Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Dvanaeste sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2004. godini. Obaveštavam vas da, prema službenoj evidenciji, današnjoj sednici prisustvuje 166 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja kvoruma za rad Narodne skupštine, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema utvrđeno daimamo kvorum za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da prisustvuju sledeći narodni poslanici: Gordana Čomić, Leila Ruždić-Trifunović i Predrag Marković. Prelazimo na 2. tačku dnevnog reda: PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA ZAKONA O OSNOVAMA SISTEMA OBRAZOVANjA I VASPITANjA (nastavak u načelu) Dajem reč narodnom poslaniku Milanu Veselinoviću, a neka se pripremi narodni poslanik Toma Bušetić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, zakonski projekat koji je danas ispred nas ima veliku važnost. O tome su govorili i prethodnici. Samo ću napomenuti njegovu važnost i navesti podatke da je za raspravu o ovom zakonu zainteresovana velika naša populacija. Podsećam vas da više od milion učenika pohađa osnovnu i srednju školu. Ako dodamo roditelje i prosvetne radnike, to je preko tri miliona naših građana koji su direktno zainteresovani za ovaj zakon. To samo govori da treba ozbiljno da pristupimo ovom zakonskom projektu i da, jednostavno, shvatimo društvenu ozbiljnost za donošenje jednog ovakvog pravnog akta. Mi koji smo dugo godina radili u prosveti znamo šta znači dobar, šta loš zakon, znamo šta znači dobra, a šta loša reforma školstva. Sećamo se kraja sedamdesetih godina, kada je Stipe Šuar uveo reformu školstva, a i zakonske promene. Sećamo se dobro da je osmogodišnja škola bila produžena na 10 razreda, odnosno mi smo to nazvali usmereno obrazovanje. Posle nekoliko godina pokazalo se da je ta reforma bila promašaj i da smo osakatili generacije i generacije, pa smo se ponovo vratili na staro, na brojčano ocenjivanje i osmoljetku ili osmogodišnju školu, obaveznu osmogodišnju školu. Dalje, reforma i promena zakona ishodila je kasnijih godina uvođenje prijemnog, ili kako se to zove, kvalifikacionog ispita. Do današnjeg dana prijemni ispiti prožimaju naše zakone, a mi srpski radikali smo protiv svakog prijemnog ispita. Zbog čega? Zato što ocenjeno ponovo ocenjujemo, zato što viši nivo školstva potcenjuje onaj niži nivo školstva. Ako ovome dodamo traume roditelja i učenika prilikom polaganja prijemnih ispita, onda je svima jasno šta to znači za učenike koji su završili osmi razred, odnosno osmoljetku. Jedna od najboljih reformi školstva, koju je trebalo završiti, bila je 1998. godine, kada je Ministarstvo prosvete formiralo republičku komisiju za izradu reforme školstva, u kojoj su učestvovali eminentni stručnjaci. Tada su bili doktori, profesori iz svih branši, učitelji, nastavnici, a tada je među njima bio i naš dr Vojislav Šešelj. Ta reforma školstva je bila osmišljena da se odradi da bude, jednostavno, reforme na svim nivoima, od predškolskog do visokog obrazovanja. Nažalost, reforma školstva je prekinuta 1999. godine, kada je bila bombardovana naša zemlja. Posle toga, reformu školstva proveli su revolucionari 5. oktobra, pomognuti od stranih mentora i stranih finansijera, a među mnogima i nevladinih organizacija, Soroša i drugih. Ta reforma se pokazala kao loša. Nazvali smo je Gašina reforma. Lošija je i od one Stipine reforme. Možda je to najgora reforma koja je ikada učinjena na prostorima naše zemlje. To se pokazalo odmah i u prvom razredu osnovne škole. Možete li da zamislite, ako pogledate plan i program prvog razreda osnovne škole biće vam sve jasno, sa sto osamdeset i nešto časova matematike broj je smanjen na 136 časova, a gradivo je ostalo isto, ako ne i obimnije. A da ne govorim o opterećenosti učitelja koji rade u osnovnim šklama, odnosno u prvom razredu osnovne škole, gde mu je, da bi mogao da oceni učenika iz jednog predmeta, potrebno najmanje da opiše nekoliko kategorija, odnosno izraza, a pitanje je koliko je kome poznato u našoj zemlji, jer se radi o stranim izrazima, na kraju, da bi napisali ishode. Primera radi, da bi učenik dobio ocenu iz srpskog jezika, učitelj je dužan da opiše učenikovu jezičku recepciju, jezičku produkciju, interakciju, medijaciju, interpretaciju, znanje o jeziku, znanje o književnosti i medijsku pismenost. Ovde, da bi se ovo opisalo u najkraćem roku, učitelju treba najmanje 50 rečenica, a da bi posle toga zaključio sa ishodima. Šta je to ishod? Pitamo se šta je ishod. Ljudi su proveli milenijum da dođu do neke mere i ocene, a mi danas komplikujemo da bi dali jednu ocenu i vrednovali neki rad, služimo se ishodima. Zato smo mi, srpski radikali, protiv ovakvog opisnog ocenjivanja. Mi smo protiv administriranja. Mi smo za brojčano ocenjivanje, koje se najbolje i najefikasnije pokazalo u proteklom periodu. Želim da napomenem da imamo u prvom razredu osnovne škole posebne osnove školskog programa za prvi razred, a negde na strani 87, gde se vrši obrada časa, imamo uvodni, glavni i završni deo. U tom glavnom delu jedna rečenica ovako glasi: na početku insistirati na pravilnosti izvedbe, molim vas, na pravilnosti izvedbe. Ovakve priručnike pisali su Nenad Havelka, Emina Habib i Aleksandar Baucal. Možda vam je sve jasno, mislim na ovu reč - izvedbe, odakle je prepisana i šta to znači za naše srpsko školstvo, za vaspitanje. Znači, jednostavno, da se ovi planovi i programi prepišu od nekoga, a ovu reč nisu uspeli da prevedu, nego su je ispustili. Znam da je reforma školstva ovih revolucionara 5. oktobra bila uslovljena od nevladinih organizacija, Evropske komisije, nekih banaka i one su finansijeri, nepostojeći finansijeri ovog zakona koji Gaša sprovodi. Ali, nažalost, reći ću nešto i o ovom zakonu koji je predložila ova vladajuća grupacija. Prema diskusijama, shvatio sam da ovde najveći uticaj ima G17 plus i da je taj zakon, nažalost sa nekim kozmetičkim promenama, bolji. Inače, u suštini ima mnogo stvari koje su ostale iste. I dalje u ovom zakonu ostaje opisno ocenjivanje, što je vrlo loše i što će ponovo biti opterećenje za učitelje, učenike i roditelje. U ovom zakonu, umesto prijemnog ispita predviđa se maturski ispit, završni ispit, a isto tako i u srednjoj školi. Vi znate, gospodo, šta to znači maturski ispit; dakle, da ponovo posle prijemnog ispita traumiramo tu decu osmog razreda da bi se upisala, mislim na srednju školu, a da ne govorim o tome koji su to troškovi, kada su učenici obavezni da možda za nekoliko dana napišu te završne ispite, da plaćaju profesore, mentore i slično. Mi, srpski radikali, smatramo da je ovo suvišno, da ovo treba da se izbaci. Ovde u našem zakonskom projektu predviđen je nacionalni prosvetni savet. Taj nacionalni savet je bolji od prethodnog saveta, što ga direktno bira Skupština i što ima odgovornost prema Republičkoj skupštini. Međutim, formiranje zavoda u sklopu obrazovanja i vaspitanja je loša stvar, iz razloga što se tamo gomila birokratski aparat, veliki su troškovi i smatramo da bi te ingerencije zavoda mogao da preuzme nacionalni savet prosvete. Videćete tamo kada pročitate zakon, nadležnosti nacionalnog saveta prosvete i nadležnosti zavoda se preklapaju. Zato smatram da bi zavode trebalo hitno ukinuti. Pošto je nama vreme ograničeno, a ima dosta kolega radikala koji će da govore, samo ću na kraju da kažem da pored svega, i pored ovog zakonskog projekta i reforme školstva, mnogo je bitno obezbediti materijalne uslove za sprovođenje bilo kog zakona, a posebno za povećanje plata prosvetnih radnika. To mora da bude sistematski i da prati sve druge tokove u ovom društvu.
Reč ima narodni poslanik Toma Bušetić, a neka se pripremi Vesna Lalić. Da li je tu Vesna Lalić? Odustajete? Molim, onda neka se pripremi narodni poslanik Živan Vladimirović.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženo predsedništvo, uvažena gospođo ministre, izmene i dopune Zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja bile su nužne i neophodne, jer ovaj zakon spada u red onih zakona koji su mogli da imaju katastrofalne posledice po naše društvo. Srećom, danas stavljamo tačku na ovaj zakon, i kao što je Zakon o privatizaciji zapravo zakon o rasprodaji najboljih fabrika i preduzeća, kao što je Zakon o radu obespravio sve zaposlene i sveo ih na savremene robove, tako je i ovaj zakon izvršio munjevit i smišljen udar na sve što je vredno u ovoj oblasti. Izmene i dopune ovog zakona vraćaju na neki način dostojanstvo profesiji i u osnovi sprečavaju obesmišljavanje obrazovnog sistema, što je za svako društvo prioritet nad svim prioritetima. Da nismo čitali izmene i dopune ovog zakona, mi u SPS-u znali smo da su ove izmene i dopune veoma solidne. Solidne, pre svega, iz razloga što su ove izmene i dopune dočekane na nož u redovima brojnih nevladinih organizacija, u redovima partija DOS-a, raznih analitičara, eksperata, najčešće plaćenika stranih fondacija, koji ovoj državi i ovom narodu ne misle ništa dobro. Kada se na nešto obruše TV B92, novinari nedeljnika "Vreme", kada se obruše funkcioneri GSS-a, poput Gaše Kneževića ili Nataše Mićić, mi znamo da su ta rešenja dobra za Srbiju. Juče sam čak pažljivo posmatrao bivšu predsednicu Natašu Mićić, pažljivo sam posmatrao i bivšeg ministra Gašu Kneževića, i imao sam utisak da i oni znaju da je ovaj zakon loš, da su izmene i dopune dobre, ali jednostavno, kao da su morali da vrše opstrukciju rada ovog parlamenta. No, svi u ovoj skupštini treba da znamo da je cilj svih raznih stranih mentora, koji se ovde u Srbiji javljaju najčešće pod plaštom brojnih nevladinih organizacija, da nam prvo i za početak isperu mozak, a iza toga da nas opljačkaju i okupiraju. (Poslanici SRS napuštaju salu.)
Molim vas, dozvolite govorniku da kaže, ali to je vaš govornik.
Ako bi te strane fondacije nama i našem društvu mislile dobro, oni bi nam dali kredite da podignemo fabrike, preduzeća i da u njima zaposlimo ljude. Sva njihova briga za reforme, demokratiju i ljudska prava, savremeno i moderno društvo, jesu isprane priče, posle kojih smo svi siromašniji i siromašniji. Kada je o ovom zakonu reč, koji je bivši ministar izradio uz pomoć uglavnom tih i takvih stranaca, a sada vidimo da je pored Soroša u ovim projektima učestvovala i Svetska katolička crkva, sasvim su jasni ciljevi tih i takvih reformi. Jednostavno, oni su hteli da škola bude mesto za razna zamajavanja, gubljenje vremena, ponižavanje nastavnika, a ne mesto gde se uči, obrazuje i vaspitava. Naravno, ništa se ne radi slučajno, cilj reformi u našoj zemlji u vremenu vlasti DOS-a, kao i u mnogim drugim zemljama Istočne Evrope, pa i u drugim zemljama sveta, onim siromašnim, bio je, kada je reč o obrazovanju, da škole produkuju kadrove obučene za najjednostavnije poslove; dakle, da se slabo obrazuju i da slušaju svoje gazde, bilo da je reč o domaćim gazdama ili stranim. A da bi imali jeftinu i neobrazovanu radnu snagu, kreatori globalnog zla počinju sa svojim kvazireformama upravo u oblasti obrazovanja. Tako je bilo i sa ovim Gašinim zakonom i njegovim reformama. Setimo se tzv. kreativne nastave i njenih dostignuća. Na šta se svodila kreativna nastava? Svodila se na to da se učenik oslobađa svake odgovornosti kada je reč o radu, o pokazanom znanju i ponašanju. Ceo sistem obrazovanja jasno je vodio u stvaranje čitavih generacija nepismenih, poslušnih i obespravljenih nadničara u surovom sistemu opšte eksploatacije. Za realizaciju tog projekta i bivši ministar je angažovao čitave timove nekompetentnih kvazistručnjaka, koji su debelo plaćani da po Srbiji sprovode tzv. reforme, čiji je osnovi smisao bio da se iščupaju koreni sprske tradicije, kulture i istorije, jer se tako narodom najlakše vlada. Ono što na kraju želim da kažem i da bude neka preporuka novoj vlasti, treba veoma oprezno da govore reči kao što su - reforme, tranzicija, civilizacijsko društvo, integracije, savremeno moderno društvo. Svedoci smo da su u protekle tri godine Dosovi prvaci najčešće govorili o velikim dostignućima, o velikim reformama, o bolnim tranzicijama, o demokratiji, a sve se to samo po sebi izvrnulo. Rezultat tih njihovih reformi u protekle tri godine je bio katastrofalan: masovno otpuštanje, gašenje domaće proizvodnje. Kada su govorili o tranziciji, rekli su da je bolna tranzicija. Za koga je bila bolna? Samo za masu stanovništva, a oni koji su bili u vlasti i oko vlade živeli su prebogato i predobro, puna su im usta bila i demokratije, a znamo da je baš u to vreme bila akcija "Sablja", kada je uhapšeno 12 hiljada ljudi, više nego u Pinočevom režimu. Ono što je najvažnije, stavljamo tačku na onaj antireformski zakon, a mi u SPS očekujemo da će vrlo brzo na dnevnom redu ove skupštine da se nađu i zakoni, kao što su Zakon o radu, Zakon o penzijskom i invalidskom osiguranju, Zakon o zapošljavanju. To je jedini i pravi put reforme.
Replika. Izvolite, gospodine Kneževiću.
Gospodine predsedavajući, gospođo ministarka, koristim pravo na repliku. Paradigmatična je rečenica koju je izgovorio prethodni govornik, a rekao je sledeće. "Iako ga nismo čitali, znali smo da je vaš zakon bolji od prethodnog". To je sjajno. To je ono što ste vi hteli da kažete, da vam više odgovara jedan, nego drugi način razmišljanja. Problem je što ovde postoji samo jedan način razmišljanja, a drugi je pola riba pola devojka, ali to je druga stvar. Mi smo davali ponude. Naše ponude mogu se svesti na dve. Jedna je bila odlaganje sedmog razreda, formiranje nacionalnog prosvetnog saveta i taj savet usvaja, bez stega, strategiju obrazovanja koju usvaja ova skupština i onda se formira celokupni sistem pro futuro. Druga ponuda je bila sa ova vaša dva zavoda, a takođe je problem bio licenca. Bilo je mogućnosti da se napravi fleksibilan sistem licenci, bilo je mogućnosti da se starijim profesorima licenca da bez obnavljanja. Ako mislite da treba štititi ljude koji, recimo, imaju 50 godina pa naviše, bilo je svakakvih mogućnosti. Sve što je predlagano sa ove strane je odbijano. Molim vas, gospodo, i molim sve, znam da smo mi sada u žaru diskusije i u žaru usvajanja zakona, i znam da ste vi navikli da ovaj prethodni tekst zovete "Gašin zakon". Ja ću, kada se sve ovo završi, iskreno čestitati novoj ekipi i ministru. To zaista mislim. Jednu stvar želim da vam kažem: u budućnosti to se ne može zvati "Gašin zakon". Odgovornost za sprovođenje, za vođenje ovog malog Frankenštajna, nema ova ekipa koja je bila iza mene, već je preuzima druga ekipa. Dakle, pitanje je odgovornosti za budućnost i tu neću da učestvujem. Iskrene čestitke onome ko je uspeo da ubedi sve poslanike da je njegov tekst bolji nego naš; to ću, naravno, dati zbog mogućnosti da ubedi 250 ili koliko ljudi u to da je ono što piše dobro. To je neka veština. Hvala.
Po Poslovniku. Izvolite.
Reklamiram povredu Poslovnika, član 87. Bivši ministar Gašo Knežević nije me dobro protumačio. Ja sam rekao "i da nismo čitali", a čitali smo veoma pažljivo i proučili ove izmene i dopune zakona. Znamo iz iskustva, ovog trogodišnjeg ali i višegodišnjeg, kada nešto napada B92, Miloš Vasić, novinar, ovaj drugi Anastasijević, kada napadaju brojne nevladine organizacije neko rešenje, bilo koje rešenje, veoma dobro znamo da je to rešenje dobro Srbiji, jer su oni sve vreme na poziciji antisrpske politike. To je istina.
Reč ima narodni poslanik Živan Vladimirović, a neka se pripremi narodni poslanik Donka Banović. Odustaje; onda neka se pripremi narodni poslanik Ivan Radić.
Dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je jedan novi zakon koji nudi izvesna poboljšanja u odnosu na važeći zakon. Važeći zakon nije valjao ništa i zato ovaj zakon može da pretrpi izvesne kritike od SRS, i da su prihvaćeni svi amandmani koje je SRS predložila, bio bi prihvatljiviji za nas. Meni, kao prosvetnom radniku, ima nekih stvari koje moram da kritikujem. Pre svega, tu mislim na materijalni položaj obrazovanja, ne samo na plate zaposlenih, već i na materijalni položaj škola, opremljenost škola, a naročito u unutrašnjosti. Uvek su se parametri za škole uzimali iz većih centara, iz Beograda, a na provinciju i na jug Srbije malo je ko gledao. Škole su veoma loše opremljene i iskoristio bih ovu priliku da pozovem ministra da poseti malo jug Srbije, da vidi kako se dole radi i kako se živi. Započeta je izgradnja jedne škole u Topličkoj Maloj Plani i čisto sumnjam, pošto i ovaj zakon predviđa da je materijalno obezbeđenje škola prebačeno na opštine, da će biti završena. Pozivam ministra da sagleda taj deo, da poseti Toplicu i da vidi dole kako se radi. Što se tiče struke, ispiti za direktore, meni nije jasno šta će ti direktori polagati. Direktori su iz reda prosvetnih radnika, profesora, i oni poznaju proces rada u školama. Imaju u školi pravnike, šefove računovodstva i meni nije jasno šta direktor treba da uči dalje. Voleo bih da ministar objasni ovde šta će sadržati taj ispit za direktore. Što se tiče stručnog ispita za licence za profesore, to zovem stručnim ispitom, jer sam taj ispit polagao. Čovek u prosveti, ako je zdrav, ako je sve u redu sa njim, sa iskustvom stiče veća znanja i bolji je profesor. Stručni ispiti su se polagali na fakultetima gde se završavalo i licenca se nije tražila. Sada meni nije jasno koliko vremena će ta licenca da traje i da li će se polagati ponovo ispit za licencu ili neće. Jasno je meni da dolazi do starosti i do drugih stvari koje ometaju proces nastave, ali postoje lekarski pregledi svake godine koji, po meni, treba da se obavljaju savesno i ako čovek nije više za rad ide u penziju: A da se ponovo polaže za takozvanu licencu, po meni, mislim da je bespredmetno. Što se tiče ovog pripremnog predškolskog razreda, nije tamo jasno, verovatno će se u drugim podzakonskim aktima objasniti, da li će to biti učitelji ili pedagozi. To će se razjasniti kasnije, jer može doći, ako se to prebaci samo na učitelje, do viška radne snage u predškolskim ustanovama, što ne bi bilo dobro. Ovde je naveden i disciplinski postupak protiv učenika. Dat je neki rok od 60 dana. Šta će biti ako je to pri kraju školske godine ili je to završni razred, pa se nikada ne povede disciplinski postupak protiv učenika. Znači, taj rok bi možda trebalo da se skrati. Jer, to može biti neki teži disiciplinski prekršaj, za isključivanje iz škole, prođe tih 60 dana i tako to prođe. Što se tiče završnih ispita, ako nastavnici u školi za osam godina osnovnog školovanja, ili za četiri ili tri srednjeg obrazovanja, ne ostvare uvid u znanje tog učenika, onda mi nije jasno kako to može da se oceni u dan, dva ili tri, koliko će trajati diplomski ispit. Kako može da se sagleda to znanje, jer znamo da se diplomski rad piše kod kuće, koristi se razna literatura i slično. To nije dobro rešenje. Može čak da se desi da učenik bude fizički sprečen da prisustvuje tom ispitu, da ostane bez diplomskog i da praktično ne može da se upiše u srednju školu ili na studije. U zakonu nije rečeno da li će biti prijemnih ispita za srednje škole i fakultete. Verovatno neće biti prijemnih ispita. Neće? Znači, neće biti, ali ipak mislim da završni ispit nije dobar i trebalo bi savesno ocenjivati učenike tokom školovanja, i da se mogu sa ocenama iz svih razreda tokom školovanja upisivati u srednje škole i na fakultete. Član kojim se predviđa materijalno obezbeđenje škola iz budžeta opština nije dobar, nije fer prema siromašnim sredinama, jer one praktično ne mogu da pokriju te troškove. To znam, dolazim iz Topličkog okruga, da nijedna opština ne može da pokrije troškove škola, ili vrlo teško, jer je tu ubačeno i stručno usavršavanje, tako piše u zakonu (obraća se ministarki) i sve ostalo što prati to. Da nam se to ne bi dešavalo upravo tu gde su najsiromašnije opštine Republika treba da interveniše, da se ne bi dešavalo da padaju plafoni ili da deca propadaju kroz patos u školi, a to smo ovde juče čuli. Što se tiče opisnog ocenjivanja, pošto sam već duže u prosveti, više od 20 godina, pamtim onu abecedu, a verovatno to pamti i većina ovde, kada se tako ocenjivalo muzičko, likovno i fizičko vaspitanje. Deca su izgubila interesovanje za te predmete, pa su čak izbegavala i da pohađaju nastavu. Mislim da to nije dobro. Trebalo bi štampati i posebne đačke knjižice da bi se takva ocena napisala, jer ako se opisno ocenjuje onda je potreban veći prostor u đačkoj knjižici. Predviđeno je i da se prva dva razreda osnovne škole ne ocenjuju. Mislim da ni to nije dobro zato što su deca navikla da nose kući petice, četvorke, pa i to treba korigovati. U vezi sa građanskim i verskim vaspitanjem juče smo čuli neka mišljenja, a to piše i u zakonu, da nije moguće promeniti izabrani program, i sa tim ne slažem. Smatram da to treba prepustiti volji dece. U prvom razredu dete još nije u mogućnosti da samo odabere predmet koji će slušati, pa to kasnije treba prepustiti deci tj. da to mogu da promene. A, čuveno građansko vaspitanje, koje je uvedeno kao pandan verskom obrazovanju, ima jedno ime koje ne želim da izgovorim. Verovatno ga Gašo Knežević zna. To sam čuo od sveštenih lica i nimalo se pohvalno ne izražavaju o njemu. Hvala.
Za reč se javio narodni poslanik Ivan Radić, a neka se pripremi Suzana Grubješić.
Dame i gospodo narodni poslanici, pred nama se nalazi jedan od izuzetno bitnih zakona, jedan od onih zakona za koji se obično kaže da su tzv. sistemski zakoni, i ovo je sigurno zakon od koga mnogo toga zavisi. Zavisi budućnost najmlađih, znači dece, omladine, a time i budućnost cele države, jer je potrebno da ova zemlja ima mlade, sposobne, školovane i stručne ljude, priznate u svojoj struci. I sigurno je da jedan ovakav zakon mora da se napiše izuzetno dobro, temeljno, argumentovano i da ispunjava zahteve vremena u kome je stvoren. Predlog zakona koji je pred nama, u svakom slučaju, bolji je od ovog trenutnog, važećeg, koji je Skupštini predložila prethodna vlast, DOS-ova i koji je u Skupštini usvojen. Ako ništa drugo bolji je utoliko što se deci neće sa bukvara pleziti onim dvometarskim jezikom Vuk Karadžić, što im neće namigivati sveti Sava itd. Što se tiče SRS, mi nismo zadovoljni ponuđenim rešenjem, bez obzira što je on, kao što rekoh, bolji nego ovaj važeći, mogu već da kažem i prethodni zakon, i neki generalni stav po pitanju zakona je taj da u principu on i nema jasno definisan cilj, da je u suštini nepotpun, nedorečen i u tom smislu je poslanička grupa SRS podnela veliki broj amandmana, kako bi pokušala da ga na taj način popravi. A, ubeđeni smo da predlagač ima razumevanja za naše napore i da će, nadam se, veliki broj amandmana SRS usvojiti. Ono što je dobro u ovom zakonu to je da se umesto postojeća tri saveta formira sada jedan, dakle nacionalni prosvetni savet. To je obrazloženo racionalizacijom i ekonomičnošću i to je sasvim u redu. Takođe, dobro je to što se taj savet bira od strane Narodne skupštine, međutim, ako krenemo dalje vidimo da i tu ima nekih stvari koje se nama u SRS ne dopadaju. Pre svega član 3. koji govori o sastavu nacionalno-prosvetnog saveta i tu mi je jedna stvar zapala za oko. U tački 2) se kaže da se četiri člana iz reda nastavnika Univerziteta u Beogradu biraju, u tački 3) da se po jedan član iz reda nastavnika bira u Novom Sadu i Nišu i u tački 4) da se bira član iz reda nastavnika sa liste kandidata koju zajednički podnose drugi univerziteti. Niste našli za shodno ni da napišete to - koji su to drugi univerziteti. Koliko znam to su univerziteti u Kragujevcu i Prištini. Ono što mi posebno smeta je to što na ovaj način indirektno, a možda i direktno ponižavate neke od univerziteta. Dakle, stekao sam utisak da mi imamo jedan prvorazredni univerzitet, to je ovaj u Beogradu, da imamo dva drugorazredna univerziteta, u Novom Sadu i Nišu, i da imamo trećerazredne univerzitete, koji eto mogu da daju tog jednog člana saveta. Ne vidim razloge zbog kojih univerziteti nisu stavljeni u ravnopravan položaj. Navešću i jedan čisto formalan razlog, što se tiče broja članova, dakle 38; tj. ovo je formalna primedba što se savet sastoji od parnog broja članova. Ipak je praksa da jeu bilo kojim odborima, savetima, komisijama i slično broj članova neparan radi eventualnih preglasavanja, mada sam ubeđen da do toga ovde neće doći. Još jedna stvar koju smo mi u SRS amandmanom pokušali da rešimo, to je da se u Savet biraju ljudi koji nisu politički eksponirani, da to ne budu lica koja su izabrana, imenovana ili postavljena na funkcije u državnim organima, na funkcije u organima teritorijalnih pokrajina ili lokalne samouprave. Ovo bi ipak trebalo da bude telo koje je prevashodno orijentisano na struku i na problematiku koju treba da obrađuje, i da nema neke dodirne veze sa politikom. Ono što je loše u ovom zakonu, pokušaću samo par sitnih detalja da iznesem, opširnije ćemo u amandmanima, prvo što mi je zasmetalo to je ispit za direktora škole. Mislimo da je ovo krajnje nepotrebno, jer na taj način se ponižava taj čovek. To su ipak ljudi koji godinama rade u svojoj struci, koji su i sami nastavnici i profesori i po mišljenju SRS sasvim je dovoljna dozvola za rad, koja je stečena polaganjem stručnog ispita. Što se tiče školskog programa, nastavnog programa, predviđeno je da njega donose organi upravljanja škole, dakle, školski odbor. U principu, to nije toliko sporno, ali je sporno to što ne postoji kontrolna funkcija osnivača, Ministarstva za provetu i sport, konkretno minsitra, što bi ipak trebalo u zakonu da se napiše, čisto kao jedna preventiva. Kada se radi o zavodima koji su predviđeni da se formiraju ovim predlogom zakona, zavod za unapređenje obrazovanja i vaspitanja i zavod za vrednovanje kvaliteta obrazovanja i vaspitanja, mišljenja smo da ti zavodi ne treba da postoje u toj formi, da su to vladine institucije, institucije izvršnog organa vlasti i to ne ide u prilog obrazloženja s početka, što sam rekao, da se ide u racionalizaciju i ekonomičnost ovog zakona. Ukoliko je potrebno da se formiraju neka posebna tela, moglo je to u okviru nacionalnog prosvetnog saveta, da on formira neke svoje komisije koje bi bile zadužene za određene sektore, tako da se i sa tim predlogom poslanička grpa SRS ne slaže. Još jedna stvar koja je problematična, to je opisno ocenjivanjeprva dva razreda osnovne škole. Ipak je neka praksa pokazala da bolji način ocenjivanja od brojčanog trenutno ne postoji. Može doći do opuštanja dece, do nedovoljnog shvatanja obaveza koje ih očekuju i da, recimo, u trećem razredu, kada na snagu stupi to brojčano ocenjivanje, dođe do nekih problema. U krajnjem slučaju, možda je moglo da se zadrži opisno ocenjivanje u nekim predmetima, muzičko, likovno obrazovanje, fizičko, u onim predmetima koji imaju veze sa kulturom, gde bi se mogle na neki način videti sklonosti dece prema određenim umetnostima, utvrditi njihov talenat, ali de fakto, opisno ocenjivanje za sve predete smatramo da nije u ovom trenutku dobro rešenje. U svakom slučaju SRS se zalaže da ocenjivanje bude brojčano. Toliko što se tiče rasprave u načelu. Podneli smo veliki broj amandmana i o svemu ovome ćemo opširnije kad bude rasprava u pojedinostima.
