Zahvaljujem. Poštovani predsedniče Narodne skupštine, dragi narodni predstavnici, poštovani narodni poslanici, drage kolege iz ministarstva, pred nama su nekoliko, zaista jako važnih zakona. Napravio sam jednu pripremu koju bi mogao da pročitam sada vama, ali, nekako smatram da je mnogo efikasnije da vam ovako izložim svojim rečima, naravno, uz asistenciju ljudi, ukoliko bude bilo neophodno iz mog Ministarstva. Prvo bih želeo da se osvrnem na Zakon o metrou. Ne sećam se da sam ni na jednom projektu radio tako predano kao što je to Zakon o metrou. Zaista bih želeo da se zahvalim ljudima koji sede ovde pored mene. Dan, noć smo prethodnih dana i nedelja radili na tome i to je samo kulminacija aktivnosti koje su preduzete u prethodnom periodu. Znate, pre nego što sam postao ministar i pre nego što sam ušao u politiku neke stvari sam potpuno drugačije zamišljao. Zamišljao sam da ću ja u Ministarstvu sa svojim političkim saveznicima morati realnost koju mi gradimo svakodnevno da bojim, da se trudim da je ulepšam, da prikažem i vama, naravno, pre svega kao narodnim poslanicima, a onda i javnosti, kako je sve to što radimo lepše od onoga što zaista jeste. U realnosti me je sačekalo nešto potpuno drugo. Sačekao me je jedan investicioni talas, kakav nije viđen, ako kažem vekovima, opet će me mnogi napasti da preterujem, ali sasvim sigurno u prethodnih sedamdeset godina investicioni talas koji mi sprovodimo sada nema sa čime da se uporedi. Metro je, možda, pravi primer projekta koji se od 1971. godine, od kada se otvorio kao tema do današnjih dana stalno provlači, stalno ponavlja, ne postoji nijedna politička garnitura koja je bila na vlasti ili koja je upravljala ovom državom da nije obećavala da će preduzeti neke korake u pravcu izgradnje „Beogradskog metroa“ i do dana današnjeg, odnosno do pre godinu ili dve dana nije preduzeto apsolutno ništa, ali apsolutno ništa. Mi smo napisali ovaj zakon zato što postojeći zakon koji reguliše šinske sisteme jednostavno nije bio dovoljan. Ako i nismo uradili stvari kako treba, tu ste vi da nas donekle ispravite. Imajte na umu da smo se vodili najboljom uporednom praksom u Evropi. Ovo je opet nešto što prvi put sada donosimo kod nas, prvi put metro ćemo graditi kod nas. Pre ovoga je potpisan Memorandum o razumevanju sa francuskim kompanijama „Ežis“ i kineskom kompanijom „Pauer Čajna“. Zašto je to urađeno? Francuzi su najbolji u šinskim sistemima, jednostavno, oni imaju tu najviše znanja, najviše iskustva, najviše uspeha i ovaj metro će se graditi po modelu pariskog metroa, poslednje linije, linije 14, potpuno automatizovan. Ako mi dozvolite, pokazao bih vam pet kompozicija koje će biti uzorni modeli. Građani Beograda će, naravno, u posebnoj praksi, koju će organizovati gradska uprava, izabrati kako žele da izgledaju šinske kompozicije metroa. Mi, kao što je slučaj i mosta u Novom Sadu, koji će se nastavljati na Bulevar Evrope, mi kao republička Vlada nismo želeli da dođemo u situaciju da mi biramo Novosađanima kako će izgledati taj most. Postavili smo gradskoj upravi, gradonačelniku Novog Sada i ljudima koji vode Novi Sad da oni izaberu. Tako želimo da građani Beograda izaberu kako žele da izgledaju te kompozicije, kako žele da budu brendirane. Ono što je nama važno jeste da oni budu, kao što smo rekli, najsavremenije, da budu racionalno investirane i zato smo uveli i kineske partnere koji mogu da nam građevinske radove isporuče najjeftinije, najracionalnije. Kada gradimo ovaj metro, mi želimo da imamo jedan racionalan pristup. Znači, želimo da tehnologija bude najsavremenija, da to budu francuske kompanije koje su lideri u ovome, ali ne želimo da taj metro pršti od luksuza, jer Srbija, ma koliko da je porastao njen ekonomski standard poslednjih godina, mi nismo u situaciji, kao što je na primer Saudijska Arabija, da investiramo ogromne količine novca u luksuz samog metroa. Naravno, ne želimo da dozvolimo sebi da naš metro bude po uzoru na neke indijske države, koji je zaista skroman. Mi želimo da ovo bude jedan moderan, brz, racionalan i efikasan metro, koji će služiti Beograđanima, koji će omogućiti potpuno novu perspektivu grada Beograda. Svi šeruju sada na društvenim mrežama kolone automobila. U perspektivi gužve će biti još veće. Ekonomski standard se praktično duplirao u prethodnih šest, sedam godina. Ono što je važno i što sam možda trebao prvo da kažem da mogućnost da gradimo metro i temelj na kojem mi gradimo metro i sve infrastrukturne projekte je baziran na fiskalnoj konsolidaciji, koja je omogućila rast ekonomskog standarda, kako države, tako i građana. Mi, ako ne izgradimo ovaj metro u narednih sedam, osam godina, mi ćemo zaista imati još većih problema, jer će ljudi imati još više automobila. To su činjenice. Metro, ako mi dozvolite samo, ovo bih pročitao, da biste znali pre ovog zakona koje su aktivnosti preduzete samo da bi došli do najboljeg rešenja i najoptimalnijeg rešenja za građane Beograda. Naravno, popis stanovništva, koji je sproveden, brojanje putnika u javnom prevozu i anketa korisnika u javnom prevozu 2015. godine, izrada mreže linija javnog gradskog transporta putnika i definisanja potrebnih kapaciteta u Beogradu, ažuriranje transportnog modela Beograda sa saobraćajnim istraživanjima karakteristika kretanja, mreže linije i definisanje potrebnih kapaciteta za prigradski i lokalni prevoz u Beogradu, master plan saobraćajne infrastrukture Beograda, prethodna studija opravdanosti sa generalnim projektom, plan generalne regulacije šinskih sistema u Beogradu sa elementima detaljne razrade za prvu fazu prve linije metroa sistema geodetske podloge, elaborat zaštite životne sredine za koridor planirane dve linije metroa, prethodna studija opravdanosti sa generalnim projektom hidrotehničkog rešenja Makiškog polja, plan detaljne regulacije dela Makiškog polja gradske opštine Čukarica. Zašto vam ovo kažem? Hoću da kažem da pre ovoga zakona je preduzet jedan ogroman broj radnji, zajedno sa našim stranim partnerima, pre svega francuskim partnerima, koji su, kao što sam rekao, lideri u ovome na svetskom nivou, da bismo mi dobili kvalitetan zakon, da bismo sutra mogli da uđemo u kvalitetnu izradu. Svi ljudi koji pričaju da linije nisu dobre, da nisu izmerene, treba da imaju u vidu koliko je akata i koje su aktivnosti preduzete da bi se došlo do ovog optimalnog rešenja koje će sutra biti linije metroa, odnosno na trasi čega će biti izgrađene stanice budućeg metroa. Dozvolite da vam kažem i šta će biti prva linija „Beogradskog metroa“, koji će kretati od Železnika, preko Makiša, Žarkova, Belih Voda, Požeške, pa parka na Banovom Brdu, Ade Ciganlije, Sajma, Mostarske petlje, na Savskom trgu, gde će se ukrštati sa drugom linijom, Trg Republike, Skadarlija, Dunav stanica, Pančevački most, železnička stanica Karaburma, Višnjička, Mirijevski bulevar, Sedma gimnazija i poslednja stanica je Mirjevo. Ovo je prva linija metroa koju mi krećemo da gradimo od sledeće godine na proleće. Druga linija metroa kreće od železničke stanice u Zemunu, preko novosadskog puta, stadion u Zemunu, Senjskog trga, Aleksandra Dubčeka, opštine Novi Beograd, Merkator, Arene, gde će se ukrštati sa trećom linijom metroa, za koju sada radimo idejno rešenje, Sava centar, pa će se ukrštati sa Savskim trgom, kao što sam rekao, na prvoj liniji metroa, Manjež, Makenzijeva ili Maršala Tolbuhina, kako je ja znam, pošto živim na Vračaru i za mene je jako značajna i, ako me razumete, najznačajnija buduća stanica, Maksima Gorkog, Šumatovačka, Vojislava Ilića, Ustanička i u Mirjevu će se ukrštati i, naravno, biće poslednja stanica i linije jedan i linije dva. Mi radimo trenutno na idejnom rešenju i treće linije, koja će kretati od Kvantaške pijace, preko Bežanije, Surčina, Bloka 61, Gandijeve, Bloka 42, Arene, Ušća, Pristaništa, Trga Republike, Narodne Skupštine, Višegradske, Prokopa, Autokomande, Vitanovačke, tržnog centra Stadion, Braće Jerković, Stepe Stepanović, Trošarina, Banjice. Jednostavno, ljudi, ovo je zaista jedno pitanje koje je od prvorazrednog značaja ne samo za saobraćajnu infrastrukturu Beograda, već za imovinu svih građana Beograda, što privatnih subjekata, što privrednih subjekata. Mi ako ovo ne izgradimo, mi trajno limitiramo razvoj našeg grada. Ova Vlada Republike Srbije, Radna grupa koja čini Radnu grupu koja vodi projekat „Metro“ ima tu snagu. Sastavljena je od: predsednik Radne grupe je Siniša Mali, potpredsednik sam ja, članovi Radne grupe su predstavnici grada Beograda. Mi imamo snage da ovo završimo na isti način kako je u prethodnim godinama, na primer, završen autoput Beograd – Čačak. Još jedan eklatantan primer projekta o kojem se pričalo 50 godina, a na kojem je malo urađeno, na isti način kao što sada radimo Moravski koridor, povezujemo Kruševac i Čačak, a između ostalog, i Varvarin, Ćićevac, Trstenik, Vrnjačku Banju, Kraljevo. Na isti način kao što pričamo o Fruškogorskom koridoru. Ako mi dozvolite, ovde bih voleo da napravim jednu paralelu. Čitao sam na jednom portalu dok sam dolazio ovde, ljudi pričaju, nije im jasna cena kilometara autoputeva koji se grade u Srbiji. Mogu da se složim u toj rečenici, ali polazim od drugačijih pretpostavki. Gledajte, ni meni nije jasno kako jedan Fruškogorski koridor, koji ide od Novog Sada do Rume, koji ima najduži tunel u Srbiji, koji ima najveći most u Novom Sadu, je jeftiniji od jednog beogradskog Mosta na Adi. Ljudi kad kažu da im nije jasna cena kilometara autoputa, ni meni nije jasna. Kako je moguće da jedan koridor, koji će spojiti praktično pola Vojvodine, opet ponavljam, najveći tunel od 3,5 kilometara kroz Frušku Goru, koji će rešiti jedno ključno pitanje i otvoriti Frušku Goru za građane, ekološki je otvoriti, da može da diše, je jeftiniji od Mosta na Adi. To su činjenice. Pokušavaju da nas vrate u neka vremena. Zaista neke stvari podsećaju na vreme kao tada. Opet se neko nekome izvinio. Juče se jedan predsednik jedne zemlje, NATO zemlje, uvažene zemlje, slovenske zemlje, nama prijateljske zemlje, izvinio. To zaista podseća na neko vreme od pre 15 godina, samo u obrnutim ulogama, kada smo se mi izvinjavali predstavnicima država u regionu za stvari koje nismo razumeli ni tada, ni sada. Zašto smo se izvinjavali? Što su oni proterali građane svojih država, a naše nacionalnosti u našu zemlju, i to ne jednom, ne dva puta, to je bio jedan festival izvinjenja kojima smo mi tada prisustvovali, kojima su predstavnici naših oružanih snaga prisustvovali i na koji smo svi mi, na neki način, već bili oguglali. To je nama postalo dobar dan. Danas smo, kao i tada, tj. danas kao i tada prisustvujemo izvinjenjima, samo su oni na potpuno drugačijim osnovama. Sada se predstavnik jedne NATO zemlje izvinjava zašto je jedna alijansa, koja je najmoćnija u tom trenutku na svetu, u istoriji, bombarduje i napada jednu malu državu, ali hrabru državu, koja pod tim bombama je naterala tu alijansu da na kraju sedne za sto i potpiše jedan ugovor koji nama nije baš tako ni loš kako se čini. Zašto ovo pričam? Uvodim vas u 2. tačku dnevnog reda. U stvari je to deo po objedinjenoj 1. tački dnevnog reda i ona čini Zakon o izgradnji stanova za pripadnike službi bezbednosti. Iskreno da vam kažem, to je jedan zakon na koji sam ja najviše ponosan. Srce sam dao da bih maksimalno ubrzao radove na ovim stanovima. Znate, ja sam, kao i pretpostavljam većina od vas ovde a možda i svi vi, naročito to mislim za pripadnike SNS, živeo i bio u ovoj zemlji 1999. godine kada smo bili izloženi tim napadima za koje smo juče dobili jedno izvinjenje koje jako godi, ne samo meni kao predstavniku Vlade, nego kao pripadniku ovog naroda, članu ove države, kao živog svedoka kako se naša vojska tada branila herojski, hrabro, ne odstupajući ni jedan jedini metar pred napadima agresora, braneći temeljne principe naše istorije, državnosti, ali i multietničnosti naše države. Mi ni u ono vreme, najteže, devedesetih, nismo želeli da pođemo putem kojim je išla Bosna i Hercegovina i neke druge države, nego smo želeli u teškim okolnostima da ostanemo i multietnička država i uspeli smo da se odbranimo. Danas smo na talasu ovih ekonomskih reformi koje su sprovedene i fiskalne konsolidacije, kada je Aleksandar Vučić preuzeo da vodi ovu zemlju, došli u priliku da se tim ljudima koji su tada ginuli i rizikovali svoje živote i trajno povređivani da im se odužimo i ne samo njima, nego i svim pripadnicima koji su došli posle da pošaljemo jasan signal da ova država poštuje pripadnike svoje Vojske, poštuje pripadnike svoje policije, poštuje pripadnike svojih bezbednosnih službi, poštuje i pripadnike koji čuvaju zatvore. Samo oni imaju priliku da konkurišu po povoljnijim uslovima za rešavanje stambenog pitanja, jer mi znamo gde živimo. Mi znamo da Srbija nije Portugal, da možemo da se zakunemo u narednih 300 godina mira. Mi očekujemo da nas neko sutra brani, a u miru želimo da hranimo našu vojsku, hraniti vojsku danas znači omogućiti im krov nad glavom. Zakon je donet pre nekoliko godina. Ovo je inicijativa predsednika Republike, naravno da su neke stvari sazrele da se promene. Mi sada gradimo 7.000 stanova. Ako mi dozvolite samo, to isto moram da pročitam. Pre mesec dana, možda i manje, podeljeno je već 548 ključeva u Novom Sadu. Gradimo još 1.400 stanova u Novom Sadu. U Vranju je završeno 200 stanova. U Kraljevu i Kragujevcu će u narednih mesec dana biti useljeno oko 400 ljudi. Do kraja godine treba da se završi u Sremskoj Mitrovici 190 stanova, u Nišu još 190 stanova. Sledeće godine moramo da završimo u Vranju 300 stanova, u Kraljevu 747, u Kragujevcu još 756, u Novom Sadu 1.424, u Beogradu još 1.000 stanova, 7.000 stanova samo za pripadnike službi bezbednosti koji su tu i od kojih očekujemo da brane ovu zemlju od svih potencijalnih agresora koje mi, naravno, u ovom trenutku ne možemo ni da pretpostavimo, ali istorija nas je naučila da te okolnosti mogu da se zaista iskomplikuju. Izvinjavam se, biću još jako kratak, ne želim da uzurpiram vaše vreme, niti da sebi dajem kao ministru u ovom velikom Domu previše ovlašćenja. Vi ste sve nacrte zakona dobili, imali ste priliku da ih prostudirate. Samo bih još kratko želeo da se osvrnem na još dva zakona, takođe jako važna, ali izvinjavam se što nisu zauzela adekvatno vreme u mom izlaganju, pošto su ova dva zakona izuzetne važnosti za grad Beograd, Republiku Srbiju i njene bezbednosne i oružane snage. Ako mi dozvolite još jednu paralelu da napravim, ako se vratimo pre 15 godina, pitanje je bilo da li smo mi imali 10 ljudi koji su obučeni da upravljaju tenkovima, a mi danas radimo na 7.000 stanova koji će biti sigurni domovi za naše vojnike i policajce. Mi danas ili hajde da kažem sutra možemo da budemo uvereni da možemo mirno da spavamo, jer naša vojska će mirno spavati, znaće da je njena porodica sigurna, zbrinuta. Svi pripadnici koji su danas u Vojsci i koji sutra žele da se odazovu tom uzvišenom i časnom zanimanju imaju jasan signal da ova država vodi računa o njima, da vodi računa o svojoj vojsci i policiji, da štiti temeljne vrednosti ovog društva, države, temeljne vrednosti na kojoj počiva istorija ovog naroda, jer mi zaista nikada nećemo biti, niti dozvoliti da bude pregaženi, kao što nismo dozvolili 1999. godine i zato moramo da budemo spremni na sve ove okolnosti. Dajte mi samo još par minuta da se osvrnem i na zakon o izmenama i dopunama Zakona o plovidbi i lukama na unutrašnjim vodama. Nastavljamo naše usaglašavanje sa EU, rešavamo sve pravne situacije koje nam otvara ovo pitanje. Dunav je glavni autoput Evrope. Podsetio bih vas da su velike investicije sprovedene u infrastrukturu, u vodnu infrastrukturu. Mi smo pre neki dan posetili luku Bogojevo. Sledeće godine krećemo da radimo na velikoj luci u Beogradu. Krećemo da radimo na luci u Sremskoj Mitrovici, Prahovu. Jednostavno, vodna privreda je nekako zapostavljena u svim ovim neverovatnim infrastrukturnim projektima koji prate investiciju puteva i železnice. Mi sledeće godine i ove godine planiramo sa našim koncesionim partnerima da investiramo 500 miliona evra u projekte vodne infrastrukture. Kao što znate, prošle godine je DP World, treći najveći lučki operater, ušao u Luku Novi Sad. On tamo sprovodi neverovatne investicije i već se mogu videti investicije na pristaništu. Pozivam vas da glasate za ovaj zakon koji nas približava EU i regulativi EU, po pitanju vodnog saobraćaja. Takođe, jako važan Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma o međunarodnom povremenom prevozu putnika autobusima. To je Zajednički odbor osnovanog Interbus Sporazumom o međunarodnom povremenom prevozu putnika autobusima. Ovim Predlogom zakona se unapređuje razvoj međunarodnog prevoza i olakšava njegova organizacija i obavljanje, saradnja u turizmu i ostvaruje dodatna liberalizacija prevoza. Ako mi dozvolite samo da pročitam, dobio sam i ovlašćenje da zastupam i zakon o izmenama i dopunama Zakona o elektronskom dokumentovanju i elektronskoj identifikaciji usluga od poverenja u elektronskom poslovanju. To je zakon iz nadležnosti trgovine i turizma. Voleo bih samo kratko da pročitam i da vas pozovem da glasate. U pitanju su zakonska rešenja u oblasti usluga od poverenja u potpunosti usaglašena sa evropskom regulativom i u određenom procentu primenjena, u smislu postojanja tržišta, odnosno pružalaca usluga od poverenja i šema identifikacije. Utvrđeno je da je stepen korišćenja kvalifikovanih usluga od poverenja potrebno povećati, imajući u vidu sve pogodnosti koje elektronsko poslovanje donosi društvu. Izmene koje su predviđene Predlogom zakona su uspostavljanje čvora koji omogućava prekograničnu interoperabilnost registrovanih šema elektronske identifikacije, kao i prekograničnu autentikaciju lica, čime se obezbeđuje da se infrastruktura elektronske identifikacije jedne države poveže sa infrastrukturom elektronske identifikacije druge države. Takođe, priznavanje šema elektronske identifikacije, liste koja u skladu sa članom 9. Uredbe IDAS objavljuje Evropska komisija. Provera identiteta korisnika kvalifikovane usluge od poverenja putem identifikacije na daljinu prilikom izdavanja kvalifikovanog elektronskog sertifikata. Sertifikacije kvalifikovanih sredstava za kreiranje elektronskog potpisa, odnosno pečata od strane ministarstva kao prelazno rešenje do uspostavljanja tela za ocenu usaglašenosti. Terminološke izmene sa ciljem preciziranja pojedinih postojećih odredbi zakona. Izmene zakona koje se tiču upotrebe kvalifikovanih usluga od poverenja se odnose na građane, privredu i javnu upravu, budući da je namera da svi budu u što većoj meri korisnici kvalifikovanih elektronskih sertifikata i šema identifikacije, ali i drugih kvalifikovanih usluga od poverenja. Hvala vam i još jednom vas pozivam da glasate za sve ove zakone.
Hvala. Pre nego što dam reč izvestiocima odbora, želim samo da vas upoznam sa našim radom. Okvirno govoreći, do 17.00 sati danas ćemo imati ovaj zajednički načelni jedinstveni pretres o ovim tačkama dnevnog reda. Od 17.00 do 19.00 sati ćemo započeti raspravu o izboru člana Saveta REM. Ako je ne završimo danas, završićemo je sutra do 12.00 sati. Nakon toga, rasprava u pojedinostima zbog amandmana koji postoje na određene zakone i nakon toga, u popodnevnim satima, imamo dan za glasanje, tako da sutra sve završimo. Reč ima Jelena Žarić Kovačević, Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo.
Hvala vam, predsedniče Dačiću,. uvaženi ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, predlozi koji su danas pred poslanicima bili su predmet raspravljanja na sednici Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo. Mi smo dostavili Skupštini izveštaj da su u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije kako bi se o predlozima raspravljalo u plenumu. Želim da istaknem značaj izgradnje stanova za pripadnike snaga bezbednosti. Kratko ću se osvrnuti na izgradnju stanova uopšte u Nišu iz koga dolazim, a koji želim da danas navedem kao dobar primer, shodno kvalitetu izgrađenih stanova i ispoštovanim rokovima. Na Skupštini grada Niša doneta je odluka koja se odnosi na planska akta, odnosno na pravo svojine koje je za parcelu na teritoriji gradske opštine Crveni krst preneto na Republiku, a dalje će se raditi naravno na planiranju izgradnje infrastrukture, kanalizacione, putne, vodovodne i drugih mreža, što je svakako u obavezi lokalne samouprave, kako bi se omogućila izgradnja stanova koju planira i finansira Republika. Želim da vas podsetim i na jedan program, a to je Program pružanja podrške licima koja iz socijalnih, ekonomskih i drugih razloga nisu u mogućnosti da sopstvenim sredstvima reše stambenu potrebu po tržišnim uslovima, koje podrazumeva nastavak izgradnje stanova u tri nova objekta na lokaciji Majakovskog u Nišu. Projektovano je novih 106 stanova različitih struktura, od čega je za prodaju namenjeno 90, a 16 je stanova namenjeno za davanje u zakup. U ovom trenutku radi se o najvećem projektu te vrste u Srbiji, bruto površine oko 9.000 kvadrata. U pripremi je još veći projekat za Niš na novoj lokaciji, na Ledenoj steni, koji će podrazumevati čak 150 stanova. Prodajna cena određena je prema odredbama Zakona o stanovanju i održavanju zgrada i iznosi oko 750 evra po kvadratu, jer se radi o prvim kupcima, pa se PDV vraća svima zbog kupovine prve nekretnine. To znači da je cena stanova oko 30% niža od tržišne cene stanova istog kvaliteta na ovoj lokaciji. Što se tiče zakupa, cena zakupa je 1,62 evra uz popust od 5% za one koji redovno izmiruju obaveze, što znači da stan od 50 kvadrata u Nišu možete uzeti pod zakup za oko 70 evra, što je svakako 50% povoljnije od cene zakupa stanova ove strukture na istoj lokaciji. Ja sam želela danas da napravim paralelu između održivog stanovanja i izgradnje stanova za pripadnike snaga bezbednosti. Ovaj primer sam uzela zato što je aktuelan konkurs kod Gradske stambene agencije u Nišu za novoizgrađene stanove i zato što postoje podaci da su se i pre tri godine na konkursu javljali pripadnici snaga bezbednosti koji su kupili stanove uz subvencionisane kredite od strane Vojske Srbije. Sada u ovom trenutku ima šest ili sedam porodica koje su aplicirale, gde su zahteve podneli upravo zaposleni kod Vojske ili policije, što čini oko 20% tih stambenih jedinica. Dakle, interesovanje je veliko, kako kod građana koji nisu pripadnici snaga bezbednosti, tako i kod onih koji jesu pripadnici snaga bezbednosti, dakle i u okviru programa održivog stanovanja. Izgradnja stanova samo za pripadnike snaga bezbednosti je dobro rešenje za ostvarivanje stambenih potreba pripadnika i njihovih porodica. Samo na primeru Niša mogu da kažem da želim da dam podršku ovom predlogu, kao i drugim predlozima koji su danas pred nama u plenumu, a koji su podneti od strane Vlade Republike Srbije. Hvala.
Hvala, gospođo Žarić Kovačević. Reč ima izvestilac Odbora za prostorno planiranje, saobraćaj, infrastrukturu i telekomunikacije, Dejan Kesar.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, cenjeni ministre sa saradnicima, poštovani građani Srbije, danas je velika čast biti građanin Republike Srbije i stanovnik grada Beograda. U toku današnjeg dana ćemo u ovom domu po prvi put raspravljati o Predlogu zakona o metrou i gradskoj železnici. Zakon koji će sigurno uvesti novo poglavlje u istoriju Srbije i Beograda kao njenog glavnog grada. Ideja o izgradnji beogradskog metroa je stara decenijama i ona je iz decenije u deceniju ostajala nedovršena, odnosno neostvarena iz različitih razloga, ali danas je ta ideja najbliža realizaciji. Realizacija ovog projekta će u mnogome uticati kako na stvaranje bolje slike i načina života, tako i na sliku Beograda kao jedne moderne evropske metropole. Srbija i Beograd su definitivno zaslužili noviji i moderniji oblik saobraćaja, koji će doprineti kako ubrzanom razboju svih delova Beograda, sa jasnim potencijalom na izgradnju novih poslovnih i stambenih kompleksa. Ideja izgradnje i razvoja metroa je stara 70 godina i prvi začeci te ideje su bili još 1950. godine, da bi se nastavljali iz decenije u deceniju, sve do današnjeg dana kada smo svedoci da u ovom domu raspravljamo o Predlogu zakona o metrou i gradskoj železnici. Realizacija otpočinjanja projekta izgradnje i razvoja metroa, kao jednog od najbezbednijih, najefikasnijih i najpouzdanijih vidova saobraćaja je planirana za kraj 2021. godine i upravo donošenjem ovog zakona stvaramo preduslove za taj težak i kompleksan poduhvat. Projektom je predviđena izgradnja dve linije metroa i to prva od Železnika ka Mirijevu, kao i druga linija koja će povezivati Mirijevo i Zemun. Kada vidimo ovakav plan koji je, pre svega, realan i ostvariv, veoma mi je drago što će buduće linije metroa povezivati teritorije pet beogradskih opština, koje će doprineti bržem i efikasnijem prevozu putnika. Takođe, planiran završetak radova prve linije metroa je planiran za 2028. godinu, a planiran završetak projekta je 2033. godine. Kada vidimo planirane, odnosno planirane dužine ovih trasa metroa koje će iznositi 22, odnosno 19,2 kilometara, govori o tome da je cilj ovog projekta da poveže sve najbitnije delove grada, kako bi pristup metrou imao najveći broj žitelja ovih delova Beograda. Svakako ovaj projekat u koji su uključeni Vlada Republike Srbije, resorno ministarstvo i Grad Beograd kao lokalna samouprava je izuzetno kompleksan i on zahteva realizaciju više faza. Sam projekat uključuje fazu pribavljana zemljišta, pribavljanja neophodnih građevinskih dozvola, kao i sprovođenje javnih nabavki kako bi dobili siguran i bezbedan vid saobraćaja. Najvažnije pitanje na koje se dobija odgovor usvajanjem ovog Predloga zakona jeste šta Beograđani i Beograd dobijaju uvođenjem metro sistema. Tu bih želeo da podsetim građane Beograda da je broj prevezenih putnika 2010. godine iznosio skoro 650 hiljada, da bi 2019. godine taj broj prevezenih putnika iznosio skoro 900 hiljada i da je polovina tih prevezenih putnika bila prevezena autobuskim saobraćajem. Sigurno, ono što će Beograđani i Grad Beograd dobiti jeste uvođenje sistema metroa, odnosno dobiće jedan moderan, efikasan i prilagođen sistem saobraćaja sa posebnim akcentom na bezbednost i tačnost. Ovakav sistem će sigurno omogućiti ubrzanje životnih i poslovnih procesa, omogućiće izgradnju novih stambenih i poslovnih kompleksa, kao i mogućnost za nove domaće i strane investicije. Takođe, doprinećemo i smanjenju saobraćajnih gužvi, sa posebnim akcentom na zaštitu životne sredine usled smanjenja emisije štetinih gasova. Vrednost ovog projekta će iznositi šest milijardi evra i sredstva će biti obezbeđena kako iz kase republičkog budžeta, tako iz kase Grada Beograda kao lokalne samouprave. Sam projekat će doprineti povećanju BDP, ali ono što je mnogo važnije jeste da će izgradnja celokupne infrastrukture svakako uticati na povećanje prosečne cene nekretnina koje postoje i koje će biti izgrađene u blizini samog metroa. Jedan podatak koji želim da istaknem jeste da je nakon izgradnje metroa u Santjagu u Čileu, nakon izgradnje metroa, prosečna cena nekretnina je bila uvećana za 7,4%. Svakako projekat metroa je projekat koji će nas izdvojiti u odnosu na mnoge zemlje u regionu, ali ono što bih ja želeo da istaknem da je projekat metroa bio obećavan i od strane bivše republičke i gradske vlasti, na čelu sa Draganom Đilasom. Tada je obećavano da će prva linija metroa biti izgrađena 2017. godine, ali svi smo svedoci da tog metroa ni te prve linije nema ni na mapi. Zato danas 2021. godine, kada se na čelu države nalazi Aleksandar Vučić i SNS, mi danas raspravljamo o Predlogu zakona o metrou. Krajem 2021. godine će započeti realizacija izgradnje metroa, a putnici će se prvom linijom metroa moći da voze 2028. godine. Hvala. Živela Srbija.
Zahvaljujem. Prelazimo na ovlašćene predstavnike poslaničkih grupa. Reč ima potpredsednik Narodne skupštine, Muamer Zukorlić. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministre sa saradnicima i ostali predstavnici Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani, danas je pred nama set zakona o izgradnji i saobraćaju. U pitanju je veoma važna tema. Zapravo izgradnja i komunikacije pre svega saobraćajne komunikacije su odrednica po kojoj se meri uspeh jedne nacije, jednog naroda, ako hoćete kroz istoriju, jedne civilizacije. Dakle, ako ocenjujete razne civilizacije kroz ljudsku prošlost zapravo na dvema stvarima ćete to najlakše učiniti, vidite šta su gradili i kako i vidite kakvi su im bili putevi, saobraćaj i komunikacije uopšte i možete kazati da li je to bila uspešna velika civilizacija ili ne. U dubljem kulturno-civilizacijskom smislu zapravo ljude možete kao i narode, kulture, grupe, zajednice, nacije podeliti na one koji grade i oni koji ne grade ili ruše. Dakle, to je ono što je osnovna odrednica ili linija razdvajanja u samom kvalitetu. Zato ova tema ne samo u proceduralnom tehničkom smislu, već u dubljem kulturno-civilizacijskom pogledu zaslužuje posebnu pažnju. Pogotovo koliko jedna nacija ili država imaju kapaciteta da održe kurs, intenzitet i dinamiku gradnje i u vremenima kakvo je ovo naše današnje vreme pandemije i svih tih kušnji koje ova pandemija proizvodi, koja većinu nacija i država zapravo blokira i dovodi u svojevrsno stanje vanrednosti, gde se zapravo obično svodi život na preživljavanje i očuvanje elementarnih uslova života. Imati tada snage da se gradi, da se ide u progrest gradnje, podizanja važnih građevinskih objekata, projekata pre svega putnih, komunikacijskih, u ovom slučaju metroa kao istorijskog poduhvata za grad Beograd, ali i u simboličnom i u stvarnom smislu za celu zemlju, zapravo to je ono što evo lično meni i mojim saradnicima daje dodatni impuls uverenja i poverenja da smo okrenuti u pravom smeru u razvojnom, a pre svega građevinskom, ali opšte civilizacijskom smislu. Dakle, civiliziranost jedne nacije i države se meri po kapacitetu, po njenom kapacitetu gradnje. Kulturnost jedne nacije, zajednice, imperije, grupacije se meri po snazi reči, pre svega pisane reči. No, gradnja je nešto više od same civiliziranosti i kada pogledamo razvojni put građevinarstva mi ćemo videti da su zapravo najveći ili oni, ako mogu kazati, učitelji arhitekture zapravo pre svega bili umetnici. I Leonardo Da Vinči i Mikelanđelo su pre svega bili arhitekte, pa su tek onda bili slikari, umetnici, pesnici, dakle gromade ljudske i kulture i civilizacije. To meni znači veliku lekciju, ne samo u pogledu oduševljenja njima lično već to je meni velika lekcija da zapravo je gradnja više od betona, više od željeza, više od novca, više od onoga što mi materijalno vidimo u gradu. Naravno, kroz ljudsku istoriju građevinarstvo se razvijalo kao i narodi, kao i njihove kulture kroz razne stilove i prošao je i razne eksperimente. Neki stilovi gradnje su dali određene rezultate, neki nisu, neku su reducirani, neki su preživeli, neki su zastareli, neki nikada nisu zastareli, već su uvek bili moderni, ali ako danas analiziramo sve te stilove gradnje kroz ljudsku istoriju mi ćemo zapravo videti da oni stilovi gradnje, oni pristupi u građevinarstvu koji su imali u centru svoga motiva, svoje inspiracije i celokupne planiranosti čoveka, oni su zapravo postali nadvremenski, oni su čak i nadprostorni i oni nisu prevaziđeni. Dakle, to možete danas videti ukoliko se iole bavite praćenjem razvoja arhitekture u pogledu čak ne samo stručno, nego čak i trendovskom, pa ćete danas u raznim časopisima kada se biraju, ne znam, najlepše kuće danas u svetu vi ćete zapravo videti da od pet najlepših kuća su četiri izabrane sa stilovima klasičnim, starinskim, pre 500, 600, 700 ili 1.000 godina. Ukoliko malo dublje uđete u kvalitet zapravo te arhitekture i te gradnje vi ćete definitivno naći da je zajednički imenitelj ovo o čemu govorim. Zapravo humanost i humaniziranost gradnje, to je ono što mene posebno dojmi i zato kroz tu prizmu razumem koliko je bilo bitno gromadama, poput pomenutih Mikelanđela i Leonarda Da Vinčija, da zapravo oni gradnji pridaju toliki značaj, da zapravo gradnju su doživeli, projektiranje gradnje i to ono kompletno projektiranje od samog planiranja, što je bila njihova ključna inspiracija i pažnja, pa do same konkretne gradnje. Dakle, ukoliko takvi profili umetnosti zapravo nisu smatrali da im je ispod čast da se bave građevinom to zapravo predstavlja za ljudsku civilizaciju, celokupnu kulturu specifičnu poruku koliko je bitna gradnja. Da bi gradnja uopšte ušla u konkurentnost da bude nešto dobro i uspešno, planiranje gradnje je zapravo onaj prvi i ključni korak i jako mi je važno da ponovo dajemo značaj i Zakonu o planiranju i izgradnji, posebno o planiranju jer mislim da u našoj bliskoj prošlosti ukoliko promatramo razne propuste naći ćemo i konkretne propuste u gradnji, ali ključni propusti i ključni nedostaci, dugoročni nedostaci gradnje koje je sada i mnogo teško ispravljati u mnogim segmentima jesu zapravo i pogrešna planiranja gradnje. To je ono na šta želim skrenuti pažnju i odgovornim ljudima u ministarstvu jer su definitivno u prilici da sa ovakvom orjentacijom cele države i Vlade i celokupnog sistema budu bajraktari gradnje. To je velika čast i velika prilika da prosto dobijete šansu da budete ministar, da bude u njegovom timu kada je u pitanju ovaj talas gradnje sa ovakvom orijentacijom, ali svakako da to podrazumeva i da čast uvek prati odgovornost onoliko kolika je čast i koliko raste čast svakom čoveku, toliko raste i njegova odgovornost. U tom pogledu bih hteo skrenuti pažnju na važnost planiranja. Naravno, kada su pitanju novi projekti, veliki projekti nemam nikakvu dilemu, to sve onako temeljito pratim da se i vodi računa o kvalitetu planiranja. Tu nemam nikakve zamerke. Međutim, ono na što permanentno ukazujemo jeste potreba da je u redu da će sunce najjače grejati u Beogradu, to je po definiciji činjenica da se radi o metropoli, da se radi o glavnom gradu, da se radi o najvećoj energiji. To je nesporno, ali nemoj da dopustimo da zraci sunca ne dobace do svake periferije ove zemlje, jer ako nam neki delovi ove zemlje ostanu neosunčani, onda će oni da propadaju, onda oni neće biti ono što želimo da budu jer država je kao ljudsko telo. Ukoliko je celo telo zdravo, uključujući i njenu periferiju i glava je mirna. Ukoliko vas nokat boli, glava vam ne može biti mirna, iako nokat smatrate ekstremitetom koji nije tako bitan, može se čak i obnoviti, ali ako boli glava je nemirna. Glava ne može da spava. Zapravo, kada budemo u političkom smislu imali takvu vrstu promišljanja i takvu vrstu rezona, ali iznad toga i takvu vrstu odgovornosti da nam je jako važan svaki deo, od krajnje periferije Priboja, Prijepolja, do same Jabuke i Brodareva, potom delovi do Preševa, pa tamo dalje Danilovgrada, itd, pa do krajnjeg severa, da ne nabrajam, svi poznajete sve delove naše zeljem. Dakle, kad budemo imali i odgovornost i dinamički osećaj, stvarni dinamički osećaj za to šta se dešava u svim tim delovima pokazaćemo zapravo zdravlje celog tela, ali i snagu u glavi i snagu srca koji zapravo pumpaju svu tu energiju koja treba da dođe do krajnjih ekstremiteta. Naravno da ono što mi, kao što rekoh, uliva i poverenje, nadu i optimizam jeste da se u ovim velikim projektima o tome vodi računa i zato su veliki autoputni koridori, kao što je Koridor 10, potom sada Koridor 11 koji je za nas posebno interesantan jer prolazi preko Peštera i spaja nas južno prema Crnoj Gori, kao i planovi da se radi auto-put prema BiH, prema Sarajevu. Dakle, to su otvaranja koja su za mene nadvremenska, koja su nadistorijska, koja su nadprostorna, koja će ne samo otvoriti nove šanse u razvojnom smislu, koje za mene predstavljaju nešto novo što će imati refleksije za narednih 300 i 500 godina. Dakle, to su velike stvari, ali ono što ne bi smelo da nam se desi da pored velikih projekta dopustimo da neki ljudi koji imaju određene odgovornosti na lokalu zloupotrebe pažnju države, pažnju Vlade, pažnju vrhovnih organa na velike projekte i da se onda dešavaju razne devijacije na lokalu. Moje iskustvo, recimo, iz Novog Pazara kada je gradnja u pitanju izgleda ovako. S jedne strane sam obradovan da se u Novom Pazaru, recimo, dešava jedna svojevrsna građevinska invazija, i to je dobro. Dakle, niču zgade svakodnevno i oni delovi grada koji su bili potpuno zapostavljeni, koji su bili neuređeni, dakle oronule kućice sa lošom infrastrukturom, uskim ulicama, sokacima, itd. sada dobijaju šansu da se obnove, da niknu ponovo na jedan savremen način, naravno pod uslovom da ne ugrožavaju one delove grada koji imaju spomeničke vrednosti, što se nažalost dešava, na šta takođe treba da se ukaže, da se povede računa i da se zapravo ne dopusti da, recimo, jedna Lejlek džamija, jedna od najstarijih džamija, jedna veoma mala džamija koja se nalazi u užem centru grada, koja ima istorijski značaj, koja je tu bila izgrađena i pre nego što je sultan Mehmed Spatih prošao preko Sandžaka i otišao za Bosnu. Dakle, ona ima izuzetno veliku istorijsku važnost, a evo sada da kao laici prođete videćete kako su ogromne zgradurine na po desetak metara oko nje prosto nadvisile taj objekat. To nije dobro. Dakle, to nije dobro što se dozvoljava gradskim, neodgovornim gradskim vlastima da zapravo koriste određene pukotine u zakonu ili sami neodgovorno uređuju donoseći neke svoje odluke, neke svoje pravilnike ili iznalaze određene pravne mogućnosti da zapravo ugroze spomeničke kvartove, a i same kulturno-istorijske spomenike. Naravno, za one delove grada koji nemaju takvu spomeničku vrednost logično je da je obnova dobra. Dobro je što se gradi i to mi je impresija koja mi je pozitivna. Međutim, ovo što mi nije pozitivno jeste, što i sam vidim, ali i što mi građani dolaze pa me permanentno o tome obaveštavaju, da imamo neodgovoran odnos u pogledu planiranje gradnje, u pogledu davanja dozvola gde se može i koliko graditi. Recimo, da sada odete u ulicu 8. marta. To je ulica koja zapravo kreće od užeg centra grada, pa ide dalje prema autobuskoj stanici, ulica koja je jednosmerna, koja ima četiri metra širine sa mogućnošću parkiranja sa obe strane. Znači, u toj ulici je izgrađeno, ja mislim, najmanje desetak stambenih objekta, stambenih zgrada, ni jedan nije manje od pet, šest spratova, recimo. Dakle, zamislite sada tako tesnu ulicu, sa toliko zgrada. To koliko su zgrade odmaknute od samog trotoara to je zaista nešto što nećete ni poverovati ako vam kažem dok ne dođete da vidite, a da ne govorim o tome da skoro ni jedna od tih zgrada nema rešeno pitanje parkiranja ili ga ima simbolično, znači nekih desetak garažnih mesta u zgradi koja su jasno određena čija su. Dakle, mi imao jednu mahalu u kojoj su ljudi normalno živeli u uskim jednospratnim ili dvospratnim kućama, mi sada imamo za desetak godina promenu takvu u kojoj će se doseliti nekoliko hiljada ljudi. Šta je sa problemom rešavanja parking mesta? Nikada mi nije bilo jasno da postoji neka dažbina, određena pravilima, da li lokalnim ili republičkim, nisam siguran, kojom se plaća, dakle graditelji, odnosno investitori plaćaju određene dažbine, određeni novac opštinskoj upravi, u ovom slučaju gradskoj upravi. Dakle, ukoliko nemaju rešen prostor za parkiranje oni plaćaju opštinskoj upravi da im reši prostor za parkiranje i oni uzimaju taj novac, a nikad im ništa ne reše. Znači, ne desi se uopšte, ne postoji odgovor od Gradske uprave da vam daju građevinsku dozvolu i da kažu vaša parkirališta za tu zgradu, za taj broj, dakle, stanovnika te zgrade će biti tu. Ne, to je ta ista jednosmerna ulica koja će na svojim trotoarima da primi još desetine ili više desetina automobila. To je strašno, to se već graniči sa elementarnom mogućnošću komunikacije pešaka i naravno automobila. Da ne govorim da je sve više udesa, ugrožavanja pešaka, deca, jer ta deca nemaju gde da dišu, a da ne govorim da celi Novi Pazar sa 120.000 stanovnika ima jedan gradski park koji je onako izgrickan sa više strana, određenim isto tako ugostiteljskim i koje kakvim projektima. Sada imamo taj neki rekreacioni centar koji je jedini odušak za grad od 120.000 stanovnika. Mi nemamo ni u jednom stambenom bloku ni stopu zelenila, ni stopu prostora koji je određen za igru dece. Molim vas, to je ono na šta želim da ukažem. Moramo dodatno pojačati pažnju, ne držati se toga samo to je lokalna vlast, ona to uređuje. Dakle, moramo imati drugi nivo kontrole, imati kontrolu republičkih organa. Na kraju krajeva i ovaj parlament je najviši zakonodavni organ koji ima i nadzornu ulogu. Dužni smo kao narodni poslanici, nama se građani obraćaju, dužni smo da se ovim bavimo. Dakle, pozivam ministarstvo da se pozabavi ovim pitanjima, a vi znate da ne postoji prostor interesantniji za spregu kriminala i vlasti, nego što je to građevina. Dakle, to je nešto što je toliko primamljivo da je tu kada ste potpuno budni, kada ste odlučni da to sprečite, to je jako teško sprečiti, a kamoli kada zatajimo i kada to prepustimo nekim lokalnim moćnicima, lokalnim strukturama, pogotovo kojima je onako u navici, u kulturi da su vrlo bliski određenim kriminalnim strukturama. Dakle, ovde se radi o nečemu što zaista ukoliko se dozvoli, nastavi, ukoliko se i dalje toleriše, neće se to moći ispraviti. Znate koliko je teško rešiti problem divlje gradnje malih objekata, a kamoli kada vam nikne 10 zgrada od po osam, šest ili deset spratova. Dakle, tu se mora pojačati pažnja. Pre svega u proveri lokalnih akata koje donose gradske odnosno opštinske uprave da li su ti pravilnici u redu, da li su u saglasnosti sa višim zakonima. Mislim da tu postoje određeni propusti, a potom i kontrola same primene tih akata, ali isto tako i ostalih zakonskih normi. Uz tu opasku, svakako da će narodni poslanici SPP podržati ove zakone. Smatramo ih veoma značajnim, sa radošću i po pitanju metroa i po pitanju ovih zakona koji se odnose na građevinu, ne ostaje vremena da govorim o značaju saobraćaja, posebno autobuskog saobraćaja na koji su Novi Pazar i Sandžak oslonjeni. Znate da imamo jako puno prevoznika koji voze za Istanbul, za Zapadnu Evropu zbog možda i najbrojnije sandžačke dijaspore koja se nalazi na zapadu i u Turskoj. Jako nam je važno da se i ovim zakonom podstakne dalji razvoj autobuskog saobraćaja, odnosno sporazumom koji se potpisuje, odnosno ratifikuje da se olakša tim ljudima da zapravo frekvenciju prevoza putnika nastave, rade uspešno, naravno u skladu sa zakonom, a pre svega u skladu sa interesima građana, odnosno putnika. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima ministar Momirović.
