gospodin Dinkić pomenuo, u gradu Kragujevcu, time se nadmeću lokalne samouprave, sposobnošću da donose kvalitetne, distingovane, podsticajne po privrednu delatnost odluke na tom području. Grad Kragujevac ne samo da u svojoj odluci razlikuje delatnost i da od vrste delatnosti zavisi oporezivanje po tom osnovu firmarine, nego ona uvažava i kriterijum zoniranja za radnje iste delatnosti. Ne može biti isti porez po tom osnovu, u zavisnosti od toga u kom se delu grada nalazi takva radnja. Ono što treba da znate,za proizvodne delatnosti to ispadne dve do tri hiljade dinara mesečno, što nije tako značajan prihod. Naravno, u ekstra zoni gradskoj za uslužne delatnosti industrije, zabave uslovno rečeno, barovi, ekskluzivni lokali gde je promet mnogo veći, gde su prihodi mnogo veći, tu ide i do stotinak hiljada na godišnjem nivou, ali opet uz uslove plaćeno u 12 mesečnih rata i sve to podrazumeva pogodnosti koje treba da deluju podsticajno na ukupan razvoj delatnosti. Ali, zaista tek kasnije sam shvatio, ono što kaže Josip Pejaković kao "ja vidim oni mene tuku", u stavi da ovaj amandman nema nikakav smisao u ambiciji da se poboljša tekst predmetnog zakona, nego da se otvori jedna politička arena i šorka po osnovama koje, kao što smo videli, teško da imaju veze sa firmarinom i izvornim prihodima lokalne samouprave. U tom smislu onda sa osećanjem viteštva koje mi ne dozvoljava da posebno teške udarce zadajem SRS, sećate da sam to nekad rado činio, ali mislim da posle toliko udaraca koje je istrpela, ne želim tome da pridodajem ništa novo, ali ovo moram da kažem. Nije smisao u poslu decentralizacije koji pokreću URS, za koje vi lepo primećujete da smo tu malo isprednjačili u odnosu na tzv. demokratski blok i Vladinu koaliciju, niti naša ambicija da kao što biste vi želeli obaramo Vladu. To javnosti treba reći, to je razlog opozicione kritike predloga ovoga zakona, što se vidi da je jedna provladina poslanička grupa isprednjačila i opozicija u tome traži šansu da je ubedi da zajedno sa njom ide na obaranje Vlade. Eksplicitno smo vam rekli da mi kroz ovo postupanje demonstriramo visok osećaj političke odgovornosti. Želimo da u okviru jedne reformske teme, kao što je nesumnjivo tema decentralizacije, jeste da krenemo kroz narodnu inicijativu zajedno sa građanima i svim političkim subjektima, u proces učenja koji emancipacija reforme, razvoj i napredovanje sigurno jesu. Mi demonstriramo maksimalnu odgovornost i zato ka tim egzibicijama dnevno političkog nadgornjavanja naša misao uopšte i ne luta. Hvala.
Zahvaljujem. Gospodine Krasiću imate reč.
Da li mogu, gospodine Novakoviću, od vremena predstavnika poslaničke grupe? Mnogo vam hvala. Vrlo je jednostavno odgovoriti na ove stvari. Da niste tražili promenu člana 15, ne bi ni bilo amandmana SRS, tako da ovo sve što ste pričali, džabe ste krečili. To je jedna stvar. Druga stvar, meni je žao u ovoj sali samo jednog čoveka. Čovek predaje studentima lokalnu samoupravu, ne znam kako će da glasa za vaš predlog zakona, gospodine Dinkiću. Verovatno ima da se preznojava, da se muči, itd. Ne znam ni jednog stručnjaka u ovoj zemlji koji se bavi lokalnom samoupravom koji bi vam rekao išta dobro povodom ne samo zakona, nego i ovih vaših promena, među nama rečeno. Drugo, najbolji zakon o lokalnoj samoupravi je donet kada je Gordana Pop-Lazić bila ministar za lokalnu samoupravu, a Žarko Obradović njen zamenik. Ako ne verujete meni, pročitajte knjige, pa pitajte profesore koji predaju lokalnu samoupravu. Samo bih vam skrenuo pažnju na izuzetno lepe odredbe koje se tiču lokalne samouprave na teritoriji KiM. To je druga stvar. Treća stvar, gospodine Dinkiću, ne možete vi u Skupštini da demonstrirate situaciju da ne razgovarate sa Dačićem. Vi ste tri i po godine sa Dačićem u prisnim koalicionim odnosima. Sednete lepo i dogovorite se šta je bilo 1991. godine. Nemojte mene da terate da ja sad branim Slobodana Miloševića i ove druge. Vi ste pokazali visoku dozu da se ne gadite prema toj politici iz 1991. godine, ne znam zašto sada pokazujete. Doduše, vi uvek pokazujete kad treba da izađete iz Vlade da bi oborili Vladu. Gospodine Dinkuću, mi tražimo da se pokrene pitanje razrešenja, odnosno da se glasa da se smeni ova Vlada Republike Srbije. Mi imamo 56 potpisa. Bilo bi dobro da nam vi date četiri potpisa još i da skinemo ovu vladu. Zašto? Evo, da vas samo podsetim, kada Boris Tadić ode u inostranstvo, on se samo izvinjava javno. Ko zna šta je radio dok je bio mlad u inostranstvu. Vi ste 2011. godinu, gospodine Dinkiću, započeli sve izvinjenjima. "Izvinite građani, prevario sam vas za akcije, izvinite građani, prevario sam vas za Zakon o finansiranju lokalne samouprave, izvinite građani, ja vam nisam davao pare za lokalnu samoupravu iz budžeta tokom 2009, 2010, 2011. godine, izvinite građani, ja sam naterao da se Zaječar i Valjevo posvađaju zbog navodno investicije "Gorenja", a "Gorenje" ne daje ni dinar, nego daje država Republika Srbija za svako otvoreno mesto po 10.000 evra". Vi se danas praktično samo izvinjavate. Na pitanje ko će da dobije - svi dobijaju. Kako mogu svi da dobijaju, ako se samo deli 1,7% BDP-a? Kako će svi da dobiju? Svi će da dobiju mnogo više. Onda to ima da pređe preko 1,7% BDP-a. Onaj deo nenamenskih transfera, naravno, na to mislim, ne mislim na izvorne prihode. Znate, cela priča je neverovatna. Gospodin Dinkić izvadi neki čaršav, to se zove čaršav, veliki papir i opštine i onda rubrike, rubrike, rubrike, rubrike i onda, šta kaže, ekspertski tim G17 Plus, na čelu sa Bojanom Krištom je izvršio dubinsku analizu i došao do zaključka - ova promena povećava sa 40 na 90 miliona, a ovde ćete umesto ovoliko dobiti 180 miliona, to u zbiru daje toliko i toliko. To je isto bilo za besplatne akcije. Isto je bilo za besplatne akcije. Jedini argument – papir, lepa osećanja, lepe želje, itd. Naravno, i Nada, Nada je verovala u to. Ja nemam ništa protiv da ljudi veruju u te vaše priče. Nemam nikakvih problema. Pet miliona vam je verovalo za akcije, svi pojurili jadnici da upišu, da dobiju po 1.000 evra. Računaju, nit luk jeo, nit luk mirisao, Mlađa daje 1.000 evra, glasam za njega. Znate? Kao i oni u "Boru". Rekli ovako – baš nas briga, Mlađin čovek vodi RTB "Bor", ako glasamo za njih, iz Republike ima da dolaze pare u "Bor", "Bor" i ovako ne može da zaradi ni za vodu, ni za struju, svima lepo, drp sistem na delu. Ali, znate šta, ljudi, uvek se stavi ona crta, pa se podvuče, pa se vidi – plus, plus, plus, minus, minus, minus, da vidimo gde smo. Gospodin Dinkić je video da u slučaju neke dalje kampanje može i ova vlast da kaže – molim vas, to je Koštuničin zakon iz 2006. godine. Nema to veze sa DS. Ko je bio glavni protagonista? Gde je smeo Koštunica kod Mlađe da kaže – to ne bih. Postoji stalna konferencija gradova, ali stalna konferencija gradova, zapamtite, 151 predsednik opština, dve godine vrište, kukaju protiv republičke vlasti, demokrate protiv demokrata, G17 protiv G17, a oni kažu – kriza. Onda ovi iz stalne konferencije kažu – dobro ako je kriza, ali zašto da teret krize padne samo na lokalnu samoupravu. "Ništa, samo se vi zadužujte. Imamo do 45% BDP-a, još prostora, možemo da se zadužujemo". Oni su se lepo zaduživali, pa lepo mažnjavali pare, pa ste lepo te transfere pretvorili u dopunske kampanje, pa Pajkić asfaltira, pa idu građevinske mašine. Vi nas prozivate, kukate ovde, nama se jadate kako je nemoguće da u lokalnoj samoupravi iz tri-četiri izvora se finansiraju neki poslovi. NIP finansira u lokalne samouprave. Ko je napravio NIP? NIP ste vi napravili, niko drugi nije napravio NIP. Mislili ste tamo ćete celog života da budete, pa vam jedno malo vreme ušao Đilas, pa kad je trebalo da se raspodele pare, hajde malo ovamo, hajde malo onamo, pa onda Kalanovićka lepu priču sa krokodilskim suzama o 40 nerazvijenih opština, pa će ona tamo da interveniše, itd. Ko je izmislio Ministarstvo za kapitalne investicije? Zoran Krasić? Nije Zoran Krasić izmislio, nego ste vi izmislili. Kad je to postojalo da u Srbiji to ministarstvo bude glavni finansijer za sve moguće stvari? Pa i oni finansiraju. Naravno, i ta stranka želi da se dodvori biračima. Ona stranka koja drži, niti ona hoće da se dodvori biračima. Gde su namenski i funkcionalni transferi preko nekih ministarstva? Naravno da hoće i obrazovanje, naravno da hoće i zdravstvo i svuda afera za aferom. Afera za aferom. Gde god ste uradili, vaši tragovi su uvek afera. Afera do afere. Uvek je neko drugi kriv. Gospodin Stevanov su vam rekli, vi ste išli sa jednim predlogom zakona, skupili 500.000 potpisa. Sad kažete – to je isti taj, samo malo promenjen. Pa, nije baš isti, niti je tako malo promenjeno, nego ste samo zamaskirali situaciju koja će da nastane. Beograd će i dalje da uzima velika sredstva, ali ste postigli neverovatno čudo, i Beograd je zadužen. Nema koja sednica Skupštine Grada da se ne donosi odluka o ovom mostu, te 20 miliona, te 50 miliona, te ovoliko miliona, te onoliko miliona. Vi mislite sa pričom da onaj iz Babušnice treba da mrzi Beograd. Završavate posao i vi se pojavljujete tu kao spasioci, Robin Hud. Svi će da dobiju, svi će duplo više da dobiju. Kako je moguće da se dobije duplo više? Odakle će da se uzme? Gde god da uzmete, pravite ne bunar, nego crnu rupu, ponor. Čitali smo mi u novinama da ste vi najbolji ministar finansija na svetu. Neki tabloid, žuta novina napisala. Svašta smo mi pročitali ovde, ali došlo je vreme da se podvuče linija. Znači, gospodine Dinkiću, Dačića pod hitno da uhvatite za ruke i da ga pitate kakva je ta centralizacija 1991. godine? Što se mene lično tiče, jesam za centralizaciju i za visok stepen lokalne samouprave koja je garantovana od strane Ustava i od strane zakona, ali koja se poštuje. Ali, vi ne. Vi da malo muljate, ako možete u crno. Hajde malo prevara ovde, hajde malo prevara onde. Gledajte kako smešne situacije. Sada Ćirić otvara pogone, a pozadina mu je Mlađan Dinkić. Još ste zašarenili sa onim šlemovima tamo, itd. Što se slikate? Pa, kako vam nije ispod časti da vam bude šef vaš učenik? Ne, ne može operacija izlazim iz Vlade – Rušim Vladu, nego da podignem sebi popularnost kako bih uhvatio priključak da i dalje budem u Vladi, jer možda ćemo da dobijemo 2020. godine taj potpis, a Mlađan Dinkić voli tamo gde su pare, voli.Šta beše sa vakcinama? Šta beše sa privatizacijama? Da li ćemo da otvorimo pitanje koga ste sve postavili u raskinutim privatizacijama i u tim preduzećima zastupnik je državnog kapitala? Da li ćemo napokon da zatvorimo priču sa Aerodromom, sa Bojanom Krišnom, sa državnom lutrijom, sa "mobi 63", sa Kiprom? Došlo vreme da se podvuče crta, došlo vreme, nema više odlaganja. Na vlasti ste 11 godina, osim onih čest meseci kad ste bili u sukobu sa Zoranom Đinđićem, kad je Laki bio malo nervozan, kako rekoste. Ne smeta vam Boško Ničić sada, a 2002. godine šta vam je radio Boško Ničić? Sada vam je zlatan Boško Ničić. Šta je taj lepak koji miri krvne neprijatelje? Šta je to oko čega se skupljaju, pro evropejci? Pare, samo pare. Ko ima pare, ima i moć, taj ima vlast. Vi ćete da rasteretite javna preduzeća i državnu službu od politike? Vi to nas ubeđujete, vi ubeđujete! Kažite, ljudi, za proteklih pet-šest godina da li je mogao u zdravstvu da se zaposli čovek ako nije član G17 ili slučajno DS? Zbog čega ste bili u svađi oko zdravstva? Sad ste izmislili neku novu temu. Svi dobijamo, znate to najbolje u Srbiji kada krenete sa parolom, svi dobijamo, svi zarađujemo, a niko ne zna ko će da izgubi. Naš centralni problem je mali bruto društveni proizvod. Naš centralni problem je što nema sredstava na svim nivoima vlasti. Naš centralni problem je što se ne znaju prioriteti i sve to pod jednom kapom, vole ljudi da kradu, ljudi šta vam je? Otkad je donet Zakon o javnim nabavkama, kriminal se povećao 300%. Zašto? Zakon i nije donet da bi se sprečio kriminal, nego da bi se kanalisao, da tačno odlazi u određene ruke i zato svake godine 800 miliona evra nestane. Nije to izmislio Zoran Krasić, nego ovi što vas posmatraju, što vrše moritoring nad vama, vi ste kao pokusni kunići, znate u staklenom oni vas posmatranu kroz ono staklo, "a dobar je danas. Zapiši. Sutra, da vidimo mrda, dobar je, pusti malo vazduh, mrda, dobro, smanji malo vazduh" itd. Nemam ništa protiv da se vi tako ponašate, ali nemojte da terate da cela Srbija bude pokusni kunić. Zato smo mi danas ovde, da bismo žigosali za sva vremena ovu jedanaestogodišnju politiku prema EU i NATO paktu. Zamislite, ljudi, 11. juna Vojska Srbije je poslala svoje pripadnike na poligon kod Slunja, Eugen, Kvaternik, ne znam kako se zove, pod okriljem NATO pakta, vojna vežba, učestvuju SAD, Albanija, Hrvatska, Kosovo, odnosno Makedonija i Crna Gora, kaže pripremaju se za mirovnu misiju u Avganistanu. To država Srbija finansira. Naša vojska ide na vojne vežbe na poligon Kvaternik, priprema se za Avganistan, a ovde nam se kunu ovi što su se zakleli na Ustav da mi nikad nećemo poslati naše u Avganistan itd, itd. Ko vama sme da veruje? Veličam samo svoje legitimno pravo da vam ne verujem i svakog dana sve više dokazujem građanima da sam mnogo u pravu što vam ne verujem.
Reč ima gospodin Čedomir Jovanović.
Gospodine potpredsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, pokušaću da od vas gospodine Dinkiću dobijem odgovore na teze koje ste izneli u prethodnoj diskusiji. Naime, vi ste obrazlažući, suštinski nedostatak vašeg zakona, a to je ta rashodna strana koja ostaje u potpunoj magli, što je razlog za kontinuiranu kritiku i Fiskalnog saveta i MMF rekli kako će se vrlo lako pronaći sredstva na toj rashodnoj strani koju treba spustiti za 40 milijardi dinara. Kad je toliko lako, otkrijte nam kako je to, gospodine Dinkiću? Rekli ste kako se fiskalna neutralnost ne može obezbediti ovim zakonom i to je savršeno jasno. Mi vas kritikujemo zato što se ovim zakonom ruši fiskalna, kakva takva neutralnost koja je uspostavljena Zakonom o budžetu, u kojem nema tih 40 milijardi koje vi možete pronaći samo u tako uopštenim tezama koje iznosite. Pomenuli ste da su opštine bile zakinute u prethodne tri godine. Zašto ste ih zakinuli? Zašto ih je vaša vladajuća koalicija zakinula? Da li zbog toga što je to bio neki hir, jer su opštine bile neposlušne, ili zato što nema novca? Zato što nema novca. Potom ste naveli kako se antikrizne mere ukidaju. Gospodine Dinkiću, one se ukidaju zbog toga što smo dužni na osnovu sporazuma sa MMF, a i vi ste sa njim pregovarali, da spustimo deficit sa 4,1 na mislim, 3,2. Praktično, mi u narednoj godini za 20% treba da smanjimo tu javnu potrošnju bez pokrića, a taj isti MMF sa kojim ste se tako nešto dogovorili, iz dana u dan od vas traži ono što traži i naša poslanička grupa. Da nas upoznate sa tom lakoćom sa kojom vi možete jedini u transferima Republike ka nekim lokalnim projektima da pronađete 40 milijardi dolara, odnosno dinara, odnosno 400 miliona evra i to u transferima koji do sada nisu bili realni, jer su ta preduzeća koja su te poslove radila po pravilu ostajala dužna. Ali, reći ću vam da su "Putevi Srbije" jedno od najzaduženijih javnih preduzeća, isključivo zbog toga što nisu u stanju da plate za poslove u kojima su angažovali građevinsku operativu koja je rešavala neke lokalne infrastrukturne probleme. Dakle, nema ništa od fiskalne neutralnosti i ova rasprava to dokazuje. Više je poslanika naše poslaničke grupe nego vladajuće koalicije u sali. Vi za ovaj zakon nemate većinu. Ili ćete dobiti većinu za nešto drugo – većinu za opstanak vladajuće koalicije koja će se pokazati glasanjem za zakon koji unapred toliko kompromituje ne samo vas nego i one koji su pristali na ovakvu politiku, tako da je jasno da će ovo trajati onoliko koliko traje i vladajuća koalicija. Mislim da ćemo već na zakonu o budžetu svi razgovarati o ovom zakonu, onako kako danas razgovaramo o tom famoznom zakonu o besplatnoj podeli akcija. Kako je Konferencija gradova i opština juče promenila svoj stav? Da li vam je to poznato, gospodine Dinkiću? I sa kojom argumentacijom? Ko je morao da dođe na predsedništvo Konferencije gradova i opština i da zatraži saopštenje koje treba da bude uvod u ovu raspravu i pružanje neke vrste legitimiteta? Na šta liči amandman na koji ste pristali, amandman DS, po kojem neće moći u narednoj godini da budu finansirani projekti na nivou lokalne samouprave koji se smatraju projektima od lokalnog značaja? Kakva je to kategorija "projekat lokalnog značaja"? I koji su do sada projekti lokalnog značaja finansirani u tom obimu da mi možemo da kažemo da su državu koštali 400 miliona evra? Očekivali smo da shvatite ono što su shvatili svi razumni ljudi, a to je da granice vašeg političkog interesa ne smeju preći onu razumnu crtu nakon koje se ugrožavaju mnogo značajniji interesi od interesa jedne strane ili jedne nevladine organizacije koja okuplja više stranaka. To je tema za vašeg poslanika Milenića, koji svojom tiradom ovde ne može da prikrije zapravo činjenicu da je Kragujevac, kao i još nekoliko opština u Srbiji, u toj ekskluzivnoj poziciji da može da računa na novi priliv sredstava, s obzirom da su dosadašnji praktično presušili, mislim na izvore. Setite se 2008. godine i 30 miliona evra koji su potrošeni u izbornoj kampanji u Kragujevcu i svega onog što se u međuvremenu desilo. Ako su ljudi u Kragujevcu od toga imali koristi, onda svaka čast. Ali, način na koji se ta korist ostvaruje nema nikakve veze sa njihovim interesima nego sa političkim interesima jedne koalicije koja opstaje na vlasti u tom gradu. Dakle, otkrite nam tu lakoću s kojom ćete vi izmeniti rashodnu stranu budžeta i na njoj pronaći 40 milijardi koje vrše veliki pritisak na fiskalni sistem koji je dogovoren. Nema fiskalne neutralnosti bez tog objašnjenja. A to što ga vi ne iznosite javno, samo govori u prilog činjenice da niko iz vladajuće koalicije ne bi glasao za taj zakon kada bi shvatio da u izbornoj kampanji treba da ostane bez sredstava. Nije to decentralizacija, prekinite da govorite besmislice. Ovo je redistribucija novca, presipanje iz šupljeg u prazno. Decentralizacija podrazumeva transfer prava sa centralnih vlasti na lokalnu samoupravu. Onih prava koja se lokalnoj samoupravi kontinuirano oduzimaju od dolaska Slobodana Miloševića na vlast, 1987. godine, kroz ustavnu reformu zemlje 1989. godine, a potom kroz čitav niz zakona koji su doneti tokom 90-ih godina, kako bi se lokalna samouprava pokorila u trenutku u kojem je vlast u njoj osvojila opozicija u zemlji. Poslednji zakon je donet 1996. godine, kada su opštinama oduzeli imovinu. Izvolite, nađite tih 40 milijardi na rashodnoj strani i dobićete podršku LDP. Ali, bez toga, nema ništa. Neka hvala, to je lakše nego priznati da tako nešto ne postoji, pošto podršku LDP ne možete da dobijete da bi ostali na vlasti. To će vam platiti Boris Tadić. Tri meseca opstanka svoje koalicije platiće na takav način. I on, i Dačić i svi drugi koji će potom onako kako znaju objašnjavati narodu da je moguće ono što je očigledno unapred osuđeno na propast.
Recite mi samo da li je od vremena poslaničke grupe ili šefa poslaničke grupe? Znači, od vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. Hvala. Reč ima predlagač, gospodin Mlađan Dinkić.
Objasniću vam po deseti put. Pošto postavljate isto pitanje deset puta, ja ću vam deset puta odgovoriti. Ako 20 puta budete postavili, 20 puta ću vam odgovoriti na to pitanje. Vi ste zaista odličan retoričar, nemam nikakvu primedbu na vašu retoriku, ali zašto nikada vi nešto ne predložite, vi ste praktičar? Samo kritikujete, ne date nikada nikakve predloge i opet kritikujete. Dobijete objašnjenje pa opet kritikujete. Kritikama nikada kraja. Od kritike građani koristi nemaju. Koristi građani mogu da imaju od nekih praktičnih dela. Naravno, kritika je dobrodošla, ali ako se kritika svodi samo na kritiku sebe radi, onda je kontraproduktivna. Potpuno je jasno zašto me i vi, gospodine Jovanoviću, i svi drugi koji su do sada govorili napadate. Ne zato što ovo ne valja za lokalne samouprave, svi gradonačelnici, svi predsednici opština znaju šta ovo zapravo njima donosi, nego je vama krivo zapravo što političku korist od ovoga mogu imati Ujedinjeni regioni Srbije, zato što smo mi ovo predložili. Nemam ništa protiv da ste ovo vi kao LDP predložili, ja bih za vas glasao. Ne bih vas u toj situaciji kritikovao zašto predlažete nešto što je dobro za srpske gradove i opštine, nego bih rekao – svaka čast, Jovanoviću, svaka čast što si se setio da uradiš nešto što ja nisam, dobro je što si bio ispred mene, hoću da te sledim. Ali, vi to niste uradili i nisu uradili neki drugi. Svi oni koji ovih dana ispaljuju ove kritike ne misle zapravo o gradovima i opštinama nego misle o svojim strankama. Hajde da govorimo jezikom razumljivim. Dakle, svi koji su protiv ovog zakona nisu zabrinuti za centralni budžet, za javne finansije, nego su zabrinuti šta će biti posledica toga što gradovi i opštine dobijaju na predlog Ujedinjenih regiona Srbije. To je čista politička kritika i ja je razumem kao političar, ali suštinski ona nema upotrebnu vrednost. Sada ću vam sa stručnoj aspekta dati odgovor kako obezbediti ovih 40 milijardi dinara. Odmah prvo da primetim, nisam zapazio u prethodne tri godine da ste vi konkretno dizali glas protiv odluka Vlade da svake godine u poslednje tri godine zakine lokalne samouprave za 50 milijardi dinara, sve do ove rasprave. Da li ste primetili da je Vlada to učinila uz blagoslov MMF? Dakle, nije Vlada to učinila bez blagoslova MMF. Dakle, kada se opštinama i gradovima Srbije oduzimalo 50 milijardi dinara uz blagoslov MMF, to je onda bilo normalno i niko se protiv toga nije bunio. Sada kada mi predlažemo da se taj novac vrati srpskim gradovima i opštinama, to je sada problem. (Ivan Andrić, s mesta: Priča neistine.)
Izvinite gospodine Dinkiću. Gospodine Andriću, zabranjeno je dobacivanje ili na bilo koji način ometanje. Nemojte vikati i dovikivati se sa mnom, niti diskutovati sa mnom. (Ivan Andrić, s mesta: Dajte mi opomenu, nemojte mi držati pridike.) Izričem vam prvu opomenu zbog ometanja govornika, dobacivanja u toku i nepoštovanja pokušaja da vam objasnim zašto to nije dozvoljeno jer tako piše u Poslovniku. Izvinite gospodine Dinkiću. Izvolite.
Zaista ne morate da slušate ovo što govorim, jer kada vi govorite ja ćutim, ne dobacujem. Kada govore drugi poslanici, ni jednu reč ne govorim. Ukoliko vi ne možete da saslušate ono što govorim, to pokazuje vašu kulturu. Smetalo vam je kada sam bio ministar i kada sam odgovarao, govorili ste – nem može ministar tim tonom i tim načinom da odgovara. Sada vam smeta kada vam odgovaram na isti način kao što vi meni govorite. Ne znam, da sam na Mesecu, smetalo bi vam što vam sa Meseca odgovaram. Dakle, prosto to je ono što jeste činjenica, ali nećete vi mene menjati u tome kakav sam. Dakle, da vam odgovorim na ono što ste pitali u stručnom smislu po deseti put. Tačno je da gradovi i opštine kroz duplo više novca od poreza na zarade će dobiti 40 milijardi dinara više. Ko će morati da snosi troškove decentralizacije, jer ovo jeste, gospodine Jovanoviću, fiskalna decentralizacija? Moraće republički budžet. Zašto vi žalite republički budžet? Da li vi mislite da republika sve radi racionalno, da li mislite da nema mesta da se smanje troškovi republičkog budžeta? Tvrdim vam da mogu i daću vam primere kako mogu. Nemoguće je najpre da ovaj zakon, Zakon o finansiranju lokalne samouprave, predvidi šta će se smanjiti u republičkom budžetu time što 80% od poreza na zarade ostaje lokalu. To je predmet Zakona o budžetu koji donosi ova Skupština. Možebiti i predmet Zakona o rebalansu budžeta ili budžeta za 2012. godinu. Pitali ste koji su lokalni projekti na republičkom budžetu. Imaju ih u ovom trenutku gotovo sva ministarstva, i Ministarstvo poljoprivrede i Ministarstvo ekonomije i Ministarstvo za infrastrukturu i Ministarstvo za rad i socijalnu politiku i Ministarstvo za životnu sredinu i Ministarstvo za omladinu sport i kulturu, prosvete, zdravlja i druga ministarstva, ukupno imaju na svojim razdelima oko 14 milijardi dinara rashoda koji su isključivo lokalnog karaktera. Republika danas ima rashode u budžetu lokalnog karaktera, to nisu rashodi za nacionalne projekte, za regionalne projekte, nego za različite lokalne projekte. Preko toga republika dve milijarde dinara godišnje daje transfer lokalnim komunalnim javnim preduzećima. Nije mi jasno zašto republika daje transfer lokalnim komunalnim javnim preduzećima. U svakom slučaju, to nije bilo u doba dok sam ja bio ministar finansija. Mogu da vam kažem da dok sam bio ministar finansija republika nije davala te transfere lokalnim komunalnim javnim preduzećima. Ne znam u kojim gradovima se daju ti transferi, koja lokalna komunalna javna preduzeća, ali ono što je sigurno, kada gradovi i opštine dobiju više novca od poreza na zarade nema potrebe da republika ima tih 15 milijardi dinara rashoda koje sada ima. Ti rashodi jednostavno mogu da se skinu sa republičkog budžeta. Na taj način ukida se 15 milijardi dinara republičkih rashoda u korist lokalnih samouprava. Javno preduzeće "Putevi Srbije" u svom programu rada tretira popravku ili izgradnju ulica u Požarevcu, Valjevu, u bilo kom gradu kao regionalni projekat. Mnogi putevi su danas klasifikovani kao regionalni iako su suštinski lokalni. Ne može ulica u Požarevcu biti regionalni put, to je lokalni put. Oko 10 milijardi dinara "Putevi Srbije" mogu prosto da ne izvode više projekte u gradovima i opštinama, jer će opštine imati novca od poreza na zarade da ih same realizuju. Na taj način dobija se još 10 milijardi dinara uštede. Dolazimo do 25 milijardi od ukupno 40. Rekli ste sami, i ja se sa time slažem, neke mere koje su postojale tokom krize, tzv. antikrizne mere, i na predlog MMF-a i na predlog Vlade se sada ukidaju. Neke su već ukinute, više nema subvencionisanih kredita za likvidnost privrede, nema subvencionisanih kredita drugog karaktera. Ukidanjem antikriznih mera pravise samo na razdelu Ministarstva ekonomije dodatna ušteda od 11 milijardi. Da vam sumiram – 15 milijardi – ukidanje republičkih rashoda, 10 milijardi - "Putevi Srbije", manje rashoda za ono što ne treba oni da rade nego lokalne samouprave novcem koji će sada dobiti i 11 milijardi – ukidanje antikriznih mera samo na jednom ministarstvu, jer to znam pouzdano, Ministarstvo ekonomije neće imati te rashode u sledećoj godini, jer su to bile mere koje su bile nužne tokom krize. Sada više nema potrebe za njima. Ako su jednokratno planirane u budžetu nema potrebe da se prenose u budžet za narednu godinu. Mi imamo iznos koji je približno jednak onome koji se dobija od poreza na zarade. Ostaje četiri milijarde koje je lako naći na bilo kom ministarstvu, jer kao ministar finansija makar mogu da vam kažem za vreme tog perioda republika nije imala deficit. Vi sada iskazujete opravdani strah da li će republika imati veći budžetski deficit. Dobar ministar finansija može da napravi republički budžet koji će napraviti da su ove mere fiskalno neutralne. Dao sam predlog, ja nisam ministar finansija, ako se ove mere koje smo predložili usvoje, a o tome ću razgovarati sa misijom MMF, ne vidim nikakav problem. Od vas očekujem gospodine Jovanoviću, za dve godine, ne morate sada, neka prođu ovi izbori, da se izvinite kada vidite kako ovo funkcioniše u praksi, a ja ću vama da se izvinim ukoliko ovo bude dalo loše efekte. Hajde to da se dogovorimo, posle republičkih izbora kada splasnu ove strasti, kada ne bude politika u prvom planu, nego suština, idite u Novi Bečej, u Suboticu, u Zrenjanin, u bilo koji drugi grad i pitajte gradonačelnike koji god budu bili da li Dinkićev ili zakon URS je bio dobar ili loš. Ako kažu – bio je loš, izviniću vam se javno. Ako kažu – dobar je, očekujem da se vi meni javno izvinite. Hvala.
Znam da je tema izuzetno interesantna. Da se dogovorimo, svakako gospodin Andrić ima pravo prvenstva zbog Poslovnika. Inače bi reč ima gospodin Jovanović po dva osnova, pa neka bira koji želi. Izvolite gospodine Andriću.
Hvala. Povredili ste član 27, 103. i osnovno pravilo pristojnosti u Narodnoj skupštini koje postoji nepisano među nama. Nije mi jasno kako vi možete da vodite ovu sednicu parlamenta. Vi imate neka formalna prava na to zato što ste jedan od potpredsednika Skupštine, ali da li je moguće da Demokratska stranka toliko beži od vas da neće ni da vodi sednicu parlamenta, što je htela da radi u četvrtak? Vi ste nas, gospodine Novakoviću, izvređali u dnevnim novinama koje izlaze na teritoriji Vojvodine i time pokazali sav bezobrazluk i beskrupuloznost koju imate kao osoba u koju mi sada treba da imamo poverenja da može da vodi Skupštinu. Pročitaću vam deo teksta zato što mislim da su svi poslanici bili ovde koji sada sede. Kaže: "Sujeta LDP i žestoka analiza amandmana. Dinkić je uspeo matematički da pojasni politikantima iz partijskih struktura u Skupštini". Hoćete da nam se izvinite za ovo? Kaže: "LDP spominje 1.000 evra, ovaj njihov napad nema veze sa kursom, već sa sujetom njihovog lidera". Da li je to rasprava o argumentima koje vi pominjete i tražite od nas? To onako kukavički odete odavde. Što nam niste rekli to ovde, nego odete i date izjave vašim novinarima? Vređate nas preko dnevnih listova u Vojvodini i onda sada očekujete da dođete ovde i da se pravite da je sve u redu. Nije u redu gospodine Novakoviću, nije u redu to da se radi. Ne možete da očekujete da vi kao vladajuća stranka imate pravo da maltretirate opozicione poslanike. Nemate pravo to, na svaku vašu akciju uslediće reakcija. O zakonu predloga ćemo da pričamo, ali ta vrsta pokvarenjaštva da ne smete da nam kažete ovde nešto, nego ovde ćutite, a zatim izađete i datu izjavu u novinama neće proći gospodine Novakoviću, bez obzira na tu masku pristojnosti koju imate.
Narodni poslanik Čedomir Jovanović. Izvolite. Pravo na repliku.
Hvala potpredsednice Čomić. Gospodine Dinkiću, izvinite, ne mogu da pristanem na taj vaš predlog u kojem mi naravno treba da se sretnemo negde u budućnosti, pa da jedan drugom kažemo – izvini, i to je sada to. Kao – izvini za pet miliona ljudi koje sam povukao za nos, šta da radim. Mi se tim ljudima obraćamo, gospodine Dinkiću. Rekao sam vam prošli put zašto nam je važna decentralizacija. To je preduslov modernizacije zemlje. Imamo milione ljudi koji žive u statusu taoca, nemoćni da na bilo kakav način mogu da utiču na svoj život, na svoju sudbinu. Zato sve vreme, godinama govorim o decentralizaciji. Šta očekujete od nas? Da se prostremo ovde u parlamentu zato što ste doneli zakon po kojem će umesto 40% poreza na zarade opština se preusmerava 80%, opštinama koje ne mogu ni tih 40% da naplate, u zemlji koja ima javne finansije u minusu 1,4 milijarde evra? Nemate vi problem samo sa LDP. Pa, da li vas i MMF kritikuje zato što hoće da se kandiduje i da vas čeledžuje negde na izborima u Srbiji? Je li vam zato dao juče crveni karton? Je l' Fiskalni savet sa tom motivacijom kritikuje vaš predlog? Pa, koga podržava od onih, ako se vi pozivate na razum koji treba da imamo pred sobom kada tragamo za tim razumom? Ko? Kako govorite o putevima? Na šta to liči, gospodine Dinkiću? Neće valjda kategorizacija puteva u zemlji da zavisi od vašeg ličnog stava ili mog? Postoji zakon o tome. Kada se analizira taj zakon, onda se vidi koliko je održiva ta vaša pretpostavka. Nemam ništa protiv da opštine dobiju novac. Uvek smo ovde kritikovali budžetska rešenja. Trideset zakona je u Skupštini koje smo podneli. Kako smo diskutovali kada ste menjali Zakon o porezu na imovinu, treći put u šest meseci taj zakon menja? Kako smo reagovali na Zakon o akcizama? Tako što smo predložili odmah novi zakon. Stotine inicijativa otkako postoji ova partija podnese su u Skupštini, pa i o decentralizaciji, ali o pravima, Ustavu i reformi zemlje. Ovo ugrožava onu tanku osnovu na kojoj društvo danas stoji …
Dva minuta.
Izvinjavam se, mislio sam kao ovlašćeni predstavnik …
Izvinite, ukazala sam pravo na repliku. Izvolite.
Završiću. Kako vi te milijarde nalazite. Vi ćete 14 da uzmete zato što ide tamo nekim opštinama za neke njihove lokalne potrebe. Koje su to potrebe? Čudite se što 15 milijardi ide javno komunalnim preduzećima. Hoćete da vam kažem koja su to preduzeća? To su preduzeća koja su se raspala, koja ne mogu elementarno svoje obaveze da izvršavaju, ne mogu da naplate svoje dugove, potraživanja. To su ta preduzeća.
Narodni poslaniče, iskorišćeno je vreme ovlašćenog predstavnika.
Molim.
Izvinite.
Dobro, dešava se. Nema tu ničeg drugog osim toga. Kažem vam, kako možete da dođete sa idejom da imate za svaku opštinu u promil vrlo precizno proračunato povećanje lokalnog budžeta? A ovde, kao mletački trgovac, po rashodnoj strani budžeta sa svih strana udarate, ne uzimate taoce. Kažete – ovaj lokalni put ne treba. Zakon o tome postoji, Zakon o putevima koji kaže šta je regionalni put, šta je lokalni put. Ne može to tako. Putevi Srbije nisu zbog toga zaduženi, oni su zaduženi zato što nema novca. Ako govorimo o decentralizaciji, hajde da govorimo o suštini, dajte prava opštinama. Prenesite na njih neke obaveze. Ako se na ovakav način kompromituje fundamentalno važno pitanje za modernizaciju zemlje, kompromituje se uopšte ideja njene reorganizacije. Kako ćemo je sprovesti sutra? Vi ste seli i onako kako znate krenuli svojim putem, pa sada svako računa. Kao i Zakon o informisanju. Kakvi su efekti tog zakona danas? Ne primenjuje se. Zakon o podeli besplatnih akcija, ne primenjuje se. Zakon o izmenama i dopunama Zakona o finansiranju lokalne samouprave, neće se primenjivati od 1. januara naredne godine. Zato o tome ne možemo da ćutimo. Jedino što je tačno, tačno je da ste isključivo lično politički motivisani kao lider jedne stranke koja pokušava politički da opstane. Nije ona uništena zbog LDP, nego zbog toga što ste prethodni deset godina radili. Ali ne mislim da treba da tolerišemo vašu nameru da zbog opstanka jedne vladajuće koalicije koja od vas zavisi mi pristanemo na nešto što će potpuno urnisati ovu zemlju. Dužnost je da se staramo o tome. Izvolite, pa nam recite – kako se obezbeđuje fiskalna neutralnost, onako pedantno kako ste nam rekli, u kojoj meri će se pojačati budžeti lokalnih samouprava. Naravno da smo bili vrlo kritični prema budžetu i za ovu godinu i za prethodne tri godine, svaki put kada je oštećena lokalna samouprava i lokalna samouprava i Vojvodina i Republički zavod zdravstvenog osiguranja i čitav niz drugih institucija koje su samo na papiru imale definisana prava, a pri tom nikako nisu mogle da ih ostvare. Da ste bili ovde na raspravi, čuli bi nas. Ovo što danas radite jednako ima smisla kao i rasprava o Zakonu o privrednim komorama od pre dve godine, kada smo po hitnom postupku 2009. godine morali da usvajamo zakon koji će stupiti na snagu 2013. godine. Dosta više tog besmisla, uz očekivanje da mi na tako nešto pristanemo. Kao što vidite, u ovome nema ničeg lično. Uopšte mi ne smetate. Cenim vašu energiju. Žao mi je samo što ta energija ne može da bude iskorišćena na opšte dobro, nego ta energija po pravilu kompromituje svakoga ko se nalazi u vašem okruženju. Zbog toga ne možemo u ovome da budemo partneri. Ako želite da nas podržite, izvolite, podržite nas uz zahtev koji smo vam vrlo jasno uputili. Dogovorite se u okviru institucija koje postoje u ovoj zemlji. Savet za decentralizaciju republičke Vlade, Komisija za finansiranje lokalne samouprave, Stalna konferencija gradova i opština, Odbor za lokalnu samoupravu i ustavna pitanja, u okviru tih institucija dijalog, formulisanje platforme, rasprava u svakoj opštini u Srbiji, eto dobre decentralizacije, eto prilike da ljudi mogu da utiču na svoj život. Sve drugo je podela novca kojeg nema u predizbornoj kampanji koja će trajati kako tako narednih šest meseci, a onda Srbija treba da ode u Stečaj, kao što sutra odlazi "Bor", e to ne može da prođe uz saglasnost LDP.
Izvinjenje još jednom narodnom poslaniku Čedomiru Jovanoviću. Mojom omaškom ste drugi put prekinuti. Zaista se izvinjavam, nije bilo namerno. Narodni poslanik Mlađan Dinkić, ovlašćeni predstavnik predlagača ima reč.
Stalno govorite o nekom novcu koga nema. Tog novca ima, ne znam da li vam je jasno, možda vi ne razumete naš predlog. Danas se naplati od poreza na zarade 110 milijardi dinara. Taj novac postoji. Samo predlažemo da 80% tog novca ostane gradovima i opštinama. To nije nepostojeći novac, to je sada postojeći novac koji treba da se pravednije rasporedi, da umesto da ostane u centralnoj kasi, ide u lokalne samouprave, u gradove i opštine. Dakle, novca ima, to je postojeći novac. Ne tražimo nikakav dodatni novac, već postojeći da se bolje raspodeli. To je jedna stvar. Druga stvar, ne znam da li ste vi svesni vaših dvostrukih aršina, jer pitate me za neke filigranske računice na rashodnoj strani republičkog budžeta, a kada je 50 milijardi uskraćivano u ove tri godine lokalnim samoupravama, da li ste pitali koja to filigranska računica centralnog nivoa obezbeđuje gradovima i opštinama da prežive? Nije vas bilo briga. Nikada niste rekli ni jednu reč kako će, recimo, Niš da se snađe ili kako će se snaći Leskovac, ma koji grad u Srbiji. Kada je republički budžet izglasavan niko nije ni reč rekao šta će biti sa 170 gradova i opština u Srbiji koje ostaju bez transfera koji im pripadaju po zakonu. Da li je bila neka filigranska računica koja je pratila to smanjenje transfera? Da li se neko zapitao kako će se gasiti stvoreni deficiti u lokalnim kasama? Lokalni deficiti, to je apropo MMF, nisu ni oni o tome govorili, i oni su nekonzistentni u tome i oni su dali blagoslov na ukidanje i smanjivanje transfera lokalnih samouprava. Ne treba ih veličati za ono za šta nisu zaslužni. Ako je republička Vlada zbog krize smanjila transfere lokalnim samoupravama, ove godine 16 milijardi, a MMF rekao – to je u redu, niko od vas nije rekao – šta radi taj MMF, ne brine o deficitima opštinskih budžeta. (Zoran Krasić, sa mesta: Mi jesmo.) Možda vi jeste, ali poslanički klub sa kojim sada razgovaram nije. Dakle, to jeste problem centralizma. Ne postoji briga za probleme opština i gradova, već samo problem centralnog budžeta u Beogradu. To hoćemo da promenimo. Ova rasprava treba da pokaže da nam je podjednako važno i kakav je budžet lokala i budžet Republike. Međutim, ako je mogao da trpi budžet lokala tri godine, zar mislite da nije moguće 40 milijardi skinuti Republici? Ako je opštinama skinuto 50 milijardi u prethodne tri godine, zašto mislite da je neka velika pamet skinuti 40 milijardi dinara rashoda Republici da bi to bilo fiskalno neutralno? Mi nemamo problem oko cilja. Zalažemo se za poštovanje fiskalnih pravila, za fiskalnu neutralnost. Samo kažemo – koliko je bilo lako, pod navodnicima, opštine ostaviti bez 50 milijardi u prethodne tri godine, toliko je isto lako Republiku ostaviti bez 40 milijardi u narednoj godini. Neće propasti Republika. Znate koliki je republički budžet, 850, 900 milijardi, zavisi od inflacije, ali tih 40 milijardi neće ugroziti niti penzije, niti plate u javnom sektoru. Treba da se ukinu oni rashodi koji nisu više potrebni. Sasvim je sigurno da bi ozbiljna analiza mogla da pronađe mnogo više od 40 milijardi rashoda koje treba ukinuti na republičkom budžetu. Zašto se to ne čini? Tu ste vi u pravu – zbog razno raznih političkih interesa, zbog birokratije, koja ima za cilj da samu sebe reprodukuje i uvek će reži da je nešto što ona radi potrebno i produktivno i uvek iznutra neće hteti da se reformiše. Ali, kao što su na neki način lokalne samouprave bačene u vodu, pa su morale da plivaju, da se snalaze u prethodne tri godine kada im je uskraćeno 50 milijardi, tačno je da mi na ovaj način udaramo, dajemo rukavicu Republici da ona mora sada da se snađe da pliva za ovih 40 milijardi. Kako? Dao sam jedan predlog. Da li će taj predlog biti prihvaćen, pa to ne zavisi od poslaničkog kluba URS već od ministra finansija. Da imamo ministra finansija mi bismo sa lakoćom, za dva dana rešili taj problem. Ako me budu slušali ljudi koji budu sastavljali taj budžet, to će rešenje moći lako da se nađe. Dao sam predlog, vi možete da kažete taj predlog nije filigranski. To što sam rekao da treba 15 milijardi skinuti republičke rashode, deset milijardi na Putevima Srbije, 11 milijardi ukidanja anti-kriznih mera, nije vam dovoljno filigranski? Moguće je, ali to nije moj posao, to je posao republičkog ministra finansija. Tvrdim kao bivši ministar finansija koji je imao budžetski suficit da je to moguće i sigurno je da može da se uradi. Ako su lokalni ministri finansija, gradski, opštinski, načelnici za budžet i finansije uspeli da se izvuku iz dubioze od 50 milijardi, zašto ne bi Republika ovako moćna mogla da se izvuče od ovoga, navodnog, problema 40 milijardi? Da li postoji cena od 40 milijardi koje Republika plaća da bi gradovi opštine više dobili? Da i treba da plaća. Mi smo za to da plati, a to nije skupo jer je najskuplje ostati u ovakvom centralizovanom sistemu.