Narodni poslanik Suzana Grubješić je odustala. Reč ima narodni poslanik Dragan Živkov, a neka se pripremi narodni poslanik Miroslav Janković. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, želeo bih malo da se osvrnem na ovaj zakon koji je vrlo bitan za sve poslanike i trebalo bi da bude bitan u ovom parlamentu. Pošto predstavljam SRS, osvrnuo bih se malo na ovaj zakon u načelu, kome bi trebalo malo više važnosti da pokloni ovaj parlament i da malo više vremena poslanici obrate pažnju. Jer ovaj zakon je vrlo bitan za našu naciju i mislim da je vrlo kratko vreme da bi se loš zakon napravio dobrim, ovo vreme ostavljeno za ovaj zakon. S obzirom da se već priča da će ovaj zakon možda biti ukinut, pitanje je šta će se desiti sa narednom školskom godinom. Pošto je ministar u svom izlaganju rekao da ovaj zakon treba da se prilagodi vremenu, vreme u kome danas živimo SRS smatra vrlo nepovoljnim za donošenje ovakvog zakona. Zašto to kažem? Jedino ovde, u ovoj izmeni saveta, bilo je tri,a sada samo nacionalni prosvetni savet, mislim da tu naša stranka daje saglasnost, jer, pre svega, ime mu je dobro, a smatram da će tako i raditi. Da li će taj savet prosvete, nacionalni, vratiti i kanalisati naše kulturno, istorijsko, duhovno i stručno obrazovanje? Zašto to kažem. U prethodnom vremenu, ne možemo da se ne osvrnemo na njega, šta se sve izdešavalo što se tiče same privrede, tranzicije itd, gde će naša deca koja završe generacijski školu, stručno obrazovana, biti zaposlena. Da li će taj nacionalni savet imati sluha da proizvede stručne kadrove koji će raditi u toj našoj budućoj privredi? Puno godina će proći i ove firme koje su privatizovane, da li će zadržati istu tehnologiju, da li će se baviti istom proizvodnjom, da li će taj nacionalni savet imati snage da sve to odsluša i da proizvede radnu snagu, stručnjake, kadrove koji će trebati u budućnosti. Posle lošeg zakona koji smo imali, gospodin ministar, bivši, rekao je da sledeću odgovornost preuizimaju ljudi koji će ovaj zakon da spovedu i izglasaju. Jeste, ali ne razume da ga spasavamo od odgovornosti, jer tek posle 13, 14 i 15 godina ljudi i deca kada završe shvatiće da su promašeni, u stvari, da su pogrešno stručno obrazovani. Treba staviti akcenat na taj deo najviše. Znači, dopunom lošeg zakona ne može se mnogo postići. SRS će svojim amandmanima pokušati da napravi koliko toliko dobar zakon od lošeg, a smatram da se loš zakon ovim mnogim malim dopunama ne može napraviti dobrim, potreban je duži period da bi se ovakav zakon sproveo. Imali smo u prethodnim periodima ispred sebe dobrih predloga, imali smo vrlo loših godina, gde smo po usmerenom obrazovanju, neko je spomenuo Stipe Šuvara, to je ono usmereno obrazovanje koje je godinama, generacijama izbacivalo naše kadrove, što se tiče srednjih, visokih i viših škola. Prema tome, da li je ministar u ovom popravljanju ovog lošeg zakona i da li će nacionalni prosvetni savet imati u vidu koliko je bilo konkursa i traženja kadrovski osposobljenih, stručno iškolovanih ljudi, po tom usmerenom obrazovanju. Po našem shvatanju vrlo malo. Prema tome, to je ta bolna tačka gde treba usmeriti obrazovanje u pravom smeru i ka pravom cilju. Ovde se spominju zavodi i centri. Da li će posao zavoda ili centara raditi neke druge komisije. Ovde vidim da zavodi i centri u ovom predlogu zakona nemaju baš mnogo utemeljenja. Zbog čega to kažem? Ako centar na vreme ne podnese svoj izveštaj ili ne podnese svoj predlog ministarstvu, ministar donosi sam odluku. Znači, donosi akt i donosi odluku i smatramo da ti zavodi onda nemaju neku veliku odgovornost i neku uspešnost za formiranje ovog zakona. S obzirom da je sve ovo u cilju poboljšanja generacija koje dolaze, mislim da se treba osvrnuti na želje učenika koji žele da upišu srednje ili visoko obrazovanje, promaše na konkursu ili se ne prime, i onda trče u drugu školu koju ne žele da upišu, ali da ne bi propustili školsku godinu, oni se upisuju u drugu školu koja im nije želja i u međuvremenu ne mogu da se prebace u školu koju su želeli da upišu. Na takav način završavaju školu i stručno se obrazuju, ali ne posvojoj želji. Tu bi trebalo malo akcenat staviti kod tog nacionalnog saveta prosvete, da povede malo računa i o tome.
Replika? Izvolite.
Kolega je postavio pitanje odgovornosti. Tačno je da sam rekao da dalje nikakva odgovornost ne pada na nas. Koja odgovornost će da pada na ekipu koja dolazi? Umesto već postojećih prodiskutovanih i usvojenih programa, u prvom razredu već primenjenih, tokom leta će neko, ne zna se ko, ne zna se kako, doneti nove programe. Naše programe je donelo oko 300 ljudi različitih struktura, i nastavnika fakulteta i nastavnika srednjih i osnovnih škola. Koji će ljudi doneti ove programe? Šta ako se pokaže da su programi u prvom razredu bili sjajni i da pismenija deca izlaze iz ovog prvog razreda nego u prošlosti što su izlazila? Umesto već uhodanih institucija koje su uspostavljene i već funkcionišu, stvaraju se nove sa čudnim sistemom nadležnosti i zapravo ne na osnovu autohtone ideje tvorca zakona nego pod pritiskom međunarodne zajednice. Da pritiska nije bilo ne bi bilo institucije. Umesto već napravljenih i veoma dobrih udžbenika, čija će promocija biti na saboru učitelja, dobiće priliku izdavači da ponovo nastave staru praksu i da udžbenike koji nisu provereni i nisu prošli proceduru akreditacije ponude našim đacima. Opet će deca možda učiti, ne kažem, ali možda će učiti iz loših udžbenika. Naša želja je da se udžbenici poprave. Nastavnici koji su već kvalifikovani za napredovanje u nova zvanja moraće da čekaju nove pravilnike, ko zna kakve, u kojima će ko zna ko videti kako se može napredovati. Umesto već postojećih i isprobanih programa stručnog usavršavanja neko će na bazi nekih kriterijuma, nama trenutno nepoznatih, nikome nepoznatih, praviti nove programe usavršavanja. Dakle, dobili smo samo pitanja, a odgovore koji su već bili ponuđeni nemamo više, jer su izbrisani, odnosno biće izbrisani ukoliko predlog bude usvojen. Neko je od poslanika rekao da ako je problem vreme neka ministarstvo usvoji sve predložene amandmane. Kvalitet teksta neće ništa ni dobiti, ni izgubiti, može svih 107 da se usvoji.
Reč ima narodni poslanik Miroslav Janković. Odustaje. Reč ima narodni poslanik Dragan Čolić, a neka se pripremi narodni poslanik Dragoljub Kojčić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poslanička grupa Srpske radikalne stranke prima bratsku delegaciju iz Rusije tako da se svi poslanici Srpske radikalne stranke nalaze u Skupštini. Nemojte da mislite da su odsutni. Kontinuirano obrazovanje svih stanovnika je jedan od osnovnih interesa savremenog društva i taj interes se ne može zadovoljiti bez presudne uloge države u obrazovnoj sferi. Država propisuje nivo obaveznog obrazovanja i uslove obrazovanja na neobaveznim nivoima, zatim nastavne planove i programske sadržaje unutar osnovnog sistema, a uz to obezbeđuje materijalne i kadrovske uslove delovanja vaspitno-obrazovnih institucija u javnom sektoru. U vođenju obrazovne politike obično se trudi da uspostavi ravnotežu između tradicionalnih tekovina i modernih trendova, nacionalnih specifičnosti i univerzalnih vrednosti. Ministar kaže u obrazloženju Predloga zakona - izmene govore same o sebi, kao da nije potrebna nikakva rasprava, kao da nije potrebno da se uđe u neku dublju analizu. Dovoljne su izmene koje govore same o sebi i o potrebi donošenja, odnosno cilj je i koncepcija da se Predlog zakona prilagodi vremenu na racionalan način. To nije dovoljno, uz konstataciju da je predloženi zakon nešto bolji od tzv. zakona bivšeg ministra Gaše Kneževića. Taj zakon je donesen u vreme vanrednog stanja, znači u uslovima koji su odstupali od normalnog, od jedne normalne situacije. Tada se intenzivno radilo na rušenju svih institucija društva. Poslanici SRS su vodili tešku i ogorčenu borbu da spreče izglasavanje tog pogubnog zakona, ali su u tome bili sprečeni tiranijom poslaničke većine DOS-a. Srećom, taj zakon nije dugo trajao, pa će i negativne posledice biti manje, a imao je poguban cilj po srpske nacionalne interese, tradiciju, istoriju i kulturu. Cilj mu je bio brisanje svake nacionalne svesti. Formiranje nacionalnog prosvetnog saveta možemo da prihvatimo, a i to što Narodna skupština bira nacionalni prosvetni savet. Indikativno je formiranje zavoda, a u okviru zavoda postoje centri, pa je diskutabilno kako će to u praksi funkcionisati i koliko će konfuzije proizvesti glomazan birokratski aparat. Zar nije dovoljan svrsishodan nacionalni prosvetni savet i eventualno obrazovanje komisija u okviru nacionalnog prosvetnog saveta? Nameće se pitanje nadležnosti i uloge ministarstva i da li ono izbegava odgovornost koju treba da preuzme u sferi obrazovanja i vaspitanja, pa sve prebacuje na druge organe, a samo ministarstvo da uživa u svojoj ležernosti, udobnosti i eventualnim privilegijama. Nije mi bilo kao poslaniku SRS nimalo prijatno da vidim kolika vas je žurba uhvatila, koliki se pritisak vrši na poslanike koji treba da izađu i da diskutuju, da govore, a valjda nas je narod sve ovde poslao da vršimo tu odgovornu javnu funkciju i da lagano, racionalno, trezveno pristupamo analizi i diskusijama koje bi potpomogle da predlozi zakona budu što kvalitetniji, da našim amandmanima poboljšamo predloge zakona. A ne da se na jedanneukusan način sprečavaju poslanici da govore, nema se vremena, žurimo se. Sada, ako ste predstavnici neke relevantne, ozbiljne političke opcije, trebalo je da znate da treba da dođete na vlast i da možete da dođete na vlast i da vam zakoni budu spremni, a ne sada cajtnot, žurba, pa ne znate kako ćete da izađete iz ovog kovitlaca. Sporni su ispiti za direktore škola, troškovi polaganja ispita, a ministar u obrazloženju Predloga zakona kaže da se zakon adaptira na trenutnu ekonomsku situaciju. Ovo me sada ne uverava da se zakon adaptira na trenutnu ekonomsku situaciju, za koju znamo kakva je, da živimo u uslovima velike ekonomske krize i socijalne bede. Prosvetni radnici su jedna od najugroženijih, pored ostalih, kategorija društva. Ocenjivanje i slabo nagrađivanje nastavnog kadra od strane državne vlasti dovodi do srozavanja kvaliteta obrazovanja. Katastrofalne posledice redovno izaziva politizacija, ideološka indoktrinacija vaspitno-obrazovnog procesa, kao i manipulacija đacima i studentima u političke svrhe. Tu ste gospodo svi, osim SRS-a, intenzivno učestvovali. Samim rođenjem svi se upisujemo na univerzitet prirode i učimo se na njemu do same smrti. Nema čoveka koji bi znao mnogo, niti ima čoveka koji bi znao dovoljno. Trebalo bi da se trudimo da odgajimo generacije, pre svega po principu kako je jedan od najumnijih Srba rekao, obrazovan čovek je pre svega onaj ko obraz ima.
Reč ima narodni poslanik Dragoljub Stamenković, replika, izvolite, narodni poslanik Gašo Knežević.
Gospodine predsedavaući, već juče sam rekao, imunitet ne štiti od neistina. Zakon nije donet za vreme vanrednog stanja, vanredno stanje je završeno krajem aprila, a zakon je donet u junu. Prema tome, ono što nije istina, nije istina. Drugo, moraću izgleda da pokušam da objasnim nekima šta je demokratija. Demokratija je vlast većine. To kako on oseća većinu, da li kao tirane ili kao većinu bez tog atributa "tirani", to je druga stvar. Trenutno ovu skuštinu možda osećam kao tiraniju neke većine, ali nikada neću reći da to nije demokratija. To je razlika u polaznom stanovištu, jer onaj koji ima većinu, on ima vlast. Da li je to moja žalost ili ne, to je izvedeno pitanje. Moram da prokomentarišem izjavu ministarke koja je juče data na televiziji i rečeno je da su koncepsijske razlike toliko velike da kompromisa ne može biti između ovog predloga i starog teksta. Ako je to tako, onda smo mi najzad priznali da ovo nisu izmene i dopune. Ovo je novi zakon. Moram da prozovem neke ljude u Vladi Srbije koji se bave zakonitošću rada Vlade koji su dali zeleno svetlo na izmene teksta koje ne obuhvataju jednu trećinu, nego 80% teksta. To je ono što se piše ovom zakonu u proceduralni nedostatak i ostaće zabeleženo u istoriji.Toga ćete svi biti svesni, jer to je hipoteka koju nosite za budućnost. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Dragoljub Stamenković, a neka se pripremi narodni poslanik Zoran Mašić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, za ovaj zakon vlada veliko interesovanje narodnih poslanika, a što pokazuje učešće u raspravi, kao i veliki broj amandmana koji je podnet, mislim negde oko 140. Živa je bila rasprava na Odboru za prosvetu, ali moram na početku da pohvalim spremnost predlagača da neke predloge opozicionih partija i onih koje čine vladajuću većinu prihvati, tako da je prihvaćeno oko 26 amandmana. Nadam se da će u toku rasprave, kada poslanici budu obrazlagali svoje amandmane, još jedan izvestan broj zaista dobrih amandmana biti prihvaćen i postati sastavni deo zakona. Maločas čujem bivšeg ministra prosvete, iz onog bivšeg režima Borisa Tadića, Zorana Živkovića, Zorana Đinđića i ostalih, koji kaže, zakon nije donesen u vanrednom stanju, jer je vanredno stanje završeno krajem aprila, zakon je donesen kasnije, maja ili krajem maja. Gospodine Kneževiću, mi period vaše vlasti osećamo kao vanredno stanje, ne samo kada je vanredno stanje bilo nezakonito zvanično proglašeno, mi taj period vaše vlasti osećamo kao vanredno stanje. Vanredno stanje je za nas bila gospođa Nataša Mićić, koja je ove sedela iza naših leđa, delila packe i opomene, terala poslanike u klupe, kršila Poslovnik, Ustav i zakon. Većina onih koji su juče i danas govorili o ovom zakonu je isticala da zakon nije idealno rešenje, ali da je pomak i da je nešto bolje od onog prethodnog zakona, a taj zakon su pežorativno nazivali - Gašin zakon. Kažu, mnogo je bolji, jer neće biti više onih ponižavajućih letnjih kampova, bestijalnog ponašanja, onog drilovanja i nastavnika i učenika, onog prodora Sorošovske filozofije u naše škole. A naročito kažu da je veoma važno zato što su se mnogi nastavnici i prosvetni radnici žalili da su na tim seminarima za profesore i nastavnike često igrali neke glupe igrice, kao pravili aviončiće, držali se za ruke, igrali se klik-klak i, kako kaže jedan profesor iz Niša, samo me još nisu terali da kažem gde zeka pije vodu i gde je pametna glavica. Toga više sigurno neće biti. Moram da ponovim pitanje jednog novinara ovde koji kaže: ma dokle ćete vi poslanici, koji god režim dođe vi menjate zakon, menjate način i uslove pod kojima će se školovati naša deca, kada ćete već jednom da donesete takav zakon koji se neće menjati godinama; ne možemo na pragu nove školske godine da razmišljamo po kom će programu i planu naša deca da rade i pod kojim će se uslovima odvijati njihovo školovanje. Dakle, da prihvatim i ja da ovaj novi zakon predstavlja neki pomak u odnosu na prethodni zakon, a iz razloga koje sam naveo, a koje prihvatamo. Međutim, čuo sam i novog ministra koja kaže da zaista možda ovo nije celovito rešenje, da je urađeno pod pritiskom vremena. Približava se početak školske godine i nisu imali dovoljno vremena da u potpunosti sagledaju sve oblasti i da će kasnije na ovom poslu biti preduzeta još življa zakonodavna aktivnost. Gosopođo ministre, nemate vi pravo to da kažete, nemate vi pravo da traćite vreme narodnih poslanika i novac poreskih obveznika. Vi ste u kampanji, lista koju je tada predvodio Vojislav Koštunica, govorili da imate pripremljene zakone i da su to idealna rešenja, i da čitav tim stručnjaka, poznavalaca, radi na pripremi novih zakonskih projekata, i da je samo dovoljno da formirate vladu i tras na sto, sve će biti dobro i idealno. Nemate pravo tako da kažete, morali ste da spremite nešto što će biti celovito. I ti si mislio da ćeš biti predsednik opštine Požarevac pa su te smenili, pa prema tome ništa nije stalno, sve je relativno. Mislim da je to ono što vi morate imati na umu. Ne možete se pravdati time da niste imali dovoljno vremena. Imali ste mnogo vremena. Kada mislite da preduzmete tu zakonsku ili zakonodavnu aktivnost. Ako niste do sada, pa 13. juni je na pragu, a možda će neki drugi voditi tu zakonodavnu aktivnost. Vi više vremena imati nećete. Voleo bih da ovaj zakon i da vaš rad dogod ste ministar bude obeležen tako što ćete rešavati hitne probleme u školstvu, što ćete pomoći profesorima da izađu iz sadašnjeg ponižavajućeg stanja. Žali mi se jedan profesor iz Niša i kaže, slušam razgovor u školskom dvorištu, dva učenika govore, ma moj ćale da Okcu 200 evra i dobijem dvojku. Taj Okac je profesor matematike, a taj đački roditelj je jedan od novokomponovanih biznismena, onih koji se razmeću parama. Ili da vas pitam, da li to znači donaciju kada prebogati roditelj daje školi 50.000 dinara u kešu, 100.000 dinara u kešu, da se reše, navodno, problemi škole, a onda njegov sin od pet jedinica postaje dobar, vrlo dobar učenik. Da vas pitam, kako se organizuju ekskurzije, kako se to dešava da nam na ekskurzijama ginu deca ili kako se to dešava da prosvetni radnik, nastavnik, od agencije koja je realizovala ekskurziju dobije u kešu dnevnicu za svoje putovanje, zašto to ne dobije na ruke, znači kao keš, kao svaki zaposleni ukoliko putuje 10 kilometara od mesta boravka ili mesta rada, i ako provede osam ili 12 sati na putu, putni nalog, pa će na osnovu putnog naloga naplatiti od škole svoje putne troškove. Sve to treba rešavati. Možda da vas pitam, zašto sve češće nastavnici veći deo godine zbog programa, zbog plana ili zbog nekih praznika odsustvuju sa nastave, ne znam zbog čega sve. Ne stigne da pita učenike, nego se to rešava pismenim vežbama, gde zaista jedna mala greška dovodi do toga da učenik dobije slabu ocenu i više nikada nema vremena da tu ocenu popravili ili da na neki drugi način reši problem svojih slabih ocena. Kako da rešimo i bezbednost naše dece u školama, kako da rešimo sve ono što, ne samo iz prethodnog perioda, iz perioda bivšeg režima, muči i škole, i učenike i prosvetne nastavnike. Mislim da, pre svega, moramo vratiti dostojanstvo prosveti, počev od osnovnog, pa do fakultetskog obrazovanja. Želeo bih da se i današnji učenici rado sećaju svojih profesora i nastavnika, kao što se mi sećamo posle 30 godina svojih profesora, razrednih starešina i sa ponosom ističemo, mi smo bili učenici te i te škole, bio nam je profesor taj i taj. I dan-danas, posle 30 godina, kada vidim mog Kiću, mog razrednog starešinu, sa strahopoštovanjem mu prilazim, a danas toga više nema. Danas svi radimo u nekom stanju gde jedan drugog ne podnosimo, mrzimo, a za sve to su krivi zakoni i naš rad u Narodnoj skupštini. Da zaključim, da zaista ovaj zakon predstavlja određeni pomak, ali mislim da bi ministar morao ubuduće, odnosno morao bi žešće i više da radi na tome da česte izmene i dopune zakona ne donose rešenje problema. Hvala.
Narodni poslanik Nataša Mićić, pa ćete vi posle toga.
Gospodine predsedavajući, koristim pravo na repliku na osnovu člana 97. stav 1, a na izlaganje narodnog poslanika Dragoljuba Stamenkovića. Dame i gospodo narodni poslanici, trebalo bi ovde svi da budemo svesni jedne stvari, a to je da se o greškama, eventualnim greškama prethodnog saziva, pa u svemu tome i mog rada, još uvek sudi sada, a o rezultatima prethodnog saziva, pa sa tim u vezi i mog rada, sudiće budućnost. Gospodo, vrlo spremno i mirno čekam tu budućnost što se mene tiče. Druga stvar, meni je drago da gospoda iz SRS na vreme kada smo mi bili na vlasti gledaju kao na vanredno stanje. Mi, gospodo, odnosno opcija kojoj pripadam vreme vladavine vas sa SPS-om gledamo kao na pogubno stanje u Srbiji i toga treba da budete svesni. Hvala.
Slavoljub Matić, replika.
Znam da nemamo puno vremena i ne želimo da trošimo poreske novce, ali nije zgoreg pomenuti, pošto je gospodin Stamenković rekao da mi donošenjem zakona i nepripremljenošću u stvari trošimo narodni novac, da se ovde dobar deo tog poreskog novca troši zbog opstrukcije Radikalne stranke, i to je svima ovde jasno, posebno onima koji gledaju TV prenose. U svakom normalnom društvu takvo ponašanje se sankcioniše u izborima. Narod ne želi da glasa za one koji troše narodni novac tako što opstruiraju donošenje zakona. Inače, DSS nikada nije obećavala da ima pripremljene sve moguće zakone, već je obećavala da će omogućiti na osnovu dobrih predloga da Skupština donosi zakone. Još nešto, Stamenkoviću, da vam kažem, jesam bio predsednik SO Požarevac, to mogu sa ponosam da kažem, i mogu samo na to da dodam da vi nikada nećete biti predsednik nijedne opštine u Srbiji.
Čekajte, prvo Poslovnik, momenat.
Pozivam se na onaj član, sekretar će vam pomoći, koji kaže da poslanici moraju iznositi tačne tvrdnje i da moraju govoriti s poštovanjem prema drugim narodnim poslanicima. Ne vidim čime sam izazvao repliku, s obzirom da sam rekao da je gospodin Matić bio predsednik opštine, da je smenjen, to je potpuno tačno, to je istina, voljom odbornika u SO gde je on bio predsednik, smenjen je, i još nešto, gospodin Matić je rekao da građani cene to što radikali opstruišu rad Narodne skupštine i da o tome kažu na izborima. Zapitao bih se onda šta to radi DSS, kada je na izborima dobila duplo manje glasova nego SRS, dva puta manje poslanika. Izgleda da građani Srbije ipak cene ovo naše zalaganje da zakone privedemo da budu dobri, upotrebljivi, da mogu da služe na korist građanima. Ipak, gospodine Matiću, moraćete pitati svog šefa poslaničke grupe kada se javljate, jer često možete svojim javljanjem da nanesete štetu svojoj stranci.
Po Poslovniku, momenat jedan, narodni poslanik Aleksandar Radosavljević, a posle toga Žarko Obradović.
Uvaženo predsednišvo, moja sama najava šta će da se desi otprilike rezultirala je time da poslanička većina pravi kvorum. Slažem sa svim ovim što se dešava, ali pretpostavljam da gospodin Obradović, koji se javlja, neće imati ništa protiv, da bi mogao adekvatno da učestvuje u raspravi.
Molim vas, recite samo koji član?
Reklamiram povredu Poslovnika, član 82. stav 2, i tražim da utvrdite kvorum, da bi gospodin Žarko Obradović mogao da se adekvatno obrati Skupštini, u onom broju koji je potreban da bi Skupština mogla da radi.