Hvala. Poštovani gospodine Zukorliću, javio sam se, a vi niste bili završili celu misao. U principu, vi ste sve rekli. Želeo bih još jednom da podvučem to da mi danas raspravljamo o zakonu o metrou i još nekim drugim takođe važnim zakonima, ali orijentacija ove Vlade je pre svega okrenuta ravnomernom razvoju. Vi znate da je naše opredeljenje da vrlo brzo potpišemo ugovor i da koliko do kraja ove godine ili početkom sledeće godine krenemo da radimo autoput od Požege do Boljara, koji od najvećeg značaja ima pre svega za grad Novi Pazar, Sjenicu i za sve opštine u tom delu Srbije. Tako da, rezultat svakog ekonomskog rasta, svih velikih investicija najbolje osete oni koji su, da tako kažem, najbogatiji. Znajući to, mi najveći deo investicija kanališemo u centralni deo Srbije, svi autoputevi, praktično beogradski metro je jedan izuzetak u ogromnim infrastrukturnim projektima koji se sprovode sada na teritoriji Republike Srbije. Vi ste rekli, mi planiramo da gradimo autoput Beograd-Sarajevo, ne planiramo, mi gradimo. Na ovom severnom delu od Kuzmina preko Sremske Rače, imali smo juče u BiH intenzivne razgovore kako da nastavimo od Bjeljine, onda jedan krak da ide ka Banjaluci, drugi ka Tuzli, Sarajevu. Nama je BiH najvažniji ekonomski partner, takođe i Crna Gora, to su zemlje sa kojima imamo najveći ekonomski suficit. Mi na tome ozbiljno radimo. Intenzivno radimo na projektovanju dela od Požege preko Užica i Kotromana, i to smatram da ćemo, prema ugovoru mi bi trebali to da završimo sledeće godine, ali očekujem da ćemo ove godine već imati nešto da odlučimo kad možemo da krenemo u tu investiciju. To jako zahtevna investicija na teritoriji Republike Srbije, u pitanju je 60 kilometara po jako teškom terenu. Nekako, nisam ni znao da su investicije u infrastrukturne projekte toliko zahtevne. Samo na delu od Čačka do Požege 40% te deonice su tuneli i mostovi. Mi smo završili prugu od Beograda do Valjeva kao deo pruge od Beograda do Vrbnice što je deo Beograd-Bar pruge, i praktično pripremamo sve, projektujemo, da možemo da krenemo u izvođenje pruge od Valjeva do kraja. Ali, smo već i krenuli u rekonstrukciju pruge na Stojanovom mostu, mislim da je to teritorija opštine Priboj. Dobar deo ovih stvari koje ste vi rekli mogu da se složim, mogu da ih uslovno prihvatim, i kao što ste vi rekli, to je uglavnom nadležnost lokalnih organa vlasti, ali mi se ne krijemo iza toga. Uopšte ne bežimo da intervenišemo, makar politički, da probamo da usmerimo, da pomognemo. Moram da kažem ovo, već sam ponovio ovde za ovom govornicom, nismo zadovoljni kako teku radovi na obilaznici oko Novog Pazara. Nismo nikako zadovoljni kako teku, to nije samo lokalna nadležnost, nego i republička nadležnost. Dosta se mučimo oko tog projekta i ako to ne bude krenulo da se razvija u nekom bolje planu, moraćemo da preduzmemo i neke odsečnije mere. Takođe, želeo bih da vas informišem, imao sam sastanak sa zamenikom gradonačelnika Novog Pazara i sa dekanom Saobraćajnog fakulteta u Beogradu, gde sam pokušao da ih uputim, da je Novi Pazar neophodno da uradi jednu studiju saobraćaja, jer prema svim projekcijama Novi Pazar će biti grad koji raste i mi moramo o tome da razmišljamo, a ne da nas realnost stalno sudara sa problemima koji kada naiđu je jako teško izaći na kraj sa njima i jako teško rešiti. Tako da, opet ponavljam, Novi Pazar, zapadna Srbija, kao i južna Srbija kao i severna Srbija, nijedan deo ove zemlje nije zapostavljen. Ako mi nastavimo ovako, a podsetio bih vas, rast u pravom kvartalu građevine je 20%. Naš projektovani rast u drugom kvartalu građevine će biti 40%. U rastu BDP u prvom kvartalu od 1,2% dve trećine čini građevina. Ako mi zadržimo ovaj tempo investicija, mi ćemo sledeće godine biti u jednom problemu kakav ova zemlja nije imala nikad u svojoj istoriji, da ćemo morati da hladimo našu ekonomiju. To je jedna realnost koju mi, nisam siguran da znamo kako da se nosimo. Mi smo uvek bili kako da generišemo nove investicije, kako da pokrenemo nove investicije. Mi se sada suočavamo sa objektivnim problemom, mi nemamo odgovarajući broj radnika, da Srbija kao nekada pre 200 godina postaje zemlja gde ljudi dolaze da nađu posao. To su činjenice. Plate građevinskih radnika su značajno porasle u prethodnom periodu. One su najviše porasle u Republici Srbiji. Mi danas praktično nemamo inženjere koji nemaju posao, da li mašinske, da li građevinske, da li elektrotehničke, o saobraćajnim inženjerima da ne pričam, tražnja za njima je neverovatna. Mi u Ministarstvu imamo taj problem. Hvala na podršci ovim zakonima. Ogromne investicije idu ka Novom Pazaru, ka Prijepolju, završavamo deo Novi Pazar-Tutin ozbiljna magistrala, jako važna za taj deo zemlje. Tako da, opredeljenje ove zemlje je ravnomerni ekonomski razvoj. To nije samo fraza, ona se vidi na svakom delu i u tom smeru ćemo i nastaviti. Hvala.
Zahvaljujem gospodine ministre. Reč ima ovlašćeni predstavnik Socijaldemokratske partije Srbije, gospodin Branimir Jovanović.
Hvala potpredsedniče. Poštovani ministre, poštovani pomoćnici, saradnici ministra, poštovani predstavnici Ministarstva trgovine, turizma i telekomunikacija, ja ću najpre govoriti o izmenama i dopunama Zakona o elektronskom dokumentu, elektronskom identifikaciji i uslugama od poverenja u elektronskom poslovanju, jer smatram da je ovaj zakon veoma bitan. Namera mi je, ne samo da kroz ove izmene i dopune zakona obrazložim zašto treba da podržimo te izmene i dopune, već i da ukažem na ono sve što je dobro urađeno u prethodnom periodu. Mi smo ovaj zakon usvojili pre nešto više od tri i po godine i to je bio jedan odličan zakon u tom trenutku koji je na jedan sveobuhvatan način regulisao ovu oblast koja nije bila tako dobro regulisana kao sada. Podsetiću, tada je ministar bio gospodin Rasim Ljajić i zaista je to jedan veliki uspeh kada govorimo na polju elektronskom poslovanja jednog neuobičajenog oblika poslovanja. Već sada možemo da konstatujemo da smo za prethodne tri i po godine postigli konkretan napredak. Ostvaren je zaista napredak u praksi i to se vidi po podacima. Naime, pre 2017. godine, odnosno u trenutku kada smo doneli taj zakon svega 5% stanovništva, negde oko 360 hiljada građana Srbije koristilo je usluge elektronskog potpisa, odnosno imali su sertifikat za elektronski potpis. Sada je taj broj uvećan za više nego duplo. U ovom trenutku je izdato preko 850 hiljada sertifikata za elektronski potpis, a aktivno je 614.422 sertifikata. To nam pokazuje da smo stvorili dobre uslove i da postepeno prelazimo sa klasičnog na elektronsko poslovanje, odnosno da sve više koristimo, građani Srbije zapravo sve više koriste usluge koje im se pružaju da bi ostvarili benefite na ovom polju. Mi na ovaj način, usvajanjem ovih izmena i dopuna zakona otklanjamo u praksi određene prepreke koje su postojale do sada i postižemo jednu višestruku korist. Mi ćemo sada brže, efikasnije i jeftinije da obavljamo određene aktivnosti. Ovo je korist sa jedne strane na prvom mestu za građane, na drugom mestu naravno za privrednike i naravno korist je i za javnu upravu. Potrebno je raditi da se uveća stepen korišćenja kvalifikovanih usluga od poverenja i u tom smislu i posmatram predložene izmene i dopune Zakona o elektronskom dokumentu, elektronskoj identifikaciji i uslugama od poverenja u elektronskom poslovanju. Veoma je bitna jednostavna upotreba kvalifikovanih sertifikata i zbog toga je važno što mi govorimo o tome da se pojednostave određene aplikacije koje će omogućiti upotrebu sertifikata, da pružaoci omoguće potpisivanje na daljinu, o tome ću govoriti nešto kasnije, i u tom smislu je važno da prepoznamo značaj savremenih tehnologija, konkretno značaj mobilnih telefona. Mislim da kada to predstavimo na dobar način i kada to građani, konkretno privrednici usvoje, da ćemo omasoviti korišćenje kvalifikovanih elektronskih potpisa. Naš pravni okvir je usaglašen u ovoj oblasti sa pravnim okvirom koji važi u zemljama EU i pri tome se vodilo računa i kada je donošen ovaj zakon. Sada mi ovim izmenama i dopunama zakona zapravo podrazumevaju priznavanje šema elektronske identifikacije sa liste koju objavljuje Evropska komisija. Povezano sa tim je i uspostavljanje tzv. „čvora“, kako smo ga mi preveli. To zapravo omogućava prekogranična interoperabilnost registrovanih šema elektronske identifikacije. Šta to konkretno znači? Znači da je na polju telekomunikacije neophodno da stvorimo takve uslove da heterogeni sistemi funkcionišu kompatibilno, da su usklađeni među sobom i da mogu da funkcionišu u okviru standarda koji su propisani na jednom višem nivou. Uspostavljanje ovog „čvora“ omogućiće adekvatno korišćenje šema elektronske identifikacije. Kada tome dodamo mogućnost provere identiteta korisnika putem identifikacije na daljinu, izgradiće se kvalitetna osnova za jednu prekograničnu saradnju. Do sada je neko mogao postati korisnik usluga samo uz lično prisustvo ili uz javnu ispravu na daljinu. Sada ove izmene zakona daju nova rešenja. Novo rešenje omogućava da naši, ali i strani državljani, mogu da izvade sertifikat od pružaoca usluge koji je u Srbiji i koriste ga za pristup uslugama e-uprave, ali i za uopšte sve aktivnosti koje se odnose na elektronsko poslovanje. Ovo je naročito važno za naše građane, odnosno državljane Srbije koji su na radu ili koji žive u inostranstvu, jer na taj način mogu da koriste šeme elektronske identifikacije sa liste koju objavljuje Evropska komisija i na taj način mogu da imaju pristup elektronskim uslugama u Srbiji. Kada govorimo o izmenama i dopunama ovog zakona, koji je veoma kompleksan i veoma apstraktan, apstraktan u smislu kada čitamo njegove odredbe, ali moram da naglasim da je primena u praksi veoma konkretna i veoma korisna. Koliko je korisna, mogli smo da vidimo prošle godine, kada je nastala kriza zbog pandemije korona virusa. Tada smo tačno mogli da vidimo ko je bio u prednosti, ko je već koristio određene benefite iz ove oblasti, a kome je bilo potrebno više vremena da se prebaci na jedan ovakav oblik poslovanja. Ljudi su tada bili prinuđeni da sa klasičnog pređu na elektronsko poslovanje u svim oblastima društva. Jednostavno, situacija je bila takva da su i građani i privrednici morali da se snalaze da iz te krize izađu sa što manje štete, da što bolje prebrode krizu i svi oni koji su koristili ovu vrstu usluga su na najbolji mogući način prebrodili krizu, jer su bili sami upućeni na neku vrstu elektronskog poslovanja. Kod nas se, nažalost, pokazalo da su mnogi nepripremljeno dočekali tu krizu i da je došlo do izražaja nedovoljno korišćenje elektronskog sertifikata. Na novi oblik poslovanja su lakše tada prešli svi oni koji su već koristili kvalifikovan elektronski sertifikat. Moram da istaknem da je prethodnih godina, upravo zbog primene zakona, vidljivo unapređena ova oblast, da je nastavljen proces modernizacije javne uprave, da su građanima postale dostupne i sigurnije usluge koje im pruža javna uprava. Napraviću određeno poređenje i analizu na situaciju od pre tri-četiri godine i situaciju koja je sada, da bih pokazao zapravo gde smo ostvarili konkretan napredak. Nekada je bila komplikovana procedura da se aktivira elektronski potpis. Naime, onaj ko je želeo to da uradi, morao je da ima posebnu karticu, morao je da ima poseban čitač za tu karticu, morao je da ima instaliran softver. Onda je dolazilo do problema prilikom instaliranja softvera i to je moglo da potraje satima. Takođe, moglo je da bude problema u toku korišćenja softvera i to je nešto što su ljudi govorili, što im se zaista dešavalo, imali su takve probleme, pa je procedura bila komplikovana. Ovaj zakon je omogućio jednostavniju proceduru i efikasnije korišćenje. Takođe, kvalifikovan elektronski potpis dao je mogućnost korisnicima da preko svog mobilnog telefona mogu da elektronski potpišu neki dokument. Dovoljno je bilo da neko ima korisničko ime, da ima lozinku i na osnovu toga dobije PIN koji je potrebno da ukuca u mobilni telefon i tako može da aktivira i da koristi elektronski potpis. Na taj način je kvalifikovani elektronski potpis postao ekvivalent svojeručnom potpisu u realnom životu. Ovo sam morao da naglasim, jer imam utisak da mnogi još uvek ne shvataju važnost ovakve vrste poslovanja, da još uvek postoji određena zadrška kada govorimo o elektronskom poslovanju, a i te kako možemo da iskoristimo sve benefite koje ono pruža. Dobro je rešeno i u praksi je zaživelo priznanje punovažnosti i dokazne snage elektronskog potpisa, odnosno svakog elektronskog dokumenta. Pored toga što je podjednaka dokazna snaga kao i uobičajenog dokumenta, moguća je i konverzija. Na primer, mi sada možemo jedan papirni dokument da skeniramo, pretvorimo ga u jedan elektronski oblik i on će imati istu dokaznu snagu kao i taj dokument koji je u papirnom obliku a koji je skeniran. Možemo da konstatujemo da je sam proces digitalizacije koji je uspešno sproveden u Srbiji doprineo da se smanji upotreba dokumenata u papirnoj formi i to u velikoj meri olakšava pre svega poslovnim ljudima da mogu da pretražuju, ali i da publikuju određena dokumenta. Još jednom moram da se osvrnem na pitanje poverenja koje građani Srbije, odnosno privrednici imaju u elektronsko poslovanje. Mislim da to pitanje sada, u ovoj situaciji, sa ovakvim jednim zakonskim rešenjima, ne treba dovoditi u pitanje. Ima otprilike tri nivoa sigurnosti – osnovni, srednji i visoki nivo. Svaki nivo zaštite je predviđen za određene aktivnosti. Na primer, ako želimo da dobijemo izvod iz matične knjige rođenih, za takav jedan dokument potrebno nam je korisničko ime i lozinka. Ako želimo da pređemo na jedan viši nivo, poverljiviji dokument, potrebno je korisničko ime, lozinka i dodajemo ili otisak prsta preko mobilnog telefona ili SMS poruku kojom možemo da potvrdimo to, ili, recimo, da potvrdimo putem mejla. Opet naglašavam – najsigurnija je zaštita. Najsigurniji stepen zaštite jeste preko elektronskog potpisa i u tome je zapravo njegova najveća snaga. Time ostvarujemo najviši nivo pouzdanosti i dovoljan je argument da građani mogu da koriste ovu mogućnost u obavljanju svojih aktivnosti. U vremenu u kome živimo postalo je normalno da naučno-tehnološka dostignuća, odnosno inovacije, idu ukorak ispred zakonskih rešenja. Zato moramo da predviđamo šta će se događati u budućnosti, da to na neki način regulišemo ili izmenama i dopunama zakona ili podzakonskim aktima, da bismo normalno funkcionisali, na jedan efikasan način. Baš sam jutros pročitao jednu vest, recimo, dokle to ide. Evo, „Gugl“ želi da se reši pasforda do kraja ove godine. Oni žele da se reše logovanja putem šifre i da se usredsrede na biometričke alternative. Cilj je da se ljudi od 2022. godine, nakon njihovih aplikacija, uloguju preko otiska prstiju i na taj način smatraju da će pojačati sistem zaštite, sprečiti hakovanje profila i rešiti određene probleme sa šiframa. Ovo sam naveo samo kao jedan pokazatelj kako se razmišlja u svetu i kojim korakom idemo kada govorimo o naučno-tehnološkim dostignućima. Takođe, kada god postoje sumnje u ovakav vid poslovanja, moram da naglasim da ćemo mi sve više biti okrenuti ovakvom poslovanju, da moramo da vodimo u kontinuitetu jednu vrstu medijske kampanje, da moramo da radimo na podizanju svesti građana o svemu ovome, na ukazivanju na značaj elektronskog poslovanja i svih pogodnosti koje se pružaju u ovoj oblasti. To smo mogli da vidimo, dakle, sav onaj napredak na polju telekomunikacija koji je ostvaren u prethodnom periodu bio je i te kako dobar kada je počela prošle godine kriza zbog pandemije korona virusa i videli smo koliko su važne bile sve te platforme koje smo imali na raspolaganju, pre svega na polju obrazovanja jer je organizovana onlajn nastava i na taj način je privedena uspešno kraju školska godina. Druge izmene i dopune zakona o kojima ću govoriti jesu izmene i dopune Zakona o posebnim uslovima za realizaciju projekta izgradnje stanova za pripadnike snaga bezbednosti. Ovo je drugi put da raspravljamo o izmenama i dopunama zakona i oba puta opravdano. Zato će poslanici Socijaldemokratske partije Srbije podržati izmene i dopune ovog zakona, kao i ostale koji se nalaze na dnevnom redu. Prvi put smo izmenama i dopunama ovog zakona omogućili borcima, porodicama palih boraca i vojnim invalidima da mogu da konkurišu za stanove koji se grade za iste ove namene. Tada smo dodatno precizirali uslove konkursa i smatram da smo na taj način, u tom trenutku, ispravili jednu nepravdu, oplemenili taj zakon i da smo uneli jednu socijalnu dimenziju u to. Realizacija ovog projekta je važna sa jedne strane, jer svi oni koji mogu da konkurišu za ove stanove, oni će po povoljnim uslovima rešiti svoje stambeno pitanje, dobiće krov nad glavom. Sa druge strane, ovo je važno za jačanje celokupnog sistema nacionalne bezbednosti, jer mi na ovaj način sistemski rešavamo jedno pitanje, stambeni kompleksi se u isto vreme izgrađuju u različitim delovima Srbije, u različitim gradovima i opštinama i smatram da će u doglednom periodu sve više biti stanova, u koje će moći da se usele ljudi koji konkurišu za ova mesta. Kada govorimo o tome, moram da pohvalim i odgovoran pristup ljudi koji vode gradove i opštine, koji su u lokalnim samoupravama, jer su oni učinili sve ono što je do njih, da realizacija teče nesmetano. Oni su bili dužni da obezbede planski dokument ili druge urbanističko-tehnički dokumente na osnovu kojih se izdaju lokacijski uslovi i rešenje o građevinskoj dozvoli. Oni su to svi uradili na vreme, pribavili su svu neophodnu dokumentaciju, tako da je izgradnja počela po planu. Izgradnja stanova imaće pozitivne efekte i na celokupnu privredu. Ova investicija je zamajac za jednu granu, kao što je građevinarstvo. To je jedna privreda grana koja je pre dve decenije, sigurno doživela poseban udara i ona poslednjih godina u Srbiji je prosto preporođena. Ovo će dodatno pozitivno uticati, jer će biti uposlena domaća građevinska operativa, jer zakonom je predviđeno da domaće firme učestvuju u izgradnji stanova za pripadnike snaga bezbednosti. Korist će imati i trgovci, odnosno prodavci građevinskog materijala i time je predviđeno šta se sve mora kupiti u skladu sa specifikacijom. Mislim da je kvota nekih 80% specifikacija. Korist će imati gradovi i opštine, na čijim teritorijama se grade ovi stanovi, jer će svi oni u budućnosti, na osnovu toga ubirati prihode od poreza na imovinu. Logično je da se u blizini ovih stambenih kompleksa grade vrtići, škole i da se izgradi saobraćajna infrastruktura, da bi zadovoljila potrebe ljudi koji žive tamo. Ovim izmenama i dopunama zakona, precizirano je i to ko ima prioritet da konkuriše za kupovinu stanova, na teritoriji Beograda i Novog Sada. Sasvim je razumljivo što se izmene i dopune zakona odnose na to. Prosto znali smo i na početku da će biti najveća potražnja za stanovima koji se grade u Beogradu i Novom Sadu, kao velikim gradovima, to su atraktivne lokacije. Možda smo mogli na početku da definišemo te kriterijume, ali ni sada nije kasno. Dobro je što u hodu rešavamo ova pitanja, jer je dobro da na vreme reagujemo, da kasnije ne bi bilo nejasnoća. Verovatno ministar Momirović ima informacije sa terena, o dinamici izgradnje, s obzirom da je bilo zastoja zbog pandemije, znate kako kažu – čovek planira, Bog mu se smeje, realno su bile takve okolnosti da je prošle godine moralo da dođe do zastoja. Očekujemo da sve protekne po planu, da će sadašnji rokovi koji su postavljeni, biti ispoštovani, ali da će biti ispoštovani i oni standardi koji se tiču kvaliteta izgradnje stanova. Ako zadržimo ovaj tempo, oko sedam hiljada porodica će za dve godine rešiti stambeno pitanje, što smatram da je jedan veliki uspeh. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe JS, gospodin Vojislav Vujić.
Hvala vam, uvaženi predsedavajući, gospodine ministre, sa saradnicima, želim da vas, kao ovlašćeni, ispred poslaničke grupe JS, za teme koje su danas na dnevnom redu, pre izlaganja o zakonima, informišem i upoznam sa saopštenjem Dragana Markovića Palme, inače predsednika poslaničke grupe JS, a sve vezano za uznemiravanje javnosti lažnim aferama Dragana Đilasa i Marinike Tepić. Citiram: „ Odbili su moj poziv na TV duel siledžija Dragan Đilas i njegova radnica Marinika Tepić zato što znaju da lažu, a za laže se ide u zatvor. Odbili su čak i poziv na televiziju N1. Nisu oni podneli prijavu protiv mene, nego ja protiv njih. Ja hoću da se proces vodi u institucijama, ali mi je važan i sud javnosti, sud Srbije. Ja sam iz Končareva, a ne iz Stranke slobode i pravde. Ponovo ih pozivam, izađite pred kamere, izađite pred javnost na bilo kojoj televiziji, bilo gde i bilo kada i da vidimo sa čim vi raspolažete, a sa čim ja. Radnica siledžije Dragana Đilasa, Marinika Tepić je na svom Tviter nalogu odbila moj poziv na TV duel kojim sam putem sredstava informisanja uputio njoj i njenom šefu, siledžiji, Draganu Đilasu i pozvao ih na TV duel na bilo kojoj televiziji, bilo kada i bilo gde, a to uključuje i njihove medije i bilo koje medije, može i na televiziji Mauricijus, može i u Strazburu i Briselu, gde god hoće. Mene su pozvali iz televizije N1 i ja sam prihvatio, a oni su odbili, čak N1. Izađite pred kamere, izađite pred sud javnosti, ali ne na montiranim konferencijama za novinare, gde non-stop lažete, a kao glavni argument vam je opet laž vašeg stranačkog funkcionera, inače, kriminalca, lopova, kradljivca automobila, već izađite pred kamere zajedno sa mnom i ti Đilase i ti Tepić. Ali, nećete zato što znate da ste sve slagali i zato što znate da tu neće biti vašeg kriminalca da lažno svedoči, već ću tu biti ja koji sam do sada sve vaše laži pismeno i argumentovano demantovao i ja i tužilaštvo i policija i svi ljudi koje ste pominjali. Ja hoću da se proces vodi u institucijama, ali mi je važan i sud javnosti, sud Srbije, jer sam iz Končareva, a ne iz Stranke slobode i pravde. Pred kamerama u direktnom TV duelu ne možete da skremblujete, ne možete da sakrivate likove, vi i ja oči u oči“. Izjavio je danas predsednik JS, Dragan Marković Palma. „Radnica siledžije Dragana Đilasa, Marinika Tepić odbijajući TV duel kaže da ja treba da odgovaram pred sudom, a ne njoj, ali Đilase i Tepić, niste vi podneli krivičnu prijavu protiv mene, zato što znate da sve to što ste do sada izgovorili je teška laž, a za takve laži se ide u zatvor. Podneo sam ja krivičnu prijavu protiv Marinike Tepić, protiv vašeg lažnog svedoka kriminalca, protiv Sande Rašković Ivić. Protiv Marinike Tepić su podneli krivičnu prijavu 393 žene iz Jagodine, kao i JP „Standard“ iz Jagodine. Tebi je Marinika Tepić mesto u zatvoru zbog laži, zbog uznemiravanja, zbog širenja panike u Srbiji“ – kaže Marković. „Prijave nema protiv mene, ali ima protiv Dragana Đilasa zbog nasilja u sopstvenoj porodici. Njega je prijavila tadašnja supruga, Iva Đilas da je tukao i nju i njenog oca i to pred njihovom decom i da je njoj tada rekao – odrubiću ti glavu. Dakle, u slučaju siledžije Dragana Đilasa, postoji prijava policiji i neposredni svedok i žrtve i izveštaji iz urgentnog centra o povredama i pretnje smrću svojoj supruzi. Takva prijava je bila u nečijoj fioci od 2014. godine do 2019. godine. Nakon pet godina Dragan Đilas to demantuje. Ne možeš to da demantuješ, ne možeš da se nagodiš sa svojom bivšom ženom i ja nju u toj situaciji razumem zbog dece, ali ti se dokazani siledžija i taj slučaj je neko morao da procesuira i to ne zastareva. Tukao si ženu i tasta pred svojom decom i pretio smrću svojoj supruzi. I ti ćeš siledžijo da danas napadaš mene i pojavljuješ se kao navodni zaštitnik žena. Građani Srbije treba da znaju, nisu se siledžija Dragan Đilas i njegova radnica, Marinika Tepić obratili sudu, nego ja. Ja molim naše pravosudne organe u koje verujem, da ubrzaju ovaj postupak i kažu ko laže i taj ko laže neka ide u zatvor i da postepeno što je pre moguće po svim krivičnim prijavama podnetim protiv Marinike Tepić, Sande Rašković Ivić i njihovog zaštićenog svedoka, kriminalca, Branislava Radosavljevića“ – rekao je Marković. Sada samo lično mogu da im poručim da su se mnogo zaigrali i da će na kraju da dobiju stvarno to što su tražili. Morao sam da vas upoznam sa ovim saopštenjem, a sada se vraćam na predloge zakona. Svi zakoni koji su danas na dnevnom redu su ozbiljni zakoni, dobri su zakoni. Vi ste ih obrazlagali na početku neki i vrlo detaljno i ja ću bez nekog redosleda po važnosti da krenem da ih obrazlažem. Prvi zakon je Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o posebnim uslovima za realizaciju projekta izgradnje stanova za pripadnike bezbednosti. Ovo je tema koja je kod jednog manjeg dela javnosti, vrlo je bitno da kažem, kod manjeg dela javnosti, naišlo na kritizerstvo. Ne na kritiku, nego na kritizerstvo. Svako dobronameran, kada vam uputi kritiku vi možete da razumete i možete na nju da odreagujete. Na kritizerstvo ne može da se odreaguje. O čemu se radi? Oni kažu - zašto vojska, zašto bezbednosne snage, zašto ne neko drugi? A, ljudi mi imamo po prvi put mogućnost da se u kraćem vremenskom periodu podeli 7.000 stanova, 7.000 porodica mogu na ovaj način da reše svoje najveće životno pitanje, a to je stambeno pitanje. Niko, ni jednog trenutka nije rekao da ovo možda neće u budućnosti da se uradi sa lekarima, možda i sa prosvetnim radnicima i tako dalje. Bitno je, da je Aleksandar Vučić prepoznao problematiku, bitno je da je pokrenuo inicijativu koja je već sada uveliko u realizaciji, a odnosi se na 7.000 porodica. I mi iz Jedinstvene Srbije, javno pričamo da je ovo odlično što se radi i to je sigurno jedan od motiva zašto glasamo za ovaj zakon. Moramo da budemo realni i svesni činjenica da su vojna lica i borci u Srbiji, stvarno prolazili kroz teške situacije i ratove, da im država možda nije svaki put u punom kapacitetu izlazila u susret, ali ovo što se danas radi je prepoznavanje tog problema i ovo je jedan mali, skroman način da tim ljudima možemo kao država da se odužimo. Mi smo uvek vodili odbrambene ratove, to je vrlo bitno da se kaže, ne samo zbog naših građana, naše dece, budućnosti, nego zbog svih ostalih koji su se o Srbiju ogrešili. Ja neću da pričam o patnjama, mukama i stradanjima civilnog stanovništva, ali u svakom slučaju, ako je ovo jedan od načina da se odužimo borcima i pripadnicima sektora bezbednosti u Srbiji ovo je pravi način. Sa druge strane, ovakva gradnja, pošto vi ovde pre svega, predstavljate i građevince u ovoj sali danas, ova gradnja može da bude stimulativna i za sve naše građevinske firme. Mi smo nekada bili prepoznatljivi u svetu po građevinskim kompanijama koje su i u zemljama trećeg sveta radile preozbiljne objekte. Naši građevinci su bili uvaženi u Evropi, bili su uvaženi i prepoznati svuda u svetu. Na žalost, ministre ono sa čime se danas srećemo, a to nam je nedostatak tih građevinskih radnika. To ste i vi malopre rekli, ne samo da nam fale inženjeri, fale nam i oni radnici, građevinci, znači ljudi sa ozbiljnim iskustvom koji na gradilištu mogu da ubrzaju ili da uspore određeni proces. Mislim da ta ideja sa ovih 7.000 stanova, naravno i kao ono što sam rekao, o čemu, pre svega vi iz Vlade, svi ministri trebate da razmišljate, da u nekom periodu isto ovo radimo za lekare, da ovo radimo za prosvetne radnike ili nebitno za koju drugu profesiju, možete da i stimulišete građevinsku industriju u Srbiji. Nesporno i svi pričamo koliko se radi kada su u pitanju autoputevi. Danas je jedna od tema i metro. Znači, sve su to preozbiljne investicije i previše angažovanja i fizičke radne snage pored svih mašina. Mi danas imamo situaciju da u Srbiji rade i kineski radnici. Ideja sa metroom je naravno, da taj jedan preozbiljan projekat, upravo povede kineska građevinska operativa, ali ono na čemu mi moramo da radimo to je da stimulišemo sve više decu u srednjim školama, da se opredele da krenu put građevinarstva. Možda je to u jednom trenutku, slobodno tako mogu da kažem, u nekom periodu bila profesija koja je inače sama po sebi fizički vrlo teška, stavljena negde u neku stranu, ali danas dolazimo do toga da takvi radnici na tržištu kod nas na terenu nemaju cenu. Sve je teže doći do njih. Što se tiče samih tehnikalija, kada su u pitanju ovi stanovi, koje su to kvadrature, kolike su spratnosti itd. ja ne sumnjam da je ovo uradila struka. Ja sam ovo pročitao, mislim da bi sa tim gubio vreme kada bih o tome ovde diskutovao. Znači, generalno kada pričamo o zakonu, ovo je odličan zakon i poslanička grupa Jedinstvene Srbije će ga podržati. Kada pričamo o metrou, ja i svi mi koji dolazimo iz unutrašnjosti, mi se radujemo izgradnji metroa u Beogradu. Verujte mi. Možda, čak i više nego vi što ovde živite, jer svaki put kada dođemo da li poslom, ili nekim drugim stvarima, susrećemo se sa situacijom, velike gužve u saobraćaju, sa nedovoljnim parking mestima, sve to usporava neke procese. Ljudi koji dolaze iz unutrašnjosti, neki put i nemaju na raspolaganju da mogu da ostanu, da prenoće, nego jednostavno završe svoj posao, i da se vrate tamo odakle su došli. Znači, izgradnjom ovog metroa, ja mislim da će Beograd definitivno da bude jedna preozbiljna metropola. Svaki put kada sam išao u neke svetske metropole, kada sam ulazio u metro, negde sam onako patio za tim, zašto Beograd nema metro. Naravno, svestan investicije i prevelikog projekta koji sama jedna takva investicija sa sobom nosi evo konačno dočekasmo i to da se nešto konkretno, kako vi kažete, na pitanju metroa radi. Ja nekada kada sam gledao one filmove, naučne fantastike, pa kada mi neko kaže 2021,2028, pa 2033. godina, pa to mi je delovalo stvarno kao neka vasiona, pa nekako vreme brzo leti. Nekada mi je i to, kada neko kaže imate 45 godina, meni je taj bio star, a danas ja kada kažem, imam 45 godina, kažu da su to najbolje godine. Tako da , ovo vreme je prošlo. Mi smo došli do tih svemirskih godina, i 2028. godine, kako je i planirano, trebalo bi da bude završena prva linija, a 2033. godina, da bude gotov kompletan metro u Beogradu. Što se tiče poslaničke grupe JS, to ne moram više da ponavljam, rekao sam na početku, mi svakako ne da nismo ljubomorni na Beograd, nego imamo želju kao svi iz unutrašnjosti, da ovaj metro što pre starta. Još jednom ono što je možda za sada, za građane bitno, mada ste i vi to već rekli, da će Francuzi raditi isporuku vozova, i elektro mašinskih sistema, odnosno kompletno opremanje tog metroa, a da će kineske kompanije o kojima sam na početku pričao, izvoditi radove. Pred nama je i predlog zakona o dopunama i izmenama Zakona o plovidbi i lukama na unutrašnjim vodama. Nekako vi sada kao ministar kada sve ove zakone pogledamo, oni su svi direktno ili indirektno vezani za vaše ministarstvo, jer gde god se uključila građevina, a morala je nekako na svim ovim zakonima da bude dominantna, onda ste vi s pravom tu da danas možete da branite sve ove zakone. Što se tiče ovih izmena i dopuna, već postojećeg zakona, nisu male i nisu samo kozmetičke prirode, kako neki put moramo prosto da uradimo, da bi usaglasili sa zakonima EU, a mi danas imamo ovde različite situacije i kada se priča o propisima i kada pričamo o nekim planovima, kada pričamo o visini taksi, definisanju određenih uslova, kada je u pitanju, investiranje u rečni luk itd. Znači, ozbiljna izmena zakona. Ja neću ni da ponavljam koliko je bitno ulagati u vodnu infrastrukturu, razvijati i modernizovati. Naravno, različita su iskustva onih ljudi koji žive pored velikih reka, pored reka gde se održava i gde je živ taj vodeni saobraćaj, nebitno da li je teretni ili putnički, kao i drugačije iskustvo onih koji žive pored auto puta. Ja dolazim iz Vrnjačke Banje, pored nas protiče reka Morava, na žalost to nije plovna reka, tačno je da su bile neke ideje i neki planovi da može da postane plovna, ali eto sticajem okolnosti, kada dođu ti letnji meseci, Moravu možete bukvalno da pregazite. Ona na žalost, neće moći da bude plovna. Ono što je dobro ministre, auto put neće da nas zaobiđe i Vrnjačka Banja, konačno izlazi na auto put. Jedno veliko iskustvo, vezano za rečnu plovidbu i uopšte za taj vodeni saobraćaj, imao sam prošle nedelje, kada sam kao član Odbora za privredu, bio predsednik tog Odbora, gospodin Arsić je organizovao sastanak i imali smo priliku da posetimo HE Đerdap, i iskren da budem, možda sam tamo bio na nekoj ekskurziji davno nekada, opet me ispočetka sve to fasciniralo, s tim što smo ovog puta imali priliku da od stručnih ljudi, da se upoznamo malo i sa tim prevodnicama za brodove, kako to sve funkcioniše, i uopšte za sve te ploveće objekte, i mogu da kažem da, ako se uzme u obzir da je to rađeno 1964. godine, da je to sve pušteno u funkciju, to je bio preozbiljan građevinski poduhvat za to vreme, ali eto bili smo, Srbija je dan danas moćna, ali tada kao cela Jugoslavija, iz jedne sasvim druge perspektive, uspeli smo da radimo ozbiljan projekat. Ako sada treba da tražim sličan projekat koji može da se uporedi sada sa tim predvodnicama ili uopšte sa hidroelektranom, ja mogu da kažem slobodno da je to metro, kao što će za vek vekova da ostane ova Hidroelektrana „Đerdap“ i od nje, da ne pričam kolike koristi imamo kao država, siguran sam da će moći da joj parira metro i kao investicija i kao nešto što će građanima u mnogome da olakša život. Kapacitet pre renoviranja, znači, to je vrlo bitno da se kaže, da je vaše ministarstvo u skorašnjem periodu uradilo određene investicije upravo, kada su te prevodnice u pitanju, kapacitet sa 6.300 plovila je povećan na 10.000. Samo po sebi pokazuje da tih 40% je veliki prihod i za naš budžet. Reke su najjeftiniji vid transporta. Naše plovne reke slobodno možemo da uporedimo sa autoputevima. Srbija ima sreću sa plovnim rekama, a naravno najbitnija reka je Dunav i to je možda naš najjači autoput kada su u pitanju reke. Ja sam imao priliku da budem član privredno-političke delegacije koju je Dragan Marković Palma organizovao i vodio u Egipat i tada sam u stvari shvatio značaj naših reka. Mi smo nekada i u staroj Jugoslaviji bili veliki izvoznici mesa za Egipat, znači, za njihovu vojsku. Napominjem Egipat je država koja ima preko 100 miliona stanovnika i naravno i dan danas se izvoze velike količine žitarica upravo u Egipat. Ministar Nedimović zadnji put kada je ovde dolazio upravo pričao o tim sporazumima i o važnosti tih prirodno-političkih delegacija. Posledica takvih privredno-političkih delegacija je potpisan ponovo sporazum i dozvola da mi možemo sada kao Srbija, pošto je nekada taj sporazum potpisala stara Jugoslavija, sada je Srbija potpisala taj sporazum i da ponovo možemo da sarađujemo ne samo sa Egiptom, nego sa celim svetom i da maksimalno iskoristimo potencijal naših reka. Zato i sve ovo što ovaj zakon tretira i sve što je ovaj zakon obuhvatio olakšava upravo taj transport sa jedne strane, što pomaže našoj privredi i pre svega našoj poljoprivredi, a sa druge strane, stvaraju se mogućnosti za nove prihode i prilive u naš budžet. Ono što je možda interesantan podatak za građane, a to je da su prihodi od unutrašnje plovidbe negde oko 40 miliona evra i konstantno rastu, a ako treba da merimo u tonama šta je to što se preveze našim rekama, to je impozantna cifra od osam miliona tona. Zašto kažem da je možda i najbitnije ovo za poljoprivredu? Pre svega, zato što je samo prošle ekonomske godine kada je u pitanju kukuruz, a rekao sam da su tu dominantna Kina i Egipat, pre svega, od oktobra 2019. godine do 30. septembra 2020. godine, izvozili smo rekordnih 3.050.000 tona kukuruza. Znači, to je stvarno fascinantan broj. Znači, mi od ovih osam miliona tona sigurno više od 50% je ako uzmemo i ovaj kukuruz i sve ostalo je posvećeno poljoprivredi. Ovaj danas zakon je svakako bitan za vaše Ministarstvo i bitan je za sve ljude koji tranzitno idu, ali onako racionalno čovek kada pogleda, siguran sam da je reka Dunav i plovne sve naše reke su najbitnije za poljoprivredu. Ako ne bi imali te reke transportni troškovi svi i ostali troškovi koji su vezani za prevoz i isporuke robe bi nas verovatno načinile takvim da više nismo u konkurentni na svetskom tržištu. Ja sam siguran da će se taj proces pogotovo i kada je vaše ministarstvo, a vezano za rečnu infrastrukturu nastaviti i da će Srbija nastaviti krupnim koracima da ide ka budućnosti. Ono što je meni krivo, evo, ponavljam to i prošli put, svaki put zbog saopštenja ili odbrane od lažnih napada i lažnih afera, mi to vreme nekako potrošimo i ne stignemo da se bavimo i ovim ostalim zakonima. To što ih ja ne obrazlažem ne znači da nećemo za njih da glasamo. Ponavljam, poslanička grupa JS podržaće sve zakone koji su danas na dnevnom redu. Hvala.
Zahvaljujem. Prvo jedno saopštenje za Narodnu skupštinu. Primili ste ostavke narodnih poslanika Ljuba Petrovića i prof. dr Predraga Markovića na funkciju narodnog poslanika u Narodnoj skupštini Republike Srbije i Izveštaj Odbora za administrativno-budžetska i mandatno-imunitetska pitanja Narodne skupštine povodom razmatranja ovih ostavki, koji je utvrdio da je podnošenje ostavki nastupio slučaj iz člana 88. stav 1. tačka 2. Zakona o izboru narodnih poslanika i predlaže da Narodna skupština, u smislu člana 88. stav 3. i stav 4. istog zakona, konstatuje prestanak mandata ovim narodnim poslanicima. Saglasno članu 88. stav 1. tačka 2. i stav 3. i 4. Zakona o izboru narodnih poslanika, Narodna skupština na Predlog Odbora za administrativno-budžetska i mandatno-imunitetska pitanja Narodne skupštine, konstatuje da je prestao mandat, pre isteka vremena na koje su izabrani, narodni poslanicima Ljubu Petroviću i prof. dr Predragu Markoviću danom podnošenja ostavki. Saglasno Zakonu o izboru narodnih poslanika izvršiće se popunjavanje upražnjenih poslaničkih mesta u Narodnoj skupštini. Reč ima ministar Tomislav Momirović. Izvolite.
Hvala, gospodine potpredsedniče. Nekako ste mi ovim administrativnim pitanjima oduzeli šlagort na izlaganje gospodina Vujića. Samo sam želeo da se nadovežem. Prvo, hvala vam na ovom izlaganju, na 90% današnjeg žita koji izvozimo u Egipat se radi preko naših luka. Vi ste rekli osam miliona tona. Da, ali samo žita. Četrnaest miliona tona roba preko naših luka se izvoze zahvaljujući velikim investicijama prethodnih godina mi više robe izvozimo putem brodova nego preko železnice. To je samo znak da moramo da investiramo dodatno u železničku infrastrukturu, naročito u naš kargo saobraćaj, kako bi podržali svu industriju koja se razvila prethodnih godina. Ako ste gledali predsednika juče u izlaganju, ja jesam i jedna informacija mi je bila zapanjujuća, a to je da mi imamo suficit u izvozu sa Češkom. To su zaista neverovatni rezultati koji smo mi uspeli zajedničkim snagama da postignemo u prethodnom periodu i na koje možemo da budemo ponosni. Pomenuli ste domaću građevinsku industriju, operativu i uporedili ste kako je nekada bila i kako je ona bila moćna, kako smo mi preko naše i političke jake snage i pozicije mogli da u nesvrstanim zemljama izvozimo operativu, da gradimo strateške objekte. Rekao bih vam da pored toga što mi imamo velike investicije stranih partnera, s kojima zajednički investiramo u ove infrastrukturne strateške proizvode, mi smo kroz prethodni period, a to se provlači do dan danas, razvili našu građevinsku operativu, podigli je na viši nivo i to je ono što prolazi neopaženo da naše firme masovno dobijaju poslove, pre svega u Zapadnoj Evropi po dobrim cenama, jako profitabilne poslove i mi sve više, ne da imamo građevinske radnike koji idu tamo i pitanje je da li će se ikada vratiti, ne, mi imamo i kompanije koje odlaze tamo, građevinski radnici koji prate te kompanije, koji u jednom vremenskom periodu od tri do šest meseci mogu dodatni novac da zarade i vraćaju se onde da rade redovne poslove. Zaista mnogo smo uradili na tome, ne mi kao Vlada, da ne preuzimam direktnu zaslugu za to, nego jednostavno celokupan obim investicija u građevinskoj industriji i činjenica da mi sa sopstvenom operativom ne bismo mogli da izvedemo sve ove infrastrukturne projekte. Nama je plan do kraja godine da krenemo da gradimo 850 kilometara auto-puteva, samo auto-puteva u Republici Srbiji. To su podaci koji su neverovatni. Naš pravi problem je ko to sve nama da izvede. Kako mi sve to da izvedemo? Kako mi da izradimo infrastrukturu koja prethodnih 50 godina, naravno usled objektivne okolnosti, nije izgrađena elementarna bazična infrastruktura kao što su putevi? Da ne otvaram ovde pitanje brze pruge Beograd-Subotica koju danas gradimo ili Beograd-Niš-Preševo, koju planiramo da krenemo uskoro da gradimo. Tako da, obimni radovi gde je metro, naravno najznačajniji infrastrukturni projekat i najveći infrastrukturni projekat u istoriji Beograda, prate celu zemlju. Zemlja ne samo da izgrađuje novu infrastrukturu, nego se i reindustrializuje, vodna privreda, luke, železnica su ključni da podrže taj kargo. Hvala na izlaganju, još jednom.
Hvala, gospodine ministre. Reč ima ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe Socijalistička partija Srbije, Milutin Mrkonjić.