Pravo na repliku, dva minuta, narodni poslanik Čedomir Jovanović.
Gospodine Dinkiću, opet čitav niz besmislica. Prvo niste bili tri godine ovde u parlamentu kada se razgovaralo o budžetu. Da ste bili, čuli bi ministarku Dragutinović koja se sa nama i našom kritikom slagala uz ogradu da je kao ministarka finansija dužna da učini ono što može sa novcem koji stoji na raspolaganju. Čak su i neke stranke vladajuće koalicije uslovljavale svoju podršku, poštovanjem zakona ili Ustava, pa recimo, za Vojvodinu tražili tri sedmine a onda pristali da sami sebe lažu kroz analizu zapravo tog novca koji nije obuhvatao kada je formulisan transfer novca iz Republike, nego u pravo Vojvodine da raspolaže tolikim novcem, pa da sama odluči kako će ga trošiti. Nikada nismo podržali ni jedan budžetski zakon. Bili smo, naprotiv, vrlo kritični. Posebno smo bili kritični kada se štedelo kroz suspenziju prava lokalnim samoupravama na transfer tog novca. Jedino što je nas razlikovalo od nekih drugih koji su podnosili i krivične prijave, bile su prateće inicijative kojima se išlo u onom smeru u kome se država mora kretati ako želi da, s jedne strane, u potpunosti servisira prava koja je utvrdila prema svima, građanima, privredi, lokalnoj samoupravi i, sa drugestrane, obaveze koje nalaže njeno reformisanje. Ni jednu reč niste rekli o pozicijama tih rashoda zato što je i vama jasno da tog novca nema. Koliko znam, gospodine Dinkiću, bili ste protivnik podizanja poreza na dodatnu vrednost kao jednog od izvora prihoda, a kojim bi se pokrio taj minus i uz ogradu, s obzirom da nisam učestvovao u tim razgovorima, jedan od ljudi koji je upravo bio kreator ideje da se uskrati novac lokalnim samoupravama, jer će se one snaći, onako kako danas predlažete i da se snalazi Republika, a kada govorimo o Republici mi govorimo o Republici koja nije u stanju da danas sa ovim budžetom i minusom od milijardu i 400 miliona servisira obaveze koje ima prema ljudima.
Dva minuta. Zahvaljujem. Na listi prijavljenih su narodni poslanici Dragan Stevanović, Vlajko Senić, Ivan Andrić, Bojan Đurić i Milan Lapčević. Da li iko od narodnih poslanika smatra da ima pravo na repliku? Reč ima narodni poslanik Dragan Stevanović. Izvolite.
Javio sam se još malo pre, kada je gospodin Milenić govorio, ali redosled je bio takav, s obzirom da je spomenuto neko viteštvo. Znate, bilo je dosta prilike u poslednje tri godine u ovoj skupštini da se političko viteštvo i, pre svega, čojstvo pokaže, naročito kada su se krali mandati SRS, pa je to viteštvo od tad zatajilo. Gospodine Mileniću, mi smo o komunalnim taksama u ovom trenutku razgovarali zato što je amandman na deo zakona koji se odnosi na komunalne takse. Nismo govorili kao o najbitnijem izvornom prihodu lokalne samouprave, ali smo kroz ovu priču hteli da ukažemo na potpunu neodgovornost Vlade koja je dozvolila da se lokalne samouprave nađu u položaju u kakvom jesu i zbog položaja u koji ih je Vlada dovela donose ovakve odluke. To je jedna stvar. Druga stvar, lako je da govorite s pozicije grada koji je potpuno privilegovan. Kada bi u moju Surdulicu i moj jug Srbije Vlada ulagala, koliko ulaže u vaš Kragujevac i ja bih bio ovde relaksiran i pričao sa pozicije sa kojih govorite. Što se gospodina Dinkića tiče, oko jedne stvari se potpuno slažemo, i nas baš briga šta o ovom pitanju kaže MMF. Smatramo da u Srbiji ima dovoljno srpske pameti da kaže da je ovo potpuna besmislica. Vi ste kao epohalni uspeh Vlade, kada je donošen rebalans budžeta, govorili da milijarda lokalnim samouprava koju ste kroz rebalans obezbedili predstavlja ne znam ni ja šta koliko veliko. Danas tek tako, kao ne znam ni ja šta, ležereno mašete sa 40 milijardi dinara. Gospodine Dinkiću, ako ste tu, ne vidim vas, građani Lebana vam ne traže stotine miliona koje im sada nudite, građani Lebana traže da izmirite samo obavezu koju ste do sada imali po zakonu. To ste bili dužni da uradite. Dajte odgovor zašto niste ispoštovali zakonsku obavezu do sada, a onda se državnim parama razbacujete kako se razbacujete u načelnoj i u ovoj raspravi u pojedinostima. Hvala.
Narodni poslanici koji su prijavljeni Milan Lapčević, Bojan Đurić, Ivan Andrić, Vlajko Senić i Jorgovanka Tabaković. Da li se neko od narodnih poslanika prijavio za repliku, pošto su svi prijavljeni, moram da izbrišem spisak? Prijavićete se kada obrišem spisak pošto samo pet imena mogu da imam. Daću pravo na repliku narodnom poslaniku Ivanu Andriću, pa narodnoj poslanici Jorgovanki Tabaković i tada ću obrisati listu jer ostali prijavljeni žele da govore po drugom osnovu, da bi mogao da se prijavi narodni poslanik Saša Milenić. Reč ima narodni poslanik Ivan Andrić, dva minuta. Izvolite.
Replika na ono što je gospodin Dinkić rekao ili samo Dinkić o tome da nismo upozoravali na ove transfere. Svakako da je reč o laži. Prosto, nekoliko puta smo upozoravali do sada da to što neko nije svestan neke činjenice ne znači da ta činjenica i ne postoji. Na primer, ne znam da napravim atomsku bombu, ali sam prilično siguran da ona postoji. Dakle, mnogo stvari Mlađan Dinkić ne zna. Iskoristio bih još ovo vreme da kažem da je potpuno jasno da je račun, koji nam je ponuđen za smanjenje buduće rupe u budžetu, potpuno ne primeran ovoj raspravi. Dakle, postojao je normalan način da je ovaj zakon pripreman na jedan ozbiljan način, kako se ostali zakoni pripremaju. Prosto, došla bi još neka računica uz njega. Kada kažemo da novca nema, znamo da ovaj novac koji će se davati lokalnim samouprava on postoji, on je iz poreza za zarade. Osim što se pravi još jedna rupa u budžetu na bazi nestanka tog novca iz budžeta i vrlo je lepo i zanimljivo kada neko ko je do prošle nedelje bio ministar ekonomije kaže – šta vas briga za centralni budžet, ali prosto meni je to neshvatljivo da postoji neko ko pledira da se ozbiljno bavi politikom, a da tako nešto kaže. Valjda je iz toga trebalo da zaključimo da smo mi neki ljubitelji centralnog budžeta, a Mlađan Dinkić, pored toga što je želeo da bude astronaut, želeo i ljubitelj je lokalnih budžeta, pa tu sada nešto treba da se prepiremo. Upozoriću na još jednu vrlo važnu stvar. Pisao sam Kancelariji nacionalnog saveta za decentralizaciju u ime svih narodnih poslanika i pitao sam da se dostavi analiza ovog predloga zakona koji je dao Mlađan Dinkić, s obzirom da je ova institucija napravljena da se brine o decentralizaciji. Na moje iznenađenje, oni su mi odgovorili, da nikakav predlog njima nije dostavljen, da oni nemaju pojma o čemu se radi, da nam svima puno žele sreće u radu i stoje nam na raspolaganju. Ali, prosto, znate šta, ako se čak ni njima niste obratili, a želite da usvojite ovaj zakon, onda ukinite tu kancelariju, ili da budemo korak bliže toj rupi od 45 milijardi evra.
Dva minuta. Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Trudiću se da u dva minuta odgovorim kratko na neke primedbe koje su upućene svima nama. Znači, rečeno je da je sva ostala opozicija ljubomorna što je gospodin Dinkić podneo ovakav predlog i to normalno iz političkih razloga naših i njegove eventualne političke koristi. Nešto što to opovrgava je, da Fiskalni savet nije politička stranka, ni udruženje, ni koalicija, a ni Međunarodni monetarni fond nije ni politička stranka, ni bilo koja vrsta organizacije kojoj bi smetao jedan takav predlog. Da podsetim i da zamolim gospodina Dinkića, da ne ponavlja da je ministar finansija koji je imao suficit, zato što to prosto nije istina. On ga je prijavio, dao predlog budžeta, a kada je gospodin Cvetković izvršio primopredaju, ispostavilo se da je to deficit i to zbog ne prikazanog dugovanja prema Republičkom zavodu za zdravstveno osiguranje. To je potvrdio svojom analizom i tadašnji predstavnik MMF Piter Dojl. Zašto? Bunili smo se svi što su transferi u lokalnim samoupravama smanjeni. Gospodine Dinkiću i vašim kolegama moram da kažem i ostalima iz vladajuće koalicije, tražili smo prilikom izglasavanja Zakona o budžetskom sistemu, da svaki zakonski projekat prati procenat finansijskih efekata. Mi to do dana današnjeg nemamo. Nismo imali čak ni uz vaš Predlog zakona do samog dana rasprave. Poslednje što želim da kažem u ovom obraćanju, svevreme tvrdite da negde postoji nekih 40 milijardi dinara i koje, kada se prebace na lokalni nivo, neće dovesti do štete na republičkom nivou. Molim vas, kažite koje su to pozicije? Gde se to drži novac, možda oročen, možda nekome predat, možda kod nekih banaka, kog Poštanske štedionice, Komercijalne banke, a da mi za to ne znamo? Dajte da čujemo gde je ta ušteda?To je ono što očekujemo od vas.
Narodni poslanik Saša Milenić, pravo na repliku. Dva minuta.
Repliciram na diskusiju gospodina Stevanovića, koja je uz moje ime pomenuta, a to je optužba za privilegovani položaj grada Kragujevca, grada iz kojeg dolazim. Sasvim konkretno, ako ste mislili na "Fijat", jednom za svagda da se razumemo, nije "Fijat" došao u Srbiju, pa zbog privilegovanog položaja Kragujevca odabrao Kragujevac, nego je "Fijat" zbog Kragujevca došao u Srbiju. Ako ste mislili na odnos grada prema sopstvenoj poziciji i odnosu političkog aktivizma u tome, nema nikakve sumnje da se Kragujevac i te kako žestoko bori za svoju slobodu, da to jeste slobodarski grad, protiv svake privilegije i naslednih prava te vrste. Upravo tako treba da razumete i rezultate i prisustvo i ostalih investitora. Da vas podsetim, njih je na desetine iz zemlje i sveta, poput "Plaze" iz Izraela, poput "Remingtona" iz SAD, poput "Džonson-kontrol" i da ne nabrajam dalje, kao što se za svoje investitore i napredak grad Kragujevac sam bori, tako se izborio i za ovu vladu i za ovog predsednika i za politički okvir koji će omogućiti Srbiji da napreduje u svojoj lokalnoj realnoj životnoj sredini. Protiv svake privilegije je duh i mentalitet Šumadije i Kragujevca.
Narodni poslanik Dragan Stevanović, takođe, pravo na repliku. Dva minuta i time je ovaj krug replika zatvoren. Izvolite.
Gospodine Mileniću, nije "Fijat" u Kragujevac došao zato što ste vi mnogo lepi, pametni i uspešniji u odnosu na druge, nego su došli u Kragujevac i u Srbiju zato što su u Srbiji dobili ono što nisu dobili u Italiji, jer njihova Vlada nije htela da finansira ono na šta ste vi, radi svoje političke promocije, bili spremni da finansirate. Nije to izraz vašeg slobodarstva i vaše sposobnosti, jer vaš šef malopre osporava pravo, da se državni putevi prvog i drugog, jer po Zakonu o putevima koji je njegova vlada usvojila, više ne postoje regionalni i magistralni putevi, finansiraju o trošku države iz budžeta Republike Srbije i sva ostala infrastruktura neophodna da gospoda iz "Fijata" dođu na gotovo, pa tamo pričate jednu priču jer vam to politički odgovora, a ovde pričate drugu priču, zato što vam to odgovara i u kontekstu je i u prilogu ovog zakona. Prema tome, cenimo vaš slobodarski duh. Dobro je što imate takav duh. Međutim, ne može jedno da važi do pre šest meseci, a drugo da važi od tog trenutka do sada. Zašto se svega ovoga predlagač nije setio pre samo šest meseci? Zašto se nije setio pre šest meseci? Nama se stavlja na teret zašto nismo kritikovali i predlagali? Ako je neko kritikovao budžet i odnos vaš prema lokalnoj samoupravi, bila je SRS i kroz amandmane, i kroz diskusiju o usvajanju, i budžeta i rebalansa budžeta. Zbog toga smo, maltene, bili i kažnjavani i izbacivani. Sada nas pitate – zašto nismo? Zašto vi tada niste pokazali dobru volju? Znate, naknadna pamet možda jeste dobra, čak jeste korisna, međutim, zaista kredibiliteta da ovako nešto promovišete, nemate vi koji ste simbol fiskalne i političke centralizacije u Srbiji, a to je G17 plus i kako se već sada zovu – URS. Hvala.
Poštovani narodni poslanici, pre nego što nastavimo rada, dozvolite mi da u vaše i u svoje ime pozdravim studente sa Arkadija Univerziteta, koji se nalaze u poseti Domu Narodne skupštine, a trenutno prate deo današnje sednice sa galerije Velike sale. Prisutni su:Prof. Alex N Grigorev,prof. Warren R Haffar, Mr. Suleiman, Abdullahi, Ms. Danielle Alexandra Bajkowsky,Mr. Tim Daniel Boom, Ms. Patricia Susan Carroll, Ms. Jessica Ann Chiaramonte, Mr. Matthew Douglas Dalrymple, Ms. Juliet Hannah Emas, Ms. Kelly Deery Hays, Ms. Angela Kathleen Irwin, Ms. Alie Badara Kargbo, Ms Christa Michelle Lane Hooper, Ms. Colleen Keeney McQuade, Ms. Kaitlyn Rae Norden, Ms. Natalie Deegan Rose, Ms. Arielle Sternman, Ms. Vanessa Sarah Valdes, Ms. Naomi Hall Wentzky. Dobrodošli u Srbiju.Welcome to Serbia. We wish you pleasant stay in our Assembly and I invite you to come again. Narodni poslanik Saša Milenić je ponovo prijavljen. Mislim da možete da koristite vreme od poslaničke grupe. Ovim je krug replika završen. Narodni poslanici koji su prijavljeni: narodni poslanik Vlajko Senić, narodni poslanik Milan Lapčević, narodni poslanik Mirko Čikiriz i narodni poslanik Bojan Đurić. Ne znam redosled. Narodni poslanik Vlajko Senić.
Thank you very much. Poštovana potpredsednice, poštovani narodni poslanici, poštovani gosti, ova rasprava je, naravno, poprimila ono što jeste politički karakter i nama to iz URS odgovara, jer ne bežimo od politike, ne bežimo od činjenica da ovo jeste politička priča za koju se mi borimo, za koju verujemo da jeste interes građana Srbije i za koju verujemo da ćemo na narednim izborima dobiti veliku podršku građana Srbije. Samo za predlog ova četiri ili pet zakona, mi smo uspeli za jedno kratko vreme da prikupimo pola miliona glasova, što dodatno daje legitimitet našoj inicijativi, jer je glas građana u stvari bio očajnički krik ljudi koji žele nešto da se promeni i koji traže od političkih stranaka da počnu da se bave njihovim svakodnevnim problemima, a ne samo međusobnim prepucavanjima. Naravno jesmo spremni za sve kritike koje danas trpimo, koje smo trpeli u proteklih nekoliko nedelja, proteklih nekoliko meseci i koje ćemo, verovatno, nakon izglasavanja zakona posebno trpeti u narednom periodu, ali to je samo dokaz da se bavimo temom koja pogađa suštinu i koja može zaista na pravi način da promeni jedan sistem u Srbiji. Reći ću samo nekoliko reči o tri stvari koje se ovde, praktično, zloupotrebljavaju i predstavljaju na jedan način koji nije tačan. Ako govorimo o reformama koje moraju da se sprovedu u Srbiji, nije tačno da su ovo prve reforme koje se sprovode. Ovo su važne reforme za decentralizaciju Srbije. Od 2000. godine pa na ovamo mnogo reformi je sprovedeno i svake reforme koje su sprovođene imale su političku cenu, nekad nažalost i tragičnu i uvek onaj ko hoće da sprovede reforme u Srbiji plati na neki način i prosto biva anatemisan i stavljen na stub srama, jer menja neko zatečeno stanje. Otpori su uvek veliki. Rekao bih da ovoga puta mi zaista menjamo zatečeno stanje i stoje primedbe, moglo je okrugli sto, savez gradova, savez za decentralizaciju itd, ali tim tempom, uveren sam, s obzirom kako stoji odnos političkih snaga u Srbiji, kakvo je stanje stvari, mi ne bismo govorili o fiskalnoj decentralizaciji pre 2015. ili 2016. godine. Mi smo, vodeći računa o proceduri i vodeći računa o tome da hoćemo da građani osete efekte promena, izabrali, izborili se za ovaj drugi pristup i verujemo da smo mi na ovaj način pomerili taj kamen decentralizacije. Sada, naravno, ima mnogo kritika, nekih drugih predloga, ali mi ne bežimo od toga. Mi hoćemo samo da pokažemo građanima Srbije da je moguće stvari promeniti za kratko vreme, da nije neophodno gubiti godine, decenije, na okrugle stolove da bi se problem rešio. Da bih argumentovao taj svoj pristup, najbolje je da uzmemo primer restitucija. Deset godina se u Srbiji priča o restituciji. Deset godina se vode javne rasprave. Deset godina se održavaju okrugli stolovi. Deset godina se govori o toj temi tokom predizborne kampanje. Mi smo danas u situaciji da se Zakon o restituciji ne nalazi čak ni u skupštinskoj proceduri. Dakle, mi smatramo da se za svoje političke ciljeve stranka, politička organizacija ili koalicija bori legitimnim sredstvima, koji su u skladu sa zakonom, vodeći računa da se za taj svoj cilj izbori, a ne da samo o tome priča. Isti je slučaj sa primedbama MMF i Fiskalnog saveta koje mi, kao institucija, vrlo uvažavamo, ali verujemo da govorimo o istoj stvari. Dakle MMF i Fiskalni savet traže da se ispoštuje načelo fiskalne neutralnosti za ovu godinu, da se ostane u okvirima zadatih fiskalnih pravila za 2012. godinu, ali oni govore o konsolidovanom budžetu. Dakle, kada razgovarate sa MMF ne govorite o budžetu Leskovca, Ljiga, Ljubovije, pa čak ni Srbije, nego govorite o konsolidovanom računu Republike Srbije. Tu mi imamo drugačiji pristup i kažemo da verujemo da u okviru datih sredstava kojima Republika raspolaže može drugačije to da se raspodeli i može da se razvlasti centralna vlast, da radi ono što u stvari nije njen posao. Ovde je takođe bilo predloga da se nove nadležnosti prenesu na lokalne samouprave. Kažemo da jesmo za to, ali kažemo da lokalne samouprave danas nemaju novca da izvršavaju postojeće nadležnosti. Na ovaj način samo pokušavamo da obezbedimo lokalnim samoupravama novac, da rade ono što mogu po postojećem Zakonu o lokalnoj samoupravi. Za nove nadležnosti dobro došle su, otvoreni smo za razgovor, ali za to će trebati dodatna fiskalna decentralizacija, dodatno smanjenje centralnog budžeta, odnosno prebacivanje lokalnih prihoda u mnogo većem obimu za lokalne samouprave. Što se tiče primedbe koja takođe stoji, da je u protekle dve i po godine lokalna vlast platila cenu svetske ekonomske krize, to je u politici legitimno. Nije bila dovoljno jaka politička snaga koja bi se izborila za interes lokalnih samouprava i građana koji žive u tim opštinama. Siguran sam da poljoprivrednici u Vojvodini ne bi dobili ono što su tražili da nisu sa svojim traktorima blokirali celu Vojvodinu, da su sedeli u svojim kućama, da su sa njiva slali poruke da hoće da se ispoštuje zakon, siguran sam da ih Vlada ne bi videla i siguran sam da se ne bi izborili za prava koja im svakako sleduju. Mi danas ovde predstavljamo 500.000 građana i predstavljamo lokalne samouprave i tražimo podršku partnera da se izborimo za ovaj zakon i mi ćemo dobiti tu podršku. To je jedini način da uradite ono što ste obećali biračima. Bilo je nekih stvari u prošlosti koje su svetle, više ili manje, tamne, ali podsetiću vas da je takav otpor bio i 2008. godine kada smo govorili o Fijatu, tada je rečeno – Srbija je dala mnogo. Danas smo na korak od toga da to postane jedan od najmodernijih pogona u ovom delu Evrope, da proizvodi 200.000 vozila koja se izvoze. Da li je bilo to bolje ili je bilo bolje zatvarati, opet iz centralne kase, lokalnu budžetsku rupu u Kragujevcu gde su ljudi dolazili kroz jednu rupu, proveli dva sata u fabrici, izašli kroz drugi i nisu proizvodili ništa ili je bolje da danas neki ljudi rade na nekim realnim proizvodima? Teško je, otpori su veliki, ali baš zato što je ovo jedna suštinska reforma, ne želimo da prigrabimo sve poene za nas, ali vi nas terate. Svi vi nas zajedno terate da URS praktično jedini uberu lovorike promene centralizovanog sistema u Srbiji. Spremni smo da to delimo sa svima, otvorene su nam ruke, otvorena su nam srca za vašu podršku i za vaše predloge i siguran sam da ćemo u narednom periodu zajedno raditi na tome, ali niko neće moći da ospori da je ovo najvažniji prvi korak i verujem da će birači to ceniti. Hvala.
Sedam minuta i 25 sekundi iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Narodni poslanik Ivan Andrić, pravo na repliku.
Mnogo pre za repliku na prethodnom spisku, molim vas, onaj što je poništen. Hvala, samo molim taj redosled. Nekoliko stvari je rekao gospodin Senić i moram da odgovorim. Mislim da se radilo o pogrešnom tumačenju onoga što mi govorimo. Ta vaša opravdana žurba nakon 11 godina u vlasti, ne vaša lična nego G17, je meni teško razumljiva. Deset godina odvijaju se okrugli stolovi, ali samo je nekoliko konstanti u tih 10 godina. Jedna od tih je da je Mlađan Dinkić na vlasti, još neki ljudi, Rasim Ljajić itd. Sve se drugo menjalo u tih 10 godina, ali to su neke konstante. Slažem se da ima načina da se uštedi u budžetu, ali mi je žao što to niste govorili u decembru prošle godine kada smo to govorili mi, a vi ste za taj budžet glasali i branili ga, ako se ne varam. Znači, da bi pojednostavili ljudima koji sede ovde i koji nas gledaju, vi ste uzeli lokalnim samoupravama novac, G17 plus, URS, kako god se zovete, uz vladajuću većinu. Vi im niste dali. Sada se pojavljujete kao spasioci nakon šest meseci, daćete im neki drugi novac. Tu postoji logički problem, a vi ga rešavate i odgovor koji nudite je isključivo demagoški. Da li postoji nadležnost? Vi kažete – nema za nove nadležnosti n ovca. To nije tačno. Zašto se šef policije u lokalnoj samoupravi ne bira? Kakav je to novac? Zašto mora da ga postavlja Ivica Dačić? To je decentralizacija. Ovo što vi radite nije. Uzimate novac tamo gde ga i ovako nema, dajete ga tamo gde će moći da se troši u izbornoj kampanji zato što jedino tako možete opet da pređete cenzus. Ne predstavljate vi ovde 500.000 građana. Predstavljate trećinu liste DS… (Predsedavajuća: Dva minuta.) … to vi predstavljate ovde, a za 500.000 građana videćemo nakon sledećih izbora.
Narodni poslanik Vlajko Senić, dva minuta.
Mi ne predstavljamo svakako trećinu liste. Ako pođete od toga, gospodine Andriću, da je 2008. godine vreme u Srbiji stalo i da se ništa od tada nije desilo, možemo i tako da govorimo. Ali dobro, to je jedna politička ocena. Što se tiče toga kada je gospodin Dinkić bio na vlasti, složićete se samnom, bio je kad god je bio izabran od strane građana ili izabran od strane vaše Narodne skupštine tada za guvernera. Nemam ja ni jednu informaciju da je on nekada bio na vlasti na silu ili protiv pravila koja važe u ovoj zemlji, Ustava, zakona itd, tako da će verovatno tako biti i nakon narednih izbora, a možda i zajedno sa vama. Što se tiče ovih lokalnih prihoda, ne bežimo od toga da je bilo grešaka. Zaista tražimo da se te greške sada isprave. Ne možemo sada u ime grešaka koje su činjene 2009. i 2010. godine da kažemo – čekamo da se napravi neka nova stranka koja će se zvati opštinska stranka, da dobije na izborima podršku, da bi obezbedila ono što mora da se promeni u ovoj zemlji. Takođe smo predložili da se bira gradonačelnik. To je važno isto kao šef policije. Dajte zakon, vi ili ko je nadležan, da biramo šefa policije na izborima, da biramo gradonačelnika, tužioce, kao što je u SAD, šta god. Dakle, ovo je jedan od seta zakona o decentralizaciji. Svaki koji doprinosi da se taj proces popravi, dotera itd. apsolutno je nešto, kako se kaže, kucate na otvorena vrata URS, ali nemojte da nas kritikujete za ono što je dobro. Dajte nam podršku i ima još vremena do glasanja da promenite stav. Hvala.
Narodni poslanik Ivan Andrić, dva minuta.
Slažem se da postoji mnogo grešaka. Ali, znate sa čime se ne slažem? Ne slažem se u tom političkom stavu da se izbegava odgovornost za greške koje su napravljene. Ja vam kažem – vi ste nas optužili, predsednik vaše poslaničke grupe, da smo mi o tome ćutali, a sad se on pojavio kao supermen, astronaut koji će da pomogne lokalnim samoupravama. Odatle je krenula ova rasprava, gospodine Seniću. Dakle, on je izneo neistinu i ja sam na tu neistinu ukazao. Mi smo se suprotstavljali tome, a on je uskratio opštinama novac. Dakle, opozicija je bila protiv toga. Međutim, šta je potrebno da bi se greška ispravila? Nije potrebno praviti novu grešku. Ono što je dovoljno to je da vaša vlada, za čiju ste rekonstrukciju glasali pre nekoliko nedelja, uplati taj novac lokalnim samoupravama. Nema potrebe da se mi ovde bavimo vašom predizbornom kampanjom. Taj novac može doći do lokalnih samouprava, po važećem zakonu. Dovoljno je da vaši ministri Ćirić, Kalanović, ne znam ni ko je još ostao posle one rekonstrukcije, Peđa Marković, na primer. Prosto, na Vladi treba da ukažete na to da kršite zakon, a ne da nama to spočitavate. Znači, kažite to na Vladi, a ako vam ne uspe, onda dođite sa tim na Skupštinu i recite – ne da nam Demokratska stranka. To se onda zove otvoreno politička bitka u kojoj svako govori ono što je istina a ne da se bavimo demagogijom i lažima. Znači, to je u vašim rukama. Nema potrebe da traćite vreme Skupštine, Poslovnika i da pravite novu grešku. Mi vam na to ukazujemo. Mnogo je zakona u ovoj zemlji koji moraju biti usvojeni. Nemamo mi vremena da se bavimo vašom kampanjom. Mi vam to kažemo. Taj problem se rešava vrlo jednostavno – sutra ili prekosutra je sednica Vlade, ustane Peđa Markovi, lupi rukom o sto i kaže da mora da se uplati novac lokalnim samoupravama. To je sve što je potrebno.
Dva minuta. Narodni poslanik Vlajko Senić, dva minuta.
Prvo, nemojte vi nas da svađate sa DS, mi nemamo nikakvih problema sa DS. Ako ste pogledali Predlog zakona, to nije predlog formalno ovde samo URS već su 122 poslanika vladajuće koalicije podneli Predlog zakona o izmenama Zakona o finansiranju lokalne samouprave. Dakle, postoji jedna široka podrška u vladajućoj koaliciji. Mi smo inicijatori i mi smo organizovali peticiju. Mi smo se odlučili da pokažemo građanima Srbije da nije Vlada jedino mesto gde mogu da se izbore za svoja prava. Kako vi, gospodine Andriću, zamišljate državu gde neki ministar u Vladi lupi šakom o sto i kaže – dajte novac lokalnim samoupravama? Mi to zamišljamo malo drugačije. Dakle, ovo je narodna skupština i ovde treba da se čuje glas građana. Danas kad govorim, osećam da govorim u ime – da me ne shvatite pogrešno da je vredim 500 hiljada glasova, to još uvek nije činjenica – ali govorim u ime 500 hiljada građana koji su nas podržali za ovu inicijativu. To je jedna zdrava politička atmosfera, da ljudi vide da mogu njihovi narodni predstavnici da se bore za njihove interese, a ne – glasali smo 2008. godine, oni su skarabudžili neku koaliciju, vidimo se 2012. godine. To nije dobro. Mi menjamo stvari u Srbiji i možda vam je to krivo, ali, ipak, niste ni vi toliko loši u tome. Hvala vam.
Narodni poslanik Ivan Andrić, dva minuta.
Nije mi krivo. Ili da kažem ovako – ne bi mi bilo krivo da menjate na bolje. Ali, krivo mi je pošto menjate na gore. Ja sam vam rekao drugu stvar. Dakle, mi smo na početku ove rasprave, još prošle nedelje optužili ili rekli naš stav, a taj stav je vrlo jednostavan – ovaj zakon je površan, ne vodi računa o bilo kakvoj daljoj posledici i on je samo alat G 17 plus kojoj nije dovoljno da promeni ime da bi se sakrila od birača nego mora da ima još jedan korak zloupotrebljavajući Skupštinu. Sve što ste rekli i svi što su ovde rekli, kada sumirate – to je tačno. Vi ste priznali da se pravi rupa u budžetu od 40 milijardi dinara a sada tim neveštim pokušajem od 15 milijardi, sedam milijardi, ovamo jedna, onamo jedna, itd, to nije ozbiljno. Da bismo vam poverovali, paralelno ste trebali da podnesete izmene svih ostalih zakona, a ne da mi danas usvajamo ovaj, sa vašim obećanjem da će biti usvojeni još neki. Mi vam ne verujemo. Dopustite nam taj luksuz. Mi mislimo da ćete vi napraviti rupu u budžetu danas, a da ćete naterati Vladu i učestvovati u još jednom zaduživanju Srbije u septembru ili oktobru ove godine u iznosu od 400 do 700 miliona evra, preko evro-obveznica. To mi mislimo. Mi mislimo da nikakve nadležnosti nećete smanjivati nego ćete ovu zemlju gurnuti još dublje u ambis, a ovaj novac od budžeta, koji je preračunom oko sedam milijardi do kraja ove godine, ćete iskoristiti u predizbornim kampanjama, u vašem dogovoru sa DS. Kako? Tako. To mi kažemo. A vi to što kažete, vaša dela, desetogodišnja, govore o vama. I dopustite nam da vam ne verujemo u obećanja da će se desiti nešto za šta mi mislimo da neće. Vi niste podneli sve predloge zakona, pa da mi kažemo – u pravu ste, biće smanjenja, biće ovoga, biće onoga. Ne. Vi ste došli samo sa jednim koji ima jasan i samo je politički cilj u pitanju.
Narodni poslanik Vlajko Senić i ovo je poslednji krug replika. Sugestije iz redova narodnih poslanika su da krug replika treba da završi predstavnik opozicije. Prihvaćena je sugestija i to je dobra praksa u parlamentima. Izvolite.
Hvala. Dobro je što se ovaj krug replika završava jer je jasno da ovde nema nekih velikih ekonomskih argumenata protiv ovog zakona ali ima jedna dobra politička bitka i to je sasvim dobro i legitimno. Mi ćemo vrlo brzo, već na jesen, govoriti o rebalansu budžeta i mislim da je to prilika da svi zajedno učinimo napor da se zaista neke reforme kada govorimo o javnoj potrošnji, o fiskalnoj odgovornosti, učine. Dakle, mi smo samo pošli od jedne druge filozofije koja nam kaže da je mnogo bolje da novac poreskih obveznika bude bliži građanima odnosno da bude na raspolaganju građanima koji su zaslužni zašto se taj novac uopšte slio u neku centralnu ili opštinsku kasu. Mi verujemo da će tako biti lakše da se novac investira pametno, da će ljudi koji budu donosili odluke u Leskovcu bolje odlučivati kako da potroše novac građana Leskovca nego kada se to odlučuje u Beogradu kako da se potroši neki novac u Leskovcu. Mislimo da će na taj način kontrola biti mnogo snažnija i da će korupcija biti smanjena. Verujemo da je to pravi put da se centralna vlast u Beogradu svede u one okvire koji odgovaraju ovakvoj državi, sa ovakvim društvenim proizvodom i sa ovakvim standardom. Mi nećemo da prihvatimo činjenicu da je zadato stanje nešto što je nepromenjivo, da su zadate relacije nepromenjive i da nema niko pravo da interveniše u svemu tome. Politička snaga URS govori u ime građana Srbije koji traže decentralizaciju Srbije. O tome govore i LSV i DS i SPO i LDP, ali mi pokušavamo da to sprovedemo u praksi i očekujemo da ćemo sa ovim zakonom pokrenuti proces koji više neće moći da se zaustavi. Mi smo, kao i vi, odgovorni pred građanima i oni će suditi o nama na izborima. Hvala.
Narodni poslanik Ivan Andrić, dva minuta.
Slažem se da novac poreskih obveznika ove zemlje mora biti trošen na pravi način i razlika između nas i vas je što vi, kao deo vladajuće koalicije, kršite zakon po kome je i danas to moguće, a mi vas upozoravamo na to od 2008. godine. To je jedina razlika. Sve drugo je politička zavrzlama i demagogija koja nije tačna. Dakle, vi ste deo vladajuće koalicije. Da ste hteli da novac ide u Leskovac, u Zaječar, u Valjevo, u Prokuplje, sve što je trebalo da uradite to je da dopustite transfere lokalnim samoupravama. Vi ste umesto toga glasali za to da se ti transferi ukinu i sa druge strane sačekali Vladu tri meseca pre dobijanja statusa kandidata i ucenili je da usvoji vaš predlog zakona koji je loš. On je loš zato što dodeljuje nekakva sredstva koja su u većini zemalja na svetu centralizovana, zato što kompromituje pojam decentralizacije jer se ne radi ni o kakvom prenosu prava i nadležnosti i zato što ostavlja rupu u budžetu Republike Srbije koju nameravate da popunite tako što ćete ovu zemlju dodatno zadužiti. Nema razloga da se vi i ja ubeđujemo, zato što i vi i ja znamo šta je ovde slučaj i kakva je politička igra u pitanju. Mi se ne možemo ubediti na ovoj raspravi. Ono što je naš jedini cilj a to je da vam ne dopustimo da koristite javni resurs kakav je Skupština Srbija da obmanjujete, između ostalog, i tih 500 hiljada građana koje vam je ukazalo poverenje za nešto što vi ne radite. Vi ste ovaj problem mogli da otklonite vrlo lako i vrlo jeftino. Umesto što ste Vladu ucenili ovom sednicom, davajući joj većinu, mogli ste isto tako da je ucenite da pusti lokalne transfere lokalnim samoupravama. Ali, to ne bi niko znao i vi ste se odlučili na put politike demagogije i početka izbornog ciklusa za koji ja smatram da je počeo onog trenutka kad vam je vladajuća koalicija popustila a danas nema nikoga od njih da vas ovde brani. Vodite o tome računa šta ste uradili.
Da li neko od narodnih poslanika želi reč povodom amandmana na član koji su podneli narodni poslanici Zoran Krasić, Aleksandar Martinović, Nemanja Šarović, Dragan Stevanović, gordana Pop-Lazić i Nataša Jovanović? Narodni poslanik Mirko Čikiriz, pa posle njega narodni poslanik Milan Lapečvić.
Dobro, da se vratimo na temu dnevnog reda. Ja bih predsedavajuće zamolio da ubuduće zaista više vodimo računa o onome što je naša obaveza. Verujem, i da predsednici opština, i ljudi iz lokalne samouprave i svi ljudi koji su potpisali ovu peticiju očekuju od nas, da ipak više pričamo o temi dnevnog reda. Ako zaista želimo nešto što je ozbiljna tema za Srbiju danas da razvodimo sa ovakvim diskusijama. Mislim da to nije odgovorno ponašanje prema građanima koji gledaju ovaj prenos. Naime, rasprava je o tome da li lokalne komunalne takse, kao jedan od izvornih prihoda lokalnih samouprava, treba da budu limitirane, na koji iznos treba da budu limitirane i koje je rešenje najbolje. Predlagač je rekao da to budu dve prosečne zarade. Dobru nameru predlagača prepoznajemo u tome što je, naravno, uvažavajući ekonomsku situaciju u našoj zemlji, to bila namera da si ionako preopterećena privreda dodatno odlukama lokalnih samouprava previše ne optereti. Lokalne komunalne takse, evo čuli smo neke podatke, mogu biti u značajno velikim iznosima i ako se u tom smislu ne ograniče lokalne samouprave onda može naravno da trpi privreda. Prihvaćen je amandman kolege iz DS po kome je taj iznos maksimalan na tri i po prosečne zarade. Mislim da je to umesno rešenje upravo zbog sledećih razloga. Naravno, da lokalne samouprave i svi mi koji smo nekada radili u lokalnim samoupravama, i imali velike glavobolje oko malih budžeta lokalnih samouprava, sigurno da znamo, ali ovo je zarad javnosti potrebno reći jer su se čule i danas zaista neumesne procene da ti iznosi mogu biti nekoliko miliona dinara, da mogu maltene firme da odu pod stečaj, da trpi njihovo privredno poslovanje itd, to jednostavno nije tačno. Sve lokalne samouprave, razrezuju lokalne komunalne takse prema delatnostima i prema zonama. Pa, recimo, ako u centrima gradova, kao što je najčešće slučaj, postoje i tu su smeštene bankarske, finansijske organizacije, osiguravajuće kompanije ili predstavništva za promet i trgovinu naftom i naftnim derivatima, sigurno je da takve firme ostvaruju visoke prihode i sigurno je da maksimalan iznos ako bi za njih bio razrezan od tri i po prosečne plate, koje se ostvaruju u jedinicama lokalne samouprave, nije nešto što opterećuje njihovo poslovanje. Imali smo i predlog SNS da to bude iznos od 1% godišnjeg prihoda pravnog lica. Taj bi iznos, kod kompanija koje ostvaruju veliki profit, zaista bio višestruko viši od iznosa koji je predložio kolega iz DS, a prihvatila Vlada. Ono što bih ja zaista istakao u političkom smislu, danas je pomenuti SPO koji ne prisvaja pravo na decentralizaciju, mislim da je zarad javnosti potrebno reći da smo mi još osnivanjem naše političke organizacije u najkraćem rekli da se SPO zalaže za punu vlast opština i gradova. Puna vlast opštine i gradova podrazumeva ono o čemu se i danas ovde pričalo. To je veće nadležnosti opština i gradova, ali i veći izvori finansija za ostvarivanje funkcije lokalne samouprave. Mislim da je dan kad je konačno u Narodnoj skupštini Republike Srbije započeta rasprava o decentralizaciji jedan značajan datum i za Republiku Srbiju i za ovu Narodnu skupštinu. Čini nam se da i mi iz SPO i u ovom mandatu nismo propustili priliku da, kada pričamo o važnim zakonskim predlozima, ne pomenemo problem decentralizacije Srbije i činjenicu da smo mi danas najcentralizovanija zemlja sa najvećim disbalansom u Evropi, između razvijenih i manje razvijenih opština i gradova. Ono što je dodatno poražavajuće za sve vlade posle 2000. godine to je da je taj disbalans povećan posle 5. oktobra u odnosu na prethodan period. Da li su to posledice sistemskih grešaka? Naravno. To su posledice jednog komunističkog nasleđa jednog shvatanja da u Beogradu ili u republici postoji vrhovni um koji treba da određuje lokalnim samoupravama, gde ne postoje takvi umovi, šta treba da rade, kako da se razvijaju, šta su njihovi prioriteti itd. Ako je temeljni princip EU, kojoj težimo svi, ujednačen razvoj svih zemalja, članica EU i ujednačen razvoj unutar jedne zemlje članice EU onda sve političke stranke koje zaista raspolažu političkom voljom za suštinskom decentralizacijom Srbije su na istom poslu. Na tom poslu je SPO 21 godinu i zbog toga smo bez trunke ljubomore, bez obzira što smo prvi napisali naše viđenje decentralizacije Srbije, potpisali peticiju Ujedinjenih regiona Srbije. Potpisali bi je da je to i predlog i SRS, LDP ili bilo koje druge političke stranke jer je to po našoj proceni interes Srbije. Zbog toga ću predsedavajući i vas zamoliti da u daljem toku rasprave o ovoj tački dnevnog reda zaista zbog važnosti teme, zbog činjenice da obavljamo jedan važan posao, zaista pričamo, što bi latini rekli, o stvarima " ad rem" , a neo ličnostima "ad personam".