Utvrdićemo kvorum, pošto je traženo, pa ćemo nastaviti sa radom. Pošto imamo kvorum, narodni poslanik Žarko Obradović, izvolite.
Poštovani narodni poslanici, izašao sam da repliciram gospođi Mićić u ime SPS-a. Vrednosni sud o SPS-u i o onome što je ona radila to je njeno pravo. Ali je vrlo nezgodno, neprilično, kada taj vrednosni sud daje osoba koja je vodila Narodnu skupštinu Republike Srbije u jedno vreme koje je ostalo zapamćeno, bar u novijoj političkoj istoriji, kao najgore vreme rada Narodne skupštine Republike Srbije. Jer je ista ta gospođa bila saučesnik u nečemu što je nažalost toliko ružno da je teško govoriti, saučesnik u krađi prilikom glasanja u Narodnoj skupštini Republike Srbije, saučesnik u krađi mandata SPS-a, koja je zloupotrebljavala Poslovnik, koja je protivustavno uvela vanredno stanje – a opet znamo šta se za vreme vanrednog stanja dešavalo, ne samo pokušaj da se političke stranke eliminišu, nego i 12.000 ljudi mimo Ustava i zakona je privedeno, držano u zatvoru itd – koja je raspisivala izbore kada je DOS-u tj. onoj strukturi kojoj ona pripada odgovaralo i koja je činila kao predsedavajući toliko mnogo ružnih stvari u ovoj Narodnoj skupštini da stvarno mislim da nema moralnog osnova da ona nekim drugim ljudima, a pogotovu nama, poslanicima SPS-a, drži pridiku. Hvala.
Izvolite. Narodni poslanik Jovanović. Izvolite, replika. (Gašo Knežević, sa mesta: Po Poslovniku. Nećete mi dati posle reč, nemam ništa protiv.) Daću vam posle reč, izvinjavam se, nisam vas video.
Samo bih kratko replicirao gospođi Mićić i gospodinu Matiću, ako je još uvek u sali. Gospođo Mićić, vreme od 5. oktobra 2000. godine pa do vanrednih parlamentarnih izbora 2003. godine je bilo vanredno stanje. Kompletno to vreme. Vi ste u većem delu tog vremena bili predsednik Narodne skupštine Republike Srbije i v.d. predsednika Republike. Pomenuli ste vašu političku opciju. Da budemo iskreni, malo građana u Srbiji zna koja je vaša politička opcija. Ako smatrate da postoji ta opcija, izađite na izbore samostalno da vidite šta građani Srbije misle o toj opciji. Što se tiče gospodina Matića i njegovog stava ovde da poslanici SRS troše narodni novac namerno odugovlačeći ovu raspravu, želim da podsetim na ono što sam juče rekao. Ova sednica je bila zakazana za petak u 12 časova. Nije počela u petak ni u 10 ni u 12, počela je u petak tek u 16 časova. U stvari, zavrešna je prethodna, a ova je odložena za ponedeljak u 10. U ponedeljak u 10 ponovo nisu počeli, već u 17 časova. Odgovornost za dva izgubljena dana je na vama iz vladajuće većine. Dva dana ste vi trgovali, dva dana su trajale vaše nagodbe unutar koalicije i to su dva izgubljena dana za ovu skupštinu. I za Srbiju, i za građane Srbije i njihov novac. Tek toliko da bude jasno svima o čemu se tu radi. (Nataša Mićić, sa mesta: Po Poslovniku.)
Molim vas, samo momenat. Gospodine Kneževiću, da li ste vi hteli po Poslovniku? (Gašo Knežević, sa mesta: Hteo sam po Poslovniku, ali dajem prednost dami.) Izvolite.
Gospodine predsedavajući, prekršili ste odredbe člana 101. i 102. Poslovnika, pošto narodnom poslaniku, predstavniku SPS, niste izrekli opomenu iz razloga što je meni naneo uvredu. Vi niste pozvani da govorite da li je neko delo krađa; postoje institucije za to. Naročito niste oslobođeni od toga, iako imate imunitet, da klevetate za ovom govornicom i da druge nazivate saučesnicima u krađi, a posebno što ste jako dobro obavešteni i znate da apsolutno nisam imala nikakvog učešća u tome i da sam preduzela sve mere da se stvar ispita, da sam pokrenula postupak pred Ustavnim sudom Srbije. Vi ste, gospodine Obradoviću, bili na sastanku svih šefova poslaničkih grupa, gde sam vas molila da se napravi anketni odbor ili komisija, koja bi spornu stvar ispitala, ali, naravno, opozicija nije želela da učestvuje u tome, kao što je zbog propusta opozicije, koja je trebalo po Poslovniku da bude ovde prisutna i da kontroliše vladajuću većinu, upravo i došlo do sporne stvari. Vi niste pravnik, gospodine Obradoviću, ali ne bi bilo loše kada upotrebljavate reč krađa da pročitate u Krivičnom zakonu šta je definicija krađe: "Ko nameri da sebi ili drugom pribavi protivpravnu imovinsku korist, uzme tuđu stvar"; dakle, nije se radilo o tome i ako hoćete da kvalifikujete delo, to bi onda moglo da bude krivično delo zloupotrebe. Gospodine Obradoviću, mislim da ste zaslužili kaznu i pozivam gospodina predsedavajućeg da zbog ovako teške kvalifikacije izrekne opomenu narodnom poslaniku Žarku Obradoviću ili će, pak, zbog ljubavi i sloge, to propustiti da uradi. I pored toga, kada se već tako žučno volite da poredite sa prethodnim sazivom, htela bih da vas podsetim da prethodni saziv nikada nije imao problem u radu, odnosno prisutnu trećinu narodnih poslanika – 84. To se lako, gospodo, može proveriti. Nijednom nije postojao nedostatak kvoruma zbog neprisutnosti trećine poslanika. Stoga, na osnovu člana 82. stav 2. tražim da se proveri kvorum, da vidimo, gospodo, koliko vas ima u sali. (Branislav Ristivojević, sa mesta: Po Poslovniku.)
Gospođo Mićić, niste imali problema sa radom kada ste koristili kartice poslanika koji nisu prisutni.
Želeo bih da reklamiram jednu povredu Poslovnika.
Oprostite, tražili su kvorum.
Pa šta ako su tražili kvorum. Šta me briga, ima nas dovoljno.
Izvolite, pa ćemo posle izlaganja utvrditi kvorum.
Ne, ne, prvo ću da govorim, zato što ovde u ovoj sali sebi uzimaju za pravo da govore narodni poslanici koji nisu prisutni. To je vrhunac bezbobrazluka. Gospođa Mićić neće da daje kvorum ovde, izvadi karticu, a traži sebi pravo da izlazi za ovu govornicu. To je bezobrazluk. Kartica vam nije ubačena. Otišao sam i proverio sam, i to je bezobrazluk. Sada ste je ubacili. Nemate pravo za ovu govornicu ni da izađete dok niste prisutni.
Hvala. Prvo da utvrdimo kvorum. Molim vas ubacite kartice, kako bismo utvrdili kvorum. Gospođo Mićić, opet niste ubacili karticu. (Nataša Mićić, sa mesta: Kartica je ubačena.) Naknadno ste je ubacili. Izvolite, gospodine Kneževiću. (Nataša Mićić, sa mesta: Po Poslovniku.) Isto je po Poslovniku, koliko znam. Molim vas, gospođo Mićić, nemate reč. (Nataša Mićić, sa mesta: Po Poslovniku, imam prednost.) Ne, niste dobili reč. Ima neko pre vas ko se javio [[Nataša Mićić, sa mesta: Imam pravo na repliku. Samo jednu rečenicu.]] Gospodin Knežević sada odustaje i nemojte nasilno da uzimate reč, morate da dobijete reč.
Hvala. Po Poslovniku, član 96, gospodine predsedavajući, vi ste mi naneli uvredu, moja kartica je sve vreme bila ubačena i upravo ste dokazali da predsedavajući ne može u svakom momentu da kontroliše da li su poslanici u sali ubacili kartice. Prema tome, vi ste mi naneli uvredu. (Iz sale se čuje: Opomena, opomena...)
Povreda Poslovnika. Član 100, uvažena koleginica gospođa Mićić laže. Obišao sam salu i pogledao sam na njeno mesto, kartica je bila izvađena i zato sam izašao ovde da reagujem. Vi lažete. (Nataša Mićić, sa mesta: Može da se proveri.)
Gospodine Obradoviću, imate reč. Replika, narodni poslanik Žarko Obradović.
Hvala, gospodine predsedavajući. Znam da predstavnike bivše vlasti i gospođu Mićić boli kada se pomenu stvari koje su radili u prethodne tri godine i oni bi sigurno i sami želeli da se to zaboravi, ali neće moći, zato što će državni organi u međuvremenu da obave svoj posao. Ostajem pri onome što sam rekao, a sada ću Narodnu skupštinu Republike Srbije i kolege - poslanike još detaljnije upoznati zašto sam rekao - saučesnik u krađi. Činjenica je da je gospođa Mićić samo proklamovala jednu lažnu poslaničku grupu, uprkos dokazima koje smo mi ponudili, i to je uradila proleća 2002, a Ustavni sud je odluku doneo maja 2003. godine. Znači, godinu i nešto dana tih sedam poslanika su davali krovum DOS-u i pomogli im da praktično politički žive. Činjenica je da ona nije htela da saopšti Narodnoj skupštini Republike Srbije odluke o ostavkama koje su ti poslanici davali, a koje smo mi dostavljali predsedniku Narodne skupštine na osnovu Poslovnika o radu Narodne skupštine. Činjenica je i da nismo mogli da dobijemo listing sa spornog glasanja o izboru Kori Udovički i da smo to dobili tek posle dva i po meseca, iako Poslovnik nesporno kaže da svaka poslanička grupa može da dobije listing sa glasanja, jer smo mi prvog dana, posle tog glasanja, rekli da je bilo krađe prilikom glasanja. Činjenica je da je u TV emisiji RTS-a javno obmanula javnost tvrdnjom da smo mi dobili taj listing. Činjenica je da smo mi podneli krivičnu prijavu Drugom tužilaštvu i ta krivična prijava je u postupku, gde se navode četiri krivična dela koja je počinila gospođa Mićić kao predsedavajuća. Znam da ona to ne voli da čuje, ali šta ćete, to je istina, to je ona radila, a i mnogo toga lošeg, i to treba da se zna. Hvala.
Po Poslovniku? Izvolite, recite samo koji član.
Dame i gospodo, javio sam se po Poslovniku, član 99. i 100. Prvo, mislim da stvarno nema smisla da Narodna skupština i građani Srbije budu maltretirani od strane jedne poslaničke grupe i od strane jednog poslanika. U krajnjoj liniji možda to i nije tako loše. Neka narod i građani Srbije vide ko je bio v.d. predsednik Srbije i neka u budućnosti vode računa koga će birati, da ne bi možda opet imali ovakvog v.d. predsednika Srbije. Da je DOS, onog trenutka kada je trebalo da stupi na vlast, vodio svoje poslanike na lekarski pregled... ali, izgleda da taj lekarski pregled nije urađen po svim medicinskim kodeksima i naravno to se da videti danas u ovoj sali. Smatram da nema razloga da iko bude euforičan, da niko nema razloga da maltretira Narodnu skupštinu i narodne poslanike, kao i građane Srbije, i mislim da treba da se vratimo dnevnom redu. Hvala.
Izvolite, gospodin Knežević, povreda Poslovnika. Učinilo mi se da ste odustali.
Nisam. Član 97. Ovde je došlo do potpune konfuzije vlasti. Zakonodavna vlast se pretvorila u sudstvo. Mnogi su već izrekli nešto što je nedopustivo. Nemojte da pogrešno radimo. Molim vas odustanite, vratimo se na temu. To je jedino što možemo da uradimo. Ali,molim vas, ovo da se sa ove govornice bilo koji poslanik obraća, a da to predsedavajući dozvoljava, gospodine predsedavajući, molim vas da nekako sredimo situaciju. Hvala.
Hvala vama. Upravo sam pokušao da dam i jednoj i drugoj strani reč, kako bi to bilo u meri istine i objektivnosti. Sada da pređemo na dnevni red. Hvala. Reč ima narodni poslanik Zoran Mašić, a neka se pripremi Branislav Stevanović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministre, u svakoj državi je obrazovanje dece i omladine jedan od najvažnijih socioloških i društvenih procesa. Naša zemlja je imala veoma respektabilan, klasičan i tradicionalan sistem osnovnog i srednjoškolskog obrazovanja. DOS-ovska vlast ga je kvazireformama i grubim kopiranjem zapadnog sistema obrazovanje značajno urušila. No, na sreću, nije stigla da i visoko obrazovanje ovako "uspešno" reformiše. Nadam se da nećemo imati takve reforme visokog obrazovanja kakve smo imali kod predškoslkog, osnovnog i srednjeg obrazovanja kroz zakon koji danas menjamo. Stoga je veoma važno da na početku predloga izmena ovog zakona date predlog redefinisanja ciljeva i zadataka obrazovanja i vaspitanja, i oni svakako treba da podrazumevaju razvijanje svesti o državnoj i nacionalnoj pripadnosti, negovanju srpske tradicije i kulture, kao i tradicije i kulture nacionalnih manjina i etničkih zajednica. Veoma je važno da se kroz nastavni plan i program osnovnog i srednjoškolskog obrazovanja vratimo negovanju kulture srpskog jezika, ćiriličnog pisma, kao i isticanju naših značajnih kulturnih poslenika, istorijski značajnih ličnosti našeg naroda, pošto smo, nažalost, u proteklom vremenu, kroz određene udžbenike, imali zapostavljanje takvih ličnosti. Ne bi smelo više da se desi da bilo ko u bukvaru ismejava Vuka Karadžića ili svetog Savu. Zalažem se da se u nastavne programe osnovnog i srednjeg obrazovanja unesu i najnovija dostignuća nauke i kulture celog sveta, pogotovo da se poveća nivo informatičkog obrazovanja, koji je bitan za omladinu i naša pokolenja. Gospođo ministre, ovaj predlog izmena, koji ste nam ponudili, po mojoj proceni je jedna kompilacija postojećeg zakona i manjeg broja novih suštinskih i boljih rešenja, ali za početak je dovoljno i to da je učinjeno da se neke retrogradne stvari, koje su počele da se događaju u našem osnovnom obrazovanju, zaustave brzo i nadam se da ćete se, kod usvajanja ovog predloga, okernuti pre svega ka interesu uspešnijeg i boljeg obrazovanja naše omladine. Dobar je i predlog da se ovde u parlamentu konstituiše nacionalni prosvetni savet. Međutim, on ipak ne bi trebalo da uzme neke ingerencije koje ste mu vi kao ministarstvo dali, a koje bi po mojoj oceni trebalo da budu u nadležnosti samog ministarstva. To je upravo donošenje nastavnih planova i programa i odgovornost za realizaciju tih nastavnih planova i programa, a ne da budu samo deo u vašoj nadležnosti, tj. deo završnog i maturskog ispita, nego i predškolskog programa, planova i programa osnovog i srednjeg obrazovanja, jer su to suštinske stvari za jedno ministarstvo, a na kraju odgovornost za realizaciju toga. Značajno je da savet ima funkciju utvrđivanja standarda kvaliteta nastave. Međutim, neke definicije se tu prepliću sa univerzitetskim nastavnim planovima i programima. Najverovatnije je da će tu moći da se naprave nekakvi zajednički dogovori, s obzirom da je to u resoru jednog ministarstva. Imam nekoliko prigovora vezanih za način i postupak izbora članova saveta. Pre svega, apsolutno pozdravljam da u tom savetu budu predstavnici SAN-u, vanredni, dopisni članovi ili redovni. Nepotrebno je da stoji da oni treba da budu i redovni profesori. Nažalost, u našoj Akademijinauka su uglavnom svi redovni profesori, a malo imamo članova Akademije da su docenti ili vanredni profesori, jer bi to govorilo o izuzetno visoko nadarenim mladim ljudima, da su kroz svoj naučnoistraživački rad došli do titule akademika ili redovnog člana SAN-u. Ono posebno što želim da prigovorim, pre svega kao nastavnik i profesor na Novosadskom univerzitetu, kroz ovaj predlog da četiri člana sa Beogradskog univerziteta budu delegirana, a sa svih drugih univerziteta po jedan, mislim da se stavljaju na neki način u ponižavajući položaj upravo Novosadski i Niški univerzitet. Ne znam šta vas je motivisalo da takav predlog date, fakat Beograd jedino je četiri puta veći od Novog Sada, ali Beogradski univerzitet nije sigurno četiri puta po broju nastavnika, po broju studenata, kvalitetu nastave bolji i efikasniji od Novosadskog univerziteta. Predlažem da razmotrite kroz amandmane korekciju ovog predloga, kao i predlog da članovi saveta budu predstavnici udruženja poslodavaca. Imamo veliki broj stručnih škola i da li taj neko ko će biti ispred tog udruženja poslodavaca baš biti kompetentan da daje neku ocenu saglasnosti, mišljenje na toliki broj stručnih škola. U svakom slučaju, ovakav koncept koji ste ponudili mislim da zavrđuje pažnju i da je bolji nego u prethodnom zakonu. No, vi ste u onom delu izlaganja rekli da se zalažete za racionalizaciju, efikasnije trošenje sredstava, što pozdravljam, ali čini mi se da je predloženo formiranje dve ustanove – zavoda za unapređenje obrazovanja i vaspitanja i za vrednovanje kvaliteta obrazovanja i vaspitanja, a po nama iz SRS oni su suvišni i to bi moglo da se obavlja ne kroz formiranje ustanove kao nosioca tih poslova, nego kroz neke stalne ili povremene komisije, ili preko manjih operativnih tela, koja bi radila ono što radi Centar za strateški razvoj ili Centar za razvoj programa i udžbenika. Mislimo da bi to bilo racionalnije i jeftinije za državu. Na šta bih hteo takođe da se osvrnem, a što su moji prethodnici, pre svega kolege iz SRS iznosili, to je polaganje ispita za direktora. Mislim da se previše stavlja na funkciju direktora u osnovnim i srednjim školama u poređenju sa rektorom ili dekanom nekog fakulteta, iako se to ne može porediti. Ali direktor, ako bi se birao po predlogu koji dajete i da nastavno veće daje saglasnost, tj. da konkuriše najugledniji, najautoritativniji i najsposobniji nastavnik u nekoj školi, i da bude podržan od Saveta, onda mislim da on ne treba da ima neku posebnu edukaciju za obavljanje funkcije direktora i da polaže poseban ispit i to pred organima uprave. To je onda ipak stručni ispit za koji se zalažem da treba da imaju direktori i drugi nastavnici. Nadam se da ćete kroz amandmane i to uzeti u obzir i razmotriti. Na kraju, zbog ograničenog vremena, zalažem se za jednu pravu reformu i racionalizaciju srednjih stručnih škola. Mislim da ćete se svi složiti da imamo veliki broj srednjih stručnih škola, da deca kada završe te škole izuzetno teško nalaze posao i da treba značajno preispitati i broj tih škola i nastavne programe. Takođe se zalažem da Ministarstvo učini napor da se značajno poveća i poboljša materijalni položaj svih učesnika u obrazovnom procesu, od predškolskih ustanova, osnovnih škola, srednjih i na univerzitetu, iako danas ne govorim o univerzitetu. Složićete se da su i zarade i sva druga davanja tim institucijama, nosiocima obrazovanja, niska, i da bi se povećao kvalitet i efikasnost učenja, mislim da se taj segment značajno mora popraviti. Na kraju, želim da izrazim nadu da ćete, pored onih prihvaćenih amandmana poslanika SRS, prihvatiti još neki koji smo dali. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Branislav Stevanović. Preostalo vreme poslaničke grupe SRS je sedam minuta.
Dame i gospodo narodni poslanici, o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja prilično je rečeno od mojih kolega iz SRS. Sami amandmani to isto govore. Osvrnuo bih se na drugu temu, a to je fizičko vaspitanje u osnovnoj školi, obzirom da sam dugo vremena proveo kao sportista i kao fudbalski trener, pre svega mlađih kategorija. Naglasio bih nešto, to je koordinacija rada školskog odbora, koji je više politički organ. Hteo bih da kažem da životna sredina u kojoj se nalaze te škole, posebno deca koja od četvrte, pete godine počinju svoj fizički razvoj i opredeljivanje za razne sportske aktivnosti, sada nemaju adekvatne mogućnosti da se bave sportom iz razloga što je ova minula vlast ovome dala očajan tretman, što je naš sport zapao u ćorsokak, odjednom je prestalo finansiranje amaterskog sporta. Naša deca su prepuštena sama sebi. Imamo slučajeva gde roditelji nemaju nikakve mogućnosti za finansiranje, pošto mesečno treba 30-tak evra za bavljenje amaterskim sportom, mnogi roditelji nemaju ni te mogućnosti, životna sredina u kojoj se nalaze ne pruža apsolutno ništa i deca su prepuštena sama sebi. Cilj samog obrazovanja i vaspitanja je svakako stručno obrazovanje, dalje usavršavanje i stručno usavršavanje. Međutim, još jedna stvar ovde nije rečena, recimo, nacionalni savet koji se bavi statistikom opterećenja učenika u školama zna, mislim da se tu malo preteruje, posebno kada se uzmu u obzir srednje stručne škole, gde imaju suviše predmeta kojim su opterećeni učenici, posebno stručne spreme, gde se nagomilavaju suvišni predmeti. Posebno bih obratio pažnju na centar za razvoj i program udžbenika. Mislim da se tu dosta preteruje sa stranim izrazima koji se koriste u novim udžbenicima, pa otud i primedbe vaših kolega, profesora i predavača, imate ih sigurno dosta, na taj bogat i pretrpan repertoar stranih reči. Suviše je zapostavljen naš srpski jezik i trebalo bi imatiu vidu to ponašanje u daljem formiranju udžbenika. Hteo bih da navedem jedan primer, kada sam pomenuo sport i obrazovanje, kod formiranja jednog fudbalera ili sportiste. Da bi se afirmisao jedan fudbaler ili sportista trebaju velika sredstva, i znamo svi koliko to košta od četvrte, pete godine do osamnaeste. Taj omladinac kad stasa odlazi u inostranstvo i ta sredstva se uglavnom vraćaju, a možda i jedan blagi dobitak. Međutim, kad uzmemo naše stručnjake koji su u svetu uglavnom poznati, to potvrđuje da je kvalitet našeg dosadašnjeg školstva bio na veoma visokom nivou i da nije za potcenjivanje, kako to gospodin Gašo hoće da kaže sa svojom demagoškom pričom. Smatram da tu treba imati u vidu naš ogroman gubitak, materijalni, a i kadrovski. Svi mi imamo decu i kad iškolujemo našu decu, završe fakultet, odlaze u inostranstvo. Ne treba dalje da komentarišem koliko smo tu na materijalnom i na moralnom gubitku. Još bih hteo da kažem u vezi učeničkog parlamenta, gospoda iz G17 plus neadekvatno se ponašaju, a takođe i gospoda iz Demokratske stranke. Mi, poslanici SRS, izašli smo da dočekamo rusku delegaciju, a u parlamentu se uporno priča i jasno je da ni jedan govornik ne može adekvatno da iznese svoj stav, da bude saslušan. Kakav primer da damo našoj deci i smatram da je učenički parlament jedna od suvišnih stvari u predlogu ovog zakona. Imao sam mnogo toga da kažem, ali prepuštam reč mom kolegi, pošto minutaža ističe.
Po kom osnovu želite reč? Direktno pominjanje imena od strane prethodnog govornika, pravo na repliku narodni poslanik Gašo Knežević.
Prethodnom govorniku samo neki podaci, da bi znao o kvalitetu naše škole. Kada smo mi formirali Ministarstvo prosvete 2001. godine, zatekli smo 14.550 ponovaca i preko 40.000 učenika na popravnom ispitu. To su podaci o kvalitetima naše škole. Nemojmo se uljuljkivati pričom o kvalitetu škole na ovim prostorima. To nije tačno. Danas sam sa Interneta skinuo internet–prezentaciju Matematičke gimnazije. Matematička gimnazija je raspisala konkurs za upis odeljenja sedmog razreda u matematičku gimnaziju. Ako oni ovaj konkurs ostvare, ići će po programu koji smo mi doneli i ja sam potpisao to rešenje. Ovim zakonom se to menja. Ne znam šta će se desiti sa tom decom i kako će se ona vratiti u regularni sistem. Nekadašnji direktor Matematičke gimnazije je pomoćnik ministra. Ovi podaci su jako uznemirujući; datum 27. maj 2004. godine; internet–prezentacija Matematičke gimnazije.
Reč ima narodni poslanik Dragutin Perić. Preostalo vreme poslaničke grupe SRS minut i 30 sekundi. Nije prisutan. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Da iskoristim ovo vreme i da samo podsetim poslanike i javnost da se izmenama i dopunama Zakonama o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja pristupilo sa ciljem da se koncepcija razvoja celokupnog sistema obrazovanja prilagodi vremenu i uslovima u kojima se može odvijati ovaj proces kod nas, a pri tom su zadržane tendencije koje su iskazane u postojećem zakonu. Ako ste imali prilike da čitate one članove, videli ste da je to isti zakon, zavod su centri, centri su timovi, savet ne tri nego jedan, čista kozmetika i meni je prosto čudno da je ljudska sujeta uticala da tvorac one reforme podnese neke amandmane. Ovo je isti zakon. Naravno da ovim amandmanima želimo da poboljšamo zakon i da kažemo da nije dovoljno da se na tri-četiri mesta ubaci u zakon reč "nacionalni". Nije dovoljno. Nadam se da ćemo povodom amandmana da iskažemo koncepcijsko neslaganje sa ovakvim predlogom zakona, koji ne vrši reformu nereformisanog Gašinog zakona.
Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja načelnog pretresa pitam da li žele reč predsednici odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili neko ko još nije iskoristio svoje pravo iz člana 89. Poslovnika? Reč ima narodni poslanik Žarko Obradović, Socijalistička partija Srbije, drugo javljanje od deset minuta.