Zahvaljujem, uvaženi predsedavajući, Orliću. Poštovani ministri sa saradnicima, kolege narodni poslanici i građani Srbije, vidim da se ministar dobro pripremio i to je dobro. Mlad ste čovek, ali ne vidim taj strah vezan za te kilometre autoputa. Moj savet, odmah na početku – nijedan kilometar autoputa nije isti, nema istih kilometara, ali priprema za to postoji u realizaciji tih projekata i glavnim projektom se definiše to, a naravno, obračunom radova se zna i to ta gospođa koja sedi pored vas dobro zna, pa neka vam objasni. Često sam bio u sukobu sa kolegama ministrima kada istrčavaju sa ciframa unapred. Možemo govoriti o nekim globalnim ciframa. Drugi savet odmah na početku, neću mnogo da vas davim, oni koji se bave razvojem su stručnjaci koji imaju veliku muku. Dve vrste otpora su i u našoj zemlji i u svetu za ljude koji se bave razvojem, a ovo što vi radite su razvojni projekti. Prvi otpori dolaze od građana koji ne moraju da znaju to što mi planiramo i što radimo, ali je njih lakše savladati. To je moje iskustvo od 55 godina. Drugi otpori dolaze od struktura kojima to ne odgovara, posebno na Balkanu i u našoj zemlji. Ima ljudi koji bi nešto drugo radili. Upravo sada ulazimo u metro. To je bio razlog zbog čega metro prethodnih 50 godina nije bio završen. Inače, početak realizacije metroa bio je dobar. Branko Pešić, gradonačelnik Beograda iz tih 70-ih godina, definisao je Beograd kao grad razvoja i kao grad usluga i to je značilo da cela industrija ide van grada, a da grad mora da bude povezan brzim saobraćajnicama sa Evropom i celim svetom. To je značilo ulazak auto-puta Gazela, to je značilo izgradnju beogradskog čvora, to je značilo modernizaciju aerodroma, to je značilo čišćenje Dunava i to je za gradski saobraćaj značio metro. Odmah su formirane direkcije koje su to pripremale i radile i uradile koliko su mogle. Nažalost, iza toga, ja svih tih 10, 15 struktura znam i gradonačelnika i ljudi su hteli da grade, nije bilo ili političke volje, čitajte – Vučić, ja to otvoreno kažem, ili para. Često puta je bilo jednog, nije bilo drugog. Vi danas imate fenomenalnu podršku države, nezapamćenu, i zato imate takve rezultate. I nemojte mnogo da se hvalite da mi nismo pre vas mnogo radili, radili smo koliko smo mogli. To govorim ne za sebe, nego za ove druge generacije koje slušaju sada ovo. Morate ih pohvaliti. Svih pet zakona iz oblasti građevinarstva su dobri zakoni. Zakon o metrou je dobar, jer najzad definiše početak izgradnje tog velikog projekta. Nikada do sada grad tako nije razmišljao. Danas država tako razmišlja. Veliki projekat znači da treba puno para, a to ne može Beograd sam. To može Republika Srbija. Stabilnost zemlje van granica i stabilnost zemlje politička u zemlji garantuje da su uslovi politički dobri, to je taj preduslov političke volje i naravno želja i predsednika i Vlade i države da se ti projekti realizuju. Prema tome, neću pričati o detaljima metroa. Kolega Kesar je dobro govorio u ime Odbora šta su to tehnički detalji, a vi ste me iznenadili da ste i vi potpuno savladali tom tehnologijom. Dakle, priprema je dobra, orijentacija ka francuskim tehnologijama je dobra, orijentacija ka građenju je dobra onih koji daju pare. Naravno, ja uvek stojim iza naših preduzeća i podsećam da su naša preduzeća sposobna, bez obzira na teškoće koje imaju, da rade sve te velike projekte, posebno naši projektanti kojima se morate malo više pozabaviti. Naše projektantske organizacije su dobre, ovo što je kolega Voja pre mene govorio, u svetu su imale veliku afirmaciju, prema tome, imaju i danas. Dakle, metro, svaka čast. Metro sa ovim zakonom kreće i to je dobro. Neću više o metrou. Što se tiče ovih drugih zakona, vrlo je važno kod Zakona o planiranju i izgradnji i podržavam apsolutno odluku da se produži rok. Naravno, investitori nisu bili u stanju, takva su vremena bila, da obezbede uslove da mogu da grade i dobro je da se taj rok produžava i svaka čast i na tom zakonu. Što se tiče voda, tu sedi šef za vode, koliko znam, Veljko, Koridor 7 je isti kao i Koridor 10 u železničkom i drumskom saobraćaju, izuzetno važna saobraćajnica. Evropa je spremna, kada govorimo o tome, zato govorim više o tim drugim elementima, da da pare za realizaciju projekata na Koridoru 7. Koridor 7 mora da ima veću pažnju i dobro je da sad stvarate uslove kroz ovaj zakon da se pomere norme koje su potrebne da bi ispunili strani investitori, da bi mogli da uđu sa ovom koncesijom, i to je dobro. Podrška i tom projektu. Stanovi. Isti projekat je bio i 1999. i 2000. godine. Hoću da Damjanović to zna. Tada je on bio kršten od strane države kao projekat za mlade bračne parove, Vojsku i policiju, dakle, isti. Potpuno je dobro definisati ovo što ste rekli, 500 evra gradnja, potpuno je dobro uslove definisati i naravno ovo oko tehnologije građenja. Ali predlažem da taj projekat ne stane, nastavite ga u tom duhu, kao što je takođe Voja govorio pre mene, da se stanovi grade i za one ljude, mi smo tada rekli mlade bračne parove, nije bitno, za one ljude koji, naravno, mladi pre svega, jer mladi traže samo dva uslova – posao i stanove u relativno kratkom roku. To država na ovakav način može da obezbedi. I u tom smislu podrška ovom zakonu apsolutno. Što se tiče rada na realizaciji projekata šinskih sistema, moram da se vratim, evo, šest minuta, neću ni deset minuta. Koristim priliku, e sad ne znam ko se bavi šinskim, da li je tu među vama, nije, žao mi je. Najavili ste izgradnju magistralne pruge od Beograda do Niša, dakle, nastavak. Podsećam, prvi zadatak je tu vrlo jasan. Pruga se gradi za 200 kilometara na sat projektovanu brzinu i komercijalno 130 kilometara. Pošto vidim da ima već negde odstupanja, gledao sam, nekih novih ideja, 120, 160 itd, izvinjavam se na tehničkim podacima, neću dalje, ovo govorim zbog vas, jer vi ste stručnjaci, dakle, za 200 kilometara, gde god je to moguće, a mora da bude moguće na većoj dužini od ovoga što sam čuo u javnosti, da ne spominjem sada to, da bude elektrificirana i da bude za mešoviti saobraćaj. E, to je pruga za velike brzine. Preko 200 već idu druge tehnologije itd. I dobra orijentacija, da se Evropa pojavljuje tu kao kandidat, ne ulazimo u ocenu, to nek država radi, ko će šta da radi, da se Evropa pojavljuje kao kandidat. Ipak su evropske firme i danas u vrhu tih tehnologija šinskih sistema i to je ono što je vrlo važno. Neka uđe u konkurenciju, pa vi vidite kako će to da izgleda dalje. Dakle, još jedanput, hrabrosti, dobro radite i u tom delu punu podršku države imate. U krajnjoj liniji, ja sam gledao, ponovo ponavljam to kako predsednik države u ime vaše razgovara sa investitorima. Pa to je velika stvar. To znači da imate maksimalnu podršku. Koristite to što imate danas i te uslove koje imate danas. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima ministar.
Nema nikakve dileme da će pruga od Beograda ka Nišu biti pruga za brzinu od 200 kilometara na sat. Predsednik je to objavio posle sastanka pre nekoliko nedelja sa predsednicima Evropske unije, koji je u stvari bio finale jednog velikog broja sastanaka o tom projektu. U pitanju je grant, odnosno poklon koji Evropska unija planira nama da da za izgradnju te brze pruge od 700 miliona evra. To je najveći grant, odnosno najveći poklon za jedan infrastrukturni projekat na teritoriji zapadnog Balkana u prethodnih 20 godina. To je naša politička situacija u ovom trenutku. Evropska unija, čiji mi sigurno nismo najbolji đak, nam daje najveći poklon od 700 miliona evra. Da je to neko nekome rekao pre samo dva meseca, ne bi mogao da poveruje u to. Naravno da ćemo da gradimo najbolju, najbržu, najmoderniju prugu svuda gde je to racionalno. Vi ako imate, a to pre svega mislim na delove pruge koji gravitiraju ka Beogradu, jako blizu stanice, vi ne možete da razvijete 200 kilometara na sat. Pruge od 200 kilometara na sat su za 30 do 40% skuplje od onih pruga gde može da se razvije do 160 kilometara na sat. Kada pričamo o ovakvim projektima, mi pričamo o stotinama miliona evra. Ja naravno nisam tehničko lice, ne želim da obrazlažem, nemam to znanje kao inženjer Mrkonjić, ali samo mogu da kažem ove činjenične podatke zašto će na određenim deonicama biti predviđena izgradnja pruge do 160 kilometara na sat. To je isključivo na onim deonicama gde postoji logika ekonomska, odnosno gde ne postoje uslovi da se te brzine od 200 kilometara na sat razviju. To su te činjenice. Kao što ste rekli, zaista ste dobro to rekli, gospodin Vujić je o tome pričao, a ja se nisam kvalitetno osvrnuo, o poslovima i o stanovima. I o tome smo vodili računa kada smo govorili o stanovima za pripadnike službi bezbednosti. U prethodnom periodu smo izgradili određeni broj stanova koji su imali jako malu površinu. To se pokazalo da nije dovoljno atraktivno za naše pripadnike Vojske, policije i drugih službi bezbednosti, jer su u pitanju uglavnom porodični ljudi i locirali smo da je najmanji stan za kojim postoji tražnja stan od 46 metara kvadratnih. Najveći stan koji će biti u ovoj vrsti prometa će imati veličinu od 92 metra kvadratna. To je ono što država može da projektuje. Znači, mi ne poklanjamo luksuz, mi poklanjamo elementarne potrebe za pripadnike naše Vojske i policije. Hvala vam, naravno, za sve ovo što ste rekli o metrou i drugim stvarima. Mi stojimo na stanovištu da su investicije u infrastrukturu ključne za ekonomiju ove zemlje, za povezivanje naše zemlje sa regionom i nastavićemo u tom pravcu. Hvala na vašoj podršci.
Zahvaljujem se ministru. Reč ima Milutin Mrkonjić. Izvolite.
Moram malo ipak da konfrontiram se sa ministrom. Nema poklona nigde u svetu danas te vrste. Ono što svi poslanici ovde znaju, pa i vi, interesi su samo bitni. Dakle, Evropa, i nije samo na tom primeru, vidi se i na ostalim primerima gde je prisustvo Kineza, Rusa itd, Evropa shvata da te zemlje rade danas kod nas, a interes Evrope je u tehnologiji. Brza pruga, kao što je rekao predsednik Vučić, definiše novu tehnološku misao. To menja svet i menja naš svet ovde. Prema tome, neće Evropa da pusti tako lako da vagoni TŽV ili „Simens“ itd, idu, pa da kineski vagoni trče po našim prugama, ja vam to otvoreno kažem i to je dobro za nas. To je rezultat dobre spoljne politike naše zemlje. Prema tome, nema, deco, poklona nigde, samo su interesi i vodite računa o tome, to je vrlo važno. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima ministar.
Hvala, gospodine Mrkonjiću. Apsolutno se slažem, nema besplatnog ručka. To su činjenice, ali činjenica je i da mi taj novac dobijamo u ovom trenutku besplatno da investiramo u našu prugu. Da li ćemo našim političkim sposobnostima dovesti do toga da tih 700.000.000 evra u realnosti postane mnogo više ili ćemo tih 700 evra pretvoriti u nešto što će raditi posao, pre svega nekim drugim državama, videćemo, ali ja sam uveren da naša politika, na čelu sa predsednikom Republike, ima tu snagu da ovih 700 evra bude samo polazna osnova za dalji razvoj infrastrukture i da ćemo prave rezultate tek razviti kad izgradimo tu brzu prugu. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe PUPS, narodni poslanik Hadži Milorad Stošić. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovana predsedavajuća, uvaženi ministre, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, pred nama je objedinjena rasprava seta zakona kojima se uređuju određene oblasti koje detaljnije regulišu određenu problematiku u odnosu na prethodne tekstove ili na prethodne zakone. Iz paketa zakona koji su objedinjeni u današnjoj raspravi smatram da su dva zakona od većeg značaja za šire slojeve našeg građanstva. Pre svega, mislim na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o posebnim uslovima za realizaciju projekta „Izgradnje stanova za pripadnike snaga bezbednosti“. Ove izmene i dopune treba da otklone određene nedorečenosti trenutno važećeg teksta ovog postojećeg zakona. Kao što svi znamo, kada je ovaj zakon bio usvajen pre nekoliko godina, njegova osnovna namera bila je da se reši izraženi stambeni problem kod naših vojnika i policajaca, kao i veterana ranijih ratova sa nerešenim stambenim problemima, odnosno stambenim pitanjima. Praktična primena pokazala je da je neophodno izvršiti određene korekcije zakonskog teksta, kako bi on zaista ispunio ovu svoju osnovnu svrhu, a ne da se pretvori u nešto sasvim drugo i nečasno, u osnovi da je svojstven osećanju časti koji ima najveći broj pripadnika snaga bezbednosti. Stoga mislim da je dobro što se izmenama zakona najpre pojašnjava da pravo da konkurišu za ove stanove neće imati oni koji su nakon 1. juna 2018. godine, kada je osnovni tekst ovog zakona stupio na snagu, u svom vlasništvu već imali određeni odgovarajući stan, pa ga zatim prodali ili na drugi način otuđili. Takođe, precizirano je da ovo pravo neće imati oni koji u svom vlasništvu već imaju odgovarajući deo porodične stambene zgrade ili deo stana, odnosno etažne svojine, jer je logično da takvi slučajevi ne treba da budu obuhvaćeni pogodnostima koje su ponuđene u ovom zakonu i da stiču dodatne nekretnine. Drugo poboljšanje učinjeno je u članu 5. gde je u odnosu na postojeće odredbe još detaljnije pojašnjenje ko ima pravo da konkuriše za stanove u Beogradu i Novom Sadu. I ova poboljšanja treba podržati, s obzirom da se zna da se stanovi iz ovog programa grade i prodaju po ceni koja je u ovim gradovima niža, i to dosta niža od tržišne, pa se zato moraju postaviti takva pravila koja će omogućiti da do tih stanova zaista i dođu oni koji službuju u tim mestima i kojima su oni zato zaista životno potrebni. Kao treće pozitivne promene u ovom predlogu vidim to što se predviđa povećanje minimalne kvadrature stambene površine stanova koji će se graditi i to je kvadratura najmanja 46 metara kvadratnih, odnosno u strukturi jednoiposobni stanovi. Ova stambena površina već prejudicira da će za takve stanove konkurisati oni koji planiraju ili već imaju porodice i decu, a upravo stambeno zbrinjavanje takvih kadrova mora biti na prvom mestu umesto zidanja garsonjera za samce, odnosno manje nefunkcionalne stanove za porodicu. Naposletku, dobro je što se ovim izmenama planira da investitori prilikom izgradnje mogu imati i privredna društva koje će osnovati Republika Srbija i da će ona moći da prihoduju i od izgradnje dodatnih lokala i garaža u sklopu ovih kompleksa koji će verovatno biti u tržišnim cenama. Promene ovih zakona treba podržati, ali bih voleo da skrenem pažnju da iako su pripadnici vojske i policije stambeno najugroženiji zbog prirode svog posla, da bi trebalo polako misliti i planirati i o tome da se ovakvi programi prošire i na ostale zaposlene u javnom sektoru, pa i na sve mlađe bračne parove sa decom. Želim da podsetim da smo mi svojevremeno da smo mi svojevremeno pre dve decenije u sklopu projekta obnove zemlje imali ambiciozno zamišljen program stanogradnje za kadrove mlade bračne parove, koji se odnosio ne samo na velike gradove i na većinu opštinskih sedišta. Sama činjenica proširenja gradnje u malim opštinama smanjila bi pritisak na veće centre, a samim tim, smanjilo pražnjenje malih opština. Ako takav program u ono vreme nije mogao da se na pravi način i na vreme realizuje iz različitih razloga, pre svega teške ekonomske situacije i nestabilnosti, to ne znači da se takve dobre ideje ne bi mogle sada realizovati kada ekonomski stojimo daleko bolje i kada je situacija mnogo stabilnija. Ono što je još važnije, želim da istaknem, a to je da ministar Ministarstva za brigu o selu Milan Krkobabić više puta je isticao u svojim nastupima da su nam potrebni stanovi za stručnjake i mlade bračne parove na selu, ako hoćemo da ono oživi. A, inače, oživljavanje sela Srbije je jedan od osnovnih prioriteta koji bi trebalo u narednom periodu da bude. Mislim da i tu država treba da krene u planiranje jednog ozbiljnog programa obnove stambenog fonda po selima, jer se može primetiti da iako na selima ima dosta praznih kuća koje bi mogle da se otkupe za ovakve potrebe, često je reč o objektima starim po 50-ak i više godina, koji teško mogu da zadovolje savremene standarde stanovanja ili im je potrebna temeljna sanacija, a to je posebno izraženo baš u onim sredinama, pre svega na jugu i jugoistoku Srbije, u brdsko-planinskim mestima i u pograničnim područjima gde je situacija najkritičnija. Po nekim podacima, u Srbiji u seoskom području ima oko 150.000 praznih kuća koje bi se mogle sanirati, ali i gradnja novih za potrebe malih ne bi bio promašaj. Sama činjenica, kada govorimo o snagama bezbednosti, izgradnjom određenog broja stanova u tom pograničnom području i zapošljavanjem ili dodelom nekim mladim bračnim parovima, automatski podižemo i nivo bezbednosti u tim područjima. Ovo je vrlo važno pitanje i njemu bi se morala posvetiti puna pažnja. Osnivanje Ministarstva za brigu o selu je samo jedan korak u stvaranju boljih uslova za sagledavanje problema i potreba sa kojima se susreće preko 40% stanovništva Srbije, koliko živi u ruralnom području. Zato je neophodno da se tom ministarstvu omogući suštinska mogućnost njegovog delovanja, a pre svega planiranje većeg budžeta za Ministarstvo za brigu o selu u nekom narednom periodu. Drugi važan zadatak iz ovog paketa je Predlog zakona o metrou i gradskoj železnici. Mislim da svi shvatamo da je to verovatno najvažniji komunalni i infrastrukturni projekat, pre svega za Beograd, ali i za državu Srbiju. Činjenica da su se planovi za metro počeli praviti još 70-tih godina prošlog veka, da više retko ko može pouzdano znati koliko je tih planova tačno bilo i kakvi su im bili detalji, dovoljno govori o nemarnosti, propuštenim šansama i izgubljenom vremenu koji se meri ne godinama, već čitavim decenijama koje su prošle, dok je glavni grad rastao i razvijao se uz ogromno ograničenje i lošeg javnog prevoza njihovih građana. Vlada ove koalicije je prva koja je nakon proteklih pola veka napokon rešila da se ozbiljno uhvati u koštac sa ovim problemima i koja je pokazala da ta volja da se ovo pitanje zaista reši neće biti kratkog daha, već imamo prilike da vidimo da se u tom pravcu već prave projekti, planska i tehnička dokumentacija, da se traže strani partneri sa iskustvima iz ove oblasti i da se već rade i određeni početni poslovi. Posebno mi je drago što je malopre ministar istakao da se radi i sarađuje sa državama koje imaju veliko iskustvo upravo u ovim poslovima. Sve to uliva poverenje da će se ovaj veliki projekat početi graditi u planiranom roku u narednih sedam godina. Ovaj Predlog zakona treba da omogući da se uklone sve administrativne prepreke u tom poslu kako bi se on odvijao što brže i efikasnije. Pored ova dva zakona, po meni, težište u ovoj objedinjenoj raspravi Predlog zakona o elektronskom dokumentu koji predviđa mogućnost kreiranja elektronskog potpisa i pečata na daljinu i izdavanje kvalifikovanog elektronskog sertifikata putem identifikacije na daljinu, što do sada nije bilo moguće, budući da je bilo predviđeno obavezno fizičko prisustvo, kome se izdaje sertifikat. Ove izmene su značajne u smislu lakšeg i bezbednijeg odvijanja pravnih poslova i trgovine. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o plovidbi lukama na unutrašnjim vodama donosi važnu novinu. Mogućnost da se pojedini terminali luke mogu graditi, eksploatisati, obnavljati i po principima javno-privatnog partnerstva, što će biti od značaja za oživljavanje i bolju eksploataciju rečnog saobraćaja kao privredne grane. Kada govorimo o javnom-privatnom partnerstvu, neophodno je taj odnos regulisati strogim pravilima funkcionisanja kako ne bi bili slučajevi zloupotrebe, kao nekad u nekom ranijem periodu kod privatizacije. Pošto smatramo da se radi o dobrim zakonskim predlozima, poslanička grupa PUPS - „Tri P“ će u danu za glasanje dati svoju podršku za njihovo usvajanje. Takođe, poslanička grupa PUPS - „Tri P“ će u danu za glasanje podržati i ostale predloge i zakonska rešenja razmatrana na ovoj sednici i glasati „za“. Zahvaljujem se na pažnji.
Zahvaljujem se ovlašćenom predstavniku poslaničke PUPS – „Tri P“. Reč ima ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe Aleksandar Vučić – Za našu decu, narodna poslanica Katarina Rakić.
Zahvaljuje, gospođo Kovač. Poštovani ministre, dame i gospodo narodni poslanici, na dnevnom redu današnje sednice nalazi se set zakona iz oblasti Ministarstva građevinarstva, saobraćaja i infrastrukture, kao i jedan zakon koje je predložilo Ministarstvo trgovine, turizma i telekomunikacija. Sada zaista ne mogu da govorim ni o čemu što ima veze sa građevinarstvom i infrastrukturom, a da pre toga ne navedem šta je sve to do sada urađeno u oblasti infrastrukture. Znate kako kaže naš narod – na dobro se čovek vrlo brzo i lako navikne, pa zaboravi kako je to bilo do sada. Zamolila bih sve moje kolege da redovno ponavljamo šta je to sve urađeno, posebno u oblasti infrastrukture, jer se zaista imamo čime pohvaliti, imamo se čime ponositi, a kao što kažem naš narod brzo zaboravi. Što se tiče infrastrukture i najznačajnijih puteva koji su završeni i pušteni u rad, znači predati građanima Srbije na upotrebu, od 2012. godine pa na ovamo su sledeći putni pravci: autoput „Miloš Veliki“ ukupne dužine 120,5 kilometara; zatim Koridor 10 – istočna deonica, deonica Niš-Dimitrovgrad, ukupne dužine 87 kilometara, zajedno sa ovim putem pušten i je i nekomercijalni put Bela Palanka-Pirot dužine od 17,8 kilometara; zatim Koridor 10 „Jug“, deonica Niš-makedonska granica, ukupne dužine 74,2 kilometara; zatim Koridor 10 „XY krak“ dužine 21,3 kilometara; zatim autoput Batočina-Kragujevac dužine 15 kilometara; zatim obilaznica oko Beograda Sektor A i Sektor B4 ukupne dužine 43 kilometara, sa veoma važnim petljama Dobanovci i Batajnica, kao i most Ostružnica. Pored ovih puteva, rehabilitovano je i preko 410 kilometara puteva je unapređena bezbednost saobraćaja. Kada saberemo sve ovo što sam navela, tj. kada saberemo kilometre svega ovoga što sam sada pročitala, dođemo do cifre od 315 kilometara. Sada kada kažem tu cifru, 315 kilometara, meni lično jako značajno zvuči kada bi se radilo o nekom lokalnom i magistralnom putu, ali ne. Ja govorim o 315 kilometara autoputeva u svom punom profilu i sa svom pratećom infrastrukturom. Sve je to pušteno, završeno i predato građanima Srbije u upotrebu. Sada ću vam pročitati na kojim deonicama se trenutno radi, koje deonice se trenutno grade i koje su deonice trenutno u projektovanju, a kada saberemo ukupnu dužinu tih deonica, koje su u pripremi, koje se trenutno rade, njihova ukupna dužina iznosi čak 1.090 kilometara. To su sledeće deonice: Moravski koridor, deonica Pojate-Preljina, ukupna dužina 110 kilometara. Malopre sam pročitala koji su to putevi urađeni u Srbiji. Kada pogledate šta sam sve pročitala, praktično vidite da danas Srbija ima puteve i kroz istočnu i kroz zapadnu Srbiju i ono što zaista nedostaje jeste ta neka sprega koja će povezati puteve unutar Srbije i Moravski koridor. Upravo to i treba da predstavi, treba da napravi jednu sponu između Koridora 10 i Koridora 11. Njegov završetak je planiran za 2023. godinu. Ono što je interesantno jeste da se trenutno, što se tiče izgradnje ovog putnog pravca, radi istovremeno na 24 lokacije. Mislim da se ovako nešto nikada do sada nije dešavalo, a još jedan interesantan podatak jeste da je 12. maja ove godine na svih 24 lokacije radilo ukupno čak 1.002 radnika i 400 jedinica mehanizacije. Možete li da zamislite kako to izgleda? Ja to mogu da zamislim kao jednu vojsku radnika koji rade na samo jednoj deonici. Lično, ministre, zaista želim da vam čestitam na tome, jer ste vi taj koji ste nama i građanima Srbije odgovorni za sve te puteve i želim samo da vas pozovem da nastavite ovako i dalje da radite, jer ovo je zaista nešto što će u budućnosti dati dobar rezultat. Sledeća deonica na kojoj se trenutno obavljaju radovi jeste autoput „Miloš Veliki“, i to na deonici Preljina-Požega. Imali smo svi priliku, bar neki od nas, da se uverimo koliko je ovaj put važan. Pre 15-ak dana imali smo katastrofalne gužve, katastrofalne kolone i ja sam bila jedna koja se zadesila u toj koloni, čak 6,5 kilometara je bila duga kolona. Tada sam se setila, kada sam bila na otvaranju tog puta 2016. godine, ljudi iz opozicije su govorili kako je taj apsolutno promašio i svoju lokaciju, odnosno projektovanje na mestu gde ne treba da bude put, kako taj put u budućnosti neće imati automobile, uopšte neće biti korišćen. Prvo da kažem da nismo mi ti koji smo projektovali taj put. Taj put je projektovan mnogo pre nego što smo mi preuzeli vlast. Mi smo taj put završili, iako su neke deonice već bile urađene, zastarele, pa su morale biti obnovljene, a to da li nam je neki potreban ili ne, zaista ne bih komentarisala. Svaki put nam je potreban, a sama potreba za ovim putem se pokazala pre 15-ak dana. Nadam se da će završetkom ovog puta, dalje do Požege, on zaista dobiti svoj puni kapacitet, da gužvi više neće biti, a od Ministarstva smo dobili obećanje da je završetak tog puta do Požege planiran do kraja januara naredne godine, iako su rekli da ova deonica nije tako duga, u izvođačkom delu izgradnje predstavlja jednu jako ozbiljnu i zahtevnu deonica. Sledeći put koji je u izgradnji jeste Fruškogorski koridor, 1. maja ove godine kopanjem dvocevnog tunela Iriški venac koji će biti dužine 3,5 i 3,6 kilometara, počeo je sa izgradnjom Fruškogorski koridor. Inače, ovaj dvocevni tunel kada bude završen biće najduži tunel u Srbiji i on zaista treba da predstavi jedan izuzetno važan ekološki projekat zato što sav saobraćaj iz Iriškog venca treba da se skrene kroz tunel i ubuduće neće biti uopšte dozvoljen prelazak motornog saobraćaja preko Iriškog venca zato što će zaista veoma doprineti boljom, odnosno doprineti zaštitom životne sredine na ovom prostoru. Inače, završetak radova na Fruškogorskom koridoru planiran je za tri godine. Želim samo da pomenem da je ovo deonica koja je planirana da ima četiri trake, širine po 3,5 metara što će značiti da će ovo biti deonica na kojoj će prosečna brzina biti između 60 i 100 kilometara. Pored ovih koridora, takođe se trenutno radi na izgradnji brze saobraćajnice Ruma - Šabac - Loznica u dužini 77 kilometara, zatim autoput Kuzmin - Sremska Rača sa mostom preko Save dužine 18 kilometara, zatim brza saobraćajnica Iverak - Lajkovac i takođe se izvode radovi na obilaznici oko Beograda završena je deonica od Ostružnice do Orlovače. Inače, kao što većina od nas zna, izgradnja ove deonice trajala je gotovo trideset godina i jeste ona i bila komplikovana za rad i probijena su dva zahtevna tunela, iako ta deonica nije bila jako dugačka iznosila je osam kilometara, mi smo uspeli konačno da završimo i da je pustimo u rad. Pa, evo, sada kada sam pročitala sve ono o čemu se trenutno radi i sve ono što je završeno, svima nama treba da bude jasna rečenica kada Aleksandar Vučić, predsednik Srbije, kaže: "Podigli smo zemlju iz pepela, glavu dajem, Srbiju ne dajem!" Verujem da se mnogi od nas sećaju kako je Srbija izgledala 2012. godine. Ako se neko možda i ne seća, evo ja bih podsetila. Godine 2012. Srbija je izgledala kao oronula kuća koja se nalazi na vetrometini, potpuno opustošena. Još kao takva, bila je zadužena po mnogim osnovama i to zadužena čak i na 38 godina. E, sad, lako je biti dobar domaćin kada preduzmete punu kuću, lako je biti domaćin kada imate sve, a teško je biti u ovakvoj kući kakvu smo mi preuzeli 2012. godine. Zaista, još jednom želim da kažem da na lepo je lako se priviknuti, ali nemojte da zaboravite kako je to bilo pre 2012. godine. Moj jedan od kolega koji je pre mene govorio, gospodin Mrkonjić, reče: "Pa radili smo, nije da nismo radili". A ja sada želim da podsetim, da, radili su, nije da nisu. Nije da nisu radili, ali kako su radili? Radili su iz njive u njivu. Imali smo deonice koje su vodile iz nigde u nigde, pa smo imali situaciju da su se projektanti žalili da nisu oni krivi, krivi su izvođači radova, a izvođači radova su govorili, ne krivi su projektanti, pogrešno su projektovali. A između krivice jednih i drugih najviše su ispaštali građani Srbije zato što su upravo od njihovog novca, odnosno svojim novcem plaćali su upravo te deonice koje niko nije koristio na kojima se nije naplaćivala putarina. Međutim, iza takve deonice koje su vodili iz nigde u nigde, iz njive u njivu, država Srbija je morala plaćati održavanje. Znači, jedan potpuni, potpuni besmisao, znači imate put koji se ne koristi, koji ne služi ničemu, a od novca građana Srbije plaća se održavanje takvih puteva. Međutim nije sve tako strašno. Ja evo moram da navedem da smo prošlosti imali jedno, u građevinskom smislu, svetsko čudo. E, sad kad kažem u građevinskom smislu možda čak i nije u građevinskom više koliko nas je to čudo koštalo. Meni je drago da je gospodin Momirović ministar pomenuo na početku Đilasov most, most preko Ade, ja bih želela da vas podsetim da to ne zaboravimo i o tom mostu bih volela češće da govorimo i češće da se podsećamo tog svetskog čuda koje postoji u Beogradu. Znate, to je most koji nema ni kilometar, ima 964 metara. Taj most je koštao građane Srbije, građane Beograda kao polovina Moravskog koridora. Moravski koridor ima 110, tačnije planirano je da ima 110 kilometara. Znači 55 kilometara će koštati nešto što je u Beogradu koštalo čak ni kilometar. E, sada, možda će neko reći: "Da, ali to je most, možda ima drugačije projektovanje, možda je put lakše graditi", ja bih sad napravila još jedno poređenje. Postoji jedan most, u stvari više nije most, više liči na vijadukt, u stvari tako se i zove, vijadukt "Milau", mislim da se čita, i nalazi se u Francuskoj, e taj vijadukt je dug 2,5 kilometara. Znači, umesto ovog Đilasovog koji nema kilometar. Znači, skoro jedan i po put je veći. I taj vijadukt ima šest pilona za razliku od ovog Đilasovog jednog, da kažem pozlaćenog, ili ne znam kako da ga nazovem i ovaj Vijadukt je čak za 23 metara viši od Ajfelovog tornja i zaista predstavlja jednu najvišu građevinu u Francuskoj i zaista predstavlja jedno od svetskih čuda. Ali, gle čuda, i taj takav vijadukt koji je skoro duplo i jedan i po put duži i ima šest pilona za razliku od Đilasovog jednog i toliko je visok koštao je čak 50 miliona evra manje. Pa, ja ipak mislim da je graditelj ovog našeg mosta onda sa pravom, verovatno, uplatio sebi višemilionsku nagradu u evrima na Mauricijusu, jer ovako jedno svetsko čudo zaista je trebalo isfinansirati novcem građana i Beograda i Srbije, jer za samo tu razliku od 50 miliona, a ja verujem da je za ovaj jedan njegov most, da se razumemo građanima Beograda trebaju mostovi, da je bilo sreće da je napravio umesto tog jednog pet jeftinijih mostova, jer ovaj jedan njegov koji je postavljen bez pristupnih saobraćajnica, svi ćemo se složiti, apsolutno nije imao smisla. Ali, ne moramo mnogo tražiti odakle silni milioni uplaćeni kao nagrada na svom računu na Mauricijusu evo ovde možemo, pa bar ovu razliku od tog mosta, od tog vijadukta u Francuskoj, možemo naći bar tih 50 miliona evra, ja verujem da je razlika drastično veća. Meni je žao samo što su građani Srbije, građani Beograda bar za tu razliku od tih 50 miliona mogli da dobiju bar 50 vrtića, 50 škola, bolnica, ali dobro. Ja sam sad navela samo primer kako smo mi radili, kako su oni radili, pa građani Srbije mogu da vide jasnu razliku. Što se tiče dalje zakona na današnjem dnevnom redu, nalazi se zakon, odnosno izmene Zakona o planiranju i izgradnji. Ja sam više puta govorila o tome da sam uvek za to da se loši zakoni menjaju, da kada primetimo u primeni nekog zakona da postoje nelogičnosti ili da njegova primena ne donosi dobro građanima Republike Srbije, da se primeni, da se pristupi izmeni i dopuni zakona, a ne da loši zakoni budu na snazi samo uz izgovor da je loše da se stalno rade izmene i dopune donetih zakona. Zakon o planiranju i izgradnji prvi put je donet 2003. godine i ja lično i odgovorno mogu da kažem da je to najgore napisan zakon ikada. A sada ću vam objasniti zbog čega. Bivši režim je ovaj zakon pisao na način da ste imali u jednom istom planskom dokumentu situaciju da u jednom delu dozvoljavate da građanima koji su nelegalno gradili objekte, te objekte i legalizuju. Znači, taj zakon je u prvom svom delu propisao na koji način građani mogu da legalizuju svoje nezakonito sagrađene objekte, a dalje u tom istom zakonu iz 2003. godine dalje u odredbama kaže da je građenje bez građevinske dozvole krivično delo koje se sankcioniše čak kaznom zatvora. Sad, ja mogu to da tumačim na dva načina. Ili neko ko je to pisao apsolutno nije vodio računa o tome, što je zaista strašno. Znači da su građani praktično imali da potrče da legalizuju svoj objekat dok ih inspekcija ne stigne, pa onda idu u zatvor, što je po meni onako strašno. Ili je ovaj zakon u stvari pisan tada za određene investitore da stignu da urede neke svoje objekte koje su nelegalno radili i gradili, ali ne želim ja na takav način ni da razmišljam. Kako god bilo, Ustavni sud je 2009. godine je ovaj zakon i oborio i u više navrata smo mi pokušavali da u ovaj nered uvedemo red. Međutim, iz ove pozicije sada svakako mogu da kažem da ovaj zakon ne da je promašio svoj razlog donošenja, nego da je nažalost uveo jednu potpunu pometnju među građanima, da građani Srbije više nisu znali šta je to legalizacija, šta je to nova gradnja, za šta im treba dozvola za gradnju, za šta im treba upotrebna dozvola. Tako da, zaista, kažem, više puta smo pokušavali, i donošenjem Zakona o legalizaciji i donošenjem Zakona o ozakonjenju da dovedemo ovaj deo u red. Međutim, ja mislim da je Zakon iz 2003. godine o planiranju i izgradnji upravo taj koji je odgovoran za građevinski haos koji imamo danas. Ono što smo negde uspeli, i ja sam zaista srećna zbog toga, to je, ovaj zakon iz 2003. godine oborio je Ustavni sud, da smo mi jedan potpuno novi Zakon o planiranju i izgradnji doneli 2014. godine i taj zakon je zaista dao dobre efekte i mi smo tim zakonom predvideli uvođenje objedinjenje procedure, znači smanjili smo građanima Srbije jednu šetnju po raznim šalterima. Zaista možemo videti da je Srbija jako napredovala. Pre svega pokazatelj je vrlo jasan, Srbija se danas nalazi na 9. mestu „Duing biznis liste“ Svetske banke. Inače, 2015. godine mi smo bili 88. Znači, primenom ovog zakona u ovom delu možemo videti jasan efekat. Takođe, ono što je dobar efekat i veoma brz jeste izdavanje građevinskih dozvola. Imali smo situaciju da je 2012. godine ukupno izdato 7.400 građevinskih dozvola, a da smo recimo 2019. godine imali 21.844 i čak 2020. godine 22.625 građevinskih dozvola, što znači vrlo jasan pokazatelj koliko je zakon iz 2014. godine dao efekta. Takođe, ovde imamo jedan jasan pokazatelj da čak ni pandemija korona virusa nije zaustavila kako ni izdavanje građevinskih dozvola, tako ni građevinski sektor. Ono što je takođe još interesantno jeste podatak da je 16. aprila ove godine u Srbiji bilo aktivno 75.563 gradilišta. Možete da zamislite šta to znači. Ne moram ja sad navoditi ekonomske pokazatelje. Možete da zamislite kada na 75.000 mesta imate bar po 10 radnika. Neko donosi materijal za gradnju na tih 75.000 gradilišta, neko će kasnije opremati te stanove, te zgrade, ljudi će raditi. Ekonomski podaci su veoma jasni. Danas je na dnevnom redu jedan zakon, Zakon o metrou i železnici koji će krajem godine od Beograda napraviti još jedno ogromno gradilište. Nažalost, ja nemam više vremena i želela bih još jednom da citiram reči predsednika Vučića – podigli smo zemlju iz pepela. Ja želim da kažem svim mojim kolegama koje su ovde danas sa nama i koji su učestvovali i prethodnih godina u donošenju raznih zakona da mi trebamo da budemo ponosni zbog ovoga, da trebamo da budemo ponosni, pre svega, zato što imao koga da sledimo, imamo koga da nas vodi, a imamo da budemo ponosni i na to što ćemo za budućnost svojoj deci i unucima ostaviti jednu modernu i uređenu državu. Hvala.
Zahvaljujem se ovlašćenoj predstavnici. Reč ima ministar Momirović. Izvolite.
Pre svega želeo bih da se zahvalim, draga Katarina, na velikoj pomoći i podršci pri izradi ovih zakona, a i generalno u svom radu, zaista, mi kao članovi SNS svi smo deo jednog tima i zato je moguće da se svi ovi projekti sprovedu, sva ova čuda od projekata koja ste vi napomenuli. Samo bih dodao – mi svaki dan danas imamo preko 1.000 radnika na Moravskom koridoru. Mi svaki dan imamo preko 800 radnika na delu auto-puta „Miloš veliki“ od Preljine do Požege. Vi ste se nadovezali na ono što sam ja rekao. Osećam potrebu to još jednom da ponovim. Kad pričaju o cenama auto-puta jedan most na Adi više košta nego ceo Fruškogorski koridor sa najdužim tunelom u Republici Srbiji, sa najvećim mostom u Novom Sadu. Most na Adi je skuplji od projekta od Preljine do Požege, sa dva tunela približno tri kilometara svaki od njih. Svaki tunel ima dve cevi po 2.800 metara i 2.900 metara. To su druga dva najveća tunela u Srbiji. Četrdeset posto deonice od Preljine do Požege su tuneli i mostovi i most na Adi je skuplji od tog projekta. Naravno da vi možete samo da se zapitate kako, o čemu se tu radi? To je jedna realnost u kojoj smo se mi našli i to su pitanja ili kritike na koje mi treba da damo odgovor. Kako da damo taj odgovor? Imajte na umu da postoji još jedna tema vezana za sve ove projekte koje ste pomenuli, na koje isto je nemoguće dati odgovor, kao što je nemoguće objasniti kako je most na Adi skuplji od svih ovih projekata. Jednostavno, ja to ne umem. Možda ja nemam dovoljno političkog iskustva da sada to razložim, da poentiram, da pretvorim u jedan direktni politički napad, ali zaista ne znam kako da odgovorim na taj napad, na tu kritiku. Neka građani imaju to u vidu, neka razmisle o tome. Ovi projekti o kojima mi pričamo, Moravski koridor, 110 kilometara dug, koji će spojiti Kruševac, Varvarin, pre toga Ćićevac, Trstenik, Vrnjačku Banju, Kraljevo, Čačak, i uskoro krećemo da radimo od Adrana ka Mrčajevcima, to je ovaj deo između Kraljeva i Lađevca. Otvaramo još jednu deonicu rada, 50% tog koridora je jeftinije od mosta na Adi. To su činjenice. To su činjenice koje je potrebno neki veštiji političar da dodatno naglasi, kao što je potreban verovatno neki veštiji političar da naglasi kakav je uspeh to što ćemo krajem ove godine krenuti da radimo „Beogradski metro“ posle 50 ili 60 godina svakodnevnih ili hajde da kažem, svake godine ponavljanja da će se krenuti u rad. Nije urađeno ništa. Naravno, uvažavam sve argumente zašto nije urađeno. Potpuno poštujem. Sve ih ja razumem. Mogao bih sam da iznosim milion argumenata zašto je to teško. Mi ulazimo u taj projekat. Mi ćemo taj projekat završiti prvu liniju 2028. godine, a drugu liniju 2030. godine. Beograd će biti potpuno novi grad kada to završimo. Postoji još jedna tema, opet se vraćam na ono što sam rekao, koju stalno iznose kao kritiku na koju ne postoji dovoljno kvalitetan odgovor. Naš javni dug u odnosu na BDP je ispod 60%. Uz sve ove investicije javni dug pre nego što je SNS preuzela vlast 2012. godine je bio skoro 80%. Oni su tim velikim investicijama dogurali skoro do dužničke krize. Kojim investicijama? Danas pričamo o stotinama kilometara puta koji se gradi, stotinama kilometara završenog puta, stotinama kilometara najsavremenije i najbrže pruge u Istočnoj Evropi. Ne pričamo o potencijalnom bankrotu. Mi pričamo da li će udeo javnog duga biti više od 60% ili niži od 60%. Smatramo da je veliki neuspeh ako javni dug bude 61%. Nama je cilj da bude ispod 60%. Bio je 80%. Nijedan od ovih koridora ne da nije bio u izvođenju i projektovanju, nego nije bio tema. Ko je pomenuo ikada Moravski koridor, Fruškogorski koridor. Jel neko čuo od vas pre 10 godina da je to uopšte u nekakvim planovima, da to postoji? To su novi projekti koje je lansirao predsednik Republike. To su projekti koji se rade. To su projekti koji će biti završeni 2022. godine i 2023. godine. Nijedan projekat nema kašnjenja. Svi projekti idu ispred roka. Podsetio bih te, draga Katarina, ispravio, ili dodao, kako god, da nismo mi samo završili auto-put do Čačka, nego smo i počeli auto-put do Čačka i završili ga, i sve ove projekte ćemo završiti u narednim godinama, i Srbija ide nepovratno napred, i ništa više neće biti isto kao što je bilo. Nikad se više naša zemlja neće vratiti na situaciju kao pre 2012. godine. Mi svi zajedno stojimo na putu koji će dovesti ovu zemlju i u plate koje će biti iznad 900 evra, i u potpuno novu infrastrukturu i nastaviće se ovaj trend, ne samo odliva stanovništva, nego priliva novog stanovništva u Srbiju. Zato i gradimo ove stanove, zato i otvaramo svu ovu perspektivu. Još jednom hvala puno.
Izvinjavam se gospođo Rakić daću vam reč. Zahvaljujem se ministru. Ali, pre toga se javio Milutin Mrkonjić da replicira na vaše izlaganje. Izvolite.
Ne zna na šta je mislila koleginica Rakić, kada je rekla da sam ja dao izjavu da se nije gradilo kako valja i itd, itd, … Neću da komentarišem mnogo to, jer nije fer, ona je predsednik Odbora u kome sam ja potpredsednik, ali je fer barem da mi to kaže. Nije tačno, 2008. godine do 2013. godine kada sam ja bio ministar, počeli su i Koridor 10 i Koridor 11. Ako je na to vreme mislila, sa ponosom ističem tu deonicu, o kojoj ona govori, da je počela kao početak dugačkog auto-puta Beograd-Čačak-Bar. Stvar je strategije odakle će se početi. Ja sam ćutao par godina, nisam hteo da komentarišem, ni bivšu ni ministarku, ali sada nju moram da komentarišem, jer me vređa. Urađena je strateški izvanredno, u mandatu mome, nije bilo takvih događaja, a pošto pamtim 55 godina i radim, nek me podseti, možda ima nešto od ranije gde sam grešio, i grešio sam. Prema tome, koleginice Rakić, nije fer da govorite ovde iza mene i da mi to ne kažete, imali ste prilike na Odboru više puta da mi skrenete pažnju na to. Dakle, auto-put Beograd-Bar, ni danas ne bi krenuo da nismo sa tom deonicom krenuli 2009. ili 2010. godine, govorim o Ministarstvu infrastrukture i saobraćaja tada. Hvala.
Katarina Rakić. Replika.