Nemate pravo na repliku. Reč ima narodni poslanik gospodin Lapčević.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, vrlo su čudne okolnosti pod kojima se odvija ova rasprava i Predlog zakona. Dakle, mom poimanju političkog života normalno je da u jednoj normalnoj državi Vlada koju sačinjavaju vladajuće stranke izlazeći odnosno odgovarajući na probleme i izazove koji se javljaju u državi predlažu odgovarajuća zakonska rešenja kako bi te probleme rešila i dovela u jedan normalan okvir. Ovde imamo situaciju da je očigledno ogroman problem finansiranja lokalne samouprave, a da taj problem ne sagledava Vlada već je sagledava jedna vladajuća stranka i to ne kroz inicijativu koja je podnela kao vladajuća stranka na Vladi pa Vlada donela taj zakon i predložila ga Narodnoj skupštini već kroz inicijativu političke strnake koja je u vlasti a predlaže zakonsko rešenje kroz, uz podršku ili peticiju građana Republike Srbije kao da je opoziciona stranka. Jedna potpuno nenormalna okolnost koja ne može drugačije da se tumači, nego kao želja da se politički poentira ili profitira iz ovog problema. Malo pre se čulo u raspravi da su bačene lokalne samouprave u vodu pre tri godine i da niko nije vodio računa o njima i da se niko nije zapitao kako će one uspeti da reše svoje probleme sa umanjenim transferima koji dolaze od strane države. To su izrečene od čoveka koji je podpredsednik Vlade bio do juče i čija je stranka danas u vlasti, koja je praktično deo vladajuće koalicije. Podsećanja radi, samo da napomenemo neke činjenice. Dakle, Zakon o finansiranju lokalne samouprave donete je 2005. godine počeo sa primenom 2006. godine. Po tom Zakonu o finansiranju lokalne samouprave, član 37 kaže da 1,7% društvenog bruto proizvoda iz budžeta Republike Srbije se namenski opredeljuje za transfere lokalnim samoupravama, po modelu koji je razrađen i koji je više uvažavao ne razvijene opštine, da dobiju procentualno više sredstava nego što im inače pripada, kako bi se smanjivale razlike u razvijenosti i kako bi te lokalne samouprave mogle da finansiraju deo svojih troškova koje imaju na lokalu, a da ne zavise i da ne trče svaki dan u neko ministarstvo kako bi rešili neki problem. Po tom zakonu, koji se poštovao 2006. godine, na dalje nisam čuo, razgovarajući sa više desetina predsednika opštine ili predstavnika lokalnih samouprava, da je iko imao primedbe u smislu veličine sredstava za funkcionisanje lokalnih samouprava u 2006, 2007. i 2008. godini. Problem nastaje od kada je formirana sadašnja vladajuća koalicija, od 2009. godine, sa početkom svetske ekonomske krize koja se prenela, naravno, i na Srbiju, kada je vladajuća koalicija, reagujući na očigledno manje prihode u budžetu u 2009. godini, odlučila da smanji transfere lokalnim samoupravama, pravdajući to prosto pošto je teret ekonomske krize takav da moraju da podnesu ravnopravno svi. To se konkretno odrazilo na smanjenje transfera lokalnim samoupravama aprila 2009. godine u rebalansu budžeta, sa predviđenih 42 milijarde na 25 milijardi dinara. Meni se čini, a ako grešim vi ćete me ispraviti, da su lokalne samouprave jedine direktno bile odgovorne, da su jedino direktno njima smanjeni izdaci iz budžeta, da ni jedna druga institucija koja se finansira direktno ili indirektno iz republičkog budžeta nije podnela teret ekonomske krize ili nije podnela bar toliki teret koliki su lokalne samouprave podnele. Dakle, to je odluka vladajuće koalicije u kojoj i dan danas sede predstavnici predlagača zakona. Sada prosto ne mogu da razumem jednog od diskutanata u prethodnoj raspravi, koji kaže da su oni svesni da će naići na otpor jer menjaju zatečeno stanje. Koje zatečeno stanje? To zatečeno stanje nije zatečeno, nego je stanje koje su upravo ljudi koji su sedeli u toj Vladi, i dan danas sede u Vladi, oni proizveli. Dakle, odluka ljudi koji predlažu zakon, koji su sedeli u tadašnjoj Vladi i prethodne tri godine, a i dan danas sede, je da se smanje transferi lokalnim samoupravama i da je ne poštuje Zakon o finansiranju lokalne samouprave, po kojem bi transfer trebao da bude 42 milijarde i nadalje još veći narednih godina, a bio je 25. Prosto je neverovatno da neko ko je proizveo problem sada predlaže rešenje tog problema i prikazuje se građanima kao spasilac ili kao veliki dušebrižnik ili dobrotvor prema lokalnim samoupravama. Čak nastupa sa pozicije kritike prema drugima, kako sad oni brinu o lokalnim samoupravama, a niko se nije brinuo u prethodnom periodu. To prosto nije tačno. Kad se usvajao Zakon o rebalansu budžeta, 2009. godine aprila meseca, poslanička grupa DSS i ja lično smo podneli niz amandmana kojim se ta nepravda prema lokalnim samoupravama ispravlja. Tražili smo i imali argumente da se ne smanjuje lokalnim samoupravama toliko i da se taj teret krize, ako ima već manje prihoda u budžetu, prenese ravnopravno i ravnomerno na sve korisnike budžeta, a ne samo na lokalne samouprave. Upozoravali smo da će razvoj u opštinama stati, da će opštine ući u velika dugovanja da bi mogle da finansiraju osnovne funkcije. Osnovne funkcije su i prema osnovnom obrazovanju, prema predškolskom obrazovanju, prema infrastrukturi itd. Upozoravali smo da se to ne čini i da ne može donošenjem Zakona o budžetu da se krši drugi zakon, Zakon o finansiranju lokalnih samouprava. Niko to tada nije apsolutno hteo da čuje, niti su naši amandmani prihvatani, niti su naši argumenti bili tada verodostojni za predstavnike vladajuće koalicije. Danas ti isti argumenti koje smo pričali pre tri godine, konstantno u te tri godine pričamo o tim argumentima, danas su to argumenti koji se prikazuju ovde pri obrazlaganju predloga zakona. To znači da vam je posle tri godine došlo u glavu ono što smo mi pričali. To je dobro, to nije ništa loše. Treba vremena da se neki argumenti prihvate, da se shvate kao pravi, i dobro je da su ti argumenti danas ovde izneti. Ali, prosto se pitamo kolika je šteta napravljena u prethodne tri godine? Zašto to nije tada prihvatano kao validan argument, nego je to sada argument kojim Ujedinjeni regioni predlažu novi zakon? Prosto ne možemo da verujemo, čuli smo ovde i u raspravi o zakonu u načelu i sada u pojedinostima more nekih cifri koje su potpuno kontradiktorne. Prvo smo čuli da se povećanjem izdvajanja, odnosno povećanjem sa 40 na 80% poreza na zarade koje ostaju lokalnoj samoupravi, neće napraviti jaz u budžetu Republike Srbije i da će svi biti zadovoljni. Dakle, opštine će dobiti više para, a sa druge strane budžet neće biti oštećen. Tada su izneti kontra argumenti da je to prosto nemoguće, da ne postoji perpetumobile kada nešto povećate na jednoj strani sa jedne gomile, a da na toj gomili nema manjka. Onda su bili i kontra argumenti da će se uštedeti na transferima, jer imaju drugi mehanizmi koji će pokriti taj manjak u budžetu, pa nema potrebe da transferi budu, koliko treba da budu, 57 milijardi, koliko iznosi, 1,7% BDP. Kada smo mi izneli argumente da je to prosto nemoguće, jer vi Predlogom zakona predlažete, odnosno ostavljate da 1,7% BDP će biti osnov za nenamenske transfere, i da to iznosi 57 milijardi, a rečeno je prethodno da će biti nadalje od sledeće godine poštovan Zakon o finansiranju lokalne samouprave, onda je bilo – naći ćemo uštede tako što se neće finansirati lokalni projekti iz republičkog budžeta koji iznose, jednom rečeno, 15 milijardi, pa drugi put rečeno 20 milijardi, pa treći put rečeno 14 milijardi, pa je onda dodato – biće 11 milijardi od antikriznih mera, pa 10 milijardi od Puteva Srbije. Pa, Putevi Srbije se ne finansiraju iz budžeta, nisu deo budžeta, oni imaju svoj poseban račun i finansiraju se na neki drugi način. Prosto ima mnogo kontradiktornosti i mnogo stvari koje jednostavno ne idu jedna sa drugom, nemate ni jednu cifru koja se poklapa. Svaka nova rasprava, izbacuju se neke nove cifre. Prosto je neverovatno da je samo pre nekoliko meseci bio skoro dvomesečni štrajk prosvetnih radnika, koji su tražili da im se u skladu sa ranije potpisanim sporazumima povećaju zarade i taj ukupni trošak bi za državu, odnosno za budžet bio oko pet milijardi dinara. Škole nisu radile, deca nisu išla u školu, oštećeni su, a prosvetari su štrajkovali i tražili da im se to nešto malo poveća. U budžetu nije imalo pet milijardi i rečeno je – ne može da padne čitav fiskalni monetarni sistem zemlje zato što treba da se poveća prosvetnim radnicima, ne znam za koliko, za 10% ili za 6% zarada. Sada odjednom imamo 40 milijardi i možemo da uštedimo da bismo nadoknadili ono što smo im uzeli u prethodne tri godine. Kako to sad? Nemoguće da pre dva meseca nije moglo, a sad odjednom može. Šta se to toliko drastično promenilo u ova prethodna dva meseca? Ja mislim da se ništa nije promenilo, ali prosto kada je politički interes, onda nalazimo načina kako ćemo nešto da rešimo. Sećate se pregovora sa MMF u 2009. godini, kada je počela kriza? Tada je rečeno, odnosno od strane MMF je bio uslov da se moraju smanjiti troškovi u budžetu Republike Srbije, a oni su se uglavnom odnosili na smanjenje izdvajanja za državnu administraciju. U skladu sa time je donet Zakon o limitiranju, odnosno o smanjenju broja zaposlenih u lokalnim samoupravama. Lokalne samouprave su morale krajem 2009. godine, odnosno početkom 2010. godine da nađu sredstava i da smanje broj zaposlenih, ali se pri tom povećao broj zaposlenih u državnoj upravi, pa sada iznosi preko 30.000. Krajem ove godine, prethodne, dakle 2010. godine, Vlada je odobrila zapošljavanje novih 730 činovnika. Dakle, s jedne strane stalno povećavate troškove državne administracije, zapošljavanje novih ljudi u državnoj upravi i naravno pravite nove troškove, a ovamo pričate da nema para za lokalne samouprave, pa njima ćemo smanjiti predviđene transfere na 25, pa na 27, pa na 32 zadnji put, a evo argumenta u junu 2011. godine mogu se napraviti uštede u Republičkom budžetu. To znači da nema političke volje. Ako se ima politička volja, onda su se te uštede mogle napraviti 2009. godine i nisu morale da budu lokalne samouprave oštećene, a oštećene su za preko 50 milijardi dinara. Niš konkretno je oštećen za preko dve milijarde dinara, a za te dve milijarde dinara su mogla da budu izgrađena verovatno 20 obdaništa, sigurno 10 ili 15 škola ili da budu rešeni svi problemi sa kanalizacijom i otpadnim vodama na čitavoj teritoriji grada i prigradskih naselja. Toliko je država zaustavila razvoj mog grada na primer, ali je zaustavila razvoj i mnogih drugih lokalnih samouprava. Sada ne može neko ko je direktno učestvovao u tadašnjoj vladi, otkidao lokalnim samoupravama, da kaže niko nije vodio računa o tim lokalnim samoupravama, a sada, evo, predlagač vodi računa o lokalnim samoupravama pošto ih je doveo do ivice održivosti, napravio ogromna dugovanja tim lokalnim samoupravama. Deficiti lokalnih samouprava su astronomski. Da vas obavestim, Niš je morao da uzme 800 miliona dinara kredita da bi mogao da pokrije neke osnovne stvari. To je rezultat onoga što se zove nesavesno ili racionalno raspolaganje budžetom Republike Srbije gde ćete da zakinete lokalnim samoupravama, ali država, tamo gde su ministri, gde su potpredsednici Vlade, tamo gde su drugi korisnici budžeta, oni će se komotno ponašati, ali ćemo zakinuti na lokalnim samoupravama i to zovete briga za lokalne samouprave, a ne nešto drugo. Mislim da takav način apsolutno je neodrživ.
Izvinjavam se, ako govorite kao ovlašćeni predstavnik onda ste iskoristili vreme. Zahvaljujem. Reč ima predlagač narodni poslanik gospodin Mlađan Dinkić.
Dakle, zaista to sam više puta ponovio, preuzimam odgovornost za javne finansije Srbije za vreme mandata dok sam bio ministar finansija, 2004.-2006. godine. Tada je Srbija imala, u 2005. i 2006. godini, budžetski suficit, odnosno višak. On je završio 2006. godine sa dve milijarde evra. Kažete - kako ja imam pravo da predlažem nešto, a bio sam u Vladi koja je zakinula transfere lokalnim samoupravama za 50 milijardi? Nisam bio u toj vladi ministar finansija i da sam bio zadovoljan kompletno radom te vlade, sigurno bih i dalje bio u toj vladi. Ima valjda neki razlog što više nisam u toj vladi. Znači, taj razlog postoji. Nisam slučajno van Vlade. To se nije desilo kao neka vrsta incidenta, nego postoji ozbiljan razlog zašto ja više nisam član te vlade. Međutim, činjenica jeste da je važno za Srbiju da dobije status kandidata do kraja ove godine i zbog toga su moji ministri nastavili da rade u toj istoj vladi, ali ne na poziciji ministra finansija. To mi, dakle, ne uskraćuje pravo da kao poslanik, kao šef poslaničke grupe URS predložim nešto što sa aspekta iskustava u sprovođenju prethodnog zakona koji sam ja predložio kao ministar bi donelo poboljšanje i samo to smo učinili. Mi smatramo, naime, da stav vaše stranke za vraćanje transfera gradovima i opštinama je legitiman, ali da nije dovoljan da bi se napravila samostalnost gradova i opština u budućnosti. Naime, tačno je da kada bi se poštovao doslovce sadašnji zakon, koji sam suštinski kao ministar finansija tada doneo kao predlog stalnekonferencije gradova i opština, da bi sledeće godine gradovi i opštine Srbije dobili 20 milijardi dinara veće transfere nego što je to danas slučaj. Dakle, striktno poštovanje sadašnjih zakona, bez ikakvih izmena, donelo bi dodatnih 20 milijardi gradovima i opštinama. Međutim, ovim zakonom gradovi i opštine dobijaju 43. Dodatni efekat zakona je u kvantitativnom smislu dodatne 23 milijarde u odnosu na ono što bi bilo da se zakon ne menja. To je taj neto efekat ovog zakona. Međutim, ovaj zakon ima jedno kvalitativno poboljšanje, što suštinski sada tih 23 milijardi ne zavisi od transfera Republike, jer ako zemlje finansiraju svoje lokalne samouprave iz transfera pre svega to samo govori da su one uglavnom centralističke. Što više izvornih prihoda lokalnih samouprava znači da su zemlje decentralizovane. Ovo je prvi korak ka tome da porez na zarade u ovom delu od 80% postane izvorni prihod lokalnih samouprava. To je jedan od osnovnih razloga, ako ste videli da stalna konferencija gradova i opština je sada podržala ovaj zakon, jer kada se odbace svi ti politički elementi ko od ovoga ima političku korist, ko ima političku štetu, ostaje suština da ovim dobijaju svi gradovi i opštine u Srbiji i da suštinski postaju manje zavisni od Republike. Ko ostaje zavisan od Republike? Male i siromašne opštine. Upravo ovaj zakon njima nudi rešenje da one pomoću transfera dobiju i više nego što im sadašnji zakon omogućava, jer osim ne promenjenog iznosa nenamenskog transfera dobijaju i dodatni transfer solidarnosti, jer se Beogradu taj transfer ukida. Ovaj zakon je izbalansirao i omogućio da mali gradovi, siromašne opštine dobiju više transfera nego danas i plus duplo više od poreza na zarade, a oni koji su razvijeni dobiće manje transfera i biće više na tržištu, ali će zato imati duplo više od poreza na zarade. Tamo međutim ima i više zaposlenih, pa će i oni imati značajnu korist i biće motivisani i jedni i drugi da što više ljudi se zaposli na teritoriji njihove opštine kako bi 80% poreza na zarade ostalo u tim opštinama. Tako da, ne slažem se sa tezom da bi samo puko vraćanje oduzetih transfernih sredstava pomoglo da se problem reši. To bi sigurno bilo bolje nego sadašnja situacija, tu niko nema dileme, taj novac bi značio, tih 20 milijardi nisu male pare, ali bolje 43 milijardi dobiti i plus kvalitativno biti nezavistan od Republike i da sutra ne bude tako važno. Svi mi znamo, rekao sam to i prošli put, ovde sede partije koje su poslednjih 20 godina činile neke vladajuće koalicije u našoj zemlji. Svi mi znamo koliko puno znači da imate iste političke stranke na vlasti u opštinama kao što imate i u Republičkoj vladi. Mislim da to nije dobro i da treba ljudima pustiti izbor da u gradovima i opštinama biraju one koji su najbolji, nezavisno od toga da li su oni trenutno u Republici na vlasti ili nisu i da znaju da ne može Republika da ih ucenjuje time što ako ne preslikaju političku strukturu Republike oni neće dobiti neka transferna sredstva ili neće dobiti neke projekte. Zato ovaj zakon daje mnogo veću fleksibilnost građanima da kada se izjašnjavaju vode računa isključivo o konkretnim ljudima u svojoj opštini i gradu, da ih ne zanima kakvi su njihovi predstavnici u Republici. Ovo suštinski omogućava da gradovi i opštine budu više finansijski samostalni i 80% od poreza na zarade jeste nešto što je značajno. Činjenica je da je jedan broj zemalja u Evropi već imalo rešenje, mi ga nismo izmislili i nikada nećemo da polažemo autorsko pravo na to. Već sam rekao kada smo razgovarali o zakonu u načelu da ovo rešenje su u još drastičnijem obliku, time što kompletan prihod od poreza na zarade pripada opštinama, već odavno sprovele skandinavske zemlje. Mi možemo reći da mi nismo uporedivi sa skandinavksim zemljama s obzirom da su one bogatije, imaju mnogo veći stepen socijalne pravde, ali jesu i neke zemlje u tranziciji pored Slovačke, čak Hrvatske i Rumunije. Kod njih je mnogo veći udeo poreza na zaradu ukupnim lokalnim prihodima nego što će biti nakon primene ovog novog zakona kod nas u Srbiji. Mislimo da je to dobro rešenje. Kada sam radio ovaj zakon konsultovao sam ministra finansija Slovačke, neću da krijem. Oni su uveli pravilo da 90% od poreza na zaradu Slovačke pripada opštinama i regionima koji postoje u Slovačkoj. Kod nas nema regiona, osim Vojvodine koja je formalni i suštinski region i imamo KiM koja je samo formalni region, jer suštinski nema neke posebne izvore finansiranja kao što ih ima pokrajina. U tom smislu smose opredelili za ovaj iznos od 80%, jer i u Slovačkoj najveći deo tog novca ostaje opštinama, a nešto manji ide regionima. Slažem se sa činjenicom da je loše, tu nema nikakve dileme, što su opštine bile uskraćene za 50 milijardi, ali mislim da ne bi bilo dovoljno da im se samo taj novac radi, nego treba ići korak dalje, to je suština ovog zakona, da se smanji zavisnost gradova i opština transfera, nego da suštinski dobiju mnogo više od poreza na zarade koji će u mnogim gradovima i opštinama postati ključni poreski prihod lokalnih samouprava sa velikom motivacijom da gradovi i opštine nastoje da u njihovom gradu ostanu mladi ljudi sa VSS i da imaju veće plate, jer onda opet više ostane lokalnom budžetu i da naravno više preduzetnici ljudi zaposle, što će indirektno dovoditi do toga da će pre ili kasnije gradonačelnici shvatiti da je bolje da smanje firamrine i da što više ljudi zaposle na svojoj teritoriji. Zaista sam u najboljoj nameri ovo predložio, kao neko ko se razume u javne finansije, jer to sam pokazao dok sam radio kao ministar finansija i sa željom da posle pet godina, prvo delimična primene zakona,jer je primenjivan do 2008. godine, kada je pokazao dobre efekte i ne primenjivanja u potpunosti ovog zakona u poslednje tri, kad je pokazao loše, napravimo neko rešenje koje će smanjiti zavisnost lokala od republičkih vlasti, ma ko sutra bude bio nosilac republičke vlasti. Drugo, da se ispravi, kad vi pogledate strukturu sadašnjeg zakona, mnogi gradovi kada 40% od poreza na zarade ostane kod njih, a 60% transferišu Republici, kasnije dobiju kod transferna sredstva mnogo manje što su dali Republici. Za neke gradove to je verovatno i logično, ali za većinu nije i zato povećanje učešća u porezu na zarade je bilo logično rešenje koje su neke druge zemlje pre nas primenile i koje mi sada predlažemo da se primene.
Hvala. (Milan Lapčević, sa mesta: Replika.) Replika, po kom osnovu? Niti je uvredljivo. On je objasnio stav predlagača, vi ste objasnili stav vaše poslaničke grupe. (Milan Lapčević, sa mesta: Da razjasnimo neke stvari.) Izvolite. Može.
Dakle, razumem ovo što ste vi rekli i to je legitimno, prosto ima samo jedno ali, a to je da je to relativno neodrživo, odnosno neodrživ sa aspekta sadašnjeg deficita u Republičkom budžetu. Da biste negde dali više morate da nekima smanjite, a ako ostanu isti troškovi na republičkom nivou moraće da se poveća deficita bi se taj manjak nadomestio, odnosno moraće da se uzimaju novi krediti, kao što su se uzimali i prethodnih godina. Vi ste, recimo, imali u jednoj od prethodnih kampanja slogan "Stručnost ispred politike". Mislim da Fiskalni savet okuplja neke stručnjake oko sebe i da predstavlja jedno stručno nezavisno telo. Fiskalni savet je, na primer, rekao da predlog od 80% prihoda od poreza ide lokalnim samoupravama. Nije utemeljeno u modernoj fiskalnoj praksi, kojom se preporučuje da porez na zarade dominantno pripada centralnom nivou vlasti, recimo. Citiram Fiskalni savet šta kaže. Kaže da će u suprotnom doći do grubog kršenja fiskalnih pravila. Dozvoljeni deficit u 2012. godini bi bio premašen za trećinu, što bi narušilo fiskalnu održivost i makro ekonomsku stabilnost, kaže Fiskalni savet. MMF, na koji se takođe često pozivate kada vam odgovara, stalni predstavnik MMF upozorava da bi usvajanje predloga uz decentralizaciju zemlje uvećalo deficit državnog budžeta itd. Kaže da je taj predlog loš i da uvećanje deficita državnog budžeta za 1,1% bruto društvenog proizvoda, odnosno za 40 milijardi u 2012. godini,dakle, ono što upravo mi pričamo. Dakle, slažem se da opštinama i lokalnim samoupravama treba nadomestiti ono što im je oduzeto. Niste mi odgovorili koji su razlozi zašto se niste setili da ovaj predlog zakona predložite, recimo, sredinom prošle godine, krajem prošle godine. Kada se usvajao budžet 2011. godinu isti su razlozi bili i mogli ste da ih predložite tada, dok ste bili u Vladi i mnogo bi legitimnije bilo da o njemu raspravljamo kao o predlogu Vlade nego sada kao predlogu jedne poslaničke jedinice.
Zahvaljujem. (Zoran Krasić, sa mesta: Po Poslovniku.) Gospodine Krasiću, po Poslovniku svi dobijaju reč u sali, pa naravno da možete i vi dobiti reč kad dođete na red. Daću vam vrlo rado reč. Znate da tu nikad nismo imali problem. Gospodin Mlađan Dinkić.
Na ovo poslednje pitanje - zašto se nisam setio ranije, pa, odjednom, setili smo se. Ako pogledate skupštinsku arhivu, recimo, za Zakon o vraćanju imovine lokalnim samoupravama, o kome se sad mnogo priča, mi smo ga predali u proceduru u januaru prošle godine. Prošlo je godinu i po dana da skupština taj zakon, koji je takođe radila Stalna konferencija gradova i opština, mi smo ga samo malo modifikovali, potpuno to otvoreno priznajem, niko nije želeo da to stavi na dnevni red. Imali smo razgovore unutar vladajuće koalicije, vi za to niste odgovorni jer vi ste u opoziciji, tražili smo da se stavi na dnevni red tek sada, kad Evropska komisija traži da se vrati imovina lokalnim samoupravama i pokrajini. Tek sad će to doći na dnevni red. Isto tako i za finansiranje, kad smo o tome razgovarali nije postojala neka vrsta konsenzusa da se to stavi na dnevni red kada se predlagalo. Morali smo da pokrenemo onda peticiju i da idemo i da skupljamo potpise građana. Sada, kada smo skupili 515.000 potpisa građana, to je došlo na dnevni red. Dakle, ne stoji primedba da se o ovome tek sada razmišlja. Sami znate, čak i za vreme vlade u kojoj ste vi učestvovali, da je postojao zahtev Stalne konferencije gradova i opština da se vrati imovina lokalnoj samoupravi. Tada je odgovor bio pravnika da to ne može, postojeći ustav to tada nije dozvoljavao. Promenjen je kasnije ustav, i ovaj sadašnji to dozvoljava, ali to nije učinjeno nakon promene Ustava, dok Evropska komisija to nije tražila od Srbije. Dolazimo stalno u situaciju da kada neko sa strane, da li je to Evropska komisija ili MMF od nas, mi to usvajamo, a kada predloži neka poslanička grupa, mogao je ovo neko drugi predložiti, da se onda javlja polemika – e, pa nećemo sad zato što su oni to predložili. Nećemo valjda da dođemo sutra u situaciju da nam Evropska komisija traži – uradite decentralizaciju, uradite nešto da pomognete gradovima i opštinama, pa tek onda o tome da raspravljamo. Tu postoji jedna hipokrizija i moram to ovde otvoreno da iznesem.
Hvala. (Milan Lapčević, sa mesta: Replika.) Postoji redosled, gospodin Krasić smatra da sam povredio Poslovnik i ima pravo na osnovu član 103. stav 1. Izvolite, gospodine Krasiću.
To je član 27. Poslovnika, gospodine Novakoviću. Mislim da još uvek nije promenjen Poslovnik. Valjda preko noći niste promenili. Vidim da je zastava još uvek ista ispred Skupštine, znači ništa nije promenjeno. U kom delu ovog vašeg staranja o primeni Poslovnika ste napravili grubu povredu? Da vam objasnim. Već sat, sat i po vremena traje rasprava u Skupštini povodom amandmana koji je podneo Zoran Krasić. Da ostavimo na stranu to što predstavnik predlagača zakona na svojevrstan način skrnavi moj amandman. Da ostavimo po strani i ovu dogovorenu repliku između G17 plus i LDP, da sve ovo drugo stavimo po strani, prosto ne mogu da shvatim da vi ne osećate puls ove diskusije i potrebu da neko od predstavnika SRS bilo kroz povredu Poslovnika, bilo kroz repliku, dobije mogućnost da objasni javnosti elementarne stvari, da se ovde i ne zna koje termine treba da upotrebljavaju ljudi. Ovde se priča – centralizacija, decentralizacija, finansijska decentralizacija itd. Vi jednostavno gušite ovu raspravu koja treba da bude izuzetno produktivna. Nažalost, u našem Poslovniku nemamo odredbu koja daje za pravo poslaniku da predloži da se promeni trenutno predsedavajući. Da postoji takva odredba, tražio bih da vas uklone sa tog mesta, jer vi jednostavno sada morate da čuvate stranačke interese G17 plus, i povašoj proceni ko vam odgovara, vi njemu dajete repliku, ko vam ne odgovara, nema replike. Neću biti zadovoljan sa vašim odgovorom, zato što malo dalje vidim od svega ovoga što se dešava, pa bih vas zamolio u danu za glasanje, kada budete glasali, da vam presedne i još jedno glasanje o tome da li ste danas izvršili povredu Poslovnika.
Naravno da nisam izvršio povredu Poslovnika i naravno da će se Skupština u danu za glasanje izjasniti o vašem ukazivanju. Čisto radi i vaše informacije, amandman ste podneli zajedno sa narodnim poslanicima Aleksandrom Martinovićem, Nemanjom Šarovićem, Draganom Stevanovićem, Gordanom Pop-Lazić i Natašom Jovanović. Zahvaljujem. Reč ima gospodin Jovan Palalić. (Milan Lapčević, sa mesta: Po Poslovniku.) Gospodine Lapčeviću, sada sam opet povredi Poslovnik, malo pre. Da li to hoćete da ukažete? Izvolite.
Član 27. gospodine predsedavajući, on reguliše…
Zahvaljujem. Taj član je i malopre reklamiran, dakle to je potpuno nemoguće. (Milan Lapčević, sa mesta: Na drugi način želim da…) Gospodine Palaliću, imate reč, ako želite i dalje.
Gospodine Novakoviću, ovo je bila prilika da se u najvećoj mogućoj meri ostvari rasprava jer je činjenica da je gospodin Lapčević imao pravo na reč, ali to je vaš način kako vodite ovu sednicu. Suština mog javljanja po ovom amandmanu jeste nekoliko puta ovde izneta činjenica da je predlagač pokušao da sistemski reši problem decentralizacije Srbije. Ključan problem ovog predloga zakona jeste što on visi u vazduhu. Ovaj zakon, kada je u pitanju decentralizacija, kao jedan vrlo složen i kompleksan sistem, nema nikakvu dodirnu tačku sa svim drugim segmentima decentralizacije, ni sa Zakonom o lokalnoj samoupravi, niti ga je uzeo u obzir, i nadležnostima koje u lokalnoj samoupravi imaju opštine i gradovi, niti sa svim drugim zakonima koji se tiču lokalne samouprave. Ovaj zakon, sam po sebi, ovako kako leti sam u vazduhu, može da napravi dodatnu štetu i ja ću pokušati na nekoliko primera da pokažem kakvu će štetu napraviti upravo formulacije koje u njemu imamo, a pogotovo usvojenim amandmanima od strane predlagača. Ne može se decentralizacija rešiti tako što će se dobiti duplo više para i svi problemi tako rešiti, ne obraćajući pažnju da je lokalna samouprava deo sistema vlasti Republike Srbije. Kada su 2009. godine rebalansom budžeta smanjivana sredstva lokalnim samoupravama, predstavnici vlasti su ovde, a i u javnosti, ali i narodnim poslanicima koji su podržavali taj rebalans govorili da u republičkom budžetu za mnogo važnije pozicije nema sredstava i zato moramo da izvršimo rebalans. Sada pravimo dodatan deficit, a da nije dat odgovor kako je Vlada Republike Srbije rešila one probleme kojima je opravdavala ukidanje transfernih sredstava. To je ozbiljan i ogroman problem. Drugo, videćete kako će doći do tenzije i problema i ozbiljne suštinske nejednakosti u lokalnim samoupravama, i to iz dva razloga. Prvi je pitanje šta su to projekti od lokalnog značaja koje će finansirati lokalna samouprava? Kad pogledate nadležnosti lokalne samouprave u Ustavu Republike Srbije ili u Zakonu o lokalnoj samoupravi, ovako kako je ovo definisano u amandmanu koji je usvojen i koji će postati sastavni deo zakona, mnoge lokalne samouprave, ne samo iz četvrte grupe razvijenosti, do sada su tražile ili dobijale podršku Republike recimo u gradnji potrebnih škola, potrebnih domova zdravlja. Nisu samo putevi pitanja koja se tiču lokalnog značaja. Sada kada neka opština koja i u situaciji da dobije ova sredstva nema mogućnosti da tako važne objekte sama finansira, Republika će to da tumači - nemamo mi ništa s tim jer je to projekat lokalnog značaja, gradi sam bolnicu, gradi sam dom zdravlja, gradi sam sportsku halu. Onda verovatno po logici koju ova vlada ima od čuvene reforme, onda ćemo pored ukidanja sudova ukidati domove zdravlja, škole i sve ono što lokalne samouprave i sa ovim sredstvima neće biti u mogućnosti da finansiraju. Jer, i u samom republičkom budžetu nema sredstava za ovo, a sada neće tek da pogledaju lokalne samouprave. Da li vi možete da kažete da će lokalne samouprave iz prvog, drugog i trećeg nivoa razvijenosti moći da grade ove objekte? Naravno da nećete. Znači, ovaj zakon nije usklađen ni sa jednim drugim zakonom koji se tiče sistema lokalne samouprave. To je suštinski i ključni problem. Drugi problem gde će ovaj zakon proizvesti suštinsku nejednakost lokalnih samouprava tiče se činjenice da mi na području AP Vojvodine imamo Fond za kapitalna ulaganja koji prvenstveno finansira projekte od lokalnog značaja na području AP Vojvodine. Toga u ostatku Srbije, centralnoj Srbiji, nema. Beograd sam po sebi, kao jak industrijski i finansijski centar ima mogućnosti, ali, opštine u centralnoj Srbiji neće imati mogućnosti da situaciju kada Vlada Republike Srbije odbije, objašnjavajući da neki projekat od lokalnog značaja nema nikakve veze s tim, reše problem koji će oni imati, koji će moći da reše opštine i gradovi u Vojvodini, gde će u toj situaciji priskočiti u pomoć Fond za kapitalna ulaganja. To je problem kad vi zamišljate državu na način na koji ste je zamislili. Dajete onakve nadležnosti AP Vojvodini donošenjem statuta i svega onoga što to podrazumeva i sada ovakvim zakonom, izostavljajući činjenicu da postoji jedna AP koja ima finansijske mogućnosti da pomaže svojim lokalnim samoupravama, pravite suštinsku nejednakost ovim zakonom između lokalnih samouprava u Srbiji, a ne da rešavate problem nejednakosti. Neće moći, kako se ovde kaže, Vlada Republike Srbije radi ujednačavanja razvoja da rešava problem različitog stepena razvoja jedne Babušnice, Crne Trave ili neke opštine u AP Vojvodini. Nema šanse. Vi ste ovim zakonom proizveli taj problem i ne možete ga rešiti. Dalje, pitanje koje se ovde pokrenulo a odnosi se ovde na to da li je dovoljno vratiti transferna sredstva i time rešiti problem – klatno u kom se kreće ova vlada ide od centralizma tako što se ukidaju transferna sredstva i guše se lokalne samouprave do jednog, neću reći decentralizma nego anarhije u koju ulazimo usvajanjem ovog zakona, gde je država, kako smo ovde čuli u diskusiji, nebitna. Bitne su opštine. To su dva ekstremna stava koje imamo priliku da slušamo tri godine od strane vladajuće koalicije. Pre nego što se uđe u pitanje da li su i koliko potrebna sredstva za finansiranje lokalnih samouprava, treba izvršiti analizu stanja lokalnih samouprava od opštine do opštine, od grada do grada i videti ne samo da li su nekim opštinama potrebna sredstva, nego da li su pojedine opštine zbog, nažalost, odsustva kapaciteta pražnjenja pojedinih sredina, nedostatka kadrova, u stanju da i ove sadašnje nadležnosti obavljaju? Videćete da to nije slučaj. Neki gradovi razvijeniji mogu da preuzmu nove nadležnosti i treba im dati, ali je pitanje šta ćemo sa opštinama koje nemaju u svojoj sredini jednog diplomiranog pravnika da ga postave na mesto načelnika opštinske uprave. Takvih opština ima u Srbiji. Mi sada pričamo ovde o decentralizaciji, o finansiranju i o svemu drugom. Da bi se pristupilo ozbiljno poslu i da bi se ušlo u pravi potez decentralizacije prvo je potrebno vratiti ta sredstva, da se opštine stabilizuju, a onda ući u analizu i u novi koncept decentralizacije koji će podrazumevati izmena niza sistemskih zakona. Ovako, od centralizma Vlade, koji ukida lokalnim samoupravama transferna sredstva, ulazimo u anarhiju gde će se faktički uspostaviti polu-feudalni sistem. Imaćete Srbiju kao jednu federaciju opština. To se ovde zamišlja. Nije bitna država, tako je ovde rečeno. Filozofija je prvo opštine, pa regioni, pa država. Država nije bitna, nije bitno ništa, bitne su opštine. To vodi u potpuni haos i nestanak države kao nečeg što treba da bude osnova okupljanja građana i funkcionisanja i uređenja jednog društva. Ovaj zakon, ovako sam, lebdeći u vazduhu, nemajući nikakvog dodira sa stvarnošću proizvešće ogromne i velike probleme, a mi se ponovo vraćamo na pitanje i postavljamo ga ovde predlagaču – da li može da ovde javno kaže da će na prvom rebalansu glasati da se lokalnim samoupravama vrati onaj iznos transfernih sredstava 1,7 po osnovu bruto-društvenog proizvoda koji im pripada zakona i ako ne dobije podršku za to u Vladi, da li će tu Vladu da sruši? To je jedini iskren politički odnos. Ne možemo se sakrivati više u rukavicama i reći – mi smo za vraćanje transfera, a onda ministri te vlade glasaju na Vladi da se transferna sredstva ukinu. Hoćete li srušiti Vladu ukoliko pare ne vrati lokalnim samoupravama do kraja godine? To je naše pitanje i bilo bi pošteno da dobijemo odgovor ovde u parlamentu. Hvala.
Zahvaljujem. Na osnovu člana 87.određujem pauzu u trajanju od jednog sata. Nastavićemo u 15,00 časova.
Dame i gospodo, nastavljamo rad. Da li neko želi reč po amandmanu na član 2? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Radoslav Milovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Edip Šerifov. Predstavnik predlagača i Odbor za lokalnu samoupravu prihvatili su amandman, sa ispravkom. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Nemanja Šarović. Izvolite.
Zaista bi bilo dobro gospođo Čomić, kada bi predstavnik predlagača u ovom trenutku bio tu, a bilo bi dobro da pozovete i šefove poslaničkih grupa drugih vladajućih stranaka. Ovo je jedan od bitnijih amandmana na ovaj zakon i to je amandman za koji je gospodin Dinkić rekao da je podneo Dragan Đilas. Formalno je potpisnik ovog amandmana gospodin Edip Šerifov i ovim amandmanom se, pošto je zamisao poslaničke grupe G 17 plus da ubuduće od poreza na zaradu umesto 40% jedinicama lokalne samouprave ostaje 80%, ovim amandmanom se taj iznos u Beogradu smanjuje za 10%, odnosno smanjuje se na 70% od ukupno ostvarenog, odnosno ukupno naplaćenog poreza na zarade. Ovo je, rekao bih, jedan od skupljih amandmana u istoriji srpskog parlamentarizma, jer će usvajanjem ovog amandmana na predlog DS, a usvojiće ga i sve ostale vladajuće stranke, za to su odgovorni i G 17 plus i LDP i SPS i svi ostali, time će budžet grada Beograda biti umanjen za neke 4.672.400.000 dinara. Amandman skuplji od 4,5 milijardi dinara. Priznaćete da to nisu cifre sa kojima se možete tek tako frljati i to zapravo pokazuje koliko vi ozbiljno pristupate ovakvim izmenama zakona i pokazuje to da u stvari je SRS bila od početka u pravu kada smo tvrdili da je sve ovo najobičnija prevara. Imam ovde i pitanje za gospodina Dinkića, odnosno nekoliko pitanja za njega. Rekao je da se ukupno godišnje u Srbiji naplati na ime poreza na zarade iznos od 110 milijardi. Ako se sada povećava za nekih 40%, izuzev u Beogradu gde se povećava za 30%, 40%od 110 milijardi je 44 milijarde. Završio sam Prirodno matematičku gimnaziju, 40% od 110 milijardi je 44 milijarde. Tome treba dodati ovaj iznos koji se odnosi na to što do sada niste poštovali iznos od 1,7% BDP koji se odnosi na transfere i u 2010. godini, čak i po rečima gospodina Dinkića, lokalne samouprave su kroz umanjene transfere zakinute za 16 milijardi što znači da vi praktično 60 novih milijardi treba da obezbedite u 2012. godini. Onda zaista čudi to što ste napisali u zakonu, a to je: "Finansijska sredstva potrebna za sprovođenje ovog zakona. Za sprovođenje ovog zakona nije potrebno obezbediti dodatna sredstva iz budžeta Republike Srbije". Kako je moguće, postavljam jedno logičko pitanje, da vi u ovom vašem pregledu koliko će se poboljšati stanje od opštine do opštine i od grada do grada tvrdite da će svi dobiti više. Čak će i Beograd dobiti šest ili sedam milijardi dinara više nego što je to bilo u prethodnom periodu. Ostaće isti zahvat, odnosno isti iznos sredstava će ostati pod uslovom da ne dođe do daljeg smanjenja broja zaposlenih u Srbiji, vi ćete povećati transferna sredstva i neće se promeniti iznos potrebnih finansijskih sredstava. To je jednostavno nemoguće. Ako imate određenu sumu i određeni poreski zahvat od države prema građanima, ovakav scenario bi bio moguć samo kada bi došlo do jednog enormnog skoka broja zaposlenih. Predviđanja o takvom nekakvom procvatu su, mogu slobodno da kažem, potpuno nerealna. Kada govorim o ovom amandmanu i o stavu predlagača, napisali ste da se amandman prihvata iz razloga koji su navedeni u obrazloženju amandmana. Šta ste vi u obrazloženju ovog amandmana naveli i to ću vam pročitati. Dakle, to je amandman kojim se za 10% smanjuje iznos sredstava koja će dobiti grad Beograd. Vi kažete u obrazloženju: "Amandman se predlaže imajući u vidu da je privredna razvijenost grada Beograda relativno jaka, te kao takva omogućuje da se grad Beograd finansira sa 70% prihoda od poreza na zarade koji se plaća prema prebivalištu zaposlenog". Mislim da je bitno da budemo pošteni do kraja i za razliku od vas koji širite svi demagogiju kada izađete iz Beograda pa pljujete po Beogradu i beograđanima, pričate kako eto sve pare odoše u Beograd, čitava Srbija radi i zarađuje, a sve pare odoše u Beograd, to jednostavno nije tačno. Zvaničan podatak govori da 40,2% ljudi koji radi u Srbiji, radi u gradu Beogradu, iako je grad Beograd četvrtina po broju stanovnika, manji od četvrtine, odnosno po broju stanovnika i po broju birača u odnosu na Srbiju, 40,2% građana Srbije koji rade, rade u Beogradu. Još jedan zvaničan podatak – 42,5% od poreza na zaradu se ubere iz čitave Srbije, to je prihod koji se ubira u Beogradu. Verovatno zbog toga što su prosečne plate u Beogradu, kao i životni troškovi, znatno veći. Nemojte više širiti tu demagogiju i nemojte pokušavati da kada odete van grada, onda pljujete po Beogradu. Kada dođete u Beograd – onda kažete nismo baš to tako mislili i nisu beograđani baš toliko loši, pošto od njih milion i po očekujemo da nam u narednoj kampanji daju glas. Sada je pravo pitanje – koliko je privreda grada Beograda, zaista jaka? Ako vi tvrdite da oni četiri milijarde i 600 miliona dinara, ili 10% od poreza na zarade nije potrebno Beogradu, dajte da čujemo na osnovu čega to tvrdite? Trebali ste ovde izaći i reći koliko je zadužen grad Beograd, reći koliko su zaduženi drugi gradovi i opštine u Srbiji, pa eventualno, na osnovu toga, izvući zaključak da se u Beogradu mnogo dobro živi i da imamo neke viškove prihoda, pa zahvaljujući tome, Dragan Đilas može protivzakonito, za svoju ličnu promociju da troši novac koji dolazi iz budžeta grada Beograda i koji i onako osiromašeni građani Beograda moraju da pune. Nikada u istoriji grada Beograda nismo imali goreg gradonačelnika, nikada u istoriji grada Beograd, gradonačelnik nije na taj način toliko bestidno zloupotrebljavao sredstva iz budžeta grada, trošio ih nenamenski, zarad svoje lične promocije. Ide čovek i deli po Gojniku i Srbiji, kaže – beogradski bebi klub. Ko je to njega ovlastio da taj novac iz budžeta grada Beograda i gde mu je ta odredba u Zakonu o lokalnoj samoupravi, o Zakonu o glavnom gradu, u statutu grada Beograda, koji mu to omogućava? Ko njemu omogućava da ide da deli poklone, da deli kući, da deli bilo šta iz budžeta grada Beograda van teritorije ove jedinice lokalne samouprave? To je nešto što jednostavno u skladu sa zakonom nije moguće. Svojevremeno ste uhapsili gradonačelnika Aranđelovca, gospodina Šabića iz SRS. To ste učinili dva dana pred izbore, pred izbore u Zemunu i Voždovcu. Poruka koju ste dva dana za vreme izborne tišine slali građanima je, da su radikali lopovi, što je predsednik opštine uhapšen, a uhapšen je zato što je poklonio dve klime lokalnoj policijskoj upravi i uhapšen je zato što preusmerio sredstva, pa je, umesto da radi parče vodovoda u nekom selu, završio obdanište. Nije bilo nikakve zloupotrebe, već je bilo samo prenamene sredstava bez skupštinske odluke. Kada biste zaista te aršine primenjivali širom Srbije, mislim da ne bi bilo dovoljno zatvora da u njih uđu svi funkcioneri, gradonačelnici i predsednici opština iz DS, jer bi svakako u tome prednjačio najgori gradonačelnik u istoriji Beograda, gospodin Dragan Đilas. Tvrdite da je Beograd u stanju da finansira te rashode. Da li znate kakvo je stanje u Beogradu? Ne znate. Grad Beograd, to je veoma dobro čuvana tajna, grad Beograd je najzaduženiji grad u Srbiji. Da li bilo ko zna koliko je, makar po zvaničnim izveštajima, posle ću vam dokazati da vam zvanični izveštaji nisu tačni, koliki je u ovom trenutku javni dug grada Beograda? Tražili smo od državnih organa zvanične podatke i dobili smo ih. Ovo je na dan 11. aprila, odnosno na dan u martu – ne, ovo je na dan 31.12.2010. godine, gde se kaže – javni dug grada Beograda je 51.377.8720 dinara. Da biste mogli da vidite koliko je to u odnosu na druge gradove u Srbiji, pročitaću vam podatak za grad Novi Sad. Grad Novi Sad ima dug od 1.582.000.000 dinara, Novi Sad, drugi grad po veličini u Srbiji, a 51.377.000.000 dinara za Beograd. Na ovo treba dodati i to zaduženje sa ove poslednje sednice Skupštine grada pre nedelju dana, kada se grad Beograd zadužio za dodatne 2.800.000.000 dinara, što znači da je sada u ovome trenutku, javni dug Beograda 54.177.000.000 dinara. Nažalost, najavljena je početkom juna još jedna sedncia, pa ćemo, pošto u zadnje dve godine nismo imali ni jednu sednicu da nije bilo nove odluke o javnom dugu, verovatno će ovaj javni dug biti još veći nakon naredne sednice. Grad Niš, treći grad po veličini u Srbiji ima dug od 612 milioina dinara – 612.568.000. Znači, Niš koji je tri puta, ili pet puta ili koliko puta, pet puta manji od Beograda ima dug koji je 100 manji. Znači, realno je po glavi stanovnika 20 puta zaduženiji grad Beograd nego što je grad Niš. Vi pričate kako se u Beogradu dobro živi, kako se u Beogradu grade mostovi, kako se kupuju tramvaji i trolejbusi, a prećutkujete činjenicu da je to sve urađeno protivzakonito. Trolejbusi, 83 trolejbusa su jedna od stavki koja nije ušla u ovaj javni dug. Kako je to moguće? Objasniću vam. Bez finansijskog plana, bez obezbeđenih sredstava u budžetu, jedno jutro se probudi Dragan Đilas i kaže – sada će grad Beograd, da bi on bio najbolji, najlepši i najuspešniji gradonačelnik, da kupi 83 trolejbusa. Odluka koja nema nikakve veze sa realnošću. U tom trenutku je životni vek beogradskih trolejbusa negde oko devet godina, realno nešto što treba da bude, a to je evropski standard, to je do 20 godina. Trolejbusi nisu nešto što se menja na svake dve nedelje i čovek pokrene javnu nabavku za vrednost od milijardu i 900 miliona dinara, sa obezbeđenih nekoliko hiljada dinara u gradskom budžetu. Šta je to, dame i gospodo narodni poslanici iz vladajuće koalicije, ako nije javno zaduženje? Naravno to se ne plaća u 2010. godini kada je pokrenuta javna nabavka, plaća se u narednih pet godina. Šta je to, ako to nije javni dug? Ali, Đilasu nije palo na pamet da takav predlog uputi gradskoj Skupštini grada Beograda, pa da se donese odluka o javnom dugu. To nije ovde u ovom izveštaju koji smo dobili od Ministarstva finansija, uprave za javni dug, što znači da dug Beograda nije ni tih 54 milijarde i 200 miliona, nego je u stvari negde oko 56 milijardi. Na sličan način je pokrenuto još desetine projekata, od stanova u Ivana Ribara, gde se pokreće ukupno negde oko milijardu i 600 miliona je javna nabavka, a obezbeđenih sredstava u budžetu je 9.000 dinara. Ako to nije kriminal, ne znam šta je onda kriminal. Po Zakonu o javnom dugu, može se zadužiti lokalna samouprava najviše do 50% sopstvenih prihoda iz prethodne godine. Prihodi grada Beograda iz 2010. godine su 59 milijardi 676 miliona, što znači da je dozvoljeno zaduživanje grada po zakonu 29 milijardi. Grad Beograd dodatno zadužujete. Kada ste potrošili tih 29 milijardi 2009. godine, samo zbog Beograda republička Skupština je promenila samo taj član Zakona o javnom dugu i dodala dva stava, gde se kaže – izuzetno može biti iznos neizmirenog duga veći od 50% prihoda iz prethodne godine, kada se radi o dugoročnom zaduživanju čiji rok otplate, ne računajući period mirovanja od najmanje pet godina, i kada je zaduženje za kapitalne investicione rashode. Znate li zašto je bilo ovih dve milijarde i 800 miliona poslednjih za šta smo se zadužili, odnosno za šta je vlast DS, LDP, G17 plus, SPS i ostalih zadužila sve građane Beograda? Za krečenje nekakvih vrtića. Jedan za jedan, sanacija košta 800 hiljada evra. Koliki je taj vrtić i kakvi su to radovi kada sanacija košta 800 hiljada evra, to će nam sigurno predstavnici DS, G 17, LDP i ostalih objasniti, ali to je samo deo. Pa je onda tu malo za nekakve vodovodne cevi, malo za ovo, malo za ono, ali tu nema ništa što je kapitalni investicioni projekat. Kapitalni investicioni projekat je most. To je metro, to je obilaznica oko grada Beograda, ali krečenje vrtića od 200 kvadrata ne može biti kapitalna investicija. Uređenje Karađorđeve ulice u Beogradu, Hercegovačke ulice i još tamo je 20-tak drugih nabrojano, neke su po 20 metara dugačke, pa jel to kapitalni investicioni rashod za grad Beograd? Mislim da nije. Drugo, kaže - izuzetno se može zadužiti. Šta je ovde izuzetno kad se vi iz sednice u sednicu zadužujete za još po neku milijardicu? Dakle, ovo je nešto što jednostavno niko ne može da opravda. U međuvremenu vi ste tražili 10. maja 2011. godine, od Ministarstva finansija grad Beograd ponovo zatražio da se zaduži ovoga puta u iznosu od 17 milijardi i 500 miliona dinara. Pa znate li do koliko ćete, pa vi ćete doći do tri budžeta. Inače, ne zadužuje se ova vlast, pošto stalno tvrdi Dragan Đilas kako grad Beograd nije prezadužen, jer nismo prešli 15% za narednu godinu i to je pitanje, jer više niko ne zna koliki će biti naredni budžet. U ovom trenutku je deficit gradske kase između 12 i 13 milijardi dinara, a zadnje tri godine, svake naredne godine budžet grada Beograda je sve manji sopstveni prihodi su sve manji, transferi su sve manji a sada ćete ih ovim zakonom i potpuno ukinuti. Dakle, ne možete vi nas ovde ubeđivati da je moguće da se grad Beograd sam finansira jer ste vi grad Beograd doveli do prosjačkog štapa i ono što je najgore vi ne zadužujete godinu, dve, tri, nego vi zadužujete narednih 30 ili 40 godina. Već sam pokazivao u nekoliko navrata ovaj papir. Za one koji ne znaju šta je ovo, ovo je listing zaduženja grada Beograda od 2011. pa do 2044. godine, jer vi zadužujete narednih 30 generacija. Vas niko nije ovlastio da zadužujete narednih 30 generacija. Šta mislite, šta će neka naredna vlast raditi? Ovoga ima još, možete videti i sami, znači dugo je od 34 godine, a onda dođete i kažete – jeste ali Beograđani se voze u novim trolejbusima, voze se u novim trolejbusima ali će njihovi unuci te trolejbuse otplaćivati. Ništa od toga što se troši u gradu Beogradu nije napravljeno od realnih sredstava. Tramvaje koje ste kupili takođe ste kupili na rok od ko zna koliko godina, pa će i to plaćati unuci onih penzionera koji misle da im je dobro zato što se voze u novim trolejbusima i novim tramvajima. Vi ste vašu umešnost i sposobnost trebali da pokažete tako što ćete iz realnih izvora nešto u gradu Beogradu napraviti. I ono prihoda što ste imali vi ste uništili. Građevinska direkcija u Beogradu svaka dva meseca, na svakoj sednici Skupštine grada, izmena plana i programa, izmena plana i investicije, zašto? Zato što se ne ostvaruju prihodi. Ono što ste planirali iz sopstvenih sredstava do pre mesec dana sada tražite novo zaduženje. Prema tome, gospodine Dinkiću, dužni ste da objasnite kako je vaša stranka koja je deset godina učestvuje u gradskoj vlasti dovela do toga da imamo skoro 60 milijardi zaduženja i to javno. Rekao sam koliko je tajno za trolejbuse, za tramvaje, za sve ostale investicije koje nisu prošle postupak donošenja i odluke o javnom zaduživanju u Skupštini grada, što je protivzakonito, to niko ne može ni da pobroji. Kako vi mislite da vratite ovo što ste do sada zadužili, a kamoli da predviđate ovo što predviđate, a to su nekakva nova zaduženja, pa kažete – Beogradu ne treba novih 10%, može Beograd i bez toga. Ova prevara je nešto što ne može da prođe. Dakle, morate jednom podneti odgovornost. Izvolite i recite javno građanima koliko i zašto ste ih zadužili, pa onda pričajte ponovo tu demagošku priču kako lokalne samouprave mogu same, jer lokalna samouprava, odnosno oni koji vode grad Beograd dokazali su sto puta ne da ne mogu sami, nego ih ne treba pustiti same ni na posao da idu. Najbolje bi bilo kada ne bi ni išli, jer onda ne bi mogli ovoliku štetu da naprave.