Poštovane kolege narodni poslanici, gospođo ministre, poštovano predsedništvo, Socijalistička partija Srbije, odnosno naša poslanička grupa podržaće predložene izmene i dopune Zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja. Podržaće i ima mnogo razloga. Kamo sreće da su ove izmene i dopune došle ranije, da je to bilo moguće, a pogotovo da ih je bilo još, jer promene u sistemu obrazovanja i vaspitanja, i onome što se zove sistem vaspitanja i obrazovanja u Srbiji, nužne su, a ovim zakonom nisu dovoljno obuhvaćene. Paradoksalno je, ali istinito, da mi danas ili od juče, kada smo počeli da razgovaramo o ovom zakonu, prvu put imamo mogućnost da do kraja javnosti Srbije predočimo šta mislimo o prethodnom zakonu o vaspitanju i obrazovanju. Ovo govorim ne slučajno. Treba podsetiti kritičare ovog zakona i one koji govore u javnosti da je postojeći zakon donesen u vreme produženog vanrednog stanja. Narodna skupština Republike Srbije je na sramotu Srbije o tom zakonu raspravljala bez direktnog TV prenosa. Nije postojala potreba da se javnost Srbije upozna sa tako suštinskim zakonom kao što je ovaj, usvojen je bez prisustva javnosti. Znam kako je to izgledalo, jer u vreme produženog vanrednog stanja, odnosno u vreme vladavine DOS-a u javnost je moglo da izađe samo ono što je DOS želeo. Obično su diskusije poslanika SPS i SRS u to vreme prenošene u stilu - oni su protiv. Zašto su protiv, na osnovu kojih argumenata su protiv, to javnosti nije bilo moguće saopštiti. Treba podsetiti da su osnove ovog zakona razmatrane bez mišljenja osnovne škole, srednje škole, univerziteta, akademije, pa posle kritike koje su bile na Odboru za prosvetu u Skupštini Srbije; brže-bolje su zakazani neki okrugli stolovi, naravno sa istomišljenicima, da bi se eto moglo reći da je bio zakon na javnoj raspravi. Organizovane su TV emisije, ali opet sa probranim učesnicima i finale je usledilo u Narodnoj skupštini Republike Srbije, kada je tadašnja ekipa obilato trošila medije i pričala o konceptu, a drugi nisu mogli ništa da kažu. Zato kažem da je ovo prva, nažalost, prilika da poslanici Narodne skupštine Republike Srbije Srbiji kažu šta misle o postojećem zakonu. Taj zakon je bio jako loš. Rekli smo tada i ponavljamo sada da je taj zakon bio haotičan, i jeste haotičan, nekonzistentan, preuzeo je rešenja iz više zakona i verovatno iz više različitih zemalja. U njemu nisu dovoljno istaknuti zaštićeni državni interesi u oblasti obrazovanja. Bio je restriktivnog i diskriminatorskog karaktera, vrlo daleko od proklamovanovih ciljeva demokratizacije, decentralizacije i profesionalizacije. Sada ću ponoviti nešto što sam tada rekao u ime poslaničke grupe i videćete da postoje razlozi za ovu rečenicu. "Skupo će ovaj zakon koštati Srbiju, koštaće skupo jer se prvo ruši postojeći sistem obrazovanja i vaspitanja, a ne nudi novi i bolji, kvalitetniji, i za rušenje postojećeg sistema jedan broj ljudi će dobiti dobre prihode". Bili smo u situaciji da čujemo proteklih dana od strane gospođe ministra kako su bogato nagrađivani ljudi koji su hvalili ovaj zakon ili ako ga nisu hvalili makar su našli način da to reše i da materijalno poboljšaju svoju situaciju. O vaspitanju i obrazovanju sigurno nije bilo baš toliko brige, a moram pomenuti nešto što sam čuo od kolega iz obrazovanja koliko se vodilo računa o struci, da su seminare posle usvajanja ovog zakona, edukativne seminare, držali studenti različitih fakulteta, koji su bili nižeg obrazovnog nivoa nego oni kojima su držali te seminare. To samo po sebi dovoljno govori kakav je bio ili šta je bio jedan od ciljeva postojećeg zakona. Zato kažem, ovaj zakon je loš. Dobro je što su podnete ove izmene i dopune Zakon o obrazovanju i vaspitanju, ali one nisu dovoljne. Jedino što se može pohvaliti, a vezano za prethodni zakon, jeste da su imali jako dobar marketing. O zakonu se priča i stalno se priča – reformski, reformski. Kada pitate šta je reformski, niko ne ume da vam kaže. Zato su građani Srbije i kroz uplatnice Infostana, i kroz plaćene oglase, i kroz nameštene TV emisije bili bombardovani o tome kako epohalna znanja i inovacije unosi ovaj zakon; kao, obrazovanje nam nije dobro, pa daj da ga promenimo, bez ijedne reči šta je to bilo loše u prethodnom obrazovanju. Ne treba trošiti mnogo reči, a podsetiti da su naši đaci i studenti gotovo u svim zemljama sveta u vrhu, ako ne i prvi kada se zbrajaju ocene, a pogotovo su prvi na različitim takmičenjima. To je svima bilo poznato, a samo ne onima koji su doneli taj zakon. Dobro je što se ove izmene i dopune zakona donose. Dobro je što se formira nacionalni prosvetni savet umesto tri postojeća. Mislimo da se ovim konačno struka vraća struci. Očekujemo da će nacionalni prosvetni savet doneti strategiju obrazovanja u Srbiji i da obrazovanje prestane da bude predmet jedne političke stranke ili jedne političke opcije. Mislim da je dobro što je ministar uvažio amandmane poslanika koji su predlagali da se u sastav saveta uvrsti i jedan član Univerziteta u Prištini, jer ta dimenzija ima daleko širi značaj nego što ta reč sama po sebi govori ili ta formulacija ima značaj sa stanovišta države i onoga što se zbiva na Kosovu i Metohiji. Dobro je što je prihvaćeno da predstavnik Matice srpske i Zajednice učiteljskih fakulteta bude u ovom savetu. Mislimo da su sve to dobre stvari. Potrebno je da Savet u budućem periodu uradi ono što mu zakon propisije. Mislimo da je dobro što se formiraju dva zavoda vezana za sistem obrazovanja i vaspitanja umesto ranijih sedam centara. Ranije smo pominjali, a mislim da ne treba trošiti mnogo reči, koliko je to bilo i skupo i mislimo da nije doprinosilo unapređenju sistema obrazovanja i vaspitanja. Treća dobra stvar izmene i dopune ovog zakona jeste što se ukida ovo periodično produžavanje licenci. Time je konačno vraćeno dostojanstvo nastavnika u Srbiji. Mislimo da je konačno, bar u prosveti, ukinuta lustracija, jer to davanje licenci na svakih pet godina je bilo drugo ime za lustraciju. Videli smo kako se DOS ophodio prema predlozima za imenovanje direktora osnovnih i srednjih škola i da su politički argumenti bili potpuno dominantni, a kada se nije mogla izbeći mogućnost da se neko imenuje, onda se to odlagalo koristeći odredbe zakona do krajnjih konsekvenci. Dobro je što je trajanje obrazovanja podeljeno u dva ciklusa, četiri plus četiri, sa nultim razredom u predškolskom obrazovanju. Dobro je što se vraćaju nastavni planovii programi i što ih donosi savet. Ima još toga što je dobro u ovim izmenama i dopunama Zakona o sistemu obrazovanja i vaspitanja. Moram reći da neke stvari možda treba pojasniti. Očekujem od ministra da kaže nekoliko reči vezano za donošenje udžbenika, da li će to biti regulisano posebnimzakonom ili će se ova odredba primenjivati restriktivno, jer se može desiti da učenici budu dovedeni u jedan inferioran položaj, odnosno da uče mnogo udžbenika u odnosu na broj predmeta koji su im obavezni u razredu. Ima drugih stvari koje se mogu u ovoj raspravi ili kroz amandmane razjasniti, ali je nesporno da je izmene i dopune zakona trebalo doneti i nesporno je da je Srbiji potrebno da se ustanovi sistem obrazovanja i vaspitanja koji neće biti predmet jedne stranke, političkog dogovaranja, koji će biti nacionalna stvar, državna stvar, i koji će pomoći sa svoje strane da država Srbija napravi jedan korak u bolju budućnost. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Gašo Knežević, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe DS-Boris Tadić, drugo javljanje, deset minuta.
Poštovana predsedavajuća, poštovana ministarko, drage kolege, prijatelji, potpuno sam svestan činjenice da poslanička grupa DS-Boris Tadić neće sprečiti donošenje ovog novog zakona. Takođe, svestan sam još nečega. Ukoliko se ne usvoje svi, a neće, ili bar neki, i to neće, od predloga poslaničke grupe DS-Boris Tadić, a usvoje se osim nekih časnih izuzetaka, predlozi drugih poslanika, zakon će ići sve dalje i dalje od sistema. Dakle, sistem nećemo imati. Taj sistem je stvoren bez ikakvog uticaja međunarodne zajednice, autonomno, na osnovu dve i po godine rada 500 ljudi i 25.000 analitički sistematizovanih razgovora sa ljudima iz sistema, tri obilaska Srbije, a jedan u saradnji sindikata, šest knjiga i bezbroj publikacija o strategiji obrazovanja, tri savetovanja u Sava centru. Cilj mu je bio da damo šansu našoj deci da budu bolja i, ako treba, drugačija od nas, svojih roditelja i učitelja. Oni su nam bili jedini zaštitni objekat. Ne znamo šta je iritiralo ljude iz sadašnjeg ministarstva da izjave da je novi zaštitni objekat umesto deteta nastavnik. Time je osoba koja je to izjavila pokazala i sebe diskvalifikovala od uvažavanja svih profesora, nastavnika i učitelja ove zemlje. Samo uzgred, ali ću vam reći da ova nova vlast, pod plaštom legalizma i želje za obnovom institucija, u naš parlamentarni život ugrađuje, uvodi oktroisanu proceduru donošenja zakona. Evo iz čega to poizilazi. Ovo nisu, prvo, izmene i dopune, ovo je novi zakon. Sa tim smo se složili i predstavnik Vlade, tj. nova ministarka i ja juče pred kamerama, istina u odvojenim izjavama. Prilikom donošenja zakona nije ispoštovana zakonska procedura, nije ispoštovan član 12. psotojećeg zakona, koji sve obavezuje, a posebno srpsku vladu, jer nije traženo mišljenje tela koje je legitimno i legalno nastalo na bazi zakona. Privatni odnos nekog prema članovima tog tela je njegov lični problem. Taj privatni odnos se ne unosi i ne sme se unositi u državnu funkciju, a što je ovog puta, kroz izjave se vidi, učinjeno. Od momenta usvajanja nacrta od strane Vlade, pa do unošenja u Skupštinu, prošlo je mnogo vremena. Ovaj nesporazum sa dnevnim redom da se nije pojavio prošlo bi još manje vremena. Dve javne rasprave su meni poznate, jedna u organizaciji SONIK-a, nepostojećeg univerziteta, a druga na Učiteljskom fakultetu, koja je bila konferencija za štampu, a ne javna rasprava. Postojala je tajnost u pripremi zakona, izjavila je sama gospođa ministarka, u Skupštini grada, pre direktorima beogradskih škola. Prosvetni odbor je o zakonu u načelu diskutovao jedan sat, a kakva je diskusija bila po amandmanima: potpuno haotična, a ne želim da vam prenosim tu atmosferu, jer ima nešto što treba držati van očiju javnosti. Rekao sam vam da su po nama četiri ključne reči za jedan moderan obrazovni sistem. Te reči su: institucionalizacija, profesionalizacija, decentralizacija i merljivost, tj. efikasnost. Neću vam to ponavljati. Sve to garantuje kvalitet, a šta je urađeno novim tekstom? Na terenu institucionalizacije nedostatak strategije i znanja doveo je do neshvatanja značaja i funkcije pojedinih centara koji su osnovani 2003. godine i želje da se smeste u jedan zavod. Kasnije se od toga, srećom, odustalo, te sada imamo dva subjekta prava van ministarstva. Jedna nesrećna izjava je data pod pritiskom nekih političkih saradnika; dakle, ljudi iz ministarstva su rekli da oni ustupke međunarodnoj zajednici čine, odnosno ne čine zbog 10 miliona evra, već zbog 500 miliona. To je dosta indikativan zaključak. Znači, cenkamo se o ceni, sve ostalo je jasno, samo je cena problem. Dobro, o kej, konfuzija nadležnosti je opšta posledica nerazumevanja sistema. Primera radi, eklatantno je da je program mature u nadležnosti strateškog razvoja, a treba Centra za evaluaciju; nastavnike vrednuje zavod, a ne nadzor, što bi bilo logično; standarde propisuje MPS, a to vam je Ministarstvo prosvete i sporta, a ne Centar za evaluaciju. Procedura imenovanja prosvetnog saveta je tako komplikovana, sa kratkim rokovima, da će se ponoviti priča Radiodifuznog saveta, a ako on bude konstituisan, nema šanse da se sporazumeju i da donesu strategiju bilo koje vrste. Tako široko telo ne može biti operativno. Na terenu profesionalizacije uvažavanje nastavnika navodno je posledica ovog teksta, što je farsa, član 118. to jasno govori - suspenzija. Suspendujete nastavnika koji nekako radi, nedovoljna procedura može voditi arbitrarnosti, a ne želim da se to dogodi. Stručno usavršavanje je svedeno sa nivoa obaveze na nivo želje nastavnika; a šta ako on to ne želi? Kada pitate decu da li žele da uče, odgovor ćete dobiti od veoma malog broja da žele da uče, a nastavnicima se daje zakonsko pravo, uzgred, na sivu ekonomiju, jer se u jednom članu normira zabrana da daje časove deci iste škole. Drugim rečima, daje časove deci iz druge škole, nemoj samo iz svoje, jer to je kršenje morala, a ako daješ drugoj deci, to nema problema, to je moralno. Posebnu priču čine seminari. Na njihovom terenu pređen je put od negacije do afirmacije međunarodne saradnje. Prva rečenica je bila - šta će nam međunarodni seminari, diktira nam međunarodna zajednica uslove rada i oblike, a poslednja rečenica je bila - mi ćemo sarađivati, nema problema, svi seminari međunarodne zajednice mogu da teku. Isto je na terenu decentralizacije i na terenu efikasnosti, isto, neću ponavljati zbog vremena. Ukoliko je osnovna pretpostavka da smo svi u ovoj skupštini dobronamerni, a kada je prosveta u pitanju, u to verujem, pitam se šta je uzrok ovako iracionalnog ponašanja? Ukoliko bude dozvoljeno da se malo udaljim od prosvete kao esnafa, bio bih spreman da zaključim da je to strah. Srbija kao država živi u strahu, skučenom prostoru koji je sputava, parališe, od nje čini introvertnog agresivca, koji se sprema da svoju agresiju kao žuč izlije u sebe, među svoje žitelje, najčešće slabe, koji su pogodni da budu žrtve, koje nekažnjeno može kažnjavati, jer su naši, kada već ne može žuč izliti izvan sebe, zbog sankcija i eventualne pretnje izolacijom. Strah je Srbiju od prošlosti, sadašnjosti i budućnosti. Od prošlosti, zato što nema dovoljno snage da se sa njom suoči, posle čega bismo imali pravo da podvučemo crtu. Zarad grešaka i grešnika prošlosti, žrtvuje se budućnost. Pravo da je opominje na prošlost, koje je za sebe preuzela međunarodna zajednica, ona ispoljava na trapav i netaktičan način, koji rađa frustraciju u narodu i unosi novu agresiju u ljusku države. Niko nas ne razume do mi samih, toliko smo specifični da smo jedinstveni. Egoizam i egocentrizam, koji se rađa u praznom prostoru između sveta i nas, egoizam postaje naš kineski zid, usud intelektualnog i lekarsko opravdanje. Strah je od sadašnjosti, jer je svesna da nema rešenja i odgovore na pitanje pukog preživljavanja. Pitanje ozbiljnog napretka u ovoj zemlji još niko nije postavio. Kada smo najiskreniji sami sa sobom, priznajemo da nam je potrebna pomoć sa strane, možda strani novac, ali i ne strani investitor, jer on nas ne razume, on je stranac. Ksenofobija vlada. Nije nam potrebna ni strana organizacija, menandžment, jer on predstavlja standarde, potrebna nam je danas pomoć, kada smo svesni, potrebno nam je lečenje, ali ne i lekar, ali ćemo ga sprovesti u sopstvenoj tradicionalnoj kuhinji. U ovoj zemlji se podvaljuje. Podvaljuje se deci, podvaljuje se roditeljima, podvaljuje se nastavnicima i, nažalost, podvaljuje se samoj državi. Državi, zato što se podvaljuje nepismenost, iracionalni troškovi lošeg školstva, nedostatak kadrova, institucija, socijalne razlike i siromaštvo, legalizacija sive ekonomije, sipa se humus na plodno tlo privatnih škola, povećavaju se, veoma brzo ćemo izgubiti utakmicu sa privatnim školama, zakonom se ne traže dodatna sredstva, a školovanja se produžuju. (Predsedavajuća: Jedanaesti minut.) Žao mi je, zaista, zbog vremena, želim vam sve najbolje u implementaciji ovog zakona.
Da li još neko od predsednika, odnosno predstavnika poslaničkih grupa ko nije iskoristio svoje pravo želi reč? (Ne.) Zaključujem načelni pretres. Saglasno članu 136. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Bojan Pajtić. Odbor za prosvetu i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima nardoni poslanik Dragoljub Živković.
Poštovana potpredsednice, poštovana gospođo ministre, dame i gospodo narodni poslanici, zbog službene odsutnosti gospodina Pajtića obrazložiću amandman koji je on podneo, kojeg lično podržavam i naravno podržava ga poslanička grupa DS. Amandman glasi: "Član 1. Predloga zakona briše se". Po našem mišljenju, nije bilo potrebe da se član 3. starogzakona menja, jer on u suštini, osim dodatka u naslovu koji je ranije glasio - ciljevi obrazovanja i vaspitanja, a sada glasi - ciljevi i zadaci obrazovanja i vaspitanja, najvažniju stvar koju predviđa jeste brisanje stava 1, a taj stav je izuzetno važan i ne bi ga trebalo brisati. Pročitaću ga; ciljevi obrazovanja i vaspitanja po članu 3. su: "Delatnost obrazovanja i vaspitanja obavlja se radi obezbeđivanja i iznalaženja optimalnih uslova za formiranje individualnih i socijalnih svojstava dece, učenika i odraslih kojima se doprinosi njihovom ukupnom razvoju, razvoju demokratskog društva, kao i svetu koji se menja." Mi ne shvatamo šta je sporno u ovom tekstu i zbog čega je predloženo da se stav 1. iz člana 3. starog zakona briše. Ostale dopune koje se tiču predloženog člana 1. Zakona o izmenama i dopunama Zakona o sistemu obrazovanja i vaspitanja tiču se, dakle, samo ovog dodatka koji se tiče naslova, gde se ubacuje – i zadaci. I u članu 5. stava 2. starog zakonase kaže – razvijanje svesti o državnoj i nacionalnoj pripadnosti, negovanje tradicije i kulture; dodatak je srpske tradicije i kulture i tradicija nacionalnih manjina. Dakle, u prethodnom tekstu sve je to bilo obuhvaćeno. To isto važi i za član 11. stav 2. Zbog toga pozivam narodne poslanike, bez obzira što je predlagač ili upravo zbog toga što je predlagač poslanička grupa DS, da podrže ovaj predlog, jer smo mi zaista sve ovo vreme i na Odboru za prosvetu, a i u samom pristupu bili zaista konstruktivni. I bez obzira na to što mislimo da Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona nije dobar, mi smatramo da se izvesnim poboljšanjima on može popraviti, jer ovaj zakon se ne tiče ni jedne poslaničke grupe i ni jedne stranke posebno, nego se tiče naše dece, naše budućnosti. Dakle, zbog toga vas pozivam da podržite ovaj predlog, a stranačke razlike da stavimo u drugi plan, bez obzira što je u toku izborna kampanja, pa su verovatno neki opterećeni i izbornom kampanjom, pa mi se čini da je bilo i nekih diskusija koje su pomalo odstupale od onoga što je naš osnovni cilj. Mi imamo sjajnog kandidata i nemamo razloga da za skupštinskom govornicom govorimo o njemu kada je reč o pojedinostima.
Da li o ovom amandmanu još neko želi reč? Narodni poslanik Gašo Knežević.
Član 1. u sebi sadrži ciljeve i zadatke obrazovanja. Svaka zemlja uporedno-pravno predviđa određene ciljeve. Ono što je primetno, to je unifikacija ciljeva među svim evropskim zemljama, a ta unifikacija ciljeva je učinjena i u okviru Evropskog saveta donošenjem odluke Evropske komisije 2002 B. U poređenju sa tim ciljevima koje Evropa zadržava za sebe, naši ciljevi su nešto specifični, ali u dobroj meri se preklapaju. Ovaj predlog sada koji je dat ide po opasnoj ivici pitanja nacije i crkve, i njihovog dodira. Ali, moram priznati, on je dosta vešto formulisan, tako da, po mom sudu, ne postoji osnov da se pred Ustavnim sudom traži intervencija zbog odvojenosti crkve i države itd. Ali, onaj duh koji ostaje, to je ono što je predlagač pretpostavljam i želeo da učini, a to je vezivanje za naciju i tradiciju. Ono što je problem, to je zbog te međunarodne zajednice. Pominje se nacionalna tradicija i kultura i kulture manjina. To je tačno i to je dobro, međutim, kod sastava saveta tamo mislim da se daje premalo predstavnika manjina, ali o tom-potom. (Nataša Mićić, sa mesta: Po Poslovniku.)
Po Poslovniku, izvolite, narodni poslanik Nataša Mićić.
Gospođice predsedavajuća, povređen je član 79. Poslovnika – svi predlozi zakona i akata moraju biti pripremljeni u skladu sa Ustavom i ovim poslovnikom. Stoga podsećam da sam juče reklamirala povredu člana 157, koji kaže da za donošenje zakona po hitnom postupku predlagač zakona, dakle gospođa ministarka, mora navesti u obrazloženju koje su to izuzetne okolnosti koje se nisu mogle predvideti i zbog kojih bi nastupile štetne posledice. Podsećam da ministarka nije dala obrazloženje. Pozivam se na član 220. i tražim da narodni poslanici dobiju to obrazloženje. Mislim da se na ovaj način, donošenje ovako važnog zakona po hitnom postupku, faktički vrši degradacija institucije Narodne skupštine, a sam predlog zakona je loš i dovodi do degradacije ne samo školskih institucija, već najvažnije institucije u ovoj materiji, a to je đak. Stoga, gospođo ministarko, u ime mladih generacija, molim da u skladu sa članom 139. povučete ovako loš predlog zakona.
Shodno vašoj reklamaciji povrede Poslovnika, kako već imam informaciju da vam je predsednik Skupštine obećao obrazloženje, tako mislim da ne mogu da vam ga dam, moraće on. Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Tomislav Penezić. Odbor za prosvetu i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Narodni poslanik Tomislav Penezić.
Dame i gospodo, nema potrebe da se predstavljam posebno, samo da dodam da sam iz poslaničke grupe SRS. Inače, ovim poslom prosvetarskim bavim se već dosta dugo. Ne bih da otkrivam sada godine. Prvo sam nezadovoljan što su izmene i dopune Zakona došle po hitnom postupku. Doneo sam ovde čitavo brdo papira i celokupna predizborna kampanja me nije smorila koliko da se snađem u svemu ovome. Amandman će doći na red, a posebno ću imati nešto da kažem u vezi sa amandmanom, jedno nezadovoljstvo. Dakle, onaj prošli zakon i ove izmene gotovo da nisu ništa donele novo. Ako bi se usvojili amandmani SRS, ovaj zakon bi i mogao da prođe. Vi znate da zakone o akcizama, o sudovima možete da menjate, i da menjate i sudije, i cene, i šta se god može menjati, ali dete se ne može menjati. Jednom ga rodite, jednom ga obrazujete i ako ga obrazujete u pogrešnom smeru – više povratka nema. Da se vratim, da ne bih dobio opomenu. Na član 1. Predloga zakona podneo sam amandman. U članu 3. Zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja stoji tačka 6) – omogućavanje uključivanja u procese evropskog povezivanja. Jednostavno sam dao predlog da to bude sveopšte i ne vidim ništa da je tu sporno. Posle vidim naknadno da je usvojen amandman SPS, da ne čitam ko ga je podneo, ali vidim po imenima da su to oni, nešto slično kaže – evropskog i međunarodnog povezivanja. Mene interesuje da li je ovo moje nešto u suprotnosti sa tim, da li je Evropa nešto izuzetno, a ono ostalo međunarodno. Prema tome, mislim da je ovaj amandman trebalo da se usvoji i da stoji "sveopšteg povezivanja", i apelujem da vi izmenite odluku da onaj amandman koji je prihvaćen ne bude tako prihvaćen, nego da se njegov naslov prilagodi ovom sveopštem povezivanju. Hvala.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? Izvolite, narodni poslanik Zlatan Jovanović.
Dame i gospodo, ovaj amandman se odnosi na član 3. postojećeg zakona, gde su definisani ciljevi i zadaci obrazovanja i vaspitanja. U tački 6) ovog člana stoji da je jedan od ciljeva obrazovanja i vaspitanja omogućavanje uključivanja u procese evropskog povezivanja. To je tačka koja nije promenjena izmenama i dopunama. Znači, ostala je ona iz postojećeg zakona. Predlagač tu nije intervenisao. Mi smatramo da danas kada, zahvaljujući savremenim tehnologijama, ceo svet postaje globalno selo, ne treba isključivati mogućnost povezivanja Srbije sa drugim kontinentima. Na kraju krajeva, zašto bi se samo povezivali ovim sistemom obrazovanja sa Evropom, a ne i sa Amerikom, Južnom Amerikom ili Azijom itd. Smatramo da ovde treba napraviti ovu izmenu i staviti naše reči - sveopšteg povezivanja. Na Odboru za prosvetu od gospođe Čolić smo čuli tj. videli da postoji i jedna bojazan i strah da se ova reč - evropskog izbriše iz Predloga zakona. Jednostavno, postoji težnja da Evropa ostane prisutna, na bilo koji način, u ovom zakonu. Voleo bih da sada gospođa Čolić izađe i kaže zbog čega se insistira na Evropi i prisustvu Evrope u ovom zakonu. Da to čuje cela srpska javnost i da zna koji su razlozi. Ko to ucenjuje. Ko to vrši pritiske. Ko finansira ovakve projekte u Srbiji i da li će građani Srbije da prihvate te ucene i te pritiske. Tih ucena i pritisaka bilo je i ranije. I postojeći zakon je napisan i donet prema raznim pritiscima i ucenama sa strane. Međutim, prethodno Ministarstvo se nije pravdalo. Ono je oberučke prihvatilo sve to što je međunarodna zajednica diktirala i uopšte se nije pravdalo pred građanima Srbije. To je prihvatilo i zastupalo je te interese. Ovo ministarstvo prihvata, ali traži neko opravdanje. Treba reći otvoreno, jasno i glasno da li smo pod protektoratom, da li smo ucenjeni, da li smo pritisnuti, ko nam to preti i zbog čegamoramo da prihvatimo neka pravila koja međunarodna zajednica zahteva, pa i u ovom zakonu.
Da li o amandmanu još neko želi reč? Izvolite. Izvinjavam se, narodni poslaniče, imamo poslanika koji se javlja i reklamira Poslovnik. Izvolite, narodni poslanik Nataša Mićić, po Poslovniku.