Nisam se javila za repliku, javila sam se da govorim posle ministra, ali mi je gospodin Mrkonjić dao prostor, pa prvo njemu da odgovorim. Gospodine Mrkonjiću, dragi kolega, nisam ja mislila na vas, ne znam zašto se vi javljate, rekla sam da, rekli ste – da, radili smo mi, nije da nismo radili. Rekla sam da, radili su ranije, nije da nisu radili, ali, evo kako su radili. Niste bili u sali da čujete to što sam rekla, verovatno je taj problem nastao tu, ko vam je preneo, ali možete poslušati kako sam rekla. Nemam problem ni vama ni bilo kome da kažem u lice zaista šta mislim. Ali, ne može tu biti problem između vas ili nas, šta ste vi ili bilo ko drugi radili, to su stvari koje građani Srbije mogu da vide. Znači, putevi u Srbiji nisu nešto što će svako od nas sakriti i odneti. Kako su rađeni i građeni putevi u Srbiji, to građani Srbije vide i danas, a toga se sećamo i mi, toga se sećate i vi. Niko vas nije optužio da nešto dobro niste radili. Samo sam citirala vaše reči, kada ste rekli, radilo se, nije da se nije radilo. Ako u toj rečenici ima nešto pogrešno, evo, ja vam se zaista izvinjavam, ali zaista smatram da je neko ko je potrčao da vam prenese možda imao neku lošu nameru, pa, vidite onda sa tim vašim kolegom. Zaista nisam imala drugačiju nameru. Sada bih se u suštini, govorila ono za šta sam se i javila. Ministre vi ste zaista jedan pristojan čovek, i dosta tih i ne odgovarate onako možda kako bi mi ovde narodni poslanici trebali da izgovorimo i da osudimo ono šta se dogodilo sa mostom na Adi. Ne trebate vi da nam date ta pitanja, vi i mi trebamo da dobijemo odgovore kako to, jer ni nama nije jasno, kako to, jasno nam je samo kada saberemo i kada vidimo koliko, odnosno sada kada imamo priliku da gradimo i radimo i kada vidimo koliko nešto košta, sada se zapitamo, a, kako je moguće da jedan most na Adi, koji nema ni kilometar, košta više od polovine Moravskog koridora. Inače, da naglasim da je samo u projektovanju Moravskog koridora planirana čitava prateća infrastruktura plus regulacija Zapadne Morave. Znači, imamo sve to, a da ne govorim o tome da će ovaj put doprineti razvoju centralne Srbije i da će od njega imati koristi gotovo pola miliona građana Srbije. Šta imamo u Beogradu? U Beogradu imamo to da su naša deca, vaša deca, naši unuci, oštećeni za obdaništa, za škole, za bolnice, koje su mogle biti izgrađene od tog novca. Ne trebamo to da zaboravimo. Ne trebamo da ćutimo o tome. Ne trebamo da pričamo tiho, trebamo svaki dan da pričamo o tome, gde je novac građana Beograd, građana Srbije, koji je uložen u Đilasov spomenik u vidu mosta na Adi, od koga je on, odnosno od razlike u kojoj je on kao verovatno pobednik sebi naplatio značajna sredstva na svoj račun na Mauricijusu. Sve to meni ne smeta do onoga trenutka kada se setim da je Beograd mogao da dobije 50 obdaništa, 50 škola, 50 bolnica i mnogo toga za samo razliku od 50 miliona. Pa, eto pozivam vas samo da što više diskutujemo o ovome, da ne zaboravimo ovako nešto i da vas ministre zamolimo da možda napravimo neku radnu grupu, da ne zaboravimo, da pustimo to tako da prođe nije mala stvar. Samo da pokažemo kako mi danas radimo, a kako je to rađeno ranije. Hvala vam.
Zahvaljujem. Vreme preko vremena predviđenog za repliku oduzeto od vremena poslaničke grupe. Nastavljamo. Poštovani narodni poslanici, saglasno članu 27. i članu 87. stavovi 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da će Narodna skupština danas raditi posle 18.00 časova zbog potrebe da Narodna skupština što pre donese akte iz dnevnog reda ove sednice. Pošto nemamo više prijavljenih ovlašćenih predsednika poslaničkih grupa, prelazimo na listu govornika. Prvi reč ima narodni poslanik Samir Tandir. Izvolite.
Poštovana potpredsednice Narodne skupštine, koleginice i kolege narodni poslanici, poštovani ministre, poštovani saradnici iz ministarstva, Stranka pravde i pomirenja i naša poslanička grupa će podržati kao najjača bošnjačka stranka, predložene zakone. Mislim da su jako važni i ono što je posebno interesantno kada govorimo oko infrastrukture, što je zahvalno i posebna čast i za nas narodne poslanike, a posebno za ministra i za predstavnike ministarstva jeste što vrlo retko u politici imate priliku da ono što radite može i da se vidi. Kada sprovodite reformu obrazovanja, građani to možda osete, možda ne osete, struka zna o čemu se radi i to je proces koji traje. Ali, kada govorite o metrou, o prugama, o brzim prugama, o autoputevima, o lokalnim putevima, to je nešto što se vidi. Ja samo želim na početku ove svoje diskusije podsetim i sebe i vas kolika je odgovornost na nama. Možda se u ovoj oblasti najbolje može videti ta izreka da mač ima dve oštrice. Znači, ako hoćemo da zaista ostanemo upamćeni, a govorio sam u nekim prethodnim svojim izlaganjima da grad iz kog dolazim, a to je Prijepolje, svi se sećaju kolege Mrkonjića, jer je on predvodeći obnovu zemlje rekonstruisao jedan most. Ja zaista želim ministre da se i vas kao ministra i nas kao narodne poslanike u ovom mandatu, svi da nas se sećaju u Prijepolju, u Pazaru, u Sandžaku i u celoj zemlji tako što smo izgradili prugu do Novog Pazara, tako što smo završili taj autoput koji će proći preko Pešteri i ići ka Boljaru i ka Baru i što će doprineti ekonomskom razvitku tog dela naše zemlje i što će zaustaviti iseljavanje. Ono što ne smemo da dozvolimo jeste da neki naredni mandat o nama govori i kažu – evo, i oni su govorili i nisu završili metro, oni su govorili da se izgradi pruga do Novog Pazara, a nisu je izgradili. Kada smo prošli put vi i ja diskutovali oko izgradnje te pruge kod Novog Pazara, pojavili su se raznorazni komentari, mi smo to pokrenuli 90-ih, 2000-ih, itd. Svaka čast svakom na dobroj ideji, mogu i ja da pokrenem ideju da se izgradi kosmodrom u Srbiji ili u Prijepolju, ali onaj koji napravi to, on zaslužuje pohvale. Sada, kada vi krenete ka Čačku, kada krenete ka Novom Pazaru, kada krenete ka Prijepolju, kada idete auto-putem, to je to. Znači, nema tu mnogo politike, priča, sviđalo se nekom ili ne sviđalo, u mandatu ove, prethodne ili ne znam koje Vlade urađeno je nešto i to je tačka. Tu može samo kapa da se skine. Da bi mi danas govorili o auto-putevima, da bi govorili o metrou, moralo je da se desi nešto kao što je fiskalna konsolidacija, kao što je ekonomska stabilnost. Niko vama neće da da ni grant, niko neće da vam da nikakav novac, neće ni da vam pozajmi novac ako vi niste ekonomski stabilni. Mi danas imamo ekonomski stabilnu zemlju i najveća zahvalnost za to pripada predsedniku naše države, ali mislim da svi tu u domenu svoje odgovornosti imamo svoj doprinos, glasali smo kao poslanici, diskutovali smo. Hoću da se osvrnem na Zakon o međunarodnom prevozu putnika autobusima. Kontaktirali su me ljudi iz Novog Pazara. Novi Pazar ima dobro razvijenu mrežu tih autobuskih transportera zato što nema prugu, imamo veliku dijasporu mi iz Sandžaka, i u zapadnoj Evropi i u Turskoj i ovo je zakon koji će njima da koristi i jako je važno što se danas nalazi na dnevnom redu. Što se tiče stanova za snage bezbednosti, kratko ću samo da kažem da je to nešto što treba pozdraviti. Pozdravljam inicijative koje su se danas ovde pojavile da treba uzeti u razmatranje, pogotovo ljude u medicinskom sektoru. Videli smo koliko je to važan segment. Ono što je bitno kod ove stanogradnje jeste da ponovo nemamo jedan centralizam kada je u pitanju Beograd, Novi Sad i veći gradovi. Hoću da istaknem da čestito i pošteno ljudi i u područnoj policijskoj upravi i u Prijepolju i u Novom Pazaru rade svoj posao i da treba i njih adekvatno nagraditi. Što se tiče metroa, hoću da istaknem da kada govorimo mi iz unutrašnjosti, razvoj Beograda, ravnomeran regionalan razvoj drugih opština, to nije u sukobu, ministre. Znači, ja kao neko ko živi u Prijepolju, potpuno podržavam izgradnju metroa i mislim da je to nešto čime se ponose sve građanke i građani. Jer, ne postoji građanin u državi Srbiji koji nije vezan na neki način za Beograd – ili mu dete studira, ili poslovno dolazi u Beograd, ili dolazi na lečenje. Mislim da te stvari i vrlo često u tom diskursu, da li zbog političkih poena, dnevne politike, ne znam čega, govorimo, to apsolutno nije u sukobu, Beograd mora da bude motor razvoja naše zemlje, ali podjednako da vodimo računa, o tome smo više puta govorili, o ravnomernom regionalnom razvoju. Normalno je da ću još jednom da podsetim za tu rekonstrukciju pruge Beograd-Bar, rekonstrukciju železničkih stanica, jer je to nešto što jednostavno hoću da svaki put istaknem i da u ovom mandatu to završimo. Hvala.
Zahvaljujem. Vreme predviđeno za poslaničku grupu je potrošeno. Reč ima ministar Tomislav Momirović.
Dragi Samire, hvala na diskusiji. Ja ne poznajem dovoljno poslanika republičke skupštine, ali kako god da se napravi neki presek, uvek neko iz Novog Pazara uzima reč, uvek prvi govore. To je zanimljivo. Već sam rekao gospodinu Zukorliću kolike su investicije namenjene Novom Pazaru. Ranije smo pričali o postrojenjima za prečišćavanje otpadnih voda koji će rešiti jedan ozbiljan problem Novog Pazara, Tutina, Sjenice. To je jedan ozbiljan ekološki problem koji ćemo rešiti. Ponovio sam, mi ofanzivno, zajedno sa našim ruskim partnerima iz RŽD projektujemo deonicu pruge od Valjeva do Vrbnice, do crnogorske granice. Ozbiljne smo razgovore imali sa ministrima i u Bosni i Hercegovini, na nivou Republike Srpske i na nivou Saveta ministara, pre toga sa ministrima iz Crne Gore, da zajednički uđemo u sve ove infrastrukturne projekte. Nama je neophodno da se dodatno integrišemo i ovde bih dodatno apelovao da zajednički jačamo na poverenju u našim državama, jer mi moramo da otvorimo našu ekonomiju, to je nama u zajedničkom interesu. Predsednik je pokrenuo inicijativu koju smo mi nazvali „mini Šengen“, da bi mogli ljudi na zapadu da je razumeju, da znaju šta znači slobodan protok ljudi i roba, jer mi se danas nalazimo u Evropi gde vi između Francuske i Nemačke možete slobodno da prođete, da uopšte ne znate gde je granična linija, a između Srbije i BiH morate da čekate neke procedure, često i u redovima koji mogu da traju i dva sata. Pričam iz ličnog iskustva, više puta sam se uverio u to i to je nešto što ruinira ekonomiju i ruinira navike ljudi da se slobodno kreću. Zahvalio bih vam se još jednom i apelovao dodatno da zajedničkim snagama uradimo napor da ceo region krene putem kojim je krenula Srbija – velike infrastrukturne investicije, jačanje ekonomije, reindustrijalizacija, samo tako mi možemo da izađemo iz ove velike ekonomske krize, da zadržimo narod i polako da vraćamo naše ljude u našu zemlju. Hvala.
Zahvaljujem. Pojašnjenje, Samir Tandir. Izvolite.
Hvala vam, ministre. Mi smo na istom zadatku. Morate da shvatite nas, poslanike koji nismo iz Beograda. Jednostavno, pitanje da li će neko obnoviti mandat ili neće, to nije suštinsko pitanje. Suštinsko pitanje je da svako od nas, kad se vrati u svoj grad, u svoje mesto, može da kaže da je sve građanke i građane predstavljao dostojanstveno i da je svaki taj problem predstavio nadležnim organima. Znači, vi ste resorni ministar, vi jako dobro radite, aktivni ste, prisutni ste na terenu i to je nešto što je dobro. Ja znam da ti problemi koje mi delegiramo nisu jedini problemi u ovoj državi, ali oni su nama najvažniji. Hoću da kažem da je jako važna izgradnja ovih auto-puteva. Ona čak sad izgleda kao nekakva avangarda u ovom vremenu. To je najbolji dokaz da predsednik ove države, da Vlada ove države i parlament ove države vodi jednu politiku mira i povezivanja, a da su brojni oni koji bi želeli da nas pokažu u nekom drugom svetlu i da možda ponovo unesu neko nepoverenje, nestabilnost, pogotovo između bošnjačkog i srpskog naroda. To je nešto što mi svakako nećemo dozvoliti, ali izgradnja auto-puta i taj krak koji prolazi kroz Sandžak i ovo što ste govorili, Užice-Kotroman ka BiH, ka Sarajevu, jeste nešto što povezuje sve građanke i građane, to je put mira, to je put koji povezuje privrednike, a sa BiH naša zemlja ima suficit i to je nešto što je jako važno za našu privredu. Hvala vam još jednom.
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Samira Ćosović.
Zahvaljujem, predsedavajuća. Poštovani ministre, uvaženi gosti, poštovane kolege i koleginice narodni poslanici, na današnjem zasedanju razmatramo, između ostalog, i Predlog zakona o izmenama Zakona o planiranju i izgradnji. Na prvi pogled, u odnosu na obim predloženih izmena, mogao bi se izvesti zaključak da se radi o tehničkim izmenama, jer su u pitanju ukupno četiri člana. Međutim, nije tako. Kada se pažljivo analizira predlog izmene, jasno se vidi da se ovde ne radi o tehnici, već o suštini. Predlagač je naveo da su razlozi za donošenje ovog zakona nastali usled uočavanja pojedinih problema koji su se pojavili prilikom primene zakona, te je potrebno njihovo otklanjanje ovim izmenama. Suština je u tome da će investitori kroz davanje dodatnog roka od četiri godine dobiti novu šansu da pribave odobrenje za upotrebu objekta. Ovim će se postići dva cilja. Prvi – stvoriće se uslovi za nova investiranja u ove objekte, a drugi – tako pravno uređeni objekti će moći biti predmet fizičkog i pravnog prometa. Jednostavno, predložena izmena će doprineti sveukupnom razvoju, kako lokalnih samouprava, tako i naše zemlje u celini, a svakako se ovim stvaraju uslovi iz ove oblasti ka bržem članstvu u EU. Uvaženi ministre, pored ovog što sam rekla, hoću samo još da ukažem na činjenicu da implementacija Zakona o planiranju i izgradnji ima poteškoća kada se vodi postupak izdavanja građevinskih dozvola za izgradnju objekata. Zakon je tu jasan i tu su rokovi za izdavanje dozvole prihvatljivi i kratki. Kada se postupak kroz objedinjenu proceduru, uz prethodne saglasnosti i uslove dovede do samog izdavanja dozvole, ona se izdaje brzo i efikasno. Međutim, nekada se dešava da se teško i dugo dolazi do ove zadnje upravne radnje izdavanja dozvole. Predlažem da kroz vaše ministarstvo napravite analizu poštovanja datih rokova, da li se oni poštuju kako od strane uprave, a tako i posebno naglašavam da li rokove poštuju imaoci javnih ovlašćenja kao važan faktor u postupku izdavanja građevinske dozvole. Po onom što je meni poznato, upravo bi imaoci javnih ovlašćenja trebali imati aktivniji i ažurniji pristup pri izdavanju odobrenja za gradnju. Ova analiza naročito ima smisla kada se zna da je investitoru svaki dan čekanja dug kao godina. Zahvaljujem se i naglašavam još jednom da će Poslanička grupa Socijaldemokratske partije Srbije u danu za glasanje podržati i ovaj predlog, kao i ostale predloge zakona koji su na dnevnom redu.
Zahvaljujem. Ministre, ako ne grešim, i Samira je iz Prijepolja. Nastavljamo, reč ima narodni poslanik Slavenko Unković. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, poštovani ministre sa saradnicima, uvažene kolege narodni poslanici, danas je pred nama nekoliko važnih izmena zakona i zakona, tako da će poslanička grupa Jedinstvene Srbije u danu za glasanje podržati sve predložene zakone. Predlogom zakona o izmenama i dopunama Zakona o plovidbi i lukama na unutrašnjim vodama predlaže se uvođenje registra brodskih knjižica i brodskih dnevnika, registra izdatih ovlašćenja članovima posade brodova unutrašnje plovidbe i razmene podataka sa odgovarajućim evropskim registrima. Ovo je sve neophodno radi bezbedne plovidbe i sprečavanja falsifikovanja ovlašćenja članova posade na rekama Dunav, Sava, Tisa, koje su inače i evropski vodni putevi. Zakon predviđa mogućnost da se koncesionim aktom predvide gornji limiti lučnih taksi koje će koncesionar imati pravo da naplati. Uvodi se i mogućnost dodele odobrenja za obavljanje lučke delatnosti, sprovođenje postupaka propisanih Zakonom o javnom privatnom partnerstvu i Zakonom o koncesijama, kako bi se obezbedio razvoj terminala onih luka za koje kompanije nisu pokazale tržišni interes za ulaganje. Zakonom se propisuje i način kategorisanja vodnog puta pomorskog karaktera u slučaju nekih promena na vodnom putu, a sve u cilju obezbeđenja bezbedne plovidbe. Kada su u pitanju obuke članova posade, trening centar koji se bavi obukom dobija dodatne obaveze i standarde kako bi se povećao kvalitet edukacije članova posade. Ove godine je počela izrada tehničke dokumentacije za izgradnju nacionalne akademije za obuku članova posade brodova i drugih lica u transportu. O ovoj akademiji se priča već godinama unazad, a sada će se desiti prvi konkretan korak po tom pitanju. Kada su u pitanju izmene i dopune Zakona o elektronskom poslovanju i elektronskoj identifikaciji, zakon koji je donet 2017. godine je u potpunosti u skladu sa direktivama evropske EIDAS regulative. Cilj ovih izmena je da se poveća obim upotrebe elektronske komunikacije u realnom životu kada su u pitanju usluge od poverenja. Glavne tri stvari koje su sadržane u ovim predlozima zakona su prekogranična interoperativnost registrovanih šema elektronske identifikacije koja će omogućiti da naši ljudi koji žive van zemlje mogu da koriste usluge naše e-uprave. Druga stvar kao važna izmena je udaljena identifikacija, da naši građani, naši ljudi koji žive van zemlje, kao i strani državljani, mogu da dobiju sertifikat ili elektronski potpis bez dolaska u prostorije pružaoca usluga, a udaljena identifikacija će omogućiti i druge elektronske usluge koje se mogu izdati na daljinu. Treća novina je sertifikacija sredstava za kreiranje elektronskog pečata i potpisa. Zakonom je bilo predviđeno da se formira telo za sertifikaciju, ali to se do sada nije dogodilo. Zbog toga je ovim zakonom predviđeno da taj postupak akreditacije, tj. provere kvalifikovanosti obavlja ministarstvo, što će omogućiti da neki domaći proizvodi mogu da se koriste u EU ukoliko žele i tamo da se akredituju. Ministarstvo trgovine i turizma i dalje ima obavezu da promoviše upotrebu kvalifikovanih elektronskih sertifikata, a potrebno je da pružaoci usluga omoguće jednostavniju upotrebu elektronskih sredstava u smislu pojednostavljenja aplikacija i postupaka. Kada je u pitanju izmena i dopuna Zakona o posebnim uslovima za izgradnju stanova za pripadnike snaga bezbednosti, Zakonom iz 2018. godine bila je predviđena tipska izgradnja tih zgrada. Ovim dopunama predviđeno je dosta tehničkih izmena, od kojih je najznačajnija da investitor može izgraditi prostor za komercijalne delatnosti sa sadržajem koji je potreban stanovnicima tog kompleksa zgrada. Najčešće su to dislocirane zgrade i kompleksi koji se nalaze van uže gradske zone i stanovnici tih zgrada imaju potrebu za osnovnim sadržajima koji su potrebni svakom domaćinstvu. Prvenstveno se misli na komercijalne delatnosti kao što su marketi i apoteke, parking mesta i ostali prostori koji su neophodni za stanovanje. Izmenama zakona omogući će se izgradnja podzemnih i nadzemnih blokovskih garaža, što je svakako bio nedostatak postojećih pravila. Jednostavno, radi se o izmenama koje će na jasan način regulisati nedostatke, a sve je u interesu stanara tih zgrada. Predlogom zakona o metrou i gradskoj železnici definiše se procese metodologija i procedure izgradnje, kao i sistem upravljanja metroom. Zakon predstavlja jedan od najkompleksnijih infrastrukturnih projekata u Srbiji, a biće osnov javnog prevoza koji je inače veoma opterećen i veoma je važan za razvoj ukupne ekonomije, a posebno grada Beograda, kao i cele Srbije. Zakonom će se pomoći brža i jednostavnija realizacija projekata od procesa eksproprijacije zemljišta, do izdavanja neophodnih dozvola i ubrzavanja procedura javnih nabavki koje su potrebne za realizaciju projekta. Početak realizacije projekta očekuje se do kraja ove godine. Procenjena vrednost dve linije Beogradskog metroa je oko šest milijardi evra. Prva linija koja će povezivati Železnik i Mirijevo bi trebala biti puštena u rad 2028. godine, a druga linija metroa će povezivati Mirijevo i Zemun. Metro će biti građen po uzoru na francuske metroe. Planirani rok završetka projekta predviđen je 2033. godine. Interesantno je da će za izgled javnih stanica metro sistema biti raspisan arhitektonski konkurs, kako bi uz pomoć građana došlo do najboljeg idejnog rešenja. Čuli smo od ministra ko sve čini radnu grupu koja je zadužena za realizaciju ovog projekta, što je još jedna garancija da će projekat biti urađen na vreme i u rokovima. Svih ovih šest zakona koji su danas na dnevnom redu dobiće podršku Poslaničke grupe Jedinstvene Srbije. Zahvaljujem.
Zahvaljujem se narodnom poslaniku Slavenku Unkoviću. Reč ima narodni poslanik Vladan Zagrađanin.
Zahvaljujem. Poštovana potpredsednice Narodne skupštine, uvaženi ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, ja ću se u svojoj diskusiji osvrnuti na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o posebnim uslovima za realizaciju projekata izgradnje stanova za pripadnike snaga bezbednosti. Osnovni zakon je donet 2018. godine, kao strateška odluka države da se snagama bezbednosti omogući rešavanje stambenog pitanja pod povoljnim uslovima koji su daleko stimulativniji od tržišne stambene gradnje. Ovaj zakon je od usvajanja pretrpeo nekoliko izmena i svaki put je u svom sadržaju bio unapređen, što je slučaj i sada. Naime, 2019. godine je napravljena jedna značajna izmena koja podrazumeva proširivanje prava na nove kategorije lica koja mogu ostvariti mogućnost na kupovinu stana pod povoljnijim uslovima, što podrazumeva borce, članove domaćinstava palih boraca, ratne vojne invalide i mirnodobske vojne invalide. Složićemo se da je doprinos ovih lica u ranijim ratnim dejstvima nemerljiv u pogledu očuvanja i odbrane suvereniteta i teritorijalnog integriteta Republike Srbije, pa je zaista ova promena bila neophodna kako zbog rešavanja njihovog stambenog pitanja, tako i zbog njihovog osećaja sigurnosti i potvrde da ih država nije zaboravila i da izuzetno ceni i vrednuje njihov doprinos u odbrani zemlje. Donošenje ovog svojevrsnog leks specijalisa govori o posebnoj brizi države za pripadnike snaga bezbednosti, jer su oni izloženi konstantnom riziku, a neretko i životnoj opasnosti, tako da je najmanje što država treba i mora da učini za one koji bdiju nad bezbednošću svih građana Republike Srbije da oni i njihove porodice imaju krov nad glavom. Ovakav državni pristup, dakle, proizilazi iz uloge i značaja svih snaga bezbednosti za očuvanje mira i teritorijalne celovitosti, a posebno uzimajući u obzir činjenicu da je najveći broj nerešenih stambenih pitanja zaposlenih u državnim organima upravo među pripadnicima snaga bezbednosti negde oko 19.000. Rešavanje ovog problema je javni interes za Republiku Srbiju, jer se na ovaj način jača poverenje u državu, što dalje jača celokupan sistem nacionalne bezbednosti Republike Srbije. Zgodna je prilika da pomenemo da je u vreme socijalizma rešavanje stambenog pitanja bilo jedan od državnih prioriteta. U tadašnjoj SFRJ oficiri JNA su gde god su službovali imali rešen stambeni problem. Treba naglasiti i to da su u to vreme, vreme socijalizma, svi zaposleni relativno brzo rešavali stambena pitanja. Tada je postojao stambeni fond iz kog su građeni stanovi za zaposlene, a on se finansirao iz doprinosa koji su svi zaposleni plaćali iz ličnih dohodaka. Dakle, to je bilo vreme kada se cenio rad i radnika, i vojnika, i policajaca, i lekara i svih drugih zanimanja koja su bila od posebnog značaja kako za razvoj društva, tako i za bezbednost svih građana. Na sreću, danas se Srbija u nekoj meri vraća tom konceptu, svesna da je za motivisanost vojnika, policajaca i drugih pripadnika bezbednosnog sektora od izuzetno velikog značaja i rešeno stambeno pitanja. Na ovaj način se revitalizuje uloga snaga bezbednosti, koje su okosnica i garant naše teritorijalne celovitosti, garant slobode i garant prava svakog građanina da mirno i spokojno živi, bez straha za svoju ličnu bezbednost i bezbednost svoje porodice. Takođe, ulaganjem u nacionalnu bezbednost, ne samo kroz ovaj zakon, već kroz niz zakona koje smo u prethodnom periodu usvojili u parlamentu, a koji su usmereni na razvoj celokupnog sistema bezbednosti, mi uspevamo da vratimo i dostojanstvo svim pripadnicima bezbednosnog sektora. Ne smemo zaboraviti period posle 5. oktobra, kada je reforma bezbednosnog sistema zapravo podrazumevala plansko i gotovo potpuno uništenje vojske, oružja i otpisivanje upotrebljive vojne tehnike, što je dovodilo do toga da pripadnici snaga bezbednosti gube poverenje kako u svoju službu, tako i u svoju državu. Taj period je iza nas, ali je bilo potrebno mnogo truda i znanja da i u ne tako povoljnijim ekonomskim uslovima, kroz kontinuirano ulaganje, posvećenost reformama i razvoju celokupnog sistema bezbednosti vratimo pripadnike sektora bezbednosti na mesto koje im pripada i koje svojim doprinosom zaslužuju. Poslanička grupa SPS i ja lično verujemo i zalagaćemo se u budućem periodu da se stvore ulovi da se krug lica koja mogu kupiti stan pod povoljnijim uslovima uskoro proširi i na zaposlene u zdravstvu, prosveti, naučnoj zajednici, kako bi mogli da omogućimo svim kategorijama lica koja služe državi da obezbede krov nad glavom. Konkretno, izmene zakona koje su danas na dnevnom redu usmerene su na poboljšavanje zakonskih rešenja i preciziranje odredbi koje se odnose na uslove za sticanje prava na stanove iz ovog projekta. Unapređuje se zakonski okvir tako što se pojačava kontrola lica koja mogu aplicirati za stanove iz ovog zakona, što se postiže uvođenjem jedinstvenog elektronskog registra. Ono što je najvažnije za pripadnike snaga bezbednosti jeste to što cena ovih stanova po kvadratu ne može biti veća od 500 evra. To je i te kako stimulativno, pogotovo danas kada cene u stanogradnji vrtoglavo rastu. Za kraj moram da istaknem da su pripadnici bezbednosnog sektora ljudi koji rade najsloženije poslove u državi, koji se odnose na čitavu bezbednost u državi i svih njenih građana. Uz sav rizik koji nosi njihov posao, oni moraju da budu i adekvatno nagrađeni, a kroz ovakvo uvažavanje njihove elementarne životne potrebe, a to je da budu stambeno zbrinuti, država pokazuje da posebno brine o ovim ljudima. Poslanička grupa SPS i ja lično pozdravljamo i podržavamo svako zakonsko rešenje koje ide u smeru poboljšanja položaja pripadnika snaga bezbednosti i u danu za glasanje podržaćemo izmene ovog zakona i ostale predložene zakone. Hvala lepo.
Hvala vama. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Mirković.
Hvala, poštovana predsedavajuća. Poštovani ministre sa saradnicima, poštovane koleginice narodne poslanice i kolege narodni poslanici, mislim da u ovom sazivu smo doneli mnogo dobrih i odluka i zakona i da je svaka rasprava i polemika bila konstruktivna, ali moje lično mišljenje negde je da današnja sednica i zakoni koji se danas nalaze pred nama najbolje oslikavaju odgovornu politiku SNS i predsednika Aleksandra Vučića, jer ovoliko kvalitetnih, konstruktivnih i bitnih zakona u jednom danu koliko ćemo razmatrati danas zaista mislim da dugo nismo bili u prilici da imamo. Svaki od ovih zakona iziskuje posebno obraćanje i posebno vreme, ali kako je veliki broj kolega poslanika prijavljen, ja ću se potruditi da skratim i osvrnuću se najviše na nešto što mene lično zanima i nešto u čemu učestvujem nekoliko godina unazad. Naravno, radi se o Predlogu zakona o metrou i gradskoj železnici, iz prostog razloga što i moja funkcija kao šefa odborničke grupe u Skupštini grada Beograda me je negde uputila na to da poslednjih godina pratim sve što se dešava, a tiče se metroa. Nažalost, i ja kao i mnoge moje kolege, kao i vi danas, predmet ste podsmeha onog dela ljudi koji su ne samo Beograd, već i celu Srbiju upropastili i unazadili u svakom pogledu i smislu. Ja se jako dobro sećam i 2008. i 2009. godine, kada nam je tadašnji gradonačelnik obećavao da će se sa izgradnjom metroa početi sledeće godine, pa je te naredne godine obećavao da će se desiti za godinu dana. Na kraju, ništa od toga se nije desilo i sve se svelo na nekakva isprazna obećanja, a kao i mnogo puta pre toga tema beogradskog metroa je bila samo sitno politikanstvo, tema sa kojom se koketiralo i pokušavalo da se na neki jeftin način prigrabi bilo koji još jeftiniji politički poen. Koliko je to nerazumevanje ljudi bilo za probleme građana Beograda oslikava se i u tome što, evo, danas čuli smo od prethodnih kolega govornika da će jedna linija metroa biti dugačka 21 kilometar, druga 19, ali ljudi koji poznaju prilike u gradu Beogradu mogu vam potvrditi da mi u vreme vlasti DS i Dragana Đilasa nismo imali ovoliko kilometara asfaltiranih ulica, a sada pričamo samo o izgradnji metroa. Kada govorimo o metrou, ne možemo a da se ne osvrnemo na to da se on u našoj zemlji pominjao još od 1950-ih godina i da mnoge vlasti u prethodnom periodu ili nisu imale snage, volje ili nisu imale možda ni sredstava ili umeća da se upuste u ovako ozbiljan projekat. Ali složićete se svi sa mnom da tek dolaskom SNS na vlast stekli su se uslovi da se, i pored drugih projekata o kojima smo ovde pričali danas, desi nešto što svakako Beograd zaslužuje odavno, a to je da, poput mnogih drugih metropola, ima metro. Metro nije sad samo pitanje toga da li ćemo na taj način olakšati građanima funkcionisanje, da li će se oni lakše kretati u gradu, da li će brže dolaziti od tačke A do tačke B. Metro će podići i standard života u našem gradu i biti potvrda samo još jedne odgovorne politike SNS. Ali iznad svega toga, na šta sam ukazivao i tokom prethodnih izlaganja po različitim temama i različitim pitanjima, to će biti još jedan dokaz da ono što predsednik Aleksandar Vučić obeća, kaže, da to i ispuni. Znate, te 2018. godine u kampanji za grad Beograd, za Skupštinu grada Beograda, nije prošao dan a da se neko od predstavnika bivšeg režima nije izrugivao na taj račun i pokušao na taj način da sakrije sebe i svoj neuspeh i svoju nesposobnost i činjenicu da dok su vodili grad 12 godina ama baš ništa dobro nisu uradili za njega. Ono što su uradili, što im se ne može osporiti jeste taj most, na njemu su debelo zaradili. Nebrojeno afera tu ima, od toga kako su za konsultantske usluge uplaćivali 2,5 miliona ili tri miliona evra firmi koja se bavi jedino i isključivo prodajom brodova i rezervnih delova za brodove. Pa šta su oni savetovali bilo koga ovde ili koji je to brod kupio grad Beograd? Ali, da ne ulazimo u tu krajnost. Poštovani ministre, mislim da ste svesni koliku odgovornost i koliku čast imate trenutno što ste i predlagač i što ćete se vi nalaziti u delu te radne grupe u jednom projektu koji definitivno označava novu stranicu života naše zemlje. Slažem se sa kolegama koji nisu iz Beograda, koji pričaju da je to za njih jako dobra vest i da i njih raduje, jer suštinski neće samo ovim Beograd napredovati, već će napredovati cela Srbija. Mislim, da svako ko se nalazi u ovoj sali danas, posebno moje poštovane kolege narodni poslanici, moraju biti srećni i ponosni na činjenicu da će danas diskutovati o ovome, a u danu za glasanje pružiti podršku ovim zakonima, posebno ovom zakonu. Iz prostog razloga kada se završi taj metro, koji će ostati stotinama godina posle nas i bićemo u prilici da kažemo da smo imali tu čast, privilegiju, da ovom zakonu diskutujemo i da glasamo za njega. Hteli ili ne, bilo ko to da prihvati danas u našoj zemlji, ovaj zakon je samo prvi u nizu koraka ispisivanja nove stranice istorije naše zemlje. Veliku privilegiju i čast imamo što danas ovde sedimo i što danas o ovome diskutujemo. Posebna je čast i privilegija za nas koji pripadamo poslaničkoj grupi SNS Aleksandar Vučić – Za našu decu, jer je to bilo naše obećanje, jer smo sa tim obećanjem izašli pred građane i rekli, da mi to možemo i da mi ćemo to i sprovesti u delo. Vidim da je nekima sada problem, kažu – pa to je tek 2028. prva linija. Sada je problem, nije problem to što se čekalo 50, 60, 70 godina, što nije tad mogla da se završi, sada je problem još pet godina. Iz svog ličnog ugla i svoje neke percepcije, mogu da kažem da nije bitno, neka bude i za 10 ili 15 kako god, ali Beograd mora da dobije metro, jer ga zaslužuje, i zato ne mogu da shvatim da je ljudima preče da se u političkoj borbi obračunavaju o lažima, neistinama, izmišljotinama, da se svete Aleksandru Vučiću za sve rezultate i sve što postižemo danas kao zemlja, na taj način što će mu targetirati sina, kao nekakvog kriminalca i crtati mu metu. Ne mogu da prihvatim to da je Draganu Đilasu dozvoljeno sve, ama baš sve, u kampanji kako li bi na neki način pokušao da baci u senku, pa i ovaj zakon o metrou, pa i to što ćemo do kraja godine početi sa izgradnjom metroa. Neverovatno i da pokušava na svakakav način da se obračuna sa svima nama koji samo postavljamo pitanje. Zar je baš toliko morao da košta taj most? Da li je neki dinar ili evro od cene tog mosta završio na nekih od 53 računa u različitih 17 zemalja, 68 miliona evra koliko se ispostavilo da Dragan Đilas ima po belom svetu? Zašto smo mi kao građani Beograda i svi mi koji sedimo u ovoj sali kao građani Srbije bili kažnjeni, jer je on svoju poziciju gradonačelnika, direktora, nekakve kancelarije ili bilo kakvog drugog funkcionera DS koristio samo jedino i lično za sopstveno bogaćenje i uskog kruga ljudi koji su ga okruživali. Ponosan sam i sa time ću završiti, ponosan sam što sam deo tima ljudi koji svakodnevno se bori da od naše Srbije čini još lepše i još bolje mesto za život. Kada sam govorio i u Skupštini grada, prvi put kada smo diskutovali o pripremnim dokumentima i svemu što se tiče metroa, iskazao sam da imamo privilegiju što možemo danas o tome da pričamo, ali isto tako na ovom višem nivou posebno ću biti srećan i zadovoljan što ćemo u danu za glasanje i ovaj zakon, kao i sve ostale usvojiti. Vama poštovani ministre samo radi javnosti i radi ostalih spekulacija koje se pojavljuju poslednjih dana. Samo bi vam postavio dva kratka pitanja čisto da biste i vi mogli da kažete građanima ono što njih najviše zanima. Prvo pitanje jeste – kada ćemo videti prve, i ako ja to znam, kada ćemo videti prve radove na izgradnji metroa? Iz prostog razloga što su građani željni da vide i taj projekat i to ispunjeno obećanje. Drugo pitanje je u vezi sa izgradnjom stanova za pripadnike bezbednosti. Nažalost jedan deo opozicije, nesposoban u nedostatku svog programa, plana ili bilo kakve ideje, napada nas kako nisu to izgrađeni do sada nigde nikakvi stanovi, kako ne znaju gde su i u kojim gradovima. Pa, eto, poštovani ministre da ne bude da ja kao poslanik SNS pričam o tome, zamoliću vas da kažete to i da nam kažete u kom periodu očekujete da nastavimo sa ovim projektima i sa ovako dobrim zakonima? Na samom kraju, i vama i vašim saradnicima, kao i celoj Vladi želim mnogo uspeha i želim da nastavite ovim putem kojim ste krenuli, koji je trasirao predsednik Aleksandar Vučić, jer mi drugu zemlju nemamo do ove naše Srbije i zato zajedno od nje moramo da činimo još lepše i još bolje mesto za život, za svu našu decu, za generacije koje dolaze. Hvala vam i živela Srbija.
Zahvaljujem. Reč ima ministar, Momirović.
Hvala na ovom izlaganju, hvala na pitanju. Odmah ću krenuti direktno pošto smo već toliko puta elaborirali koliko se decenija ovo čeka, koliko za ovih pet, šest decenija, koliko se puta ovo najavljivalo, koliko puta sama ta najava je razočarala građane Beograda, koliko puta je to obećanje ostalo prazno. Mi već uveliko radimo na celom ovom projektu, pročitao sam na početku, red koraka i studija koje smo mi do sada usvojili, koje je za neko angažovanje. Prve građanske radove, na ovom grandioznom projektu ćemo početi 1. novembra ove godine i to će biti veliko otvaranje radova koje se neće zaustaviti do 2028. godine kada otvorimo i završimo prvu liniju. Samo bih tu voleo da vas podsetim, mi nemamo prava da čekamo deset ili 15 godina, građani to drugačije gledaju, oni to ne očekuju od nas. Mi moramo da završimo prvu liniju do 2028. godine. Mi moramo da završimo drugu liniju 2030. godine. To smo obećali ljudima i ako to ne uspemo da uradimo, ako ne uspemo da završimo sve ove velike projekte o kojima je Katarina govorila, treba da se pomerimo. Mi onda nismo ti. Nema veze što je ovo više nego što su pre nas uradili u prethodnih pet decenija, to ne treba nama da bude opravdanje. Mi ovo sve moramo da uradimo, samo je istorija ispred nas. Mi to možemo da uradimo, mi imamo tu snagu. Mi koji smo u ovoj Radnog grupi, već uveliko radimo na ovome. Imajte na umu koliko parcela za eksproprijaciju, za konverziju javnog zemljišta je do sada već urađeno i na koliko njih se radi. Znate, mi smo samo na jednom delu projekta između Preljine i Požege, na teritoriji opštine Čačak, eksproprisali 1440 parcela. Mi na delu brze pruge sada od Novog Sada do Subotice radimo na preko 4000 katastarskih parcela. Ne znam da li građani, da li vi kao narodni poslanici imate predstavu o obimu posla koji prethodi radovima na svim infrastrukturnim projektima. Na kažem da je ovo mačiji kašalj za nas, ovo je najveći projekat u istoriji Beograda. Ovo je jedan projekta koji će ceo grad pomeriti dva koraka unapred. Ništa više neće biti isto kada mi ovo završimo. Pet godina je kratak period. Možda nama kao političarima deluje pet godina, ne, pet godina će proleteti ako ne budemo ozbiljno radili, a ja vama kažem, ono u šta se uveravam svaki dan, ekipa ljudi koja radi na ovome, je najozbiljnija koju smo mi uspeli da okupimo. Najozbiljniji inženjeri, najozbiljniji projekt menadžeri, najozbiljniji saobraćajni, građevinski, mašinski inženjeri i mi ćemo sve to završiti. Budite uvereni svi vi i svi mi koji smo zajedno u ovome bićemo jako ponosni i to će biti jedna prava zaostavština ove politike ili politike predsednika Republike, Aleksandra Vučića. Što se tiče drugog pitanja, znate, lepo je Katarina rekla, kako se braniti. Mi gradimo sedam hiljada stanova za pripadnike službe bezbednosti. To su isti oni likovi, da se ispravim ljudi, ja nisam dugo u politici i moram dosta da se koncentrišem kada izlažem, navikao sam na jedna drugačiji vid komunikacije, ali zaista sve što govorim, govorim iz srca. Mi radimo za one ljude koji su stali na branik otadžbine, odbranili se od napada celog praktično sveta, izolovani od celog sveta, koji smo u najtežim uslovima izolacije uspeli da ih zadržimo ponosne, koji su na kraju 2012. godine sveli na jednu malu šaku vojnika, koji je pitanje da li bi mogli da pokrenu nekoliko tenkova. Jedan avion u operativnoj upotrebi. To je vojska Republike Srbije bila do pre desetak ili osam godina. To više nije ta vojska, to više nisu ti pripadnici i mi hoćemo da znamo, možda i mi imamo tu odgovornost što smo dozvolili da se sve to desi. Možda smo mi ranije trebali da preuzmemo vlast, možda mi nismo dovoljno ubedili građane da su morali da nam poklone poverenje da probama u korenu da zaustavimo te stvari koje su se desile. Naša vojska je od jedne pobedniče vojske koja je izdržala napad NATO pakta dovela do toga da se formiraju komisije koje će da ustanove neke postupke, to je realnost koju smo mi zatekli. Možda je i na nama odgovornost što smo im to dozvolili, mi možda nismo ubedili građane, možda i zbog svega toga mi sad osećamo i predsednik je možda zbog toga pokrenuo tu inicijativu da u narednim godinama ni jedan pripadnik službe bezbednosti nema nerešeno stambeno pitanje. Svaki mora da ima siguran krov, da zna da njegova porodica ima gde da spava, da ima šta da jede, da, ako ga država sutra pozove da brani tu zemlju da zna šta brani i zašto brani i mi to moramo da sprovedemo i ne znam da li su ti ljudi videli pre dve, tri nedelje kada smo uručili 548 ključeva u naselju Jugovića u Novom Sadu. Izgradićemo još 1.400 stanova u Novom Sadu. Do kraja godine završavamo 500 stanova u Beogradu. Spremamo se da krenemo. Ukupno će u Beogradu biti oko 3.000 stanova. U Vranju je završeno 200 stanova, u Kragujevcu i Kraljevu završavamo u narednih mesec dana 200 stanova, Kragujevac 216 stanova. Planiramo još u Kragujevcu da izgradimo 756 stanova, u Kraljevu 747, kao što sam rekao u Novom Sadu 1.424, u Vranju 298, u Nišu i Sremskoj Mitrovici po 190, i u Nišu zaista moramo da uložimo dodatne napore da to gradilište pokrenemo. Ja sam se zaista time dosta bavio. Tu nismo postigli adekvatnu dinamiku i to moramo da promenimo. Cilj nam je i zadatak da ni jedan pripadnik službi bezbednosti, ni jedan naš vojnik, ni jedan naš policajac, pripadnik bezbednosnih službi, službenik u zatvoru nema nerešeno stambeno pitanje, ako to ne uradimo džabe mi investiramo i podižemo ovu ekonomiju neće imati ko da nas brani. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Jasmina Karanac. Izvolite.
Hvala potpredsednice. Poštovani ministre Momiroviću, poštovani pomoćnici ministara, koleginice i kolege narodni poslanici, ja ću se u svom izlaganju osvrnuti na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o elektronskom dokumentu, elektronskoj identifikaciji i uslugama od poverenja u elektronskom poslovanju, kao i o predlogu Zakona o metrou. Ovaj prvi zakon, Zakon o elektronskom poslovanju je važan segment u procesu digitalne transformacije našeg društva. Budući da smo pre samo nekoliko godina krenuli od nule, digitalizacija u Srbiji danas predstavlja nezaustavljiv proces i daje vidljive rezultate u svim sektorima, u svim oblastima i ona u potpunosti menja naš život, poslovanje, komunikaciju. To se pokazalo posebno tokom pandemije korona virusa, kada je došlo do značajnijeg prelaska sa klasičnog elektronskog poslovanje i taj prelazak je znatno olakšan ukoliko se koristi kvalifikacioni elektronski sertifikat i kada postoje usluge koje su pružaju elektronski i ne zahtevaju fizičko prisustvo. Ja ću podsetiti da smo mi 2017. godine, kada je ministar bio Rasim Ljajić, doneli zakon kojim je postavljen pravni okvir i temelj za razvoj elektronskog poslovanja u Republici Srbiji. On je, slobodno možemo reći, bio reformski i revolucionaran zakon u ovoj oblasti, ali budući da se svet menja nepredvidivom brzinom pojavila se potreba za unapređenjem zakonskih rešenja, radi daljeg poboljšanja elektronskog poslovanja, pa samim tim, mi imamo danas i ove ponuđene izmene zakona. Novine u odnosu na važeći zakon su uvođenje nivoa identifikacije, preporučena dostava i arhiviranje, odnosno dugoročno čuvanje elektronskih dokumenata. Značaj ovog zakona je što će omogućiti potpunu zamenu papira elektronskim putem, i prelazak na elektronski način rada. Takođe, zakonom je regulisana i sigurna dostava i pitanje čuvanja elektronskih dokumenata. Ni jedan organ više ne može osporiti elektronski dokument, niti tražiti papirni od privrede, ili građana. Prednost elektronskih usluga je u tome što će privredu i građane osloboditi papirologije i nepotrebnih troškova. Elektronske usluge štede naše vreme, ali i čuvaju životnu sredinu, jer smanjenjem potreba za papirom, smanjuje se i seča šuma, i podstiče održivi razvoj. Negde sam pročitala podatak da je recimo jednom lancu pekara, za samo pet godina rada, potrebno 600 hiljada registratora za papirnu dokumentaciju, a svaki do tih registratora čuva od 150 do 500 dokumenata. To je negde oko 50 kilometara, papirnih dokumenata koji se čuvaju deset godina. Prelaskom na elektronski oblik poslovanja, to više neće biti potrebno. Kada govorimo o ovome, možemo zamisliti šta se dešava sa velikim privrednim sistemima i bankama, koje će sada poslovati isključivo elektronski, i neće biti u obavezi da čuvaju papirnu dokumentaciju. To su, složićete se velike uštede. Različite institucije, banke, sistemi, plaćali su do sada milione evra samo za čuvanje papirne dokumentacije. Predlogom zakona je definisano i da pružalac usluga od poverenja, odnosno usluge elektronske identifikacije, prilikom obrade podataka o ličnosti, moraju pristupati u skladu sa Zakonom o zaštiti podataka o ličnosti i to je jako važno. Ono što bih još istakla za ovaj predlog zakona, je da u slučaju kada državni organ izdaje elektronski dokument, umesto pečata i potpisa, dokument će sadržati kvalifikovani elektronski pečat. Ovakav dokument ima isto pravno dejstvo, kao i da sadrži svojeručni potpis, odnosno fizički pečat. Zakon uređuje i pravno dejstvo elektronske dostave, podacima koji su poslati ili primljeni putem usluge elektronske dostave, ne može se osporiti pravna snaga, zato što su u elektronskoj formi. Ja bih ovde citirala NALED, koji je ocenio da je ovaj predlog zakona, dao dobar i dovoljno otvoren pravni okvir, za omogućavanje sigurnog elektronskog poslovanja, a istovremeno i za buduće elektronske transakcije, u skladu sa razvojem novih tehnologija. Da bi se zakon u svom potpunom obimu što pre primenio, neophodno je u što kraćem roku izraditi i podzakonska akta, budući da su ona predviđena predlogom zakona. I za kraj želim da istaknem da je u poslednjih nekoliko godina, razvoj e uprave u Srbiji, znatno napredovao i da se ide ka cilju da savremena elektronska uprava pruži dostupnost svih usluga preko interneta, kao i plaćanje tih usluga. Ovaj zakon svakako će omogućiti dalju modernizaciju javne uprave, a građanima omogućiti lakši pristup organima javne vlasti. Sve ovo omogućiće jeftinije, efikasnije i sigurnije poslovanje, što će biti korisno i za građane i za privredu i za javnu upravu. Mislim da je važan pravac, kako Vlade Srbije, tako i Ministarstva za trgovinu, turizam i telekomunikacije, završetak procesa unapređenje i jačanje infrastrukture u digitalizaciji, odnosno internet mreže, da bi brzi internet bio dostupan svima, jer složićete se, građani i privreda, ne mogu da koriste usluge e uprave, ako imaju slab ili skoro nikakav internet. Na tom polju je učinjeno mnogo, i ja se nadam da će se taj proces vrlo brzo i završiti. I na kraju bih se osvrnula i na Zakon o metrou, koji je Srbija dugo čekala, i svima je jasno šta znači metro za jedan grad, za jednu državu, bržu komunikaciju, rasterećenje saobraćaja, zdraviju životnu sredinu i angažovanjem stranih i domaćih izvođača, svaka gradnja podstiče i rast BDP. Ja bih ovde ministre izrazila slaganje sa vama da će početak ove godine, prve linije metroa, koji će povezati Železnik preko Savskog Trga, preko Trga Republike i Mirijeva, zatim druga faza koja će povezati Zemun i Mirijevo i treća faza koja će povezati Novi Beograd i Banjicu, potpuno promeniti život i sliku glavnog grada. I na kraju želim da istaknem, da je metro neophodan za razvoj Beograda, ali i za lakši i komforniji život, ne samo Beograđana, već i onih koji dolaze u Beograd. Socijaldemokratska partija Srbije će u danu za glasanje, podržati, kako ova dva predloga zakona, tako i ostale predloge koji su na dnevnom redu. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Potrošeno je vreme predviđeno za vašu poslaničku grupu. Reč ima narodni poslanik Uglješa Marković. Izvolite.