Dvadeset iskorišćenog vremena poslaničke grupe. Pre nego što dam reč sledećem prijavljenom za raspravu, narodnom poslaniku Srđanu Milivojeviću, na osnovu člana 90. i člana 87. vas obaveštavam da ćemo danas raditi i posle 18,00 časova. Reč ima narodni poslanik Srđan Milivojević.
Poštovana gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, na početku bih pročitao amandman o kome smo slušali dvadesetominutno predavanje o liku i delu Dragana Đilasa. Amandman o kome smo malo pre trebali da raspravljamo glasi: "član 2. menja se i glasi – u članu 15. dodaje se stav 3. koji glasi:"izuzetno od stava 1. tačka 1. ovog člana lokalna komunalna taksa se ne uvodi za isticanje firme na poslovnom prostoru privrednog subjekta, preduzetnika koji kao pretežnu delatnost obavlja stare i umetničke zanate i poslove domaće radinosti za koje je izdat odgovarajući sertifikat ministarstva nadležnog za poslove privrede."" Razumem facinaciju Draganom Đilasom. Nije lako izgubiti izbore od Dragana Đilasa i nakon toga gledati kako se nekome raspada stranka i nije lako nekoliko puta u kontinuitetu izgubiti izbore od Dragana Đilasa. Razumem one koji su do prekjuče zagrljeni plakali na obali Dunava u Zemunu zato što su izgubili izbore od Dragana Đilasa i razumem one koji su napravili diplomatski problem sa Bugarskom, jer toliko je narastao vodostaj Dunava, da su poplave izazvali svojim plakanjem. Gospodo, vaše suze razumem, opravdavam, to je sve u redu, međutim, vaše diskusije niti razumem, niti opravdavam. One su, pre svega, zlonamerne, one se ne dotiču pomenutog amandmana, one imaju za cilj da naruše visok kredibilitet koji uživa Dragan Đilas i gradska vlast u gradu Beogradu. Poređenja radi, vi nikada niste imali prilike da upravljate gradom Beogradom. Probali ste vladate, ali vam se nije dalo. Nakon toga vam se stranka raspadala nekoliko puta na sastavne i rastavne delove, ali poređenja radi, na osnovu onoga što ste izneli, braneći ovaj amandman, ja sam Kruševljanin, imam dobrog gradonačelnika, ali žao mi je što gradonačelnik Kruševca nije Dragan Đilas. Mislim da je to jedan od najboljih gradonačelnika u istoriji grada Beograda. Kada govorimo o zaduženju i da će neko neke dugove da vraća, ponosan sam danas što smo do skoro vraćali dugove koje je grad Kruševac napravio 1974. godine, jer su te dugove napravili ljudi koji su imali viziju. Godine 1974. napravljen je sistem za vodosnabdevanje grada Kruševca. Danas kada pijemo pitku vodu sećamo se kako smo vraćali taj dug, ali smo svesni činjenice da smo zbog svog duga imali mogućnost da se racionalno zadužimo, da se zadužimo korisno, da se zadužimo za dobrobit pokoljenja koji su te dugove vraćali. Sećam se scene kada sam se kao student vozio gradskim prevozom Beograda, a vozio sam se gradskim prevozom u Beogradu nikada nisam bio student, sredinom 90-tih godina niste mogli da uđete ni u autobus, ni u trolejbus, kao što me upozorava koleginica, nije ih ni bilo, trolejbusom pogotovo niste mogli da se vozite jer nije bilo ni struje. Naravno, oni koji su odgovorni zbog toga što tada nije bilo struje, a takođe i oni koji su odgovorni što tada nije bilo autobusa, danas kritikuju mogućnost da se građani Beograda voze na način kako to priliči civilizovanim ljudima. Međutim, nećemo mi samo da se vozimo, nego ćemo raditi nešto da se građani, ne samo Beograda, već svih građana iz svih delova ove zemlje, voze i to u pravcu Evrope. Na tom pravcu ka Evropi ima onih koji će u te točkove nabijati klipove, ima onih koji će sipati eksere na put, ima onih koji će stalno okretati znakove i putokaze, ne bili se možda zbunili, ima onih koji će nam govoriti da Zemlja nije okrugla, da je planeta ravna ploča, ima onih koji će ljubomorno ukazivati na nešto što nije tačno. Ima onih koji će govoriti da su neki akti urađeni mimo zakona. Sve te nabavke su urađene poštujući se tenderska procedura. Niko se od učesnika u javnim nabavkama nije žalio. Ako neko ima bilo kakvu primedbu na javne nabavke u gradu Beogradu, neka o tome obavesti tužilaštvo. Ne mora da se plaši da ide u tužilaštvo, neće ga pitati koliko je para potrošio za putne troškove, to nije u nadležnosti tužilaštva. S druge strane, ako ne možete da me nadgovorite, gospodine Markoviću, probajte da me nadćutite. Nije teško, verujte. (Predsedavajuća: Bez direktnog obraćanja, molim.) Ni gospodinu Duvnjaku nešto nije jasno, organizovaćemo mu dopunsku nastavu. Gospodine Duvnjak, ništa ne brinite. (Predsedavajuća: Bez direktnog obraćanja, molim. Narodnog poslanika Momčila Duvnjaka molim da prestane da dobacuje i da krši Poslovnik.) Dakle, razumem fascinaciju Draganom Đilasom, razumem fascinaciju onih koji su izgubili izbore nekoliko puta, kojima se stranka posle toga raspala, oni za sve to krive Dragana Đilasa i DS, ali pre nego što nekome na leđa natovarite teško breme osude drugih, vi se prihvatite lakog bremena osude samih sebe. Pogledajte kakvu ste gradsku kasu ostavili u Aranđelovcu, u Kruševcu i drugim gradovima koji su imali nesreću da se oprobaju u vašem vršenju vlasti. Što se tiče Dragana Đilasa, apsolutno sam uveren da će građani Beograda to znati na sledećim izborima da cene, ali da će pre svega to znati da cene pokolenja koja će živeti u ovom gradu. Zahvaljujem vam se.
Šest minuta i 20 sekundi iskorišćeno je od vremena poslaničke grupe. Pravo da govori o povredi Poslovnika, narodni poslanik Zoran Krasić.
Gospođo Čomić, pozivam se na član 27. Očekivao sam, pošto se vi hvalite da dobro znate Poslovnik, da pravite razliku između amandmana na član 2. i na član 3. Mi se sad nalazimo na amandmanu na član 3. i bili ste u obavezi da prethodnika upozorite da smo sa članom 2. završili pre podne.
Narodni poslaniče, da ne bi reskirali da dobijete opomenu, trenutno smo u raspravi o amandmanu na član 2. gde je amandman sa ispravkom podneo narodni poslanik Edip Šerifov. Pre nego što tražite povredu Poslovnika, molim vas da konsultujete sekretara svoje poslaničke grupe ili svoje kolege o tome o čemu se raspravlja. Zahvaljujem. (Nemanja Šarović, s mesta: Replika.) Narodni poslanik Nemanja Šarović želi ponovo reč. Vreme na raspolaganju je 20 minuta i 30 sekundi. Nemate prava na repliku. Želite da koristite vreme poslaničke grupe? (Nemanja Šarović, s mesta: Gospođo Čomić, gospodin Srđan Milivojević je sve vreme komentarisao moje obraćanje.) Narodni poslaniče, nemate prava na repliku. Da li želite da koristite vreme poslaničke grupe? Izvolite.
Želim da koristim vreme poslaničke grupe, ali zaista mislim da je ovo krajnje nekorektno, jer je potpuno očigledno da je gospodin Milivojević sve vreme komentarisao moje izlaganje. (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, koristite vreme poslaničke grupe i govorite o temi dnevnog reda, ne o replici.) Koristim. Dozvolite. Mogu li? (Predsedavajuća: Naravno, izvolite.) Dobro, ali nemojte me prekidati. Zaista, kad mi poremetite tok misli… (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, svaki put ću vas prekinuti kad kršite Poslovnik i pokušavate da vreme koje vam je na raspolaganju kao vreme poslaničke grupe koristite kao repliku.) Izgleda da popodne važi drugačiji Poslovnik od onoga koji je važio pre podne, ali prilagodićemo se.
Narodni poslaniče, sada vas upozoravam da ste u obavezi da saslušate predsedavajućeg kad vas podseća na obavezu da poštujete odredbe Poslovnika Narodne skupštine. (Nemanja Šarović, s mesta: Vratite mi samo vreme.) Narodni poslaniče, niste dobili reč, pošto ne želite da čujete šta vam je obaveza kad dobijete reč. (Nemanja Šarović, s mesta: Mislio sam da ste završili.) Sada vas najozbiljnije upozoravam da će ovo završiti izricanjem kaznenih mera. Molim vas, dobili ste reč da govorite o temi dnevnog reda. Izvolite.
Hvala vam, gospođo Čomić, zaista ste izuzetno ljubazni. Dakle, tema dnevnog reda je Zakon o finansiranju lokalnih samouprava, odnosno jedinica lokalnih samouprava i ovo što sam izneo u prethodnom delu je nešto što je apsolutno istinito. Dakle, zvanično grad Beograd u ovome trenutku je najzaduženiji grad u Srbiji. Ukupan dug svih lokalnih samouprava, svih gradova, svih opština, uključujući i grad Beograd, je 74.780.000.000. Od toga je skoro 60 milijardi dug grada Beograda, zajedno sa dugom dve gradske opštine u Beogradu. Prema tome, grad Beograd odnosi tri četvrtine ukupnog javnog zaduženja u Srbiji. Je li to ta istina koja je vama neprijatna, gospodine Milivojeviću, pa pričate tu kojekakve priče koje nemaju veze apsolutno nikakve sa temom? Vama je lako pošto imate tu podršku predsedavajućeg, pa vas nikad neće prekinuti. (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, upravo izrečenim obmanjujete javnost, ugrožavate ugled Narodne skupštine i izričem vam prvu opomenu. Nastavite.) Pitali ste, gospodine Milivojeviću, koliko je zaduženje u Aranđelovcu. Zaduženje u Aranđelovcu je 180.357.000. Koliko je to, u odnosu na 60 milijardi u Beogradu? Jedan trolejbus košta 230.000 evra. Osamdeset trolejbusa košta preko 1.800.000 dinara. Odakle taj novac, gospodine Milivojeviću, ko će ga plaćati? Da li će ga platiti Dragan Đilas, najgori gradonačelnik u istoriji Beograda ili će ga platiti taj za koga vi tvrdite da je najbolji, pa pored toga što ima i za trolejbuse i za tramvaje i za ko zna šta još, ima dovoljno i za njegovu političku promociju širom Srbije, pa on može da ide da pravi mostove, da zida kuće, da deli vozila, da deli poklone iz beogradskog bejbi kluba? Da li bi mu bolje bilo da prvo zakrpi rupe u beogradskom budžetu, pa da ne mora na svakoj narednoj sednici da uzima novi javni dug? Mediji su zatvoreni po pitanju Beograda apsolutno. U Republici Srbiji možete da pričate o bilo kome, možete kritikovati bilo koga, samo ne možete kritikovati grad Beograd i Dragana Đilasa, jer to kad uradite, onda ste smrtni greh počinili i to neće smeti nijedan medij da prenese, to neće uraditi ni štampani mediji, to neće uraditi elektronski mediji. Zašto? Zato što on kontroliše, znate i sami, preko reklama i preko oglašavanja praktično sve medije. Negde oko 180 miliona dinara je prethodne godine samo za štampane medije otišlo iz gradske kase, ko zna koliko stotina miliona za elektronske medije. Kako onda mislite da bilo ko žigoše ono što bi svi normalni trebalo da žigošu da je u pitanju njihova opština i da zaista brinu o svom gradu, o svojim roditeljima, o svojoj deci i o svojim unucima? Nemojte vi ovde pričati o demagogiji, nego ako imate neki drugačiji podatak ili ako bilo koji podatak koji sam pročitao nije tačan, izađite pa to recite. Dakle, vas boli činjenica da je ova vlast, gradska vlast, nikad gora, da je sastavljena protivno bilo kom principu. Jedini princip je bio sprečiti SRS po svaku cenu da dođe na vlast i vi pričate o tenderima u Beogradu. Kažete – svi su ispravni, niko se nije žalio. Hajde, navedite pet tendera u Beogradu koji su obavljeni u zadnjih godinu dana i ko je na njima učestvovao. Nemate pojma. Državna revizorska institucija je prvi put ove godine ušla da proverava finansije grad Beograda, prvi put. Samo je pitanje da li će imati hrabrosti da taj posao obave kako treba i da sav ovaj kriminal iznesu na videlo. Ako budu imali hrabrosti, onda budite sigurni da nećete dobro proći.
Četiri minuta i 30 sekundi iskorišćeno je od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Srđan Milivojević. Na raspolaganju ima 82 minuta i 10 sekundi.
Zahvaljujem se. Dame i gospodo narodni poslanici, izborom za narodnog poslanika, dao sam ostavku na mesto odbornika u SO Kruševac jer smatram da čovek može da obavlja kvalitetno samo jedan posao, dva – teško. Neko ko je gradski odbornik u gradu Beogradu i narodni poslanik očigledno se zbuni jer ne zna gde dolazi na posao, da li je ovo Skupština Beograda ili je ovo Skupština Srbije. Onda ja znam da su table lepo okačene i da se zna koja je ovo institucija. Kad uđem piše Narodna skupština Republike Srbije, da čovek zna gde je došao na posao. Ali, u svakom slučaju, kada govorimo o onome što je tema ovog amandmana i onome što se iznosi napadajući ovaj amandman, a u stvari napadajući DS i Dragana Đilasa, jasno je da provejava kompleks poraženog. Nažalost, kompleks poraženog se učvršćuje stalnim porazima na izborima. Postoje razne terapije kako da se taj kompleks izleči, ali to nije u mom domenu, ja sam ipak samo narodni poslanik i ne mogu o tome da govorim, pri tome sam po obrazovanju diplomirani inženjer poljoprivrede za stočarstvo, ali jako dobro razumem kako se sprovode javni tenderi, jako dobro razumem kako se organizuju javni tenderi, jako dobro znam šta je posao tužioca, jako dobro znam šta je posao revizora. Nisam do sada čuo da je neko pokretao inicijativu za opoziv Dragana Đilasa. Dragan Đilas je 19. avgusta 2008. godine izabran za gradonačelnika Beograda, 19. avgusta je preobraženje. Mislim da smo tog dana na bitno kvalitetan način preobrazili političku scenu Srbije na bolje. Mislim da je to crveno slovo u kalendaru Srpske pravoslavne crkve, a crno slovo u kalendaru nekih drugih političkih aktivnosti onih stranaka koje su se posle toga raspale. Razumem njihovu tugu, komplekse, nezadovoljstvo i bes, ali ne opravdavam nameru da se sopstveno nezadovoljstvo i bes isfrustriranost Draganom Đilasom leči na takav način da će se u ovoj sali iznositi neistine kada je reč o gradskoj upravi, o gradonačelniku Beograda Draganu Đilasu, o zameniku predsednika DS Draganu Đilasu. Razumem nameru da se ovaj amandman koji sam malopre pročitao svede na raspravu o tome koliko je zadužen Beograd, a koliko Aranđelovac. Ono što Grad Aranđelovac ima od stanovnika, nažalost stane u četiri beogradska solitera. Nije primereno uzimati veličinu Aranđelovca i zaduženost Grada Aranđelovca i Grada Beograda, kao što nije primereno porediti Grad Beograd sa bilo kojim drugim gradom u Srbiji. Činjenica je da se Beograd više gradi nego ostala mesta u Srbiji. Moram da vam kažem, meni smeta što se Kruševac, Vrnjačka Banja, Čačak, Arilje ne grade tim intenzitetom kojim se gradi Beograd. Voleo bih da Kruševac nekada ponovo bude prestonica kao što je nekada bio, u svojoj istoriji. Voleo bih da Dragan Đilas ima mogućnosti da bude i gradonačelnik Grada Kruševca. Siguran sam da bi investicioni zamah bio dobar, ali ja kao čovek koji pripadam ovoj zemlji i Gradu Kruševcu koji me je delegirao da budem narodni poslanik, nikada neću biti ljubomoran na one koji su bolji, uspešniji od nas, ali ću se truditi i težiti da njihov kvalitet dostignem, da ono što su oni uradili u svojim lokalnim sredinama, a prepoznam kao dobro, implementiram u gradu iz koga dolazim. Da ono što vidim dobro kod svojih koalicionih partnera iz G17 plus, iz Jedinstvene Srbije, iz PUPS implementiram u Gradu Kruševcu i da kažem da je to dobro. Nikad se neću stideti i da ono što je dobro u SRS, da kažem i to je dobro, da ću i ovo iskoristiti i ovu ideju. Nažalost, vidim da sam neke ganuo, da hoće da se rasplaču. Kada bih sada dao prazan, beli papir i da nekima kažem - hajde mi kažite šta ste dobro uradili za neki grad, ili Srbiju, siguran sam da bi mi vratili prazan papir. Hvala im što nisu više učinili nego što su mogli u datim okolnostima, jer i ovo je bilo previše za jedan život. Zahvaljujem se.
Pet minuta iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Rečima narodni poslanik Aleksandar Martinović, pa Nemanja Šarović. Vreme na raspolaganju je 16 minuta.
javio sam se na osnovu člana 104. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, budući da se gospodin Srđan Milivojević uvredljivo izražavao o SRS i našoj poslaničkoj grupi. Mislim da je vaša dužnost bila da ga u tome prekinete, odnosno da ga onemogućite u kršenju Poslovnika. Dakle, gospodine Milivojeviću, kao što možete da vidite, a nadam se da dobro vidite i čujete, SRS se nije raspala i ni jedan od poslanika koji ovde sedi ne deluje raspadnuto. Kao što vidite vrlo argumentovano i vrlo stručno diskutujemo o svim tačkama dnevnog reda. Kao zamenik predsednika poslaničke grupe ponosan sam na činjenicu da SRS ima najkvalitetniju poslaničku grupu. Nažalost svih vas koji ste uz pomoć Tomislava Nikolića i stranih ambasadora i stranih para pokušali da uništite SRS, u tome kao što vidite niste uspeli i svakim danom SRS je sve jača i jača. Mislim da je vaša dužnost bila, gospođo Čomić, da prekinete izlaganje gospodina Srđana Milivojevića, koji se verovatno, on je tako smatrao, na duhovit način izražavao o gospodinu Nemanji Šaroviću, a u stvari njegove aluzije o tome kako je on diplomirani inženjer poljoprivrede za stočarstvo, ako se dobro ne varam. Takve aluzije su vrlo bezobrazne, vrlo drske i apsolutno su neprimerene parlamentarnoj raspravi. Apelujem na vas, gospođo Čomić, da sa istom strogošću primenjujete Poslovnik i na poslanike SRS, ali i na poslanike vaše stranke. Dvostruki aršini, apsolutno nigde nisu dobrodošli… (Predsedavajuća: Dva minuta.) …naravno ni u Narodnoj skupštini. Dakle, molim vas da ubuduće zaštitite poslanike SRS od uvreda koje dolaze iz reda poslaničke grupe kojoj i vi sami pripadate.
Zahvaljujem. Nema povrede člana 104. Vaše obrazloženje da je reč "raspad SRS" uvredljiv je daleko od bilo čije definicije uvrede. "Politički rascep", "politička podela", "raspad" je dozvoljeno za koristiti i ne spada u uvrede. U vašem obrazloženju je stajalo da nemam jednak aršin, što znači da ne slušamo pažljivo i da je narodni poslanik Srđan Milivojević bio dva puta prekinut dok je govorio u trenutku kada je prešao na direktno obraćanje narodnih poslanika. Želite da govorite ponovo o povredi Poslovnika, član 27. da li je povređen? Izvolite.
Dakle, gospođo Čomić, povređen je član 27. Velika je razlika između termina "rascep" i termina "raspad". Kad se kaže da je …
Narodni poslaniče, sad vas molim za pažljivo obrazlaganje, pošto član 27. jasno podrazumeva kako ja mogu da povredim Poslovnik. Ukoliko želite, niste zadovoljni sa obrazloženjem, možete samo da tražite da se glasa, svaki drugi vaš pokušaj je razlog za izricanje opomene. Dakle, ili ćete birati da glasate, da Narodna skupština glasa o tome da jeste povređen član 104. ili dovodite i sebe i mene u neprijatnu situaciju.
Dakle, gospođo Čomić, rizikovaću da se koristim poslaničkim pravom koji mi ovaj Poslovnik dozvoljava, ako vi smatrate da je to razlog za kažnjavanje, samo izvolite. Dakle, velika je razlika, gospođo Čomić, između reči…
Narodni poslaniče, nije razlog za kažnjavanje korišćenje prava, nego zloupotreba prava, a vi sada pravite …
… Pokušavam da govorim dva minuta, koliko mi Poslovnik dozvoljava, a vi me prekidate.
Narodni poslaniče, vama Poslovnik dozvoljava da govorite o povredi Poslovnika onda kako je to Poslovnikom propisano.
To upravo i pokušavam.
Vi to ne pokušavate, nego pokušavate da kršite Poslovnik govoreći o obrazloženju koje sam ja dala. Pridev, glagol, "raspad", "raspala se SRS" u obrzloženju da to nije uvreda, jer se koristi u političkom jeziku za podelu, politički rascep, politički raspad i da nije predmet uvrede, tako da vi možete da tražite da se glasa, ne možete to da koristite kao povod…
Da li mogu da iskoristim dve minute koliko mi Poslovnik omogućava?
Ne možete uz kršenje prava.
Ne mogu da govorim o povredi Poslovnika?
Ne možete, ako želite da zloupotrebite to pravo.
Pokušavam, gospođo Čomić, da obrazložim u čemu se sastoji povreda Poslovnika. Po vama je obrazlaganje povrede Poslovnika zloupoteba?
Ne, zloupotreba je da želite da govorite o mom obrazloženju. Narodni poslanik Nemanja Šarović. Na raspolaganju je 16 minuta. Želite da govorite? Izvolite.
Samo ću se kratko obratiti mom predstavniku koji je rekao da je za njega bilo previše da obavlja dva posla. Znate, neko može kvalitetno da obavlja dva posla, neko tri, neko jedan. (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, o amandmanu.) A neko ne može ni jedan. Što se tiče Aranđelovca, tu sam… (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, o amandmanu. Nema Aranđelovca u amandmanu. Zahvaljujem.) O amandmanu i govorim.
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč? Narodni poslanik Momčilo Duvnjak treći put dobacuje. Izričem vam prvu opomenu. Na član 2. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? Narodni poslanik Momčilo Duvnjak dobacuje i dalje. Izričem vam i drugu opomenu. Narodni poslanik Igor Bečić želi reč. Izvolite.
Dame i gospodo, poštovani građani, ovaj zakon već liči kao da se zločinac vraća na mesto zločina jer onaj koji je učestvovao u smanjenju transfera lokalnim samoupravama sada ovim zakonom pokušava da ih vrati. Kao što vam je poznato, u prethodne dve godine nenamenski transferi su smanjeni za preko 40% ili približno 36,8 milijardi dinara. Predloženim iznosom transfera koji je iskazan u memorandumu o budžetu za 2011. godinu ukupan nivo smanjenja transfera za period 2009-2011. godine iznosiće oko 58 milijardi dinara, uzimajući u obzir procenjeni i planirani BDP za 2010. i 2011. godinu, što je preko 42% od zakonom propisanog iznosa za ove tri godine ili dve trećine sredstava koje su trebale da budu predviđene za 2009. i 2010. godinu. Takođe, predstavnik predlagača je i u prepodnevnoj raspravi rekao da tačno zna šta hoće povodom ovoga zakona. Misli da još jednom prevari građane Srbije, ali mislim da mu u ovom slučaju baš neće ići onako kako je zamislio, bez obzira što je prihvatanjem velikog broja amandmana vladajuće većine uspeo da postigne većinu za izglasavanje ovog zakona. Mi smo kao poslanička grupa želeli da amandmanima, i podneli smo osam kvalitetnih amandmana, pokušali da promenimo ovako loš zakon, bez obzira štopredstavnik predlagača nije želeo nijedan amandman da prihvati na Odboru za lokalnu samoupravu. Videli smo da u prethodnom periodu Vlada na razne načine pokušava lokalnoj samoupravi da nametne razne probleme i sredstva koja neovlašćeno uzima lokalnoj samoupravi. Recimo, kroz jubilarne nagrade koje je prebacila na teret lokalnih samouprava bez osnova tako da zaposleni u školama blokiraju žiro-račune za koje su zadužene lokalne samouprave, gde prebacuju sredstva za materijalne troškove i onda se izvesna sredstva skidaju iz lokalnog budžeta. Takođe, evo primera gde je danas opština Vrbas blokirana za 20 miliona dinara, gde je takođe jedan sudski spor koji traje 17 godina u nadležnosti Republike Srbije, zbog nekog zemljišta društvenog preduzeća "Metalogradnja" i gde je tužena Republika Srbija i danas je opštinski budžet opštine Vrbas blokiran za 20 miliona dinara. To će opet ići na teret građana. Opet je to pokazatelj da je Vlada maćeha prema lokalnim samoupravama. Mi smo želeli ovim amandmanom da izmenimo član 2, gde kažemo da se u članu 15. dodaju st. 3. i 4, koji glase: "Iznos godišnje takse iz stava 1. tačka 1) za isticanje firme na poslovnom prostoru ne može se utvrditi i naplatiti u iznosu većem od 1% godišnjih prihoda pravnih lica". Takođe, ne plaća se taksa iz stava 1. tačka 1) za isticanje firme na poslovnom prostoru na kojem se obavljaju isključivo delatnost starih i umetničkih zanata i promet tih proizvoda. Taksa iz stava 1. tačka 1) za isticanje firme na poslovnom prostoru – ne plaćaju sportska udruženja, ustanove iz oblasti kulture i udruženja osoba sa posebnim potrebama. Amandmanom se predlaže da se iznos takse na firmu koja se ističe na poslovnom prostoru ograniči na 1% prihoda, radi zaštite malih pravnih lica od nesrazmernog finansijskog opterećenja, posebno imajući u vidu isticanje firme na poslovnom prostoru, a to ima za svrhu označavanje prostorija a ne reklamu i da je o kao isticanje imena na vratima stana. U mnogim opštinama i gradovima taj iznos takse za isticanje firme na poslovnom prostoru je neprimereno visok za mala preduzeća koja često imaju samo jednog ili par zaposlenih. Danas smo u raspravi videli da ima mnogo takvih primera. Zato je neophodno da se taj iznos zakonom ograniči na dovođenje u zavisnost ograničenja apsolutnog iznosa, jer predloženi iznos od dve prosečne zarade nekome može biti prevelik teret, a sa druge strane je mali ako su u pitanju velika preduzeća. Osim toga, smatramo da nema razloga da se na isti način ograničava visina takse na isticanje firme van poslovnog prostora odnosno na javnim prostorijama, što već ima karakter reklamiranja. Takođe predlažemo da se plaćanja takse oslobode stari zanati, ali tako što se taksa ne bi plaćala za prostor u kojem se ta delatnost obavlja, bez obzira da li je to pravnom licu tzv. pretežna delatnost, koja je ionako vrlo relativan pojam. Time bi se i preduzetnicima kojima to nije pretežna delatnost stimulisali, kao uzgredna delatnost jer na taj način pomažu i razvijaju umetničke stare zanate, u cilju očuvanja nacionalne tradicije i kulture. Naime, treba imati u vidu da delatnost teško može samostalno opstati, bez pomoći drugih konkurentskih delatnosti ili turističkih organizacija. Takođe, ove takse bi trebalo osloboditi i sportske i druge organizacije i udruženja, kao i osobe sa posebnim potrebama i vid pomoći, jer vidimo da te organizacije ni u ovim uslovima nemaju ni osnovna sredstva za opstanak i egzistenciju. Pominjali ste i da nekad u lokalnoj samoupravi javni funkcioneri mogu da više vide gde neka sredstva treba utrošiti, za razliku od republičkih organa. Mislim da ste to trebali da imate u vidu kada su, recimo, kupovane vakcine. One su takođe mogle da budu planirane na nekom lokalnom nivou i da se uštedi sada šest miliona evra za koliko se optužuje da je zloupotrebljeno u Ministarstvu za zdravlje. Hvala.
Iskorišćeno je šest minuta i 50 sekundi od vremena poslaničke grupe. Narodni poslanik Nemanja Šarović želi da govori o povredi Poslovnika. Izvolite.
Gospođo Čomić, povredili ste Poslovnik, član 27. stav 2. koji kaže da se predsednik Narodne skupštine stara o primeni Poslovnika, a u vezi sa članom 107. koji govori o dostojanstvu Narodne skupštine. Vi ste Poslovnik povredili time što ste selektivno primenjivali odredbe Poslovnika. Malo čas ste meni rekli da Aranđelovca nema u amandmanu i rekli mi kako imam jednu opomenu i pretili mi da ću dobiti i drugu. Ja sam morao da prekinem svoje izlaganje. Pre toga je gospodin Milivojević pričao o Aranđelovcu i tada je to bilo u redu. Sada je gospodin Bečić pričao o Vrbasu. Znači, Vrbasa ima. Aranđelovca ima kad priča neko iz DS ali nema kad priča neko iz SRS. Ja sam sve vreme govorio o temi. Tema je finansiranje jedinica lokalne samouprave. Navodio sam konkretne primere iz prakse i objašnjavao zašto je bitno da se određeni amandman ne usvoji. Vi ste predložili i prihvatio je predlagač taj amandman, a ja sam objašnjavao i to je moje pravo i moja dužnost zašto taj amandman ne sme biti prihvaćen. Naveo sam primer Beograda, kao i primer Aranđelovca. Vi ste tvrdili da nema Aranđelovca, a sada ga odjednom ima. Dakle, ja vas molim gospođo Čomić da ubuduće ne primenjujete selektivno odredbe Poslovnika. Očigledno je svima, i vašim kolegama i svim poslanicima bez obzira na poslaničku grupu kojoj pripadaju, da ste vi jutros primenjivali neki drugi poslovnik. Jutros su se svi javljali za repliku, i ko je pomenut i ko nije [[Predsedavajuća: Narodni poslaniče, pravo na repliku nije predmet povrede Poslovnika.]] Molim vas, samo budite strpljivi. U ova dva minuta veoma sam ozbiljno obrazlagao. (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, po istom članu po kojem ste se vi javili, ja sam u obavezi da vam izreknem opomenu ako zloupotrebljavate to pravo. U želji da održimo dobru parlamentarnu praksu, ja vas prvo prekinem, pa vas upozorim da pravo na repliku nije predmet povrede Poslovnika, da bih i mene i vas isključila iz mogućnosti da opomenu dam. A vi onda to primite k znanju ili ne primite, na volju vam je.) Nisam zadovoljan objašnjenjem. Želeo bih da se glasa u danu za glasanje.
Zahvaljujem. Nema selektivne primene Poslovnika, uvidom u stenogram će te to vrlo jasno videti. U staranju o redu i o primeni članova koji definišu dnevni red svi poslanici imaju jednaka prava, jedino je naš zajednički problem što naše uši ne slušaju šta naša usta govore. Pa onda mislimo da ono što za nas važi ne mora baš da važi i za druge. Sve važi jednako za sve. U danu za glasanje Narodna skupština će se izjasniti o povredi Poslovnika o kojoj je govorio narodni poslanik Nemanja Šarović. Narodni poslanik Veroljub Arsić ili narodna poslanica Jorgovanka Tabaković? Narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Od vremena ovlašćenog predstavnika, samo da dopunim kratko obrazloženje za amandman na član 2. Nisam se javila za repliku danas kada je kolega Čikiriz iz ZES-a komentarisao da je poslanička grupa Napred Srbijo odredila svojim predlogom amandmana da taksa, ono što mi u žargonu zovemo firmarina, može da bude u iznosu od 1% godišnjeg prihoda pravnog lica. Pre svega, reč je o tome da nije precizno citirao rešenje iz amandmana, jer smo mi amandmanom predvideli gornju granicu, znači u iznosu ne većem od 1%, što svakako dozvoljava lokalnoj samoupravi da taj procenat odredi u nižem iznosu. Potpuno opravdano je predlagač ovog zakona stavio primedbu da nismo rekli, a u odnosu na koji to podatak, iz kog vremenskog perioda predviđamo da to bude 1% godišnjeg prihoda pravnog lica. Evo da kažem, potpuno svesno smo to uradili da bih pitala predlagača, a na osnovu kojih podataka o razvoju, kojih podataka o BDP, na osnovu kojih podataka iz koje godine o broju stanovnika je napravljen ovaj predlog zakona? Naime, sve procene finansijskih efekata ovog zakona, koje jesu ono što treba da ga pohvali i priča se, pare građanima tamo gde su stvarane, u stvari padaju u vodu ako vam kažem da analitičari koji se bave procenom efekata zakona, makroekonomskih kretanja, koriste podatke koje radi neko ko je za to najstručniji i neko čiji se podaci koriste, a to su analize mata, makroekonomskih projekcija. Upravo ti stručnjaci, analitičari, ovog puta nisu ni iz MMF, nisu čak ni predstavnici Fiskalnog saveta, nemaju svežije podatke o BDP nego iz 2005. godine. Broj stanovnika za 23 grada u proceni efekata ovog zakona koji smo mi radili, procenjivali smo na osnovu 2009. godine i zaista mogli smo da dođemo samo do približnih rezultata, odnosno efekata i primene ovog zakona koji se tiče lokalnih samouprava. Ono zašto smo namerno podneli ovaj amandman sadrži se u sledećem: porezi, takse. Ako želite da razvijete neku privredu, moraju da budu određeni u odnosu na prihod nekog preduzeća. Ne smeju da se plaćaju iz vrednosti imovine kojom raspolažete i da idu na štetu te imovine. Da bi taj prihod bio realno prikazan mi moramo da vratimo autoritet profesiji računovodstva, kroz Zakon o računovodstvu i autoritet revizijske profesije, gde ne možete da platite i da naručite bilo kakav bilans ili ocenu nekog računovodstvenog iskaza. Mi toga u Srbiji, nažalost, nemamo i to je posao svih nas ekonomista da vratimo struci ono što se zove autoritet, da podaci budu pouzdani i da na osnovu njih možemo iz prihoda da obračunavamo i naplaćujemo takse i poreze. Hvala.
Iskorišćeno je tri minuta i 50 sekundi od vremena zamenice predsednika poslaničke grupe. Predstavnik predlagača Mlađan Dinkić. Izvolite.
Želim samo da vam kažem iz kog razloga smo odbili ovaj amandman. To je zapravo najgori amandman koji je dat uopšte u ovoj skupštini, upravo taj amandman o kojem ste vi govorili, iz razloga što, verovatno se vama čini da je 1% od ukupnog prihoda preduzeća neka mala cifra. To je ogromna, 1% od ukupnog prihoda da firme plaćaju na ime firmarine, to je orobljavanje tih firmi. To je ogromno, to nije 1% od profita, to je 1% od ukupnog prihoda. Stalna konferencija gradova i opština je razmišljala da uvede 0,2, pa smo mi praveći analizu došli do toga da je to ogromno takođe, a kamo li jedan, to je pet puta više od ovoga što je visoko. Dakle, 1% maksimalnih prihoda bi značilo uvećavanje za više puta firmarine u odnosu na one koje danas važe, koje su u nekim gradovima prevelike. To bi značilo da firmarine budu od 20 do 100 miliona dinara u nekim slučajevima. To bi dalo mogućnost da se bukvalno penalizuju sve kompanije koje ozbiljno rade u Srbiji. Jedan jedini razlog što nismo prihvatili amandman nije zato što ga je podnela SNS, nego što je ovaj amandman katastrofalan, najgori od svih podnetih.
Pravo na repliku, narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Očekivala sam da vi kao neko ko je bio ministar finansija znate osnovno pravilo da se porezi određuju u skladu sa ekonomskom snagom obveznika i da onaj ko ima više treba da plati više, a ja kažem – ne onaj ko ima, nego onaj ko zaradi više treba da plati više. To je logika koju ste vi u Srbiji zaboravili. Vi svi u Vladi znate da raspodeljujete ono što drugi prikupe, ali ne znate nikako drugačije da stvorite ambijent da neko zaradi. O tome govore podaci, nedvosmisleno i vrlo brutalno. Broj zaposlenih od milion koji treba da izdržava sve u ovoj Srbiji, govori broj preduzeća koja su gubitaši, ali govori i ono što ste vi kroz subvencije, trošeći dvostruko više novca uložili za otvaranje novih radnih mesta, a danas lijući krokodilske suze nad sredstvima koja su uskraćena lokalnim samoupravama. Vi lično ste plaćali radno mesto od 2.000 do 10, mimo zakona, uredbama, određujući prioritete i zaposlene, a danas govorite o tome da želite da sačuvate posao u lokalnoj samoupravi.
Predstavnik predlagača, narodni poslanik Mlađan Dinkić.
Hajde da pokušamo da se vratimo na temu. Nije bitno da li neka firma ima 500 miliona evra prihoda ukoliko ima 499.999.000 rashoda, bitno je koliki je profit. Kada bi se oporezovao ukupan prihod, a ne dobit, onda bi verovatno imali porez na promet na ukupan prihod, a ne porez na dobit korporacija u svetu. Istu logiku moramo da imamo i kod firmarina. Samo vam ukazujem, verovatno ste imali dobru nameru, ali logika je pogrešna, da ukupan prihod bude osnovica za oporezivanje. Isto mislim da neki zakoni koji su prošli u ovoj skupštini i koji su nametnuli čak iizgleda male iznose 0,2 do 0,3% od ukupnog prihoda, zapravo su loši. Nije dobro, treba firmi gledati kolike ima rashode, a ne samo prihode. Ako oporezujemo prihode bez toga da znamo koliki su rashodi, dolazimo do pogrešnih zaključaka. Treba oporezovati ono što je stvarno zarađeno, ono što je profit, dakle, razlika između prihoda i rashoda. Ovo vam govorim isključivo sa profesionalnog stanovišta, ovo nema veze sa politikom. To je i razlog što postoji porez na dobit, odnosno na profit, a ne porez na ukupan prihod korporacija.
Dva minuta, Jorgovanka Tabaković.
Vi biste možda bili u pravu samo kada biste bili dovoljno iskreni da čitate amandman onako kako je napisan. Reč "ukupan" ste izmislili. Ona ne postoji uopšte u predlogu amandmana. Nikome ne bi palo na pamet da oporezuje ni bruto, nego neto prihod koji preostaje kompanijama, ali ta vrsta nedefinisanosti koju vi pokušavate da podmetnete govori o sledećem. Kada vam kažem da ste vi subvencijama i dotacijama za svako radno mesto delili prihod, odnosno napunjen budžet plaćanjem PDV za kupovinu osnovnih potreba građana, niste ovde davali objašnjenje da li porez plaćaju svi ili privilegovani i veliki poreski obveznici, ne plaćaju porez, pa i dan danas imamo priču o tome da li treba objavljivati spiskove onih koji stvarno duguju porez. Niste građanima dali informaciju o tome da li porez plaćaju oni kojima ste vi finansirali radno mesto sa tolikim iznosom i koliko je opština ostalo uskraćeno zato što ste vi na neka preduzeća pokazali prstom i rekli – njih treba restrukturirati. Kome treba dokupiti radni staž ako su te firme radile po zakonu, po bankarskom sistemu koji ste vi revitalizovali, po sprovođenju Zakona o sprečavanju pranja novca, koji su trebali da uplaćuju poreze i doprinose ili je danas jedan od prvih poslova u ovoj državi sprovesti naplatu poreza od svih da bi ovaj budžet mogao da se napuni onako kako treba? Moja osnovna primedba je, dok je bilo kiše zlata i novca od privatizacija čije ste gubitke pokrivali? Poštanske štedionice. Čiju smo dokapitalizaciju plaćali iz tog budžeta? Komercijalne banke. Čije smo dugove pokrivali? Robnih rezervi. Ko ih je napravio? A danas plaćamo nad lokalnom samoupravom, to je suština ovog zakona.
Dva minuta. Reč ima predstavnik predlagača, narodni poslanik Mlađan Dinkić.