Gospođice predsedavajuća, vi me očigledno niste dobro razumeli. Ovog puta reklamiram povredu člana 221. Poslovnika: "Narodni poslanik ima pravo da traži obaveštenja i objašnjenja od predsednika Narodne skupštine, predsednika odbora Narodne skupštine, ministara i funkcionera u drugim republičkim organima i organizacijama, o pitanjima iz okvira prava i dužnosti ovih funkcionera, iz nadležnosti organa na čijem se čelu nalaze, a koja su mu potrebna za ostvarivanje funkcije narodnog poslanika". Juče sam, pre 24,00 časa, a i danas ponavljam, zatražila i od predsednika Skupštine, a nisam dobila objašnjenje, ali i od gospođe ministarke, da nam da obrazloženje, jer postoji proceduralni nedostatak, koje su to, po članu 157. Poslovnika Narodne skupštine, izuzetne okolnosti koje se nisu mogle predvideti i zbog kojih je ovaj zakon stavljen po hitnom postupku, jer bi zbog njegovog nedonošenja nastupile štetne posledice po život i zdravlje ljudi,po rad organa i organizacija ili po bezbednost zemlje. Još jednom, pošto mislim da je ovo ignorisanje narodnih poslanika i Narodne skupštine, po povredi Poslovnika iz člana 100, insistiram da gospođa ministarka da obrazloženje u ovom delu, ukoliko već neće da ga povuče po članu 139. Hvala.
Plašim se da vi mene niste razumeli. Koliko znam, predsednik vam je obećao obrzaloženje. Ne mogu u njegovo ime da vam dam obrazloženje, ali ako vam se moj odgovor ne sviđa, možete da tražite da se o tome izjasni Skupština. Po Poslovniku? Izvolite.
To u svakom slučaju. Ostajem pri zahtevu da mi odgovor da Administrativni odbor, ali pozivam se i na član 221. koji obavezuje gospođu ministarku da mi takvo obrazloženje da.
O vašoj reklamaciji će se izjasniti Narodna skupština, po Poslovniku. Da li se još neko o ovom amandmanu javlja za reč? Izvolite, reč ima narodni poslanik Nikola Todorović.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvažena gospođo ministarko, javljam se prvi put za reč jer je ovo jako složena tema, osetljiva i veoma značajna za državu, za narod i nas same. U tački 3) starog zakona mislim da je bolje rešenje u smislu predloga ciljeva obrazovanja. Ono što bih posebno istakao, a o čemu nije govoreno u toku ovih rasprava, jeste osposobljavanje za rad. Ovde se govori o nastavnom procesu, o nastavnim planovima i programima, o deci, o nastavnicima, o uslovima, o svemu, ali o samim potrebama za osposobljavanje mladih ljudi za rad malo je rečeno Naša deca moraju biti obrazovana, ali nije dovoljno da budu obrazovana i pametna, moraju biti spremna i da nešto rade, da zarađuju, da od tog rada žive. Izneću neka iskustva iz prakse. Ranije je bilo mnogo boljih mogućnosti za rad zato što je privreda bolje radila. Danas pravimo planove upisa. Kada je u pitanju politika upisa znate da škole raspišu konkurs, i nekada je to na osnovu broja klupa u odeljenju, zavisno od struke i zanimanja, a privrednici su malo bili u prilici da iskažu svoje potrebe. U celini, kroz ceo tekst zakona ne vidi se značajniji uticaj privrede na proces planiranja obrazovanja i vaspitanja, sa ciljem da ta privreda može da zadovolji potrebe za kadrovima, za određene tehnološke postupke, u zavisnosti od tehnologije i procedura. Posebno je važno da ste vi sada zatekli mrežu škola koja je takva kakva jeste, zatekli ste određeno materijalno stanje u obrazovanju, a veoma teško materijalno stanje u privredi govori da škole nemaju dobre uslove za rad, da su nam kabineti i učionice tehnički loše opremljeni, da deca nemaju gde da obave praksu, da bi kasnije mogla da rade uspešno svoj posao, i daleko je teže danas obezbediti uslove da dete obavi pripravnički staž, da bi moglo kasnije samostalno da radi u svom poslu. Da biste razumeli o čemu pričam, izneću iskustva koja smo stekli u vreme kada smo dobro radili. Preduzeće napravi planove potrebnih kadrova za period od tri do pet godina, jer je toliko trajao proces obrazovanja. Znači, mora se unapred znati šta preduzeću treba, da bi svoje potrebe iskazalo, odnosno da bi prosveta, ministarstvo, škole, stvorili uslove da se obrazuju kadrovi koji upravo privredi i trebaju. Po završetku škole mlada generacija može da se zaposli i da obavlja funkciju za koju je školovana. Kakva je naša praksa bila? Znači, imamo svoje planove, znamo svoje planove u prečniku od 100 kilometara na opštinskom nivou, u jedinstvenoj politici obrazovanja - koliko imamo dece u generaciji koja treba da se školuje u prvoj godini srednjih škola. Govorim o srednjim školama i pripremi dece za rad. Slično je i na fakulettima. Znamo broj dece. Znamo broj dečaka i devojčica. Znamo šta privredi treba i insistiramo da se ostvare oni nastavni planovi i programi za te uslove. Zatim, obavimo razgovor sa decom u osnovnoj školi, počinjemo da radimo nešto na planu profesionalne orijentacije, pripremimo decu i kažemo - dobićete stipendije, platimo lekarske preglede, upišemo ih u školu, školujemo ih, stvorimo uslove za praktičnu nastavu i zaposlimo celu generaciju. Tako je privreda obezbeđivala sebi kadrove. Kako danas to radimo? Vi niste u prilici da vam privreda pomogne i ako tražite od privrede, bilo koje privredne grane, da vam iskaže svoje potrebe za kadrovima, za neki period od tri do pet godina, vi nećete imati tu mogućnost. Kako onda školovati decu, a da deca budu zaposlena, imaju koisti od obrazovanja koje su stekli, da ne školujemo decu za tržište rada, za evidenciju Nacionalne službe za zapšljavanje. Proces bi bio ovakav – sagledati koliko imamo kojih strukura na evidenciji tržišta za zapošljavanje. Pogledati koliko je moguće u kojim granama privrede zaposliti kadrova, kog nivoa obrazovanja, kog profila i koje stručne spreme, stvoriti uslove u školama da se ti kadrovi obrazuju, pomoći deci jer je učenički standard loš. Putuje se iz udaljenih mesta do škola, što je danas skupo, teško je izabrati struku i zanimanje prema afinitetu deteta, prema stvarnim potrebama i mogućnostima zapošljavanja, jer su nam škole daleko. Tamo gde su opštine nerazvijene, gde su sela upućena na mela gradove ... (Predsedavajuća: Vreme.) ... teško je stvoriti uslove da se deca školuju baš za one smerove i struke koje bi želeli. Ako znaju i ako ima ko da im pomogne da se oni opredele za ono što im je struka. Završiću svoju priču ovim: gospođo ministre, imate veoma težak zadatak, mnogo posla, morate zasukati rukave... (Predsedavajuća: Vreme.) ... Ako su nam stari programi, onda ne možemo obrazovati decu po starom programu. Moramo biti aktuelni, nove programe, nove tehnološke postupke i tako ćemo se uključiti u svetske integracije, samo znanjem. Znači, imate mnogo teškog posla, morate angažovati i ljude iz privrede, iskusne, kompetentne ljude, sa puno znanja i iz svih sfera društvenog života. Tako ćete uspeti u svom životu. Sve što uradite biće od koristi. Sve što ne uradite, ne stignete da uradite, neće se možda videti kakve su štetne posledice ... (Predsedavajuća: Šest minuta.) ... ali one će biti prisutne. Hvala.
Povodom amandmana, narodni poslanik Živorad Smiljanić.
Poštovani poslanici, u ovom članu, kada govorimo o ciljevima i zadacima obrazovanja i vaspitanja, nabrojane su tačke, između ostalog i tačka 8) koja glasi – usvajanje, razumevanje i razvoj osnovnih socijalnih i moralnih vrednosti demokratski uređenog, humanog i tolerantnog društva. Danas se nalazimo u tranziciji i uvodimo liberalni kapitalizam, a liberalni kapitalizam je Amerika iz vremena prohibicije, kada je na sceni otimačina društvene imovine i pljačka. Praktično uvodimo najgori oblik kapitalizma. Neki kažu da je to banditski kapitalizam, jer je sve ono što je decenijama stvarano pretočeno u privatne džepove. Deci govoriti o humanom i socijalnom društvu, kad ogroman broj dece nema šta da jede; kako ćemo ih ubediti da je to socijalno i humano društvo; kada deca novokomponovanih bogataša žive u izobilju, a veliki broj radničke dece ne da nemaju šansu da završe fakultet, nemaju šansu ni za srednju školu. Prema tome, u vremenu tranzicije, uvođenja liberalnog kapitalizma, govoriti o socijalnoj pravdi, humanom drštvu, mislim da nije korektno, jer deci ne možemo da objasnimo tu nepravdu. Čak ni mojoj ćerki koja je završila medicinu nisam mogao da objasnim kako sinovi nekih naših funkcionera, koji su jedva srednje škole završili ili ih kupovali, žive u izobilju, a oni koji su odlični đaci i studenti nemaju ništa. Mislim da ovo treba izbrisati, da ne obmanjujemo decu da idemo ka nekom humanom i socijalnom društvu, koje se zasniva na socijalnoj pravdi, jednakoj šansi svakog deteta da završi sve najviše moguće škole. Danas ni teoretski nemaju tu šansu.
Da li neko želi reč o ovom amandmanu? Narodni poslanik Boško Ristić, izvolite.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, pridržujem se zahtevu poslanice Nataše Mićić da ministar da izveštaj o razlozima za ovakvo postupanje prilikom podnošenja Predloga zakona kojim se menjaju osnovi obrazovanja. Inače, želim da izrazim slaganje sa mojim prethodnikom, koji je malopre obrazlagao svoje stavove o ciljevima i vrednostima koje ovaj zakon uvodi kao ciljeve i zadatke obrazovanja. Zaista se slažem da su kod nas poremećene vrednosti i da je to veoma dugo trajalo. Tako bih želeo da podsetim mog prethodnika, koji je malopre govorio, na ciljeve i zadatke obrazovanja, da su neke škole organizovale ekskurzije u Požarevac, u Bambilend, upravo sa željom da pokažu kako su neki mladi ljudi sposobni, vredni ... (Predsedavajuća: Javili ste se povodom amandmana.) ... da, podržavam govor svog prethodnika, koji je dao obrazloženje o socijalnom i vrednosnom sistemu koji treba da bude zadatak i cilj obrazovanja. Slažem se da su neki ciljevi i zadaci i vrednosti poremećeni, da je nužno nešto učiniti u vezi sa promenom ciljeva i zadataka u obrazovanju.
Da li još neko želi rečo ovom amandmanu? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Milan Stevović. Odbor za prosvetu i predstavnik predlagača prihvatili su ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Svetislav Krstić i Miloje Savić. Odbor za prosvetu i predstavnik predlagača prihvatili su ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Milan Veselinović. Odbor za prosvetu i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite, narodni poslanik Milan Veselinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, mi srpski radikali smo govorili u raspravi u načelu da je ovaj zakon bolji od Gašinog zakona. Bio bi još bolji da je komplet suspendovan Gašin zakon, pa da se napravi novi zakon obrazovanja i vaspitanja, a ovakav zakon, kakav je predložen, biće bolji ako se usvoje naši amandmani. Naši amandmani su hteli da poboljšaju ovaj zakon, a verujem da bi ga i građani Srbije oberučke prihvatili. Znam da su se predstavnici Vlade na Odboru složili sa našim predlozima, međutim, i njihovu i prethodnu vlast ucenjuju međunarodne banke, ivesticije i slično. Pominje se 10 miliona dolara, 50 miliona dolara, ne zam tačno koliko. Bilo bi mi jasno da evropska misija i uopšte nevladina organizacija Evrope reaguje na Krivični zakon, o kome ste prethodno raspravljali, ali da se meša i u obrazovanje jedne zemlje, stvarno mi to ne može biti jasno i opravdano, jedino ako hoće da nam osakate mlade generacije. Ovim amandmanom mi smo hteli da promenimo suštinu ovog člana, hteli smo samo da izbacimo reč "otvorenost". Pročitaću vam deo tačke koja se menja amandmanom – "razvijanje kod dece i učenika radoznalosti i otvorenosti za kulture tradicionalnih crkava". Zar nije dovoljno reći "radoznalosti", nego još i "otvorenost" za kulture tradicionalnih crkava. Mislimo da je ovaj izraz dvosmislen. Smatramo da otvorenost prema drugim crkvama, izvan Srpske pravoslavne crkve, omogućava manipulaciju našom decom, posebno učenicima u uzrastu od šest-sedam godina. Zbog toga smo podneli ovaj amandman, koji uopšte nije menjao suštinu člana i tačke 11). Nažalost, predstavnici Vlade, odnosno Ministarstva prosvete nisu uvažili ni ovakvu izmenu koja je možda kozmetička, ali bi tačka bila mnogo jasnija za sve nas, a posebno se ne bi moglo tumačiti dvosmisleno u procesu obrazovanja i vaspitanja. Hvala.
Da li još neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Gašo Knežević.
Želeo bih da se na izvestan način ogradim od prethodne diskusije. Izrečena je rečenica da je međunarodna zajednica pritiskala i nas i novu vlast. Nas nije, mi smo njih pritiskali. Problem je sledeći. Vi da živite na pustom ostrvu ne možete, morate sarađivati. Sarađujte tako da vam se saradnja isplati. Isplatiće vam se saradnja ako znate za šta vam treba pomoć, a ne prihvatate njihovu pomoć jer oni možda hoće da je lociraju na pogrešno mesto. Dakle, mi smo imali plan i njih smo ubeđivali da ulože ono što su hteli, što su izdvojili sredstava za Jugoslaviju, baš za te namene. Prema tome, nikakav pritisak međunarodne zajednice nije postojao. Zakon iz 2003. godine je autohtono donet u krugu ove zemlje.
Da li još neko želi reč?
To što se bivši ministar ograđuje od moje diskusije verovatno ima svojih razloga. Dok sam radio u Ministarstvu prosvete dosta smo radili na reformi školstva, uključujući posmatranje reforme obrazovanja i vaspitanja u mnogim evropskim i svetskim zemljama. Zaključili smo da i tamo postoji šarolikost u obrazovanju i vaspitanju. Čak ni članice Evropske unije nemaju isti sistem obrazovanja i vaspitanja. Međutim, ono što ste vi prepisali od nekih zemalja Evropske unije je čisto uslovljeno zato što je nametnuto da našoj deci izbacimo našu nacionalnu istoriju, da izbacimo geografiju, da formiramo nekakve kampove za obuku, edukaciju i slično, a to se finansiralo iz inostranstva. Znači, oni su vas ucenili da jednostavno izvršimo degradaciju naših mladih generacija. Mi, gospodine Gašo, nikada to nećemo dozvoliti. Bilo bi pametnije da Evropska unija reaguje na vaš krivični zakon, koji ste juče predlagali, gde ćete čoveka da stavite u kazamat više od sedam godina, dok sva ta evropska demokratija nemo posmatra Haški tribunal, gde se dr Vojislavu Šešelju krše sva ljudska i građanska prava.
Po amandmanu? Izvolite.
Srbija jeste u Evropi i nažalost ili na sreću ne može biti nigde drugo. Jako je važno sačuvati nacionalni identitet, imati svest o nacionalnoj kulturi i nacionalnoj pripadnosti, ali gospodo nacionalna svest i nacionalni identitet je jako važan ukoliko imate prilike da ga poredite sa drugim, ukoliko ne podižete zidove i čuvate ga samo za sebe. Ukoliko budete svesni da ste u isto vreme građanin Beograda, građanin Novog Sada, Surdulice, Prištine, pa nakon toga Vojvodine, pa nakon toga Srbije, pa Balkana ili jugoistočne Evrope, pa Evrope i sveta, to je naš cilj. Mi moramo biti građani sveta i tek tada, sa svim bogatstvom i kvalitetom nacionalnog identiteta koji imamo, možemo biti ravnopravni. Lišite se kompleksa niže vrednosti i pričanja o nacionalnom identitetu samo u svojim kućama. Nacionalni identitet je nešto što treba predstaviti svetu ponosno, dostojanstveno, sa svim bogatstvom koje imamo i ne treba se stideti činjenice da naša deca, za razliku od mnoge druge dece, već sa 10 godina dobro govore engleski jezik. To je znanje koje im niko ne može uzeti. Ne treba se bojati da će nacionalni identitet, time što ćemo govoriti engleski, francuski, italijanski, biti ugrožen. Ne, time ćemo dokazati da imamo znatno veći kvalitet, da smo možda sposobniji, pametniji ili svesniji činjenice da nam jezici trebaju, da šaljemo poruku da jesmo građani sveta. Molim vas, shvatite da nemamo drugi ili treći put. Za Srbiju postoji samo jedan jedini put, a to je put ka Evropi. Druge zemlje su nam važne, one su naši prijatelji, ali je Evropa jedini put kojim treba da idemo. Osamdesetih godina ovog veka bili smo mnogo ispred zemalja koje su danas već uveliko članice Evropske unije ili su već uveliko pokrenule proces integracije sa Evropskom unijom. Nažalost, mi smo danas na začelju tih procesa integracije. Nadam se da ćete biti toliko aktivni u pisanju zakona koji će nas približiti Evropskoj uniji, kao što ste aktivni u dobacivanju meni dok govorim za ovom govornicom. U tome vam želim sreću. Vama, gospođo ministarka, zaista poručujem da ne treba da se plašite razgovora sa strancima. Niste ministar inostranih poslova, ali obrazovanje je mnogo širi pojam od nacionalne kulture i zadovoljstvo je imati kontakt sa svetom, jer to je dokaz da svet želi da uvažava vas, pa samim tim i vi imate obavezu da uvažavate svet. Isto tako imate obavezu da uvažavate ovaj parlament, pa vas molim da saglasno članu 221. i zahtevu narodnog poslanika date obrazloženje zbog čega je ovaj zakon stavljen po hitnom postupku, pogotovo što je ovaj zahtev prosleđen pre više od 24 sata od kada ovo govorim, trenutno od 13,30 časova. Nema smisla, nije pošteno. Na kraju krajeva, to vam ne dozvoljava funkcija na kojoj se nalazite, da ignorišete zahteve narodnih poslanika i da ignorišete ovu skupštinu.
Da li još neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Zlatan Jovanović.
Amandman narodnog poslanika Milana Veselinovića odnosi se takođe na član 1. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o osnovama vaspitanja i obrazovanja, gde se u tački 11) definiše jedan od ciljeva i zadataka vaspitanja i obrazovanja - "razvijanje kod dece i učenika radoznalosti i otvorenosti za kulture tradicionalnih crkava i verskih zajednica, kao i etničke i verske tolerancije, jačanje poverenja među decom i učenicima i sprečavanje ponašanja koja narušavaju ostvarivanje prava na različitost". Mi smo intervenisali da se reč "otvorenost" izbriše, a da sve ostalo ostane isto, jer smatramo da ova reč daje previše prostora da se dvosmisleno i na razne načine tumači i da može da se iskoristi za podsticanje dece na prihvatanje nekih drugih, tuđih religija i zanemarivanje naše tradicije i kulture, odnosno naše vere. Zbog toga želimo da intervenišemo. Ostaje mogućnost da dete ostvari uvid u učenje drugih crkava, verskih zajednica, ostaje mogućnost za različitost, za toleranciju, ali smatramo da je ova reč "otvorenost" previše dvosmislena da može dovesti u situaciju da nastavnici, pedagozi, ljudi koji rade sa decom podstiču decu na prihvatanje tuđe vere i tuđih vrednosti.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Branislav Rankić. Odbor za prosvetu i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Meho Omerović i Ljiljana Nestorović. Odbor za prosvetu i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Odbor za prosvetu i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
Dame i gospodo, poslanička grupa SRS je vrlo ozbiljno pripremala amandmane na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o osnovama obrazovanja i vaspitanja. Zaista sa iskrenom namerom da ovaj zakon uredimo, da izmena zakona ne bude samo pravna šminka, nego da se zaista suštinski stavi van snage ovaj zakon koji je sada pozitivan zakon, koji se još uvek primenjuje, zakon koji je zaista krenuo putem ne da unazadi, nego da uništi naše mlade generacije, zakon koji je u naše obrazovanje i naše obrazovne ustanove uveo Soroša i razne sekte. Iz tog razloga, SRS, odnosno naša poslanička grupa želi da ministar kao predstavnik Vlade ozbiljno razmisli o našim amandmanima. Bez obzira što nekoliko amandmana jeste usvojeno, da i dalje prati rad ove skupštine i da eventualno usvoji još neki amandman. Nema razloga da na kraju ovog zasedanja i eventualnog glasanja kažemo, da, promenili smo zakon, a u suštini nismo promenili ništa. Član 2. na koji sam u ime poslaničke grupe SRS podnela amandman odnosi se na član 10. osnovnog Zakona o obrazovanju i vaspitanju i govori o nacionalnom prosvetnom savetu. U načelnoj raspravi smo rekli da nemamo ništa protiv osnivanja nacionalnog prosvetnog saveta. Naprotiv, mislimo da treba da postoji, sa svim ovim funkcijama koje su mu stavljene u zakon, a eventualno možda čak i više od toga. Suština je da nismo stavili amandman da se ukida ovaj savet, već da na poslovnik Saveta saglasnost daje Narodna skupština. Zaista ne razumem ministra da nije prihvatio ovaj amandman, koji suštinski ne utiče na osnovnu intenciju Ministarstva vezano za ovaj savet. Ne vidim zašto bi se savet, zašto bi se Ministarstvo i zašto bi se oni koji formiraju savet plašili Narodne skupštine. Narodna skupština formira taj savet na način na koji ga formira, iz struktura koje su predviđene zakonom. Zašto je onda sporno da poslovnik o radu saveta daje baš ta Narodna skupština koja savet i imenuje. Nadležnosti saveta predviđene ovim zakonom su široke, izuzetno značajne i baš to je osnovni razlog što smo mi amandmanski pokušali da utičemo da se Skupština i na taj način uključi, da bismo znali šta savet radi, koliko poštuje ovaj zakon i odluku ove skupštine, da li će savet da se ukljući u obrazovanje i rešavanje problema obrazovanja na Kosovu i Metohiji. Imamo, recimo, "Glas juga" jedan članak, a samo ću citirati jednu rečenicu, kaže: "U srednjim školama radi oko 60% kvalifikovanih radnika, a dok u osnovnim školama radi 90%. Jedan od najvećih problema je prostor. Mnoge škole nemaju svoju zgradu i smeštene su u osnovnim školama. Radimo na tome da nađemo rešenje kako bismo stvorili uslove za rad". Ovo će biti posao i Ministarstva i saveta. Pitanje je kadrova koje sam ovde upravo citirala, 60% ili 90% kvalifikovanih kadrova. Problem i prostora i kadrova nije problem samo na Kosovu i Metohiji, to je problem u celoj Srbiji, pa čak i u velikim centrima. Problem kadrova, recimo, u okviru stručnih službi po pitanju sekretara škola, pa nemamo ništa protiv... (Predsedavajući: Vreme.) ... i ne kažemo da treba sekretarima škola, koji rade 20 i 30 godina u srednjoj školi, davati otkaze, ali treba sagledati mogućnost eventualnog penzionisanja, raspoređivanja na druge računovodstvene poslove, pošto je kod tih ljudi u pitanju uglavnom srednja stručna sprema, gimnazija ili ekonomska. Problem je što suu periodu od 2000. godine do danas u mnogim školama upravo davani otkazi sekretarima, koji navodno nisu po stručnoj spremi zadovoljavali, ali su zato primani ljudi i dovođeni uglavnom predstavnici ... (Predsedavajući: Molim vas, vreme.) ... koalicije DOS, evo završavam, a naravno ni ti ljudi nemaju odgovarajuću stručnu spremu i to treba da bude predmet rasprave i ovde i naravno rada Ministarstva.
Reč ima narodni poslanik Zlatan Jovanović.
Gospodine predsedavajući, prvo bih vas zamolio da malo reda uvedete ovde u sali, pošto se ništa ne čuje gore u poslednjim redovima od onoga što se priča za govornicom. Mi smo podneli amandman na ovaj član 2, gde želimo da dodamo još jedan stav, da na poslovnik o radu saveta Narodna skupština daje saglasnost. Zbog čega smo to uradili? Po ovoj koncepciji koju je predlagač ovde podneo, savet bira Narodna skupština i taj savet donosi poslovnik o svom radu. Nema nijednog drugog akta osim poslovnika. Znači, poslovnikom će se urediti svi odnosi unutar saveta, ne nadležnost, nego način rada saveta biće regulisan poslovnikom. Već u sledećem članu imamo problem. U članu 3, mada ću pričati kasnije o tome, vezano je za ovo, stoji da će polovina članova saveta imati mandat tri godine, odnosno duplo kraći od predviđenog za ostale članove saveta. Nigde ne stoje kriterijumi na osnovu kojih će se odrediti ta polovina. Ko će to raditi. Ako ostavite ovako da se to ne reguliše poslovnikom, da Skupština ne daje saglasnost na poslovnik, onda će se ovaj savet, koji je dosta heterogen po svom sastavu, baviti samim sobom. Znači, trošiće ogromno vreme da utvrdi neka pravila ponašanja između pojedinih članova, koji će zastupati interese sredine ili grupacije iz koje dolaze, i imaćemo gubljenje vremena. Savet će se baviti svojim problemima. Neće raditi posao za koji je nadležan i za koji se i bira. Zbog toga smatramo da je neophodno da na poslovnik koji savet donese i kojim se regulišu odnosi unutar saveta Narodna skupština daje svoju saglasnost i da zna kakva su pravila ponašanja. Ovde postoji, takođe, u jednom članu jedna odredba koja je u suprotnosti sa ovim, ali kasnije ćemo o tome pričati. Mi insistiramo da razmislite dobro i da prihvatite, a ovo nije ništa posebno što će nam neko vreme oduzeti, i razmotrićemo i prihvatićemo ovde kao jedan akt saveta kako će se ponašati i funkcionisati, da ne bismo ostavili njima da se preglasavaju i gube vreme na one stvari koje nisu neophodne, već da se bave stručnim poslovima, za koje su inače i formorani.
Narodni poslanik Nataša Mićić.
Dame i gospodo narodni poslanici, članom 2. zakona o izmenama i dopunama Zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja naziv odeljka prvog glave II menja se i glasi - nacionalni prosvetni savet, umesto dosadašnjeg naziva - prosvetni savet. Mislim da ovaj prefiks - nacionalni, volela bih da je tako, ali izražavam sumnju da može doprineti efikasnosti ovog saveta, posebno što su postavljeni rokovi: da se u roku od 15 dana tek prijave kandidati; da ne govorim o tome da od 38 članova ovog nacionalnog prosvetnog saveta samo jedan je predviđen za predstavnike nacionalnih manjina. Ono zbog čega sam izašla za ovu govornicu jeste da ukažem na podatak da od 1890. godine postoji prosvetni savet pod tim nazivom, dakle, bez prefiksa – nacionalni. Ukinut je za vreme Miloševića i danas vraćamo naziv - nacionalni prosvetni savet. Dakle, ukoliko poštujemo tradiciju, a to je poziv tradicionalistima, a posebno istoričarima, mislim da bi bilo dobro da se zadrži naziv od 1890. godine. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Gašo Knežević.