Zahvaljujem se predsedavajuća. Poštovani ministre sa saradnicima, uvažene kolege i koleginice narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije, danas na dnevnom redu imamo izuzetno važne zakone. Na samom početku svoje diskusije ću se osvrnuti na zakon o plovidbi i lukama na unutrašnjim vodama. Naša država ima centralni geostrateški položaj u regionu. Pored ulaganja u putnu i železničku infrastrukturu veoma je značajna uloga koju ima vodeni saobraćaj a luke i pristaništa su važni delovi infrastrukture preko kojih se roba prevozi unutrašnjim vodenim putevima. Samim tim, luke su glavna čvorišta na transportnoj mreži, privlače privredne aktivnosti i omogućavaju razvoj naše države i regiona. Takođe bih podsetio na samom početku da je Srbija jedna od 11 članica Dunavske komisije, međunarodne organizacije, čiji je cilj slobodna plovidba Dunavom i zaštita interesa dunavskih zemalja, kao i stvaranje bližih ekonomskih i kulturnih veza zemalja članica sa drugim zemljama. Ideja da se do 2040. godine transport robe unutrašnjim plovnim putevima poveća za 80% u odnosu na današnji saobraćaj, što je ujedno nadnacionalni cilj svih država kroz koji Dunav prolazi je odlična ideja. Saradnja, povezivanje, slobodno kretanje robe i ljudi, veoma su važni za region i Evropu, jer bez povezivanja nema ekonomskog razvoja, novih investicija, trgovinske razmene i boljeg života za sve građane. Takođe veoma je važno da naš rad usmerimo ka daljem stvaranju uslova za bezbednu plovidbu, čemu izmene i dopune ovog zakona koji je danas na dnevnom redu i teže. Srbija je danas ekonomski i politički stabilna zemlja i u mogućnosti da odgovori na sve potrebe s obzirom na to da smo u međunarodnom okruženju prepoznatljivi po kvalitetnim saobraćajnim, građevinskim i mašinskim inženjerima. Vlada Republike Srbije je 2013. godine formirala Agenciju za upravljanje lukama a 2014. godine usvojila Strategiju razvoja vodnog saobraćaja Republike Srbije od 2015. do 2025. godine. Saobraćajna mreža u Srbiji koju čini vodni put Dunava u dužini od 588km sa svim svojim pritokama, zajedno sa drumskim i železničkim koridorima naša država dobija posebno na značaju u sklopu evropske saobraćajne politike. Strategijom se planira unapređenje i ubrzani razvoj lučke infrastrukture. Izmenama i dopunama ovog zakona predlaže se mogućnost sprovođenja postupka za dodelu odobrenja za obavljanje lučke delatnosti u skladu sa odredbama Zakona o javno-privatnom partnerstvu i koncesijama i formiranjem društva za posebne namene između Vlade i alternativnog investicionog fonda koji će steći odobrenje za istovremeno ulaganje u više pojedinačnih terminala. Jedna mala sugestija ministra, s obzorom da Strategija ističe 2025. godine, sugestija bi išla u pravcu da se već sada formira radna grupa koja bi sagledala rezultate njene primene, ali i da se ide u pravcu planiranja nove strategije koja bi imala za cilj dalje podizanje i jačanje infrastrukture, flote i ulaganje u kadrove koji bi trebalo da nam budu prioritet. Recimo, samo za školovanje zapovednika broda potrebno je deset godina, a da ne govorimo o tome da mnogi od njih odlaze iz zemlje nakon završetka tog procesa. Predlogom izmene i dopuna Zakona uvodi se i mogućnost da se koncesionim aktom predvide gornji limiti lučkih taksi koje će lučki koncesionar imati pravo da naplati od korisnika luke, a ako se za to nešto utvrdi ekonomska-finansijska opravdanost tokom izrade koncesione dokumentacije, što ima za cilj da spreči eventualnu zloupotrebu položaja koncesionara koji bi u suprotnom mogao da nametne nepravedno visoke takse. Socijalistička partije Srbije podržava razvoju luk, lučkih delatnosti i lučke infrastrukture, pri čemu prilikom davanja samih koncesija treba uvažiti i obavezati koncesionare na socijalnu odgovornost u smislu jačanja lokalne zajednice i svih lokalnih samouprava koje gravitiraju oko te samouprave ulažući obrazovanje, lokalnu privredu u vezi sa nelučkim delatnostima i uz poštovanje ekoloških standarda. Takođe, putnički saobraćaj na Dunavu poslednjih godina beleži konstantan i stabilan rast. Ovim se doprinosi i razvoju domaće i regionalne privrede i otvara mogućnost za nova radna mesta. Nautički turizam je iz godine u godinu sve raznovrsniji i popularniji. Turisti imaju priliku da obiđu brojne lokalitete, kao što su tvrđave, spomenici, parkovi prirode, a luke su okrenute potrebama turista i pružaju čitav niz različitih usluga. Ali, kada su strani turisti u pitanju postoji jedna smetnja na koju želim da ukažem. I ako odredbe zakona koje se na to odnose nisu predmet ovih izmena, zapravo radi se o tome da strani turisti u skladu sa članom 46a ovog Zakona imaju obavezu na svakom pristaništu da obave pasošku i carinsku kontrolu kako bi izašli sa broda i mogli da obilaze naše vredne spomenike kulture i na taj način uvećaju turistički promet. Prema postojećem zakonskom rešenju, za sada lučka kapetanija odobrava pristajanje brodova u međunarodnom saobraćaju van određenog graničnog prelaza za vodnio saobraćaj, jedino u cilju popravki na brodu ili sličnih okolnosti. Na primer, veliki kruzer koji plovi Dunavom ne može da pristane u Golupcu kako bi stranim turisti obišli Golubačku tvrđavu. Molim ministra da razmotri ovaj problem kako bismo ga u nekoj narednoj izmeni zakona rešili u korist turizma u Srbiji. Još jedna veoma bitna napomena koja se tiče naših specijalnih veza koje imamo sa Republikom Srpskom. Po uzoru na izgradnju aerodroma u Trebinju, čiji će finansijer biti država Srbija, trebalo bi razmotriti izgradnju multimodalne luke na reci Savi u Republici Srpskoj u Gradišci ili kod Banja Luke, koja je najveći privredni centar. Ovim projektom unapredila bi se rečna infrastruktura, privreda celog regiona bi dodatno ojačala, a uspostavile bi se i ojačale čvršće veze koje već postoje između Srbije i Republike Srpske. Uprkos tome što globalna epidemiološka situacija nije zaobišla lučki sektor prošlu godinu obeležio je rast obima teretnog saobraćaja i zauzeli smo drugo mesto u dunavskom regionu. Ova činjenica ukazuje na to da je vodni saobraćaj, grana transporta na koju se možemo osloniti, pogotovo u kriznim periodima. Naš ovlašćeni predstavnik, uvaženi inženjer Mrkonjić, je već govorio o Predlogu zakona o metrou, ja ću samo dodati da je ovaj projekat jedan od najkompleksnijih infrastrukturnih projekata za koji danas postoji kapacitet i politička volja. Slažem se sa onim što je Milutin Mrkonjić rekao da je bilo potrebno da i država stane iza jednog ovako velikog projekta i to je danas postala realnost. Takođe, ono što ste vi ministre rekli, izgradnjom metroa smanjiće se saobraćajne gužve. Kada pričamo o Beogradu postali smo svedoci da su one sve veće i da je zaista Beogradu u najskorije vreme potreban metro. Iskoristio bih priliku da samo podsetim da je do sredine devedesetih godina izgrađeno oko 250 kilometara pruge, 30 kilometara tunela, osam kilometra mostova, od kojih je najvažniji veliki dvokolosečni železnički most iznad sajma, prva podzemna železnička stanica „Vukov spomenik“, koja bi bila i stanica metroa, zatim svi vračarski tuneli i Železnička stanica Beograd - centar, poznata danas kao Prokop, koja se danas završava. Takođe bih podsetio na ono što je posle NATO agresije uspeo naš uvaženi inženjer Milutin Mrkonjić da uradi, a tiče se upravo obnove naše zemlje i obnove naših infrastrukturnih saobraćajnica, u kojima je on učestvovao, odnosno na čijem čelu je bio u to vreme. To je radio na jedan sjajan način. Na samom kraju, par reči bih rekao i o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o posebnim uslovima za realizaciju projekta „Izgradnje stanova za pripadnike snaga bezbednosti“. Imamo u vidu težinu, značaj i složenost obavljanja njihovog posla, doprinos koji su dali u odbrani teritorijalnog integriteta i suvereniteta naše zemlje i pružajući bezbednost i sigurnost svim našim građanima. Nažalost, veliki broj tih pripadnika ni dan danas nema rešeno svoje stambeno pitanje, što im ovaj zakon sada omogućava. U svojim prethodnim izlaganjima govorio sam i o nemerljivom doprinosu koji u ovom trenutku i poslednjih godinu i nešto dana daju i naši zdravstveni radnici. Mislim da bi bilo značajno da počnemo da razmišljamo i o tome da se i za njih u narednom periodu grade neki stanovi. To bi bio jedan od načina da im se zahvalimo za sve ono što su naši zdravstveni radnici uradili za sve nas u prethodnom periodu. Mislim da bi pored toga to bio jedan od način da kada pričamo i o mladim lekarima i uopšteno zdravstvenim radnicima, to bi bio jedan od načina da ih motivišemo s jedne strane, a s druge strane, i zadržimo u našoj zemlji da ostanu ovde i da budu naši lekari koji će znanje koji su stekli na našim fakultetima ovde i primenjivati. Zahvaljujem se.
Zahvaljujem se narodnom poslaniku Uglješi Markoviću. Poštovani narodni poslanici, u skladu sa članom 87. Poslovnika Narodne skupštine, sada određujem pauzu u trajanju od jednog časa. Sa radom nastavljamo u 15.00 časova.
Dame i gospodo, nastavljamo sa radom. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, u jednom delu svog izlaganja dotakli ste se i toga da je 2012. godine, posle smene koju je predvodio Dragan Đilas i Boris Tadić, u našem vazduhoplovstvu bio samo jedan avion koji je mogao da poleti. Mislim na ratno vazduhoplovstvo, vojno. Da vam kažem još jedan podatak, gospodine ministre, za aeromiting koji je Dragan Šutanovac zajedno sa Đilasom organizovao 2010. godine. Na avionima su gume bile izraubovane, odnosno istekli su im resursi, pa ja Vojnotehnički institut morao da produžava resurse na avionskim gumama. To samo govori o stanju u kakvom je bila naša vojska i pokazuje u kakvom je stanju bila naša država. Sad onaj drugi deo vezano za istu godinu, ali samo za jednu drugu oblast vazduhoplovstva. Da razjasnimo, vojno vazduhoplovstvo troši novac. Osim bezbednosti, tu država nema nikakvu drugu korist, ali civilno trebalo bi da zarađuje. Mi smo tada imali, kao i sada, nacionalnog avio-prevoznika, zvao se JAT. Imali smo u eskadrili JAT-a sedam Boinga 737 koje smo dobili pod povlašćenim uslovima od proizvođača Boinga, a najviše zahvaljujući jednoj našoj kompaniji, Prva petoletka iz Trstenika koja je bila komponentaš Boingu i mislim da je čak i prvi komercijalni avion pripao tom istom JAT-u. Znate li koliko je tih aviona bilo u letnom stanju 2012. godine? Samo tri, gospodine ministre. U tom periodu JAT je imao samo tri aviona na kojima je bilo moguće kako tako leteti, preostala četiri su kanibalizovana. Da prevedem, skidani su delovi sa njih da bi ova tri mogla da lete. To je samo jedan deo priče kakvu smo državu zatekli 2012. godine. Moja koleginica Katarina Rakić je izračunala da je u proteklih četiri, pet godina napravljeno negde oko 315 kilometara autoputeva na teritoriji Republike Srbije u različitim kategorizacijama, ali to su autoputevi u punom profilu. Godinu 2012. sačekali smo u istom onom stanju u kakvom je i Srbija sačekala nezavisnost, odnosno raspad Jugoslavije, a to je bilo sa nekih 300 kilometara autoputeva, od Šida do Niša, i tu se priča završavala. Bilo je pokušaja, gospodine ministre, da se naprave neki autoputevi. Ja bih jedan autoput i jedan pravac nazvao Skadar na Bojani, a to je autoput od Subotice do Beograda, Subotica-Novi Sad-Beograd, pravljen je jedno desetak godina. Započela je to Marija Rašeta Vukosavljević, čak i onaj deo, ono nije čak ni autoput, ona deonica koja je postojala između Subotice i Beograda i gde se naplaćivala nekakva putarina, dat nekoj privatnoj kompaniji za održavanje puteva koja je trebala da dobije posao izgradnje i koncesiju za taj autoput. Mogu da kažem da su oni samo naplaćivali putarinu, da ništa nisu uradili od onoga što je bilo predviđeno, tako da su u jednom trenutku, čini mi se odmah posle ili za vreme vanrednog stanja, bukvalno, specijalne jedinice isterivale te zakupce tog autoputa i da se vrati u državno vlasništvo. Nešto se malo pomaklo u narednim godinama. Čuveni most na Beški. Završena druga traka, autoput nikad nije završen za vreme bivšeg režima. Završen je u prvim godinama otkad je SNS na vlasti. Ono što nas je iznenadilo, kada je u pitanju taj autoput, je da smo dugo, dugo godina dobijali račune za izvršene radove na tom autoputu, pogotovo kada je u pitanju most kod Beške. Ja ne verujem ni dan danas da mi tačno znamo koliko je taj most plaćen i nemojte, ministre, da se iznenadite ako i vi dobijete neki račun posle desetak godina. Tako je bivši režim sprovodio u investicije. Čuvena obilaznica oko Beograda koja je bila, ne mogu da kažem, poluizgrađena, izgrađen je bio jedan manji deo, nekih 30%, napravljen je jedan od mostova, napravljeni su neki tuneli, jedna kolovozna traka. Za 12 godina njihove vlasti, znate li šta se uradilo po pitanju obilaznice oko Beograda? Samo rekonstrukcija puta od tunela do auto-pijace i ništa više. Ako je nešto i postavljeno, postavljeno se radi u kampanji i tu se priča zaustavljala. Stelt autoput. Bilo ih je mnogo, ali jedan je, po meni, opomena kako više nikako ne sme da se radi, a to je da je autoput plaćen stranoj kompaniji koja je na neki čudan način bila povezana sa Delta kompanijom u Srbiji, dobila posao, dobila novac od država, a onda otišla u stečaj i otišao u stečaj novac dobijen od Srbije. To mislim na autoput od Preševa do Vranja. Ako napravim paralelu, za 50 godina ona velika Jugoslavija u Srbiji je napravila 300 kilometara autoputeva. Za manje od 10, odnosno pet ili šest godina Srbija koju predvodi Aleksandar Vučić napravila je 315 kilometara autoputeva i još se prave. Čisto da imamo neko poređenje kako je to bilo nekad, a kako je sada. Priča oko metroa. Prvo, ako pogledate kako bivši režim ocenjuje tu našu priču oko metroa, a koga su i oni najavljivali i u mislima, snovima ili sopstvenim lažima pokušavali da započnu, već se provlači teza - a šta će to nama, da li to nama treba i, ono što je najvažnije, koliko će to da košta i da li cena koštanja opravdava u ekonomskom smislu, u smislu poboljšanja kvaliteta života izgradnju jednog takvog metroa ili od te ideje treba da odustanemo. Prvo, da raščistimo, Beogradski metro danas na određen način započinje svoj život, donošenjem svog zakona. Beogradski metro nije mogao za vreme stare Jugoslavije, one velike, da se napravi iz političkih razloga, a bio je već tada potreban. Beograd kao prestonica Jugoslavije, a bogami i Srbije, kao srpski glavni grad, nije mogao da ima toliku ekonomsku ili bilo kakvu drugu prednost nad ostalim glavnim gradovima ostalih članica SFRJ i zbog toga nije dobio metro. Pravo je čudo kako je tadašnji gradonačelnik Pešić uspeo da napravi Gazelu. To je pravo čudo i, u svakom slučaju, na tome smo mu zahvalni. Po osamostaljivanju, da preskočimo godine ratova i sankcija, ali bilo je pomaka na tome i započeo je tu jednu priču režim Slobodana Miloševića otvaranjem one podzemne stanice kod Vukovog spomenika i tu se sve zaustavilo i od tada smo imali samo određena obećanja da će to u nekoj budućnosti da se desi. Kad počnu da napadaju da li je to Beogradu potrebno i da li to radimo isključivo u slavu, da bismo lakše pobedili na nekim narednim izborima, moram da vas podsetim da se neka slična kampanja vodila i protiv Beograda na vodi. Vi tada niste bili ministar i ne znam koliko ste učestvovali u političkom životu Srbije, ali znam da su moje kolege, kolege koje su podržavale bivši režim, po nalogu Dragana Đilasa, na svaki mogući način taj projekat pokušavale da zaustave. I sada ono kakvi su to licemeri i kakvi su to dupli standardi, oni su ti koji se utrkuju da onim novcem koji su na jako sumnjiv način, doduše, zarađivali za vreme svoje vlasti kupuju stanove u tom istom „Beogradu na vodi“. Neki se čak bave i transakcijama, odnosno učestvuju u preprodaji i prodaji tih stanova što samo pokazuje koliko su oni zaista bili iskreni u tome i kada su napadali jedan takav projekat, ali još više nam pokazuje koliko su bili neiskreni u tom delu koliko su zaista voleli Srbiju i svoj glavni grad. Naići ćete odmah na sledeću osudu iz Fiskalnog saveta koji će odmah da vam izračuna da li je to Srbiji potrebno ili ne. Napraviće jednu čitavu naučnu analizu, onu analizu koja je, recimo, bila a to je da se porast rasta zaposlenih nije desio zato što nije bilo porasta rasta BDP-a. Evo, to je predsednik Fiskalnog saveta, čika Pavle, deda Pavle, kako ga zovu, čak i prezentirao na Biznis forumu na Kopaoniku. Isto će pokušati da nas ubede da i ovi automobili koji danas prolaze beogradskim ulicama, čiji je broj značajno veći u poslednjih nekoliko godina, da su to neki stelt automobili, da oni ne postoje kao ni ti novozaposleni od pre nekoliko godina i da nama beogradski metro nije ni potreban i da bi bilo bolje da taj novac usmerimo u nekom drugom pravcu, verovatno po preporuci ili Danice Popović ili Šoškića ili onog Milojka Arsića. Oni koji su upropastili zemlju sada žele nas da uče kako se Srbija vodi. Napravio sam jednu analizu svega onoga što se dešavalo ili onoga što će da se dešava u jako bliskoj budućnosti i videćete da tu niko od njih neće gledati suštinu, gledaće samo formu i ako mogu da pronađu neku manjkavost u formi da to istaknu kao jednu prevaru, zato što će u početku pokušati da predstave da to nikad neće da se desi, Dragan Đilas je takav, a kad to počne da se materijalizuje onda će svojom autoprojekcijom da kaže da su pokradena sredstva građana Republike Srbije prilikom izgradnje tog metroa. Uvek će spominjati taj čuveni maligni uticaj zaduženja i kredita, ako je taj kredit dobijen od određene ili bilo koje finansijske organizacije iz Kine. To će uvek biti problem i za to će uvek oni da se hvataju i to će uvek predstavljati kao grešku Srbije i otežavajuću, kao nešto što nas onemogućava ili sprečava da pristupimo EU. Novac je roba kao i svaka druga i ima svoju cenu. Naša politika je da biramo najpovoljniju cenu, a o tome neka razmisle ovi koji će tom pričom da nas napadaju. Zašto ja kao, recimo, narodni poslanik iz Požarevca, dakle iz unutrašnjosti, vodim diskusiju oko beogradskog metroa? Za ove godine koliko sam narodni poslanik u poslednjih nekoliko godina meni više vremena treba, gospodine ministre, da dođem od Lastine garaže do Narodne skupštine, nego da iz Požarevca stignem do Lastine garaže. To samo govori u prilog tome da je Beogradu potreban i metro, ali isto tako govori činjenica da naši građani žive mnogo pristojnije i mnogo bolje nego što je to bilo pre šest, sedam, osam ili deset godina, jer takve situacije i takve gužve na ulicama Beograda bile su samo petkom ili pred neki državni praznik. Danas su svakodnevne i svakodnevno da je potrebno da Beograd konačno dobije taj metro. Koristi će biti mnogo za grad Beograd, a na kraju i za čitavu Republiku Srbiju, od zaštite životne sredine, manje izloženosti i manje gužve u saobraćaju, do svih onih drugih ekonomskih pokazatelja da je Beograd i dalje jedno, i Srbija, naravno, privlačno mesto za investicije. Već vas opominjem kakve će biti reakcije bivšeg režima i na svaki mogući način pokušaće u tome da vas spreče. Naravno da je Beograd i značajan turistički centar, gospodine ministre, zato i jeste naš Odbor za privredu, koji je zadužen i za oblast turizma, obavio jednu, da kažem, analizu, moj kolega Marković je to spominjao. Ja sam sa vama u nekom neformalnom razgovoru kada su u pitanju naše lučke kapetanije, ako je tačno da strani kruzeri koji uđu u plovne vode Republike Srbije mogu da ostvare pristan samo na dva mesta. Tako nešto mora da se prekine i to koliko sutra. Zakonski osnov nema, znači to može da bude samo neka odluka Kapetanije koja gazduje određenim delom Dunava. To mora da prestane smesta. Razumem ja da će njihov izgovor da bude bezbednost, ali znate šta, oni idu sledećom logikom – ako ništa ne plovi, tad smo najbezbedniji. Gospoda neka vode računa o bezbednosti, jer zato primaju ogromne plate, ne baš male, a neka ne koče druge delatnosti u Srbiji iz kojih u suštini oni i dobijaju svoje plate i svoje zarade. Pošto je koleginica Rakić čak i spominjala ne samo koliko je autoputeva izgrađeno, nego koliko se autoputeva i u ovom trenutku gradi, hteo bih samo da postavim jedno pitanje, pošto je prošlo godinu dana već od toga kako je Republiku Srbiju, kao i ostatak sveta zadesila epidemija virusa Kovida i da je pre epidemije učešće naše građevinske industrije u BDP bilo 5%, hteo bih da pitam da li u ovom trenutku ima nekih pomeranja, odnosno poboljšanja ili pogoršanja u odnosu na vreme pre izbijanja pandemije, imajući u vidu da smo čak i kada je pandemija obezbedili ozbiljna sredstva za finansiranje jako važnih projekata u Republici Srbiji? Drugo pitanje, vezano isto tako za izgradnju, ali i zaštitu životne sredine, u kojim gradovima će otpočeti izgradnja prvih prečištača otpadnih voda, ugovorenih komercijalnim ugovorom sa Kinom, kao i kada se očekuje potpisivanje prvog aneksa i koja je to opština u pitanju? Zahvaljujem, gospodine ministre.
Hvala. Reč ima ministar Momirović.
Poštovani gospodine Arsiću, hvala vam na izlaganju, hvala vam na komentarima. Prvo bih želeo da vas informišem da ćete vrlo brzo, još brže dolaziti iz Požarevca do Beograda. U narednih mesec do mesec i po dana potpisaćemo komercijalni ugovor. Radimo na tehničkoj dokumentaciji da započnemo radove na brzoj saobraćajnici Požarevac, izlaz sa autoputa Požarevac-Veliko Gradište-Golubac. Za nas jako važan projekat, već neko vreme radimo na tome. On nije dobio adekvatnu pažnju javnosti, a to će zaista ubrzati ceo taj deo Srbije da se poveže još brže i da se ta komunikacija sa Beogradom poboljša. Moram da vam kažem da će vaši problemi izgledati još veći kada iz Požarevca dođete do Beograda i budete imali problema sa parkingom dok ne izgradimo metro. Tada će se stvari drastično promeniti. Kao što ste i sami rekli, naravno pandemija je na ceo privredni život u prvom trenutku ostavila ozbiljne posledice. Sve se ukočilo, nismo znali sa čime se snalazimo i kod nas je to ostavilo nekog traga u prva dva kvartala u 2020. godini. Vrlo brzo, posle toga, a naročito u poslednjem kvartalu 2020. godine mi smo zabranili da reč pandemija bude izgovor za bilo kakva odlaganja građevinskih radova. Jednostavno, radovi se rade na otvorenom. Svi znamo da je rizik po širenje zaraze na otvorenom, koliko se pridržavamo mera, minimalan. Posle toga je predsednik obezbedio sve vakcine. Omogućili smo našim partnerima da se vakcinišu, sve svoje zaposlene i nismo želeli da odložimo nijedan projekat, nijedan dan više od onoga što mora, koji su rezultirali kašnjenje u prva dva kvartala, vrlo brzo smo nadoknadili sva zakašnjenja. Moram da vas informišem, vas i sve narodne poslanike, da mi nemamo nikakvih kašnjenja ni na jednom infrastrukturnom strateškom projektu. Naprotiv, ubrzali smo radove na svim projektima i očekujemo da će svi biti završeni ili u roku ili pre roka. Podsetio bih vas na čemu sve radimo: Preljina-Požega, Moravski koridor, Fruškogorski koridor, Novi Beograd-Surčin, kratka deonica, u centru Beograda, ali jako zahtevna jer prolazi kroz centar grada, treba izvršiti eksproprijaciju, treba celu infrastrukturu koju zahteva jedan grad izmestiti, izgraditi, tako da, koliko god da je projekat mali, jako je zahteva, Valjevo-Lajkovac, Kuzmin-Sremska Rača, Ruma-Šabac, naravno, autoput Šabac-Loznica, brza saobraćajnica, Ruma-Šabac, već uveliko radimo radove i očekujemo da od Šapca do Loznice krenemo vrlo brzo, Požarevac-Veliko Gradište-Golubac. Za nekoliko meseci potpisujemo komercijalni ugovor. U jesen kreću radovi. Ostaje nam deo „osmeh Vojvodine“, kako mi to nazivamo, Crvenka-Bečej-Novi Bečej-Srbobran-Kikinda. Svi investicioni projekti nekako idu od Beograda ka Novom Sadu, od Novog Sada ka Subotici. Tu smo zaista postigli izuzetnu dinamiku, ali Sombor i Kikinda i gradovi na tom koridoru nekako kao da stalno ostaju po strani, i od investicija u infrastrukturu i od velikih strateških investicija. To moramo da promenimo. Dobili smo nalog i očekujemo ili do kraja ove godine, ali da budem potpuno otvoren, pre će biti početkom sledeće da krenemo i tu radove. Nećemo propusti da ni u jednom delu Republike Srbije ne izgradimo ozbiljne infrastrukturne projekte, povežemo saobraćajnice i omogućimo svim ljudima, svim građanima Srbije bolju komunikaciju. Ono što je rezultat svega toga, naravno, da smo mi u prvom kvartalu imali rast građevine u BDP 20%. Ono što mi očekujemo u drugom kvartalu je rast od 40%. Naravno da je drugi kvartal prošle godine bio lošiji, da je to teško uporediti, ali govorim o obimu investicija koje mi sada sprovodimo. Ne postoji nijedna projekcija koja je lošija od one koju smo mi projektovali na početku godine. Podsetio bih vas, ismevali su nas kad smo pričali da ćemo imati rast od 6%. Veliki stručnjaci, ti stručnjaci koji nisu ni osetili ni devedesete, ni dvehiljadite, ni veliku ekonomsku krizu 2008. godine kada je nezaposlenost porasla na 25%, ti ljudi, koji su se smejali, koji su pričali da će rast BDP biti oko 2, 3, 3,5%, znate kako oni vole da to onako, upakuju, da znaju, 3,4, 3,5%. Sada više niko ne spori da će rast biti minimum 6%, i dobar deo tog rasta je građevina. Mi ćemo to sprovesti. Brzo zaboravljaju šta su osetili. U najtežim trenucima za Republiku Srbiju i devedesetih i dvehiljaditih godina njihov standard nije bio ugrožen, i tada su bili na pozicijama gde su sada, i sada su, 80 godina su na istim pozicijama i isto lakonski daju svoje komentare, sa visine, najpametniji su, oni znaju sve. To i jeste nekakvo znanje da se brzo prilagodiš i kažeš nešto potpuno drugačije od onog što si pričao šest meseci ranije, kao da si uvek to tvrdio. Ti ljudi koji su pre tri meseca pričali da će rast biti 2,5 do 3,5% sada kažu – da, rast će biti minimum 6%, kao da je to normalno, kao da rast od 1% nije bio najveći u Evropi prošle godine ako izuzmemo naravno Irsku jer ona ima neke specifične uslove i specifično se sagledava i na teritoriji Republike Srbije. Mislim da mi zaista uspevamo, ne mi kao Vlada nego mi svi ovde kao deo političkog sistema, kao deo jednog velikog pokreta, kao deo ljudi koji su deo jednog sistema koji čine i opštine i AP i grad Beograd koji su uzeli u ruke na čelu sa predsednikom Republike da izvučemo ovu zemlju iz jedne situacije koja je bila decenijama, u jednom glibu Evrope, izolovana od svih, prekrižena od svih. Idemo napred i ne ugrožavamo svoje dostojanstvo, branimo svoj narod, branimo sve građane Republike Srbije i branimo naše građane van teritorije Republike Srbije. Pomenuli ste jedan projekat koji je za nas od izuzetnog značaja, da ne kažem možda i od najvažnijeg značaja. Autoputevi, pruge to su politički jasni projekti. Ljudi vide to. Ljudi kroz to mere uspehe. Kada pričaju o nekim prošlim vremenima, oni kažu – da, izgrađeno je puno puteva iako je mnogo manje izgrađeno nego što se sada gradi, ali i ta vremena se gledaju kroz te investicije. Mi smo nažalost prethodnih 30, 50, 70 godina pritisnuti raznim problemima doneli odluku u to vreme da jednostavno ekološke projekte, pitanje prljave i zagađene vode stavimo u drugi plan. Mi danas imamo situaciju da sve naše otpadne vode izbacujemo direktno u prirodu, onda iz prirode uzimamo tu vodu i koristimo je za piće. Došli smo u situaciju svi zajedno da ponovo otvorimo to pitanje, da kažemo – ne vidi se to baš tako jasno. Imaju ljudi i veće probleme. Neka se nastavi tim putem, uštedećemo neki novac, možda možemo politički nešto profitabilnije da uradimo. Predsednik je presekao. Svi smo se naravno složili. Mi ako u ovom investicionom talasu ne izgradimo komunalne i kanalizacionu infrastrukturu ne izgradimo postrojenja za prečišćavanje otpadnih voda ne prečistimo svu tu otpadnu vodu koja je sve više i zbog industrije i zbog drugih okolnosti, mi ćemo imati jedan neverovatan problem u narednim decenijama. Mi ćemo našoj deci ostaviti trajno zagađenu zemlju. Mi to ne smemo da dozvolimo. To je za nas važnije nego ovi autoputevi. Ekološki projekti koje mi sada sprovodimo, koji nisu sprovođeni decenijama, o kojima niko nije razmišljao pre samo deset godina, to uopšte nije bila tema, su projekti kojima ćemo mi posvetiti maksimalnu pažnju. Ostavićemo ovu zemlju ne samo sa boljom infrastrukturom, ne samo sa više fabrika, ne samo suficit u trgovini sa Češkom Republikom, što je zaista jedna paradigma kojoj se ne posvećuje više pažnje, ostalom kao ni svim ovim projektima. Mi pričamo o najbržoj pruzi u Istočnoj Evropi. Ko to može ovde da sagleda? Kako mi to da objasnimo? Ko to može da vidi da Srbija ima najbržu prugu u Istočnoj Evropi? Mi ćemo omogućiti da Srbija bude mnogo čistija zemlja u narednih pet godina. Osamdeset posto lokalnih samouprava Republike Srbije će imati postrojenja za prečišćavanje otpadnih voda. Otpadna voda koja bude išla u prirodu biće prečišćena i nećemo ostaviti ovaj katastrofalan izazov pred kojim se mi nalazimo našoj deci. To je jedna činjenica. Taj projekat kreće vrlo brzo. Krećemo od Novog Sada, Malog Crnića, Ade, Lazarevca, Svrljiga, Varvarina, Vlasotinca, Bora, Kladova, Krupnja, Lajkovca, Mionice, Obrenovca, Svilanjca, Vladičinog Hana, Vrnjačke Banje, Aleksandrovca, Golupca i Ćićevca. To su sve projekti koje ćemo početi ove godine. To su projekti koje ćemo početi ove godine. To su projekti koje ćemo početi u narednih nekoliko meseci. Već dugo mi radimo na projektnoj dokumentaciji oko izgradnje komunalne infrastrukture za prečišćavanje otpadnih voda. Na našu veliku žalost sve ono što prethodi građevinskim radovima građani ne vide i ne mogu da vrednuju, ali sam uveren i imajte poverenja narodni poslanici, predstavnici naroda, vrlo brzo niko neće moći da prećuti i ostane nem pred ovim ekološkim projektima koji će promeniti ovu našu zemlju. Mi svi zajedno ćemo omogućiti da ova zemlja bude drastično čistija. Ostavićemo našoj deci jedan problem trajno rešen i to će možda biti naravno uz metro i ove druge projekte najveća zaostavština politike predsednika Republike i politike svih nas. Još jednom, hvala vam, gospodine Arsiću, na jako dobrim pitanjima.
Zahvaljujem ministru. Sledeća je koleginica Dijana Radović. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, uvaženi ministre sa saradnicima, koleginice i kolege narodni poslanici, moje kolege iz Poslaničke grupe SPS danas su govorili o zakonima iz oblasti saobraćaja i građevinarstva, a ja ću se ovom prilikom osvrnuti na izmene i dopune Zakona o elektronskom dokumentu, elektronskoj identifikaciji i uslugama od poverenja u elektronskom poslovanju. Izmene i dopune Zakona ne odnose se direktno, odnosno nemaju mnogo veze sa oblastima saobraćaja i građevinarstva, ali svakako verujem da će upravo i njima biti izuzetno korisne i da će takođe biti izuzetno značajne za te oblasti. U prethodnom periodu mi, narodni poslanici u Narodnoj skupštini, usvojili smo više zakona iz oblasti digitalizacije i elektronskog poslovanja, što govori o naporima i aktivnostima Vlade Republike Srbije i naše države da ulaže u digitalizaciju našeg društva, da javnu upravu približi građanima i da im pojednostavi i olakša svakodnevno funkcionisanje. Sa druge strane, cilj je da dostignemo evropske standarde kada je u pitanju ova oblast. Digitalizacija, kao što svi znamo, jeste proces koji obuhvata sve sfere društvenog i privatnog života i gotovo da nema oblasti ili delatnosti u našem društvu koju tehnologija i digitalizacija sada ne dotiču. Kao deo sistema javne uprave, u svom dosadašnjem radu i iskustvu, imala sam priliku da vidim praktične primere i rezultate digitalizacije u javnoj upravi, koje su za rezultat imale modernizaciju i reforme javne uprave, koju smo započeli 2014. godine. Rezultati se ogledaju u efikasnijoj javnoj upravi, u upravi približenoj građanima, modernijim lokalnim samoupravama i njihovom načinu funkcionisanja, kao i u svim drugim organima u našoj državi. Posebno ako pogledamo uvođenje elektronske uprave, tu se vide značajni rezultati - objedinjavanje 13 baza podataka u jedan centralni registar stanovništva, brojne elektronske servise koje gotovo sve lokalne samouprave danas koriste, a to su sistemi kao što je „Sistem 48 sati“, „Virtualni matičar“, elektronska naplata administrativnih taksi, servisi koji su omogućili i olakšali svakodnevni život naših građana, kao servis e-vrtić, e-beba i mnogi drugi. Na ovaj način elektronska uprava doprinela je podizanju standarda funkcionisanja javne uprave. Mi smo na taj način olakšali našim građanima jer smo smanjili administrativne troškove, izbegli nepotrebnu birokratiju, ali značajno im uštedeli i vreme i novac. Svim ovim novinama sprovedenim u funkcionisanju javne uprave mi smo poslednjih godina postavila dobar temelj za dalji nastavak digitalizacije. Zato smatram da će upravo i ove izmene i dopune Zakona o elektronskom dokumentu i elektronskoj identifikaciji i uslugama od poverenja u elektronskom poslovanju tome doprineti. Efekte dosadašnjeg procesa digitalizacije imali smo priliku naročito da vidimo tokom pandemije korona virusa kada, da nije bilo elektronske uprave i svih tehnologija u koje smo značajno ulagali u prethodnom periodu, teško da bismo mogli da odgovorimo svim izazovima i problemima koje je virus Kovid-19 sa sobom doneo i proizveo. Uverili smo se da digitalizacija u koju smo značajno ulagali možda i nije jeftina, ali takođe smo se uverili i da je od nje mnogo skuplja, spora i komplikovana administracija, koja bi sigurno, da nismo u nju ulagali i da je nismo reformisali i transformisali generalno javnu upravu, sigurno da bismo proizveli novi zastoj ili probleme u svim poslovnim procesima kada je u pitanju naša privreda, ali takođe i u svim drugim procesima kada je u pitanju naša javna uprava. Sam proces digitalizacije javnog sektora, ekonomije i obrazovanja u Srbiji, kao što sam malo pre rekla, započeo je nekoliko godina pre same pandemije korona virusa, 2014. godine, kada smo i krenuli sa usvajanjem strateških dokumenata Vlade i kada je to bio u stvari jedan od prioriteta Vlade koja je tada formirana. Sadašnja predsednica Vlade, Ana Brnabić, tu je dala svoj veliki doprinos, ali uspešan nastavak procesa digitalizacije svakako je uradio i ministar Branko Ružić. Najznačajniju povratnu informaciju od tog značajnog ulaganja u našu digitalizaciju imali smo upravo tokom pandemije korona virusa, kada smo imali priliku da vidimo da su se svima nama život i navike, stavovi u pogledu digitalizacije značajno promenili kada su u pitanju sama komunikacija između građana, privrede i naše države. Ono što predstavlja veliki uspeh svakako je da smo u ovom izazovnom periodu uspešno odgovorili novonastaloj situaciji, a ova situacija koja je izazvana pandemijom korona virusa jeste podstakla mnoge privrednike i naše građane da promene stavove vezano za digitalizaciju i da se otvore neke nove ideje, a samim tim i da utiče na to da prihvatimo sve one servise koje do sada možda i nismo koristili. On lajn nastava i elektronska pijaca, sastanci preko „Zum aplikacije“ i elektronsko bankarstvo, beskontaktna dostava, beskontaktni načini plaćanja, postali su nešto što je svakome od nas sada već normalno. Zatim, elektronski dokument o kom danas govorimo sve više je počeo da zamenjuje i klasičan papirni dokument. Postepeno, elektronski potpis zamenjuje proces svojeručnog potpisivanja, a samim tim imamo priliku i da vidimo da smo uspešno na svim našim dokumentima prevazišli i stavljanje pečata kao obaveznog nekada dela svakog dokumenta. Digitalizacija samim tim više nije nepoznanica i izazov za sve naše građane. Ona jeste postala rešenje svakodnevnog života naših građana, pogotovo onog velikog broja građana koji su uspeli da prepoznaju sve benefite uštede prilikom korišćenja ovih servisa, jednostavnijeg i bržeg načina poslovanja, ali takođe i olakšanog svakodnevnog života. Zbog toga verujem da će ove izmene i dopune Zakona doprineti i jednostavnijoj upotrebi kvalifikovanih elektronskih sredstava o kojima danas govorimo, u smislu pojednostavljenja aplikacija koje omogućavaju upotrebu elektronskog sertifikata. Uvođenje provere identiteta korisnika kvalifikovane usluge od poverenja putem identifikacije na daljinu biće posebno značajna za sve one građane koji žive u inostranstvu i da će i oni moći da koriste elektronske usluge, kao i sve vrste digitalnog procesa poslovanja. Ovi normativni akti, kao i njihovom uspešnom implementacijom koju danas ovde imamo priliku da vidimo, oni jesu od vitalnog značaja za digitalizaciju našeg društva, jer se pokazalo, kao i do sada, da su elektronski servisi upravo oni servisi koji pojednostavljuju administrativne procese, zatim štede vreme i novac naših građana, a ono što je posebno značajno za našu državu, jeste da našu javnu upravu čine efikasnijom. Poslanička grupa SPS pitanje digitalizacije našeg društva smatra izuzetno značajnim pitanjem i mi ćemo u danu za glasanje podržati izmene i dopune ovog zakona. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Koleginica Ljiljana Malušić ima reč. Izvolite.