Mogu sa vama da debatujem i o kukičenju i o fudbalskim utakmicama, ali to niste spomenuli vašim amandmanom. Ponovo govorite o temama koje nisu ovde napisane. Zbog javnosti ću pročitati šta ste predložili. "Iznos godišnje takse iz stava 1. tačka 1. za isticanje firme na poslovnom prostoru ne može se utvrditi na plati u iznosu većem od 1% godišnjeg prihoda pravnog lica". Dakle, niti ste rekli neto prihoda niti ste rekli dobiti, rekli ste 1% od godišnjeg prihoda. Ako već kažete da se razumete u računovodstvo, zna se šta znači 1% godišnjih prihoda. To je 1% ukupnog prihoda preduzeća. Ne postoji termin neto prihod jer je to dobit, to je profit. Ako kažete 1% godišnjeg prihoda, mislite na ukupan prihod preduzeća i u tom smislu, možda nesvesno, iz neznanja, ali suštinski predlažete mnogostruko uvećanja firmarina u Srbiji. Želim samo na to da ukažem, a vi idete stalno, to vam je metod, na neke druge teme koje niste ovde ni spomenuli.
Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Bilo bi mi drago da imate tu svestranost i oko kukičanja, ali ta veština nije ovde bitna i ne primenjuje se, tako da vam je suvišna. Pošto sam žena i majka, sve te ručne radove znam da radim, ali to je bitno za moju decu i za moju porodicu, a ovde ćete pokazati kako ste napravili čvorove i zamrsili priču oko transfera kada budemo došli na sledeći amandman, član 3, gde će se lepo videti koliko ste stručni, ali i dobronamerni kada ste hteli da napravite transfere solidarnosti prema lokalnim samoupravama. Toliko za vaš nivo.
Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Predsedavajuća, da li ima reč kao jedan od podnosilaca amandmana ili koristim vreme poslaničke grupe?
Narodni poslanik Izbor Bečić je koristio dva minuta.
Niste mu uračunali ta dva minuta, odnosno niste mu oduzeli. Govorio je malo više od šest minuta, a rekli ste da je to od vremena poslaničke grupe.
Da, sekretar oduzme dva minuta. Izvinjavam se, nisam baš u tom trenutku kazala. Znači, minus dva minuta. Ako želite da sada koristite dva minuta, mi ćemo napraviti obračun. Izvinite.
Dame i gospodo narodni poslanici, od bivšeg višestrukog ministra sam više očekivao, bar kada je ovaj član 2. u pitanju. Ne mogu da dovedem u vezu iznos firmarine sa tim da li će lokalne samouprave da privlače investitore, preduzetnike i privredu na svojoj teritoriji. Prvo, uopšte kada su u pitanju te firmarine i to plaćanje taksi, to je, po meni, jedan čudan metod oporezivanja, jer se oporezuje već nešto što je drugi izgradio, stvorio i onda je rešio da se bavi nekom delatnošću i rešio da zaposli radnike, ostvari neki prihod i onda na samu registraciju preduzeća ili samostalne radnje mora da plati nekakvu firmarinu. Svojim amandmanom smo predvideli gornju granicu. Lokalna samouprava može da odredi donju granicu. To je ta velika razlika između vašeg amandmana na ovaj zakon i našeg amandmana, s jedne strane. S druge strane, gospodine ovlašćeni predlagaču, ne znam na koje se zarade ovo odnosi, da li na bruto ili neto, da li na 55.000 u ovom trenutku ili na nekih 34.000 – 35.000? Ne znamo ni mi kakav ste zakon napisali, a vidim da i vi sada vidite problem u vezi toga. Gospodine bivši višestruki ministre, nisu te takse koje utiču na privredu. One jesu opterećenje. Treba da se plaćaju srazmerno ekonomskoj moćiporeskog obveznika. Ne može da bude ista firmarina zajednu multinacionalnu kompaniju i za jednu samostalnu trgovinsku radnju. Da raščistimo, investitore privlače komunalna infrastruktura, da li je uređeno gradsko građevinsko zemljište, da li ima priključke na vodovod i kanalizaciju, da li ima izgrađenu putnu infrastrukturu, da li ima toplifikaciju, da li ima gasifikaciju, koliko je daleko od auto-puta, koliko je daleko od plovnih reka, koliko je daleko od železnice. O tome ste trebali da vodite računa dok ste bili ministar, sada kada ste poslanik odakle vam ta naknadna pamet? Znači, kada hoćemo o nečemu da pričamo i o interesima lokalne samouprave, možemo o tome da pričamo danima, jer svi zakoni koji su iz oblasti lokalne samouprave donošeni, bili su vaša ideja. Lokalnim samoupravama ste na jedan prilično pokvaren način preneli kao izvorni prihod porez na imovinu građana koji žive na teritoriji opština. U to vreme ste bili ministar finansija, a naš kolega koji je sada ovde poslanik, Vlade Ilić, bio je direktor Poreske uprave. Preneli ste lokalnim samoupravama porez koji je bilo najteže naplatiti. Pričali ste da je to u interesu lokalnih samouprava, sa jedne strane. Sa druge stane, većina filijala republičkih poreskih uprava nije imala baze podataka o imovini građana da ih prenese lokalnim samoupravama. Drugo, čitavo vreme ste pokušavali kao ministar da ograničite broj zaposlenih u organima lokalne samouprave, ne mogu da kažem da je to neispravno, a sa druge strane ste uvodili poresku upravu u lokalnu samoupravu koja mora da ima svog direktora, koja mora da ima svoje zaposlene, koja mora da ima svoje izvršioce. To je ta demagogija kojom se čitavo vreme ovde služimo od kada je ova rasprava oko finansiranja lokalne samouprave. Čudi me za sve ove godine dok ste bili ministar da ne treba da subvencionišete radna mesta nego treba da se subvencioniše ono što se proizvede i, ako je u pitanju izvoz, ono što se izveze, a ovako subvencionišemo vazduh sa rizikom da nikada od njega nećemo da ostvarimo prihod u budžet Republike Srbije.
Reč ima gospodin Pejčić Aleksandar.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, poštovano predsedništvo, u ovoj mojoj diskusiji ću se možda i ponoviti jer nisam čuo adekvatan odgovor od gospodina Mlađana Dinkića. Moram reći da je ovo jedan politički projekat tadašnjeg G17 plusa, sada URS, jedan predizborni zakon, s obzirom da je stranka G17 tadašnja, sada URS, marginalizovana od strane DS. Morali su da nađu jednu izlaznu strategiju. Čak je i gospodin Mlađan Dinkić podneo ostavku na mesto ministra i na mesto potpredsednika Vlade i onda, kao što rekoh, morali su da nađu jednu političku priču za sledeće izbore. Tu priču su našli u formi regionalizacije i decentralizacije. Bojim se da je ova priča o regionalizaciji i decentralizaciji jedanpredizborni trik i liči na ona obećanja koja smo imali u predizbornoj kampanji 2008. godine, kada smo obećali svim punoletnim građanima Srbije 1000 evra, kada smo pričali o penzijama, 70% ličnog dohotka, kada smo pričali o 200.000 novih radnih mesta. Zbog toga kažem da je ovo jedan predizborni trik i da ovaj zakon neće ni za živeti. Bojim se da ovaj zakon nema podršku vladajuće većine, s obzirom da imamo 122 potpisnika, da poslanici vojvođanskih Mađara nisu potpisali ovu inicijativu za donošenje jednog ovakvog zakona, a i ovaj veliki broj amandmana ukazuje na to da nemamo većinu, ali to ćemo videti u danu za glasanje. Postavlja se jedno suštinsko pitanje - zašto baš sada pred izbore donošenje jednog ovog zakona? To govori u prilog onoj mojoj tezi na početku. Zapravo, gospodin Mlađan Dinkić i njegova stranka je sedela u Vladi kada su obeštećenje tj. kada je Vlada ukrala lokalnim samoupravama 50 milijardi dinara i mogao je i tad da reaguje, mogao je da reaguje i onog trenutka kada je DSS pokrenula inicijativu tj. podnela krivične prijave protiv premijera, a i protiv bivše ministarke gospođe Dragutinović. Gospodin Mlađan Dinkić je govorio da gospodin Cvetković ništa ne radi niti se meša u svoj posao, pa je iz tih razloga mogao da podrži našu inicijativu. Listao sam ovaj efekat zakona i vezano za Leskovac, dozvolićete gospodine Dinkiću da vas pitam, s obzirom da imam neke egzaktne podatke, s obzirom da dolazim iz tog mesta. Leskova koji ima 23 hiljade i 500 upošljenih, sada nešto manje, pošto ste doneli Zakon o smanjenju broja zapošljenih u lokalnoj samoupravi, 314 radnika je manje nego prošle godine, a 720 radnika u lokalnim samoupravama širom cele Srbije je otpušteno. U Leskovcu je samo 314 radnika. Mnogi vaši direktori su radili socijalne karte, između ostalog, tražili su da se radnici izjašnjavaju kakvog su političkog opredeljenja radnici koji će napustiti i verujte mi da je 90% radnika iz DSS i SRS isterano iz opštinskih uprava i javnih preduzeća. Vlada je pokušala da pomogne lokalnim samoupravama na taj način što je faktički izmislila Zakon o pomoći građevinskoj operativi i tako ćemo mi prvi put u Leskovcu, gospodine Dinkiću, dobiti jednu solarnu elektranu, šestu u Evropi. Ima ih pet u Evropi. Do sada, tri u Nemačkoj, dve u Španiji i mi nismo znali da je... (Predsedavajući: Gospodine Peričiću, moja obaveza je da vas upozorim na temu. Hvala.) Da, upravo se vraćam na temu, pa ću posle o firmarinama. Najtoplije mesto u Srbiji, nismo znali da je to rodno selo našeg gradonačelnika Velika Boljanica. Verujte mi i tamo se gradi ta privatna solarna elektrana, i to, baš na imanju njegovog strica. Kada je reč o firmarinama, mi smo imali najveće firmarine u Srbiji, pa smo doneli jedno diskreciono pravo a vi učestvujete u toj vlasti, da sam predsednik opštine određuje taksu o firmarinama, pa smo tek na trećoj sednici doneli nove takse,kada smo videli da ni jedan ozbiljan privrednik nije došao u Leskovac ili da otvori neka nova radna mesta. Ono što sam hteo da vam kažem,do ovoga ne bi došlo da smo poštovali Ustav i da su donošeni određeni zakoni do 31. decembra 2008. godine i da ovaj Ustav i te kako ima mogućnost za uravnoteženi ravnomerni regionalni razvoj. Da smo do tog datuma doneli zakone o javnoj svojini i set finansijskih zakona, mi sada ne bi pričali o tome ko je autor regionalizacije ili decentralizacije Srbije, ko je titular svega toga, već bi sama država, po inicijativi, po difoltu mogla da priča o ravnomernom regionalnom razvoju. Demokratska stranka Srbije se sigurno zalaže za razvoj i podsticaj tog ravnomernog regionalnog razvoja, gde bi lokalne samouprave bili nosioci tog samog regionalnog razvoja. Bez jakih lokalnih samouprava i prenošenja određenih prava tim lokalnim samoupravama, nema regionalnog razvoja. Bojim se, gospodine Dinkiću, da je regionalizacija skupa igračka u rukama URS i u vašim rukama. Najbolje bi bilo za sve nas da se ovaj zakon povuče iz ove skupštinske procedure i da se postigne jedan politički konsenzus, pa tek onda da pričamo o pravoj regionalizaciji i decentralizaciji. Zahvaljujem.
Reč ima dr Nebojša Ranđelović.
Zahvaljujem, uvaženi gospodine predsedavajući, poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, mislio sam da se ne javljam za reč povodom rasprave u pojedinostima, jer poslanička grupa LDP je jasno iznela svoj stav u raspravi u načelu. Sa pažnjom sa slušao naročito izlaganje kolege Bečića, koleginice Tabaković i kolege Arsića koji su, obrazlažući svoje amandmane, zašli u sam meritum zakona, zaboravljajući svoje prethodne stavove, da se radi o lošem zakonu i abecedi stvaranja, odnosno pisanja zakona, da se loš zakonski tekst ne može popraviti amandmanima. Amandmanima mogu da se poprave solidni zakonski tekstovi i da budu bolji. Loš zakonski tekst ne može da se popravi amandmanima. To me je asociralo na opštu sliku onoga što je bio kvalifikativ samog zakona.Često je pominjana reč – demagogija i pominjana je sintagma – dvostruki standardi. Te reči i ta sintagma su naročito spominjani od samog predlagača, gospodina Mlađana Dinkića, kao da nije dvostruki standard zalagati se za ostvarenje svih atributa lokalne samouprave i prava građanina na lokalu, a onda kada Nišlije izaberu direktora Kliničkog centra, gospodin Dinkić otrči u Niš i kaže – ne može on da bude, jer nije član 17. To mesto pripada G 17, tako je odlučila naša centrala. To je demagogija i to su dvostruki standardi. Ne bih više da trošim vreme svoje poslaničke grupe. Vratio bih se samo na ono osnovno. Podsetio bih sve na stav LDP – jedino pravo, jedino ispravno rešenje je povući zakon iz procedure, jer loš zakon se ne može popraviti amandmanima.
Reč ima narodni poslanik Srđan Milivojević. (Jorgovanka Tabaković, s mesta: Repliku sam tražila. Kako ne može? Povreda Poslovnika.) Izvinite, gospodine Milivojeviću. Reč ima gospođa Tabaković. Reklamira povredu Poslovnika.
Reklamiram povredu Poslovnika – članove 103, 107. u vezi sa članom 127. dostojanstvo Skupštine, gde ste vi, ne dajući mi pravo na repliku, onemogućili da objasnim ... (Predsedavajući: Ovo je stoti put da objasnim, da prava na repliku ne može biti predmet povrede Poslovnika.) Dostojanstvo Skupštine – član 107. To je član zbog kojeg tražim da iznesem ispravan stav tumačenja i podnošenja amandmana na član koji govori o prihodima, odnosno firmarini koju određuju lokalne samouprave. Vas upozoravam da ste dužni da mi date reč u vezi sa članom 107, po članu 27. gde ste dužni da vodite računa o redu na sednici. Povredili ste Poslovnik po članu 103. Neposredno ste načini povredu, dajući reč gospodinu Milivojeviću – član 103, 27. i 107. Da li mogu da dobijem reč? Neću duže od dva minuta.
Nema povrede člana 27, 103. niti 107, prema tome, nema ni povrede Poslovnika. Ako niste zadovoljni, vi možete tražiti da se Skupština u danu za glasanje izjasni. Ovde smo završili ovaj deo priče. Gospodine Milivojeviću, izvolite. (Jorgovanka Tabaković, s mesta: Po kom osnovu dajete reč gospodinu Milivojeviću?) Prema amandmanu sledeći je gospodin Vlajko Senić, pa gospodin Milan Lapčević i vi ste prijavljeni u elektronskom sistemu. To je redosled kako ja poštujem i dajem reč, kako ide po redu. (Jorgovanka Tabaković, s mesta: Zahvaljujem. Sačekaću svoj red.)
Javio sam se po amandmanu. Svakako, koristiću vreme svoje poslaničke grupe. Veoma je važno kolike su lokalne komunalne takse kada neki investitor dolazi. Svako onaj ko kaže da to nije važno, da bi se privukli investitori, ili ne poznaje kako dolazi i kako se odvija taj proces privođenja nekog zemljišta nameni i dovođenja investitora, ili ne zna ili ne želi da zna. Kada dobijete kao gradonačelnik, ili kao zainteresovani čovek iz lokalne sredine upit neke firme, gde se raspravlja o tome kakva je infrastruktura, da li postoji asfaltni put, koliko taj grad ima stanovnika, dobijate sijaset drugih pitanja – sedmo, osmo ili deveto pitanje je, uglavnom, koliki je iznos koji se plaća na ime komunalne lokalne takse? Nije tačno da taj posao neko zna ili ne zna da radi, ovde ko predloži ovaj zakon, jer da li neko posao zna da radi ili ne zna da radi, to ne govore reči, to govore dela. Jutros sam došao iz Kruševca u Beograd i prošao sam pored fabrike "Kronošpan". Neko je te ljude doveo tamo u Lapovo, pokazao im tu ledinu pored autoputa i rekao – ovde je dobro da se napravi fabrika. Ako mislite da su ti ljudi došli samo zato što ih je neko uhvatio za ruku, pa rekao, hajde sada dođite ovde, ista takva ledina postoji i duž autoputa u Bugarskoj, duž autoputa u Mađarskoj, duž autoputa u Hrvatskoj. Neko je mnogo truda, vremena, i napora uložio da ti ljudi tu dođu. Ako je neko doveo "Beneton"u Niš, pa nije došao u "Beneton" zato što voli Niš, a ne voli Kruševac, nego zato što je našao svoj interes, a taj interes se ogleda u mogućnosti da ostvari jedan odgovarajući profit, došao u Niš. Fabrika "Jura" koja dolazi iz Niša, koja je već došla u Raču, takođe nije došla tu zato što neko ne zna svoj posao, nego zato što neko zna svoj posao. Fabrika "Falke" dolazi u Leskovac, zato što je to grad tekstilne industrije, ima tekstilnu tradiciju, imaju tamo obučenu radnu snagu, imaju određene interese da tamo dođu. Svako ko kaže da nijedan baš investitor ovde nije došao ili ne govori istinu ili nije putovao Srbijom ili je putovao žmureći, jer ti ljudi su došli u Srbiju, napravili su ovde proizvodne pogone i rade. Ali, tim ljudima je jako važno koliko je komunalna taksa. Znate da je najveća komunalna taksa u Srbiji 62 miliona dinara? Nije svejedno kad neko plati 62 miliona dinara. Tačno je da ne utiče podjednako jedan frizerski salon, jedna radnja brze hrane na eko sistem neke lokalne zajednice, kao što utiče i Cementara. Cementara svakako bitnije narušava taj eko sistem, ali nije svejedno kolika će biti komunalna taksa ili da takva komunalna taksa i komunalna primanja budu u takvoj ne srazmeri. Treba voditi računa i o toj stavci, jer je to i te kako važna stavka kada dolazi investitor u neku sredinu. S druge strane govorio sam o ovim investicijama i o "Falkiju" i o "Kronošpanu" i o "Benetonu" i o "Juri", pa i o Panasoniku, koji dolazi u Svilajnac, zato što su se tu neki ljudi, naši koalicioni partneri, ljudi iz lokalnih samouprava, iz DS, iz G 17 plus potrudili da te ljude dovedu u svoje gradove. Nemam nikakav problem da pohvalim gradonačelnika bilo koje političke opcije, političke stranke, koji u svoju lokalnu sredinu dovede investitore, privuče te investicije, otvori radna mesta, bez obzira da li je iz DSS iz SNS, SRS, DS, imaće svu pomoć mene, kao narodnog poslanika i Vlade Republike Srbije u tim naporima, u tom poslu koji se zove – borba za nova radna mesta. Mislim da oko toga ne treba biti sujetan. Ne treba otvaranje radnih mesta da bude tema političkog prepucavanja. Možete nas kritikovati zbog toga što zbog svetske ekonomske krize neka obećanja koja smo dali u izbornoj kampanji nećemo ispuniti u predviđenim rokovima, ali ne možete nas kritikovati za ono što smo dobro uradili, jer ne možete kazati da je loše to što se u Rači traži višak radnika. Ne možete kazati da je loše to što će se u Svilajncu otvoriti onoliko radnih mesta koliko će se otvoriti. Pri tome, dok bacate kamen na nas stanite ispred ogledala pa se zapitajte, pre nego što bacite taj najveći kamen što ga uzmete sa zemlje, iz prašine, pre nego što ga bacite ka nama, zapitajte ste šta ste vi uradili danas za tu lokalnu sredinu, šta ste uradili sa vaše javne funkcije, koliko ste vi investitora doveli, koliko ste ljudi ovde zaposlili, pa kad to sve saberete, kad premerite, onda na tom kantaru, na koji ste nas zadužili, na njemu nas i odužite. Do tada ne stajte na kantar, nije dobro da se premeravate na takav način. Hvala.
Reč ima gospodin Senić Vlajko.
Poštovani potpredsedničke, poštovani narodni poslanici, kao što ste mogli da čujete, mi nemamo nikakav problem sa našim koalicionim partnerima. Ovo je naš zajednički projekat i ovde su se čule primedbe da je to politička kampanja itd. Gospodine Pejčiću, svaka politika je, naravno, politika. Decentralizacija jeste politika URS. Vi imate neku vašu politiku protesta EU, ulaska u NATO, svega normalno i to ima neku cenu. Mi se zalažemo za našu politiku i ta politika ima određenu cenu. Na građanima je da procene šta im se najviše sviđa i šta misle da će njima doneti najbolji rezultat. Mi duboko verujemo da je decentralizacija nasušna potreba Srbije, da je prosto Srbija vremenom postala toliko centralizovana država, da ne može dalje normalno ekonomski da se razvija ukoliko decentralizacija ne počne i ne završi se. O čemu se ovde radi? Naravno da je u proteklih 10 godina bila akutnijih problema i ako ste došli u jednu državu koja nije imala bankarski sistem, finansijski sistem, gde ljudi nisu mogli normalno da žive, normalno je da pođete od tih prioriteta.Neke od tih stvari, mnoge od tih stvari su u proteklom periodu rešene. Sada je, srećom za ovo društvo, na red došla decentralizacija i mi nudimo naš koncept da rešimo taj problem. Kada govorimo o troškovima ovde se često držimo nekih parametara, ne vodeći računa o strukturi.Nije MMF i Fiskalni savet zadao 3,2% deficita za sledeću godinu za centralni budžet, već za konsolidovani budžet. Na nama je da, poštujući fiskalna pravila i poštujući naše odnose sa MMF, pritom smo sad u situaciji da nam predavanje o MMF drže neki koji nisu znali ni gde im je centrala, poštujući sve to pokušavamo da učinimo preraspodelu tog konsolidovanog budžeta na način koji će biti, ako mogu da kažem, bolji za građane Srbije… (Predsedavajući: Izvinjavam se, gospodine Seniću, ali amandman se ne odnosi na to. Tema je – na član 2. amandman je podnela poslanička grupa Napred Srbijo.) Mogu li još jednu rečenicu? (Predsedavajući: Izvolite.) Hoću da kažem da se u proteklom periodu takođe menja struktura budžeta, samo što se menja tiho. Daću vam jedan dobar primer. Poljoprivreda je dramatično izgubila učešće u centralnom budžetu. To se nije desilo nikakvim konkretnim zakonom, nekom raspravom u skupštini, već borbom političkih snaga. Dakle, budžet je dat kao kategorija političke stranke, kao predstavnici građana se bore da svojom politikom obezbede da se ta politika, za koju su im građani dali podršku, sprovodi. Ovoga puta mi se borimo da više sredstava ide za lokalne samouprave, da na taj način izvršimo fiskalnu decentralizaciju, ne zbog opština i onih zgrada koje postoje, već zbog ljudi koji žive u tim opštinama i koji će imati priliku da kroz ovaj proces biraju ljude koji će voditi opštine. Dakle, mi ne kažemo – dajemo ovaj novac onima koji su danas na vlasti u opštinama, u ostalom izbori će biti za godinu dana, već govorimo o tome da dajemo uslove da svaka nova opštinska vlast ima mogućnost da nešto uradi sa svoje građane, a građani će odlučiti kome će poverenje dati. Hvala.
Hvala vama, ali niste stigli do teme. Sada je na redu gospodin Lapčević. (Aleksandar Pejčić: Replika.) Nemate pravo na repliku. Dao sam reč gospodinu Lapčeviću. (Aleksandar Pejčić: Povreda Poslovnika.) Izvinite gospodine Lapčeviću, gospodin Pejčić reklamira povredu Poslovnika.
Član 27. odnosi se na vođenje sednice predsedavajućeg, a to ste vi u ovom slučaju. S obzirom da me je gospodin Vlajko Senić direktno prozvao imenom i prezimenom, ja imam pravo na repliku.
Nemate pravo na repliku jer reklamirate povredu Poslovnika u uskraćivanju prava na repliku koja ne može biti povreda Poslovnika. Na vrlo ste tankoj žici. Upozoravamo vas na posledice primene člana 103. Poslovnika. Molim vas, gospodine Lapčeviću, da se prijavite. Izvolite.
Gospodine Novakoviću, celog dana sedim ovde u sali, kao i većina kolega iz pozicije i opozicije i zaista ne mogu da se otmem utisku d ne mogu da pohvatam konce po kom Poslovniku radimo pre podne, po kom po podne, po kom vi radite, a po kom Poslovniku radi gospođa Čomić. Bili ste prisutni ovde sve vreme u prepodnevnoj raspravi kada… (Predsedavajući: Izvinjavam se, po tom Poslovniku koji sami spominjete radi se o amandmanu na član 2. poslaničke grupe Napred Srbijo. Izvolite.) Dakle, nepopravljivi ste. To je moj krajnji komentar. (Predsedavajući: U poštovanju odredaba Poslovnika, naravno, potpuno sam nepopravljiv.) Nepopravljivi ste. Ako su jutros, a bile su prisutne vaše kolege iz vaše poslaničke grupe, 10 puta bile replike sa jedne i sa druge strane sa kolegama iz LDP, to je bilo sasvim normalno, a sada kada se direktno prozivaju ljudi, bilo da su iz DSS, SRS ili SNS, onda nema osnova za repliku. Zaista mi nije jasno zbog čega je to tako, ali pretpostavljam da će građani vrlo dobro zaključiti šta je razlog tome. Zaista nije u redu. (Predsedavajući: Izvinjavam se, hoćete li da govorite po amandmanu i o temi?) Ja koristim vreme svoje poslaničke grupe, kao što ni meni niste dali pravo na repliku. Mislim da taj princip sile koji upotrebljavate zaista nije primeren, obzirom da se radi o jednoj vrlo akademskoj i kulturnoj raspravi. Ne znam zašto uskraćujete jednu normalnu demokratsku raspravu parlamentu, pa valjda je parlament zato i osnovan da bismo raspravljali o nekom predlogu zakona sa argumentima. Ne zloupotrebljavamo priču, nikoga ne vređamo, ne znam zbog čega ne bi imali pravo da kažemo šta mislimo. (Ivan Andrić, s mesta: Replika.) (Zoran Krasić, s mesta: Replika.)
Zahvaljujem. Reč ima gospođa Jorgovanka Tabaković.
Gospodine Novakoviću, o tome kako vi vodite sednicu neka procene građani. Svoje vreme ću iskoristiti da uvaženom kolegi Ranđeloviću obrazložim razlog za podnošenje naših amandmana. Iskreno da vam kažem, imali smo dilemu i sami, znajući koliko je ovaj zakonski predlog urađen nekvalitetno, koliko je neodrživ [[Ivan Andrić, s mesta: Javili smo se za repliku.]]
Gospodine Andriću, molim vas da ne dobacujete i ne ometate govornika. (Ivan Andrić, s mesta: Javili smo se za repliku, nemojte nas ignorisati. Niste vi Slobodan Milošević.) Dakle, narodni poslanik Ivan Andrić i pored upozorenja i dalje dobacuje i ne dozvoljava i moram zbog poslovničke obaveze da vam izreknem drugu opomenu. Izvinite. Izvolite, gospođo Tabaković.
Mogli bi vreme da poništite. (Ivan Andrić, s mesta: Gospodine Novakoviću, imam prednost po Poslovniku.)
Narodni poslanik Ivan Andrić dobacuje da ima prednost po Poslovniku, pa obzirom da se pozivate na isti Poslovnik koji i ja imam u vidu, izričem vam meru oduzimanja reči. Molim vas da ubuduće ne dobacujete, ne ometate govornika. Zahvaljujem. (Ivan Andrić, s mesta: Hoćete li da zovete obezbeđenje? Sram vas bilo. Šta dižete ruke?) Hoćemo opet da poništimo vreme, pošto je jedan minut? Samo vas molim da se prijavite. (Ivan Andrić, s mesta: Ko da se prijavi? Javili smo se po Poslovniku, gospodine. Zovite obezbeđenje da me izbaci iz sale. Zašto vam je to neophodno, gospodine Andriću? (Ivan Andrić, s mesta: Zato da pokažete koliko ste moćni, kao predsedavajući, kako ste moćni i kako ste čvrsti.) Ne razumem zašto ometate gospođu Tabaković u pokušaju da vam objasni suštinu svog amandmana. (Ivan Andrić, s mesta: Ne možete vi meni da ne date reč.) Gospodine Andriću, svi u ovoj sali u svakom momentu po Poslovniku i dobijaju reč, jer na drugi način je nemoguće dobiti reč. (Ivan Andrić, s mesta: Pa kako nismo dobili reč?) Prema tome, želeli ste repliku. Na repliku nemate pravo. Molim vas, gospodine Đuriću, nemojte i vi da dobacujete. (Ivan Andrić, s mesta: Nećete nastaviti! Da li me razumete?) Određujem pauzu od pet minuta. Zahvaljujem. [[Posle pauze]] Nastavljamo sa radom. Za reč se javio gospodin Bojan Đurić, reklamira povredu Poslovnika.
Znate šta, gospodine Novakoviću, ovako nešto se nije desilo u ovom parlamentu, pa bar desetak godina. Sada sam razmišljao u ovih pet minuta, vaše ponašanje je kombinacija Radomana Božovića i Dragana Tomića. Šta sad mislite, da ćete da sačekate dva ili tri minuta, pa da nastavite dalje sa konstruktivnim kolegama iz opozicije vaše? Zbog čega se ponašate tako? Član 27. Zbog čega se ponašate na ovaj način? Ovo je očigledno kršenje. Čovek se javio za repliku, direktno je pomenut. Šta znači to posle jurnjava po hodnicima poslanika LDP uz izvinjavanje, kao što ste danas radili? Za izjavu u dnevniku, niste se izvinjavali? Znate šta, Aleksandar Tijanić bar pošalje pismo kad se izvinjava gospodinu Andriću. Ne znam kako ćete vi da izvedete vaše izvinjenje. Očijukate sa poslanicima ovde i isključujete sistem na kvarno. Kakvo je to ponašanje? Šta, sačekaćete da završim? Dobro. Na svaku drugu primedbu upadate u reč, prekidate poslanike, itd. Sada ćete mirno da odsedite ovde i da saslušate? Pritom, to ne traže od vas ni poslanici vaše partije. Samo mi recite – na osnovu kog člana Poslovnika ne dajete ljudima reč kada se jave da iskoriste pravo na repliku? Znači, vaša tumačenja Poslovnika su ciničnija od onih koje ovde iznosi gospođa Čomić, a pritom ste vi pravnik i advokat. Ona bar možda može da bude u nekoj pravnoj zabludi, vi ne možete.
Nema povrede odredbe 27. Dakle, hiljadu i petstoti put, pravo na repliku je diskreciono pravo predsedavajućeg. Znači, to je to. (Ivan Andrić, s mesta: Replika.) Vama je oduzeta reč, ako se dobro sećam. Dame i gospodo narodni poslanici, hajde da ponovim još jedanput, dakle,reč po Poslovniku svaki narodni poslanik dobija, ne može se dobiti reč, a da nije po Poslovniku. Sasvim je druga stvar ako reklamirate povredu Poslovnika koja pod određenim uslovima može da bude učinjena i to je apsolutno po Poslovniku i legitimno. Znači, ako reklamirate povredu Poslovnika, gospođice Bugarčić, vrlo rado ću vam odmah dati reč, jer sam u pravu? Izvolite.
Gospodine Novakoviću, javljam se po Poslovniku, član 27. ovog Poslovnika, kaže – Da ste vi dužni da se starate o primeni ovog Poslovnika. Vi se ne starate. Prekidate me non stop.
Taj isti piše, ne možete se dva puta pozvati na isti osnov. Ja vas nisam isključio. Prijavite se, nisam vas isključio.
Gospodine Novakoviću, vi ste prekršili član 27. Poslovnika stav 2. vi ste dužni da se starate o primeni ovog Poslovnika, a vi se ne starate i upravo vi gospodine Novakoviću, koristite dvostruke aršine koje vaš lider Ujedinjenih regiona pominjao toliko puta u današnjem danu. Jedni se standardi primenjuju kada su u pitanju poslanici vladajuće koalicije, a drugi se standardi primenjuju kada su u pitanju poslanici LDP. Skandalozno je to što ste sad uradili, što ste gospodinu Andriću dve opomene, tri opomene i sad da ga udaljite i ne date mu reč ali to samo možete zato što smo mi opozicija i zato što smo mi LDP. Prekršili ste član 27. , prekršili ste član 107., povredili ste dostojanstvo ove skupštine i prema tome mislim da se ovde celoga dana koristi metod dvostrukih aršina.
Dakle, član 103. stav 2. narodni poslanik ne može da ukaže na povredu u postupanju predsednika Narodne skupštine na koju je već ukazano. To je objašnjenje. Ako niste zadovoljni, to je već bilo. Gospodin Pejčić, niste se prijavili. Izvolite.
Član 107, dostojanstvo Skupštine. S obzirom da smo mi ovde poslanici isto kao i vi i vi ne smete drugačije da nas tretirate. Mi imamo svoja prava zagarantovana Poslovnikom o radu i mi nismo vaši učenici, a vi naš razredni starešina, pa da nas tamo u ćošku terate da klečimo na patosu. Mi imamo svoja prava po Poslovniku. Omogućite nam da svoja prava koristimo. Prozvan sam, direktno, imenom i prezimenom. Posle moje diskusije, gospodin Vlajko Senić, s obzirom da mi niste dali repliku, izazvali ste buru negodovanja i na taj način prekršili dostojanstvo Skupštine. Iz tih razloga, vratimo se od početka, dajte meni repliku i biće sve u redu. Zahvaljujem.
Nema povrede odredbe člana 107. Dakle, član 104. stav 3. doslovce – o korišćenju prava iz stava 1. i 2. ovog člana odlučuje predsednik Narodne skupštine. Radi se o pravu na repliku i mislim da bi trebali da završimo sa tim da li pravo na repliku može biti predmet povrede Poslovnika, ili ne može? Dakle, ne može. Izvinjavam se. Ko se sada javlja, mislim gospođa Tabaković, gospođa Tabaković je stalno u amandmanu. Izvolite gospođo Tabaković po amandmanu.
Gospodin Kenan Hajdarević ukazuje na povredu Poslovnika.
Hvala gospođo predsedavajuća. Gospodine Novakoviću, već 15 minuta pokušavam da dobijem reč po poslovniku, član 107. dostojanstvo skupštine. Moje kolege, gospodin Đurić i Ivan Andrić su tražili povredu Poslovnika, vi ste to zanemarili dajući reč gospođi Tabaković. Nijednog trenutka niste hteli da obratite pažnju na ponašanje poslanika iz LDP, na ono što mi tražimo i takođe treba da znate gospodine Novakoviću kada nekome oduzmete pravo na reč, niste mu oduzeli pravo na repliku. Ne možete da koristite tu vašu poziciju predsedavajućeg, da bilo kog poslanika vređate, a da mu ne omogućite pravo da odgovori. Nekoliko puta smo jasno ukazivali na povrede Poslovnika zbog dostojanstva ove skupštine koje vi kršite, kršite na način što ste vi jedan od predlagača ovoga zakona i ovde predsedavate dajući reč kako kome hoćete i na koji način hoćete. Hvala.
Nema povrede člana 107. i molim vas da obrazloženja koja imate nameru da po obavezi člana 103. uskladite sa odredbama člana na koji se pozivate. Da li želite da se skupština izjasni u danu za glasanje. Ne. O povredi Poslovnika želi da govori. Nemate pravo na repliku. Da bude potpuno jasno i da u skladu sa članom 90. i član 27. ponovim radi svih narodnih poslanika i još važnije javnosti radi. Repliku daje predsedavajući skupštine i to je odluka isključivo predsedavajućeg Narodne skupštine. Narodni poslanici koji dobacuju u nestrpljenju da saslušaju celo obrazloženje i objašnjenje ipak će morati da saslušaju celo obrazloženje i objašnjenje. Dakle, pravo na repliku dodeljuje i o njoj odlučuje predsedavajući, bilo koji predsedavajući. To pravo ne može biti predmet povrede Poslovnika pošto je diskreciono pravo i samostalna odluka predsedavajućeg koji je svaki od predsedavajućeg do sada to pravo korišćeno u skladu sa članom 27. tako je bilo i tako jeste i tako će biti od sada. Na pitanje o pominjanju po imenu, postoje dve vrste replika gde se pominje po imenu. U prvoj i meni zanimljivijoj, kreativnijoj se narodni poslanici međusobno dogovore da se pomenu po imenu. To nije bio slučaj, ali postoji. Dakle, i u takvim slučajevima kao što postoji i svedočenja u stenogramima sednice Narodne skupštine svi smo raspoloženi da u skladu sa članom 27. i staraju se o tome da diskusija teče, da bude i takvog dobijanja na repliku. U slučaju imena pominjanja imena i prezimena poslanika, narodnog poslanika bilo kog, u očito uvredljivom kontekstu prvo će predsedavajući daupozori narodnog poslanika koji sebi dozvoljava da na uvredljiv način pominje imenom i prezimenom drugog narodnog poslanika i onda će naravno i pomenuti narodni poslanik dobiti pravo na repliku ako je tou skladu sa održavanjem reda na sednici. Pravo na repliku, objasnila sam i da je u skladu sa članom 27. kada je, a to je zadatak svakog predsedavajućeg, očito da će međusobna dvominutna rasprava doprineti svima narodnim poslanicima, zainteresovanim za temu, ali još važnije građanima. Dakle, ni jedno od tih odluka ne može biti predmet povrede Poslovnika, kao što ne može predmet povrede Poslovnika biti sve ono što je izričito članom 103. zabranjeno da bude u ponovljenom javljanju za reč predmet povreda Poslovnika. Pravo na repliku ne možete dobiti na obrazloženje predsedavajućeg, te vas molim da razumete da kad predsedavajući da obrazloženje nakon obrazloženog iskaza, stava, mišljenja narodnog poslanika koji govori o povredi Poslovnika onda narodni poslanik možesamo da traži da Narodnu skupštinu u danu za glasanje o tome izjasni i na Narodnoj skupštini tada da odluči da li je predsedavajući tvrdnjom da je prekršen Poslovnik. Tako su svi predsedavajući poštovali i primenjivali Poslovnik do sada i tako će biti i od sada. Dakle, narodni poslanik Bojan Đurić želi da govori o povredi Poslovnika. Trenutno su prijavljeni narodni poslanici Zoran Krasić, Judita Popović, Ivan Andrić, Jorgovanka Tabaković i Milan Lapčević. Molila bih da sekretar zabeleži imena i prezimena, zbog toga što, da bi se prijavio narodni poslanik Bojan Đurić koji želi da govori o povredi Poslovnika, moram da obrišem listu na elektronskom sistemu. Znači, narodni poslanik Bojan Đurić govori o povredi Poslovnika. Izvolite.
Neću dugo govoriti jer je tačno da su se neke druge kolege možda i pre mene prijavili da govore o povredi Poslovnika. Reklamiram povredu člana 110. Poslovnika, na osnovu koga je izrečena mera oduzimanja reči narodnom poslaniku Ivanu Andriću. Prvo, gospodin Andrić uopšte nije govorio u tom trenutku kada mu je predsedavajući Nikola Novaković oduzeo reč. Bez ikakvog obrazloženja mu je oduzeta reč, a u međuvremenu se narodni poslanik javio po potpuno drugom osnovu da govori po povredi Poslovnika. Vi ste citirali članove Poslovnika koji kažu da postoji diskreciono ovlašćenje predsednika ili onoga ko sednicu vodi, ali ipak mora da postoji neka makar elementarno ujednačena praksa u tome kako se vodi ova sednica. Usput, mislim da ste vi u prepodnevnom delu sednice prošle nedelje, kad smo razgovarali o ovoj temi, ističući kako je tema veoma važna za čitavu zemlju, uspostavili neki dosta dobar standard kako sednica treba da se vodi, ali apsolutno su mi nejasni ovi ispadi gospodina Novakovića. Znači, član 110.
Član 110. u oba svoja stava govori o izricanju mera narodnom poslaniku i ne možete da ga obrazlažete kao povredu Poslovnika. Mere kaznene izriču se na osnovu člana 109. I opomena se izriče narodnom poslaniku koji je prišao govornici bez dozvole predsednika Narodne skupštine, odnosno uzeo reč bez dozvole, koji govori pre nego što je zatražio i dobio reč i koji i pored upozorenja predsednika Narodne skupštine govori o pitanju koje nije na dnevnom redu. Dalje, ako prekida govornika u izlaganju ili dobacuje, odnosno ometa govornika ili na drugi način ugrožava slobodu govora drugih, kad se neposredno obraća drugom narodnom poslaniku, ako upotrebljava psovke ili uvredljive izraze, ako iznosi činjenice i ocene koje se odnose na privatan život drugih lica, ako drugim postupcima narušava red na sednici ili postupa protivno odredbama ovog poslovnika. Procedura oko primene ovog člana 109. je takva da su mnogi narodni poslanici svima nama osporavali što upozorimo i podsetimo narodnog poslanika da krši neku od odredbi koja predstavlja osnov i navedena je, kako sam pročitala u članu 109, za izricanje mera opomene. Bez obzira što nam je sporeno da podsetimo i upozorimo narodne poslanike, mi ćemo svi to i dalje činiti, jer to smatramo dobrom praksom u vođenju sednice. Svakom se desi. (Ivan Andrić, s mesta: Ja nisam dobio reč po Poslovniku. Koji je to stav člana?) Narodni poslanik koji nije pažljivo slušao stavove člana 109. može ili da to vidi u svom sopstvenom primerku Poslovnika ili u stenogramu. Ja sam pročitala član 109. i sve mere koje je izrekao bilo koji predsedavajući izriču se samo na osnovu odredbi Poslovnika Narodne skupštine. Redosledom, po težini kazne zbog kršenja odredbi Poslovnika Narodne skupštine, izriču se prva opomena, mera oduzimanja reči, mera udaljavanja sa sednice. Svaka od tih mera ima i novčanu kaznu. Da li još neko želi da govori o povredi Poslovnika? Narodni poslanik Milan Lapčević.
Hvala gospođo Čomić. Član 104. stav 3: "O korišćenju prava iz st. 1. i 2. ovog člana, odnosno o replici odlučuje predsednik Narodne skupštine". Niko ovde ne osporava da je to diskreciono pravo predsedavajućeg… (Predsedavajuća: Diskreciono pravo ne može da bude predmet povrede Poslovnika.) Mogu li samo da objasnim u jednoj rečenici? Nije povreda Poslovnika…
Narodna poslanica Jorgovanka Tabaković želi da govori o amandmanu. Da li ima još narodnih poslanika koji želi da govori o povredi Poslovnika? Narodna poslanica Judita Popović želi da govori o povredi Poslovnika i ima reč. Izvolite.
Poštovana gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, javljam se zbog povrede ugleda, časti i dostojanstva Skupštine. Smatram da se odredbe ovog poslovnika ne primenjuju onako kako bi trebale da se primenjuju. Očigledno je nesporazum nastao oko replike, kada može poslanik da replicira, da li je to diskreciono pravo ili ne.
Narodna poslanice, replika ne može da bude predmet povrede Poslovnika. Zahvaljujem. Da li još neko želi da govori o povredi Poslovnika? (Ivan Andrić, s mesta: Replika.) Narodni poslaniče, nemate pravo na repliku. Da li još neko želi da govori o povredi Poslovnika? Ima reč narodna poslanica Judita Popović, povreda Poslovnika.
Poštovana gospođo predsedavajuća, vi mene ne možete da prekinete i ne možete da me isključite iz elektronskog sistema kada ja obrazlažem zašto smatram da je povređeno dostojanstvo ove skupštine. Dakle, u obrazloženju sam htela da navedem da ste vi u obavezi, ukoliko se pojavi neka nedoumica, da li vi na pogrešan ili dobar način primenjujete Poslovnik i odredbe Poslovnika, vi morate tu nedoumicu da otklonite, ne tako što ćete vi kreativno da tumačite Poslovnik, nego ćete pročitati odredbe odnosno članove Poslovnika na koji se pozivate. Zato je najbolje da vi to lepo pročitate, pa da čuje i ovaj cenjeni skup o čemu se tu radi oko replike. Kada se kolega Andrić javio za repliku, očigledno je…
Narodna poslanice, replika ne može da bude predmet povrede Poslovnika. Sad vas upozoravam da svako sledeće javljanje, koje podrazume-va očito pravo koje svako uzima za sebe da bi se zloupotrebljavalo, biće razlog da se izriču kaznene mere. To nije način da se vodi sednica Skupštine i da se u sednici Skupštine učestvuje, ali, predsedavajući mora da se stara o redu. Ako želite i insistirate da se učešće u radu bilo kog narodnog poslanika svede na to da on istrpi sve moguće postepene mere predsedavajućih i da se svako traženje reči o povredi Poslovnika završi izricanjem mera opomena – nije nikakav problem, ali, to nikome ne ide u korist. Da li još neko želi da govori o povredi Poslovnika? Narodni poslanik Bojan Đurić.
Reklamiram povredu člana 32. Poslovnika Narodne skupštine koji govori…
Narodni poslaniče, član 32. ne može da bude predmet povrede Poslovnika. Molim vas da ne tumačite kreativno i da ne izmišljate zloupotrebu povreda Poslovnika, samo da bi govorili dva minuta. Ovo je sad upozorenje. Da li još neko želi da govori o povredi Poslovnika? (Ne) Narodna poslanica Jorgovanka Tabaković ima reč i govori o amandmanu. (Ivan Andrić, s mesta: Šta sada da radim? To je to? Bravo.)