Pitanje sastava i nacinalnog prosvetnog saveta manje - više je van kruga mog interesa u ovom momentu. Ono na šta želim da skrenem pažnju, dve trećine srednjoškolske srpske populacije, odnosno dece naše su učenici srednjih stručnih škola. Formiranjem ovog jednog saveta vi ste eliminisali ne samo onaj za koorodinaciju, nego za srednje stručno. Taj savet je imao dosta specifičan sastav, on je u sebi imao predstavnike poslodavaca, predstavnike sindikata, naravno i ove strane stola. Bojim se da u ovom savetu koji je sada formiran i sastav nije reprezentativan da zastupa interese srednjeg stručnog obrazovanja i da će tu biti problema, a posebno s obzirom na činjenicu, u novinama sam pročitao da je neko u Ministarstvu izjavio, da srednje stručno nastavlja putem reformi, znači, moduli i tako dalje. U tom slučaju, vama je potrebno jače telo za oslonac, mislim vama, ministarstvu, bilo kome u administraciji, i za donošenje odluka za srednje stručno. Čini mi se da ovako predložen sastav saveta nije adekvatan. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanik Arsen Đurić i zajedno narodni poslanici Zvonimir Stević i Milisav Petronijević. Odbor za prosvetu i predstavnik predlagača prihvatili su ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo predloga zakona. Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Boško Ristić. Odbor za prosvetu i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Izvolite, reč ima narodni poslanik Boško Ristić.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, poštovana ministarko, polazeći od ciljeva i zadataka obrazovanja i vaspitanja koji su definisani u tački 5) člana 3, gde se kaže da su ciljevi razvijanje svesti o državnoj i nacionalnoj pripadnosti, negovanje srpske tradicije i kulture, kao i tradicije i kulture nacionalnih manjina i etničkih zajednica, smatram da nacionalni savet, kao institucija koja treba da obezbedi preduslove i način kako će se određivati strategija i strateški ciljevi obrazovanja i vaspitanja, nije sastavljena adekvatno ciljevima koji su proklamovani. To samo govori da su ciljevi u disproporciji sa onim što se de fakto radi u organizaciji obrazovanja. Predložio sam amandman da savet ima 41 člana, uključujući i predsednika, koje imenuje Narodna skupština na vreme od šest godina, s tim što se u stavu 3. tačka 9) menja i glasi: "Po jedan član iz reda najbrojnijih nacionalnih manjina sa liste kandidata koje podnose saveti nacionalnih manjina". Na ovaj način bi nacionalne manjine zaista preko svojih predstavnika u ovom savetu imale mogućnost da utiču na definisanje ciljeva i vrednosti za koje ćemo se zalagati i za koje ćemo obrazovati naše naraštaje. Ovo je u skladu sa intencijom svih poslaničkih grupa u ovom parlamentu da se Srbija približava Evropi, da se očuvaju u tom približavanju interesi, nacionalni interesi i države Srbije i građana Srbije, ali isto tako da se poštuju ciljevi i vrednosti oko kojih je Evropska unija okupljena, a koji se ne kose sa našom tradicijom i istorijom. Zato smatram da bi Vlada, odnosno ministarka bi trebalo da prihvati ovaj predlog, jer on ne ugrožava nikoga, već samo daje mogućnost da i nacionalne manjine iskažu sve svoje interese na način kako je propisano Ustavom i zakonom. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Esad Džudžević.
Naravno, podržavam amandman mog kolege Ristića iz najmanje tri razloga. Naime, od 38 nacionalnih zajednica, koje postoje u ovoj državi po rezultatima popisa iz 2002. godine, 10 od tih 38 nacionalnih manjina su imale interesa za očuvanjem svog nacionalnog identiteta, daljeg razvoja, imale su organizacionog, demografskog i drugog potencijala da se organizuju u skladu sa saveznim Zakonom o zaštiti prava nacionalnih manjina. Prema tome, jako je važno i spada, kao razlog dva, u obavezu države da omogući nacionalnim manjinama da učestvuju u onim forumima koji se tiču njihovog nacionalnog identiteta. Ono što znam, 90% zahteva nacionalnih manjina za očuvanjem svog nacionalnog identiteta spada u oblast obrazovanja i vaspitanja. Naravno, time se poštuje ono što sam juče rekao, poštuju se sve moguće konvencije i deklaracije koje postoje, od UN do Saveta Evrope, a s obzirom da je naša država članica sve ove tri međunarodne institucije, ta obaveza spada u međunarodnu obavezu naše zemlje, da omogući pripadnicima nacionalnih manjina da učestvuju u forumima i stvarima koje se tiču njihovog očuvanja, afirmacije i daljeg razvoja njihovog nacionalnog identiteta. Amandman kolege Ristića, dakle, ide za tim da se na veoma reprezentativan i kvalitetan način omogući predstavnicima četiri najbrojnije manjinske zajednice da učestvuju u nacionalnom prosvetnom savetu i da na taj način utiču i na sadržaj nastavnih planova i programa, na sadržaj udžbenika. Samo da vas podsetim, mi živimo u vremenu kada je što se tiče svih ovih 10 nacionalnih zajednica, u zadnja tri ili četiri meseca intenzivirano napadanje na njihove kulturne, verske objekte, na dostojanstvo, od Mađara, Bošnjaka, Slovaka, Rusina, do Roma, to je jedan trend na koji ova vlada nema dovoljno ekplicitan odgovor. Ako bi na ovaj način ignorisali volju, da tako kažem, milion građana ove države, koji se osećaju pripadnicima 38 nacionalnih manjina, čini mi se da bi nastavili na jedan sistematski način da omalovažavamo nacionalni identitet i dostojanstvo pripadnika nacionalnih manjina. U tom smislu, smatram da bi ovakav amandman, na veoma zakonski, sistemski način, onemogućio dalju diskriminaciju pripadnika nacionalnih manjina.
Ministar želi reč. Izvolite.
Ovde ću se ukratko osvrnuti i na neke primedbe, predloge i sugestije iznete, pre svega, u raspravi u načelu, a onda i u vezi sa do sada obrazloženim amandmanim. Pre svega, želela bih nešto da kažem, mislim da to dugujem, pošto se neću javljati za svaki amandman posebno, u vezi sa opisnim ocenjivanjem. Bilo je kritike zašto opisno ocenjivanje itd. Amandmanom na predloženi tekst zakona mi smo prihvatili da opisno ocenjivanje bude samo u prvom razredu. Dakle, neće biti u prva dva, kako je zamišljeno u početnoj varijanti. Mi ćemo, inače, pokušati da to opisno ocenjivanje bolje formulišemo, tako da bude jasnije svima koji su za to zainteresovani, i samom učeniku i učitelju, a i roditeljima, naravno. Što se tiče maturskog ispita, zašto maturski ispit posle osnovne i srednje škole. Zato što je maturski ispit malo majstorsko pismo, mala diploma. Učenik će polagati iz grupe predmeta gde pokazuje najbolje rezultate i koje sam izabere, i s obzirom na to će biti i maturski ispiti, a neće biti prijemnih ispita za sledeći nivo školovanja. Znači, nešto ipak mora da postoji kao kruna završetka jedne faze obrazovanja. Postavljeno je pitanje neravnopravnosti univerziteta u vezi sa sastavom nacionalnog prosvetnog saveta, dakle, zašto je favorizovan Beogradski univerzitet. Za to postoji nekoliko razloga. Prvo, činjenica je, ako hoćete istorijska, da je Beograski univerzitet majka svih univerziteta u Srbiji. On je najbrojniji kadrovski, i po broju studenata, činjenica je i da je i najjači, kako god to zvučalo možda ovako beocentrično, s obzirom na to da mnogi profesori Beogradskog univerziteta gostuju na drugim univerzitetima u Srbiji. Znači, drugi univerziteti osećaju određenu kadrovsku deficitarnost i tu deficitarnost pokriva Beograd. Prosto smo smatrali da je to najlogičnije, s obzirom na to da je to najjači univerzitetski centar. Postavlja se pitanje materijalnog položaja zaposlenih. Naravno da to mora da bude naša briga, međutim, Ministarstvo prosvete i sporta ne može jedino o tome da brine. A bez boljeg materijalnog položaja zaposlenih u obrazovanju ne može se uopšte govoriti o nekakvom kvalitetnom nivou obrazovanja, ni o reformama. To uopšte nije sporno, mi smo toga veoma svesni, čini mi se svesniji nego naši prethodnici. Bilo je mnogo primedbi izneto na neka pitanja koja se ne mogu ni regulisati ovim zakonom, prosto nisu predmet ovog zakona, recimo, i pitanje udžbenika. Pitanje udžbenika biće regulisano posebnim zakonom o udžbenicima i najavljena je u tom pogledu zakonodavna aktivnost Ministarstva. Zakonodavnu aktivnost će preuzeti nacionalno-prosvetni savet, koji će se baviti tim najznačajnijim strateškim pitanjima i problemima u perspektivi. Znači, mi to prepuštamo jednoj instituciji. Ne želimo da se to, kao što je do sada bilo, odvija u uskom krugu ljudi koji misle na sličan ili gotovo identičan način. Zašto evropsko i međunarodno povezivanje uopšte, a ne sveopšte povezivanje. Radi se o nečemu što je trenutni svetski trend. Nekada je to bila nesvrstanost, imali smo dva bloka, imali smo treći blok – blok nesvrstanih zemalja, a onda se govorilo o povezivanju nesvrstanih zemalja. Mi živimo u Evropi, mi smo deo evropske porodice, i normalno je da je za nas, kada se govori o međunarodnom povezivanju, prioritet evropsko povezivanje, evropske integracije. Nije to nikakvo dodvoravanje Evropi, niti je bilo kakav imperativ koji nam neko diktira spolja, to je najlogičnije, toliko svi govorimo o evropskim integracijama i naš cilj jeste ulazak u EU, ne vidimo zašto to ne bi u ovom zakonu bilo i eksplicitno izloženo. Što se tiče osposobljavanja za rad, da li je to pitanje dotaknuto slovom ovog zakona predloženog ili nije, osposobljavanje za rad je stvar prakse, a ne zakonskog slova na papiru. Prema tome, ono što nije izričito izrečeno u tekstu ovog zakona treba valjano sprovesti u praksi, i ono što stoji napisano i ono što ne stoji, ali se podrazumeva. Znači, ovaj zakon će sebe iskazati u praksi najbolje i sam ministarski kolegijum će sebe najbolje iskazati u praksi, nadamo se i trudićemo se na pozitivan način. Postavljeno je pitanje poslovnika, da li treba ova skupština da daje saglasnost na poslovnik o radu nacionalnog prosvetnog saveta. Mi smatramo da ne treba. Sama Skupština ne daje saglasnost na poslovnik o radu Vlade, a isto Vladu imenuje ova skupština, i to prosto nije uobičajena praksa i ne smatramo da to treba da bude predviđeno ovim zakonskim propisom. U vezi sa nacionalnim manjinama i zaštitom prava nacionalnih manjina, mogu sa zadovoljstvom da kažem da od kada se nalazim na čelu Ministarstva prosvete i sporta nismo imali nikakvih problema niti primedbi na rad u vezi sa poštovanjem prava nacionalnih manjina u polju obrazovanja i vaspitanja. Opet kažem, sastav nacionalnog prosvetnog saveta, onako kako smo ga mi zamislili, naravno, treba da se bavi čitavom populacijom Srbije, manjinskom, većinskom, nezavisno od nacionalne ili bilo kakve druge pripadnosti. Ali, ipak, biću slobodna da pročitam odlomak jednog stenograma. Čini mi se da je to zasedanje Narodne skupštine Republike Srbije od 3. novembra 2003. godine, da malo vidimo kako su naši prethodnici razmišljali o jednom manjinskom narodu koji je vrlo zastupljen u Srbiji, a to su Romi. Gospodin Gašo Knežević kaže sledeće: "Romi – uvedena je pozitivna diskriminacija. Pazite, niko na svetu nije uspešno, nažalost, rešio problem obrazovanja Roma. Romi se kao socijalna grupacija protive svakom kalupljenju, oni su takvi, takvi su genetski; mi pokušavamo da im pomognemo..." Izvinite, šta to znači da su Romi genetski takvi kakvi jesu. Da li se ovde radi o diskriminaciji ili o nečem drugom. Mi ovako nešto nikada ne bismo izjavili.
Određujem pauzu do 15,00 časova. Dobićete reč na početku sednice. [[Posle pauze.]] Molim vas da utvrdimo kvorum. Ubacite svoje kartice, da vidimo da li možemo da nastavimo rad. Konstatujem da imamo kvorum. Nastavljamo rad. Za reč se javio narodni poslanik Gašo Knežević. Da li se javljate povodom amandmana ili je to replika? Replika, izvolite.
Poštovani predsedavajući, gospođo ministarka, kolege, nije prvi put da je ova moja izjava citirana. Prvi put je citirao najveći srpski patriota Kosta Čavoški, na sednici Pravnog fakulteta, sa istom namerom. Ako se dobro analizira izjava, iz nje postaje jasno da u njoj nema ništa loše, da smo se mi trudili da pomognemo, apsolutno sa pozitivnom diskriminacijom, jednoj manjini tj. Romima. Pitam se koliko je ovo ministarstvo pokazalo truda i koliko je uspelo da pomogne Romima. Ono što se vidi iz ove izjave gospođe ministarke, to je nažalost jedno kondenzovano zlo koje je pušteno pred publiku Srbije zahvaljujući TV kamerama. To kondenzovano zlo doći će glave onima koji trenutno vladaju.
Ko se javlja po Poslovniku? (Niko.) Povodom amandmana? Izvolite, reč ima narodni poslanik Zlatan Jovanović.
Dame i gospodo, na član 3. podneto je više amandmana koji se odnose na broj članova i sastav saveta. I ovaj član je sporan. Sporan je, problematičan, ne toliko zbog broja, već zbog sastava koji ovaj zakon predviđa. Ovim predlogom, to sam rekao i u načelnoj raspravi, urađeno je nešto što mislim da nije moguće. Predlagač je ovim zakonom bukvalno obavezao neke institucije, neka udruženja, neke organizacije u Srbiji, da moraju kandidovati tj. predložiti nekoga za ovaj savet. Jednostavno, zakonodavac se stavio u ulogu presuditelja, sudije koji će odrediti ko je to u Srbiji zainteresovan za obrazovanje i ko mora da učestvuje u ovom savetu, nacionalno-prosvetnom savetu. Moram da se vratim malo unazad. Prošle godine kada smo razmatrali predlog postojećeg zakona DSS je imala drugačiji stav i evo citiraću vam deo izlaganja Bojane Aleksić, koja je bila poslanik, bila je pomoćnik ili zamenik ministra prosvete u onoj prvoj DOS-ovoj vladi. Evo, pomoćnik ministra prosvete, da. Evo, ona u svom izlaganju govori o tadašnjem predlogu zakona, gde kaže da je za DSS taj predlog prihvatljiv, izuzev nekih stvari koje su se ticale i tada ovog nacionalnog saveta. Znači, sve drugo je bilo prihvatljivo, što je tada gospodin Knežević nudio, osim ovog saveta, jer je njihova koncepcija bila da postoji jedan savet, a ne tri, kako je to gospodin Knežević predvideo. Između ostalog, stoji i ovako - Narodna skupština mora da bira jedan takav savet, ne iz redova političara i nikako iz redova političara, nego isključivo iz redova stručnjaka, na predlog Odbora za prosvetu. Tada je bio stav DSS-a da sastav saveta, članove saveta predlaže Odbor za prosvetu, koji bi se obavezao da obavi razgovor upravo sa stručnjacima i sa ljudima od najvišeg ugleda, i uz konsultacije sa SANU, sa Srpskom prvoslavnom crkvom i uopšte najviše nacionalne institucije moraju u svemu tome da uzmu učešća. Ovo je stav je i za nas prihvatljiv, da Odbor za prosvetu Skupštine Srbije pozove sve subjekte koji su zainteresovani u Srbiji za obrazovanje, da oni delegiraju, predlože svoje kandidate, da Odbor utvrdi listu i da ta lista dođe pred narodne poslanike. Ovako, prosto je neverovatno da mi obavezujemo, pominjao sam, i udruženje poslodavaca Srbije i reprezentativne sindikate itd. Ko je njih izabrao i na osnovu kojih kriterijuma, da oni imaju svoje predstavnike u ovom savetu. Zašto neka druga udruženja nisu tu? Da li su svi subjekti, koji su po nekom našem mišljenju zainteresovani, obuhvaćeni ovim predlogom? Smatram da ovde treba intervenisati. Možda nema ni jedan amandmankoji bi išao u tom smeru, ali predlagač zakona može da napravi jednu pauzu, odnosno predsedavajući Skupštine, pa da predlagač interveniše da se ovo izmeni, jer ćemo doći u tešku situaciju da savet bude paralisan, da ne može da radi. Tu će nam se javiti problemi. Zato smatram da ovde treba stati i intervenisati amandmanom Vlade, da se ovo promeni. Hvala.
Izvolite, narodni poslanik Knežević.
Gospodine predsedavajući, gospođo ministarka, drago mi je što ovde ima ljudi koji pamte i pamte ono što je DSS govorio, ovde, u ovoj skupštini, pre godinu dana. Tačno je ovo. Dve osnovne zamerke je DSS imao u odnosu na tadašnji zakon. Jedna je - vreme, a druga - prosvetni savet. Želeli su da bude nacionalni i da se bira u Skupštini. Posle silnog vremena provedenog u prostorijama DSS-a, jer za razliku od sadašnjeg ministarstva, mi smo kontaktirali i komunicirali sa svima, i pokušaja da postignem širi konsenzus, dobio sam odgovor od njih da je jedino politika ta koja njih tera protiv zakona, da strateški oni nemaju velike razlike u odnosu na predloženi tekst. To istine radi, da li je nauka o obrazovanju u redovima DSS-a toliko uznapredlovala od prošle do ove godine, da je ovakva promena kursa bila, to zaista ne znam. Mislim, gospodine Jovanoviću, da se o tome radi. Hvala.
Izvolite, narodni poslanik Snežana Lakićević-Stojačić.
Gospodine predsedavajući, gospođo ministarko, kolege poslanici, nekoliko reči o ovom amadmanu, odnosno nekoliko reči o Prosvetnom savetu ili o predlogu nacionalnog prosvetnog saveta. Nadam se da će ovo "nacioalno" značiti mnogo više od toga da neko želi da opet priča samo priču kako štitimo nacionalni integritet. Ne mislim da Prosvetni savet u prethodnom sastavu ili sa nazivom bez "nacionalnog" nije to radio. Štaviše, sastav Prosvetnog saveta po prethodnom zakonu umnogome je ličio na prosvetni savet koji u svakom pogledu može da odgovori izazovima struke ipotrebama obrazovanja. Danas, po predlogu izmena i dopuna ovog zakona, pravimo nacionalni prosvetni savet po delegatskom principu. Setićete se, većina od vas koji ste nešto stariji od mene, da to jeste princip koji smo imali u prošlom vremenu socijalističkog delegatskog sistema. Šta to znači? To znači da će određene ustanove, institucije i organi predlagati određeni broj ljudi koji će biti potom predloženi nama, kao predstavnicima naroda u parlamentu Republike Srbije, i donosićemo odluku ko će od njih biti član nacionalnog prosvetnog saveta. Da li zaista mislite da će ovo obezbediti nivo stručnosti i ekspertskog znanja u ovoj oblasti koje nacionalni prosvetni savet trba da ima. To znači da će univerzitet predložiti određeni broj ljudi i onda ćemo mi glasati ko će od tih koje univerzitet predloži postati član nacionalnog prosvetnog saveta. Da li to znači da će veću šansu da prođe u nacionalni prosvetni savet imati onaj ko je član političke stranke koja je, u ovom i u bilo kom drugom trenutku, većinski zastupljenaparlamentu. Da li to znači da mi tada, na ovakav način, pravimo nacionalni prosvetni savet koji će biti u mehanizmu najjače političke stranke u Republici Srbiji? Ako je to cilj, a pretpostavljam da to jeste namera zakonopisca, onda mi dostižemo nezavidan nivo nečega što niko od nas ne bi želeo da ima. Nacionalni prosvetni savet mora da bude ekspertska grupa, moraju da budu ljudi koji imaju viziju, pozitivan odnos prema obrazovanju i ogromno iskustvo u ovoj oblasti, a ne oni koji nam se u datom trenutku učine kao pogodni da spovode aktuelnu politiku. Još nešto ću dodati po pitanju ovoga. Ukinuli ste savet za stručno obrazovanje. To je strašno opasna stvar. Koliko znam, ni u programima DSS, ni u programu G17 plus, kao koalicionih partija, nije zaboravljeno pitanje rešavanja problema nezaposlenosti. Štaviše, i jedna i druga stranka u svojim programima insistiraju na rešavanju nezaposlenosti. Kako mislite to da uradite ako ukidate savet za stručno obrazovanje? Ukoliko se sada više apsolutno ne povezuje privreda sa obrazovanjem, ukoliko se ne vrši projekcija obrazovanja u odnosu na potrebe koje privreda u ovom treutku u Republici Srbiji ima, da li to znači da ćemo nekontrolisanim upisom u škole koje ne trebaju tržištu i privredi ili uopšte Srbiji u ovom trenutku, povećavati broj ljudi koji na osnovu svoje stručne spreme neće moći naći adekvatno zaposlenje. Ili, da li to znači, a znači, da u nacionalnom prosvetnom savetu mesta više neće biti ni za roditelje, ni za lokalnu zajednicu, ni za učenike, ni za privatne obrazovne ustanove, jer one, po ovom predlogu, nemaju nijednog predstavnika u novom nacionalnom prosvetnom savetu. To znači da oni neće moći da pokreću pitanja koja smatraju od značaja. Iskoristiću ovu priliku da kažem još nešto. Završila sam fakultet na Novosadskom univerzitetu i ponosna sam zbog toga. Koliko znam, na Novosadskom univerzitetu završio je i ministar Lončar, i gospodin Ristivojević, gospodin Novaković, i mnogi ljudi koji danas sede u ovom parlementu. Uopšte se ne osećam inferiornom niti manje vrednom, niti kao neko ko manje zna od kolega koji su završili isti ili sličan fakultet na Beogradskom univerzitetu. Država koja drži do sebe, država koja drži do univerzieta u svojoj zemlji, ne može praviti razliku između univerziteta koji u njoj postoje. Zato ne razumem odredbe ovog zakona, još manje razumem ono što je ministarka danas rekla, da je Beogradski univerzitet nešto drugo u odnosu na druge univerziteta u Srbiji, da Beogradski univerzitet ... (Predsedavajući: Vreme.) ... treba da ima prioritet i pozitivnu diskriminaciju u odnosu na druge univerzitete. Oprostite svima nama koji nismo izabrali Beogradski univerzitet zbog toga što smo rođeni negde drugde, ili smo mislili da na drugim univerzitetima možemo na odgovarajući način steći obrazovanje kojim bi se posle profesionalno bavili u svom životu. Hvala.
Da li još neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Rajko Baralić.
Gospodine potpredsedniče, gospođo Čolić ministre za prosvetu, dame i gospodo narodni poslanici, ne trebalo niko da ima strah kada se prosveti vraća nacionalni karakter i kada se biraju organi koji treba da obezbede da se to dogodi. Uzeću ime jedne lepe voćke, dunja se zove. Svaka dunja ima obavezu da svaka naredna dunja ima istu lepu boju i isti miris kao ona prethodna. Svaka vlada ima obavezu da u procesu obrazovanja obezbeđuje da se sačuva nacionalni karakter tog procesa. Političari imaju pravo da ovde izlažu različite vizije. Mi smo se opredelili da podržimo ovu koja je pred nama i ne treba niko da se boji od toga da neko, ko ima stvarnu potrebu da obezbedi da se ne ugrozi nacionalna supstanca, to čini na način kao što se to čini izmenama i dopunama ovog zakona koji je ovde. Podsećam i molim one koji su potpisivali ekspertska tumačenja da je iz programa za srpski jezik izbačen Petar Kočić i Stevan Sremac. Molimo vas, vratite ovu dvojicu velikana u program za srpski jezik. Hvala lepo.
Izvolite, replika. Po kom osnovu?
Kod nas postoje dve vrste evrofobije, malo deluje veleučeno, ali to je tako, straha od Evrope. Jedna koja nas je gurala u izolacionizam i druga koja je išla u udvoričku Evropu, koja se isto tako plašila da li će nas Evropa ravnopravno tretirati. Inače mislim da je jedna velika strategijska prednost ovog predloženog zakona upravo u tome što nam, osim one evropske osposobljenosti da razumemo realnost i vreme u kome živimo, isto tako oprema kvalitetnom definicijom nacionalnog identiteta. Ne verujem da se nacionalno sasvim dovoljno pije sa majčinim mlekom, treba ga malo i kultivisati. Pošto je kod nas 50 do 60 godina ta kultivacija bila zapostavljena, pa je još odozgo bio onaj poklopac Brozovog režima, onda i nije čudno što se u ovom društvu raspleta krize 1991, 1992. počeo da događa na ovako tragičan način. Dakle, kada imamo problem sa atributom nacionalni savet, odmah da vam kažem da to nije nikakav isključivi nacionalni savet. To se uklapa u nacionalnu definiciju svih onih koji žive u ovoj državi, onoga što je pokojni Zoran Đinđić, neka mu je laka zemlja, govorio kao sinergija, dakle kao sadejstvo svih u pravcu dobrobiti ove države i mi imamo jedan primer da se upravo to nacionalno u Evropi ne smatra samo našim pravom, nego istovremeno našom obavezom da priključimo svoje kvalitete evropskom identitetu, isto tako našom šansom. U ravni elitne kulture dobar vam je primer, gospođo Stojačić-Lakićević, odličan primer je književni opus Milorada Pavića, koji je nacionalni i zato je postao evropski, i u oblasti masovne kulture najnoviji primer Željka Joksimovića. Otišao čovek u Evropu, otpevao srpsku pesmu na srpskom jeziku i vratio se trijumfalno. On je bolje shvatio smisao Evrope nego prethodni ministar spoljnih poslova. Samo u Srbiji biva da je lane pametnije od Sokrata.
Reč ima gospodin Knežević.
Nacionalni karakter obrazovanja se ne brani zakonom. Nacionalni karakter obrazovanja proizilazi iz plana, odnosno programa, iz opštih i posebnih osnova. To su akti koji su doneti na nivou ministarstva, a ne parlamenta. Gospodo, da ste malo pročitali znali biste da se nacionalni karakter može i treba braniti ne u Skupštini nego u komisijama za pravljenje programa. Moja primedba ovom ministarstvu je zašto pokrivaju nekim razlozima promenu zakona, a ti razlozi se nalaze na podzakonskom nivou. Nemojmo krojiti zakon i menjati ga kada možemo nacionalni karakter, do koga nam je stalo, naći na podzakonskom nivou. Jedini razlog nalazim u stihovima Ogdena Neša. Ogden Neš je pesnik koga je Paja Minčić prepevao i jedan stih glasi: "Za tu što pleše ja strašno sam slab, jer ima češ za svaki svrab". Vama smeta što osećate da je ovo reformski i zato se češete.
Da li se još neko javlja za reč? Izvolite.
Poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, želim da kažem da sam stekao utisak kao da se neko plaši od tog atributa nacionalno, jer toliko se insistira da je to nepotrebno, pa se čak poziva na nekakvu tradiciju iz 1890. godine itd. Želim da kažem radi informisanja koji se plaše atributa nacionalno, odnosno nacionalni, da je to uobičajena stvar u svetu. Kada želite da istaknete da neko telo, neka institucija, neka agencija ima najveći mogući rang u jednoj zemlji, onda se obično dodaje atribut nacionalno. Tako imate npr. u Sjedinjenim državama Nacionalnu agenciju za svemirska i aeronautička istraživanja, poznat kao NASA. Imate isto tako u Americi nacionalni biro za standarde i, prema tome, ovde to nacionalni treba shvatiti kao instituciju najvišeg ranga. Ukoliko neki drugi zakoni ili podzakonska akta dozvole da postoje i drugi nivoi pedagoških saveta, onda možemo da govorimo o regionalnom pedagoškom savetu, o opštinskom pedagoškom savetu itd. Prema tome, ovo nacionalno jeste praksa u svetu kada se želi reći da je to institucija od nacionalnog značaja i od državnog nivoa. Jedina druga mogućnost jeste da se ta institucija nazove državna, pa onda imate, da sada ne nabrajem primere iz sveta. Znači, u tom smislu shvatamo ovo nacionalni i nije dobro da se instistira na tome da se to briše i da se nalaze neki istorijski razlozi itd. Oko te neke naše ksenofobičnosti, oko eurofobičnosti, to se zna da su to imputirane stvari srpskom narodu, kao što je taj neki velikosrpski hegemonizam. Svi znamo da je to nešto što je imputirano i onda se to ponavlja. Isto tako i ta neka naša ksenofobičnost. Smešno je kazati za srpski narod, odnosno za ljude koji žive u Srbiji da su ksenofobični. Da su Srbi ksenofobični ne bi Srbija bila među najmnogonacionalnijim zemljama u Evropi i svetu. Sasvim je jasno da je to takođe jedan pokušaj da nam se nešto imputira.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Mirčić. Odbor za prosvetu i predstavnik predlagača prihvatili su ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Dragoljub Živković. Odbor za prosvetu i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Dragoljub Živković.
Poštovano predsedništvo, poštovana gospođo ministarko, dame i gospodo narodni poslanici, oko mnogo pitanja se danas nismo složili. Ali, mislim da ćemo se složiti oko toga da je sistem obrazovanja jedan od naših najznačajnijih resursa i za njegov status, njegov značaj su najzaslužniji naši talentovani đaci i naravno entuzijazam profesora. Ali, dalji razvoj našeg sistema obrazovanja se ne može samo na tome zasnivati i on mora imati značajniju materijalnu, odnosno finansijsku podršku društva i nadam se da ćemo u narednom periodu moći da se izborimo za bolji materijalni položaj obrazovanja, jer bez materijalne podrške reforme sistema obrazovanja neće biti moguće. Upravo zbog toga sistem obrazovanja predstavlja našu najznačajniju, rekao bih kapitalnu investiciju. Obrazovanje je istovremeno složen, glomazan, inertan sistem i, ako ne ugradimo dobre razvojne mehanizme na institucionalnom nivou, ono se nikada neće menjati. Predloženi zakon, konstatovali smo, predstavlja odustajanje od reformskog projekta koji je predložila prethodna vlada, odnosno prethodno Ministarstvo prosvete. Međutim, bez obzira na takvu ocenu predloženog zakona o izmenama i dopunama Zakona o osnovama sistema obrazovanja, moguće je ovaj zakon popraviti usvajanjem amandmana koje smo predložili, i to ne samo naša poslanička grupa nego i ostale poslaničke grupe, i mogu obavestiti poštovane narodne poslanike da su poslanici predložili preko 140 amandmana. Nažalost, Vlada, odnosno ministarstvo, predstavnici ministarstva prihvatili su samo dvadeset i nešto amandmana. Preko 100 amandmana nije prihvaćeno. Moram konstatovati još nešto sa izvesnim žaljenjem, da su prihvatani amandmani SPS, SRS, G17 plus, DSS, SDP, dakle svih poslaničkih grupa i nijedan amandman Demokratske stranke, odnosno poslanika iz poslaničkog kluba Demokratske stranke. To može da liči i jeste jedna vrsta diskriminacije. Mislim da to nije dobro, jer bilo je jako dobrih amandmana u ukupnom broju od skoro 50. Ne mora da znači da su svi bili dobri, ali ih ima desetak najmanje a za koje smatram da je trebalo da budu prihvaćeni. Pošto sam u ime poslaničke grupe i u svoje ime, pre svega, predložio amandman na član 3, ne bih ga čitao, ali se odnosi na sastav nacionalnog prosvetnog saveta. Videli smo u suštini, i iz plenarne diskusije juče i danas, da nacionalni prosvetni savet skoro da zauzima centralno mesto u novom zakonu. Što se tiče saveta, lako se može videti da od 38 predloženih članova nacionalnog prosvetnog saveta, 11 su univerzitetski profesori, 15 su nastavnici predmetne nastave i ima četiri predstavnika udruženja srednjih stručnih škola, i tu su predstavnici SPC-a, jedan član iz reda tradicionalnih crkava, član iz reda nacionalnih manjina. A mi smo jednim amandmanom želeli da poboljšamo taj sastav predlaganjem tri predstavnika. To bi bili član iz reda Naconalne organizacije za zapošljavanje, član iz reda reprezentativnih sindikata i član iz reda Udruženja poslodavaca. Mora se primetiti da je ovaj zakon, odnosno priprema protekla bez javne rasprave i to će se pokazati kao jedan od ozbiljnih hendikepa u donošenju ovog novog zakona. Dakle, nisu konsultovana stručna udruženja, a mi znamo iz privatnih kontakata koje imamo sa kolegama koji radeu osnovnim i srednjim školama, da ima mnogo primedbi na sastav nacionalnog prosvetnog saveta. Pre svega, te se primedbe odnose na malu zastupljenost predstavnika srednjih stručnih škola. Mi smo amandmanom na član 5. predloženog zakona pokušali da poboljšamo ovo što je predložilo Ministarstvo u ime Vlade. Što se tiče člana 3. koji sam predložio, odnosi se na prisustvo učitelja, odnosno nastavnika razredne nastave u ovom savetu. Od 38 članova nacionalnog prosvetnog saveta samo je jedan učitelj. S obzirom da celokupna učenička populacija prolazi kroz prvih pet godina obrazovanja, dakle, predškolski uzrast ... (Predsedavajući: Vreme.) ...samo još par rečenica... još četiri godine osnovnog obrazovanja, pa mislim da je nedovoljno učešće nastavnika razredne nastave i predlažemo da se popravi, i zbog toga bih zamolio i predstavnike Vlade, ali i uvažene kolege narodne poslanike da prihvate ovaj amandman i time popravimo ovaj zakon.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman su, zajedno, podneli narodni poslaniciMeho Omerović i Ljiljana Nestorović. Odbor za prosvetu i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman. Zakonodavni odbor predlaže da se ovaj amandman odbije. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Slobodan Živkucin. Narodni poslanik je povukao amandman na član 3. Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Dragoljub Stamenković. Odbor za prosvetu i predstavnik predlagača su prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Nataša Jovanović. Odbor za prosvetu i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
Dame i gospodo, mi danas u pojedinostima raspravljamo, a sigurno nije previše reći o najznačajnijem ili strateškom Predlogu zakona. Svi dobro znamo da od obrazovanja i vaspitanja dece zavisi budućnost Srbije. Zato želimo i želeli smo najpre kroz amandmane da ubedimo predstavnika predlagača da prihvati predloge SRS-a, jer nam je namera bila zaista čista i iskrena, da se popravi ovaj zakonski predlog. Amandmane moramo da branimo, da bismo još jedanput pokušali da ubedimo gospođu Čolić ili vas, kolege iz skupštinske većine, da prihvatite naše amandmane da bismo imali bolji zakon, a to znači da bismo imali bolje i zdravije vaspitanje i obrazovanje. Amandman koji je naša koleginica Nataša Jovanović podnela na član 3. Predloga zakona odnosi se na član 11. osnovnog zakona, a član 11. osnovnog zakona govori o sastavu i načinu predlaganja članova nacionalnog prosvetnog saveta. Mi nismo ovde amandmanom intervenisali na sve tačke stava 4. ovog člana, iako je možda bilo i tu mesta, jer ste zaista nabrojali mnoge organizacije, i zvanične i nezvanične, i razna društva itd. Samo nedostaje udruženje golubara, ko sve može da predloži svoje predstavnike u ovaj savet. Nismo tu sitničarili. Mislili smo, dobro, Skupština će da bira taj nacionalni savet, pa valjda ćemo tada biti u prilici da i pojedinačno govorimo o tim predlozima. U stavu 7. ili 8. se kaže: "Za člana saveta ne može da bude imenovano lice koje je imenovano, izabrano ili postavljeno na funkciju u državnom organu, organu teritorijalne autonomije, odnosno lokalne samouprave i lice izabrano u organ političke stranke ili organ upravljanja ustanove." Tu je naša koleginica Nataša Jovanović, u ime naše poslaničke grupe, predložila da se deo ovoga briše, zato što mislimo da nije u redu da član saveta ne može biti lice izabrano u organ političke stranke. Zaista je neshvatljivo da se na ovaj način pokušavaju anatemisati političke stranke, odnosno politički opredeljeni građani Srbije, a s druge strane svi se valjda zalažemo za parlamentarnu demokratiju, za višestranački sistem. Mislimo da zaista ne može ovo da opstane, a pogotovo što se ova odredba, odnosno ovaj stav ovog člana odnosi samo i isključivo na opozicione stranke. Svi ovi predlagači svakako će predložiti politički obojene članove u ovaj savet i zašto onda samo oni koji su u opoziciji trenutno ne bi bili u prilici da predlažu članove u ovaj savet. Šta znači izabran u organ političke stranke? SRS ima preko 5.000 mesnih odbora u Srbiji, a svaki predsednik i svaki potpredsednik mesnog odbora je izabrano lice i stranački funkcioner. Zašto bismo mi sve te ljude isključili iz ovog zakona, odnosno iz ovog člana? Uostalom, imamo primer člana 35. Zakona o izboru narodnih poslanika, gde stoji da nijedna politička stranka ne može u organima za sprovođenje izbora imati više od jedne trećine svojih članova, a svi znamo da su i u republičkim izbornim komisijama i u biračkim odborima predlagani i imenovani ljudi koji jesu članovi političke stranke koja na lokalnom nivou drži vlast. Tako je i DSS imala većinu u biračkim odborima i u opštinskim izbornim komisijama gde god drže vlast. Naravno, to je nedokazivo, da li neko jeste član ili nije član političke stranke ... (Predsedavajući: Vreme.) U svakom slučaju, ako ispunjava ostale uslove da može biti član nacionalnog saveta, činjenica da je izabran u neki od organa političke stranke, ne može biti smetnja za taj izbor. Molim vas, pošto ste se okupili, poštovane kolege, u ovolikom broju da napravite kvorum i da izglasate da se danas radi do ponoći, i da saslušate ovaj amandman, i da usvojite ovaj amandman. Bilo bi bolje da ste ovde radili ona dva dana kada ste se dogovarali sa SPO-om i socijalistima, pa da ne moramo da radimo noćas do ponoći.
Reč ima narodni poslanik Zlatan Jovanović.
Dame i gospodo, moram prvo da se osvrnem kratko na malopređašnje izlaganje gospodina Gaše Kneževića i da kažem da je svaka saglasnost ili podudarnost naših stavova sa stavovima gospodina Kneževića sasvim slučajna. Druga stvar, gospodin Knežević je kritikovao aktuelnog ministra za nedemokratičnost, da ne posećuje poslaničke grupe, ne sarađuje sa njima, da nije ostvario konsenzus po ovom predlogu, a da je navodno gospodin Knežević to radio u prethodnom mandatu. Moram samo to da demantujem. Nije bilo tako ni u prethodnom mandatu. Gospodin Knežević je takođe radio na isti, odnosno sličan način kao i sadašnja vlast, i gospodin Knežević je, odmah po dolasku na mesto ministra, doneo rešenje kojim je gospodina Vojislava Šešelja suspendovao, odnosno oduzeo mu radno mesto na Pravnom fakultetu u Beogradu. Toliko o demokratičnosti onih koji se nazivaju demokratama. Što se tiče amandmana, gospođa Radeta je sasvim lepo objasnila o čemu se ovde radi, naime, ovde se zadire u osnovna ljudska prava, kako se može nekome uskratiti pravo da bude biran samo zato što je član neke političke partije ili je na nekoj funkciji u toj partiji. Postavljam pitanje ovde gospodi iz Ministarstva, da li će po ovom predlogu koji imamo ovde gospodin Nikola Milošević, uz izvinjenje što pominjem ime, moći da bude član ovog saveta? Evo, gospoda iz Ministarstva kažu da neće moći da bude. Nije to dobro, nije dobro ako je čovek stručan, kvalifikovan, ako je u profesiji kojom se bavi eminentni stručnjak, zašto onda da ne bude član saveta, zašto sada zadiremo u njegovu političku pripadnost ili političko opredeljenje, jer svi oni koji budu izabrani ovde imaju svoje političko mišljenje i opredeljenje. Da li je neko od njih slučajno predsednik nekog mesnog odbora u nekom selu ili u nekoj mesnoj zajednici, gradskoj, to je izlišno. Ko je taj ko može da utvrdi da li je neko na toj funkciji, a mi poznajemo ljude koji su u vrhu stranke, ali ljude koji su predsednici mesnih odbora, a mesni odbor je organ stranke, njih ne znamo, ne poznajemo, znači, ne možemo unapred znati da li je neko od njih na takvoj stranačkoj funkciji. Ovo je sasvim besmisleno. Pravimo diskriminaciju ljudi koji su politički opredeljeni, mi njih jednostavno eliminišemo iz jedne ovakve mogućnosti. Stranke žele da u svoje redove dovedu ljude koji su kvalitetni i to je cilj svake stranke i svaka stranka se time ponosi. Zašto sada kvalitetne ljude eliminisati da ne mogu da daju svoj doprinos u radu ovakvog saveta, samo zato što imaju svoje političko mišljenje ili su na nekoj i tako niskoj funkciji kao što je predsednik mesnog odbora.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Kada bi se shvatilo zbog čega je potrebno da se usvoji ovaj amandman kojim se praktično sprečava diskriminacija, a diskriminacija je svakako ako je neko stručan ne može biti član nacionalnog prosvetnog saveta, pa makar i ako ga predlažu ili žele one institucije kao predlagači, samo zato što je član nekog organa neke političke stranke. U prilog usvajanja ovog amandmana daću neke argumente. Vidite, do malopre smo slušali da to - nacionalno može da zbuni, pa imamo i Nacionalnu štedionicu, pa nas je zbunila, pa smo pre nekoliko dana pričali o nacionalnoj korporaciji za osiguranje stambenih kredita, pa nikome nije smetalo. Vidite, kod prosveteto - nacionalno smeta, ali me prosto zabrinjava da smeta i u kontekstu ukoliko bi član tog organa bio neko ko je istovremeno i član organa političke stranke. Verovatno nije ni svestan predlagač da je napravio akt diskriminacije, a svi akti diskriminacije su zabranjeni, a išao bih još dalje, pa bez obzira da li su upisani u neki zakon, oni ne postoje, ne smeju da postoje akti diskriminacije. Bilo bi dobro da predlagač usvoji ovaj amandman, jer ako se ne usvoji, mi možemo da postavimo pitanje zašto bi ministar morao da bude član neke političke stranke. To bi bila ta logika. Imamo i svetao primer za to, primer je naravno bivši ministar, koji u jednom trenutku nije imao živaca da se strpi da njegove kolege na Pravnom fakultetu dok su bile u većini završe onaj prljavi posao oko pitanja izbora u zvanje redovnog profesora gospodina Šešelja, pa je nervozan sam poništio složeni upravni akt. Da bude stvar još čudnija, profesor pravnog fakulteta napravio je veliki upravni spor, koji je doživeo javnu i profesionalnu osudu i bruku za one sudije koji su usvojili i potvrdili njegovo rešenje, a sada u tim krugovima ništa ne znače. Eto, vidite, nije dobro ni kada imate ministra velikog stručnjaka, nije dobro kada imate ministra visokog člana neke političke stranke, jer vam to nije nikakva garancija. Ovde vi smatrate da je to garancija struke, ukoliko nije član organa neke političke stranke. Malopre su vam rekli ljudi, svaka stranka se bori za to da ima što više stručnih kvalifikovanih ljudi u redovima svoje stranke kao članove značajnijih organa političke stranke, ljude koji sutra mogu da vode i državne poslove. Radi građana Srbije, pošto se priprema ovo do 24,00 sata, moram da vam kažem, nema fundamentalne razlike između ovog predloga zakona i Gašinog zakona. Mi smo ovde samo zbog Gašine sujete, podneo je 120 amandmana i zbog toga što Gašo ne može da opravda pare koje je dao; bio je transmisija za potrošnju nekih para, a one su bile namenjene da se prosvetni radnici sa 35 godina radnog staža uče kako da prave aviončiće od papira i da se uživljavaju u građansko vaspitanje; pa će neko da postavi pitanje, a kako je ko sredio stan, kuću renovirao i gde su one pare od onih silnih simpozijuma. Suštinske razlike između ovog predloga zakona i Gašinog zakona nema, ista je kuhinja i terminologija, samo malo različita. Nažalost, moram da kažem, oni koje sam prošle godine kritikovao malopre su bili u pravu samo u jednoj rečenici, rekli su veliku istinu, pa tu reformu možete da završite i podzakonskim aktima. I prekinite sa tom praksom, ako želite da vršite lustraciju u tim savetima, zavodima, da to činite putem izmena zakona i promene naziva nekih organa. Sada ste vlast, promenite te centre, savete, biroe i ko zna šta sve, kako se već zovu, donesite podzakonske akte i rešite, što reče jedan poslanik iz vaše koalicije, onih pet pitanja, a ta pitanja muče i prosvetu, i roditelje, i decu, i plate, i programe, i predložite način kako da se poboljšaju ti uslovi. Od ove vaše promene toga neće biti.
Momenat, po Poslovniku, Veroljub Stevanović, a posle narodni poslanik Gašo Knežević.
Dame i gospodo narodni poslanici, previše je bilo glagoljanja, prepucavanja, nadmudrivanja, priče, a malo rada po zakonu. Izgubili smo silno vreme. Gubimo ga iz raznoraznih razloga. Tek smo otpočeli raspravu u pojedinostima o ovom zakonu. Pred nama je devedesetak amandmana. Dajte da pokažemo da smo odgovorni i ozbiljni ljudi, ne da kažemo, da pokažemo. Dajte, dakle, da pokažemo da možemo da završimo raspravu o ovom zakonu i predlažem da mi nastavimo da radimo posle 18 sati, sve dok ne završimo raspravu u pojedinostima o ovom zakonu.
Prvo, da utvrdimo kvorum, pa ćemo da se izjasnimo glasanjem o ovom predlogu. (Gašo Knežević, sa mesta: Po Poslovniku.) Stavljam predlog na glasanje. Za 129, nije glasao jedan, od 130 narodnih poslanika. Konstatujem da smo predlog usvojili. Izvolite, gospodine Kneževiću.
Mislim da je gospodin Stevanović zaboravio da definiše vreme do koga se radi. Mislim da je to po Poslovniku.
Vreme je definisano upravo time što je predložio do okončanja rasprave ove tačke u pojedinostima. Hvala najlepše. Da li se još neko javlja za reč? Narodni poslanik Milan Veselinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, očigledno je da su poslaničke klubove organizovali ovde u Skupštini. Evo već sada napuštaju ovi koji samo služe radi ubacivanja kartica ovde. Za ovako važan zakonski projekat treba da smo svi zainteresovani i treba normalno da raspravljamo ne dan, nego više dana. Čuli smo ovde prepucavanja dve političke partije sa predznakom demokratska o nacionalnom pitanju. Jedni govore da je to sadržano u tekstu, u samom načelu nacionalnog saveta, dok drugi kažu da se to tamo radi potajno u nekim komisijama. Mogu vam reći da i jedna i druga partija isto rade. Cilj im je da dođu do para, da dođu do novca, isto kao što je preko prethodnog zakona i ostatak DOS-a to činio, a izgleda mi da će to sada isto da čini i ova skupštinska većina. Kažu da svi štite nacionalni interes. Pre sam pročitao pred javnošću građana Srbije da su priručnik za nastavnike, ocenjivanje za razvoj učenika, napisali: Nenad Havelka, Emina Habib i Aleksandar Baucal. Dok možete videti u bukvaru za prvi razred podrugivanje sa Vukom Karadžićem, pretvaranje Vuka u zmiju, kao - palaca kao zmija. Videćete u matematici za prvi razred nacrtanu veliku zmiju kobru, gde učenicima daju zadatak da ispune kockice, kako bi stvarno bila prava ona otrovnjača, a vi dobro znate da se na sve to ježe i odrasli ljudi, a kamoli osnovci i prvaci. Zar je to zaštita nacionalnih interesa. Ovaj amandman smo mi podneli, prethodnici su već rekli, zato što se radi o čistoj političkoj diskriminaciji. Pitam se ko će da izabere ovaj nacionalni savet nego politička većina. Pitamo se ko će da bude u tom savetu, nego oni koje predloži ova politička skupštinska većina. Znači, radi se o čistoj politizaciji prosvete, a zabranjuje se da budu članovi stranaka, odnosno organa stranaka, Republike, autonomne pokrajine i lokalne samouprave. Vi dobro znate da je SRS dobro organizovana i naša infrastruktura ide sve redom od vrha pa do mesnog odbora. Zar negde tamo i predsednik mesnog odbora na kraju, negde na Vlasini ili negde na Pešterskoj visoravni, može biti diskriminisan, odnosno osporeno njegovo pravo da bude član nacionalnog saveta. Mi smo tražili ovde, kao i ranije što smo govorili, u prethodnim amandmanima, samo da se poneka reč ukloni, jer se suština člana ne menja. Uklanjanjem ove stavke uopšte se ne bi suština člana promenila. Jednostavno, izbegla bi se ova diskriminacija koja je navedena vašim članom.
Hvala. Izvolite.
Rekoše mi da malopre nisu mogli da me čuju. Zamolio bih za malo pažnje. Možda treba prvo ovde da govorim o Poslovniku. Ovde nije, čini mi se, dozvoljeno čoveku da kaže ono što hoće, a da ga drugi čuju. Ova leva strana, sada leva, totalno je nezainteresovana i čeka samo kada će da dođe glasanje i da se prebroji, a sada ih više nema. Znači, nisu zainteresovani za zakon, nego samo ono što su zacrtali, jer treba da prođe, i to je to. Upozoravam vas da ima mnogo drastičnijih kršenja što se stranačkih opredeljenja tiče od ovoga što ovde piše i što mi tražimo. Zar je veća greška da jedan predsednik, recimo opštinskog odbora bilo koje stranke, ne može biti izabran u savet, a svi direktori škola uglavnom su stranački opredeljeni i postavljaju se po stranačkoj liniji. Bilo je u Priboju, ispričaću vam nešto, biće možda i smešno, možda i žalosno, nastavnici pripadnici pojedinih stranaka izveli su đake osnovne škole pred FAP, da smene direktora koji se zvao Vito. Nastavnici su počeli da viču: "Dole Vito", a đaci su vikali: "Dole Tito", jer nisu čuli šta im ovi kažu. To je žalosno da se sa decom manipuliše. Pitam vas sada, svi ste vi članovi pojedinih stranaka, a kada biste izvrnuli džepove ko zna koliko bi knjižica ispalo iz džepova. Možda po tri-četiri. Prema tome, predlažem da ovaj amandman usvojite. Mnogo je manja šteta ako je član nacionalnog saveta član neke stranke nego kada su direktori članovi neke stranke. I, ako predsedavajući dozvoli, rekao bih nešto u vezi sa ovim predmetkom - nacionalno. Citiraću samo Njegoša, kaže ovako: "Ko se stidi majčina mlijeka, nek se stidi ljudi i svijeta, nek se stidi sunca i mjeseca, jer mu ih je mati darivala". Hvala.
Po Poslovniku ili se javljate povodom amandmana? Izvolite, replika.
Repliku sam tražio zbog pominjanja mog imena od gospodina Krasića. Svi računi o utrošku novca postoje. Neću se spuštati na nivo objašnjavanja da nikakvu kuću nisam gradio, niti dograđivao, niti farbao, niti renovirao. Ova sednica je zakazana po hitnom postupku. Dva dana otkazivana. Ovaj predlog, da se radi dok se ne završi, spušten je na nivo infantilnosti. Žamor i sukob koji se sada rađa omogućiće da ćemo se svi truditi da pobedimo one druge. O deci više niko ne misli ovde. Moram da kažem da su ovde za vreme diskusije deljeni bedževi jedne političke stranke za predsedničke izbore. Slažem se da su predsednički izbori ozbiljna stvar, ali i zakon o obrazovanju je ozbiljna stvar i molim vas da se ova skupština ne koristi u svrhe političkog promovisanja bilo koga ovde.
Hvala. Da li još neko želi reč? Gospodine Krasiću, vi ste izazvali repliku. Nemate pravo na repliku, jer ste je vi izazvali. Izvolite, reč ima narodni poslanik Petar Jojić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ako je predlagač želeo da pokaže posebne nacionalne interese, meni je nejasno kako to predlagač ne predloži da u nacionalni savet uđe i neko iz Prištinskog univerziteta (ministarka potvrđuje). Drugo, zašto ovde nema predstavnika Kragujevačkog univerziteta? (Ministarka potvrđuje.) Nema ga u ovoj grupi. Nema ga ovde, gde ste svrstali Beograd u više navrata. Dame i gospodo, ako pogledate koliko je članova u ovom savetu, primetićete da je to po broju jedno manje minsitarstvo, jedno skromno ministarstvo. Ako želimo da donesemo dobar zakon, on treba da se pokaže u praksi, da ima dužu primenu. Prethodna Vlada i Skupština prethodnog saziva donele su zakon o obrazovanju i vidite, u kratko vreme, pokazalo se da u praksi taj zakon ne može da zaživi. Zbog toga SRS smatra da treba prihvatiti amandman koji je SRS predložila. A ujedno, ako mi dozvolite, obavestio bih danas građane Srbije da se u Zrenjaninu održava veliki predizborni predsednički miting, na kome govori Tomislav Nikolić, u 18,00 časova, pa pozivam sve neka dođu na miting.
Da li još neko želi reč o amandmanu? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Radosavljević. Odbor za prosvetu i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Igor Mirović. Odbor za prosvetu i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Zlatan Jovanović.