Hvala, predsedavajući. Uvaženi ministre sa saradnicima iz Ministarstva, dame i gospodo poslanici, danas na dnevnom redu imamo set zakona iz oblasti građevinarstva, saobraćaja i infrastrukture, a ja ću govoriti o jednom izuzetno važnom zakonu, a to je Predlog zakona o metrou i gradskoj železnici. Zašto? Zato što 50 godina unazad, od 1921. godine se govori o tome kako će Beograd imati metro, kako ćemo izgraditi metro, kako imamo projekat, kako ćemo spustiti Beograd na reke, kako ćemo napraviti operu, a od toga se apsolutno ništa nije desilo do 2012. godine, kad je gospodin Aleksandar Vučić sa svojom strankom pobedio na republičkom nivou i od krećemo da radimo i gradimo. Naravno, pobedili smo mi 2010. godine, dve opštine su bile u pitanju, gradska opština Voždovac i Zemun, i od tad počinje nešto potpuno drugačije, da se menja slika pre svega Beograda a onda i čitave Srbije. Rad, red i disciplina. Ja ću pričati o metrou. Jedva čekam da krene, ali zaista ne mogu a da ne spomenem kako je Beograd izgledao nekada, kako je Srbija izgledala do te 2012. godine. Idemo redom – potpuno devastirana, uništene fabrike, to svi znamo, 594 preduzeća potpuno devastiranih, ogoljenih, nezaposlenost 26%, to moramo da napomenemo, auto-putevi onakvi kakvi su bili su ostali do dana današnjeg, do 2012. godine. Znači, otpušteno 400 hiljada ljudi. Opšta katastrofa. Onda neko kaže – građani Republike Srbije idu iz Republike, iz svoje matice, iz svoje prelepe zemlje. Pa išli su tada, ali ne samo tada, išli su i 60-tih, 70-tih, kada su bili ratovi 90-tih i tada. Sada, najmanje ljudi ide iz matične zemlje. Naprotiv, vratilo se 70.000 i to mladih ljudi. Kada je bio problem sa koronom, vratilo se u Srbiju i ušlo 400.000 ljudi. Nisu svi ostali, vratili su se ljudi da rade tamo gde žive, ali je ušlo da se vakcinišu. Zašto? Zato što imamo četiri vrste vakcina. Zato što smo najopremljenija zemlja na ovom delu sveta. Zato što pomažemo svima, imamo visok stepen empatije. Dajemo vakcine ko god želi, dali smo vakcine Crnoj Gori našoj bratskoj Republici, dali smo Bosni i Hercegovini, dali smo Albaniji, dali smo Makedoniji, daćemo opet. Za dva dana se vakcinisalo 22.000 ljudi, ukupno 39.000 podatak od pre mesec dana, stranaca. U ovom momentu ukupno vakcinisanih je 3.250.000, revakcinisanih 1.920.000. Tako se radi. Što reče moja uvažena koleginica, pre nego što krenemo o današnjoj temi, moramo reći ljudima kako je bilo, šta su gradili, šta nisu gradili, na šta su trošili pare, jer prosto građani Republike Srbije to treba da znaju. Koridor 10 se gradio kao Skadar na Bojani, da bi ga mi završili. Znači, mi smo završili Koridor 10, gradimo Koridor 11, završili smo autoput „Miloš Veliki“, radimo sada Preljina–Požega, biće završen do sledeće godine, do januara meseca 31 kilometar. To su činjenice. Završili smo autoput Batočina–Kragujevac posle onoliko godina, završili smo most na Ostružnici, petlju na Batajnici, revitalizovali 450 kilometara puteva prvog reda. U planu je da se izgradi osam autoputeva. Od toga već se gradi „Moravski koridor“, gradi se Ruma–Šabac–Loznica put, zatim počeo je da se gradi „Fruškogorski koridor“, gradiće se Kuzmin–Sremska Rača, Iverak–Lajkovac, gradiće se put Karađorđe, idemo redom. Znači, osam autoputeva. Što se nezaposlenosti tiče, bila je 26%, danas je 9% zbog kovida. U jednom momentu pre kovida nezaposlenost je iznosila 7,3% i to treba naglasiti svaki Božiji dan, da se zna. Oni su otpustili 400.000 ljudi, mi smo zaposlili 300.000 ljudi. Pa samo je predsednik Vučić otvorio 230 fabrika. Sada da se vratim na metro. Metro, znači metropola. Beograd će napokon, zahvaljujući ovoj Vladi i gospodinu Vučiću, predsedniku Republike Srbije biti metropola. On to jeste po svojoj duhovnosti, po kulturnoistorijskom nasleđu, ali ćemo imati metro koji je izuzetno važan, rasteretićemo saobraćaj. Na mesečnom nivou Srbija dobija 4.000 automobila koji zagađuju okolinu. Znači, rasteretićemo saobraćaj, neće više biti špiceva. To samo za šest godina. Potpisan je Sporazum, gospodin Siniša Mali i ministar finansija potpisao Sporazum, Memorandum o projektu o izgradnji metroa u Beogradu i prva faza izgradnje metroa počinje u decembru mesecu 2021. godine, što je za svaku pohvalu. Da li neko nije imao hrabrosti, smelosti, da li nije imao viziju, da li nije imao para koje je potrošio na kojekakve projekte, pranje para i ostalo, nebitno je, bitno je da smo mi prvi i jedini posle 50 godina koji ćemo izgraditi metro. Prva linija metroa počinje od Makiškog polja, gradi se Makiški depo, ići će preko Žarkova, zatim preko šećerane, sve do, Radničkom ulicom, do Beograda na vodi gde će biti ukrštanje sa drugom fazom izgradnje metroa, zatim ide se na Trg Republike, a onda Luka Beograd, Karaburma i Mirijevo. To je prva faza metroa. Druga će biti od Mirijeva do Zemuna ili od Zemuna do Mirijeva, a treća faza će biti Novi Beograd, moj Voždovac, odnosno Banjica. Izvanredno, pokrićemo čitav grad. Vrlo je važno naglasiti da će dve francuske kompanije i jedna kineska graditi metro i da će Kinezi u ovom projektu imati zaduženja otprilike 70%. Oni će graditi metro, a Francuzi će opremati elektro instalacije i sve ostalo. Svi ljudi u Srbiji kada su čuli da napokon kreće izgradnja metroa, pošto ja i putujem po Srbiji, ne samo ja, nego sve moje kolege, imamo povratne informacije o tome, šta to znači? Pre svega ekologija, drugo rasterećenje saobraćaja i ono što najvažnije Beograd zaista postaje metropola. Šta još treba reći? Revitalizovaćemo „Beovoz“ i da će sva prigradska naselja uglavnom biti povezana. Ide se od stanice u Zemunu, pa će biti povezana sa Barajevom, biće tu i Lazarevac, zatim Mladenovac, takođe će se raditi linija, brza linija, koja će ići do Pančeva. Znači, samo se radi. Radimo i brzu prugu koja će biti gotova ja se nadam vrlo brzo, a prva deonica do Novog Sada biće gotova već u decembru mesecu ove godine i jedva čekam da sednem u taj voz, jer će biti brzina 220 kilometara na sat. Beograd ide napred. U Beogradu danas imamo preko 1.500 gradilišta. Godine 2012. u čitavoj Srbiji je bilo 1.500 gradilišta, danas u Srbiji imamo 75.000 gradilišta. Da bi moje kolege mogle dalje da, svaka čast ministarstvu, odnosno Vladi Republike Srbije i našem predsedniku, ja ću sa velikim zadovoljstvom glasati za ovaj zakon i ne samo ovaj zakon, nego svi koji su na dnevnom redu, a vama samo, uvek budite tamo gde jeste i srećan rad. Zahvaljujem na pažnji.
Zahvaljujem. Sledeća je koleginica Justina Pupin Košćal. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, uvaženi ministre sa saradnicima, kolege narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije, danas je na dnevnom redu veoma važan predlog zakona i veliko mi je zadovoljstvo da diskutujem o tome. Radi se o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o posebnim uslovima za realizaciju projekata izgradnje stanova za pripadnike snaga bezbednosti. Bezbednost je potreba svakog pojedinca, svako od nas želi da bude zaštićen, a zadatak države je da štiti svoje građane. Nema sfere delovanja i rada koje nema dodirnih tačaka sa bezbednošću, jer je realizacija bezbednosti uslov održanja i razvoj svih drugih društvenih sfera političke, ekonomske, socijalne i svake druge. Nacionalnu bezbednost Srbija štiti nacionalnim sistemom bezbednosti. Politika nacionalne bezbednosti je deo ukupne državne politike i sprovodi se kroz usklađen program mera i aktivnosti koje država preduzima kako bi dostigla ciljeve politike nacionalne bezbednosti. Bezbednosni izazovi se nažalost uvećavaju, kako na međunarodnom, tako i na unutrašnjem planu. Mnogi od njih se pojavljuju novim formama i sa jačim intenzitetom, a istovremeno se javljaju nove bezbedonosne pretnje što zahteva adekvatan bezbedonosni pristup. Ogroman je značaj, kao i odgovornost posla koji pripadnici snaga bezbednosti obavljaju za bezbednost naše države dajući značajan doprinos bezbednosti, odbrani suvereniteta i teritorijalnog integriteta naše zemlje i očuvanju javne bezbednosti, odnosno javnog reda i mira što je od značaja za svakog građanina naše zemlje. Upravo ceneći ovakvu ulogu snaga bezbednosti država želi da svim pripadnicima ovog sektora olakša život i rad. Jedan od načina na koji država brine jeste obezbeđenje stanova po daleko povoljnijim uslovima. Zato je Republika Srbija 2018. godine donela zakon kojim se definišu uslovi, kriterijumi, način i postupak za realizaciju projekata izgradnje stanova za pripadnike Ministarstva odbrane, Vojske Srbije, Ministarstva unutrašnjih poslova, BIA i Ministarstva pravde, Uprave za izvršenje krivičnih sankcija, kao i za lica ranije pripadnike snaga bezbednosti, borce, ratne vojne invalide i mirnodopske vojne invalide. Činjenica je da je najveći broj nerešenih stambenih pitanja zaposlenih u državnim organima među pripadnicima snaga bezbednosti. Izmenama i dopunama zakona koje su danas na dnevnom redu, pored bližeg definisanja načina i kriterijuma pod kojima neko lice može da aplicira za stan iz ovog programa, odnosno da se prijavi za kupovinu stanova na osnovu ovog zakona, propisani su uslovi izgradnje prostora namenjenih za određene komercijalne delatnosti u okviru ovih stambenih projekata. To bi bili sadržaji neophodni za namirenje osnovnih životnih potreba što bi stanarima značajno olakšalo svakodnevni život. Ovo je prilika i da se podsetimo uloge srpske vojske kroz istoriju, koja se izdvajala posebnom hrabrošću, kakvom se retko koji narod u svetu može pohvaliti. Naša vojska nikada nije bila agresor, već oslobodilac, uvek na pravoj strani, na strani slobode. Znajući za hrabre srpske vojske u balkanskim i u Prvom svetkom ratu, čak je i Hitler, želeći da izbegne sukob sa srpskom vojskom, ispunjavao sve zahteve kneza Pavla pre nego što je bio potpisan Trojni pakt. Naša vojska se hrabro suprotstavila i NATO agresiji i tako ponovo dokazala važnost hrabrosti vojnika i njihovog patriotizma, koji je bio važniji od vojne opremljenosti. Upravo taj vojnički moral i snaga mora da se osnažuje i poštuje, a to Srbija danas čini i obezbeđenjem pristojnih uslova za život, a stan je jedan od prioriteta. Da bi vojnik mogao spokojno da brani svoju zemlju, on mora znati i to da je njegova porodica sigurna, obezbeđena i da ima krov nad glavom. Oni koji se žrtvuju za svoju zemlju i spremni su da za nju daju i svoj život moraju znati da država brine o njima. Mi socijalisti podržavamo ovaj koncept, a istovremeno se zalažemo i za to da i pripadnici drugih profesija mogu takođe za sebe i svoje porodice da obezbede siguran dom. Naravno da ćemo u danu za glasanje podržati ovaj predlog o izmenama i dopunama zakona. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Sledeća je koleginica Maja Grbić. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Uvaženi ministre sa saradnicima, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi građani Republike Srbije, danas na redu imamo set zakona, od kojih ću posebno akcenat staviti i posebno se osvrnuti na Predlog zakona o izmenama Zakona o planiranju i izgradnji. Naime, ovde se radi o dve izuzetno važne izmene. Prva izmena regulisana je odredbama člana 2. Predloga zakona, kojim se uređuje rok za pribavljanje upotrebne dozvole u odnosu na one objekte koji su građevinsku dozvolu, prijavu radova, odnosno odobrenje za izgradnju ishodovali po ranije važećim zakonima, odnosno do 11. septembra 2009. godine. Imajući u vidu da je značajan broj investitora propustio da u datom roku ishoduje upotrebnu dozvolu, prepoznata je potreba da se ovaj rok produži. Od donošenja Zakona o planiranju i izgradnji 2014. godine i donošenja i uvođenja objedinjene procedure i njene primene, kao i uvođenja Centralne evidencije objedinjene procedure (skraćeno: CEO), svi zahtevi za ishodovanje lokacijskih uslova, odobrenja za izgradnju, pa sve do upotrebne dozvole, znatno je ubrzano dobijanje rešenja, a i sprečene su zloupotrebe. Svaki građanin naše zemlje može pristupiti Centralnoj evidenciji i proveriti da li neki objekat ima odobrenje za izgradnju, te na taj način u velikoj meri se osigurava sigurnost prilikom prometovanja nepokretnosti. Ovom izmenom produžava se rok od četiri godine za one investitore koji nisu ishodovali upotrebnu dozvolu u predviđenom roku da istu ishoduju u narednom periodu od dana stupa na snagu ovoga zakona. Druga izmena, za koju svakako mislim da je veoma važna za našu zemlju u pogledu razvoja investicija, jeste regulisana odredbama člana 3. Predloga ovoga zakona, kojim se uređuje rok važenja planskih dokumenata koji su doneti pre 1. januara 1993. godine, kao i rok nadležnim organima u tom periodu da donesu i usvoje plansku dokumentaciju. Kako je prošlo skoro 30 godina od tada, od poslednjeg roka za izradu planskih dokumenata, potrebno je da se rok za donošenje ovih planskih dokumenata produži, imajući u vidu da je izrada i donošenje planskih dokumenata od javnog interesa za Republiku Srbiju. Zašto je važna izrada planske dokumentacije? Kada smo u decembru prošle godine u ovom domu izglasali i usvojili budžet Republike Srbije, mogli smo videti da se jedan deo budžeta odnosio na finansiranje investicija zarad ravnomernog razvoja svih opština i gradova na teritoriji naše zemlje. Upravo zbog realizacije planiranih investicija, važna je izrada i donošenje planskih dokumenata. Samom planskom dokumentacijom uređuje se na prvom mestu prostor za izgradnju objekata različitih namena na osnovu koje se ishoduju lokacijski uslovi, pa i sama građevinska dozvola. U sredinama koje nemaju donetu plansku dokumentaciju pribegava se nelegalnoj gradnji koja sa sobom povlači niz različitih konsekvenci, u prvom redu nemogućnost naplaćivanja taksa na osnovu kojih se puni budžet lokalne samouprave i gradova, pa do nelegalne gradnje. Za ravnomerno razvijanje svih gradova i opština jedan od uslova je svakako planski osnov, jer veliki investitori, a naročito inostrani, opredeljuju se za lokacije na kojima je doneta planska dokumentacija i gde mogu ishodovati građevinsku dozvolu. Ovakvim razvojnim budžetom kakav je naš stvoreni su svi preduslovi za ravnomeran razvoj naše zemlje, te smatram da je veoma važno da pojedini gradovi i opštine prihvate odgovornost i ažurnije rade na izradi ovih planskih dokumenata. U skladu sa tim, oni gradovi i opštine koje to nisu uradile imaju rok od 24 meseca od dana stupanja na snagu ovog zakona da stvore uslove za investiranje. Dolazim iz opštine Stara Pazova, za koju slobodno mogu da kažem da jeste jedna od najrazvijenijih opština u našoj zemlji. Prema svom geografskom položaju nalazi se između dva velika grada, između Novog Sada i Beograda, kao i između dva auto-puta Beograd-Novi Sad i Beograd-Zagreb. Ovom prilikom mogu da istaknem i da se pohvalim da opština Stara Pazova poseduje svu neophodnu plansku dokumentaciju, počev od Prostornog plana opštine Stara Pazova, koji svakako predstavlja krovni planski dokument, pa sve do planova generalne regulacije za svako naselje, na osnovu kojih se reguliše planiranje svakog naseljenog mesta u našoj opštini, pa do planova detaljne regulacije u našem mestu. Takođe, ovom prilikom bih želela da napomenem da smo otišli i korak dalje, da osluškujemo potrebe investitora, korigujemo planske dokumente u cilju unapređenja i razvitka naše opštine. Kao potvrda prethodno iznetog ide u prilog i činjenica da je u našoj opštini, odnosno u opštini Stara Pazova, formirano osam industrijskih zona, od kojih je pet potpuno infrastrukturno i komunalno opremljeno, što nas svakako čini veoma privlačnim za investicije. Takođe bih napomenula da u narednim godinama planiramo izgradnju infrastrukturnog koridora. Sada smo trenutno u fazi izgradnje plana detaljne regulacije infrastrukturnog koridora. Značaj izgradnje ovog infrastrukturnog koridora jeste u tome što će se povezati dva auto-puta Beograd-Novi Sad i Beograd-Zagreb preko naseljenih mesta Banovci, Nova Pazova, Vojka i Krnješevci, kao i povezivanje industrijskih zona u okviru naše opštine. Cilj svakako jeste razvoj privrede, bržeg, efikasnijeg, jeftinijeg protoka robe i unapređenje životnog standarda naših građana. Prema podacima iz APR-a za 2020. godinu, na našoj teritoriji opštine posluje 1.140 privrednih društava i 3.060 preduzetnika. Prema podacima Nacionalne službe za zapošljavanje, tokom 2012. godine na birou je bilo oko 4.500 nezaposlenih lica. Danas, zaključno sa izveštajem 2020. godine, prema Nacionalnoj službi za zapošljavanje, na birou se svega nalazi 1.450 lica, što čini u procentima 4%, što je iznad republičkog minimuma. Svakako da će se ovaj podatak u budućnosti još smanjiti, zbog novih investicija koje utiču na razvoj opštine, ali i zbog činjenice da ozbiljnom i odgovornom kako unutrašnjom, tako i spoljnom politikom koju vodi predsednik Aleksandar Vučić, osigurati bezbednost i ekonomsku stabilnost naše zemlje, što doprinosi i činjenici o sve većem prilivu direktnih stranih investicija u našu zemlju. Upravo zbog takvog pristupa u vođenju države, jedna velika i značajna nemačka kompanija MTU za proizvodnju softvera, delova i motora za avione odlučila je upravo da investira na teritoriji Republike Srbije, a za lokaciju svog objekta odabrala je opštinu Stara Pazova. Ovaj projekat je od izuzetnog nacionalnog značaja koji je potvrđen zaključkom Vlade Republike Srbije. Stara Pazova je opština sa dugom tradicijom privatnog biznisa, dok samo naselje Nova Pazova u kome se i gradi ovaj objekat je drugo po veličini naselje u Staroj Pazovi i predstavlja začetnika privatnog biznisa još u vreme bivše SFRJ. Izgradnja ovog veoma značajnog objekta planirana je u nekoliko faza. Važno je takođe da kažem da je ona otpočela u martu mesecu ove godine. U prvoj fazi očekujemo zaposlenje 500 ljudi, do punog kapaciteta kada se očekuje otvaranje pogona za proizvodnju 2022. godine, gde će biti zaposleno oko 2.000 građana. Izgradnjom ove kompanije praktično će se iskoreniti nezaposlenost u našoj opštini i otvoriti mogućnost zaposlenja i stanovnika koji gravitiraju ka Staroj Pazovi. Takođe je važno ovom prilikom da napomenem da je prošlog meseca potpisan Memorandum o saradnji između MTU-a, Ministarstva prosvete i opštine Stara Pazova, koji će doprineti daljem razvoju obrazovnih profila, posebno dualnog obrazovanja u Tehničkoj školi u Staroj Pazovi. Ovo će praktično značiti da će sledeća generacija đaka koja izađe iz ove škole biti osposobljena za potrebe rada u ovoj velikoj kompaniji. Od dolaska na vlast SNS svedoci smo da u proteklim godinama dosta sredstava opredeljeno za infrastrukturu u svim oblastima i dajte da se taj trend i dalje nastavlja kroz kapitalne investicije. Od velikog značaja je svakako nastavak izgradnje putne i železničke infrastrukture, od kojih ću ja sada ovom prilikom izdvojiti samo nekoliko. Nastavak izgradnje autoputa deonice Preljine-Požega, nastavak izgradnje autoputa deonica Pojate-Preljine tzv. Moravski koridor, nastavak izgradnje autoputa Beograd-Sarajevo, brza saobraćajnica Novi Sad-Ruma-Šabac-Loznica tzv. Fruškogorski koridor čiji je značaj povezivanje važnih administrativnih i regionalnih centara i predstavlja posebnu vezu Srbije sa BiH, Hrvatskom i Rumunijom. Ova izgradnja Fruškogorskog koridora prepoznata je kao projekat od posebnog značaj za Republiku Srbiju. Takođe, izgradnja mosta obilaznice oko Novog Sada sa pristupnim saobraćajnicama. Značaj izgradnje ovog mosta ogleda se u mogućnosti da najveći broj vozila iz pravca severa koristeći autoput T75 direktno uključi u Fruškogorski koridor, odnosno spajanje sa drugim pravcima gde se samo jezgro Novog Sada značajno saobraćajno rasterećuje. Takođe, veoma važno jeste u oblasti železničke infrastrukture da napomenem izgradnju pruge železnice Beograd-Stara Pazova, Stara Pazova-Novi Sad, Novi Sad-Subotica. Izgradnja i rekonstrukcija ove železnice ima izuzetan strateški značaj u našoj zemlji s obzirom na to da predstavlja deo osnovne transverzale Republike Srbije i direktno povezuje tri od najvećih pet gradova u našoj zemlji. Upravo zbog svega prethodno iznetog i značaja investicije za dalji razvoj naše zemlje, a ujedno i razvoja naše zemlje u danu za glasanje podržaću ispred poslaničke grupe Aleksandar Vučić – za našu decu Predlog ovog zakona. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Sledeći je narodni poslanik Ivan Ribać. Izvolite.
Hvala predsedavajući. Uvaženi ministre sa saradnicima, poštovane kolege narodni poslanici, poštovani građani Srbije, pre svega bih se zahvalio i izrazio veliko poštovanje predsedniku Češke Republike gospodinu Milošu Zemanu, koji je uputio izvinjenje srpskom narodu zbog zločinački nezakonite agresije na tadašnju SRJ u kojoj je stradao veliki broj nevinih ljudi i uništena je i devastirana infrastruktura jednog miroljubivog naroda, naroda koji je dva svetska rada bio na strani sila pobednica. Da se vratim na dnevni red. Bezbednost građana Srbije nema cenu, poštovani narodni poslanici, kao što nema cenu ni ulaganje u nju. Kao neko ko je dugi niz godina radio u bezbednosnom sektoru Uprave carina još odavno sam shvatio da je bezbednosni sistem kao imuni sistem organizma. Kada imuni sistem se naruši, naruši se rad organa i zdravlje počinje da strada, isto tako se tiče i državnih organa. Za razliku od ove vlasti nisu svi delili isto mišljenje, istu viziju i iste stavove. Od 2000. do 2012. godine vlast u Srbiji je bez presedana uništavala naše naoružanje, uništavala tehniku, zapustila kasarnu i druge objekte, a pripadnike bezbednosnih snaga ne samo stavila na rub egzistencije i društveni marginu, već i direktno životno ugrožavala jer su leteli tada lošim avionima, starim i neispravnim oružjem rukovali. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o posebnim uslovima za realizaciju projekta izgradnje stanova za pripadnike snaga bezbednosti, o kome između ostalog danas govorimo, jeste u funkciji poboljšanja uslova života pripadnika Ministarstva odbrane, MUP-a, pripadnika BIA i Uprave za izvršenje krivičnih sankcija i ovaj projekat ne samo da dodatno poboljšava već zacrtani projekat od nacionalnog interesa kroz koji će čuvari mirno sna građana Srbije dobiti mogućnost da kupe jeftine stanove po ceni od 500 evra po kvadratnom metru, što je moraćete priznati jako povoljno. Takođe ću vas podsetiti, da u svrhu poboljšanja uspeha života pripadnika naših bezbednosnih snaga, prosečna plata u 2019. godini u vojsci je podignuta na oko 70.000 dinara, u policiji na 79.000 dinara. Od početka godine su vojnicima i oficirima plate povećane za pet posto, a obećano je i biće ispunjeno do kraja godine povećanje od deset posto. Takođe, valja da naglasim, da i pored toga što smo pripadnicima BIA obezbedili najsavremenije uslove za rad, trudimo se da i njima vrlo brzo prosečna plata bude oko 100.000 dinara. Ono što niko ne može da ospori jesu rezultati koje smo u poslednjih nekoliko godina postigli kada je reč o unapređenju srpskog bezbednosnog sektora, Srbija je poštovani građani 2019. godine i zvanično postala država sa najvećim vojnim ulaganjem u regionu, sa vojnom potrošnjom u vrednosti od 1,14 milijardi dolara, što je za 43% veće nego što je to bilo u 2018. godini. Tako smo primera radi, prestigli naše susede iz Hrvatske koji su dugo vremena prednjačili u odnosu na nas u toj oblasti iako imaju skoro duplo manje stanovnika. Zahvaljujući uspešnoj ekonomskoj politici napravili smo dobru osnovu za jačanje infrastrukture u bezbednosnom sektoru. Između ostalog od Francuske smo nabavili pet helikoptera i 18 sistema Mistral sa pedeset raketa, od Rusije protiv-vazdušni sistem Pancir S1 i šest migova, a od Kine raketni sistem protiv-vazdušne odbrane koji je dometa oko sto kilometara. Za razliku od opozicionih snaga koje su nekada pretapale tenkove i ukinule redovno služenje vojnog roka, a koje danas pripadnike BIA i policije nazivaju kriminalcima, napadaju ih kao što je to radio Dragan Đilas kada je napao pripadnika policije, obećavajući mu da će proći katastrofalno kada on dođe na vlast, za one koje naše oficire i vojnike nazivaju izdajnicima, mi se vodimo mišlju velikog vojnog stratega Napoleona Bonaparte koji je rekao – narod koji neće da hrani svoju vojsku, hraniće tuđu kada za to dođe vreme. Srbija danas, dragi građani želi mir i stabilnost kako bi mogla da nastavi sa započetim ekonomskim i infrastrukturnim reformama, a jačanje našeg bezbednosnog sektora u funkciji je ne zastrašivanja ili pretnje drugima, već samo radi sopstvene odbrane. Uz proklamovanu vojnu neutralnost i mudru partnersku vojnu saradnju i sa istokom i zapadom, naravno uz veliki potencijal našeg ljudskog potencijala u bezbednosnom sektoru, nadam se da ćemo vrlo brzo da ostvarimo sve zacrtane ciljeve. Nešto bih još želeo da kažem što se ne tiče direktno ove teme, ali meni se ovih dana učinilo jako bitno, srpski narod koji je među najstradalnijim narodima u 20 veku i nad kojim je više puta činjen genocid, danas se gnusno i krajnje neosnovano optužuje za genocid i druge zločine nad okolnim narodima. Godinama unazad od žrtava se prave dželati i obrnuto. Najnovija izjava premijera tzv. republike Kosovo, gospodina Aljbina Kurtija, o osnivanju instituta za zločin Srbije, samo je jedna u nizu takvih pokušaja. Meni nije poznato da igde na svetu osnovala neka institucija koja bi u svom nazivu ili žigosala jedan ceo narod, kao što je to u ovom slučaju. Zamislite da su Jevreji formirali institut koji se bavi zločinima, koji su nad njima počinili nacisti i tom nazivu optužili ceo nemački narod, našta bi to ličilo. Sa druge strane, tako nešto prema Srbima kojih je u svojoj duhovnoj kolevci na Kosovu i Metohiji od albanske ruke ubijeno i proterano na stotine hiljada, očigledno je to dopušteno. Ovakvi institucionalni pokušaji istorijskog revizionizma kada je u pitanju albanski faktor na Balkanu nisu nepoznanica, o tome je lepo i iscrpno i naučno utemeljeno pisala bugarska istoričarka, Teodora Toleva, koja je govorila o akcijama austrijskog Ministarstva spoljnih poslova, koje je radilo na opismenjavanju i stvaranju nacionalne svesti Albanaca. Tako i danas uz pomoć inostranih pojedinih centara moći Albanci na Kosmetu žele da predstave Gračanicu, Dečane ili Bogorodicu Ljevišku, kao svoje kulturno nasleđe, a mesta koja nose imena, poput, Srbica ili Obilić, žele da predstave kao mesta gde nikada nisu živeli Srbi i gde su Srbi došli kao okupatori. Uveren sam da će naši današnji partneri i veliki saveznici u dva svetska rata, poput SAD uvideti pre ili kasnije šta se na prostoru Kosova i Metohije dešavalo proteklih decenija. Narod, koji je Americi podario jednog Nikolu Teslu, koji je Americi podario jednog Pupina, sigurno će pre ili kasnije dobiti zasluženo mesto u srcima njenih građana i politici njene administracije, koja će konačno početi da gleda stvari pravim očima, da naziva stvari pravim imenom, kao što je to uradio poštovani gospodin Zeman. Najlepše hvala.
Zahvaljujem. Sledeća je koleginica Vesna Krišanov. Izvolite.
Zahvaljujem predsedavajući. Uvaženi ministre sa saradnicima, kolege narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije, izmene Zakona o planiranju i izgradnji, čiji su predlozi danas na dnevnom redu, su neophodne kako bi se otklonili problemi koji su se pojavili u praksi prilikom primene istog. Pomenute izmene podrazumevaju produžavanje roka za pribavljanje upotrebne dozvole za objekte, odnosno radove čija je izgradnja, odnosno izvođenje odobreno rešenjima o građevinskoj dozvoli, odnosno rešenjima o odobrenju za izgradnju, a iste će dovesti do toga da značajan broj investitora će biti u mogućnosti da ispoštuje zakonske rokove. Takođe je planirana izmena kojom se uređuje rok važenja planskih dokumenata koji su doneti pre 1. januara 1993. godine i produženje roka nadležnih organa za donošenje novih planskih dokumenata. Kada govorimo o planiranju i izgradnji, građani Opštine Novi Kneževac, iz koje ja dolazim, već decenijama unazad sanjaju o izgradnji sportske hale. Građani Opštine Novi Kneževac su naklonjeni bavljenju sportom od najmlađih do najstarijih, i u skladu sa tim u našoj opštini su zastupljene raznovrsne sportske discipline od fudbala, tenisa, stonog tenisa, košarke, rukometa, do kajaka, atletike i džudoa u okviru 19 sportskih udruženja i klubova. Tokom zimskog perioda, a pre svega deci je onemogućeno bavljenje sportom zbog izostanka adekvatnog prostora za treniranje. S obzirom da Novi Kneževac ima značajan turistički potencijal jer, između ostalog, leži na levoj obali reke Tise, sa predivnim parkom površine od oko 10 hektara, koji je pod zaštitom države, u okviru kog se nalaze spomenici kulture i koji se odlikuje velikom raznovrsnošću dendro flore, sportska hala bi doprinela razvoju istog, posetom velikog broja sportista kroz organizovanje profesionalnih ili rekreativnih takmičenja i sportskih priprema. Mi imamo urađen projekat za izgradnju sportske hale projektovanu tako da ispunjava uslove i za sportiste invalide, sa obezbeđenim svim neophodnim dozvolama. I ovom prilikom apelujem u svoje ime i ime svih građana Opštine Novi Kneževac na ministra Momirovića, kao i na ministra Udovičića, da nam pomognu u pronalaženju sredstava i ostvarenju višedecenijskog sna svih nas. Inače, mi smo već imali tu čast da nas poseti ministar sporta i omladine, gospodin Vanja Udovičić, koji je tom prilikom obećao sredstva za zamenu dotrajale ograde na fudblaskom stadionu, i to obećanje je u veoma kratkom roku i ispunio i hvala mu na tome. Isto tako, ništa manja čast nam neće biti ukazana i eventualnom posetom ministra gospodina Tomislava Momirovića. Isto tako moram da napomenem kada je Opština Novi Kneževac u pitanju. Zahvaljujući SNS lokalna samouprava je prevazišla period u kom je bila u višemilionskim dugovima. Sada je na zdravim i stabilnim finansijskim nogama. Na teritoriji celokupne opštine su rekonstruisani i izgrađeni sportski tereni, renovirane su škole i vrtići, zamenjena je vodovodna mreža u određenim delovima naselja, uređeni su trotoari u centru naselja i još mnoge druge stvari. Zbog svega prethodno navedenog ne razumem one ljude koji svakodnevno neumorno nazivaju predsednika Aleksandra Vučića pogrdnim imenima, što, zapravo, samo govori o njihovoj plitkoumnosti koja im ne dozvoljava da stvari sagledaju na pravi način, da budu realni i objektivni i da uvide šta je taj čovek sve uradio za našu državu. Niko ne beži od toga da savršenosti ne postoje, i da ko radi taj i greši a greške su upravo tu da bi se na njima učilo, ali niko ne može da ospori to da je SNS, na čelu sa predsednikom Aleksandrom Vučićem, postavila Srbiju na čvrste noge sa konstantnom tendencijom napretka i modernizacije. Između ostalog, tome u prilog govore i najavljene proizvodnje dve vrste vakcina protiv Kovida 19, u našoj zemlji i, kao što je predsednik Vučić rekao u svom gostovanju na TV Prva – mogućnost i eventualne proizvodnje treće vrste vakcina, za šta su Amerikanci pokazali interesovanje. Iskreno, verujem u odgovornost i savesnost naših građana da u što skorije vreme dođemo do brojke od oko 2.800.000 vakcinisanih, kako bismo u tom slučaju konačno mogli da nastavimo sa normalnim životom. Mislim da svi mi treba da budemo zahvalni na tome što imamo takvog predsednika kao što je Aleksandar Vučić koji je svojom hrabrošću, požrtvovanošću, danonoćnom radu, mudrosti, sposobnosti, uspeo da Srbiju podigne iz pepela, da je ojača i ekonomski i vojno. On nije podlegao pritiscima niti će, i za razliku od drugih, koji su bili na vlasti pre SNS, a kojima su lični interesi i lični džepovi bili bitniji od interesa građana Republike Srbije, koji su i te kako bili spremni da Srbiju daju, a da svoju glavu nikako ne daju, i koji su slepo sledili naređenje od onih koji Srbiju žele da vide devastiranu, oslabljenu u svakom smislu, Srbiju na rubu propasti, predsednik Aleksandar Vučić, je uspeo u tome da danas imamo najbolje rezultate u istoriji Srbije, na osnovu kojih se očekuje 55 milijardi evra, BDP na kraju godine i da prosečna plata u decembru 2021. godine iznosi 600 evra. Predsednik Vučić jednako misli na poboljšanje životnog standarda svih građana Srbije, u svim delovima zemlje, i s tim u vezi, iako trenutno deluje da je severni Banat zapostavljen, a pogotovo opština Novi Kneževac, ja sam sigurna u to da predsednik Vučić ima plan i viziju za oporavak i ovog dela zemlje, da nas svakako nije zaboravio i da će, nadam se, učiniti nas dostojnim njegove posete u nekom skorijem vremenu. Novokneževčani, kao i meštani svih sela koja pripadaju opštini Novi Kneževac, zaslužuju da nakon proteklih 20 godina, tokom kojih su mnogobrojne fabrike zatvorene, delom zahvaljujući famoznim privatizacijama, delom iz nekih drugih razloga, dožive preporod otvaranjem nekog proizvodnog pogona, koji će zagarantovat ostanak ljudi u našoj opštini i razvijanje i jačanje iste. Živela Srbija, u svom punom sastavu, na čelu sa predsednikom Aleksandrom Vučićem. Zahvaljujem se.
Zahvaljujem. Sledeći je narodni poslanik Tomislav Janković. Izvolite.
Zahvaljujem predsedavajući. Uvaženi ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije, politika nacionalne bezbednosti predstavlja deo ukupne državne politike, samo bezbedna zemlja može da ima sve preduslove za ekonomski i socijalni i politički i kulturni i ukupni razvoj. Preuzimanjem odgovornosti 2012. godine za sudbinu države i naroda, SNS je upravo delegirala Aleksandra Vučića, za ministra odbrane, kako bi svojim radom, energijom i znanjem unapredio rad ovog ministarstva, a samim tim uticao i na povećanje stepena bezbednosti naše zemlje. Od 2012. godine, država Srbija ulaže značajna sredstva u opremanje naše vojske i naše policije, i to se radi u kontinuitetu. Kupuju se nova oružja i oruđa, ulaže se u obrazovanje svih ljudi, koji su deo sistema bezbednosti. Čini se sve da se položaj pripadnika bezbednosti, unutrašnjeg sektora, maksimalno poboljša. Kako je država ekonomski jačala, tako su i sredstva koja su ulagana u ovaj sektor se uvećavala iz godine u godinu. Godine 2018. se ide korak dalje. Država donosi poseban zakon kojim se uređuje izgradnja stanova svih onih pripadnika bezbednosti, koji nisu rešili svoj materijalni status, odnosno nisu rešili svoje stambeno pitanje, a to se pre svega odnosi na Ministarstvo odbrane, Vojsku Srbije, BIA i Ministarstvo pravde, deo koji je Uprava za izvršenje krivičnih sankcija. Ovaj zakona se odnosi, kako za one ljude koji su aktivni u ovom delu sistema, ali i za njihove porodice i bivše pripadnike ovog sistema. Na ovaj način, država Srbija, pokazuje koliko joj je stalo do tih ljudi i koliko se trudi da vodi računa o svakom čoveku. U prvoj fazi se gradi blizu 7 hiljada stanova, 6.943 stana u Vranju, Nišu, Vranju, Kraljevu, Kragujevcu, Novom Sadu i Beogradu. U gradu iz koga ja dolazim, u Sremskoj Mitrovici, država gradi 194 stana. Znači, 194 porodice će iz mog grada biti na ovaj način rešene stambeno. Vrlo su značajne ove institucije, ne samo zbog toga što su veliki poslodavci u jednom gradu, nego kada imate takve institucije u gradu, kao što je Vojska, kao što je policija, kao što je KZP, oni čine i da se građani u tim gradovima osećaju mnogo sigurnije. Mi smo u Sremskoj Mitrovici, u nedelju 16. maja, obeležili sedmu godinu od poplava, kada je nabujala Sava pretila kako Sremskoj Mitrovici, tako i Mačvanskoj Mitrovici i ostalim naseljenim mestima na prostoru našeg grada, i kroz jednu manifestaciju smo se podsetili tih dana, kada smo branili i odbranili naš grad. Zahvaljujući velikom broju građana koji su došli u Sremsku Mitrovicu ali i pripadnika službi bezbednosti, kao što je vojska, kao što je policija i ostale službe, mi smo uspeli u tome da spasemo grad i naše građane od velikih poplava koje bi zaista naneli veliku štetu i ugrozili veliki broj života naših sugrađana. Koristim priliku da i sa ovog mesta u ime svih Mitrovčana zahvalim se svim ljudima koji su bili prisutni, a posebno snagama bezbednosti, pripadnicima vojske, MUP-a i ostalih državnih organa koji su nesebično danima bili u Sremskoj Mitrovici i dali svoj doprinos. Da li je država uvek imala dobar odnos prema ljudima koji su bili deo sistema odbrane? Podsetiću vas, dragi prijatelji, 2000. godine kada na vlast dolazi jedna koalicija, DOS koalicija, koja nije vodila računa o interesima građana, koja je uništavala privredu ali na jedan poseban način, po želji ili instrukciji nekih drugih sa strane uništavala je našu vojsku i našu policiju. Ne samo da nisu ulagali značajna sredstva u naoružanje i opremu, nego su tu istu opremu i naoružanje uništavali, zatim su ih pretopili, onesposobili. Vojska nije imala funkcionalne avione. Da li možete da zamislite kako je to delovalo na moral svih pripadnika Vojske Srbije ili policije, kada nemate opremu, kada nemate oružje? Oni ljudi koji su branili ovu zemlju su na jedan bestidan način izručeni u Haški tribunal i ostajali su bez podrške države za koju su se borili. Koliko jedan režim može nisko da padne, možda najbolji primer pokazuje hapšenje pukovnika Veselina Šljivančanina 13. juna 2003. godine. Možda za većinu vas ovaj datum ništa posebno ne znači, ali to je bio 50 rođendan gospodina Šljivančanina. Zamislite tu vlast, osionu, bahatu koja dolazi na pedeseti rođendan jednog srpskog časnog oficira, hrabrog čoveka i hapsi ga, provaljuje njegov stan, maltretira njega i njegovu porodicu. Šta su želeli sa tim činom da urade? Da ponize gospodina Šljivančanina, da ponize Republiku Srbiju, sve naše građane. Naravno da nisu uspeli u tom svom poduhvatu. Nisu uspeli da ga ponize, niti njega, niti građane Republike Srbije. Među prvima koji su podigli svoj glas protiv ovog čina su bili Aleksandar Vučić i njegov brat, Aleksandar Vulin i druge patriote koji su bili toga dana na toj lokaciji. To su oni isti ljudi koji su danas najveća i najžešća meta onih koji danas predstavljaju opoziciju u Srbiji i koji bi da se vrate ponovo na vlast i da nastave tamo gde su stali 2012. godine, sa pljačkom i sa uništavanjem. Danas Srbiju vode odgovorni ljudi, ljudi koji vode računa o svakom građaninu, a posebno ljudima koji su deo sistema naše odbrane i zato kroz ovakvo zakonsko rešenje mi hoćemo da dodatno poboljšamo njihov materijalni, socijalni i ekonomski status. Što se tiče Zakona o plovidbama i lukama na unutrašnjim vodama, predložene izmene i dopune se odnose, pre svega, na uvođenje potrebne dokumentacije koja je neophodna da se ovaj vid saobraćaja dalje razvija, da funkcioniše i radi se o registrima brodske knjižice i dnevnika. Zakon se dodatno unapređuje kroz pravni okvir koji uređuje sektor luka i stvara se mogućnost da se kroz postupak javno-privatnog partnerstva i koncesije ulaže u luke na prostoru naše zemlje na ona mesta i one gradove gde nije predviđeno budžetom Republike Srbije. Kako se povećava privredna aktivnost u Republici Srbiji, samim tim i saobraćaj na unutrašnjim vodama se povećava, povećava se ukupan obim transporta i skladištenja roba i usluga i stvari. U budžetu Srbije planirana su značajna sredstva za proširenje postojećih luka, ali i izgradnju novih luka na prostoru naše zemlje. Samo za Luku Smederevo 4,49 milijardi dinara, za Luku Beograd, novu Luku u Beogradu 108 miliona dinara, a za Luku Sremska Mitrovica 2,15 milijardi dinara, izgradnja naftnog terminala, terminala za rasutu robu, proširenje kontejnerskog terminala. Ovo će puno značiti za grad na Savi iz razloga što je Sremska Mitrovica privredni, ekonomski i kulturni centar regiona Srema, na ovaj način postaće još značajnije saobraćajno čvorište u našem delom zemlje, jer se oslanja kako na Srem, tako i na Mačvu. Veliki broj ljudi koji su u privatnom biznisu, ali i onih koji se bave poljoprivrednom proizvodnjom će moći da koriste usluge Luke Sremska Mitrovica. Dragi prijatelji, podsetiću vas da je u 2011. godini u Srbiji skladišteno i transportovano blizu 40 kontejnera, a krajem 2020. godine ova brojka dolazi do 100.000. Ovo jasno pokazuje da je povećana privredna aktivnost na prostoru naše zemlje, ali da je povećana i ukupna kupovna moć građana Republike Srbije. Kada govorim o izgradnji „Beogradskog metroa“ treba istaći da je ova ideja nastala pedesetih godina prošlog veka i danas, po prvi put grad Beograd je uradio sve neophodne analize i studije koje su značajne za realizaciju ovog strateškog projekta. Ovaj projekat nije važan samo za grad Beograd, već je važan i za ostatak naše zemlje. Po popisu stanovništva iz 2011. godine, u sedamnaest opština grada Beograda živi nešto više od 1.700.000 ljudi. Beograd se prostire na 3,6% od ukupne teritorije Republike Srbije. U njemu živi skoro 16% od ukupnog broja ljudi koji žive na prostoru naše zemlje, a više od 30% ukupno radno angažovanih ljudi na prostoru naše zemlje upravo radi u gradu Beogradu. Beograd ima veoma veliki značaj što se tiče samog saobraćaja. On je veliko saobraćajno čvorište u drumskom, železničkom saobraćaju. On je međunarodna rečna i vazdušna luka. Ima samo jedan autoput koji se prostire pravcem istok-zapad. Nema nijednu brzu saobraćajnicu koja ide u pravcu sever-jug. Postojeći postovi su nedovoljni, imaju malu propusnu moć. Javni prevoz se zasniva na prevozu Gradskog saobraćajnog preduzeća koji ima svoje autobuse, trolejbuse, tramvaje, gradsku železnicu i kada na ovu brojku dodamo vozila „Laste“, autobuse „Laste“ više od 1.200 vozila na dnevnom nivou nije dovoljno da zadovolji potrebe svih ljudi koji žive u našoj prestonici, ali i oni koji dolaze u Beograd da bi završili određene svoje poslove. Danas smo svedoci svi mi koji se nalazimo ovde u Beogradu, koji dolazimo da radimo u Beograd, velikih saobraćajnih gužvi i to je ono što dodatno utiče na kvalitet života svih ljudi u našoj prestonici. Izgradnjom dve linije metroa smanjiće se gužve u gradskom saobraćaju, a samim tim će se povećati protok putnika roba i usluga, jer se pre svega radi o najbezbednijem, najefikasnijem i najpouzdanijem vidu saobraćaja. Ovaj projekat će dodatno uticati na životnu sredinu, što se tiče samog grada Beograda ali i čitavog okruženja, jer se očekuje da će se smanjiti ukupan broj trolejbusa, autobusa, posebno automobila ovde u prestonici i samim tim, verujemo da će izgradnja „Beogradskog metroa“ dodatno uticati da se Beograd ekonomski dodatno razvija i da se poveća kvalitet života svih građana naše prestonice. Ne bi ovoga bilo da nismo sproveli reforme, ne bi ovoga bilo da predsednik Vučić vlada, svi ministri, pa i narodni poslanici ne daju svoj doprinos kako bismo kroz ovakva zakonska rešenja stvorili što bolje uslove, kako bismo stvorili uslove dostojne građana XXI veka. U danu za glasanje, zajedno sa kolegama iz Srpske napredne stranke, sa liste Aleksandar Vučić – Za našu decu, daću podršku ovim predlozima zakona i verujem da će u vremenu pred nama oni vrlo brzo biti realizovani i dati svoj kvalitet u budućnosti. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Sandra Joković. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovani ministre sa saradnicima, kolege poslanici, uvaženi građani Republike Srbije, pred nama je set zakona koji su važni za Srbiju i njene građane. U svom današnjem izlaganju posebnu pažnju posvetiću pripadnicima snaga bezbednosti. Na dnevnom redu je Predlog zakona o posebnim uslovima za realizaciju projekta stanova za pripadnike snaga bezbednosti. Svedoci smo ulaganja u vojsku koja je bila devastirana i skoro uništena neodgovornom politikom prethodne vlasti. Strukture zaposlenih u ovim službama vrlo su značajne za našu državu jer su važne za očuvanje mira i stabilnosti. Država radi i pomaže snagama bezbednosti, kako bi oni kao profesionalci mogli svoj posao efikasno da obavljaju, da se na isti fokusiraju i ne razmišljaju o rešavanjima životnih problema poput stambenog pitanja. Zato država sprovodi projekat izgradnje stanova za pripadnike službe snaga bezbednosti. Nisu samo stanovi, već čitava naselja koja se prave gde će njihova deca moći da idu u vrtić, školu, sa zdravstvenim ambulantama, kao i urađenom infrastrukturom. Takvi stanovi se grade u Novom Sadu, Sremskoj Mitrovici, Kragujevcu, Nišu, Vranju, Kraljevu, gradu iz koga ja dolazim, na lokaciji naselja Ribnica biće izgrađeno 947 stanova za pripadnike snaga bezbednosti, raspoređeni u tri stambena bloka sa ukupno 10 stambenih jedinica. U okviru prve A faze projekta izgrađena su dva stambena objekta, sa ukupno 200 stanova. Prva useljenja očekuju se kroz mesec dana. Kao što sam već pomenula, to su čitava naselja. U Kraljevu se očekuje izgradnja dečijeg vrtića. Ovo neće značiti samo pripadnicima snaga bezbednosti i njihovoj deci, već deci koja se nalaze na lisi čekanja, jer znamo da je potražnja za državnim vrtićima velika zbog manje ekonomske cene u odnosu na pojedine vrtiće privatne. Prioritet za kupovinu stana, u skladu sa odredbama ovog zakona, imaju lica koja nemaju trajno rešenje stambene potrebe. Stanovi su namenjeni Vojsci Srbije, Policijskoj upravi, žandarmeriji, BIA, Okružnom zatvoru, ratnim i vojnim invalidima i Ministarstvu pravde. Kvadrat stana koštaće 400 evra, pa sa otplatom na 30 godina za stan od 56 metara kvadratnih mesečna rata bi bila 82 evra. Broj za kupovinu stanova u Kraljevu raste. Za stan od 60 metara kvadratnih potrebno je izdvojiti 24 hiljade evra, što je dvostruko manji iznos od cene sličnih nekretnina na slobodnom tržištu. Omogućen je i povoljan kredit kod domaće banke uz kamatnu stopu od samo 2% na godišnjem nivou. Realizacija projekta predstavlja opšti interes od značaja za jačanje sistema nacionalne bezbednosti Republike Srbije, a za grad Kraljevo ovo je od izuzetnog značaja, za mlade ljude i parove da ostanu i žive u svom gradu, a rešeno stambeno pitanje podstaćiće i rađanje većeg broja dece, što i jeste prioritet, veća stopa nataliteta. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Nije tu. Reč ima narodni poslanik Milica Obradović. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Uvaženi ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, dragi građani Republike Srbije, do pre desetak godina na temu metroa se koristila isključivo za politikanstvo, za praznu demagogiju i za prikupljanje političkih poena. Danas to više nije slučaj. Danas smo došli do trenutka kada izgradnja metroa u našoj prestonici postaje stvarnost. Upravo jedan od polaznih dokaza za to jeste i zakon o kome danas ovde diskutujem. To je zakon o metrou i gradskoj železnici. Ovaj predlog zakona će s jedne strane omogućiti da se brže i jednostavnije realizuje projekat, dakle, od procesa pribavljanja zemljišta, do izdavanja neophodnih dozvola i ubrzavanja procedure javnih nabavki koje su neophodne za realizaciju ovog projekta. Dakle, donošenjem ovog zakona steći će se svi neophodni uslovi koji su potrebni za početak izgradnje metroa. Višedecenijski san svih građana Srbije, a pre svega građana koji žive u Beogradu, počeće da se ostvaruje u novembru mesecu, za kada je predviđen početak izgradnje metroa. Do 2030. godine nećemo stati sa radovima i tada je predviđeno da naša prestonica ima izgrađen 41 kilometar metroa sa 42 stanice i dve linije koje će pokriti veći deo grada. Izgradnja metroa nije samo način da se smanje saobraćajne gužve, to je, pre svega, prestiž i snaga jednog grada i jedne države. Mi ćemo zajedno sa izgradnjom metroa krenuti i u proširenje i modernizaciju BG voza, koji će dodatno smanjiti saobraćajne gužve s jedne strane, s druge strane, olakšaće povezanost između svih prigradskih beogradskih opština. Takođe, doprineće i ravnomernom razvoju tih prigradskih beogradskih opština. Naš cilj i ono čemu težimo jeste da do 2030. godine sav javni saobraćaj u našoj prestonici bude električni ili hibridni, dakle, da ispunjava sve ekološke standarde. Podsetiću vas samo da su u toku radovi i na brzoj pruzi Beograd - Stara Pazova - Novi Sad, da će na toj pruzi vozovi saobraćati brzinom od 200 kilometara na sat i to će omogućiti da se od Beograda do Novog Sada stigne za manje od 30 minuta. Ova pruga će biti nastavljena, dakle, izgradnja ove pruge će biti nastavljena i dalje ka severu, ka Subotici i Budimpešti. Ono što je važno da se napomene jeste da ni južni deo od Beograda takođe neće biti zapostavljen. Za naredni period predviđena je rekonstrukcija pruge Beograd - Niš, a takođe i izrada projektno-tehničke dokumentacije za rekonstrukciju pruge Beograd - Bar. Dakle, svi ovi projekti su samo još jedan dokaz da je politika predsednika Aleksandra Vučića i politika ujedno SNS politika napretka i sigurne budućnosti za sve naše građane. Proces stabilizacije finansijskih prilika, koji je počeo promenom vlasti 2012. godine, danas nam omogućava da krenemo u realizaciju projekta koji su decenijama unazad čekali da dođu na svoj red. Dežurni kritičari često znaju da skrenu pažnju na kredite koje naša država danas uzima, ali ono što zaboravljaju jeste da za razliku od perioda kada su oni bili na vlasti, mi danas novac pozajmljujemo po nikada nižim kamatnim stopama i isključivo za izgradnju i ulaganje u infrastrukturu, a ne za isplatu plata i penzija, kao što su to oni radili. Infrastruktura je veoma važna i ona je sinonim za 21. vek. Žalosno je da su decenijama neki građani čekali da do njihovih mesta stignu autoputevi i sa njima nove investicije, sa investicijama nova radna mesta, da su čekali decenijama da se krene sa ulaganjem u železničku infrastrukturu, ali i ulaganjima u javni prevoz u našoj prestonici. Mi danas, iako smo pogođeni svim posledicama koje ova pandemija korona virusa nosi sa sobom, nismo odustali ni od jednog važnoj infrastrukturnog projekta koji smo građanima obećali u prethodnom periodu. Danas kada vodite odgovornu i domaćinsku politiku ima prostora za sve, i za ulaganja u infrastrukturu i za ulaganja u zdravstvo i za ulaganja u digitalizaciju i za povećanje plata i penzija, dakle, za sve ono što predstavlja napredak i poboljšanje života naših građana. Mnogi nam nisu verovali da ćemo od jednog rugla i jedne prljavštine koja je bila ovde u centru Beograda uspeti da napravimo jedno prelepo naselje, jedan prelepi centar, možda jedan od najlepših u jugoistočnoj Evropi. Zato znam da ćete od pojedinih političkih kritičara sigurno i sada čuti da od ovog kapitalnog i važnog projekta, od izgradnje metroa neće biti ništa. Ali, dragi građani, budite sigurni da naša država, naš predsednik, naša Vlada neće odustati i od realizacije ovog projekta i da će održati datu reč. Cilj sadašnje vlasti, na čelu sa predsednikom Aleksandrom Vučićem, jeste da svaki zarađeni dinar se isključivo utroši ka ostvarenju jednog cilja, a to je stvaranju bolje budućnosti naše države, stvaranju bolje budućnosti za naše građane. Za to ćemo se boriti uvek i bez obzira na sve. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Boris Bursać. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovani predsedavajući, poštovane kolege poslanici, poštovani građani Srbije, poštovani ministre sa saradnicima, pred nama se danas nalazi set vrlo važnih predloga zakona, a ja bih se lično osvrnuo upravo na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o posebnim uslovima za realizaciju projekta "Izgradnja stanova za pripadnike snaga bezbednosti". Pripadnici snaga bezbednosti obavljaju izuzetno važan posao, koji se ogleda, pre svega, u očuvanju bezbednosti, u odbrani suvereniteta, u očuvanju nezavisnosti i teritorijalnoj celokupnosti države. To su ljudi koji su bedem ove zemlje, ljudi koji se bore za ovu zemlju, ljudi koji su svojoj otadžbini posvetili živote. Biti pripadnik snaga bezbednosti bilo koje bezbednosne strukture i organizacije je više od posla, to je životni poziv, to je životna misija. Značaj pripadnika snaga bezbednosti je ogroman, kako u miru, tako i u vanrednom i, naravno, u onom najtežem, dakle, ratnom stanju. U najtežim vremenima pripadnici bezbednosnih struktura su bili tu za nas. Oni su kroz istoriju bili, jesu i biće faktor stabilnosti, očuvanja mira i jasno upozorenje svima koji bi se usudili da napadnu Srbiju. Mesto koje oni uvažavaju u srpskom društvu ima dugačku tradiciju, oličenu kroz mnoga nedaća koje je naša zemlja kroz svoju istoriju prošla. Razlozi zbog takvog stanja stvari leže, pre svega, u specifičnoj geopolitičkoj, kulturnoj i religijskoj konfiguraciji ovog podneblja, što je neminovno predstavljalo preduslov formiranja tokom većeg dela istorije afirmativnog pogleda na pripadnike ovih struktura. Nažalost, među pripadnicima ovih struktura često se nalaze oni koji nisu uspeli trajno da reše svoje stambeno pitanje. S obzirom da su vojnici, policajci i ostali pripadnici bezbednosnih struktura čuvari naše zemlje, njenog integriteta, slobode, branitelji našeg naroda, čuvari otadžbine, zaštitnici interesa države Srbije, ne mogu a da se ne složim sa predsednikom Srbije, koji kaže da država mora da nađe novac i mora da ulaže u ovaj sektor i u poboljšanje standarda njenih pripadnika. Samo tada kada reše svoj najveći životni problem, kada im se obezbedi krov nad glavom, mogu da brinu samo i jedino o onome čemu su posvetili život, a to je bezbednost i sigurnost Srbije i njenih građana. Zahvaljujući odgovornoj državotvornoj polici naše države donet je Zakon o posebnim uslovima za realizaciju projekta izgradnje stanova za pripadnike snaga bezbednosti i već su uručeni ključevi prvim stanarima. Iskreno se nadam da će biti ispunjen cilj Ministarstva i da će do 2022. godine biti izgrađeno skoro 7.000 stanova za pripadnike bezbednosnih službi. Posebno sam ponosan na činjenicu da se upravo u Zemunu, odakle dolazim i koji predstavljam, gradi 1.000 stanova. Mislim da je bilo krajnje vreme da država uradi nešto ovako konkretno i time pokaže zahvalnosti svim pripadnicima službi bezbednosti na svemu što rade kako bi se mi, kao građani Srbije, osećali bezbedno. Isto tako, projekat izgradnje stanova za bezbednjake signal je i ostalima, lekarima, učiteljima, nastavnicima, vaspitačima, profesorima, vatrogascima, svima koji rade za državni aparat i koji se bore za Srbiju, da postoji bolje sutra i da će se država Srbija brinuti u njima. Uvidevši koliki je značaj ovog Predloga zakona, meni ne ostaje ništa drugo nego da ga podržim. Hvala.