Govorimo o amandmanu na član 2. koji smo podneli kao poslanička grupa Napred Srbijo. Želim da obrazložim ono zbog čega je i nastao osnovni nesporazum. Na isti ovakav način je kolega iz druge poslaničke grupe dobacivao dok sam ja govorila i ja sam zastala, misleći da će on dobiti pravo na repliku koju ja prethodno nisam, iako sam po imenu bila prozvana. Strpljivo sam sačekala svoje vreme i evo, obrazlažem primedbu koju mi je kolega Ranđelović dao na podnošenje amandmana, iako smo i mi, kao i ostali, rekli da ovaj zakon ne valja. Prosto dugujem građanima Srbije objašnjenje zašto na jedan zakon za koji mnogi misle da je neodrživ, da je fiskalno ne neutralan nego da remeti sve one odrednice koje su utvrđene memorandumom o fiskalnoj politici i koje su u jednom važnom zakonu koji ću pomenuti navedene, zasluživao, iako tako loš, da na deset članova tog predloga zakona podnesemo osam amandmana. Jedan razlog je bio prilično restriktivan Poslovnik i zakon koji je proizveo, s pravom i razlogom, mnogo rasprave i zaslužuje puno vremena da se obrazloži zašto je on politički popularan ali će ceh za ovaj zakon tek morati da se plati ustanovljavanjem nekih novih izvora, da bi se to više novca nekome dodelilo, ili novim zaduživanjem ili novim poreskim obavezama ili, što bi bilo najbolje, velikim poreskim uštedama. Kako sam razumela u jednom trenutku predlagača, kada je rekao da tih 40 milijardi postoje, a lepo sam pitala na kojoj se poziciji nalaze. Hajde neka nam kaže gde to ima tih 40 milijardi, odnosno 10 po trenutno važećem predlogu, koliko nedostaje ako se usvoji sa važenjem od 1. septembra i za iduću godinu blizu 50 milijardi nedostajućih dinara. Znači, ozbiljnost teme, ali i naznake da bi DS kao stožer koalicije mogla da da podršku ovom zakonu nas je kao poslaničku grupu navelo da podnesemo amandmane ukazujući na to kako bi eventualno moglo da se podstakne veće zarađivanje na teritoriji lokalnih samouprava, odnosno slivanje u lokalne budžete većih prihoda od porez na zarade. Znači, zapošljavanje kao osnovni izvor prihoda, zdrav i održiv, se upravo amandmanom na član 2. podstiče time što se firmarina određuje na nivo maksimalne vrednosti do 1%, ne onako kako je pokušano da se predstavi 1%, nego maksimalnih 1% od prihoda na godišnjem nivou i primedba koja je neosnovano izneta da li se odnosi na bruto ili neto iznos je ista primedba koju dao i sam predlagač predlažući apsolutni iznos prosečne zarade, ne govoreći da li je ona izneta u neto ili bruto iznosu. Šta je ključ i suština nesporazuma koji se dešava? Da li svako od nas ima pravo na sopstveni pristup kada želi da uradi u ovoj skupštini nešto dobro kada zakon kritikuje ili kad želi da ga poboljša? Da, mislim da ima. Na Zakon o privrednim društvima podneli smo 49 amandmana. Zaista žalim što mnogi od tih amandmana nisu usvojeni, jer mnoge prevarne radnje koje se dešavaju u postupcima kretanja tokova robe i novca, registracije u Agenciji za privredne registre, predstečajnim, stečajnim postupcima, stvaranju fantom firmi, bile bi onemogućene da ste usvojili amandmane poslaničke grupe Napred Srbijo. Zašto je sada ovaj zakon loš i zašto upravo govorim o članu 2. koji je suština zakona? Ostavite ljude da zarade, pa će moći da se razvijaju. Šta vi radite? Dovodite u pitanje zakon koji ćemo na sledećoj sednici dnevnog reda imati kao zakon o zaduživanju od Međunarodne banke za obnovu i razvoj, programski zajam za razvoj javnih finansija. Direktno pitanje postavljam javnosti i predlagaču, čitam zakon koji je stigao 13. juna, govorim o potpisu premijera Mirka Cvetkovića, koji se obavezao da povuče 100 miliona dolara kredita za razvoj javnih finansija, ali pod uslovom da poštuje Memorandum o budžetu koji nije podrazumevao ovaj projekat koji otvara ovoliku rupu – deficit u budžetu, gde kaže u tački 3: "Zajmoprimac je usvojio Memorandum o budžetu i ekonomskoj i fiskalnoj politici za 2011. godinu i projekcijama za 2012. i 2013. godinu " i navodi precizno, Službeni glasnik u kojem je to objavljeno i pod tačkom a) kaže: "koji uključuje sve prihode i izdatke opšteg nivoa vlasti". Podsećam, 420 milijardi dinara treba za penzije godišnje. Od poreza i doprinosa na zarade slije se samo 150. Nedostajućih 270 milijardi za isplatu penzija ljudima koji žive i u tim gradovima koje mi ovde tretiramo kao lokalne samouprave, treba negde naći. A vi još otvarate problem nalaženja još 40 u ovoj godini 10 milijardi, u idućoj 43. Očekujemda nam saopštite da li je cena opstanka ove vlasti veća od cene formiranja ove vlasti, kada je otvoren deficit od 144, sećate se, milijarde nedostajućih para za finansiranje penzija, a sada ih ostavljate bez izvora za redovnu isplatu ili ćemo ići na neko novo zaduženje ili ćemo povećati PDV sa 18, na 25 ili, izvolite, saopštite vest kojoj ću se obradovati, da znate gde stoje uštede, gde se odliva ili leži mrtav, neupotrebljen novac kojim država raspolaže, a neće da ga upotrebi onako kako bi svi mi želeli u razvoj lokalnih samouprava. Od vremena ovlašćene predstavnice. Zahvaljujem.
Iskorišćeno je sedam minuta i 10 sekundi od vremena zamenice predsednika poslaničke grupe. Reč ima predstavnik predlagača, narodni poslanik Mlađan Dinkić.
Vrlo mi je zanimljivo ovo što ste govorili, s obzirom da ste kontradiktorni. U jednom trenutku kažete – Srbija ne treba da se zadužuje, a sada dovodite u pitanje zajam Svetske banke od sto miliona dolara, odnosno navodno ste zabrinuti da li će Srbija moći ga podigne. Konzistentno bi bilo reći – ako Srbija ne treba da se zadužuje, ne treba da uzima zajam od Svetske banke. Ako treba da se zadužuje, onda ste opravdano zabrinuti da li će moći da podigne ovaj zajam od Svetske banke. Mogu da vam kažem ono što jeste činjenica. Svetska banka ili bilo koji drugi kreditor, njega ne zanima ako traži da se poštuju fiskalna pravila i budžetski deficit, njega uopšte ne zanima da li će Republika Srbija više dati lokalnim samoupravama ili više imati u republičkom budžetu. Preraspodela unutar konsolidovanog bilansa javnih finansija je naše interno pitanje. Da li ćemo mi više graditi puteve ili ćemo davati više za ekologiju ili ćemo davati više gradovima i opštinama, o tome odlučuje parlament u Zakonu o budžetu, bitno je da ukupan bilans bude takav da je održiv. U tom smislu, moj direktan odgovor na vaše direktno pitanje – ne, izglasavanje ovog zakona neće uticati na mogućnost povlačenja ovog kredita Svetske banke. Znam da vi kao opozicija verovatno mislite da ako ste dramaturški istakli neko pitanje, da ćete imati veću pozornost javnosti. Video sam tu vašu izjavu danas, koju ste sada ponovili u Skupštini, da navodno se dovodi u pitanje kredit Svetske banke itd, penzije, sve ostalo. Želite da uplašite narod, a mislite – evo, sada izglasavamo nešto što će njima dovesti u pitanje prinadležnosti koje su uobičajene. Ono što jeste činjenica je da penzije jesu svetinja u svakoj zemlji. Plate u javnom sektoru su vrlo bitne u svakom budžetu. Kada se nešto smanjuje na rashodima, uvek se prvo smanjuje nešto što nisu primanja građana. Ovde, imajući u vidu da je budžet Republike 800 milijardi dinara, pričamo o tome da treba smanjiti 40 milijardi dinara republičkih rashoda. Ovo sam već govorio LDP jutros, ali ću odgovoriti i vama, pošto ne znam da li ste slušali, da li ste bili u sali, ali zaista imate pravo da znate kako mi planiramo da smanjimo ove rashode u Republici. Ako već zakonom predlažemo, a predlažemo da 40 milijardi dinara se prebaci gradovima i opštinama, normalno je da očekujemo da Republika smanji za isti iznos rashode, kako bi to bilo fiskalno neutralno. Prvo, u ovom trenutku Republika ima oko 15 milijardi dinara rashoda na republičkim ministarstvima koje može da ukine. To su republički rashodi lokalnog karaktera, o njima sam više puta pričao, ponavljam radi javnosti još jednom,tih 15 milijardi danas Republika raspoređuje određenom broju opština, ne svima i nije tajna da uglavnom to dobijaju opštine gde su ljudi na vlasti isti oni koji su u Republici. To je tako u poslednjih 20 godina. Lično mislim da je to katastrofa, da je to pogrešno i da to treba promeniti. Te rashode treba ukinuti, a opštinama dati pare od poreza na zarade, da mogu same da odlučuju šta će graditi na teritoriji svojih opština. Dakle, 15 milijardi se štedi po tom osnovu. Dodatnih 10 milijardi se štedi tako što javno preduzeće Putevi Srbije treba da prestane da održava i gradi lokalne puteve i seoske puteve, nego da se usmeri isključivo na nacionalne i regionalne puteve, i u tom smislu mislim da treba promeniti i Zakon o putevima koji podrazumeva bolju i precizniju klasifikaciju puteva. Oni koji su stručnjaci za to kažu da zaista danas pod firmom ili terminom "regionalni put" se klasifikuju i oni putevi koji su suštinski lokalnog karaktera, glavne ulice u nekim gradovima se smatraju regionalnim putevima i to sigurno nije dobra klasifikacija, pošto će gradovi sada imati mnogo više novca, nema potreba da im javno preduzeće Putevi Srbije rade lokalne projekte, nego treba da se usmere na republičke i regionalne. Deset milijardi dinara može da se uštedi po tom osnovu u konsolidovanom bilansu. Takođe, treća stavka koja se može umanjiti i svi ovi rashodi koje je Republika imala po osnovu tzv. antikriznih mera, to može da se ukine. Na primer, subvencionisani krediti za likvidnost su bili važni tokom krize, ali oni su već sada ukinuti, pre mesec dana i neće biti planirani u narednom budžetu, a bili su u ovogodišnjem. Takođe, recimo, pomoć građevinskoj industriji. To je bila antikrizna mera. Ta mera nema potrebe da ostane u narednom budžetu, s obzirom da će lokalne samouprave moći da rade one poslove za koje su one zadužene, a Republika ne treba time da se bavi. To je bila ideja samo da se podstakne stanogradnja u momentu dok kriza traje, jer je najteže pogođena i nema potrebe da se izdvajaju pare za to u narednom periodu. Samo na razdeo Ministarstva ekonomije može se 11 milijardi dinara ukloniti, skinuti, smanjiti rashodi i još plus četiri u drugim ministarstvima i tu se dolazi do dodatnih 15 milijardi. Dakle, 15 milijardi ukidanjem necelishodnih rashoda lokalnog karaktera, 10 milijardi ukidanjem rashoda "Puteva Srbije", koji su lokalnog karaktera i ušteda zbog ukidanja antikriznih mera, dodatnih 15 milijardi i dolazimo do 40 milijardi dinara uštede na rashodnoj strani budžeta zbog toga što se 40 milijardi dinara prihoda ustupljuje lokalnim samoupravama. Imamo fiskalno neutralni budžet. Sve ovo treba da se ukalkuliše prilikom izrade Zakona o budžetu za 2012. godinu. Ministarstvo finansija ima zadatak da ovo sve ubaci u taj zakon jer predmet ovih ušteda nije u Zakonu o finansiranju lokalnih samouprava nego u Zakonu o budžetu, tako da nema razloga da se bilo ko brine da, time što jačamo srpske gradove i opštine, uskraćujemo neka prava građana na drugom nivou. Naprotiv, ovo će tražiti restruktuiranje republičkih rashoda, ali republički budžet je toliko velik i toliko ne uvek celishodan da ima dosta prostora gde se mogu napraviti uštede. Treba suštinski smanjiti troškove republičke administracije i birokratije i na taj način pomoći da naši gradovi i opštine dobiju više novca i da rade u korist građana koji tamo žive.
Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Zahvaljujem. Divim se vašoj neverovatnoj lakoći kako ste sada napravili spisak tih mogućih ušteda. Zaista bih volela da ste u pravu da i da imate mogućnost da napravite te uštede. Međutim, nemate potrebe da me tumačite, nije nikakva kontradiktornost reći da se rupa stvorena ovim predlogom zakona ne može isfinansirati sem iz tri izvora – povećanjem poreza, kreditom ili uštedama, ali kažem da je ovaj ugovor o kreditu već potpisan. Znači, ne možete da diskreditujete Vladu Republike Srbije koja je već potpisala ugovor za ovaj kredit, a uslov za korišćenje ovog novca koji je potreban za funkcionisanje javnih službi i organa je da se ne menja fiskalna politika, napisan memorandum, budžet za ovu godinu. Problem je onih koji će za ovo glasati, nije moj. Moj posao je da na to upozorim. Da li to činim ovako ili onakvim glasom, to zaista nije predmet vaše ocene. Vi izvolite, fokusirajte se na razloge ili odgovore ili ne morate, to je vaš izbor. Moj posao je da vas upozorim da nije napravljen rebalans ni prilikom rekonstrukcije Vlade i da se nezakonito troši novac, bez obzira na budžetsku mogućnost preusmeravanja prihoda do 5% što smo usvojili budžetom u nekim izuzetnim uslovima. Zaista imam osnovan strah nije važno što ću moći da uperim prstom i da kažem – vi ste odgovorni, jer će moje komšije, moji prijatelji živeti gore zato što neće moći da se isplati ova ili ona prinadležnost i ne samo penzije. Vi znate šta se sve iz budžeta finansira. Volela bih da zaista postoje uštede i volela ih da ih pronađete, ali ako u to niko ne veruje, samo oni kojima stalo da ostanu na vlasti, imam pravo da to pitanje postavim.
Zahvaljujem. Reč ima predstavnik predlagača, Mlađan Dinkić.
Ne sporim pravo da potpitanje postavite, ima jedna stvar gde se potpuno u pravu. Rekli ste da se ovo može rešiti povećanjem poreza, uštedama na rashodima ili povećanjem deficita odnosno njegovim finansiranjem kroz kredite. Tu se sa vama apsolutno slažem. Ono što URS predlažu je da se činjenica da 40 milijardi prebacujemo gradovima i opštinama, nadomesti isključivo kroz smanjenje rashoda. Protiv smo povećanja poreza i protiv smo povećanja deficita odnosno protiv povećanja zaduživanja. Da se prebacimo na ovo pitanje kredita Svetske banke. I vama je potpuno jasno, s obzirom na datum kada je ovaj predlog Vlade stigao, da je taj kredit Svetske banke potpisan da bi se finansirao ovogodišnji tekući deficit. Dakle, nije namenjen da bi se odnosio na posledice ovog zakona. Ono što ste s pravom konstatovali, normalno da finansijske organizacije koje daju kredit ne žele da finansiraju neko uvećanje deficita. Protiv sam uvećanja deficita i predlažem da se ne dozvoli uvećanje deficita tako što će se smanjiti rashodi Republike. Dakle, to je ono što jeste naš predlog, sve ostalo su interpretacije. Inače, ne sumnjam u to da volite našu zemlju, volim je i ja. Takođe ću, kao i vi, ići po gradovima, selima, po opštinama nakon usvajanja ovog zakona. Za razliku od vas, koji imate strah, srećan sam što će konačno gradovi i opštine da prodišu, jer nisu zaista imali do sada ne samo dovoljno transfera, o tome sam govorio kada sam debatovao poslanicima druge poslaničke grupe, nego od 80%, koliko im ostane od poreza na zarade, suštinski imaće mnogo veću samostalnost. Mislim da je došlo krajnje vreme da Srbija veću pažnju posveti gradovima i opštinama, njih je 170, u odnosu na republičku administraciju. Republička administracija uvek kuka da nema dovoljno para da nešto postigne. Zašto uvek kuka? Pa, zato što radi neke stvari koje ne treba da radi. O tome pričamo. Republika ne treba da radi mnoge stvari koje danas radi. Kada bi manje radila bila bi efikasnija, a kada bi se skoncentrisala samo na prave stvari, kada bi radila samo nacionalne projekte sigurno bi ti veliki nacionalni projekti bili završeni. Mogu da kažem da sedim ovde sa vama koji ste 20 godina zajedno sa mnom u raznim koalicijama na vlasti, nismo za ovih 20 godina videli da je završen i jedan veliki krupan infrastrukturni projekat u Srbiji. Ni jedna hidrocentrala nije izgrađena, ni jedan veliki auto – put nije napravljen ne u poslednjih pet godina, u poslednje četiri, u poslednjih 20 godina. Od doba Tita, zapravo, nije ni jedan veliki auto – put napravljen. Zašto? Zato što je Republika gubila snagu, energiju na raznim lokalnim projektima koji nisu nevažni, ali koje ne treba ona da radi nego trebaju opštine i gradovi. Nisu radili jer nisu imali para. Mi sad hoćemo da tim istim gradovima damo novac, ovaj zakon to omogućava, a da Republici oduzmemo mogućnost da to više radi i da se skoncentriše da radi krupne kapitalne projekte, a da smanji one rashode koji su nepotrebni i koji samo znače gubljenje novca i gubljenje energije i dobre organizacije. Ovim zakonom vršimo jednu bolju organizaciju države, da Republika radi nacionalne projekte, regioni regionalne, a opštine lokalne projekte. Do sada nisu mogli jer nisu imali para, nisu imali imovinu. Evo sada im se prvo vraćaju pare, a nadamo se da će uskoro biti vraćena i imovina, jer taj zakon smo takođe podneli, a i Vlada, koliko sam shvatio, na njemu radi i onda će opštine biti u daleko boljoj poziciji nego danas i neće moći više da krive, kao što su do danas opravdano krivili centralne vlasti da guše i sprečavaju njihov razvoj jer kada u jednoj opštini dobijete povećanje lokalnih prihoda za 70 do 100% to onda više nije ista priča kao što je sada, kada su svi opravdano nezadovoljni. Ovaj zakon daje mogućnost svima da krenu da se razvijaju i da zavise sami od sebe, a Republika treba da vodi računa o onome što su nacionalni poslovi.
Narodna poslanica Jorgovanka Tabaković, dva minuta i ovo je poslednji krug u pojašnjavanju.
Neću ni dva minuta iskoristiti. Imam samo jedno pitanje, mada je to više pitanje za građane nego što je za vas. Od 2001. godine vi ste vlasnik ključa svih trezora gde su stajali krediti, republički budžet, posredna Agencija za privatizaciju, Agencija za sanaciju, stečaj i likvidaciju banaka, onda Osiguranje depozita, ogromnog novca koji je pristizao sa ove ili one strane, najznačajnijih odluka vezanih za privredu ili kao ministar finansija ili kao ministar privrede, odnosno ekonomije i regionalnog razvoja i prosto se pitam da li zaista niste imali razumevanja od svojih koalicionih partnera, a svi znamo da ste bili alfa i omega svih vlada od 2001. godine do danas. Zaista ne znam da li ste došli sa nekog puta, ili ste doživeli prosvetljenje, ili čime možemo da opravdamo ovakvu naglu promenu vašeg odnosa prema novcu, prema republičkoj Vladi, jer se vi meni obraćate kao da sam ja u Vladi, a vi opozicija. Zaista to ne razumem i zato smo iskoristili ovaj zakon i ove amandmane, da o svemu tome porazgovaramo i da građanima kažemo svoje mišljenje o tome. Oni se uvek opredeljuju kome veruju na reč, kome na obećanje, kome na dobra dela, kome na iskustvo. Neću se više javljati.
Predstavnik predlagača Mlađan Dinkić.
Vi ste u pravu, bio sam guverner NBS od kraja 2000. godine do kraja 2003. godine i ponosan sam na ono što sam uradio. Napravili smo restruktuiranje bankarskog sektora, uveli red u monetarnu politiku. Danas banke nisu institucije gde kad stavite novac možete da ga zaboravite, nego možete sutra da dođete da ga podignete sa kamatom. Danas, za razliku od tog perioda kada sam počeo da radim kao guverner, imamo sedam milijardi 400 miliona evra štednje u bankama, a u decembru 2000. godine, kad sam stupio na čelo NBS, nažalost, niko živi nije štedeo u srpskim bankama, nego je postajao dug prema staroj štednji koji smo takođe vratili i počeli da vraćamo u međuvremenu. On će uskoro i do kraja vratiti. Kao ministar finansija, jesam ponosan što sam napravio suficit u budžetu Republike Srbije i zato sam sigurno poslednji čovek koji bi predlagao rešenja koji uvode državu u deficit. Što se tiče mandata kao ministra ekonomije, ponosan sam što smo doveli "Fijat" u Srbiju, jer to će zaista predstavljati preokret u čitavoj industrijskoj politici Srbije. Svi koji su kritikovali na rečima, opravdano, da je Srbija previše uvozno zavisna, da nema izvozne proizvode, nisu mnogo učinili kritikama. Konkretan potez dovođenja "Fijata" njihovih kooperanata i "Fijata", ne samo kao konkretnog projekat, nego kao simbola, načina novog modela industrijskog razvoja, jeste nešto čime ja mislim da mogu da se ponosim. S obzirom da polako ali sigurno, nama raste pokrivenost uvoza i izvoza, iako smo daleko od onoga čime bi mogli da budemo zadovoljni. Pitanje - zašto nisam predlagao ove mere za decentralizaciju ranije su delimično tačna. Naime, kao ministar finansija jesam predložio sadašnji zakon koji je značio jedan korak ka decentralizaciji, a ovaj sada korak je još veći. Drugo, pre godinu i po dana smo predali ovoj skupštini zakon o vraćanju imovine lokalnoj samoupravi i on i dan danas stoji tu u proceduri, kao što verovatno stoje i neki zakoni koje su vaše poslaničke grupe podnosile, ali mi smo ga podneli još pre godinu i po dana. Konačno, čovek ne može da sagleda šta su problemi gradova i opština dok ne krene da se u praksi bavi time. Kao guverner, priznaćete, ni jedan guverner na svetu se ne bavi opštinama, bavite se centralnom monetarnom politikom. Ministar finansija se, po prirodi stvari, pre svega bavi nacionalnim javnim finansijama. Tek kao ministar za ekonomiju i regionalni razvoj, video sam da suštinski ne može republička vlada da otkloni disparitete u razvoju ma kakvim merama, ma kakvim parama, ma kakvim zakonima, jer je problem u sistemu. Ako Republika treba da pomaže gradovima da jačaju i razvijaju se, ona tehnički ne može to da uradi istovremeno za 170 gradova i opština. Problem je u tome što to mora da se prepusti njima. Nije problem, nego to je do sada bila jedna zabluda, da može republička Vlada da pomogne Nišu, ili Leskovcu, ili Subotici. Možda može za ta tri grada, ali ne može za svih 170. Onda se zaboravi, ne znam, Osečina ili Odžaci ili bilo koji drugi grad. Suština je da Republika time ne treba da se bavi, nego da se bavi nacionalnom politikom, a da gradovima da više novca, vrati imovinu, da oni sami rešavaju svoje probleme. Ne krijem da ja o tome nisam čak ni razmišljao 2003. godine. Nisam razmišljao o tome i to je ljudski da vam kažem. Kao guverner sam se bavio reformom banaka i uspostavljanjem stabilnog kursa. Počeo sam o tome intenzivno da razmišljam tekna kraju mandata ministra finansija, kada sam video predlog stalne konferencije gradova i opština za decentralizacijom i od tada neprestano o tome razmišljam i kao rezultat toga krenuli su da stižu ovi zakonski predlozi i ovo je samo početak.
Narodni poslanik Milan Lapčević ima reč.
Malo pre ste pomenuli reč "konzistentnost" u raspravi. Malo ću da vas podsetim na tu konzistentnost koju i vi iznosite u argumentaciji kao i članovi vaše poslaničke grupe. Rečeno je da je ovo zajednička kampanja vaše političke opcije sa vašim koalicionim partnerima. Ako je to zajednička kampanja, zašto ovaj predlog zakona nije došao kao vladin predlog, a ne predlog vaše poslaničke grupe? Nisam siguran da je to tačna tvrdnja, tako da se ne bi na ovaj način sprovodila da je to tako. Govorili ste o tome kako će se pokriti navodni deficit ili po nama predviđeni deficit na osnovu većih primanja u budžetu lokalnih samouprava. Rekli ste da je ukupan prihod po osnovu poreza na zarade u Republici Srbiji 110 milijardi dinara godišnje. Pošto se 40% povećava opštinama, to je 40% puta 110 milijardi - 44 milijarde dinara, je li tako? Nije 40 milijardi koliko ste vi govorili. Sadašnje stanje je da je budžet Republike Srbije u minusu oko 120 milijardi dinara projektovano i stanje je da su transferi lokalnim samoupravama na nivou 32 milijarde dinara. BDP 1,7% koliko je zakonski minimum za transfere lokalnim samoupravama, iznosio je 57 milijardi. Prema vašem predlogu zakona, ako se ne varam, član 4. govori o tome, da će transferi ostati na nivou 1,7% BDP, dalje 57 milijardi. Razlika u odnosu na sadašnje stanje u odnosu na ovaj budžet je 25 milijardi, 32 do 57 je 125 i povećanje 40% poreza na zarade prema lokalnim samoupravama, to je ukupan minus na onoj drugoj strani od 70 milijardi dinara. Ako ste nam objasnili da će nastati ušteda u republičkom budžetu tako što će 15 milijardi dinara, koje su, navodno, predvidela razna ministarstva za lokalne projekte, biti ukinute – 10 milijardi iz antikriznih mera i još 15 milijardi ne znam po kom osnovu, ostaje da objasnite šta je još sa ostatkom od onih 30 milijardi i kako ćemo njih uštedeti? Ako već tvrdite da su ove uštede moguće i da je republički budžet toliko veliki, odnosno dovoljno velik da može da napravi te uštede unutar sebe, onda se vraćamo na početak priče. Opštine i gradovi onda nisu ni smeli da budu nosioci problema nedovoljnih primanja u budžetu. Odnosno, njima nije ni trebalo da se smanjuju transferi sa prvobitnih 40 na 25, pa već kako je raslo na 32 milijarde, zato što su tada mogle da se naprave te iste uštede o kojima danas pričamo. Dakle, po tom osnovu su mogli da se smanje izdaci za republičku administraciju, mogli su da se smanje izdaci za razne druge osnove. Dakle, ti transferi su mogli da ostanu na istom nivou i da danas opštine i gradovi ne budu, prvo, u velikim dugovima. Drugo, da njihov razvoj ne ostane na ovom nivou kakav je on danas a veoma je spor. Treće, da ne ulaze u velike deficite i u velike kredite. Takođe, govorite o tome da u republičkom budžetu ima para da se naprave ove uštede, pri tom zaboravljate, odnosno ne ističete da su prihodovana strana ovog budžeta danas više stotina miliona evra koje Republika uzima za popunu budžeta iz kredita komercijalnih banaka. To nije normalan prihod, to je kreditiranje države. Ako govorimo o normalnim prihodima i o normalnom stanju u budžetu, onda ne možemo da se pozivamo na to da smo uzeli 400 miliona evra od "Sosiete" banke i ne znam koliko smo uzeli od drugih banaka da bi se popunile rupe u budžetu i po tom osnovu pričate da ima para, da možemo ove stvari da uradimo na ovaj način koji ste predložili. Da se potpuno razumemo, DSS jeste za decentralizaciju, pričamo o tome intenzivno zadnje tri godine. Za što manje upliva države u one lokalne stvari koje opštine trebaju i moraju da rade, a i da ste podneli Predlog zakona koji sadržava u sebi ne samo na ovaj način rešavanja tog problema, nego promenu raznih drugih zakona, koji se tiču ovlašćenja gradova i opština, u smislu Zakona o vodama, Zakona o putevima, Zakona o poljoprivrednom zemljištu, Zakona o energetici itd, koji tretiraju materiju u raznim oblastima, onda bismo mogli da razumemo da će to suštinski dovesti do decentralizacije. Ovo jeste jedan korak u tome. Hvaliti se time da je 515 hiljadagrađana podržalo ovu inicijativu zaista je, po nama, apsolutno neprimereno. Dakle, kada dođete kod čoveka i kažete – da li hoćete da imate više para u lokalnom budžetu, naravno da će neko reći - da naravno hoću. A da ste mu rekli kakve sve implikacije ima po čitavu državu, pitanje je šta bi bilo? Vi ste mogli da krenete i u akciju skupljanja potpisa, recimo za neplaćanje struje. Svi bi se potpisali, ne bi 515 hiljada, potpisalo bi se četiri miliona ljudi, a to prosto nije način na koji će stranka ozbiljno da pristupi predlogu jednog zakonskog modela. Ako hoćemo da budemo ozbiljna stranka i da ozbiljno predlažemo zakone, onda moramo da imamo celokupan uvid u to šta će proizvesti taj zakon? Po nama, prvo i osnovno što je moralo da se uradi do sada,mi apsolutno stojimo iza toga, podržavamo priču, imovina lokalnih samouprava je morala da bude vraćena još 2008. godine. Evo, 2011. godina, poštujem to što ste vi predložili izmenu, odnosno Zakon o povraćaju imovine lokalnim samoupravama još pre godinu dana, ali onda ne stoji ona priča da zajedno radite sa koalicionim partnerima, jer da je to tako taj zakon već došao i bio bi izglasan u Narodnoj skupštini. Nema ga. Dakle, i to je još jedan segment za razumevanje čitave priče. Takođe, smatramo da mora da se uskladi niz sektorskih zakona mora da se promeni u smislu decentralizacije i davanja većih ingerencija lokalnim samoupravama. Mi danas imamo lokalne samouprave u Srbiji koje imaju u rasponu od 5.000 pa preko 200.000 stanovnika po jednoj opštini. Na primer Novi Beograd ima preko 200.000 stanovnika na svojoj teritoriji. Smatramo da treba da se poveća limit, odnosno da oštine ne budu veće od 40 ili 50.000 stanovnika, da se poveća broj opština u Srbiji, ali i da im se da široka mogućnost da postoji minimum ovlašćenja koje opština i gradovi moraju da imaju, sve lokalne samouprave. Dakle, sve lokalne samouprave u Srbiji treba da imaju taj minimum ovlašćenja, a da onaj maksimum se stavi na jedan poseban deo, spisak ovlašćenja i ingerencije koje lokalne samouprave mogu da dobrovoljno preuzimaju u skladu sa svojim kapacitetom, pa će najveći gradovi poput Beograda, Novog Sada, Niša, Kragujevca, itd. verovatno preuzeti najveći deo tih ingerencija u smisli ingerencija u zdravstvu, u školstvu, postavljati lokalne načelnike, policija, sudstvo itd, ali određene opštine,manje opštine, verovatno nemaju sve te kapacitete, pa ne mogu sve da preuzmu, ali je to princip dobrovoljnosti, da one opštine koje imaju kapacitet, da preuzimaju najviše ovlašćenja, one koje nemaju uzimaće onoliko koliko mogu da nose, u skladu sa svojim kadrovskim potencijalom. Razvoj na nivou, obzirom da ovo treba da reši problem velikih razlika u razvijenosti u čitavoj zemlji, taj deo mora da se rešava kroz različite fondove koji bi delovali na posebnim područjima. Gradovi i opštine koji su nosioci, oko kojih su napravljeni današnji upravni okruzi, moraju da budu nosioci razvoja za određenu teritoriju i moraju u skladu sa stepenom razvijenosti te teritorije da imaju određeni budžetski fond s kojim će oni peglati regionalne razlike u smislu izrade određenih regionalnih projekata puteva, vodosnabdevanja itd. Smatramo da je decentralizacija kompleksna i ozbiljna stvar i ona ne može i ne treba da bude jedan partijski projekat, kakav je ovo sada. Apsolutno smo otvoreni da o toj temi, obzirom da je smatramo potrebno za dalji napredak zemlje, za demokratizaciju zemlje, raspoloženi smo da sednemo i na ozbiljan način razgovaramo o tome kako će se izvršiti decentralizacija u zemlji, ali da to bude plod jednog širokog konsenzusa, široke javne rasprave i političkih faktora u zemlji i u parlamentu i stalne konferencije gradova i opština, kao jednog tela koje okuplja sve lokalne samouprave, pa da vidimo iz njihovog ugla šta oni smatraju da treba uraditi. Dakle, oni su predložili niz zakona koje treba promeniti u smislu decentralizacije. Pisali su na desetine pisama i slali Vladi da o tome razgovaraju. Verovatno vam je i ova slika poznata, kada smo predavali peticiju još prošle godine, u smislu da ste vi više puta objavljivali, a i predsednik Vlade, da je kriza u zemlji prošla i da po tom osnovu više nema razloga da se ukidaju u lokalnim samoupravama transferi koji su im ukinuti. Decentralizacija u Srbiji je potrebna, imovina lokalnim samoupravama što pre, ali decentralizacija na onaj suštinski način koji će doneti izmenu zakona u svim oblastima, davanje većih ingerencija lokalnim samoupravama, a sa tim i ovo što vi predlažete i veća sredstva kojim će te ingerencije moći da sprovedu u delo, za dobrobit građana koji žive na njihovoj teritoriji. Hvala.
Poslanička grupa je iskoristila ukupno vreme, kao i vreme za ovlašćenog predstavnika. Ostaje dva minuta za podnosioce amandmana iz poslaničke grupe DSS. Predstavnik predlagača, narodni poslanik Mlađan Dinkić ima reč.
Za neke stvari ste u pravu, za neke niste. Zaista, nešto što je samo partijski projekat ne može da uspe u zemlji koja je više partijska. To je potpuno jasno i da je ovo samo partijski projekat bio bi osuđen na propast. Međutim, kada kažete da se organizuje široka javna rasprava, a sami konstatujete da smo mi iz URS već zakon o vraćanju imovine lokalnim samoupravama predložili još pre godinu i po dana, ne znam ko je DSS branio da to podrži i da kaže – u tom zakonu je ovo dobro, ovo ne valja. On je u skupštini. Vi ste poslanik, mi smo ga predali skupštini pre godinu i po dana, u proceduri je. Takođe, sa stalnom konferencijom gradova i opština smo bili u kontaktu kada smo taj zakon predlagali, a i sada kada smo prihvatili dva amandmana na ovaj tekst. Sami znate da je kod nas javna rasprava izgovor, kada nešto ne želi da se učini onda se organizuje javna rasprava. Ako hoćete nešto da napravite naravno da treba da imate javnu raspravu, ali ona ne treba da traje 10 godina ili dve godine. valjda je dovoljno dva, tri meseca u jednoj ozbiljnoj zemlji, ako je veći problem može godinu dana. Ovo nije promena Ustava da bi mi organizovali javnu raspravu od godinu ili dve dana. Ako ovi zakoni stoje godinu i po dana, odnosno ovaj jedan zakon, onda mislim da je to više nego dovoljno. Preciznosti radi, i to da kažem kad ste na početku govorili o ciframa, da ne bi ostalo to nedorečeno, tu ste dali pogrešne podatke, a reći ću vam gde ste pogrešili, naime, transferi za sledeću godinu, ukoliko bi se poštovao sadašnji zakon i ukoliko se ne bi menjao, trebalo bi da budu 51,6 milijardi dinara. Kako se to dobija? Bruto domaći proizvod iz 2010. godine prema podacima iz statistike je tri hiljade 34 milijarde dinara, 1,7% bruto domaćeg proizvoda je 51,6milijardi dinara. To bi bila osnova za transfere u narednoj godini od 1,7% bruto domaćeg proizvoda, kako zakon predlaže. Ovim našim zakonom mi predlažemo da se velikim i razvijenim gradovima prepolove transferi, a da se siromašnim opštinama povećaju transferi i da se uvede transfer solidarnosti, tako da, kada primenimo koeficijente koje smo dali u našem predlogu zakonu, jedinima umanjujemo, bogatijima, a povećavamo siromašnijima, ukupan iznos nenamenskog transfera sledeće godine, ako je 1,7% bruto domaćeg proizvoda osnovica, bio bi ne 51,6, nego 27,8. Ovim sistemom umanjivanja velikim gradovima koji povlače najviše transfera, suštinski se štedi više od 20 milijardi, ali uvodimo transfer solidarnosti tako što se Beogradu više ne doznačava transfer, nego se umesto njega raspoređuje opštinama i to opet onima koje se najmanje razvijene, pola transfera solidarnosti, onima koje su nešto malo razvijenije dodatnih 30% i za razvijenije opštine po 10% za prvu i drugu grupu, tako da je transfer solidarnosti ukupni 4.900. Nenamenski transfer bi bio sledeće godine 27,8% milijardi plus transfer solidarnosti 4,9%, dakle, ukupan transfer oko 33 milijarde. Manje – više, vidite da bi on bio u iznosu koji je nominalno jednak transferu u ovoj godini, bez obzira što je obračunat na osnovicu od 1,7% bruto domaćeg proizvoda. Jedina razlika nastaje u tome što bi opštinama i gradovima ostalo duplo više od poreza na zarade, a to je dodatnih 43 milijarde, tako da kada govorimo o tome koliko treba smanjiti republičke rashode da bi ovaj zakon bio fiskalno neutralan, to nije cifra od 70 milijardi, kako ste vi rekli, nego od 43 milijarde. Ne potcenjujem cifru od 43 milijarde, to je velika cifra, ali nije 70, samo želim radi preciznosti da vam kažem koja je. Kako to rešiti? Dakle, ne povećanjem poreza, ne zaduživanjem i širenjem deficita, nego smanjivanjem nepotrebnih rashoda u republičkoj administraciji, o kojima sam već više puta danas govorio. Što se tiče potrebe da se decentralizacija upotpuni donošenjem i drugih zakona, mi u URS smo apsolutno svesni toga i mi ćemo na tome raditi. Međutim, vraćanje imovine i davanje više novca gradovima i opštinama su dva najvažnija zakona. Bez novca i bez imovine nema lokalne samouprave. Tačno je da treba još neke ingerencije dati lokalu, posebno sada kada dobije ingerenciju da 80% poreza na zarade ostane u gradovima i opštinama, onda lokalna samouprava treba da ima u poreskoj administraciji veću nadležnost za kontrolu naplate tih prihoda od poreza na zarade, isto tako i ingerenciju u kontroli radnih odnosa. Dakle, inspekcija rada bi takođe trebalo da se preseli na lokalni nivo, s obzirom da će gradovi i opštine sada biti mnogo više zainteresovani od Republike za to da li je neko prijavljen ili radi na crno, s obzirom da se direktno na taj način ubacuje ili izbija novac iz lokalne kase. Mislim da je to dobro da damo motiv onima koji zavise od tog novca da to kontrolišu. Naravno, mislim da treba da se zadrži i republička inspekcija rada zbog kompletnog sistema, ali treba najveći deo nadležnosti tu prebaciti na lokal. Što se tiče drugih zakona, sigurno je da je moguće da raznorazni prihodi, koji sada većinom pripadaju Republici, da se promenama zakona odredi da oni pripadaju lokalu, boravišne takse od turista ili bilo koji drugi prihodi. Kao šef poslaničke grupe URS, rado ću prihvatiti svaki takav predlog, bilo da on dolazi od opozicione stranke, bilo od Vlade Republike Srbije, u narednom periodu. Međutim, vi znate i sami da je jako teško sa 20 zakona odjednom nastupiti oko jedne teme. Bitno je postaviti temelje, a Zakon o finansiranju lokalne samouprave je jedan temelj, vraćanje imovine je drugi temelj, sve ostalo se nadopunjuje na to i vremenom će se doneti. Drugo, mogu samo da zamislim kako biste reagovali da su URS došli ovde sa 20 zakona, da smo mi sada sve uradili. Šta bi drugi radili? Šta bi Vlada Republike Srbije radila u narednim godinama i decenijama, da smo mi sada sve uradili na jednoj sednici Skupštine?
Narodni poslanik Milan Lapčević, dva minuta.
Gospodine Dinkiću, rekli ste da će transferi biti 27 milijardi plus transferi solidarnosti oko 32, isto kao i ove godine. U članu 4. kaže – godišnji iznos ukupnog nenamenskog transfera koji predstavlja obračunsku kategoriju za raspodelu sredstava lokalnim samoupravama iznosi 1,7% ostvarenog bruto domaćeg proizvoda. Da li vi to nama šaljete poruku da nećemo ponovo da poštujemo ovaj član koji predlažete? Poslednji objavljeni podatak o bruto društvenom proizvodu u našoj zemlji, na Internetu sam ga našao, ukucajte pa ćete videti, za 2009. godinu iznosi 3350 milijardi dinara puta 1,7% je 56,9 milijardi.Dakle, tu se suštinski razlikujemo. Našao sam podatak koji je javni podatak, ne verujem da je lažan. Dakle, to je to. Što se tiče Zakona o vraćanju imovine lokalnim samoupravama, nismo imali gde da ga podržimo. Kako da podržimo, kada je predložen ovde i nema ga na dnevnom redu? Nema ga uopšte na dnevnom redu. Dakle, morate o tome da razgovarate sa predstavnicima stranka sa kojima ste u koaliciji da ih pitate zašto nije na dnevnom redu i da se pitate uopšte kao Vlada zašto to do sada niste uradili. Ne treba da razgovarate sa opozicijom zašto mi nismo podržali ili jesmo podržali, nego pitajte vaše koalicione partnere zašto niste stavili to na dnevni red i zašto ste zajedno svi doveli lokalne samouprave u situaciju da moraju da ulaze u ogromne kredite da bi mogli da održavaju osnovne funkcije lokalnih samouprava i da ulaze u velike budžetske deficite. Dakle, to je prosto nešto od čega se ne može pobeći. Mi ne možemo da podržimo ovakav zakon iz razloga što niste dovoljno ubedljivi da ovo što predlažete neće napraviti novu rupu u budžetu. Sigurno će je napraviti zato što ne verujemo prosto na reč da će biti poštovan zakon, kao što nije bio poštovan do sada ili da će moći da se naprave uštede. Ako će moći, one su mogle i do sada, pa nisu.
Dva minuta. Predstavnik predlagača, narodni poslanik Mlađan Dinkić.
Vi očito niste razumeli ovaj sistem koeficijenata koji je dat u zakonu i zato polazite samo od ovog člana 37, gde se kaže da je godišnji izvod ukupnog transfera, koji predstavlja obračunsku kategoriju 1,7% ostvarenog bruto domaćeg proizvoda. Međutim, iza toga sledi u narednim članovima da se jedinicama lokalne samouprave daje taj transfer izračunat na tu osnovicu, ali umanjen za određene iznose, razvijeniji gradovi dobijaju upola manje u odnosu na sadašnji nivo, tako da se tim umanjenjem dolazi do ove cifre od 32 milijarde. Dakle, sa 52 na 32. To piše u zakonu. Druga stvar koju ste rekli, vezano za odnos vlasti i opozicije, je - zašto niste tražili podršku partnera? Mogu da vam kažem, ne znam kakva je vaša praksa ili drugih poslaničkih klubova, mogu reći da će praksa URS biti takva da ako bilo ko u ovoj Skupštini napravi dobar zakon, da li je to Vlada, da li je to vaš poslanički klub, neki drugi, opozicioni, pozicioni i ako je to dobro za građane Srbije, imaćete našu podršku da se to izglasa u Skupštini. Pokušajte, dajte neki predlog koji jeste dobar i mi ćemo sasvim sigurno da ga podržimo. Mislim da je krajnje vreme u Srbiji da ne delimo predloge na te da li su Vladini, pozicioni ili opozicioni, nego da li su dobri ili loši. Ako stranke opozicije naprave nešto što je korisno za građane Srbije, videćete na delu, mi ćemo biti spremni da podržimo takav predlog, kao što ćemo podržavati sve dobre predloge Vlade i obrnuto, nećemo podržavati loše predloge ni jednih ni drugih.
Dva minuta. Narodni poslanik Milan Lapčević ima reč.
Čuli smo od vas da ćete podržavati sve što dobro došlo od opozicije. Hoćete da nam kažete da za ove tri godine u ovom parlamentu nije došao nijedan dovoljno valjan predlog opozicije da bi ga vi podržali? Da li ste to tako rekli? Ili hoćete da nam kažete da kada smo predlagali da se naprave uštede u budžetu 2009, 2010, 2011. godine i da se te pare nadomeste lokalnim samoupravama koje su najviše oštećene, da to isto nije bio dovoljno dobar predlog? Mislim da to nije tačno, da je bilo mnogo valjanih predloga baš kad se usvajao zakon o budžetu svih ovih godina prethodnih. Imalo je puno predloga i amandmana koji su se ticali smanjenja troškova, direktnih troškova državne birokratije, a povećanja namenskih sredstava lokalnim samoupravama, pa niste to podržali. Nemojte sad da nam pričate tu kako ćete vi podržati sve to što je za dobrobit građana. Da, to je bilo za dobrobit građana, i te kako na dobrobit građana i naročito lokalnih samouprava, i smanjenje štete koja im je prouzrokovana vašom odlukom o smanjenju transfera. Opet to niste podržali. Dakle, ne možemo da funkcionišemo na taj način da ćemo verovati na reč. Jer, da smo vam verovali na reč za sve ono što ste do sada obećavali ovih deset godina, mislim da bi ovo bila zemlja blagostanja. Nažalost, nije tako. Ispostavilo se da sve što ste pričali, sve što ste predlagali da se pretvorilo u suštu suprotnost. Bojim se da i ova tema koja je zaista od suštinske važnosti za Srbiju i za sve njene građane, decentralizacija, je nešto što mora da dođe, da kroz ovaj zakonski predlog i kroz ono što vi predlažete ne bude potpuno devastirano.