Zahvaljujem. Sledeći je narodni poslanik Viktor Jevtović. Izvolite.
Hvala vam. Poštovani predsedavajući, poštovani ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije, govoriću o zakonu o izgradnji metroa i gradskoj železnici. O Beogradskom metrou se govori više od 70 godina. Bivši gradonačelnik Branko Pešić imao je viziju metroa. On je verovao da bi se izgradnjom metroa proširila pešačka zona u centru. Najstariji metro inače je londonski, koji je otvoren još davne 1863. godine, odnosno 4. novembra. Naš cilj je metro koji može pružiti postizanje velikih brzina, učestalost, manju zagađenost životne sredine, izbegavanje gužvi, kao i velika prevozna sposobnost, što je od krucijalnog značaja za Beograd i njegovu infrastrukturu. Ideja ili bolje reći san koji su decenijama obećavani građanima Beograda konačno, zahvaljujući politici koju vodi Aleksandar Vučić i SNS, kreće u realizaciju. Izgradnja Beogradskog metroa čini jedan od najkompleksnijih infrastrukturnih projekata koji bi bio visoko kapacitetan i potpuno nezavistan šinski sistem, a samim tim i osnov javnog prevoza u Beogradu. Realizacija ovako važnog projekta za Republiku Srbiju i grad Beograd doprinela bi i smanjenju gužvi u gradskom saobraćaju. Takođe, ovakav vid prevoza predstavlja jedan od najbezbenijih i najefikasnijih vidova saobraćaja i, ono što je posebno važno, vodi ubrzanom razvoja delova grada sa potencijalom za izgradnju velikog broja stambenih jedinica i novih poslovnih zona. Ovakav projekta uzdiže Beograd na nivo visokog ranga među metropolama i prestonicama centralno-istočne i jugoistočne Evrope. Planirano započinjanje realizacije je do kraja 2021. godine. Za projekat su obezbeđena sredstva iz budžeta Republike Srbije i garancije za kredite za koje su pregovori sa bankama u toku za obezbeđivanje što povoljnijih uslova kojima bi se ubrzala realizacija projekta i manje plaćanje naknada bankama, a vrednost je procenjena na oko šest milijardi evra na celokupnom projektu. Posebno mi je zadovoljstvo da kažem da je prva metro linija od epohalne važnosti za nove investicije u našu zemlju. Ona počinje izgradnjom na Makišu, ide prema Adi Huji koja će linijom povezivati Železnik i Mirijevo. Težimo ka tome da metro u Beogradu bude u rangu najsavremenijih u svetu. Činjenica da sam kao stanovnik Čukarice ponosan na nešto što je bio naš san. Nažalost, nekada samo deo imaginarijuma bivšeg režima koji je od 2003. godine zatrpavao svojim izjavama naslovnice lažnim obećanjima, a u stvari punio svoje bankovne račune, samo Dragan Đilas je obećao metro bar tri puta i lagao svaki put. Predviđeno je da prva linija bude završena do kraja 2028. godine, a krajnji rok celog projekta 2033. godina. Da bi se ubrzao početak izgradnje metroa potrebno je doneti ovaj zakon, kako bi se omogućila brza, jednostavnija realizacija projekta. Ono što je veoma važno naglasiti je da sam projekat ne ugrožava životnu sredinu. A koga ugrožava? Tajkune koje podseća na njihovu nesposobnost, lopovluk, laž. Ovaj projekat je balvan u oku Dragana Đilasa i njegovog tajkunskog žutog preduzeća koji je 2008. godine obećao izgradnju metroa, pa je bez tendera potpisao Sporazum sa francuskom kompanijom „Ežis“ koju sada napada. Danas je besan, jer defakto ne može da se ugradi i u taj posao i tako upumpa u svoj konto od 619 miliona još koji milion. Umesto toga na peronu beznađa ostavio je građanima Beograda dug od 1,2 milijarde evra, uništio javna preduzeća, obećavao izgradnju „Beograda na vodi“, a ostavio Beograd u blatu dugova. U jalovoj nemoći konstantno pokušava da omalovaži svaki uspeh i napredak Srbije koja mudrom politikom Aleksandra Vučića ultimativno ide napred na svim poljima, čak i u doba pandemije. Nemoćan, kao i njegovi mediokriteti, svi do jednog unezvereni pred smerom kojim predsednik Vučić vodi Srbiju, a koji je dobro poznat. To je smer borbe za zdravlje građana, infrastrukturu, investicije, radna mesta, dalje povećanje plata i penzija, izgradnja bolnica. Taj smer je njima nepoznat, jer u svojoj pohlepi su zalutali u pravcu Mauricijusa, Hong Konga, privatnih firmi, skupocenih viskija i tompusa. Na stanicama punjenja svojih računa ostavili su narod na ivici beznađa, a sebe smestili na listu najbogatijih muljatora u Evropi. Ispraznili su državnu kasu. Još uvek sanjaju svoju lokomotivu lopovluka na koju bi opet da se vrate, ali pogrešili su voz, jer voz kojim danas ide Srbija, a kojim upravlja Aleksandar Vučić, ide nezaustavljivo napred. Kao suverena država, dosledna evropskom putu, sa dobrim multilateralnim odnosima i hrabrošću da stane na put mafiji i lopovluku u svim segmentima društva, naša zemlja se promenila, neće više lopove, već lidera kome je na prvom mestu Srbija po cenu života. Njih je narod zapamtio zato svoju hrabrost pokazuju samo na društvenim mrežama ili preko svojih tajkunskih medija. Kao glasnogovornici mafije i surovih klanova, preteći deci i porodici čoveka koji je Srbiju podigao iz pepela, iz njihove truleži, i zato bi im bilo bolje da ćute kad već narodu ne smeju na oči. Neka se ostave i hajke koju vode protiv boljih od sebe. Neće time zaustaviti metro, kao što nisu ni vakcine. Neće zaustaviti ni Aleksandra Vučića. Neće zaustaviti ni Srbiju. Živela Srbija.
Zahvaljujem. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, a pre zaključivanja zajedničkog načelnog i jedinstvenog pretresa, pitam da li žele reč ministar, predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96? (Ne.) Saglasno članu 98. stav 4. Poslovnika, zaključujem zajednički načelni i jedinstveni pretres o predlozima zakona iz tačaka od 5. do 10. dnevnog reda. Prelazimo na 11. tačku dnevnog reda – LISTA KANDIDATA ZA ČLANA SAVETA REGULATORNOG TELA ZA ELEKTRONSKE MEDIJE Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Shodno članu 192. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres o listi kandidata za člana Saveta regulatornog tela za elektronske medije koju je podneo Odbor za kulturu i informisanje. Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Reč ima Jahja Fehratović. Izvolite.
Zahvaljujem, uvaženi predsedavajući. Regulatorno telo za elektronske medije je jedan od važnih faktora medijskog okvira i svih mogućih delokruga kojima se vodi ovo naše društvo u pogledu onoga kako je ono zamišljeno prema definiciji, u pogledu ovlasti koje ima i potreba našeg društva da ima jedno telo koje će uspevati da na način kako je to definisano zakonima, uvede određenu vrstu obaveznih kriterija prema kojima se mediji moraju odnositi u skladu sa našim građanima, odnosno prema svojim konzumentima. Ovo telo bi moralo imati onu ulogu koja mu je zakonom predviđena i svim drugim aktima u njegovom postojanju. Mi smo u više navrata govorili o REM-u i drugim nezavisnim telima koja moraju biti zaista, do kraja, nezavisna i ukazivali smo na određene propuste koji su vidljivi i koji u stvari imaju dalekosežne posledice po naše društvo. Zato izbor svakog puta bilo kog člana ovog tela je važan i potrebno je podsetiti, potrebno je osvežiti i ukazati na sve ono što je neophodno da se promeni kako bi ovo telo zaista imalo onu ulogu koja mu je propisana zakonom i koje bi kao takvo moralo ili moglo vršiti u našem društvu. Ovo telo bi moralo pre svega, a nažalost, nije to uvek slučaj, voditi računa o sadržaju koji se plasira preko elektronskih medija sa nacionalnom frekvencijom, sa regionalnim frekvencijama, sa lokalnim frekvencijama, posebno onih sadržaja koji su u najvećem sukobu sa etičkim i moralnim vrednostima. Nezamislivo je, dakle, da imamo vrlo često blage reakcije REM-a, na one sadržaje koji se plasiraju putem određenih medija sa nacionalnom frekvencijom, koji prelaze sve granice normalnosti, moralnosti, a tiče se onog dela ovih raznih vrsta šoua, raznih vrsta onih sadržaja koji mesecima traju na tim medijima i koji vrlo često prikazuju čak i neke scene koje nisu primerene za gledaoce ispod 18 godina. Vrlo bi bilo važno da REM konačno krene da sprovodi one ovlasti koje su mu dodeljene zakonima, i koje mu mi kao narodni poslanici izglasavanjem svih članova REM-a, dajemo i pružamo mogućnost da jednostavno, štiti sve konzumente medijskih sadržaja u našoj državi. Nažalost, nismo svedoci toga da je uvek REM reagirao onako kako bi morao reagirati i vrlo često smo svedoci da takvi sadržaji u kontinuitetu urušavaju moralni kredibilitet celog našeg društva, a posebno negativno utiču na one vrednosti koje su u temelju porodičnog odgoja, vaspitanja i obrazovanja. Sa druge strane, REM takođe se mora osloboditi političkih uticaja. Mora se osloboditi toga da u njemu ili bude ljudi koji će na bilo koji način sprečavati da se utvrde određene nepravilnosti u radu medija koji prelaze svaku granicu zakonskih okvira u brutalnim obračunima sa neistomišljenicima. Ovo je važeće, kako za medije sa nacionalnom frekvencijom, isto tako i za one medije sa regionalnim i lokalnim frekvencijama. S obzirom da sam se godinama bavio medijima i da sam bio deo novinarskog sveta, lično sam proživljavao određene trenutke koji su takođe morali biti sankcionisani od strane REM u odnosu na one koji su počinioci takvih događajnosti. Međutim, nikada se to u praksi nije dešavalo. Navešću nekoliko konkretnih slučajeva kada je u pitanju regija iz koje dolazim, region Sandžaka i kada je u pitanju odnos medija prema onim ljudima koji su se odvažili da u temelj svoj profesionalnog izazova ugrade istinitost prenošenja informacija, makar ona ne bila u skladu sa onim što predstavljaju lokalni moćnici, politički moćnici, ekonomski moćnici, tajkuni itd. Nažalost, uposlenici iz medijskog sektora su baš zbog tog dela istraživačkog novinarstva, koje nije uvek bilo po volji političkim moćnicima, bili na raznim vrstama udara, pa čak i brutalnih obračuna preko medija koji su plaćali, finansirali i bivali vlasnici upravo političari koji su imali tu moć da stigmatiziraju svakoga ko se želeo istinski boriti za istinu, za istinitost informacije i ukazivati na sve one devijacije koje su se ukorenile u naša društva. Pre svega na korupciju, na kriminal, na ono što jeste rak-rana svake zajednice. Tako smo imali, recimo, slučajeva da su 2015. godine, 2016. godine na regionalnoj radioteleviziji, onda Radioteleviziji Novi Pazar koja je bila u vlasništvu političke stranke koja je na lokalu u vlasti 10 godina, stranke gospodina bivšeg ministra Rasima Ljajića, brutalno stigmatizirali, pa i prisluškivali novinare i u svojim informativnim emisijama su objavljivali u kontinuitetu, mesecima i držali to na svom sajtu, prisluškivane snimke, montirane snimke, snimke kojima su ugrožavali bezbednost ljudi koji su pokušavali da istraju u svojim zadacima poslovnim i pre svega izazovu novinarskom da do kraja, istinski, sprovedu neku vrstu istraživačkog novinarstva. Čak je 2018. godine na toj televiziji brutalno izneta neistina o jednom slučaju direktora Sandžak televizije. Ovde naravno neću spominjati imena, zato što ću možda time ponukati one koji su to radili da iznova to čine i kada se žalio taj novinar REM-u, stručna služba REM je utvrdila da je njemu učinjena nepravda, da je u stvari prekršen zakon i da je trebalo kazniti Radioteleviziju Novi Pazar zbog toga. Čak je održano javno slušanje u njegovom prisustvu itd, gde se išlo ka tom takvom zaključku. Međutim, konačno rešenje je bilo tome da se odbija taj zahtev, što znači da je izvršen politički pritisak na članove REM da jednu brutalnu zloupotrebu, kršenje prava, novinarskih prava, ljudi koji su obavljali svoj posao, koji su zbog toga izvrgnuti javnom linču, spinovanjem, kreiranjem neistina, podmetanjem lažnih informacija i da takva vrsta napada ne dobije ono što je trebalo dobiti i da ne bude zapravo sankcionisan onaj koji je doveo do takvog slučaja. Dakle, izvršen je politički pritisak. To je bilo u vremenu kada je ministar koji je dužio telekomunikacije bio iz one političke partije koja je vlasnik te televizije i koja je zbog toga upravo i sebi davala to pravo da stigmatizira svakoga ko se nije slagao sa politikom tadašnjeg ministra telekomunikacija koji je važio za večitog ministra iz Sandžaka. Ovo nije bezazleno, iz razloga što je nečinjenje REM-a po ovim pitanjima vrlo često ohrabrivalo ljude da u kontinuitetu nastave sa brutalnim nasrtajima na lični integritet, na poslovni integritet novinara, pa tako ja ovde pred sobom imam jedan tekst koji govori da je upravo u kontinuitetu, baš zbog nereagovanja REM-a, mnogo puta su novinari bili izvrgnuti napadima od strane lokalnih moćnika. Recimo, 2008. godine napadnuta je novinarka radija „Ref Ref“ od strane opštinskih službenika tadašnje SO Novog Pazara. Godine 2011. napadnut je tadašnji urednik Revije Sandžak od strane ljudi iz kriminalnog miljea bliskih tada politici lokalnih vlasti. Godine 2012. fizički je izbačena novinarska ekipa sa stadiona dok se snimala fudbalska utakmica na kojoj je igrao Fudbalski klub „Novi Pazar“, iako je prethodno bila uredno najavljena i uprkos svemu ona je izbačena, a verbalno su napadnuti novinari. Godine 2014. napadnut je novinar „Glas islama“ kada su mu izbijena tri zuba i polomljena vilica. Godine 2014. napadnuta je ekipa TV „Sandžak“ od strane šefa izborne komisije u Tutinu, na dan izbora za Bošnjačko nacionalno vijeće. Godine 2015. zamenik gradonačelnika grada Novog Pazara i član obezbeđenja gradske skupštine fizički i verbalno su napali snimatelje i novinarku „Sandžak televizije“ zbog izveštavanja sa lica mesta o požaru u porodičnoj kući u jednoj ulici u Novom Pazaru. Godine 2015. glavnom i odgovornom uredniku „Glasa islama“ prećeno je smrću putem društvenih mreža od strane ljudi čiji je identitet utvrđen. Godine 2015. predsednik SO Tutin sa odbornicima vređao je i fizički nasrnuo na kamermane i novinare „Sandžak televizije“. Godine 2015. predsednik Skupštine grada Novog Pazara i direktor biblioteke „Dositej Obradović“ u Novom Pazaru guraju kamermane i novinare „Sandžak televizije“ kako ne bi izveštavali sa Skupštine grada. Godine 2016. napadnuta je ekipa „Sandžak televizije“ od strane upošljenika gradske uprave na prilogu snimanja rušenja mosta na reci, itd. Godine 2017. je u Prijepolju, usred bela dana napadnuti su snimatelj „Sandžak televizije“ i cela ekipa od strane tadašnjeg funkcionera i biznismena, lokalnog moćnika koji je deo političkog establišmenta bivšeg ministra telekomunikacija. Godine 2018, u skupštinskoj sali napadnut je novinar „Sandžak televizije“ i ukraden mu je telefon od strane funkcionera lokalne samouprave. Dalje, 2019. godine, novinarka i kamerman „Sandžak televizije“ su takođe napadnuti od političkih moćnika zato što su snimali prilog o odlasku iz Sandžaka za dijasporu. Godine 2020. napadnut je direktor „Sandžak televizije“ fizički, od strane lokalnog biznismena, bliskog politici bivšeg ministra telekomunikacija. Iste godine direktor „Sandžak televizije“ i novinari su napadnuti od strane lica iz kriminalnog miljea, bliski takođe politici bivšeg ministra telekomunikacija i tada im je prećeno pištoljem. Dakle, naveo sam sve ove primere koji su uredno prijavljeni policiji, a imalo je jako puno još onih koji su bili prećutkivani, da se vidi odgovornost nečinjenja REM-a u odnosu na one koji dozvoljavaju i koji zloupotrebljavaju svoju medijsku moć svoje televizije, kako bi stigmatizirali i kako bi spinovali i pravili razne lažne informacije o svojim neistomišljenicima i na taj način ugrožavali bezbednost građanima Republike Srbije i onemogućavali medije koji su opredeljeni za istinito, slobodarsko novinarstvo, da rade svoj posao u kontinuitetu. Zato je važno da svakog puta kada na dnevnom redu imamo tačku o izboru članova REM-a govorimo o ovim stvarima, kako bismo predupredili sve ovo, kako bismo izazvali savest kod svih tih devet ljudi koji su najodgovorniji i koji delom snose krivicu za sve ove napade zato što nisu reagovali onda kada su morali reagovati i zato što su politički donosili odluke o određenim situacijama napada na medijske upošljenike i na taj način su ohrabrivali i ohrabruju i dalje, kao što vidite. U kontinuitetu se ovi napadi dešavaju, od 2008. pa do 2020. godine, a da do sada nismo imali ni jednom da je REM zaustavio ove medije koji su bliski politikama i koji se finansiraju iz gradskih budžeta, na konkursima koji su puno problematični i o kojima je već bilo puno reči, o kojima se vode sudski procesi, zbog toga što su vlasnici te televizije upravo oni koji potpisuju budžete u određenom vremenskom periodu ili oni koji su bliski saradnici i funkcioneri lokalnih partija koje su na vlasti. Sa druge strane, takođe, REM treba imati ovo u vidu, s obzirom da svi ovi lokalni mediji na mesečnom nivou plaćaju ozbiljne takse REM-u za dozvolu, na osnovu koje emituju svoj program, koja nije ni malo malena i koja zbog toga njih dodatno obavezuje da taj deo posla obavljaju profesionalno, stranački nezavisno, nepristrasno i u odnosu na činjenice, na fakte, na istinitost onoga što je trebalo i što treba utvrditi. Zamoljen sam od strane nosioca određenih lokalnih medija sa područja Sandžaka da uputim jedan zahtev, jednu kritiku članovima REM-a, da razmisle o tome da ove takse na mesečnom nivou budu umanjene u odnosu na njih, iz razloga što su lokalni mediji u ovom trenutku zbog cele epidemiološke situacije dosta ugroženiji u odnosu na ostale medije sa nacionalnom frekvencijom i da im predstavlja veliko opterećenje recimo plaćanje te takse, koja iznosi nešto više od 50 hiljada dinara na mesečnom nivou i da je zapravo to jedan od momenata sa kojima se teško bore, kako bi sve one svoje upošljenike ostavili u radnom odnosu, sa jedne strane, a sa druge strane, kako bi uzročno-posledično tome uspeli da proizvode program koji je od važnosti, od značaja za sve građane regiona koji oni medijski pokrivaju. Dakle, REM bi trebao promisliti o tome da ovu taksu koja je mesečna, koja je dosta visoka, bar u ovom vremenu oporavka od posledica izazvanih korona virusom umanji lokalnim medijima, kako bi oni mogli nesmetano nastaviti proizvoditi kvalitetan medijski sadržaj, od interesa za građane svojih zajednica i onog dela stanovništva koji pokrivaju. Nadamo se da će ovaj izbor ovog člana REM-a biti drugačiji i da će sve ovo što smo govorili dopreti do onih ljudi koji su najodgovorniji, koji trebaju u ovom nezavisnom telu sprovoditi one zakonske regulative i mehanizme koji su im dodeljeni kao nezavisnom telu i omogućiti da svi novinari, svi medijski radnici, budu bezbedni prilikom obavljanja svoga posla i da na taj način možemo doprineti u potpunosti da naše medijsko prikazivanje ili cela medijska slika u državi Srbiji podjednako bude kvalitetna, u svim regionima, kao što se vodi računa o kvalitetu na nacionalnom nivou. Hvala.
Zahvaljujem. Ukazivanje na povredu Poslovnika, doktor Bačevac.
Pozivam se na član 105, da niko na sednici ne može da govori, i član 106. takođe, može da se govori o tački samo dnevnog reda o koji se vodi pretres. Mi ovde vrlo često, kada nastupaju poslanici ove poslaničke grupe, uglavnom ne slušamo i ne čujemo ništa što se dodiruje za tačku dnevnog reda. Evo, danas smo imali manir da čujemo i vidimo kako nastupa predsednik ove poslaničke grupe, da apsolutno priča o stvarima koje nisu vezane za dnevni red. Još jedan manir, da se optuže svi oni drugi politički, da kažem, protivnici na najgori način i da se stave u kontekst najgorih kriminalaca i da se praktično kraj iz koga dolaze predstavi na najprljaviji način. To je još jedan manir i nešto što smo upravo čuli, apsolutne neistine o načinu funkcionisanja ove političke stranke i o tome na koji način oni seju strah u Sandžaku, i na koji način su oni uvezani sa kriminalom, najbolje su pokazali rezultati izbora u Novom Pazaru gde su oni duboka opozicija, gde imaju duplo manje glasova od stranke koju predvodi Rasim Ljajić. Tužno je što se ceo politički angažman ove stranke i upravo govor poslanika ove stranke svodi na blaćenje i lepljenje najružnijih etiketa svojim političkim oponentima, pre svega laži, neistine i poturanja na najgori mogući način. Ja vas molim, kao predsedavajućeg, da ovakav manir nastupanja više ne dopuštate, jer to unižava, pre svega ovu Skupštinu, ali vređa pre svega i one građane koji su iz Sandžaka i koji na ovakav način moraju da slušaju nastupe ljudi koji dolaze iz tog kraja.
Hvala, gospodine Bačevac. Najkraće obrazloženje bi bilo da sam se trudio da držim već ustanovljeni standard slobode govora kada je reč o nastupu narodnih poslanika i tolerancije za nešto širi pristup temi i koji sam pokazao i sada prilikom vašeg ukazivanja na povredu Poslovnika. Da li želite da se Narodna skupština izjasni u danu za glasanje. (Ne) Zahvaljujem. Povreda Poslovnika, Jahja Fehratović.
Zahvaljujem, predsedavajući. Mi smo čuli od prethodnog govornika da je bilo šta opovrgao od onoga što sam ja decidno kazao, navodeći 15 slučajeva za koje direktno su…
Samo da vas zamolim da kažete član?
Član 108. … dakle, koje su direktno u policijskim upravama podnete krivične prijave i za koje postoji dokumentacija celokupnih događaja, kao što sam decidno govorio o slučajevima koji su procesuirani u REM-u i koji na sramotu REM-a nisu ocenjeni na kraju onako kao to zahteva istina i kako to zahtevaju činjenice. Sa druge strane, vrlo je ružno govoriti o poslanicima jedne određene političke partije na osnovu neistina, floskula koje smo mogli od prethodnog govornika čuti kada je govorio o kriminalu, spominjući tu izbore u Novom Pazaru, dakle, kakav je tu kriminal? Jel to nešto dokumentirano, imamo li šta oko toga, a ja sam ovde navodio konkretne, precizne, direktne podatke i takođe je vrlo opasna zamena teza kada se želi spočitati poslanicima Stranke pravde i pomirenja da govore o svom gradu onako kako ovi koji predstavljaju drugu političku partiju smatraju da treba govoriti. Ne, mi se trudimo ovde da pokrenemo procese ozdravljenja određenih obolelih delova našeg društva koji su u manjini i koji zapravo onaj dobar većinski deo našeg grada i našeg naroda drže zatočenicima, taocima, upravo zahvaljujući svojim političkim malverzacijama.
Zahvaljujem. Smatram da ni u ovom slučaju nisam povredio Poslovnik. Član na koji ste ukazali govori da se staramo o redu na sednici. Mislim da samo to otprilike i radio. Vidim da se slažete, ne tražite da se glasa? (Ne) Povreda Poslovnika, Muamer Bačevac.
Pozivam se na član 109. Moram da kažem narodnom poslaniku da je upravo slušao sebe mogao bi da čuje da sam ja upravo rekao sve ono što on potvrđuje. Nema šta da se opovrgava nešto za šta kažemo da je laž. Apsolutne laže koje smo čuli i neistine koje se sada brane nekakvim prijavama je ono što je on vrlo zlonamerno stavio u kontekst moje političke opcije i mog političkog lidera. Ne mislim da su građani koji su glasali za njega, njega ni ovlastili da laže, iznosi lažne podatke o svojim sugrađanima. Mislim da o tome treba da ta politička opcija povede računa. Niti mislim da su građani koji su glasali za njih glasali da oni na ovakav ružan način i u ovakvom ružnom maniru prenose neko svoje nezadovoljstvo i frustriranost sa terena, odnosno iz Novog Pazara u ovaj visoki dom. Jednostavno, njih građani Novog Pazara ne žele u vlasti i to pokazuje kontinuirano iz izbora u izbore. Uopšte kao neko ko je u političkom životu jako dugo, ne shvatam zbog čega i dalje oni tvrdo drže taj stav da laganjem, omalovažavanjem, stavljanjem u usta nečega što nije istina drugima, pokušavaju da izbore neki politički rezultat. To nije dobro ni za njih, a ni za građane koji glasaju za sve nas. Nije dobro za građane Novog Pazara, nije dobro za Novi Pazar da se ovako u njihovo ime nastupa. Na kraju, nije dobro ni za Srbiju kao našu zajedničku domovinu. Molim vas da povedete računa o sadržaju govora, jer sadržaj govora poslanika koji dolaze iz te opcije nikada se ne poklapaju sa tačkama dnevnog reda. Devedeset posto njihovog govora nije vezano za tačku dnevnog reda. Molim vas, vodite računa o tome.
Hvala, gospodine Bačevac. Smatram da nisam povredio Poslovnik, član 109. Dakle, sugestija sa vaše strane je da se primeni mera izricanja opomene. Smatram da ni jedan od uslova za primenu ovih mera nije ispunjen, barem za sada. Da li želite da se Narodna skupština izjasni? (Ne) Zahvaljujem. Povreda Poslovnika, Jahja Fehratović.
Zahvaljujem, uvaženi predsedavajući. Član 102. Upravo ste čuli narodnog poslanika koji drugom narodnom poslaniku govori da laže, da iznosi neistine itd, što znači da je u tom momentu prekršio…
Gospodine Fehratoviću, možete li samo da ponovite član?
Član 102.
Član 102 – zaključivanje sednice?
Izvinjavam se, član 103.
Hvala vam.
Dakle, nije dobro da na ovaj način narodni poslanici spočitavaju drugim narodnim poslanicima nešto za šta nemaju dokaza, govoreći o onome što sam ja potkrepio činjenicama da nije istina. To govori o njima, kao što govori o njima i mnogo toga što se dešavalo u prošlosti, a što naravno oni žele zaboraviti, a što je građane i Novog Pazara i Republike Srbije jako puno koštalo. Isto tako mogu govoriti da je bivši narodni poslanik iz ove političke partije uhvaćen na međunarodnom aerodromu u krađi parfema što je na sramotu i Republike Srbije i te političke partije, ali je to činjenica. Dakle, oni mogu govoriti što god hoće, međutim činjenice, istina, dokazane stvari su nešto što opovrgava njih i njihovu politiku na taj način da se ona sukobi sa istinom i da dovodi do toga da oni obmanjuju narodne poslanike ovde u plenumu i obmanjuju građane Novog Pazara i Republike Srbije. Mi nemamo potrebe da govorimo nešto što nije potkrepljeno činjenicama i nemamo potrebe da iznosimo bilo šta što izlazi iz okvira, iz razloga što se mnogo toga izdešavalo i što dolazi na naplatu urađeno i za šta postoje dokazi i na koncu za šta se vode određeni procesi. Hvala.
Smatram da ni u ovom slučaju Poslovnik nije prekršen. Član 103. reguliše da se ne može pozvati na neku meru na koju je već ranije ukazano, to pravilo smo u ovoj raspravi poštovali svi, dakle, i vas dvojica narodnih poslanika, a i ja. Da li tražite da se glasa? (Ne) Zahvaljujem i na tome. Sada reč ima predstavnik predlagača, predsednica Odbora za kulturu i informisanje Sandra Božić.
Zahvaljujem, potpredsedniče Orlić. Pre svega, hvala vam što smo se vratili na tačku dnevnog reda koja je danas i te kako važna. Dnevnopolitičke obračune, rekla bih, trebalo bi ostaviti pre svega za neki lokalni nivo, a ovde se dogovoriti o jedinstvenoj politici, upravo onoj koja treba da bude na usluzi građanima Republike Srbije. Što se tiče Predloga Regulatornog tela za elektronske medije, sasvim sigurno da smo u ovom mandatu uspeli da napravimo jedan ozbiljan kontinuitet zaista i da omogućimo nesmetan rad Regulatornog tela za elektronske medije, koji je svakako jedan od najbitnijih kada govorimo o uređenju javnog prostora. Podsetiću samo na nekoliko činjenica, a onda ću ukratko, zarad informisanosti građana, ponoviti samo proceduru po kojoj se skupštinski Odbor za kulturu i informisanje uopšte nalazi u prilici da predloži kandidate za članove REM-a, a Narodna skupština je ta naravno koja u danu za glasanje odlučuje o svakom pojedinačno. Dakle, Regulatorno telo za elektronske medije osnovano je Zakonom o elektronskim medijima 2014. godine. Jedan od osnovnih zadataka Regulatora je da unapredi kvalitet i raznovrsnost usluga elektronskih medija, da očuva i zaštiti razvoj slobode mišljenja, izražavanja, a u cilju zaštite interesa javnosti u ovoj oblasti, kao i zaštite korisnika usluga elektronskih medija. Savet Regulatora broji devet članova, oni se biraju iz redova uglednih stručnjaka iz oblasti koje su od značaja za obavljanje poslova iz nadležnosti Regulatora. Dakle, tu pričamo o medijskim stručnjacima, zatim ekonomistima, pravnicima, inženjerima, s obzirom da bih ovim putem istakla i činjenicu da pravo predlaganja kandidata za članove Saveta imaju nadležni odbor Narodne skupštine, zatim nadležni odbor Skupštine AP Vojvodine, o kojem ćemo danas i govoriti, univerziteti akreditovani u Republici Srbiji, udruženja izdavača elektronskih medija, udruženja novinara u Republici Srbiji, udruženja filmskih, scenskih, dramskih umetnika, udruženja kompozitora, udruženja čiji su ciljevi ostvarivanje slobode izražavanja, zaštita dece, nacionalni saveti nacionalnih manjina, kao i crkve i verske zajednice. Ovo je izuzetno važno napomenuti i naznačiti, s obzirom da u ovoj zakonskoj odredbi mi možemo da vidimo širok dijapazon prava koja treba ostvariti i, zapravo ono što je još bitnije, prava koja treba zaštititi u svojstvu regulatornog tela, koja oslikavaju, naravno, strukturu našeg društva. Iako ovaj aspekt upravo mnogi osporavaju, Savet Regulatora je, u skladu sa odredbama zakona, samostalan i nezavistan u svom radu i u donošenju odluka i između ostalog je vrlo aktivan u svom radu, što pokazuje činjenica da je u 2020. godini održao 36 sednica. Pre prelaska na obrazlaganje ove tačke dnevnog reda, podsetila bih da je Narodna skupština 17. decembra prošle godine izabrala dva člana Saveta Regulatornog tela za elektronske medije, što govori upravo u prilog činjenici koju sam maločas spomenula, a to je efikasnost i predan rad Narodne skupštine, Odbora za kulturu i informisanje i odgovornost u poštovanju zakonskih propisa i rokova. S obzirom da Savet regulatora čini devet tela, nakon ovog jednog kojeg ćemo izabrati sutra, u danu za glasanje, ostaje nažalost upražnjeno još jedno mesto koje je ostalo upražnjeno zbog smrti jednog od članova Regulatornog tela za elektronske medije, koji je preminuo usled posledica kovida. Dakle, pravni osnov za izbor člana Saveta Regulatornog tela za elektronske medije sadržan je u odredbi člana 8. Zakona o elektronskim medijama, člana 8. Zakona o Narodnoj skupštini i članove Saveta, kao što sam i rekla, bira Narodna skupština, na predlog ovlašćenih predlagača, u ovom slučaju Odbora za kulturu i informisanje. Postupajući po ovoj tački, Odbor za kulturu i informisanje, na sednici održanoj 6. aprila 2021. godine, doneo je Odluku o pokretanju postupka za predlaganje kandidata za izbor člana Saveta Regulatornog tela za elektronske medije i, postupajući po tački 5. ove odluke, u skladu sa članom 10. stav 1. Zakona o elektronskim medijima, Javni poziv za predlaganje kandidata za člana Saveta Regulatornog tela za elektronske medije koji se bira na predlog nadležnog odbora Skupštine AP Vojvodine objavljen je na internet stranici Narodne skupštine 6. aprila. Takođe, Javni poziv je istog dana uručen i nadležnom odboru Skupštine AP Vojvodine. Na osnovu Javnog poziva, ovaj ovlašćeni predlagač imao je rok od 15 dana od dana objavljivanja Javnog poziva da Odboru dostavi obrazloženi predlog dva kandidata za člana Saveta Regulatora. Samo da napomenem iz kog razloga čitam ove pravne regulative. S obzirom da se uvek spočitava da Narodna skupština, od strane nekih drugih medija, koji očigledno nikad nisu bili u stanju ni da ispoštuju nijednu osnovnu zakonsku regulativu kojom se bavi Regulatorno telo za elektronske medije i u stalnom su prekršaju, a znate vrlo dobro o kome govorim, spočitavaju da se članovi za Savet Regulatora ne biraju na vreme. Samo hoću da istaknem činjenicu da ova procedura, kako bi zakonski bila ispoštovana u potpunosti, traje i da će svaki put morati da traje ovoliko, koliko god se to nekome svidelo ili ne, zato što je to zakon. U Republici Srbiji svi su dužni da poštuju zakon, pa i oni koji ovakvu vrstu primedbi redovno imaju, a to su uglavnom oni koji se, kako i koliko znate, emituju ne iz Republike Srbije, nego iz Luksemburga i ne plaćaju ni porez ovde i isto tako čini mi se da im je apsolutno nevažno da poštuju bilo koje od pravila ili zakona koje je sadržano i koje je naravno Regulatorno telo za elektronske medije i samo dužno da poštuje i da čak i ove medije, naravno, bez ikakvog izuzetka stavi pod tu vrstu kontrole. Dakle, na osnovu ovog javnog poziva, ovlašćeni predlagač, kao što sam rekla, imao je 15 dana od dana objavljivanja Javnog poziva da Odboru dostavi obrazloženi predlog dva kandidata. Rok je istekao 21. aprila. Lista kandidata za člana Saveta Regulatora je utvrđena na sednici Odbora održanoj 27. aprila, u skladu sa članom 10. stav 5. i objavljena na internet stranici Narodne skupštine. Odbor je na sednici održanoj 28. aprila obavio javni razgovor sa kandidatima za člana Saveta Regulatora, obavio je razgovor sa Miloradom Vukašinovićem i Goranom Erorom. To su bile zaista sadržajne diskusije narodnih poslanika članova Odbora, koji su zaista na jedan sebi svojstven način, s obzirom na to da su i te kako upućeni u rad i ono što Savet Regulatora ima u svojoj nadležnosti, pitali na koji način pre svega ova dva člana vide rad Regulatornog tela u budućem periodu, šta je ono što bi svojim radom i učinkom u tom telu pospešili i šta je ono što bi eventualno promenili. Zaista, nakon toga imali smo, kažem, jednu sadržajnu raspravu. Nakon toga je lista kandidata od spomenuta dva puštena u plenum i vi ćete u danu za glasanje moći da, na osnovu svega onoga što mi danas iznesemo, pravično i objektivno izaberete jednog od dva člana. Savet Regulatora, podsećam vas, trenutno ima ukupno sedam, od devet članova, te bih stoga želela da pozovem i narodne poslanike da se u danu za glasanje po ovoj tački dnevnog reda i izjasne. Na kraju krajeva bih dodala samo jednu stvar, s obzirom na to da sam prekoračila vreme, da zaključim svoje izlaganje podsećanjem da smo mi proizvod našeg sveta, ali smo takođe i te kako i njegov kreator. Izgovarajući ovu misao podvlačim značaj etike i osnovnih moralnih načela u oblasti medija, pa i u svim drugim životnim aspektima, jer svako od nas mora i obavezan je da osudi nemoralne političke ambicije onih koji napadaju ono što je svima nama najdragocenije, a to su naša deca, jer deca se čuvaju, deca se štite, oni su osnova koja nas sve ovde spaja. Jednostavno, molim i ovom prilikom Savet Regulatornog tela za elektronske medije da sve ono što se u prethodnih nekoliko dana dešava predsedniku Republike, odnosno njegovoj porodici, napadi koji su upućeni na njegovog sina Danila Vučića, molim Savet da odreaguje i da oni koji su bili nalogodavci, a ovo je sasvim sigurno ciljano delo kojim se stavlja meta na čelo predsednikovog sina Danila Vučića, ne samo osude, nego preduzmu sve mere kako bi ovo sprečili. Hvala vam.