Reč ima narodni poslanik Saša Milenić. Vreme na raspolaganju je tri minuta i 40 sekundi.
Uvažena predsedavajuća, potpredsednice Narodne skupštine, član 2. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o finansiranju lokalne samouprave govori o komunalnim taksama. Baš zato što govori o izvornom prihodu lokalne samouprave, imao bi valjda najmanje da se tiče motivacije nacionalnog zakonodavstva. Gle čuda, baš je taj član bio najprimamljiviji za stavljanje amandmana, pa je tako i ovaj amandman od strane ovog predlagača u istom duhu priložen. Ne kao što je predstavnik predlagača amandmana rekao zato što je naslutio da će da se stvori sloga unutar Vladine koalicije oko zakona, pa da pokuša da interveniše, nego kao i svi ovi amandmani i cela diskusija u pojedinostima, samo stoga kako bi se nastavila rasprava u načelu i u toku rasprave u pojedinostima. Dakle, ovaj amandman na član 2. je po svojoj sadržini spekulativan, rečeno učtivo, ili visokom reči za tako niske povode, ili fingiran. Zato, neću njegovom sadržinom da se bavim u ovoj raspravi, baš zato što on niče iz takvog elementa od strane predlagača, da me, što bi rekao uvaženi gospodin Nikola Novaković, na tom području, u tom elementu predlagač amandmana ne bi tukao na iskustvo. Zato, radije o motivaču takvog spekulativnog amandmana želim da govorim, jer kao i cela rasprava u načelu, bio je vođen sledećom logikom. Prikazati predlog zakona na dnevnom redu ove sednice Skupštine, kao politički manevar, kao predizbornu kalkulaciju, kao zakon koji se tiče svega i svačega, osim one predmetne oblasti na koju se odnosi, da bi se zapravo ispostavilo da prigovori koji se njemu mogu dati jedini imaju takav karakter, a da je sam zakon sablazniji za političku scenu Srbije, zato što za razliku od njenih navika, retorike oguglale u simulaciji, ovaj zakon počinje da govori o temama koje se tiču života. To stvarno deluje zastrašujuće, za preovlađujući politički diskurs u Srbiji da se neko kani poduhvatiti zakonodavstva od životnog interesa građana i da se neko namerava baviti pitanjima života, pa još i nuđenjem odgovora na takva pitanja. Čini mi se da je i ovaj amandman motivisan upravo tako, kao i cela rasprava, ali sva je zapravo suština u tome da se time samo potvrđuje emancipacijski, reformski karakter ove zakonskeinicijative, ono što smo mi kao predlagači zakona i hteli. Potvrđuje se njegovo pripadanje korpusu ideja kojima pripada i tema decentralizacije i da se njemu već raduju. (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, vreme koje je na raspolaganju poslaničkoj grupi je iskorišćeno. Hvala.)
Narodni poslanik Bojan Đurić. Vreme na raspolaganju 12 minuta i 24 sekunde.
Hvala gospođo Čomić. Prilično je poražavajuća atmosfera u kojoj završavamo ovu raspravu u pojedinostima o zakonu. Tek smo počeli, u pravu ste, još uvek smo na članu 2. i nisam siguran da je opozicija, ili da su poslanici opozicije najodgovorniji za tako nešto. Doduše ovde postoji politička stranka ili nevladina organizacija, ili udruženje stranaka, odlučite sami koji se sada zovu URS, koja se na svaki mogući način trudi da nam objasni da je juče stigla u Srbiju, a danas po prvi put u parlament. Tako se gospodin Milenić, mnoge koji su govorili oko njega pozivaju na argument, ne znam kako vam je bilo do sada sa ovim strašnim i zlim političkim partijama, što je drugi naziv za sintagmu politička klasa, odnarođena politička klasa koju je SNS u jednoj fazi svoje političke karijere koristila, ali sada kada smo došli na političku scenu mi čisti, novi, umiveni, skoro pa baptisti, sve će biti bolje. Gospodin Dinkić je jutros praktično u svom izlaganju savršeno govorio, s tim što je potpuno direktno i potpuno precizno ocrtao onaj način na koji se ponašala i njegova stranka i ministarstva koja su držali u proteklih sedam, ili osam godina, bazirajući upravo tu svoju neverovatnu političku moć, tu famu koja je napravljena oko G17, upravo na činjenici da su, priznajem, u tom rasporedu političkih snaga kako su one uspostavljene u Srbiji, a koje sada tako žučno kritikuju, uvek uspevali da se izbore za najbolja, najprobitačnija, najkorisnija mesta. Naravno, i oni učestvuju u toj raspodeli partijskih, direktorskih mesta u javnim preduzećima, ali, evo, ja priznajem da su oni veštiji, lukaviji i od DS i od onog ponašanja koje je imala DSS u vladama pre toga, pa su izabrali uglavnom preduzeća koja ne prave gubitke, ili koja po zakonu ne mogu da naprave gubitke. Znate, nije teško biti uspešan direktor u Lutriji Srbije, pošto Lutrija Srbije po zakonu ima profit. Ako uspostavimo samo ove iste standarde… (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, osim ako nemate nameru da Lutriju Srbije prenesete na lokalni nivo po dnevnom redu.) … naravno da je to moguće, naravno da je to moguć scenario, pošto ne postoji ni jedan razlog da se sud seli u Sremske Karlovce, a da sedište Lutrije Srbije ne bude u nekoj lokalnoj sredini, zaista ne postoji ni jedan razlog. S obzirom da je gospodin Dinkić rekao da će prihvatiti svaki dobar predlog, a pošto nije prihvatio one ranije predloge koje je imala LDP, možda i to nije loša ideja, ali ako govorimo o tim modelima, evo prelazim na jedinice lokalne samouprave kako je zaista strašno da se lokalni putevi grade republičkim novcem, ponovo smo dobili te foskule koje su mene podsetile na 1988. i 1989. godinu. Cela akcija koju izvodi G17 plus je nekakav novi pokušaj tog događanja naroda. Tad je bila zla Federacija i druge zapadne republike, sad je zla Republika i republička administracija, kao da je to neki entitet za sebe, koji ne postoji van G17 plus i kao da u svakoj vladi nisu imali četiri, pet, šest, tri ministra i ko zna koliko direktora i predsednika upravnih odbora. Fenomenalan je taj argument kada dolazi iz stranke koja je godinama upravljala sredstvima nacionalnog investicionog plana, pa onda Rača, jedno od uporišta URS u ovoj godini dobije skoro 46 miliona dinara iz budžeta NIP, a najznačajniji deo tih sredstava ide za nešto što se zove nekategorisani putevi, selo Saranovo. Tako je opisan projekat u Odluci Republičke vlade o raspoređivanju sredstava NIP. Inače, iz tog NIP, 65 do 70% para je raspoređeno u ministarstva koja pod čvrstom svojom rukom i kontrolom drže kadrovi stranke G17 plus. Loznica iz godine u godinu, Loznica je takođe jedna od uporišta ove partije, nadam se da neću mnogo iznervirati rukovodstvo te opštine. Prošle nedelje smo bili oštri, pa naši poslanici koji su bili u poseti Loznici su odjednom morali da menjaju lokacije na kojoj su govorili, pošto im je sala u poslednjem trenutku otkazana, tribina je držana u nekoj učionici. Nadam se da se to neće dogoditi i nakon ove današnje sednice. Loznica 91 milion, skoro milion eura u 2011. godini, a hala "Lagator" očigledno projekat od najvećeg nacionalnog značaja, pošto se iz godine u godinu u nju ulaže. Neću da govorim ponovo o 970 miliona za Kragujevac, ali moram da pomenem te jadne 452 hiljade koje je dobio Priboj u prošloj godini i čitav niz opština u tom delu Srbije su dobijala manja ili veća sredstva u zavisnosti od toga kakav je odnos ili kakav je aranžman stranaka koje vladaju na lokalu prema republičkoj vladi i to se nikad nije ni krilo. Kako bi rekla gospođa Grubješić, prošle nedelje, pobedi se u zube ne gleda, pa tako i u slučaju Bora, ali ja mislim da je to vrhunski bezobrazluk, pogotovo kada Vlada 21. aprila 2010. godine, znači tačno 30 dana pred izbore, preko Fonda za razvoj, čiji je predsednik Upravnog odbora u tom trenutku tadašnji ministar Mlađan Dinkić, odredi 220 miliona dinara, navodnih kredita za Bor. Nije teško dobiti 23% u takvom gradu, ako pet, pet i po hiljada porodica zavisi direktno od plate koje će dobiti iz RTB, a većina tih sredstava je uzeta iz ovih 220 miliona dinara. Dva miliona i 200 hiljada evra ili možda dva i po miliona evra u tom trenutku je otišlo na kupovinu tog izbornog rezultata. Srbija je imala tu nesreću da ljudi Boga mole i korisnici republičkog budžeta, da ti ponovljeni lokalni izbori budu u što manjoj lokalnoj sredini, pošto ipak nekako manje košta kupovina glasova u Aranđelovcu, nego u Boru, šta ćemo tamo, tamo imamo veliki kombinat, pa prosto više mora da se uloži. Još jedna stvar koja je vrlo zanimljiva a to je iščuđavanje gospodina Dinkića otkud to da Republika, ta zla Republika, Vlada u kojoj nikada nije sedela G 17 plus daje transfere lokalnim javnim komunalnim preduzećima? Nekoliko prilika je bilo da G 17 plus ispravi tu grešku, ako su to zaista želeli da učine. Prvo, lokalna javno komunalna preduzeća su u ogromnim dugovima prema republičkim preduzećima. S jedne strane zbog toga što im tri, tri i po godine ukidate značajan deo transfera, a sa druge strane zbog toga što su žrtve monopolističkih preduzeća, pre svega "Srbija-gasa", pa tako ukupni dugovi u ovom trenutku iznose 20 milijardi dinara, od čega je skoro polovina prema "Srbija-gasu". Ako ste protiv toga, ja onda očekujem da ćete sledeće nedelje glasati protiv hitne tačke dnevnog reda u ovoj skupštini, a to je još jedna garancija za "Srbija-gas" na 210 miliona evra. Pošto se građani Srbije obično nekako izgube u tim velikim ciframa, koje njima izgledaju kao da nemaju veze sa stvarnim životom, 210 miliona evra koje će se baciti u Bajatovićevu propalu holding kompaniju je tačno polovina ove sume koju treba da dobiju jedinice lokalne samouprave po ovom vašem zakonu. Sprečite Bajatovića da progura taj zakon kroz Skupštinu i uštedećete polovinu sredstava i tako možda odustanemo od argumenta da će se stvoriti velika budžetska rupa na rashodnoj strani odnosno novi deficit u republičkom budžetu. Ono što ne možete da date jedinicama lokalne samouprave, pogotovo onima gde su duboko ogrezli u vlasti, dajete kroz druge vrste subvencija – u robi, u mazutu, itd, mada vam je sve teže od 2008. i 2009. godine kada je u toj kompaniji uveden kakav-takav red dolaskom "Gasproma". Koje još konkretne predloge niste prihvatili? Rudna renta bi mogla da bude značajan izvor prihoda za jedinice lokalne samouprave, pogotovo u onim delovima Srbije koja imaju tu sreću da je u njima na vlasti G 17 plus. Neke druge imaju suštinsku sreću da imaju mineralna i druga bogatstva pa korišćenje dobiti ili benefita iz toga neće biti kratkotrajno kao što će biti vaš ostanak na vlasti. Tri posto je rudna renta. Kad bi ona bila 12 ili 15% možda bi gospodinu Mileniću bilo lakše da grad Kragujevac još više iz te pozicije statizma, kako on voli da kaže, krene jednim dinamičnim putem i odustane od tog spekulativnog razvoja na kojem se danas sve manje ili više zasniva. Smešno je kad se pozivate na uspehe "Fijata" pored Češke ili Slovačke, koje imaju po 20 milijardi evra godišnjeg ukupnog prihoda od automobilske industrije, bez ovakvih subvencija. Tu neće pomoći ni novi krediti Fonda za razvoj. Neću ni da čitam odluke Fonda za razvoj od 20. marta 2008. godine, kojim je jedna prethodna vlada, u kojoj niste bili vi, kupovala glasove. Ta krenemo redom: Voždovac 150 miliona, Grocka 130, Stari Grad 160, Bor ponovo 160 itd, itd. Kakva će onda biti završnica ove predizborne kampanje? To je pitanje kredibiliteta. Zbog toga je jasan odgovor na vaše pitanje zbog čega nam ne verujete po 15-i put. Kada gospodin Senić kaže da su reformske odluke teške ali da se moraju donositi pa da stranke ponekad zbog toga izgube na izborima, to je tačno, samo se zato one zovu reformske, zato što su teške i nepopularne. U slučaju G 17 plus nije bilo takvih odluka, zbog toga niste ni gubili izbore. Uglavnom ste donosili odluke koje su populističke i investicija u budući izborni rezultat. Drago mi je da ste uspeli da regulišete makar deo vaših problema sa koalicionim partnerima. Nismo se radovali, ali to vam najiskrenije kažem, u situaciji kada ste se međusobno optuživali. Dobar primer za to je bila i ta čuvena javna rasprava koju sada odbacujete. Ta javna rasprava je bila… Gospođo Čomić, ako važe isti standardi za sve, onda treba da važe i za gospođu Grubješić. Ako ne smemo da se prekidamo dok govorimo, onda to treba da važi za sve. I ona i ja i predstavnici DS smo bili na toj tzv. javnoj raspravi u Skupštini koja se svela na vređanje DS i vladajuće koalicije do tog nivoa da je gospodin Dinkić u jednom trenutku sasvim jasno rekao i upozorio javnost da će Predlog zakona o svojini i o vraćanju imovine opštinama biti prevara Vlade odnosno stranaka koje vode Vladu. Da li je tačno ovo što sam sada rekao, gospodine Dinkiću? U međuvremenu ste sukob očigledno ispeglali. Ako ste došli do toga da ovim amandmanima koji su još gori od vašeg osnovnog predloga zakona, da ne bude da imam bilo kakvu vrstu bolećivosti prema DS, ako to znači da oni više nisu poltroni, spori i nesposobni kao što su bili pre mesec i po ili dva dana u vašim očima, onda mi je drago da ste uspeli da kupite šest meseci koalicionog mira. Do izbora, ne do budžeta, pošto ja duboko verujem da budžeta za sledeću godinu neće biti, da ćete ići na privremeno finansiranje i da će se tako razrešiti problem koji imate sa ulaskom u izbore. Mislim da je to praktično sve što LDP u ovom trenutku ima da kaže o ovom zakonu i o njegovoj sadržini. Vi ste naumili da ovaj zakon prođe. Ovo ne da je bio partijski zakon, ovo je bila i partijska sednica koju ste vodili, do tog nivoa da ste gospodina Novakovića doveli u jednu neverovatnu situaciju da na ovaj način krši Poslovnik. Počeće nova godina i doći će nova vlada i ja verujem da će ovaj zakon biti suspendovan i da ćemo krenuti u pravu decentralizaciju. Naš problem sa gospodinom Novakovićem ćemo rešiti i pred sudom i pred OEBS-om i pred Savetom Evrope i pred Evropskom komisijom, pošto nije dovoljno da štiklirate svoju obavezu usvajanja novog izbornog zakonodavstva već ćete morati da pokažete i da vam institucije funkcionišu. Vi ste paradigma tog nefunkcionisanja.
Vreme poslaničke grupe je iskorišćeno, zahvaljujem. Narodna poslanica Jorgovanka Tabaković želi reč. Imate na raspolaganju 14 minuta od poslaničke grupe i četiri minuta. (Vlajko Senić, s mesta: Replika!) Nemate pravo na repliku. Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
O dobronamernosti amandmana ili motivaciji suvišno je trošiti vreme na pravdanje zašto je neko podneo neki amandman. Samo ću da podsetim kada je bilo pravo vreme da se misli na lokalne samouprave. U vreme usvajanja Zakona o porezu na dodatu vrednost 2005. godine, kada je lokalnim samouprava uskraćeno pravo na porez na promet, trebalo je voditi računa kako ih obeštetiti, odnosno nadomestiti sredstva koja im nedostaju.Od 2005. do 2011. godine, evo, šest godina je prošlo. To je bio pravi i prvi trenutak u kojem se osetio nedostatak sredstava. Onaj ko želi da vodi ozbiljnu državu to nijednog trenutka ne sme da smetne sa uma, pogotovo ako je krupne odluke o poreskoj politici, o poreskom sistemu, poreskoj administraciji donosio upravo on. Hvala.
Da li još neko želi reč u raspravi o amandmanu na član 2? (Ne) Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Krasić, Aleksandar Martinović, Nemanja Šarović, Dragan Stevanović, Gordana Pop-Lazić i Nataša Jovanović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Ovim amandmanom u stvari želimo da otklonimo nekoliko nedoumica. Prvo, ceo ovaj koncept vašeg predloga zakona nema veze sa decentralizacijom, nema veze ni sa finansijskom, ni sa fiskalnom. Zašto? Zato što tražite da se sa 40% poveća na 80%. Govorimo o tzv. ustupljenim prihodima od poreza na dohodak građana. Taj porez je izvorno prihod Republike. To što dajete, da li 10, da li 20, da li 90%, ne znači decentralizaciju u fiskalnom smislu, jer i dalje Republika određuje, vrši obračun itd, nego ustupa svoj deo prihoda. Ovim zakonom se ne vrši decentralizacija. To ovi što ne znaju pojmove upotrebljavaju. Dalje, kaže se – ukoliko povećamo sa 40 na 80% ono što ostaje u jedinici lokalne samouprave, mi smo završili veliku stvar i veliki posao. Evo, mi smo amandmanom predložili da se prihodi po osnovu poreza na zarade dele, 50% da pripada Republici, 50% jedinici lokalne samouprave. Zašto niste prihvatili to? Da li vi znate da je ceo mehanizam naplate tog poreza u rukama Republike? Da li znate zašto se menja ovaj zakon u vašoj režiji? Menja se, između ostalog, zbog toga što postojeći zakon nije poštovan, nije primenjivan. Šta kažu vaši ljudi iz stalne konferencije gradova? Kaže – tražili smo od Vlade da dozvoli opštinama, a nema razloga tako da ne bude, da kontroliše plaćanje poreza koji se dele između opština i Republike, paralelno sa republičkim službama. Znači, opštine ne mogu da vrše kontrolu. Do sada nisu mogle da vrše kontrolu, neće ni ubuduće moći da vrše kontrolu. Zašto? Zato što je ukupna naplata tog poreza u rukama imovinske uprave. Dalje, šta kaže ovaj vaš Saša iz Paraćina? On svašta priča. Kaže – tražili smo da nam dozvole, Republika je spora, bavi se metafizikom, te nije u mogućnosti da kontroliše manje poreske obveznike. Ništa gospodin Dinkić nije izmislio. To je sve ono što lokalna samouprava prigovara. Međutim, gospodine Dinkiću, malo pre vam je matematika bila pogrešna, kada ste rekli kako će da se obezbede ova dodatna sredstva. Rekli ste – 15 milijardi postoji mogućnost sada u budžetu da se obezbedi, pa ste onda rekli da možete preko Direkcije za puteve da obezbedite još deset, ali ta sredstva nisu u budžetu Republike Srbije, pa ste se ispravili, pa ste rekli da se ta sredstva prikazuju u konsolidovanom obračunu Republike. Kako možete odatle da obezbedite sredstva, a da prethodno ne promenite neki propis koji reguliše primanja Direkcije za puteve, preduzeća za puteve? To su interesantne stvari. Babe i žabe se pobrkaju, pa ste malo pre otvoreno priznali, u sledećem članu će to da se vidi, 1,7% od BDP za vas je samo osnovica za obračun. U postojećem zakonu on garantuje da se taj iznos isplati jedinicama lokalne samouprave. Promenom da je 1,7 samo obračun vi ste matematički dokazali da sledeće godine neće biti 50 i nešto miliona, milijardi dinara za nenamenske transfere, nego 30 i nešto. Tako da, sve ovo što ste ispričali, istopilo se. Ovde je samo u pitanju obična priča. Nema nikakvih rezultata. Rezultat će biti da se resetuje postojeće stanje. U sledećem amandmanu ćemo vam objasniti gde se nalazi ključ za rešavanje svih problema. Onda u Predlogu zakona kaže – ako se 80% od poreza na zarade izdvaja lokalnoj samoupravi, onda je ona zainteresovana da kontroliše i naplatu. Vaši ljudi kažu da im sada ne dozvoljavaju da vrše kontrolu, kako se vrši naplata. Objasnite mi jednu stvar – da li ćemo onda da omogućimo situacije da pored Republičke uprave javnih prihoda formiramo i opštinske uprave javnih prihoda, da bi jedni druge kontrolisali? Jednostavno, svaki zakonski projekat koji vi izmislite je konfliktan po svojoj suštini, a ne rešava ni jedan problem. Nemate odgovor na pitanje – zašto 50% ne uzima lokalna samouprava, 50% da uzima Republika? Kažete – 80. Matematički ste došli do nečega, ali ste samo zaboravili, ta strana rashoda, tretirali ste je kao rashodna strana i budžeta Republike Srbije i celog konsulidovanog bilansa Republike Srbije. Te dve stvari su neuporedive, gospodine Dinkiću. Ovaj projekat je projektovan tako da propadne, ne rešava ni jedan problem, samo treba da začepi usta onima u lokalnoj samoupravi i da za sledeću godinu napravi novu startnu poziciju gde 1,7 koji treba da se isplati, 50 i nešto milijardi, ima da bude samo obračun, a isplatiće se 30 i nešto. Znači, prevara. Nalazimo se u vremenu prevara i mućki da narod zaboravi šta ste vi uradili 2006. godine, gospodine Dinkiću. Da se vratim malo pre na onaj amandman na član 2. Znamo mi koliki su prihodi po osnovu firmarine. Nije to problem, nego ste na tom članu i na tom našem amandmanu demonstrirali princip da vi ne želite kontinuitet, jer kada biste želeli kontinuitet, onda bi prihvatili rezon šta je bilo 1. januara 2007. godine plus indeksacija za ubuduće. Ne, želite da sakrijete tragove, da se sakrije faktičko stanje, a faktičko stanje, treća godina, neprimenjuje se zakon. Kako je to moguće da ne primenjuje zakon? Mi smo samo amandmane podneli da bi izašlo na čistinu da se potencira da nije poštovan zakon, da nije primenjivan zakon od koga? Od strane Vlade Republike Srbije. Ko je bio u toj ekipi, i onaj ko je radio i izdejstvovao 2006. godine u julu mesecu da se donese Zakon o finansiranju lokalne samouprave? I tada smo vam, 2006. godine, pričali kakve će posledice biti ovakvog koncepta, zašto smo znali da će biti ovakve posledice? Zato što znamo da priča o decentralizaciji je samo priča za javnost. Suštinske decentralizacije nema, niti ona može u Srbiji da se sprovede. Zašto? Zato što su predlagači i onog i ovog zakona zaboravili samo na jednu stvar, da su jedno izvorni poslovi, izvorne nadležnosti i izvorni prihodi, da su drugo povereni poslovi, da je sasvim treće preneti poslovi i da su sasvim četvrte stvari transferi. Vi ste malo pre izrekli priču kako da se izvrši ušteda u republičkom budžetu. Da li ste svesni toga da ste na taj način rekli da ne treba više da važi odredba Zakona o finansiranju, lokalne samouprave, koja govori o funkcionalnim i namenskim transferima? Što to niste uzeli da menjati? To ste sada mogli da ukinete, posle onako lepe matematike koju ste prikazali, da od ništa svi možemo da dobijemo svašta.
Iskorišćeno je pet minuta od vremena poslaničke grupe. Na raspolaganju je još 11 minuta i jedan minut i 20 kao ovlašćeni predstavnik. Predstavnik predlagača Mlađan Dinkić.
Gospodine Krasiću, mnogo pričate, a niste dovoljno koncentrisani, ne pratite me u izlaganju. Tri puta sam ovde ponovio da je 1,7 BDP samo obračunska osnova za utvrđivanje transfera i da transferi neće biti 52 milijarde dinara, već će biti 32, odnosno tri milijarde dinara. To nije prevara, to piše u ovom zakonu i to govorim otvoreno. Mislim da je to dobro. Transferi idu upola niži razvijenim gradovima, a za samo mala mesta poput Lebana, Crne Trave, Bujanovca, Preševa, Medveđe i ostalih dobiju veće transfere. Mi želimo da napravimo socijalno pravedniju raspodelu transfera, a da se na isti način i uštedi. Sa druge strane, dobitak se sastoji u tome da 43 milijarde dinara dobijaju gradovi i opštine po osnovu većeg učešća u porezu na zarade. Druga stvar, prosto, nemojte da govorite da je prevara kada kažem da je to postulat zakona ili niste čuli. Izvinjavam se ako niste čuli ili ste razmišljali o nečemu drugom dok ste to govorili. Uglavnom, to sam tri puta danas ponovio, a evo i četvrti put sada. Što se tiče lokalne poreske uprave, zašto da ne. Zašto vi mislite da gradovi i opštine ne mogu da budu sposobni da skupljaju i porez na zarade, jer kad su krenuli da skupljaju porez na imovinu, za koji se takođe kada je potpuno dat kao izvorni prihod opštine neki dušebrižnici su govorili kako će sada kada se prebaci republička poreska administracija na lokal, kako će to uticati na naplatu? A ispada, rezultati pokazuju da mnogo više poreza na imovinu se prikupi sada kada ga administrira lokalna samouprava, nego što je bio slučaj kada je to radila Republika. Zašto? Čim je to sada njihov prihod, oni su motivisani da ga prikupe u većoj meri nego što je to Republika. Isto će biti i za porez na zarade. Onoga časa kada se ovo prebaci, a mislim da treba prebaciti u jednom trenutku da ključ poreske administracije za prikupljanje poreza na zarade bude u opštinama i gradovima, a ne u Republici, jer 80% će ostati u tim gradovima, videćete kako odjednom će biti manje sive ekonomije, manje će ljudi raditi na crno, jer će sami opštinari, ljudi u gradovima biti zainteresovani da jure one koji su u sivoj ekonomiji da uđu u legalni sektor, kako bi 80% poreza na njihove zarade ušlo u lokalni budžet. Osnovna snaga ovog zakona koji predlažemo je motivacija, motivacija da zavisite od zapošljavanja ljudi, da ne zavisite od pomoći koju vam daje Republika, pre svega, to su transferi, nego da zavisite samo od sebe, svog znanja, od klime koju možete da ostvarite na lokalu, da upravo kod vas dođe neko da otvori firmu ili da postojeći preduzetnici mogu više ljudi da zaposle. Treba predsednici opština da se utrkuju i pomažu preduzetnicima da više rade, da više ljudi zapošljavaju. Motiv je ono što pokreće svet, a i ključna stvar i ključna snaga ovog zakona je motiv. To je direktan odgovor na vaše pitanje – zašto ne pola pola. Vi ste rekli – zašto ne pola opštinama, pola Republici? Ne, bolje je da lokalu ostane više i to ne srazmerno više, 80 gradu, gde se neki porez naplati, a samo 20 Republici, zato što je onda svih 170 gradova i opština biti više motivisano da podstiče preduzetništvo i da onda taj novac koji se tu naplati ostane u tom gradu.
Narodni poslanik Zoran Krasić, dva minuta.
Ovo je prosto neverovatno, da se iz negativnih efekata koji su nastali kao posledica nepoštovanja i ne primenjivanja zakona izvlače neki zaključci za u budućnost koji su apsolutno pogrešni. Iz negativne činjenice ide još negativnija činjenica. Gospodine Dinkiću, pa dobro sam shvatio šta vi hoćete, ali postojeći zakon kaže da se 1,7% bruto društvenog proizvoda raspodeljuje. To je zakonska obaveza. To je tih 50 i nešto milijardi koje postojeći zakon garantuje. Pa, naravno da ste vi to prepravili i kažete da će 1,7% biti obračun, obračunska kategorija, od čega ćemo da oduzimamo prilikom utvrđivanja i sveli ste na 31, kako ste rekli. To je opet neka procena. Pa, kad su vas pritisli sa podacima, a gde će da se obezbede ta sredstva koja su potrebna, kako to vi lepo kažete, onda kažete jedan deo će da se obezbedi uštedama u budžetu, drugi deo kod Direkcije za puteve, jer neće da asfaltira lokalne puteve lokalne ulice, itd. A kako ćete to da rešite kad je to u konsolidovanom bilansu, u finansijskim planovima završnim računima javnog preduzeća, kad to nije sastavni deo budžeta Republike Srbije? Sastavni deo budžeta Republike Srbije je 1,7% bruto društvenog proizvoda koji se raspodeljuje, a ne 1,7% kao obračunska kategorija, o tome se radi. Ovde se radi o jednoj finti matematički nedokazivoj. Ušteda se pravi navodno u budžetu i u konsolidovanom obračunu. To su dve nespojive kategorije, molim vas. Pa onda idete dalje, pa kažete - 80% poreza neka kontroliše lokalna samouprava preko svoje poreske administracije. Pa, znači opet se otvaraju neka administrativna mesta? Navodno, Republika nije zainteresovana kada treba da uzme 60, a biće zainteresovana kada treba da uzme 20%. Pa, kažite mi, koja tu logika važi? (Predsedavajuća: Dva minuta.) Poneta je da se resetuje postojeće stanje da se krene od početka da neke od ovih predsednika opštine ne izvrši samoubistvo, a dvojica... [[Isključen mikrofon.]]
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč? (Vlajko Senić, sa mesta: Replika.) Narodni poslanik Vlajko Senić, želite repliku? (Vlajko Senić, sa mesta: Da.) Nemate pravo na repliku. (Vlajko Senić, sa mesta: Želim reč po amandmanu onda.) Vreme poslaničke grupe je iskorišćeno, jedino u slučaju da vas predsednik poslaničke grupe ovlasti, onda imate pravo. Ako je predsednik poslaničke grupe ovlastio Vlajka Senića, ja ću dati reč. Da li još neko želi reč po ovom amandmanu? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Edip Šerifov. Predsednik predlagača i Odbor za lokalnu samoupravu su prihvatili amandman. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Momo Čolaković. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, poštovano predsedništvo, uvaženi predlagači zakona, uvaženi narodni poslanici, prvo bih želeo da se izvinem što ću načelnije govoriti nego što je potrebno. Iz porodičnih razloga nisam mogao učestvujem u načelnoj raspravi. Drugo, apelovao bih na ostatak narodnih poslanika, koji su ostali, da sa dužnom pažnjom završimo ovaj deo naših obaveza i poslova i u kasno vreme da se omogući predsedavajućima da završimo sednicu kako treba. Poslanička grupa PUPS u pripremi za raspravu u vezi sa ovim zakonom imala je u vidu dve činjenice. Prva je da je zakon veoma značajan, da je jedan od reformskih procesa i, drugo, da je u okviru vladajuće koalicije postignut dogovor da se on nađe na dnevnom redu u parlamentu. Zato smo dali potpise da se on nađe na dnevnom redu. Polazeći od ove dve činjenice poslanička grupa PUPS smatra da izmene i dopune Zakona o finansiranju lokalne samouprave imaju izrazito državni, rekao bih i nacionalni interes. Isto tako, kako ekonomski, tako i politički. Zbog toga smo predlagali da bi ovaj zakon trebalo da pripremi Vlada i da se postigne takva saglasnost i ne samo Vlada nego da se u to uključi i opozicija. U tom smislu mislim da je jako dobro bilo što je obavljena javna rasprava u okviru parlamenta, međutim, na tom javnom slušanju nisam video mnogo narodnih poslanika koji bi želeli da daju doprinos da se ovaj zakon upodobiu skladu sa interesima i da se postigne jedan viši stepen saglasnosti u vezi sa ovim. Lično mislim da bi se time izbegle ovakve posledice rasprave u parlamentu, pre svega posledica politizacije koja je bila i u načelnoj raspravi prisutna a i danas u raspravi u pojedinostima. Skrećemo pažnju da je zakon mogao biti izučen sa više argumenata, obrazložen, posebno sa aspekta koje će ovaj projekat izazvati u primeni. Ukazaću samo na četiri. Prvo, u našoj Republici ima mnogo više lokalnih samouprava odnosno opština koje su u zoni nerazvijenosti. Kažete da ih ima 40. Možemo se složiti da je to polazna osnova o kojoj razgovaramo, ali mislim da se može reći da je tih 40 opština devastirano i da su u mnogo težem položaju nego što je značajan broj opština koje su u zoni nerazvijenosti, zoni siromaštva. Zbog toga je trebalo posvetiti više pažnje u pripremi ovog projekta i da se uključi što veći broj i političkih i drugih subjekata, posebno stručne javnosti u vezi sa ovim, mada ne mogu da kažem da toga nije bilo. To pretpostavlja da će u narednom periodu utvrđivanjem kriterijuma i poboljšanjem kriterijuma za utvrđivanje nerazvijenosti opština trebati mnogo više sredstava. Drugo, ukazao bih na drugi aspekt u odnosu na ono što su danas uvaženi narodni poslanici ukazivali. Problem se može desiti u opštinama koje nemaju projekte. Mi smo svedoci toga svakodnevnim obilaskom opština. Nemaju kapacitet, nemaju ljudske resurse, pre svega stručne kadrove da ostvare ono za šta se zalažemo. Tu se može desiti problem. Ne ukazujem da je to slabost ovog zakona, ali ćemo imati taj problem na terenu. Mislim da to što budemo uradili ako se na pravi način ne bude osmislilo da to automatski znači za veći razvoj opština veća uposlenost u opštinama, bolji standard građana. Onda nećemo imati efikasnu realizaciju ovog zakona. U tom smislu lično mislim da se ne može izbeći odgovornost i potreba da sva ministarstva, Vlada, ustanove, stručne službe Republike, odnosno države pruže pomoć takvim sredinama, takvim opštinama. O tome moramo voditi računa. Treća činjenica, treba imati u vidu da se ovim zakonom ne vrši decentralizacija države. Da li fiskalna ili ne, o tome možemo razgovarati. Takođe, ne vrši se prenos nadležnosti novih funkcija. U vezi sa tim takođe razvijam tezu da nemamo i za vršenje više funkcija i prenos nadležnosti opštinama, nemamo ni odgovarajući kapacitet u mnogim opštinama, a pogotovo u ovim nerazvijenim. To je naša obaveza da i o tome razmišljamo. Četvrto, smatramo da efekti primeni ovog zakona ni na koji način, ovde je bilo dosta reči o tome ne može ugroziti izdvajanja za tri ključne stvari – penzije, socijalna davanja i plate u javnom sektoru. Iako tu garanciju možemo dobiti, i ako ta garancija proizilazi iz zakona, onda ćemo verovatno lakše prihvatiti rešenja koja su ponuđena, i u tom smislu, postići veći stepen saglasnosti. Naša je obaveza da na to ukažemo i da upozorimo, i predlagača i Vladu, kao i državu u celini. Treba imati u vidu, po našoj oceni, i ove stavove. Nisam tu video suprotnosti od strane predlagača, u vidu i sugestije i neke primedbe MMF, a posebno Fiskalnog saveta. Na samom kraju, poslanička grupa PUPS, upozorava na zajednički rizik koji smo preuzeli kao vladajuće koalicija i koji su ušli za eventualne posledice. To je velika obaveza i odgovornost. Kao da je od te vladajuće koalicije smo svesni toga i mi ćemo to preuzeti. Svesno ulazimo u rizik i, ukoliko do njega dođe, moramo ga prihvatiti i da ga zajednički rešimo. Iz tih razloga, uz normalno prihvatanje ovih amandmana kojih je ovde devet, i u dodatnim obrazloženjima koje sam danas ovde čuo, i javno od predlagača, gospodina Dinkića, mi ćemo se opredeliti za davanje podrške ovakvom projektu. Na kraju, reći ću, ne treba, a molio bih one koji su pričali danas o ugroženosti izdvajanja za penzije, socijalna davanja ili plate, da to ne čine. Drugim zakonima je to urađeno i ničim se to ne može dovoditi u pitanje – Zakon o fiskalnoj odgovornosti, Zakon o budžetu, Zakon o PIO to garantuje. Moramo obezbediti i Zakon o budžetu za 2012. godinu, i u tom pogledu, mi ćemo dati punu podršku i u tome učestovati. Zahvaljujemo na pažnji.
Devet minuta i 50 sekundi je iskorišćeno, tako da je iskorišćeno celo vreme poslaničke grupe i imate još osam minuta, izvinjavam se, od ovlašćenog predstavnika, odnosno predstavnika poslaničke grupe. Predstavnik predlagača Mlađan Dinkić.
Želeo bih da prokomentarišem ove stavove, posebno ovaj poslednji, da se daju garancije da ovaj zakon neće ugroziti penziona i socijalna davanja, kao i plate u javnom sektoru. To se podrazumeva. Imam utisak ceo dan kao da razgovaramo o Zakonu o finansiranju Republike, a ne o zakonu o finansiranju lokalne samouprave. Ovaj zakon ne reguliše ni penzije, ni plate u javnom sektoru, ni socijalna davanja - niti se time bavi, niti mu je to ambicija, ni ti time može da se bavi. Ovo je zakon o finansiranju lokalne samouprave koji treba da da više novca našim gradovima i opštinama. Naravno, oni koji su bili oponenti ovog zakona ne mislim na vašu poslaničku grupu, krenuli su da plaše građane raznim, rekao bih, nebulozama – neće biti penzija, neće biti ovoga ili onoga. To se, otprilike, radi kada god neko nema da da neku suvisnu kritiku na neki predlog, onda se plaše građani, Ono što je sasvim sigurno, doduše, to ste i rekli u vašem zaključnom izlaganju – penzije se regulišu posebnim zakonima koji ovde nisu na dnevnom redu, niti će biti ta garancija. Zakonsko je pravo da se penzije isplaćuju. To stoji i postoji u zakonu tačno kako se indeksiraju i tu nema nikakve dileme da će tako nastaviti da se radi. Isto važi i za socijalna davanja, kao i za plate u javnom sektoru. Sve ove kategorije čine značajan deo ukupnog republičkog budžeta. Međutim, ne čine ceo republički budžet. Sada ne znam napamet, od 800 milijardi, na penzije, verovatno 200 milijardi ide, u Fond za socijalna davanja još nekih 80 milijardi, za plate u javnom sektoru verovatno maksimalno još oko 100 milijardi. Dakle, polovina budžeta moguće je da ide na sve ovo, ali u ovoj drugoj polovini ima mesta za ovih 40 milijardi dinara ušteda. Pokušao sam da kažem u šta treba ići, da se smanji. Sasvim sigurno da to nisu penzije, socijalna davanja i plate u javnom sektoru. To mora da se poveća na način kako daju mogućnosti zemlje i zakoni koji regulišu tu oblast. Sa druge strane, treba necelishodne rashode republičke administracije smanjivati, a posebno one koji su vezani za lokalne projekte. Predlažemo da više Republika ne radi lokalne projekte. U ovome se ne slažem sa vama, a to je da je činjenica da postoje opštine koje nemaju projekte, nemaju znanja i nemaju ljude, i treba da se zaustavi veći novac ka njima. Naročito to mislim za one koji nemaju projekte. Nažalost, ne samo da lokalne samouprave nemaju projekte, već se pokazalo u poslednjih 10 godina da Republika nije imala projekte za Koridor 10. Poslednji projekat za Koridor 10 se završava tek ove godine, iako je to nacionalni projekat već 20 godina. Čak bi i Republika trebala da ima sve te projekte, a ona nema puno projekat. Šta onda očekivati od Crne Trave, Bosilegrada i ostalih. Sada će opštine imati para da plate projekte, ako ih nemaju. Mogu da plate projekte da im urade specijalizovane institucije koje znaju kako da te projekte urade. Republika će i po ovom zakona da kofinansira takve projekte u manje razvijenim područjima i u onim koji su najnerazvijeniji. Takođe je primedba da se ovim ne vrši prenos nadležnosti. Moram samo da kažem da to ne stoji, zato što se u zakon o finansiranju lokalne samouprave ne utvrđuju nadležnosti već finansiranje. Nadležnosti se utvrđuju Zakonom o lokalnoj samoupravi. Problem koji se u praksi pokazao, nije u nadležnostima lokalne samouprave, nego na protiv one danas imaju prevelike nadležnosti u odnosu na novac koji se daje iz Republike i koji im ostaje po osnovu poreza na plate. Dakle, treba da uskladimo već sada dovoljno velike nadležnosti sa odgovarajućim novcem. Opštinama su prenošene razne nadležnosti – od staranja o domovima zdravlja, preko isplata jubilarnih nagrada, a nije im dat odgovarajući novac da to mogu i da izvrše i onda su ostale na cedilu. Sada treba da popunimo tu rupu i da im omogućimo dovoljno novca sa sprovođenje većih nadležnosti.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Antić.
Dame i gospodo narodni poslanici, za SNS je ovaj amandman jako važan. Smatrali smo da je moralna obaveza predlagača, gospodina Dinkića da ovaj amandman prihvati, jer ga smatramo jednim od najodgovornijih za ovako loše stanje i velike razlike u razvijenosti između Beograda i Novog Sada, i nas iz unutrašnjosti Vojvodine i Centralne Srbije. Prvo ću obrazložiti amandman. Šta je bila naša ideja? Ako već svi mi iz Republike punimo republički budžet i iz tog budžeta se finansira niz agencija, niz institucija, da imamo veliki broj korisnika javnih sredstava, znači, to su sredstva svih nas, onda porez na zarade, onih 80% koje predlaže gospodin Dinkić, treba da idu u ovaj fond solidarnosti i da se iz tog fonda solidarnosti isplaćuje opštinama prema broju stanovnika, prema broju građana. Na taj način ne bismo mi iz unutrašnjosti bili u situaciji da nešto moljakamo i da nešto otimamo od Beograda, dobili bi ono što je naše, a dobio bi i Beograd, kao i svi građani Srbije na osnovu onoga koliko su uplatili u taj budžet i koliko su potrošile institucije koje se finansiraju iz budžeta raspolagali bi tim sredstvima. Nažalost, nije bilo volje ni želje da se ovaj amandman prihvati zato što u osnovi nije podrške od strane koalicionih partnera, jer bi to bitno uticalo na preraspodelu sredstava i verovatno bi taj fond bio puniji, a to je ono što nije odgovaralo predlagaču. To nas ubeđuje u nekom uverenju, da je ovo ipak, kao što su i mnoge moje kolege rekle, jedan politički zakon. Onaj drugi deo koji se odnosi na to da postoje moralni razlozi da predlagač prihvati ovaj amandman, to je činjenica da i zahvaljujući ekonomskoj politici, čiji je glavni protagonista bio gospodin Dinkić, i modelu privrednog rasta koji smo imali u prethodnih 10 godina, danas unutrašnjost Srbije, male opštine bivaju ovako siromašne i sa ovako malim standardima. Naime, šta se dešavalo u ovih zadnjih 10 godina? Imali smo strahovitu apresijaciju dinara. Ta apresijacija dinara forsirala uvoz a ne izvoz. Imali smo strahovitu liberalizaciju prilikom uvoza različite robe. Sve to je uništavalo privredu, a privreda je uglavnom i bila skoncentrisana na unutrašnjost Beograda. Mi nismo mogli kao Beograd da razvijamo usluge. U Beogradu se danas nalazi najveći broj uvoznika, u Beogradu danas imate i prateće službe, znači saobraćaj, imate činjenicu da finansijske usluge cvetaju, imate činjenicu da je velika koncentracija i velika tražnja, jer je najveći deo sredstava koji je prikupljan iz cele Srbije i kroz proces privatizacije trošen u osnivanju raznoraznih agencija i uvećanju tog javnog sektora. U tom smislu mi smo u potpunosti neravnopravni sa Beogradom i nema šanse da se to ni kojim zakonom ispravi, pa ni ovim, rekao bih zakončićem, kao što reče jedan moj kolega jer bitno ništa ne menja. Ono što nama treba to su investicije u industrijsku proizvodnju. Mi iz unutrašnjosti možemo ili kroz razvoj industrije ili kroz razvoj poljoprivrede da pomognemo da uvećamo broj zaposlenih, pa bismo onda imali mogućnosti da ovih 80% nešto znači u budžetima. Nažalost, ekonomska politika koja se danas vodi, sasvim sigurno smanjiće broj radnih mesta i to pre svega u unutrašnjosti, jer vi imate činjenicu da velika inflacija koja je izazvana, pre svega javnom potrošnjom se sputava kursem dinara koji je neprimeren. Imate činjenicu da za 40% u poljoprivredi su porasli troškovi, što goriva, što semenske robe, što đubriva, a da sa druge strane cene tih poljoprivrednih proizvoda koji se formiraju na svetskom tržištu zahvaljujući ovom nerealnom kursu dinara ostaće iste. Znači, naš poljoprivrednik od koga živimo mi iz unutrašnjosti neće moći ove godine ništa da zaradi, a što se tiče te ekonomske politike bitno će da se odrazi i to svi ekonomski eksperti kažu i na smanjenje broja radnih mesta. Gde ćemo imati smanjenje tih radnih mesta? Pa ne u javnom sektoru, ne u ovim agencijama po Beogradu, ne u ministarstvima po Beogradu. Imaćemo ih u privatnom sektoru i u tom privatnom sektoru pre svega u unutrašnjosti. Prema tome, ceo ovaj zakon, ceo ovaj koncept je u suštini prazna priča. Prazna priča zato što iza toga stoji jedna drugačija ekonomska politika, nego stoji jedan model privrednog rasta koji se zasniva na industrijskoj proizvodnji i to je još jedan razlog zbog čega je ovaj zakone neprihvatljiv. Ali, da je bilo bar malo morala, malo i časti gospodina Dinkića, s obzirom da je najodgovorniji za ovu neostvarljivu ekonomsku politike i ovaj model rasta koji je dugoročno bio neodrživ, da makar na ovaj način pokaže dobru volju, pa bismo mogli da kažemo da iza svega ovoga što se dešava sa ovim zakonom stoji dobra volja. Nažalost, te dobre volje nema i ovaj zakon ostaje neprihvatljiv, najobičnije politikanstvo, najobičnija prevara, prosipanje iz šupljeg u prazno i zamajavanje građana Srbije. Hvala vam.
Četiri minuta je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Miroslav Markićević. Predstavnik predlagača i Odbor za lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman. Da li neko želi reč? (Da.) Narodna poslanica Zlata Đerić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsedavajuća, poštovani građani Srbije, poslanička grupa Nove Srbije i gospodin Miroslav Markićević podneli smo amandman na član 3. u kome tražimo a procenat 80% bude menjan procentom 100%, odnosno član 35. u stavu 1. tačka 1. podtačka 6) menja se i glasi: 100% od poreza na zarade koji se plaća prema prebivalištu zaposlenog. Pročitaću obrazloženje i usmeno nastaviti ga obrazlagati. Naime, rešenje sadržano u Predlogu zakona predstavlja nekakvu kompromisnu varijantu u odnosu na važeći Zakon o finansiranju lokalne samouprave. Smatramo da je, ukoliko sve već hoće da poreska osnova zarada zaposlenih ostane tamo gde ti zaposleni žive, a velika većina od njih i radi, poštenije da taj procenat bude izražen u stopostotnom iznosu, odnosno da celokupan iznos poreza pripadne jedinicama lokalne samouprave. Priznaćete, ima tu malo ironije kojom smo podneli ovaj amandman. Naime, građani, između onih 500 i nešto koji su potpisali, kažu da je njima obećano, upravo onda kada su davali potpis, da će porez od njihovih zarada ostati u njihovoj opštini. O procentu ispod 100 posto niko im nije govorio. Time smo bili motivisani da podnesemo ovakav amandman. Bilo je ovde mnogo reči o tome kako se obilazi Srbija i kako se obilaze siromašne opštine i kako mi ostali ne znamo kako tamo ljudi teško žive, za razliku od onih koji obilaze te opštine, vide ih i rasplaču se nad tim tužnim sudbinama, ali ipak se vrate u svoje beogradske stanove. Jedna sam od onih koja dolazi iz jedne od opština i to iz grada koji je bio evropski grad onda kada je Beograd bio turska kasaba i Sombora. Dakle, uvek to sa ponosom kažem i sa ponosom svako jutro odatle odlazim i tamo se svake večeri vraćam i tamo mislim da dočekam neke poznije dane i tu penziju koja je sad možda vrlo upitna, ako bude ovakvih zakona u primeni. Slažem se u potpunosti sa gospodinom Dinkićem oko jedne stvari, da je republička administracija troma, da je preglomazna i da je preskupa. Samo jednu stvar on nije rekao ovde građanima Srbije, da je upravo jedan od onih koji je tu republičku administraciju nakrcao do enormnihkoličina. Pitala bih ga, odnosno podsetila samo na jedan deo te administracije koji bi mogao i bio obavezan sada da popuni upravo ta davanja u budžetu koja građanima obećava, recimo ekonomski ambasadori. Sećate se koliko je bilo halabuke oko izbora ekonomskih ambasadora koji će dovući za uši silne investitore, ima da nam krene, nećemo znati šta nas je snašlo i mi zaista ne znamo šta nas je snašlo. Oni tamo primaju neke plate, ne znaju građani Srbije koliko to košta, ali moram da vam kažem da to mnogo košta. Neka se pitaju sami građani, kada saberu, koliko to košta i videće – učinak nula. Do sada nismo videli ni jednog od tih ambasadora da je nešto prezentovao i da je nekoga ovde doveo. Tih 500 hiljada potpisa za mene bi bili vrlo validni da nisu potpisnici u mom gradu rekli da nisu oni to potpisali, nego ovo što smo mi predložili amandmanom, to je njih ponukalo, mnogi, ne svi. Onda, ako im nije plaćeno unazad dve godine, lokalnim samoupravama, ono što je do sada bilo obavezno i što je manje od onoga što im se obećava, šta je ovo nego prazna obećanja. Nije li bio momenat da im se pomogne kada je donošen budžet za 2011, kada su ti isti predsednici opština i gradova, gradonačelnici prolazili tu hodnicima, mislim da svi znate i da su u svim poslaničkim klubovima bili i donosili nam svoje amandmane i molili nas, imam i sada u svojoj mejl pošti mnoge amandmane, tražeći da podnesemo amandmane, da im pomognemo, da im se ne uzme, da im se ne smanji, da im se bar nešto da, nije bilo sluha. Moram da podsetim gospodina Dinkića, on je tada bio ministar ekonomije i regionalnog razvoja. Šta je tada učinio kao odgovorni ministar? Kada je on to počeo da sagledava tugu u nekim opštinama Srbije? Kao znak dobre volje mogao bi da učini nešto, da za početak uveravanja građana u to da njegova reč ima zaista specifičnu težinu, obećanje koje će biti ispunjeno, da ispuni jedno obećanje mnogo ranije dato. Dođe im skoro pet miliona njih, po 970 evra za početak da im se to plati, pa da oni to uliju u privredne tokove Srbije, odmah će da plate račune koje su dužni da im ne isecaju struju, vodu, gas, ostale prinadležnosti, naplaćuju sudski njihova dugovanja, jer ovde država sva svoja dugovanja naplati, a građani ne mogu da naplate ništa. Setite se koliko traju sudski procesi itd. Dakle, to bi bio početak dobre volje i znak da ovde zaista neko hoće i brine o građanima, onima koji zaista teško žive i kojima tih 970 evra ovog momenta mnogo znače. To bi bilo uveravanje i uverenje da je jedna dobra namera zaista zaživela. Dakle, običnim jezikom, platite ono što ste obećali, što ste dužni, pa onda ova obećanja koja su u predizbornoj kampanji jako aktivna, jako aktuelna, jako zanimljiva, jako populistička, mila uhu, svako voli da čuje da će dobiti neke novce koje tako olako neko obećava, ali već poučeni lošim iskustvima znamo da i dosad nije bilo ničega. Za početak neka se plati ono što im Vlada do sada duguje. Ne možemo da pristanemo na novu obmanu da nas, koji dolazimo iz tih gradova, vi koji ostaje u prestonici i živite tu, podsećate na to gde mi živimo, jer mi toga nismo svesni i optužujete nas da mi nismo dobronamerni prema samima sebi. To nije ni pošteno, ni licemerno, ni normalno. Dakle, bilo bi dobro da nešto od onoga što se već duguje građanima i opštinama prvo ispuni, pa onda se priča svoja marketinška priča. U cilju toga, ponovo tvrdim i podsećam sve, da smo mi kao poslanička grupa tražili da 100% ostane opštinama. Mi znamo da je to neizvodljivo, kao što je neizvodljivo i ovo sa 80%. Prema tome, očekujemo da neko ko vodi politiku ove države, ko pretenduje da se i nadalje bavi politikom ne čini više Srbiju državom koja opstaje na samoj ivici verovatnoće, čija budućnost zavisi samo od smisla za humor nekoliko političara.
Sedam minuta i 15 sekundi iskorišćenog vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 4. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su grupa do 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo i zajedno narodni poslanici Zlata Đerić, Srđan Spasojević i Miroslav Markićević. Narodni poslanik Arsić Veroljub ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, voleo bih da je predstavnik predlagača tu, zato što je često koristio i neke primere iz života lokalnih samouprava, iz domaćeg zakonodavstva, spominjući reči motivacija, oko koje ću malo kasnije da se vratim. Spominjao je i grad Požarevac. Jeste, u Požarevcu postoji jedan paradoks da republički put prolazi kroz centar grada, ne samo jedna ulica, nego više njih. Drugi paradoks je da Požarevac ima obilaznicu koja spaja republičke puteve i ta obilaznica se nalazi u nadležnosti lokalne samouprave, a centar grada se nalazi u nadležnosti Republike Srbije, odnosno Republičke direkcije za puteve. Imamo drugi paradoks, da bi lokalna samouprava u Požarevcu uredila ulice koje su u republičkoj nadležnosti, mora da traži saglasnost Republičke direkcije, da ne bi građani vozili automobile po rupama, po kraterima i da ne nabrajam dalje. Međutim, verujem da je to jedan od retkih primera, obzirom da su naše opštine u Srbiji daleko siromašnije, većina njih, nego Požarevac. Naveo bih primer Golupca, koji ima 24 naselja, negde oko 9.000 birača, oko 6.000 ljudi koji žive tu, da nema ljudi puno koji rade ni u javnom ni u privatnom sektoru i da im uvodimo nekakve poreske uprave, poreske inspekcije, pod izgovorom da ukoliko lokalna samouprava bude ubirala 80% poreza na plate, da će to da pripadne lokalnoj samoupravi. Prvo, voleo bih da je gospodin predlagač, dok je bio ministar, i naučio zakone koje je on sam napisao i u čijem je donošenju učestvovao. Porez na zarade je republički porez. Apsolutno nikakve nadležnosti nema lokalna poreska inspekcija za porez na zarade. Niti ona uopšte postoji ili bilo kakva zakonska mogućnost u poreskom postupku, u poreskoj administraciji da ona kontroliše privredne subjekte da li plaćaju porez na zarade. Jedan od poreza koji može da kontroliše lokalna poreska inspekcija su lokalni porezi koji se smatraju izvornim prihodima lokalnih samouprava. Rekli smo da je tu jedan do poreza i porez na imovinu. Ima tu još nekoliko poreza, ali porez na zarade nije izvorni prihod lokalne samouprave i lokalna samouprava preko svojih poreskih organa ne može da kontroliše naplatu tog poreza. Organ koji je za to nadležan je Republička inspekcija rada, s jedne strane, a s druge strane Republička poreska uprava. Jedan od kolega je rekao – ako do sad nisu bili motivisani da naplaćuju 60% poreza, kako ćemo motivisati republički organ da naplaćuje samo 20% od jednog poreza? Da je ovo čist marketing, ne kažem da ovaj zakon i nema dobrih odredbi, ali u pitanju je samo jedan politički marketing, nalazim i u tvrdnji ovlašćenog predstavnika da će snižavanjem taksi, firmarina, itd, svako ko bude raspisivao te takse, tu pritom mislim na lokalne samouprave, da vodi računa koliki će oni da budu jer polaže račune građanima na izborima. To je mogao čovek da kaže koji nikad nije bio u privredi i koji nikad nije bio među biračkim telom, a da ga nije pratila gomila obezbeđenja ili da nije bio okružen članovima svoje stranke. Firmarine plaćaju vlasnici i preduzetnici čiji je uticaj na biračko telo izuzetno mali. Mogu oni da se žale, mogu da kukaju, mogu da glasaju za koga god hoće drugog, ipak je njih mnogo manje nego onih koji znaju zašto moraju skuplje da plate bilo koji proizvod ili za bilo koju uslugu kod nekog preduzetnika ili pravnog lica. Zbog svega ovoga i jednog pristupa čitavom ovom problemu, poslanička grupa SNS neće glasati za izmene i dopune Zakona o finansiranju lokalne samouprave. Isto tako, smatramo i da taj iznos koji bi kao osnovica trebalo da bude od 1,7% ostvarenog BDP-a na teritoriji Republike je prilično zastareo i tu je možda i mogao ovlašćeni, odnosno predlagač zakona, da uradi jednu određenu izmenu jer ono što je realno, ono što je opipljivo, ono što ne zavisi od republičkog organa za statistiku jeste prihodna strana budžeta Republike Srbije koja se finansira iz realnih osnova, a to je, znači, iz fiskalne politike, iz poreza i doprinosa, iz akciza i iz carina. Samo na taj način mi možemo da imamo pravu osnovicu na koji način i koja sredstva će da budu opredeljivana lokalnim samoupravama. Pošto je ovde ipak reč i o tvorcu starog zakona, mogu samo da kažem dabaš po tom starom zakonu su lokalne samouprave bile prinuđene da se obraćaju Republici Srbiji za pomoć po pitanju određenih infrastrukturnih objekata, komunalne infrastrukture i putne privrede. Tu se išlo toliko daleko da smo čak i u Zakonu o budžetu predviđali da mesne zajednice mogu da konkurišu kod NIP-a za određene projekte da dobiju sredstva i da se ti projekti izvrše. Desile su se dve praktično stvari, da je NIP često prosleđivao sredstva direktno mesnim zajednicama koje nisu ni po zakonu, ni po svojoj stručnosti, ni po infrastrukturi u stanju da sprovedu postupak javne nabavke. Imali smo i situaciju da se u nekom selu u opštini Kučevo radi kanalizacija koja je toliko dobro urađena, da je lokalna samouprava morala iz svojih sredstava da otklanja posledice rađenja te kanalizacione mreže. Da ne pričam koliko je to bilo preplaćeno. Ili, dešavalo se da lokalne samouprave dobiju određena sredstva od NIP-a za izradu nekih projekata, da se ta sredstva ne prebacuju lokalnoj samoupravi, nego da idu opet preko ministarstva koje drži G17 Plus, znači preko Ministarstva za NIP, direktno uplaćuju izvođačima. Dešavalo se da su radovi koje je Ministarstvo za NIP plaćalo po dva i više puta skuplji nego što je ta jedinica lokalne samouprave sa istim izvođačem radova već imala ugovor. Ako je zbog nečega dobro, dobro je samo zbog toga jer čini mi se da više niko, bar će manje, u stvari, ljudi iz G17 koji učestvuju u u svemu ovome moći da uzimaju provizije i marže. To je jedina dobra strana ovog zakona.
Pet minuta i 45 sekundi iskorišćeno je od vremena poslaničke grupe. Narodna poslanica Zlata Đerić ima reč, kao podnosilac amandmana i na raspolaganju joj je još tri minuta i 45 sekundi.
Poslanička grupa Nove Srbije podnela je amandman na član 4, gde tražimo da se taj član briše. Smatramo da se ovako predloženim rešenjem u članu 4. teksta zakona eliminiše kogentna norma iz člana 37. važećeg zakona i na mala vrata uvodi mogućnost da se lokalnim samoupravama ne isplate sredstva koja im po istom zakonu pripadaju, što je, nažalost, već postala praksa poslednjih nekoliko godina. Dakle, tražili smo samo da zakoni koji su do sada doneti budu primenjivani. Da su ti zakoni primenjivani i sprovođeni, lokalne samouprave ne bi imale problem u koji ih je ova vlada tokom mandata uvela. I sada, posle delimičnog izlaska dela Vlade, posle stvaranja jednog kvazi-opozicionog odnosa unutar Vlade i demonstriranja jedne kvazi-demokratije unutar Vlade, mi imamo pred sobom predlog oko kog se danas vodi jedna marketinška propaganda jedne stranke. Međutim, zaista verujem da u Srbiji ne postoji sećanje ravno sećanju ribe i da se u Srbiji malo duže pamti i da je Srbija sazrela za tu vrstu demokratije da uzme olovku u ruke i da to na određenim izborima kazni. Dakle, ne da prihvati ponudu šta se hoće, nego da shvate šta neće, a neće da ponovo budu prevareni. Bar većina tako kaže. Ovih 500.000 potpisa svedoči o tome. Jer, nema ih četiri miliona nego 500.000. Od tih 500.000 već se pokajalo 250.000. Ni ovo do sada što je garantovano važećim zakonom nije ispoštovano, a ovo u magli, u predizbornoj godini, ko može poverovati zaista da će to biti ispoštovano? Ne bi nam gradovi i opštine poslali dopis dva dana pred ovu sednicu da nas zamole uljudno, jer i to su partijski ljudi i odgovorni su svojim partijama i znamo kako je za 90 dana srušena volja građana u 66 opština, da nas stidljivo zamole da mi o ovome još jednom razmislimo i da odložimo ovu raspravu. Dakle, to stidljivo njihovo je u stvari bio vapaj koji je trebalo prepoznati. Ono što nije dobro u ovom zakonu je da ovo jeste partijska propaganda, a zaklinjanje da se ovde želi nešto učiniti, ne partijski i ne politički, e to je tek, upotrebiću reč koju sam danas već 200 puta čula i koja mi se već pomalo stužila ali moram da je upotrebim – demagogija. Gospodin Dinkić je otišao a ja bih ga podsetila da je kao ministar rekao gradonačelniku Čačka Velimiru Stanojeviću – zar očekuješ da ti ja dam pare a da ti vladaš u Čačku? Danas se on bori za tog istog gradonačelnika da mu se da duplo više. Na ono ništa što mu je dao. To se u onoj dečijoj igri zove duplo golo. Prepoznaće oni koji igraju domine. To je isti onaj ministar koji je u mom gradu proglasio nacionalnu službu za zapošljavanje najboljom u Srbiji i smenio direktora koji je doveo u taj status zato što nije iz njegove stranke. To je činjenica. Čovek je 12 godina, kao nestranačka ličnost, vodio odlično tu službu. Dakle, ne možemo govoriti o tome da se svest menja. Kao dugogodišnji profesor znam jednu istinu – ljudi se ne menjaju, treba samo da dođu određene okolnosti da pokažu svoju ćud i svoju pravu prirodu. Ne želeći više da polemišem, na početku sam rekla i stojim iza toga da je ovaj predlog zakona samo plod borbe dve sujete – jedne kolerične i jedne flegmatične. Ja očekujem samo da gospodin stečajni upravnik Srbije Mirko Cvetković na ovo odreaguje na pravi način.
Iskorišćeno je dva minuta i 30 sekundi od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Krasić, Aleksandar Martinović, Nemanja Šarović, Dragan Stevanović, Gordana Pop-Lazić i Nataša Jovanović. Reč ima narodni poslanik Dragan Stevanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, mislim da je upravo činjenica da je ovaj amandman SRS odbijen u stvari najbolji dokaz i potvrda za svaku izgovorenu reč SRS, i u načelnoj i u raspravi u pojedinostima. Mislim da obrazloženje koje smo dobili i kojim se ovaj amandman odbija u stvari pokazuje svu beskrupuloznost predlagača, bezosećajnost političku i činjenicu da je SRS rekla i odbijanjem ovog amandmana dokazala da predlagača baš briga i za lokalnu samoupravu i za nivo usluga lokalne samouprave i za nivo finansija koje lokalna samouprava danas u Srbiji dobija. Gospođo Čomić, vi me ispravite pošto ste ovde predsedavajuća i recite da li grešim. Rečeno je da se amandman ne prihvata "imajući u vidu da se ne odnosi na tekst Predloga zakona". Ja duboko verujem da bi skupštinski odbori ovo odbili da je tako. Ovaj amandman ne bi mogao da bude predmet rasprave da je to tako. Ali, ovo pokazuje i ilustruje drskost predlagača da kaže da se amandman odnosi na ko zna šta, možda na Zakon o pivu, možda na Zakon o dobrobiti životinja, možda je on to tako doživeo? Ali, ja ću samo radi javnosti koja će nas noćas gledati i radi vas kolega koji ste malo uporniji, da pročitam šta je SRS u stvari ovim amandmanom htela. Ovim amandmanom smo onome koji će biti u poziciji da sprovodi ovaj zakon, kako god da ga usvoji, mi smo mu dali jedan mehanizam, sredstvo na osnovu kog bi bilo sprovedeno ono što ćete vi svi danas da izglasate. Sa jedne strane tražili smo ono o čemu je gospodin Krasić malo pre govorio – da 1,7% ne bude obračun, nego da 1,7% BDP bude obavezan na namenski transfer, da se rasporedi lokalnim samoupravama. To je jedno. Druga stvar koju smo tražili jeste da se kategorija memoranduma koja se koristi ovde u zakonu zameni kategorijom fiskalnog izveštaja, s obzirom da su izmenama Zakona o budžetskom sistemu kategoriju memoranduma izbacili i stavili ad akta. Sad imate fiskalni izveštaj. I ono što je najvažnije i najbitnije – tražili smo da ministar koji ne sprovede odredbu stava 1. ovog člana krivično odgovara ukoliko se ispostavi da na kraju budžetske godine svoje obaveze prema lokalnim samoupravama nije izmirio. Ja vas sad pitam, gospodo predlagači, šta je ovde loše i šta je ovde za vas kao predlagača bilo neprihvatljivo? Ovo je idealna prilika da napravim neku sublimaciju. Pošto ste danas vi kao spasioci i spasitelji Srbije u poslednjih 10 godina tražili rešenja da i mi neka ponudimo, ovo je samo jedan od nekoliko amandmana kojima je SRS zaokružila jednu celinu i koja vam je dala predlog da zadržite nivo transfera – 1,7% na namenski, da se deo od poreza na zarade vrati lokalnim samoupravama u iznosu od 50%, što nije iracionalno kao 80%. Postavlja se pitanje da li na ovom ekonomskom nivou i ovim prilikama i ovih 50% koliko smo tražili jeste izvesno i da li može da se ostvari? Tražili smo kroz naše amandmane da svoje obaveze koje su nastale potkradanjem lokalne samouprave i zakidanjem transfera koje ste bili dužni da im date na osnovu zakona, da im to izmirite i da zakon počnete da primenjujete od nove godine, od nove budžetske odnosno kalendarske godine. Ima li ozbiljnijeg, racionalnijeg, svrsishodnijeg, celishodnijeg, kako god hoćete predloga? Nijedna poslanička grupa u tom kontekstu nije razmišljala niti je uopšte dala predloge. I ono što vam je SRS predložila bilo je na neki način ostvarivo. Druga stvar koja je jako važna – naterala je onoga ko će implementirati, kako vi kažete, ovaj zakon da mora da lokalnim samoupravama, jer one to očekuju od nas, prenese sredstva koja su zakonom dužna i obavezna da im prenesu. Gospodin Dinkić kaže u načelnoj raspravi – pa, baš mene briga da li ću ja biti poslanik i kako ćemo mi da prođemo, meni je bitno da u nasleđe ostavim dobar zakon. Ovo je samo dokaz, odbijanje ovog amandmana je samo dokaz da vas baš briga za lokalnu samoupravu, baš vas briga da li će se prema lokalnim samoupravama izmiriti dugovi i obaveze, baš vas briga kako će posle 1. oktobra transferi prema lokalnimsamoupravama da idu. Vi ste, gospodo predlagači, izračunali da vam je jeftinije da u lokalnu, odnosno u skupštinsku proceduru pustite ovaj zakon i da dva dana medijski eksploatišete ovo, da je to jeftinije nego da okačite pet ili deset bilborda po Srbiji, kako bi ste promovisali vašu akciju sa 500.000 birača. Vas lokalna samouprava i Srbija ne interesuju, to ste dokazali poslednjih 10 godina. Smisao svega ovoga jeste da se politički promovišete i obezbedite sebi cenzus. Srpska radikalna stranka smatra da sa politikom, čiji ste protagonisti poslednjih 10 godina, mora da se završi, mora da se prekine. Ovakve odluke, ovakve zakone i ovakve promene u Srbiji moraju da rade nacionalno svesni i politički odgovorni ljudi. Hvala.
Iskorišćeno je četiri minuta i 20 sekundi od vremena poslaničke grupe. Narodni poslanik Srđan Milivojević želi reč. Izvolite.
Poštovana gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, mogao bih da podržim deo ovog amandmana koji se tiče kaznenih odredbi, ali to je teoretski praktično nemoguće, jer ne možete podržati deo amandmana. Sa druge strane, ne verujem da ikome u ovoj zemlji može pasti na pamet da na takav način uzurpira zakon, da ga ne sprovodi. Istovremeno, u zemlji koja teži da dostigne evropske standarde vladavina prava je temelj principa na kojima bi trebalo da počiva ta zemlja. Sa druge strane, svaki zakon, pa i ovaj zakon ima prostora da se predvide određene kaznene odredbe za ne sprovođenje ovog zakona, za nameru da neko kaže – mene to ne obavezuje, to je samo slovo na papiru. Sa druge strane, apsolutno sam uveren da će građani prepoznati one koji će sprovoditi ovaj zakon i na sledećim izborima i na onim tamo izborima, jer mi ne donosimo zakone za jednokratnu upotrebu, da važe samo za mandata jedne vlade. Ovo su zakoni koji suštinski reformišu i transformišu naše društvo i sprovode suštinske reforme u zemlji. Ali, s druge strane, ako govorimo o tome koliki je procenat zarada koji će pripasti lokalnim samoupravama, to vam je kao kad imate teoretsku pretpostavku da, recimo, imam suprugu i troje dece i kao narodni poslanik primam 100.000 dinara. Da li će na kraju meseca ta porodica imati više para, ako ja odmah na početku meseca platim sve komunalije i dažbine, pa deci dam po 10 ili 20 hiljada dinara za džeparac, ili pet hiljada dinara, ili dve hiljade dinara, ili im uopšte ne dam, ili će ono što imam kao 100.000 dinara u desnom džepu, preraspodelim u levi džep, napraviti neku novu vrednost? Ovaj zakon ne stvara novu vrednost. To je ono oko čega se mi ne slažemo. Ovaj zakon samo vrši pravedniju raspodelu novca lokalnim samoupravama. Ali, taj pokušaj da se nama implementira, da mi hoćemo da kažemo građanima da će ovaj zakon napraviti neku novu materijalnu vrednost, nije dobar i pogrešan je. Mi nemamo to objašnjenje građanima da ovaj zakon pravi neki nov prihod u budžetu. Samo budžet pravednije raspoređuje lokalnim samoupravama. Sa druge strane, kakav ko odnos ima prema lokalnoj samoupravi, prema opštinama, prema gradovima u Srbiji, imao je prilike svako od nas da pokaže. Tačno građani Srbije znaju ko je bio na vlasti kada su oduzeta ovlašćenja lokalnim samoupravama 1997. godine, ko je taj zakon doneo, ko je u njegovoj izradi i kreiranju učestvovao, ko želi da taj zakon promeni i ko ne želi taj zakon da promeni. Svako od nas tačno zna šta je radio, gde je bio i kakav je odnos prema lokalnim samoupravama imao u vreme mandata kada je bio na vlasti. Prema tome, ne vidim potrebu da se neko ovde upinje iz petnih žila da se pokazuje kao zaštitnik, dušebrižnik i neko ko će brinuti o gradovima, o opštinama, o lokalnim samouprava, tu brigu mogao je da pokaže kada je imao priliku da upravlja ovom zemljom. Neko je upravljanje sveo na vladanje, opštine su ostale bez samouprave, bez imovine, bez mnogih nadležnosti koje su imale kroz istoriju višestranačja u Srbiji. Žao mi je što se ovaj zakon donosi tek sada, što nije ranije donet. Žao mi je što još uvek nismo vratili imovinu lokalnim samoupravama, jer bez imovine nema ni samouprave, ali sam apsolutno uveren da će se ovim zakonom, a i zakonom koji će uskoro biti na dnevnom redu, te nepravde ispraviti. Zahvaljujem se.
Iskorišćeno je četiri minuta od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Dragan Stevanović. Vreme na raspolaganju poslaničke grupe je šest minuta i 40 sekundi.
Da li mogu repliku da dobije? (Ne.) Neću onda da govorim.
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Vlatko Ratković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Vlatko Ratković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Krasić, Aleksandar Martinović, Nemanja Šarović, Dragan Stevanović, Gordana Pop-Lazić i Nataša Jovanović. Narodni poslanik Zoran Krasić ima reč.
Gospođo Čomić, hteo sam na početku samo da vam objasnim jednu stvar, 1997. godine na vlasti je bio Ivica Dačić, samo da znate. (Srđan Milivojević, s mesta: I još uvek je.) Opomene je dobio Duvnjak zbog tako nečeg, ali dobro, nema veze. To je jedna stvar. Druga stvar, ovo ništa nije epohalno, 2006. godine juna meseca je donet zakon, ovo su samo izmene i dopune. Sada da se vratim na ovaj amandman. Naravno, tranzicione transfere je istrošio u Zakonu o finansiranju lokalne samouprave, još pre godinu i po dana, i u sledećim članovima mi smo podneli amandmane i promovisali princip da tranzicioni transfer treba da se preformuliše i da postane razvojni transfer. Transfer solidarnosti ništa ne znači, jer ako govorite o toj vrsti solidarnosti, onda vam je to isto kao tolerancija. Vi toleranciju možete da očekujete od onoga koji ima sve. Onaj koji nema ništa, šta on da bude tolerantan? To vam je slično i sa solidarnošću. Da bi se nadomestile te razlike na zakonit način, potrebno je promovisati taj tzv. razvojni transfer. Znači, sredstva koja se u zavisnosti od stepena razvoja usmeravaju prema jedinicama lokalne samouprave kao deo nenamenskog transfera, kao deo od 1,7% BDP, koji se garantuje jedinicama lokalne samouprave. Taj kolač sad treba što jednostavnije i što pravičnije podeliti. Naravno, mi ćemo kasnije da pričamo o tome i potpuno je neprihvatljiva ta varijanta vaša o socijalnim transferima gde kažete – osnovicu za socijalni transfer predstavlja ono što bi dobio Beograd, a mi Beogradu nećemo da damo. To ne sme da stoji u zakonu, molim vas. Sve jedinice lokalne samouprave su po Ustavu i zakonu ravnopravne, može samo da se izvrši neka gradacija. Ali, ne, vi to ne želite, vi ste zacrtali nešto, imate saglasnost oko nečega. To nešto oko čega imate saglasnost jeste resetovanje. Što reče gospodin Stevanović, prosto je neshvatljivo da niste prihvatili amandman na prethodni član. Pa, svi problemi u finansiranju lokalne samouprave nastali su zbog nepoštovanja i ne primenjivanja Zakona o finansiranju lokalne samouprave. Svi gradonačelnici i svi predstavnici opština vrište ko Damjanov Zelenko već tri godine i kažu – mi nemamo instrument kako da nateramo Vladu da poštuje zakon. To kažu ljudi koji su na vlasti u lokalu, i to predstavnici svih stranaka. Eto, nema potrebe da se deli to. Sada je centralno pitanje kako da nateramo Vladu da poštuje zakon? Kako da nateramo Vladu da Zakonom o budžetu ne može da izmeni materijalni zakon? To je centralna stvar koja je morala da se promeni, a ne ove gimnastike sa transferima, matematikom, obračun, šta je ovo, kako je ono itd. Tu istu matematiku ste primenili za besplatne akcije i efekat je mućak. Svaki broj množen sa nulom daje nulu. To ne može da se promeni. Kako naterati Mirka Cvetkovića da poštuje zakon? To je današnja tema. Mlađan Dinkić je ukazao na problem Mirka Cvetkovića. Sada se otvara pitanje kako onaj ko predlaže zakon garantuje da će ovaj zakon da se poštuje u Vladi, a on nije u toj vladi, a i kada je bio u Vladi Vlada nije poštovala zakon. Izvinite molim vas. Prag tolerancije mora neki da postoji. Ovde nema više prostora za bilo kakvu toleranciju, jer rezultati su afera za aferom negativno, negativno, negativno. I to mora na neki način da se prekine. Namerno smo podneli ovaj amandman gde kažemo - onaj ministar koji ne sprovede ono što u zakonu piše smatra se da je izvršio krivično delo zloupotrebe službenog položaja, ali vi to nećete, zato što vama nije cilj da se uvede red, nego da se izvrši resetovanje, zaboravljanje, krećemo od nule od 1. januara ili od 1. oktobra, kako ste naveli.
Ukupno četiri minuta i 40 sekundi, od toga je iskorišćeno vreme ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe i minut i 45 je od vremena poslaničke grupe, tako da je sada na raspolaganju pet minuta. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Vlatko Ratković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Krasić, Aleksandar Martinović, Nemanja Šarović, Dragan Stevanović, Gordana Pop-Lazić i Nataša Jovanović. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Pa, ovo je drugi primer gde smo pokušali da malo preciziramo i dovedemo u red ovo što se naziva opšti transfer. Vidite, prihvatili smo da je ipak dobra varijanta da se kaže šta je osnovica za obračun visine opšteg transfera, kao obračunska kategorija za sve i naravno, promovisali smo princip da razvojni transfer treba da bude u suštini razlika koja se pojavljuje između ukupnog iznosa nenamenskog transfera i ovog, ako mogu tako da kažem, obračunskog opšteg transfera, kako bismo došli doiznosa sredstava za razvojni transfer. Nismo hteli da ulazimo u ove kriterijume, broj odeljenja u srednjem, osnovnom obrazovanju, broj stanovnika, veličina teritorije i njihov uticaj na raspodelu. Mada, ima osnova da se i tome priča, jer u pojedinim delovima ovi kriterijumi ne iskazuju pravilno stanje i ne govore o opštoj ravnopravnosti, ali dobro, o tom-potom. Naravno, vi niste prihvatili amandman zato što smatrate da se on potpuno koncepcijski ne slaže sa vašom varijantom socijalnih transfera i to jeste da se ne slaže, ali trebali ste da tumačite ovaj amandman kao deo nečega što predstavlja celinu ovog što SRS predlaže u ovim izmenama.
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslanička grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Vlatko Ratković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Edip Šerifov. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Krasić, Aleksandar Martinović, Nemanja Šarović, Dragan Stevanović, Gordana Pop-Lazić i Nataša Jovanović. Narodni poslanik Zoran Krasić ima reč.
Ovim amandmanom smo samo donekle promenili ono što je predlagač predvideo. Razlika je u koeficijentima, naročito kod druge i kod prve grupe razvijenosti jedinica lokalne samouprave. Moram da kažem zbog čega smo to napravili. Zbog toga što smo imali u vidu onaj naš koncept da se porez na zarade deli 50-50 i u odnosu na predlog predlagača mi smo taj koeficijent za recimo Beograd sa 0,5 podigli na 0,6, što sa onih 50% na zarade i ovaj deo ovde gde se vrši obračun smanjivanja opšteg iznosa transfera, dolazi se do neke ravnoteže. Ali, primetili su predlagači zakona da ovo zadire u stečajna prava nekih ljudi koji i dalje treba da budu poprilično promovisani, poput ovoga što radi, recimo, Đilas sa obdaništima, školama. On ima tu pozitivnu kampanju. On ne ide tamo gde je problem, nego tamo gde su dečica, pošto su svi bolećivi kada su u pitanju deca i onda vodi tu pozitivnu kampanju, koja mu omogućava da što više zaduži grad Beograd, da što više učestvuje u privatizaciji ovih preduzeća, da otvori, recimo, aferu "Kolubara", što bi tamo neki Kene uzimao pare, kada to može i gospodin Đilas. Naravno, ima jaku medijsku podršku zato što 70, 80% svih sekundi prolazi preko te njegove interesne grupacije koja je oko predsednika Republike. Naravno, oni mogu velikodušno da pričaju da se odriču nekih prihoda. Međutim, Beograd nije samo beogradski krug dvojke. Beograd su i Jakovo i druga mesta. Nažalost, nije bilo ovde prostora da utvrdimo mehanizam kako bi se sredstva iz razvojnog fonda, kada je u pitanju jedinica lokalne samouprave iz prve grupe usmeravala ka periferiji, jer mi polazimo od principa da i velika mesta imaju pravo na razvoj, ne samo iz sopstvenih sredstava, nego iz jednog dela nenamenskih transfera, koji dolaze iz budžeta, jer se tu ogleda ravnopravnost svih jedinica lokalne samouprave. Ali, očigledno taj koncept naš ne može da prođe. Jednostavno, ne žele ljudi da razmišljaju na taj način.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 9. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Krasić, Aleksandar Martinović, Nemanja Šarović, Dragan Stevanović, Gordana Pop-Lazić i Nataša Jovanović. Narodni poslanik Zoran Krasić ima reč.
To je taj amandman gde govorimo kako treba da se raspodele sredstva iz tog kako mi kažemo, sredstva razvojnog transfera. Mi planiramo da ta sredstva pripadnu svim jedinicama lokalne samouprave, samo što se o masi daje stvarno velika prednost četvrtoj i trećoj grupi. Tu smo zadržali princip da po 50% od ukupnih sredstava pripada četvrtoj grupi, 30% pripada trećoj grupi, a po 10% jedinicama lokalne samouprave iz druge i prve grupe i naravno da se ta sredstva dele na jednake delove unutar grupe kojoj odgovarajuća jedinica lokalne samouprave pripada. Mislim da smo na taj način dali jednu ideju kako mogu da se obezbede, kako bi razvojna sredstva bila namenska i obavezna, ako mogu da upotrebim te reči, dok to sve povežem, jer ovako razvoj nije obavezna stvar, nego zavisi od nekog ćefa lokalne samouprave ili nekog pojedinca u lokalnoj samoupravi. Na ovaj način obezbeđujemo konstantno sredstva za razvoj i dajemo veliku prednost jedinicama lokalne samouprave iz četvrte grupe, a to su pre svega te male sredine daleko ne samo od Beograda, nego i od drugih centara, gde ima malo stanovnika, a locirajući sredstva ka tim jedinicama lokalne samouprave, onda deluje to podsticajno da se smanji pritisak na veća mesta. Stvaraju se pretpostavke da se poboljša infrastruktura, poboljša kvalitet života, zato što bi to bila namenska obavezna sredstva koja moraju tamo da se plasiraju. Naravno, uticalo bi se i na ono što je značajno za svaku normalnu državu, da se ne prazni prostor od ljudi. Ali, vidite i sami, ovi predlagači ne žele da razmišljaju na taj način. Njima verovatno nešto drugo predstavlja interes i nešto drugo ih motiviše da ovakve predloge dostavljaju.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 9. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslanička grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Radoslav Milovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Vlatko Ratković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 10. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Krasić, Aleksandar Martinović, Nemanja Šarović, Dragan Stevanović, Gordana Pop-Lazić i Nataša Jovanović. Narodni poslanik Zoran Krasić ima reč.
Član 10. reguliše stupanje na snagu ovih izmena i dopuna Zakona o finansiranju lokalne samouprave. Koristeći poslovnička ograničenja mi smo podneli amandman i u tom amandmanu jasno razdvojili dva dela. Jedan deo se odnosi na to kada treba zakon da stupi na snagu. Smatramo da taj zakon treba da stupi na snagu osmog dana od dana objavljivanja, ali da se primenjuje od 1. januara 2012. godine, zato što tada počinje budžetska godina. Ako bi se primenjivao ovaj zakon ranije, sigurno bi došlo do drastičnih odstupanja i promena unutar ovako projektovanog budžeta Republike Srbije i nema ništa logičnije nego da se krene od 1. januara sledeće godine. Međutim, prvi stav ukazuje da je Vlada Republike Srbije dužna da do 31. decembra 2011. godine izmiri sve dospele obaveze po osnovu transfera prema jedinicama lokalne samouprave. To je ono što žulja. Zašto tu žulja? Tu se nalazi srž problema jedinice lokalne samouprave u pogledu finansiranja. Problem je nastao zato što tri godine Vlada Republike Srbije ne poštuje i ne primenjuje zakon o finansiranju lokalne samouprave. U redu je što ne poštuje taj zakon, nego i dokaze za nepoštovanje tog zakona saopštava svake godine u svom budžetu. Tu se nalaze opipljivi tragovi kršenja propisa. Svaki propis kada se krši prouzrokuje neku sankciju i prouzrokuje neku vrstu odgovornosti. Ako pređemo preko ove činjenice da ne treba izreći niti sankciju niti izvući neku odgovornost, onda je najelementarnija stvar da se vrati sve u pređašnje stanje sa gledišta finansija jedinice lokalne samouprave. Najprirodnija je stvar da se smogne snage i sredstava da se izmire obaveze prema jedinici lokalne samouprave jer tamo taksimetar radi. Oni su uzeli kredite. Čuli ste malo pre te podatke koliko je svaka jedinica lokalne samouprave zadužena. Ona nije baš u mogućnosti da toliko samostalno obezbeđuje sredstva. Drugo, mnogo se nadate od Zakona o javnoj svojini ili kako vi kažete o vraćanju imovine jedinicama lokalne samouprave. Ne daj bože to da se desi u Srbiji. To kada bi se desilo u Srbiji, pa da, recimo, Gordana Čomić bude predsednik ili gradonačelnik Novog Sada, ona bi Štrand prodala. Neki bi prodavali i brda. Neki bi prodavali trgove. Vidite i sami da je Grčka počela da prodaje ostrva, a Austrijanci prodaju planinske vrhove. Mora da postoji neka kontrola jer jedinica lokalne samouprave može imati samo neka ovlašćenja u vršenju svojinskih prava i to u pogledu korišćenja i upravljanja, ali nikako raspolaganja. Ko sme neodgovornoj lokalnoj vlasti da da prava raspolaganja? Pa, oni će da prodaju ulice, ima da prodaju trgove. Prodavaće hale, prodavaće sve i svašta, sve ono što su generacije i generacije stvorile, kao što se desilo sa privatizacijom. Takva će biti privatizacija u lokalnim samoupravama kao što je "Sartid" otišao bud zašto. Tako se može desiti da ode Trg bud zašto, a onda čekate da vas neko iz EU posle 12 godina upozori na nešto što treba da se preispita, jer takvi navodno ne možete da odete kod njih. Možete vi da odete kod njih kako hoćete, ali vas oni neće, znaju vas vrlo dobro. Častim ovo vreme, da što pre stupi na snagu ovaj zakon.
Zahvaljujem, dva minuta nije malo. Zahvaljujem narodnom poslaniku Zoranu Krasiću. Na raspolaganju mu je još uvek dva minuta od vremena poslaničke grupe. Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Edip Šerifov. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Radoslav Milovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 10. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Antić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, mislim da je ovaj član zanimljiv i da u suštini pokazuje prave namere predlagača i ukazuje na to da ovaj lažni sukob i nesaglasnost između DS i G17 plus u stvari ne postoji, jer je datum od kada se primenjuje, 1. septembar 2011. godine i to u trenutku kada se lokalni izbori najavljuju krajem ove godine. Dolazimo do jednog logičnog zaključka, da je ovaj zakon u funkciji tih lokalnih izbora, jer će početi da se primenjuje u septembru mesecu. Lokalnim samoupravama dobar deo prihoda biće na neki način već prenešen, iako nemamo rebalans budžeta, iako nemamo na neki način i reviziju projekata koji su osmišljeni ovim budžetom. Što se SNS tiče čini mi se da u celoj ovoj priči oko ovog zakona svi akteri nisu bili iskreni i činjenica je po nama da postoji ozbiljna saglasnost između DS i G17 plus kada je u pitanju ovaj zakon, a da sve ovo što je išlo u medijima, da je to samo jedna prazna priča i zamajavanje i jeftin marketing kojim zapravo želi da se prikrije suština odnosa između G17 i DS. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Srđan Milivojević. Izvolite.
Poštovana gospođo predsedavajuća, malobrojne kolege dame i gospodo narodni poslanici, nikakvog sukoba nema između DS i G17 plus. Mi smo svesno primenili ovaj zakon odnosno doneli nameru da ovaj zakon primenjujemo od 1. septembra. Svako onaj ko planira da u oktobru, novembru i decembru izađe na lokalne izbore može, ali ne u Srbiji. Ne nameravamo niti imamo potrebu da se lokalni izbori održavaju pre redovnog termina. Svako ko je nestrpljiv da dođe na vlast, to svoje nestrpljenje moraće da trenira i narednih 20 godina jer nestrpljenje nikome ništa dobro nije donelo. Sa druge strane, ovoj zemlji predstoje i redovni parlamentarni i redovni lokalni izbori. Ovo nije kampanja, ovo je zakon koji ima za cilj da reformiše ovo društvo. Ovo nije kampanja, kao što neki misle, da neko pređe cenzus ili ostvari ne znam kakvu političku korist, ovaj zakon ima za cilj da zaista sprovede skupštinske reforme koje su potrebne ovom društvu, a kakvi su odnosi među koalicionim partnerima, to ne treba nikoga da brine. Oni su takvi kakvi su, a kakvi će biti, to opet ne treba da brine opoziciju, jer razumem nervozu pojedinih ljudi u opoziciji, najteže je u opoziciji prvih 25 godina, posle se navikne, ali do izbora ima još sasvim dovoljno vremena. Zato bi bilo bolje da izmene kampanju oni koji se kandiduju da pobede na izborima, probaju da sprovedu da ta kampanja krene ili da krenu u kampanju odmah sada. Uveravam ih sa ovog mesta da ne maštaju o tome da će izbora biti pre redovnog roka, jer izbori će biti onda kada to zakon propisuje, a DS, zajedno sa svojim koalicionim partnerima, hoće da pokaže da je u ovoj zemlji moguće održati stabilnost, uprkos nekim razlikama i razmimoilaženjima, jer stabilnost je ono što treba ovoj zemlji i njenim građanima. Zahvaljujem se.
Iskorišćeno je dva minuta i 12 sekundi od vremena poslaničke grupe. Da li još neko od poslanika ko ima Poslovnikom utvrđeno vreme na raspolaganju, želi reč, pošto je ovo poslednji amandman u raspravi u pojedinostima? (Ne.) Pošto smo završili pretres o svim amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima Narodna skupština će u Danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, u pojedinostima i u celini. Saglasno članu 87. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, određujem ponedeljak, 27. jun 2011. godine, sa početkom u 10,00 časova, kao Dan za glasanje o jedinoj tački dnevnog reda sednice Trećeg vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2011. godini. Poštovani narodni poslanici, dame i gospodo narodni poslanici, završavamo radni dan za 21. jun. S obzirom da je poslednji sat našeg rada u odloženom prenosu od 23,40 časova, sada, dok nas gledaju, je prošla ponoć, 22. dan letnje dugodnevnice, čestitam vam dolazak leta. Hvala vam.