Zahvaljujem predsednici Odbora za kulturu i informisanje. Reč ima ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SDPS gospođa Nataša Mihailović Vacić. Izvolite.
Hvala predsedavajući. Koleginica Božić dala mi je odličan šlagvort za sam početak. Najveću opasnost po slobodu medija, ali i po ljudska prava u opšte najveća opasnost preti od paušalnih, neznalačkih, politikanskih i neistinitih ocena o radu REM-a i o medijskoj slici i SDPS i ova poslanička grupa nikada neće sebi dozvoliti, niti da tako nastupa, niti će dozvoliti da se u ovom domu stvara nepoverenje u institucije sistema i na neadekvatan način govori o onome što je tema i tačka dnevnog reda. Nismo čekali dugo nakon što je jedan od članova REM-a najpre podneo ostavku, a potom i drugi član REM-a na žalost preminuo da na dnevnom redu imamo izbor novog člana u ovom slučaju njega predlaže pokrajinska Skupština. Mi imamo danas dva kandidata od kojih ćemo izabrati jednog. Oni su dostavili iscrpne biografije i ja ih naravno sada neću analizirati. Vidimo, kao što je i koleginica Božić rekla da oni formalno ispunjavaju uslove da budu izabrani za članove Saveta REM-a, kao i do sada prilikom izbor o tome ko će biti izabran odlučiće većina demokratski, ali koga god Narodna skupština danas izabere za člana REM-a treba da zna da i nadležni Odbor za kulturu i informisanje, ali i svi narodni poslanici prate rad i novih i starih članova REM-a, ali rad tog tela prati budno i javnost. Prema Zakonu o elektronskim medijima, REM ima izuzetno velika ovlašćenja. Mi, Narodna skupština, narodni poslanici, naročito koleginice i kolege iz Odbora za kulturu i informisanje, imamo obavezu da sa dužnom pažnjom pratimo rad regulatora i sprovođenje zakona. I jedni i drugi po svojim funkcijama birani smo i preuzeli odgovornost za taj posao. Odgovornost je dakle važna i kako je rekao Abraham Linkoln ne možete pobeći od odgovornosti sutrašnjice izbegavajući je danas. Kredibilitet rada REM-a prate mnogobrojne kontroverze gotovo od njegovog samog osnivanja. U javnosti i danas postoje mnogobrojne zamerke na rad tog tela. Regulatorno telo za elektronske medije bi o tome, a i ja sam o tome često govorila u ovom domu, morao da vodi više računa i morao bi adekvatnije i efikasnije da komunicira sa javnošću i da građanima približi ono što su njegove nadležnosti i što je njegov posao kako bi se upravo izbegle i nedoumice i manipulacije i površnosti o onome što jeste nadležnost REM-a, ali naravno i političke zloupotrebe. Članovi Saveta regulatora elektronskih medija su samostalni i nezavisni u svom radu. Regulatorno telo za elektronske medije sprovodi javna ovlašćenja u cilju unapređenja kvaliteta i raznovrsnosti usluga elektronskih medija, doprinosi očuvanju, zaštiti i razvoju slobode mišljenja i izražavanja, a u cilju najšire javnosti i interesa javnosti. U svom radu REM ne zastupa stavove ili interese organa ili organizacija koje su ih predložile već isključivo svoju dužnost obavljaju samostalno i to je važno da zna jedan od kandidat koga ćemo danas izabrati, uostalom to je i zakonska odredba. Dakle, članovi REM-a po sopstvenom znanju i savesti, a u skladu sa zakonom i ovlašćenjima obavljaju svoju funkciju. Podrazumeva se da ne smeju individualno da zastupaju ničije i nikakve partikularne interese. Niko nema pravo sa druge strane da na bilo koji način utiče na rad članova Saveta niti su oni dužni da poštuju bilo čije instrukcije u vezi sa svojim radom izuzev odluka nadležnog suda. Regulator se stara da se u svom programskim sadržajima poštuje dostojanstvo ličnosti i ljudska prava, a naročito se stara da se ne prikazuju ponižavajuće postupanje i scene nasilja i mučenja. To su dakle, samo neka od ovlašćenja Saveta REM i Zakona o elektronskim medijima. Jasno je da REM ima ključnu ulogu u uređenju audio-vizuelnog prostora u Srbiji. Kada je reč o medijima, regulatornom telu, radio-difuziji, morali bismo malo da sagledamo širu sliku. Realnost je da smo mi bili kao zemlja u višedecenijskom lutanju i zakašnjenju u usklađivanju medijskih zakona sa evropskim zakonodavstvom i onim što su istinske potrebe javnosti u Srbiji. Reforma medijske sfere u Srbiji o 2000. godini tekla je sporo i uz niz problema koji su pratili i izradu zakona i njihovu primenu. Vlasti su odbijale da se u potpunosti odreknu formalnih i neformalnih mehanizama kontrole nad medijima. Ako se vratimo i pogledamo izveštaje drugih regulatornih tela, naći ćemo u izveštajima, jedan od njih je svakako i izveštaj Verice Barać u kome sve precizno i detaljno piše. Na delu je dakle bilo nespremnost da se medijske scena uredi u uskladi sa evropskim standardima, a interesu javnosti. Zakonodavne i izvršne vlasti bile su neefikasne. Odugovlačenje uspostavljanja nezavisnih regulatornih tela u oblasti radio-difuzije bio je pored ostalog i nedostatak političke volje da se ta oblast ozbiljno uredi. Zakon o radio-difuziji kojim je uvedeno i formirano nezavisno regulatorno telo u oblasti radio-difuzije usvoje je još 2002. godine. Do 2009. godine taj zakon je menjan četiri puta. Republička radio-difuzna agencija, kako se tada zvala, faktički počela je sa radom tek tokom 2005. godine nakon još dve izmene zakona. Nedostatak odgovarajuće regulacije omogućio je i političku i finansijsku zloupotrebu medijskog prostora, ali nažalost i nesmetano emitovanje neadekvatnih medijskih sadržaja. Tek 2009. godine počela je sa radom stručan služba za analizu i nadzor u okviru RRA. Rad na zakonskoj regulativi često je dakle, bio netransparentan i kontroverzan, u najmanju ruku, kao uostalom i rad Radio-difuzne agencije. Da ne spominjem Zakon o informisanju iz 2009. godine kada smo se kao društvo u oblasti informisanja i medija vratili nekoliko koraka i decenija unazad i kada se sav moderni, razvijeni svet i Evropa digla da se taj zakon povuče i ne primenjuje više u praksi, tolika je bila njegova pogubnost. Godine 2014. konačno su doneti medijski zakoni koji su usklađeni sa zakonodavstvom EU u okviru kojih je i Zakon o elektronskim medijima koji bliže uređuju rad Saveta REM. To su drage kolege činjenice i činjenice su teško osporive. To je nepromenljiva kategorija. Sigurna sam da ćemo i u budućnosti menjati propise jer se menja i svet oko nas, u smislu tehnološkog razvoja i pojave novih audio-vizuelnih usluga i medija. U ovom trenutku mi smo kao država obavezni da poštujemo i dosledno primenjujemo postojeće zakone i to u najboljem interesu javnosti. U tom smislu uređenje medijskog prostora u Srbiji je važno kako za dalje jačanje medijskog pluralizma i demokratije, tako i uspešnost samih evrointegracija. Nas vrlo brzo, bar prema medijskoj strategiji i akcionom planu za njeno sprovođenje čekaju i izmene i dopune medijskih zakona. Medijska strategija je više nego dobra, odlična, kažu u Evropskoj komisiji i OEBS-u. Na nama je da zakone uskladimo sa Strategijom i tako popravimo ocenu o slobodi medija i medijskoj slici, ocenu Evropske komisije u nekom sledećem izveštaju o Srbiji. Dakle, važno je napomenuti da je medijska strategija koja je dobila najveće i najbolje ocene stručnjaka, ne samo u zemlji već i u EU, rezultat je proaktivne uloge Vlade premijerke Ane Brnabić, naravno uz posredovanje OEBS-a, jer je na taj način i to bio pokazatelj kako je moguće uspostaviti dijalog sa relevantnim udruženjima i asocijacijama i napraviti dobro rešenje i dobar tekst medijske strategije koju je vrlo brzo pratio i akcioni plan za njeno sprovođenje. Medijska strategija, kao što vidimo, ima šansu da stvari preokrene u pozitivnom smeru. U novoj medijskoj strategiji iskazana je namera da se stvari poprave što je izuzetno važno i dobro i zato je neophodno da mi kao parlament što pre kreiramo mehanizme koji bi to i praktično omogućili. Evo samo jedna napomena o tome da je prethodna medijska strategija za period od 2011. do 2016. godine usvojena na telefonskoj sednici Vlade 2011. godine, a pratio ju je akcioni plan koji je imao 13. tačaka. Dragoceno vreme izgubljeno u prvoj godini nakon usvajanja medijske strategije, delom opet pogađate zbog odsustva političke volje tokom mandata ministra kulture, tadašnjeg ministra Predraga Markovića, a delom usled izborne kampanje. Nakon 2012. godine i izmenom vladajuće strukture, na svu sreću, te izmene nisu se reflektovale i na strateška opredeljenja nove Vlade koja je kroz politiku kontinuiteta prihvatila ono što propisuje medijska strategija usvojena od strane prethodne vlasti. Na žalost, opet smo imali veliko kašnjenje u ispunjavanju ambiciozno zamišljenih rokova. Značajno ubrzanje i ispunjavanje akcionog plana usledilo je nakon imenovanja našeg kolege, danas Ivana Tasovca, za ministra kulture, 2013. godine. Dakle, tri godine nakon donošenja medijske strategije u avgustu 2014. godine Skupština je donela set medijskih zakona koji je izuzetno dobro ocenjen od strane EU, a politička volja bila je motivisana upravo otvaranjem pregovora sa EU i članstvom Srbije u EU. Dakle, maksimalna mobilizacija tadašnjih kadrovskih resursa Ministarstva kulture i informisanja i koordinacija unutar Vlade rezultirali su vidljivim pomacima u medijskoj sferi, ali na žalost na kraju primene te prve medijske strategije, odnosno strategije od 2011. do 2016. godine. Medijska strategija ova usvojena je 30. januara 2020. godine sa zakašnjenjem. Već ta činjenica je dovoljna, iako ju je pratio vrlo brzo i akcioni plan za njeno sprovođenje. Ta činjenica je dovoljna da nas sve uozbilji u nameri da što je pre moguće ubrzamo proces usklađivanja medijskih zakona sa strategijom i akcionim planom, budući da su oni već, ponavljam opet, ocenjeni kao izuzetno dobri i to od strane Evropske komisije. Još jedan podatak je važan kada govorimo REM-u, a REM je uvek prilika i da šire razgovaramo i o medijima i medijskim slobodama i pravima i obavezama. Godine 2018. REM je tražio, a u ime REM Savet Evrope naložio da se uradi nezavisna procena rada Regulatornog tela za elektronske medije u Republici Srbiji. Ta studija izrađena je po naučno zasnovanoj metodi procena formalne i defakto nezavisnosti nadzornih tela u oblasti medija. Meri se pet različitih dimenzija i to: status i nadležnost, finansijska nezavisnost, autonomija odlučivanja, znanje i transparentnost i odgovornost. Dakle, zakon iz 2014. godine i važeći zakon, predviđa brojne obaveze REM-a koju ojačavaju ta ovlašćenja. Postoje, međutim, ta studija je vrlo stručno i jasno pokazala, i jasni nedostaci u mogućnostima upotrebe različitih mera koje bi REM mogao da koristi kako bi odvratio emitere od kršenja zakona. S jedne strane nadzorno telo nema ovlašćenja da nametne finansijske sankcije koje su sasvim sigurno mnogo delotvornije nego i upozorenja. S druge strane REM nedovoljno koristi sankcije sa najvećim efektom zastrašivanja koje poseduje, tj. privremenu zabranu emitovanja programa svima onima koji krše pravo i ono što je dozvolom za emitovanje medijskog sadržaja priznato i podneto kao zahtev za dozvolu emitovanja programa. Premda su postupak donošenja budžeta i njegova odobrenja vrlo jasni, a pravne obaveze predvidive za situaciju koju parlament ne odobrava novi budžet, činjenica u kojoj se REM nalazio, a svi smo svedoci tome u prethodnom periodu jeste da je više godina za redom radio na bazi zastarelog plana koji ograničava samim tim i njihovu autonomiju u odlučivanju u pogledu načina na koji će se novac trošiti. Dobro je što smo u ovom sazivu i to ispravili i na vreme odobrili finansijski plan REM-a. Izveštaj koji je tražio REM, a Savet Evrope naručio ocenjuje se da organizacija postupka, nominacije i imenovanja članova Saveta predstavlja najbolju praksu i postiže dobre rezultate u pravnoj proceni alata za rangiranje. Ono gde su uočeni nedostaci koje treba popraviti u nekim budućim izmenama i dopunama Zakona o elektronskim medijima, a to je i ova studija pokazala, odnose se uglavnom na složenost pojedinih faza u procesu nominacije kandidata REM-a. Dakle, studija vrlo direktno preporučuje da se REM-u moraju dati dodatna ovlašćenja za izricanje finansijskih sankcija i daju precizne preporuke o tome na koji način mogu da se ojačaju nadzorni mehanizmi tela koje ima, kao što već rekoh, ključnu ulogu u razvoju audio-vizuelnog prostora u Srbiji. U danu za glasanje, odnosno sutra već, mi ćemo kao što rekoh većinom izabrati jednog od dvojice predloženih kandidata koji će imati ni malo lak zadatak da štiti medijske slobode i unapređuje i pluralizam i slobodu izražavanja upravo kroz ono što jesu zakonska ovlašćenja i obaveza članova Saveta REM-a. Hvala.
Hvala gospođo Mihajlović Vacić. Reč ima ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe Jedinstvena Srbija, magistar Đorđe Kosanić.
Zahvaljujem. Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je danas izbor člana Saveta Regulatornog tela za elektronske medije, pred nama su dva kandidata koji ispunjavaju uslove. U danu za glasanje većinom izabraćemo jednog od ta dva kandidata. Ovim izborom stvara se uslov da Savet Regulatornog tela za elektronske medije bude popunjen sa još jednim članom. Kada govorimo o REM-u on je funkcionalno i finansijski nezavistan od državnih organa i organizacija, pružalaca sa druge strane medijskih usluga i operatera. Za obavljanje poslova i svoje nadležnosti REM podnosi izveštaj Narodnoj skupštini Republike Srbije, a za vršenje stručnih i administrativnih poslova obrazovane su stručne službe. Statutom su propisana osnovna pravila o organizaciji i načinu rada Regulatornog tela za elektronske medije. Članovi da kažem Saveta Regulatornog tela za elektronske medije, na čijem je čelu Olivera Zekić biraju se na period od pet godina i postoji pravo na jedan reizbor na kraju i aktuelni predsednik, kako sam rekao, Olivera Zekić je imala reizbor i posle toga je izabrana za predsednika Saveta Regulatornog tela za elektronske medije. Savet Regulatornog tela za elektronske medije ima devet članova i praktično od decembra meseca i ostavke Slobodana Cvejića koji je izabran na to mesto iz redova kandidata koje predlaže nadležni odbor Skupštine AP Vojvodine. Ovaj Savet ne radi u punom sastavu, a da kažem da su i ova dva kandidata koje danas imamo na predlogu predlog nadležnog odbora Skupštine AP Vojvodine. Takođe je važno zbog javnosti napomenuti da je Savet Regulatornog tela za elektronske medije mogao da donosi odluke za koje potrebna dvotrećinska većina, čak i sa samo šest članova. Naravno da je bolje da jedno ovakvo nezavisno telo radi u punom kapacitetu. Zakon po pitanju šta je posao i šta su nadležnosti REM-a je sa druge strane veoma jasan. Na članovima pogotovo kada rade u punom kapacitetu je u potpunosti da poštuju sve ono što im zakon kao takav daje u zadatak. Kada govorimo o medijskoj sferi, treba reći da je njeno uređenje od 2000. godine teklo veoma sporo. Postoje niz problema koji su pratili kako izradu zakona sa jedne strane, ali sa druge strane i njegovu primenu. Dakle, postojala je jedna apsolutna nespremnost da se medijska scena uredi u skladu sa evropskim standardima, a u potpunosti u interesu čitave javnosti. Godine 2014. donet je zakon u oblasti medija po prvi put u potpunosti usklađen sa standardima EU. Usvajanjem nove medijske strategije stvoren je još samo jedan prostor da se zakon unapredi uvažavajući sve ono što je praksa do sada pokazala. Veoma važan segment je medijska pismenost koje je strategijom prepoznata kao dugoročan cilj, ali ne postoje konkretne mere što se tiče ove oblasti. Sa druge, strane ne postoje istraživanja koja se u potpunosti ili bolje rečeno sveobuhvatno bave nivoom medijske pismenosti. Zajednički zaključak svih sprovedenih istraživanja ne zalazeći u procente koji govore da je edukacija medijske pismenosti neophodna u svim segmentima i starosnim grupama društva. Na samom kraju, kada govorimo o ovoj temi veoma važno je još jednom reći da je važno da REM radi u punom kapacitetu. Od novog člana očekivanoj, naravno i od svih članova da pored toga da poznaje medije i da svoj posao radi potpuno profesionalno. Na samom kraju, ne govoreći više o ovoj temi želim da kažem da je politička scena i neću ništa novo reći tj. opoziciona scena dotakla dno. Moj kolega Vojislav Vujić je danas pročitao saopštenje koje je dao Dragan Marković Palma. Dakle, Dragan Đilas i Marinika Tepić su na poziv za duel koji im je uputio Dragan Marković Palma govorili negativno tj. ne mogu da izađu, tačnije ne smeju da izađu na taj duel i da pogledaju istini u oči. To dovoljno govori o tome ko govori istinu, a ko govori laži. Oni kada govore istinu daju sebi za pravo da budu i sud i Tužilaštvo i policija. Kome oni na ovaj način lažima presude, nema pravo na odbranu, nema pravo na istinu i laž, a sa druge strane ne smeju da izađu na duel i da pogledaju u oči istini. Ne znam dokle ćemo kao društvo tolerisati da neko zarad jeftinih političkih poena ovoliko laže, a da pri tom nema nikakvu odgovornost. Mi u potpunosti verujemo u instituciju ove države i znamo da su istina i pravda na našoj strani. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, gospodine Kosaniću. Reč ima ovlašćena predstavnica poslaničke grupe SPS Snežana Paunović.
Zahvaljujem, potpredsedniče Orliću. Uvažene kolege, poštovane građanke i građani Srbije, nekako uvek simpatična rasprava kada govorimo o izboru članova Regulatornog tela za elektronske medije, zato što nam je nametnut, pre svega jedan manir da stalno nešto branimo intenzivnije nego što bi trebalo. Odbor za kulturu i o tome je govorila predsednica odbora i ovlašćeni predstavnik moja uvažena i draga koleginica Sandra Božić, završio je svoj deo posla i utvrđena je lista kandidata na osnovu predloga nadležnog odbora Skupštine AP Vojvodine. Ono što moram da kažem sa pozicije nekog ko je i sreo kandidate o kojima ćemo se izjasniti u danu za glasanje jeste da se zaista radi o dva čoveka koja zavređuju pažnju i zavređuju poverenje i sigurno bi, odnosno ko god od njih bude bio izabran u danu za glasanje odgovoriće onom zadatku koji ima na najbolji mogući način i oko toga gotovo da nemam dilemu. Prvi kandidat Milorad Vukašinović, zaslužuju ovi ljudi da se o njima kaže par reči, sa bogatim iskustvom, jedna bogata biografija koja zaista delegira njega na funkciju člana Regulatornog tela za elektronske medije i drugi kandidat, znatno mlađi, Goran Eror, takođe novinar ali isto tako jedan mlad i rešen čovek da se posveti poslu koji podrazumeva članstvo u ovom telu. Međutim, ono što se dešavalo i sa čim su se prvo oni suočili, pošto govorimo o kandidatima iz AP Vojvodine, jeste ta nemilosrdna prozivka kako su i jedan i drugi politički bliži SNS, SPS ili kome već i opet se vraćamo na onaj početak, a ja ću se svesno baviti time da se samo nama iz vlasti spočitava nekakav direktan uticaj na izbor članova Regulatornog tela za elektronske medije, kao da u periodu pre nas… Mi nikada nismo imali situaciju da Skupština Srbije ili Skupština AP Vojvodine predlaže članove i ne znam tačno po kom se to ključu radilo tad. Ako mi danas sve što radimo radimo sa ambicijom i sve što kažemo ne sagledavajući, pri tome, ko su ljudi o kojima govorimo. Znate, došli smo kao društvo ili bar pokušavaju da nas dovedu do stadijuma da prvo razmišljamo kome neko pripada, a onda šta su mu kvaliteti, što je nedopustivo. Naročito je nedopustivo ako govorimo o kandidatima za članove Regulatornog tela za elektronske medije. Moramo sagledati šta su elementarne karakteristike ljudi koje predlažemo na ove odgovorne funkcije. Potpuno se slažem i neko je od mojih prethodnika govorio šta sve treba uraditi, koliko treba unaprediti zakone. Da, prirodno je i to će ovaj saziv skupštine uraditi ukoliko dođemo u posed predloga zakona koji se tiču medija. Ono što je važno reći jeste da nije dovoljno da vi sada budete politički oponent i napadate sve te ljude potpuno nesvesni da oni iza sebe imaju biografije, prijatelje, porodice i dugo radno iskustvo, ili pak, entuzijazam jedne mladosti koji nije nikakav hendikep. Za mene je zaista posebno interesantno bilo da jedan mlad momak, kakav jeste Goran Eror koji je rođen 1991. godine, ima ambiciju da se uključi u rad Regulatornog tela za elektronske medije. To obećava da generacije kojima treba da ostavimo ovu Srbiju, koje dolaze posle nas i te kako imaju svest o tome šta su obaveze, šta je ono gde mogu da svojim učinkom unaprede sutra za sve nas zajedno. Kada sa pozicije neko ko je apsolutno zreo, poput uvaženog gospodina Vukašinovića koji je 1967. godište, imamo kandidata onda je to impozantna biografija i ne može se ona osporiti. Zaista, ko god da je pročitao, a ja verujem da jesu, jer je bila dostupna, nema ni jednog zareza koje bi neko ovom čoveku mogao sada da spočita kao nekvalitet, osim što ukoliko čujem vrtelo se po nekim medijima, ja sad ne znam tačno po kojim, kako su to režimski kandidati. Koliko ja znam, i jedan i drugi su bili u obavezi da nadležnom odboru, odnosno Odboru za kulturu Skupštine AP Vojvodine dostave papire i svoju kandidaturu i da nisu ispunjavali uslove, sigurno se ne bi našli najpre pred Odborom za kulturu Skupštine Republike Srbije, a onda ne bismo ni mi dali pravo da se nađu pred vama u plenumu. Sve ovo govorim zato što svaki put kada se dotaknemo REM-a, još od onog perioda kada smo imali onaj sjajan zahtev da ne znam kako biramo članove REM-a i da ne znam kako Evropa bude uključena, pa su to uvažene kolege iz EU ili bar predstavnici shvatili bukvalno, iskrivljena kompletna slika, i o tome smo čak juče govorili. Intenzivno se trudimo da iskrivimo sliku o tome šta Srbija danas jeste, a Srbija danas jeste zemlja u kojoj imate pravo na ambiciju, u kojoj imate pravo i na patriotizam i na rodoljublje, ali nemate pravo da o nama stvarate sliku samo na bazi toga što neke ambicije koje su vam poprilično nerealne, neutemeljene pre svega u činjenici da nemate dovoljnu podršku, prezentujete kao nekakav atak na slobodu, na mogućnosti. Prosto, ja ne poznajem taj vokabular, ne mogu to ni da citiram. To biste, profesore Atlagiću, vi radili bolje nego ja. Stvarno, fali mi reči u tom delu. Dakle, ko god da bude izabran od predložena dva kandidata, REM će dobiti svog osmog člana i moći da funkcioniše nesmetano. Sigurna sam da će biti kooperativni, pre svega, a drugo, mislim da će uneti jednu novu energiju, nezavisno od toga da li ćemo birati mlađeg ili starijeg kandidata. Moram da kažem da, ako bi se ticalo mene kao nekog ko će o tome odlučiti, ja bih prednost dala mladom čoveku, ali to je nešto što ja generalno mislim i ne insistiram da tako misli bilo ko od vas, niti mogu da bilo koga od vas okrivim ukoliko biste mislili drugačije nego ja, jer opet se vraćam na početak, dva kvalitetna kandidata bez i jedne jedine mrlje koja bi mogla da im se spočita. Sve što bih preko ovoga govorila o izboru člana za REM, bilo bi suvišno i vrteli bi se u krug. Iskoristiću svoje vreme da ukažem na još jedan sitan detalj, ne manje važan, nije u skladu sa dnevnim redom, nije u temi. Izvinjavam se predsedavajućem, a i svim vama što ću iskočiti na trenutak. Ali, TANjUG je upravo objavio vest, citirajući, ja mislim da je ovo „Kohaditore“, kosovska ili šta god da je, takozvani premijer privremenih institucija na Kosovu oglasio se i rekao da su potvrdili interes i spremnost da napreduju ka EU i istovremeno razgovarali sa prijateljima i kolegama ovde u Briselu kako da nam pomognu u sprovođenju reformi, a sa druge strane, da uverimo pet država članica koje nisu priznale nezavisnost Kosova da ga priznaju. Ne mislim ja da je bilo ko Aljbina Kurtija shvatio niti ozbiljno, niti će ga poslušati, od pet država koje nisu priznale Kosovo, ali ovo svesno govorim u Skupštini Srbije zato što je grubo prekršen Vašingtonski sporazum jednom ovakvom izjavom, a kamoli pokušajem. Do kad neko misli da će Srbija, koja je tolerantna, iako ja moram, zaista bih ostala dužna ako ne kažem, posle one rečenice – tužba za Srbiju znači pala muva na medveda, predsednika Srbije, grehota bi bilo reći nešto preko toga, jer ja stvarno sve njihove intervencije vidim bukvalno kao – pala muva na medveda. Ali, jedna ovakva zloupotreba Aljbina Kurtija u sred Brisela govori samo o tome da oni neće prestati sa improvizacijom, improvizacijom u kojoj im, nažalost, pomažu da uprkos svom našem trudu, svoj našoj širini, ipak od Srbije naprave nekoga ko nije za konstruktivni dijalog. O, da, za konstruktivni dijalog jesmo, ali nismo za dijalog u kome on očekuje da ćemo doći do normalizacije odnosa Beograda i Prištine isključivo i samo to vidi u međusobnom priznanju. Nemamo mi šta da priznamo kada je u pitanju Aljbin Kurti, osim što bi time mogli da se pozabave stručnjaci. Imam uvažene kolege poslanike iz oblasti medicine. Tu bi bilo prostora za neka priznanja, ali sam ja ekonomista, ne smem time da se bavim. Sve ostale ambicije Aljbina Kurtija svode se i na ambicije ili bar na slične u odnosu na one koje nam spočitavaju sve ostalo što u Srbiji danas imamo ili nemamo. Još jednom se izvinjavam što sam izašla iz dnevnog reda čitajući ovu vest, ali mislim da je zaista važno da srpska javnost čuje da ono što su kobajagi obećali čak i nekim svojim mentorima u Americi, koji su na njih hipersenzitivni, uvažena gospoda koja sebe zove vlastima niti će poštovati, niti im pada na pamet da se toga drže. U danu za glasanje ćemo svakako, izjašnjavajući se o svim ostalim tačkama dnevnog reda, kao poslanička grupa SPS dati svoj glas jednom od kandidata, ko god da bude izabran. Ja danas koristim priliku da mu zaista čestitam, ali i da zamolim, pa na koncu i obavežem ga sa pozicije člana Odbora za kulturu, da posao koji ćemo mu poveriti, pre svega, obavlja odgovorno i u skladu sa Ustavom ove države Srbije, a da sve ostale opaske koje će doživeti nekako preživi i ignoriše. To je posledica javnog života i to negde manje-više trpimo svi. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima ovlašćena predstavnica poslaničke grupe Aleksandar Vučić – Za našu decu, gospođa Jelena Obradović. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, gospodine Orliću, uvaženi narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije, iako smo već sada u devetom satu zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije, to govori samo u prilog činjenici koliko je danas Narodna skupština itekako spremna da što pre donese zakone i podzakonske akte, kao i relevantne odluke i odredbe koje će doprineti da Srbija danas ide napred, zajedno sa svim njenim građanima. Stoga mi je izuzetna čast da kao ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe Aleksandar Vučić – Za našu decu govorim o današnjoj tački dnevnog reda. To je izbor članova Saveta Regulatornog tela za elektronske medije. Regulatorno telo za elektronske medije osnovano je Zakonom o elektronskim medijima, koji je donet 2014. godine. Jedan od osnovnih zadataka ovog regulatornog tela je, pre svega, unapređenje kvaliteta i raznovrsnosti usluga elektronskih medija, kao i, pre svega, očuvanje, zaštita i razvoj slobode mišljenja i izjašnjavanja u cilju zaštite interesa javnosti u ovoj oblasti, kao i zaštite korisnika samih usluga elektronskih medija. Savet Regulatornog tela za elektronske medije broji devet članova. Ovi članovi se biraju iz reda eminentnih stručnjaka iz oblasti koje su od izuzetnog značaja za, pre svega, rad i funkcionisanje Regulatornog tela za elektronske medije. To su članovi iz oblasti medija, to su ekonomisti, pravnici, inženjeri telekomunikacija i drugi ljudi koji doprinose, pre svega, efikasnosti u radu ovog Regulatornog tela. Istakla bih činjenicu ko sve ima pravo da predlaže kandidate za izbor članova Saveta, obzirom da smo bili svedoci da se u medijima spočitava baš upravo ova činjenica ko sve ima pravo da predlaže, a pogotovo ovaj danas od strane tih tajkunskih medija. Stoga, u skladu sa zakonom, onaj ko ima pravo da predlaže članove Saveta za elektronske medije su, pre svega, nadležni odbor Narodne skupštine Republike Srbije, zatim, nadležni odbor Skupštine AP Vojvodine, zatim, svi akreditovani univerziteti u Republici Srbiji, zatim, udruženja izdavača elektronskih medija, udruženja novinara u Republici Srbiji, zatim, udruženja filmskih, scenskih i dramskih umetnika, udruženja kompozitora, pre svega, udruženja čiji su ciljevi ostvarivanje slobode izražavanja i zaštite dece, nacionalni saveti nacionalnih manjina, kao i crkve i verske zajednice. Ovo je izuzetno važno napomenuti, jer u ovoj zakonskoj odredbi su, pre svega, zasnovani ti demokratski principi odlučivanja i ono što je najvažnije, sloboda ko sve ima pravo da kandiduje predstavnike članova Saveta, a vidimo da su zastupljene apsolutno sve strukture našeg društva u Republici Srbiji. Iako mnogi ovaj aspekt osporavaju, Savet regulatora je, u skladu sa odredbama zakona, pre svega, nezavistan i samostalan u donošenju svojih odluka. Ono što bih posebno napomenula, vrlo aktivan u svome radu. To možemo videti iz Izveštaja REM-a za 2020. godinu u kome stoji da je održano čak 36 sednica na kojima je doneto 690 odluka. Tako su u prošloj godini produžene tri dozvole za pružanje medijskih usluga, izdato je 16, a produženo 20 dozvola na osnovu zahteva. Zatim, pet dozvola za pružanje medijskih usluga je prestalo da važi, dato je 14 saglasnosti za promenu vlasničke strukture i slično. Međutim, Savet ovog regulatornog tela, iako je stalno kritikovan po ovom pitanju, moram istaći da je doneo i tri mere opomene, šest mera upozorenja, čak i tri mere privremene zabrane objavljivanja programskog sadržaja. Savet regulatora je dužan da pri izricanju ovih mera poštuje načela objektivnosti, nepristrasnosti, a gotovo da sam uverena i da to čini u skladu sa svim zakonskim odredbama. Pre prelaska na obrazloženje ove tačke dnevnog reda, ono što bih posebno istakla i da vas podsetim to je da je Narodna skupština Republike Srbije 17. decembra 2020. godine donela odluku o izboru članova Saveta REM-a, gde je izabrala dva člana Saveta, što govori u prilog činjenici da je Narodna skupština Republike Srbije danas vrlo efikasna u svom radu, kao i posvećenosti i odgovornosti i poštovanju zakonskih prava i zakonskih rokova. Pravni osnov za izbor članova Saveta REM-a je sadržan u odredbama člana 8. Zakona o elektronskim medijima, kao i član 8. Zakona Narodne skupštine Republike Srbije. Dakle, u tome stoji da članove Saveta REM-a bira Narodna skupština na predlog ovlašćenog predlagača koji je u ovom slučaju Odbor za kulturu i informisanje i javno informisanje Skupštine AP Vojvodine. Od moje uvažene koleginice, narodne poslanice, Sandre Božić koja je ujedno i predsednica Odbora za kulturu i informisanje Narodne skupštine Republike Srbije, imali ste prilike da čujete da je ispoštovana čitava procedura sprovođenja ovog konkursa - od objavljivanja javnog poziva za izbor, dostavljanja članova kandidata do objavljivanja javnog konkursa, sprovođenje čitavog procesa i poštovanje svih rokova. Tako da je rok za predlaganje kandidata istekao 21. aprila 2020. godine, a ovlašćeni predlagač je istog dana dostavio Odboru predloženi predlog od dva kandidata. Lista kandidata za člana Saveta REM-a je utvrđena na sednici Odbora koja je održana 27. aprila 2020. godine. U skladu sa zakonom, odnosno članom 10. stav 5. zakona, objavljen je na internet stranici Narodne skupštine Republike Srbije koja je upravo dostupna za čitavu javnost. Ono što moram posebno istaći jeste da je Odbor za kulturu i informisanje 28. aprila 2020. godine na svojoj sednici upravo i organizovao da ti kandidati mogu da govore o sebi, da se izjasne o svojoj kandidaturi, o svojim profesionalnim sposobnostima, ali isto tako su svi članovi Odbora, zamenici članova Odbora, svi zainteresovani poslanici imali prilike da razgovaraju sa predloženim kandidatima i da ih pitaju o njihovim profesionalnim iskustvima, radu u struci i na koji način uošte vide svoj budući rad u Savetu regulatornog tela. Inače, na toj istoj sednici Odbor Narodne skupštine je uputio listu od dva kandidata i na toj listi se nalaze gospodin Milorad Vukašinović, kao i gospodin Goran Eror. Savet regulatornog tela trenutno broji sedam od ukupno devet članova. Mi sada biramo jednog, ali nedostaje još jedan, iz razloga što je profesor Zoran Simjanović preminuo u aprilu ove godine, tako da će nas ova procedura očekivati i za još jednog člana. Stoga bih pozvala sve poslanike da u danu za glasanje, pre svega, izaberu jednog od ova dva kandidata, što će doprineti, ne samo tom kandidatu, već i radu samog regulatornog tela. Ja se nadam da će taj kandidat opravdati svoje poverenje, ne samo ovlašćenog predlagača Skupštine AP Vojvodine, već upravo i Narodne skupštine Republike Srbije i na taj način doprineti efikasnijem i još uspešnijem radu ovog tela. Međutim, kada još govorimo o REM-u, ne možemo, a da ne primetimo činjenicu šta se to dešava u medijima u Srbiji danas. Već jedno duže vreme imamo prisutnu jednu čitavu satanizaciju čitave porodice predsednika Aleksandra Vučića, bilo da se radi o njegovoj deci, o njegovim roditeljima ili o bratu, Andreju Vučiću. Svakako da je jedan od način da se to osudi upravo kroz REM koje mora da reaguje na ovakve stvari. O čemu se radi? Mi imamo izjave u medijima, i to pogotovo u onim tajkunskim medijima koje su lično vlasništvo Dragana Đilasa. Imamo izjave, ne samo pedofila sa Pravnog fakulteta, koji nije smeo da izađe na poligraf zato što je jedno od pitanja, verovatno, trebalo da bude – da li ste napadali decu koja su mlađa od vas 50 godina. On na najbrutalniji način u medijima iznosi laži o sinu predsednika Aleksandra Vučića, Danilu Vučiću, da ima ikakve veze sa raznim klanovima, kriminalnim klanovima, da želi da preotme nekakve navijačke grupe Partizana, što su apsolutno notorne laži. Postavlja se pitanje – zašto uopšte danas mediji u Srbiji imaju potrebu da satanizuju jednog mladog čoveka? Da li samo zato što je on sin predsednika Aleksandra Vučića i da li su svesni da na takav način crtaju metu na čelu upravo tom mladom čoveku i ne samo da dovode njegovu bezbednost u pitanje, već mu upravo urušavaju čitav život? Da li mediji u Srbiji, tajkunski mediji u vlasništvu Dragana Đilasa, danas žele da uopšte politizuju i kriminalizuju čitav proces ne bi li upravo sa tim istim kriminalcima pokušali da dođu na vlast, pošto na jedan legitiman način to ne mogu? Kako izgleda danas u Srbiji to što tajkunski mediji rade? Upravo ću vam pokazati. Imate list „Danas“ koji na svojoj naslovnici ima – Vučić optužuje Đilasa da je megafon Belivukove grupe. Upravo ispod ovakvog naslova stoji slika predsednika Aleksandra Vučića sa svojim sinom. Da li je ovo politizacija i kriminalizacija čitavog procesa i crtanje mete na čelu sina predsednika Aleksandra Vučića? Naravno da da. Zašto je uopšte potrebno da se nečija deca nalaze na naslovnim stranama kada se govori o politici? Zašto to rade danas mediji Dragana Đilasa? Imate prilike danas i da vidite list „Danas“ koji, takođe, na naslovnoj strani ima sina predsednika Aleksandra Vučića, Danilo Vučić, gde naslov kaže – dokaz da mafija ima pristup vrhu države. Znači, još jedan dokaz na koji način se danas deca predsednika Aleksandra Vučića uvlače u čitav kriminogeni proces i, pre svega, crta im se meta na čelu, lažno se optužuju i uopšte se politizacija čitavog procesa koji danas država Srbija vodi u borbi protiv kriminala i korupcije upravo uvlače članovi porodice predsednika Aleksandra Vučića, ne bi li ga na takav način emotivno uništili, razorili, a pre svega, uništili život članova njegove porodice. Imate list „Vreme“, koji na svojoj naslovnoj strani kaže – predsednikov sin među janičarima, i takođe slika Danila, sina predsednika Aleksandra Vučića. Koliko su tako puta do sada ovakvi mediji Dragana Đilasa iznosili notorne neistine i laži o sinu predsednika Aleksandra Vučića, Danilu Vučiću i na takav način, želeći samo jedno da postignu, da upravo emotivno uruše predsednika Aleksandra Vučića, ne bi li pomislili ili došli u situaciju da predsednik jednog trenutka kaže – ja ne želim više sa ovim da se borim i ne želim da se dalje borim i da hapsim klanove Vuka Belivuka i ostalih kriminogenih grupa. Dame i gospodo, to se u Srbiji više nikada neće desiti. Srbija danas, na čelu sa predsednikom Aleksandrom Vučićem, je više nego ikad jača i odlučnija u tome da se izbori sa korupcijom i kriminalom u Srbiji. Za to su dokazi brojni članovi kriminalnih grupa koji se upravo nalaze danas iza rešetaka, poput Vuka Belivuka i sličnih. Ali, borba sa kriminalom i korupcijom i dan danas traje i nastaviće se sve do kraja, sve dok iza rešetaka ne budu svi oni koji su okaljali ruke krvlju, svi oni koji su doveli do toga da se kriminalizuju razne društvene sfere danas u Srbiji, bilo da su to javne funkcije, bilo da su to druge društvene sfere. A na koji način to upravo medijski portali Dragana Đilasa rade, upravo ću vam pokazati. Imate portal Direktno koji je 12. maja ove godine objavio naslov pod nazivom – Rat grobara saopštenjima i koja je uloga Danila Vučića. Naravno, ni jedan njihov naslov koji satanizuje porodicu Aleksandra Vučića ne može a da se ne spomene sin predsednika Aleksandra Vučića Danilo Vučić. Ali, ne bi to bilo problem da nisu u pitanju notorne laži upravo ovog portala. O čemu se radi? Ovaj portal je izneo i pozvao se na izvore jedne navijačke grupe koja je organizovala nekakav skup i u tom svom obaveštenju te navijačke grupe koje upravo možete da vidite ne postoji ni jedna jedina reč o Danilu Vučiću ili uopšte njegovom bilo kakvom učešću u svemu tome što su oni organizovali i radili. I citiraću vam: „Navijačka grupa koja je izdala saopštenje pod nazivom – Obaveštenje za grobarsku javnost grobari glasi – Saznali da najveći šljam grobarstva na čelu sa onima koji su oskrnavili naš hram fudbala pokušava da iskoristi ovu situaciju i ponovo se organizuje. Šobić, Kimi, Rošavi, čak i Rade, na tom sastanku je prisustvovao Isaković, koji je iz njemu znanih razloga isti napustio“, itd. To je bio izvor na koji se pozvao portal Direktno u vlasništvu Dragana Đilasa. Na koji način su oni to preneli? Citiram: „Danilo Vučić, sin predsednika Srbije Aleksandra Vučića, prema navodima navijačke grupe Partizana južne strane – to je ovaj portal koji sam upravo citirala – na sastanku vođa pojedinih navijačkih grupa crno-belih obećao je pomoć države u preuzimanju južne tribine“. Citiram dalje: „Grobari, saznali smo da najveći šljam grobarstva na čelu sa onima koji su oskrnavili naš hram fudbala, pokušava da iskoristi ovu situaciju i ponovo se organizuje. Šobić, Kimi, Rošavi, čak i Rade, su na sastanku na kojem je prisustvovao i Danilo Vučić koji, sami dodaju, bez da uopšte stoji u izvoru Danilo Vučić, odlučili da uz pomoć aktuelne vlasti, uz punu podršku, opet ponavljaju – Danila Vučića, pokušaju da preuzmu južnu tribinu“. Molim vas, gospodo prisutni, kao i budući članovi REM-a, da li i na koji način treba stati na put ovakvim lažnim iznošenjem izjava u medijima? Da li Dragan Đilas sa ovakvim medijima crta metu na čelu sinu predsednika Aleksandra Vučića, želi da satanizuje celu porodicu, ili želi upravo da pošalje poruku onim kriminogenim grupama – da, nastavite tako da radite, jer samo na takav način ćemo srušiti Aleksandra Vučića? Ne, gospodo, nećete na takav način srušiti Aleksandra Vučića. Niste to uspeli ni kada je Aleksandar Vučić pokrenuo čitavu borbu i kampanju protiv kriminala i korupcije u Srbiji. Na dan kada je pokrenuta kampanja, pogledajte šta su objavili mediji toga trenutka. Toga trenutka su objavili i sina predsednika Aleksandra Vučića, Danila Vučića, i njegovog brata Andreja Vučića i stavili ga u isti koš sa najozloglašenijim kriminalcima danas u Republici Srbiji. Da li je ovo sloboda medija koju traže ti opozicionari danas u Srbiji, ti tajkuni danas u Srbiji, koji sebe ne mogu ni nazvati opozicionarima? Da li je sloboda medija danas u Srbiji ovo što je Koraks nacrtao? Da li je ovakva karikatura predsednika Aleksandra Vučića samo još jedna poruka kriminogenim grupama – nastavite da kriminalizujete Srbiju, pašće Vučić kad-tad? Da li je uopšte podsmeh karikature na ovako važnu i strašnu temu gde smo imali prilike da vidimo gde upravo ti kriminalci, najozloglašeniji, melju ljude, melju našu decu samo zato što neko ne misli kao oni? Da li upravo ovakvi mediji sa ovakvim saopštenjima daju legitimitet istim tim ljudima da treba da nastave tako da rade? Da li mediji u Srbiji danas nam poručuju da treba ne birati sredstva doći na vlast, da treba satanizovati decu, da treba koristiti najnemoralnije načine da bi se došlo na vlast? Da, to upravo rade mediji Dragana Đilasa danas u Srbiji. Zato, dame i gospodo, država Srbija na čelu sa predsednikom Aleksandrom Vučićem je i te kako danas odlučnija i jača je nego ikada da stane na put ovakvom političkom talogu, ovakvim nemoralnim ljudima, ne samo njima, već svim kriminalnim grupama, kriminalcima, svima onima koji su se osilili i mislili da mogu da budu iznad države, da misle da mogu da koriste ovu državu, da mogu da koriste njene novce, novce građana Srbije i da kriminalizuju sve sfere našeg društva. Upravo Aleksandar Vučić se osilio i smeo kao predsednik države da stane na put i da se bori sa korupcijom i kriminalom i sa svim tajkunima i svima onima koji su politički talog u ovoj zemlji. Nastaviće to da radi sve do onog trenutka dok svi oni ne budu iza rešetaka, svi oni koji su ruke obreli u krvi svih nedužnih ljudi. Htela bih sa ovog mesta na kraju da zaključim i pre svega da poručim svima vama, kako članovima Saveta Regulatornog tela za elektronske medije, tako i svim građanima Republike Srbije, da li se danas u Srbiji izgubio čast i moral i šta treba, pre svega, da radimo i na koji način treba zajednički da se borimo da se upravo ovakve stvari nikada ne ponove u državi Srbiji, da se nikada više ne satanizuju deca, da se više nikada deci ne crtaju mete na čelu i da se više nikada ničija deca ne zloupotrebljavaju u političke svrhe, pa tako ni deca predsednika Aleksandra Vučića. Deca su da se štite, deca su najdragocenija, najsvetija od svih nas od pojedinaca i zato postoji jedna jedina reč koja upravo opisuje sve ono što treba zajednički da radimo u narednom periodu, kao i što treba da radi REM, a to je osudimo nemoral, osudimo politički šljam. Hvala.
Zahvaljujem ovlašćenoj predstavnici poslaničke grupe "Aleksandar Vučić – za našu decu“. Dame i gospodo narodni poslanici, ovim završavamo današnji rad. Nastavljamo sutra u 10.00 časova. Hvala svima.