Hvala. Članom 4. Predloga definisane su nadležnosti nacionalnog prosvetnog saveta. Ovde stoji da ovaj nacionalni prosvetni savet 1) - utvrđuje pravce razvoja i unapređivanja kvaliteta predškolskog, osnovnog i srednjeg obrazovanja i vaspitanja; 2) - prati i analizira stanje obrazovanja na svim nivoima iz svoje nadležnosti i usaglašenost sistema obrazovanja sa evropskim standardima; 3) - razmatra, zauzima stavove i daje mišljenje Ministarstvu u postupku donošenja zakona i drugih akata kojima se uređuju pitanja od značaja za oblast obrazovanja i vaspitanja; 4) - donosi opšte osnove predškolskog programa, nastavne planove i programe osnovnog i srednjeg obrazovanja i vaspitanja i osnove vaspitnog programa; 5) - predlaže ministru: programe završnog i maturskog ispita u osnovnom i srednjem obrazovanju i vaspitanju, posebne programe predškolskog vaspitanja i obrazovanja, stručnog osposobljavanja i obuke, u skladu sa ovim i posebnim zakonom. Da ne čitam dalje, dalje su standardi i druge stvari koje su u nadležnosti ovog saveta. Ono što je ovde sporno to su tačke 4) i 5). Mi ne možemo da prihvatimo da savet donosi opšte osnove predškolskog programa, nastavne planove i programe osnovnog i srednjeg obrazovanja i osnove vaspitanja. Ne može se Ministarstvo isključiti iz ovih poslova. Ministarstvo je odgovorno, ono je deo Vlade Republike Srbije, ono je odgovorno za kompletan, celokupan proces obrazovanja u Srbiji i ono mora biti upoznato sa tim nastavnim planovima i programima. Po ovom predlogu Ministarstvo je apsolutno isključeno. Ono čak ne daje ni saglasnost na te planove i programe. Znači, ono uopšte nema obavezu da se upozna sa sadržajem nastavnih planova i programa. Takođe je po našem mišljenju sporna i peta tačka. Tu smo intervenisali amandmanom, gde se pominje završni i maturski ispit u osnovnom i srednjem obrazovanju. Po našoj koncepciji ne prihvatamo završni i maturski ispit u osnovnoj i srednjoj školi. To smatramo suvišnim. Naveli smo razloge za to. Vi znate kako se ti ispiti rade. Deca izvuku određenu temu, odu kući, dobiju nekoliko dana da to urade i onda angažuju svoje ili druge profesore da im to urade za novac, dođu u školu i onda to u školi odbrane. To nije dobro. Ne treba ulaziti u sve to, a ako su deca išla u školu, ako su savladala nastavni plan i program pozitivnim uspehom, onda je to sasvim dovoljno da mogu dalje nastaviti školovanje prema svojim sposobnostima i željama.
Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
Dame i gospodo, danas se u ovom parlamentu desila zaista neverovatna stvar, čudo neviđeno. Poslanici poslaničke većine okupili su se pre pola sata, 127 njih, da bi glasali da danas radimo dok ne završimo raspravu u pojedinostima o ovom zakonu o izemanama i dopunama Zakona o sistemu obrazovanja i vaspitanja. Zamislite, predlog za produženje rada došao je iz poslaničke grupe zbog koje ovaj parlament dva dana nije radio, jer su se dva dana nagađali, ucenjivali i imaju obraza da traže da mi sad radimo do ponoći ili celu noć, verovatno. Zarad javnosti, poslanici SRS radiće ako treba i 30 časova, dok se ovo ne završi, tako ste izglasali, ali bilo bi lepo da kamera prošeta po poslaničkoj većini, da vide građani Srbije da pola sata posle tog glasanja u sali nema ni 70 poslanika tzv. vladajuće većine. U drugom redu, vidite, ima pet kartica, a svi vidimo tri narodna poslanika. Sve su ovo, dame i gospodo, radili i oni pre vas i zato su vam sada opozicija. Što se tiče amandmana koji je naš kolega Igor Mirović podneo na član 4, a koji se odnosi na član 12. stav 1. tačka 5) osnovnog zakona, ta tačka 5) kaže da u oblasti razvoja i unapređivanja sistema obrazovanja i vaspitanja savet predlaže ministru programe završnog i maturskog ispita u osnovnom i srednjem obrazovanju i vaspitanju, posebne programe predškolskog vaspitanja i obrazovanja, stručnog osposobljavanja i obuke, u skladu sa ovim i posebnim zakonom. Predlagali smo da se ova tačka menja i da glasi da "savet predlaže ministru posebne programe predškolskog vaspitnja i obrazovanja, stručnog osposobljavanja i obuke, u skladu sa ovim i posebnim zakonom." To smo predložili u skladu sa programom SRS, a po našem programu nije predviđeno polaganje nikakvog maturskog ispita. Mislimo da nije u redu da učenik ide u školu osam godina, da dobija odlične ocene ili većinu odličnih ocena, i da nekog dana koji je određen za prijemni ispit dobije neko teže pitanje ili tog dana ima izuzetnu tremu. Polaže pred nekim drugim ljudima, nekim drugim nastavnicima, možda ima temperaturu, možda su mu se roditelji posvađali ujutru kad je krenuo da polaže prijemni ispit, ko zna šta mu je bilo tog dana, i ako ne biste prihvatili ovaj naš amandman, znači, taj učenik ne bi položio prijemni ispit i ne bi mogao da se upiše u školu u koju želi. Na ova način vi želite da poništite i osmogodišnji rad učenika, i osmogodišnji rad učitelja i nastavnika koji su učili, predavali i ocenjivali tog učenika. Malo vam je bilo to što obavezujete učenike da polažu prijemni ispit, pa još i kad polože prijemni ispit stavljate im mogućnost da napišu želju od 20 škola, pa ćete da ih upišete u neku koja ne znam ni sama kome odgovara, ali svakako tom učeniku ili njegovom roditelju ne odgovara. SRS smatra da je ovo neprihvatljivo i da nikako ne može da ostane u ovom zakonu. Predlažemo, gospođo ministre, tzv. skupštinska većina od vas 70-tak da glasate u noći za glasanje, pošto će verovatno biti noćpitanju, ali ne noćas nego ona iduća, pošto radimo dok sve ne završimo, da glasate za ovaj naš amadman. Biće vam bolji zakon. Nije mi do vašeg zakona, jeste mi do učenika koji ne treba da polažu prijemni ispit za upis u školu.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Momir Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, naše obrazovanje unazad 30-tak godina trpi strahovite lomove i kako se koja vlast ili kako se koji ministar promoviše i sedne na fotelju Ministarstva, tako se i obrazovanje, odnosno programi menjaju. Sigurno se svi sećate čuvenih "šuvarica", koje su školovale stručnjake za izradu gornjih delova obuće, pa ako bi hteo da otvori zanatsku radnju, morao je da nađe onoga ko je bio školovan za pravljenje donjeg dela obuće, pa zajedničku radnju da otvore. Ode Šuvar, ode i Jugoslavija, dođe Gašo Knežević, pa onda dođoše "gašinice". Pretpostavljam da će ovo posle gospođe Čolić da se zove "čolinica", ali nema veze. Dame i gospodo narodni poslanici, umesto da se deca kad završe osmogodišnju ili srednju školu odmore, jer osam, odnosno 12 godina su se školovala, da se pripreme za prijemne ispite koje ste iovako ionako naturili, deca moraju po dva meseca da provedu učeći danonoćno da bi pripremili maturu. Šta se desi? Ukoliko na taj maturski ispit dođe dete isfrustrirano, dođe bolesno, ne položi ili položi sa daleko manjom ocenom i to mu se odrazi na broj poena za upis u srednju školu ili na fakultet. Mi iz SRS smatramo da treba ukinuti maturu i da treba u tom smislu amadman narodnog poslanika Igora Mirovića prihvatiti. U amandmanu se predlaže da se u članu 12. stav 1. tačka 5) menja i glasi – predlaže ministru posebne programe predškolskog vaspitanja i obrazovanja, stručnog osposobljavanja i obuke, u skladu sa ovim i posebnim zakonom. Time ćete omogućiti da se naša deca kvalitetno pripreme za prijemne ispite, koje ovim zakonom ponovo naturate za srednje škole i fakultete, i oslobodićete ih jedne velike traume koja se zove maturski ispit.
Reč ima gospodin Krasić, pa Stamenković.
Usvajanjem ovog amandmana može da se kaže da se stvarno ide ka nekoj reformi našeg obrazovanja, jer ovo što je predloženo u izmenama i dopunama ovog zakona i ono što stoji u tom izvornom članu teksta zakona u suštini je isto, razlikuje se samo način na koji se bira savet, za sada je to nacionalni prosvetni savet. Da ne bi učestvovali u ovoj internoj i intelektualno nepotrebnoj svađi, jer tu nema alternative, jer ideja je ista i to što se svađaju na levici i u okviru demokratskog bloka neki, to je njihov problem, ali tu nema reforme. Reformatori reformišu prethodne reformatore, ali u istom pravcu, u istom smeru, nastojeći da sprovedu lustraciju nekih prosvetnih organa, a da to ne ide preko Vlade, nego da ide preko Skupštine promenom zakona. To je cela svrha ovog zakona i to je domet ovog zakona, da biste shvatili da je potrebno da ovaj zakon povučete, jer ništa štetno neće da se desi našem obrazovnom sistemu, to vam garantujem. Ukoliko povučete ovaj zakon, za dva-tri meseca ga ponovite, ali ga uradite kvalitetnije, na drugim osnovama, ništa se neće desiti loše, jer postoji mogućnost da i ova tri postojeća saveta vi promenite jer ih bira, odnosno imenuje i razrešava Vlada Republike Srbije. U Vladi imate većinu, tamo ste koalicija, možete da ubacite vaše stručne ljude, ti ljudi mogu da završe programe za sedmi razred i sve ovo drugo što smatrate da podzakonskim aktima treba da se reguliše, da se odštampaju udžbenici, možete da izvršite pritistak na ove centre, na ove nove savete i zavode koji već postoje u smislu osposobljavanja prosvetnih radnika za te nove trendove u našoj novoj školi. Sve to možete da uradite bez promene ovog zakona, ali je vama stalo u vreme predizborne kampanje da uradite nešto što u krajnjem slučaju može da ima kao rezultat nešto dobro, jer ono što je Gaša uradio to je apsolutno loše. On malopre nije shvatio, nisam pričao o njegovoj kući, nego sam pričao o nekim drugim pajtašima njegovim sa kojima je pravio dogovore oko tih sponzorskih, donatorskih i drugih sredstava. Jer, neko je iz inostranstva imao interes da nas intelektualno omalovaži, da ne znamo kako da se vrati kusur ako se plati 10 dolara, nestane struja, a nešto je koštalo osam dolara. Moram da vas razočaram sve u tom demokratskom bloku. Bilo koju reformu da radite, vi to nacionalno i intelektualno što postoji kod ovih građana na ovom prostoru ne možete da upropastite. Svi koji pričaju ovde sa nekim velikim žaljenjem da će neko da upropasti naš obrazovni sistem, ne mogu da ga upropaste. Ovaj narod se toliko grčevito bori sam od sebe, ima prirodnu zaštitu. Ovde sve žive genijalci koji se bore svim sredstvima protiv gluposti i neznanja. Neće niko da dozvoli da mu dete bude intelektualna nakaza, jednaka nekoj tamo na zapadu koja ne zna da postoji geografija i nemojte da se sekirate. Naša deca su nadarena. Potrebno je samo malo da se srede ovi programi, da deca ne uče nešto što je opterećenje, da ne bi hiljadu puta ponavljali jedne iste stvari, da se malo sredi taj sistem ocenjivanja i tu je kraj. Ne, naši ministri žele da reformišu i da uništavaju. To vam nećemo dozvoliti i zato ćemo govoriti o svakom amandmanu, a kada vam padne kvorum, vi se lepo razmislite, dogovorite i povucite ovaj zakon. Napravite zakon koji će da otkloni upravo ono što ste primetili da je smetnja nešem obrazovanju: plate prosvetnim radnicima, obrazovne programe, metodologiju kako da se saopšti program, sistem ocenjivanja i uslove za to školovanje. Sve drugo može da ostane. Čuli ste vrlo konkretne podatke od poslanika SRS. Imamo veliku disperziju i ne možemo da stavimo seosku školu u isti koš sa beogradskom.
Reč ima narodni poslanik Stamenković.
Dame i gospodo, srpski radikali su veoma konstruktivno pristupili praćenju i kontroli ovog zakona. Dali smo veliki broj amandmana, od kojih je jedan dobar broj usvojen, i mi smo zaista želeli da radimo konstruktivno i da rad u toku večeri privedemo kraju. Neka sumnjiva većina je odlučila da se radi cele noći i ujutru i onda smo mi rasterećeni. Nemamo razloga da štedimo vreme, jer ste vi već odlučili da radimo do ujutru, i mi ćemo se truditi da što veći broj naših poslanika o svakom amandmanu iznese svoj stav i time ispuni svoju poslaničku dužnost, i na sve načine, sa svih aspekata razmotri ovaj zakon. Pitao bih predsedavajućeg i ove iz većine gde su im gospodin Prodanović, gospodin Anđelković, Dačić, potpredsednik Narodne skupštine Krstić, svi koji su glasali za produženje rada. Doduše, za Prodanovića znam, eno hrani se u menzi, ali za ostale ne znam gde su. Kao što smo već rekli, da pređem na sam amandman, zaista mislimo da je posle osam ili 12 godina školovanja na bilo koji način suvišno polagati taj tzv. ispit zrelosti, da je dovoljno postići određeni uspeh u školi i da to bude određena kvalifikacija za upis u neki viši rang obrazovanja i školovanja.
Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, smatram da Ministarstvo prosvete ne sme biti izuzeto kada je u pitanju plan i program predškolske ustanove, osnovne i srednje škole, da se ne bi desilo nešto kao što se desilo u prethodnom periodu. Dakle, bivši režim je imao cilj da snizi intelektualni nivo naših đaka, kako bi naša deca bila radna snaga raznih multinacionalnih kompanija koje se danas šire u našoj zemlji. Ministarstvo prosvete bi trebalo da ima ingerencije nad ovim savetom, jer mislimo da savet ima velika ovlašćenja i to bi trebalo da uzmete u obzir.
Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandman na član 4. Predloga zakona, koji je podneo narodni poslanik Igor Mirović, predlaže ukidanje programa završnog maturskog ispita. Činjenica je, što su već kolege pomenule, da je zaista posle dužeg školovanja i posle mnogo dobijenih ocena potpuno suvišno naknadno ocenjivati učenika i veliko je pitanje da li taj dan, a razlozi zbog čega ovo treba ukinuti su mnogobrojni, dete može biti raspoloženo, da li može biti u dobrom zdravstvenom stanju, kako će se obavljati maturski ispit za decu koja su tog dana, kada je to zakazano, bolesna, može li biti neki drugi. Da je ministar prosvete i sporta, gospođa Čolić, pročitala predlog budžeta za 2004. godinu, možda ovakav predlog zakona ne bi ni bio danas na dnevnom redu. Naime, o čemu se radi? Kada je predlagan budžet za 2004. godinu, to je urađeno na način da niko od poslanika ne može diskutovati o budžetu. Naime, predlog budžeta je podeljen u devet ujutru i poslanici već taj dan u deset trebalo je da raspravljaju o njemu, a u predlogu budžeta za ovu godinu predviđeno je da Ministarstvo prosvete raspolaže sa četiri puta manje novca od Ministarstva finansija. Pošto je u Ministarstvu prosvete zajedno i sport, koliko je to i koje su to finansijske i druge obaveze pred ovim ministarstvom, s obzirom da uključuje edukaciju preko milion dece. I kakve su to obaveze ministarstva finansija da raspolaže četiri većim budžetom, i zbog toga su poslanici SRS podnosili sve ove amandmane, želeći pre svega da racionalizuju ionako skromna sredstva iz budžeta. Pošto to nije dovoljno, Ministarstvo za finansije je i ove godine predvidelo finansiranje nevladinih organizacija. A mislim opet na uštrb jednog ovako važnog ministarstva kao što je Ministarstvo prosvete. I čak je Ministarstvu vera predlogom budžeta naređeno da se jedna trećina odobrenih sredstava iz budžeta mora kao donacija dati nevladinim organizacijama. Sada vi vidite da li novcem, koji se praktično skida sa leđa građana Srbije kroz poreze i razna druga davanja, treba da se finansiraju Biljana Kovačević-Vučo, Sonja Biserko, Nataša Kandić i mnoge druge, a da naša deca uče neke planove i programe koje im priprema jedan vrlo glomazan administrativni aparat, za koji nećemo imati novca i da hoćemo sve ovo da sprovedemo. Zato bi najbolje bili da ste prihvatili već amandman na član 2. koji uređuje član 10. postojećeg zakona i da ste odmah na početku prihvatili osnivanje dve stalne komisije u okviru saveta; izbegli biste svu dalju raspravu i učinili biste zakon primenljivim.
Da li još neko želi reč?
Dame i gospodo narodni poslanici, što se tiče para koje se ovde pominju i troše u Ministarstvu prosvete u proteklom periodu, to je stvarno enigma koja nije raspravljena na ovoj skupštini, pa smo zbog toga mi na Odboru za prosvetu tražili izveštaj Ministarstva prosvete o parama koje su se trošile u prethodnom periodu. Sumnjam da Vlada Srbije ili bilo ko u ovoj zemlji ima informaciju koliko je novca ušlo u ovu zemlju, koliko je raspoređeno, koliko je uzelo Ministarstvo prosvete, koliko drugi i slično. Lično o Ministarstvu prosvete znam da je veliki novac prispeo od donacija nevladinih organizacija, nekih banaka, pa se nije slučajno ministar prosvete sastajao sa Sorošem. Dakle, ipak se radi o parama, pa ćemo mi radikali tražiti da se te pare objasne i da se raspravlja o njima na Odboru za prosvetu. Što se tiče ovog amandmana, radi se o ozbiljnoj materiji, radi se o ozbiljnom predlogu. Kako bi stvarno ovaj zakon bio reformski, odnosno da se nešto menja, trebalo je uvažiti amandman SRS-a i ukinuti ne samo klasifikacione ispite, odnosno prijemne ispite, nego moralo se ići dalje i ukinuti i maturske ispite. Nažalost, prijemne ispite sada zamenjuje maturski ispit, male mature i velike, kako se to nekada zvalo, a to je ponovno opterećenje učenika i roditelja. To je traumiranje dece posle osmog razreda, posebno je tu problem. Zašto da ocenjujemo nešto što je već ocenjeno, zašto to da radimo ako je učenik dobio ocene kroz svoje školovanje od osam godina, zašto ponovo da radimo iz nekih predmeta to ocenjivanje. Primera radi, Ministarstvo prosvete imalo je nekada mnogo efikasnije instrumente da utvrdi pravo stanje u prosveti. Znači, postojalo je ono poznato testiranje učenika, dva ili četiri puta godišnje, preko koga bi se tačno utvrdio rad i prosvetnog radnika i kvalitet znanja, odnosno količina znanja koje je učenik usvojio u prethodnom periodu. Ako znamo da je plan i program jedinstven za celu Republiku Srbiju, onda je lako utvrditi u svakom tromesečju testiranje učenika po razredima i po predmetima, lako je utvrditi koja je to količina znanja neophodna da se usvoji za određenu ocenu i tako bi ujedno i prosvetni radnici bili zainteresovani za pravične ocene, a učenici dobijali veću motivaciju za rad. Smatram da je ovaj amandman trebalo prihvatiti. Ponovo apelujem na poslanike Skupštine Republike Srbije da prihvati amandman SRS-a. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Gašo Knežević.
Poštovana predsedavajuća, poštovane kolege, neko je ovde rekao iz SRS-a da je prethodni režim hteo da snizi intelektualni nivo ove zemlje. Ne znam na koji način je to snižavanje intelektualnog nivoa ako se podiže nivo osnovne škole sa osam na devet godina. Sada se vraćamo u smanjenje. Samo da vam kažem podatke. U onome što smo nekada zvali zapadna Evropa više niko nema osam godina, svi imaju devet do 12. U našem neposrednom okruženju, Crna Gora devet, Republika Srpska devet, Bugarska, Rumunija, Slovenija devet, Mađarska 12. Na osam godina sada su Albanija, a koja će to za sada ostati, i Makedonija, koja u junu pušta zakon tri plus tri plus tri – devet godina, i Hrvatska, koja će to učiniti do kraja ove godine. Dakle, mi ćemo moći da korespondiramo jedino sa albanskim školama. A za one velike patriote, kako ćete upisivati decu iz Republike Srpske, kako ćete upisivati decu iz Crne Gore? Hajde, pošto znam da su ovde neki za nezavisnu Srbiju da to nije argument. Molim vas, ovde se prekida mogućnost horizontalne pokretljivosti đaka u odnosu na svo naše okruženje. Ili ćemo jesti godine. To ne znam. Ali nas okoliš tera. Ne tera nas ništa drugo, uslovi nas teraju na promenu ponašanja. Mi sada od devet vraćamo na osam. Da li je to civilizacijski?
Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, SRS je predložila amandman koji se odnosi na deo u zakonu gde se objašnjavaju nadležnosti saveta. U predloženom zakonu savet predlaže ministru "programe završnog i maturskog ispita u osnovnom i srednjem obrazovanju i vaspitanju, posebne programe predškolskog vaspitanja i obrazovanja, stručnog osposobljavanja i obuke, u skladu sa ovim i posebnim zakonom." Mi smo to, kao što smo već čuli, hteli da se menja. Samo bih to još malo obrazložio. Znači, polaganje maturskog ispita bi trebalo da se briše, jer kao što i sami znate, nije normalno da se osam godina školovanja osnovne škole baci u vodu i da se određuje ceo ostatak života kroz tih sat vremena koliko bude trajao taj maturski ispit, sat ili sat i po vremena. To bi verovatno zavisilo od toga da li to dete ima tremu, da li je uplašen činjenicom da mu u životu zavisi sve od toga. Mislim da i vi znate da dete od 12, 13 ili 14 godina nema toliku mogućnost da podnese toliko breme odgovornosti. Verujem i ponavljam da i vi znate da smo mi u pravu što se toga tiče, da deca to ne mogu i da to nije dobro za njih, ali shvatamo mi vas. To je tako kada moraš da žuriš i da podležeš raznim ucenama tipa ja tebi, ti meni. Pozivam vas još jedanput da se dozovete pameti dok je vreme i da povučete ovaj zakon, pa da ispravite sve greške i da ga lepo ponovo razmotrimo i usvojimo. Hvala.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslaniciMiloljub Albijanić, Nadica Momirov i Snežana Plavšić-Stojanović. Odbor za prosvetu i predstavnik predlagača prihvatili su ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Dragoljub Živković. Odbor za prosvetu i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra je ovaj amandman pravno moguć. Izvolite.
Poštovana potpredsednice, poštovani predstavnici Ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, prema diskusiji koju smo do sada čuli i koja se trenutno razvija očigledno da nacionalni prosvetni savet zauzima centralno mesto u predloženom zakonu o izmenama i dopunama Zakona o sistemu obrazovanja i vaspitanja. Član 5. Predloga predviđa da se članovi starog zakona od 13. do 16. brišu, a samo da podsetim uvažene narodne poslanike da su to članovi koji definišu prosvetni savet koji broji 29 članova i predsednika, savet za stručno obrazovanje, a koji je trebalo da se sastoji od 20 članova, i predsednika i savet za usaglašavanje stavova u obrazovanju. Moram da priznam da imam razumevanja da se zbog racionalizacije i ne znam zbog kojih još razloga savet za usaglašavanje stavova u obrazovanju na određen način inkorporirao u sastav nacionalnog prosvetnog saveta. Zaista nemam nikakvog razumevanja za to da se potpuno ugasi savet za stručno obrazovanje i objasniću zbog čega. Ako želimo da naš sistem obrazovanja bude prilagođen potrebama privrede, moramo naš obrazovni sistem pripremiti tim zahtevima, ne samo trenutnim, nego i razvojnim potrebama, pa zbog toga ne shvatam sastav nacionalnog prosvetnog saveta, da on sadrži samo četiri predstavnika stručnih organizacija iz domena stručnog obazovanja. To predstavlja ozbiljan hendikep novog predloga zakona, ovo oko sastava nacionalnog prosvetnog saveta, zato amandman koji sam predložio predviđa brisanje predloženog člana 5. i praktično vraćanje saveta za stručno obrazovanje i saveta za usaglašavanje stavova. Mada priznajem da, što se tiče saveta za usaglašavanje stavova, ponavljam, imam izvesno razumevanje da on bude pretopljen u nacionalni prosvetni savet. Imamo primedbe i stručnih organizacija sa kojima smo kontaktirali i, zaista, od 38 članova da samo četiri člana budu delegirana, predstavlja jako malu zastupljenost, s obzirom na veliki broj različitih škola, koje obezbeđuju stručno osposobljavanje naših generacija i s obzirom na veliki broj profila koje imaju te škole. Još moram reći jednu konstataciju, dva su ozbiljna hendikepa koja se tiču donošenja ovog zakona, a tiču se nedostatka javne rasprave i drugo, što se on donosi u jeku izborne kampanje, tako da smo dosta opterećeni time. Mislim da su diskusije vrlo često odudarale od onoga što je centralna tema skupštinskog zasedanja i nadam se da nas neće odvratiti od mogućnosti da odradimo ono za šta smo zaduženi, a to je da popravimo predloženi zakon i da nacionalni prosvetni savet, koji jeste da ima centralnu ulogu u čitavom sistemu, naravno zajedno sa Ministarstvom prosvete, ali mislim da usvajanjem ovog zakona možemo čitavu stvar popraviti. Pozivam uvažene narodne poslanike da podrže amandman koji sam predložio, dakle da se član 5. u predloženom zakonu briše.
Da li još neko želi reč o amandmanu? Izvolite. Narodni poslanik Gašo Knežević.
Prilikom pripremanja zakona iz 2003. godine, ekipa koja je pripremala zakon između ostalog je obišla komore. Komore su udruženja nekih poslodavaca firmi koje rade u ovoj zemlji. Mi smo održali tri sastanka sa njima. Postojao je strašno veliki interes upravo za savet za stručno obrazovanje. Komore su osetile jednu stvar, kao pečurke posle kiše na teritoriji zemlje rasli su narodni univerziteti i tome slične institucije. Ti narodni univerziteti su kursističkim metodom školovali kadar, izdavali neke papire koje niko nije kontrolisao i onda su se tako kvalifikovani ljudi javljali na posao u preduzećima. Meni je jedan član komore, koji je istovremeno i direktor jednog preduzeća, rekao da on ima problem sa doškolovovanjem, odnosno obukom ljudi koji su završili te kurseve. Zbog toga je naša ideja bila da ojačamo stručno srednje obrazovanje. Najveći broj ljudi u ovoj zemlji ipak to završi, pošto dve trećine drugostepenog obrazovanja otpada na srednje stručne, gimnazija ima 150, a 450 do 500 srednjih škola, dakle, taj broj ljudi je nejak i neadekvatno pripremljen za struku, za život. Osim toga, postojao je veliki broj mašinskih škola, a nažalost, ova zemlja je na nivou mašinske industrije posustala. Zbog toga je pred nama bio ozbiljan posao, prestrukturiranje srednjih škola, promene profila u srednjim školama, pružanje atraktivnijih zanimanja ljudima koji idu na taj nivo i tu vrstu obrazovanja sa jedne strane, a sa druge strane davanja jake veze između srednjih škola, zavoda za zapošljavanje, odnosno poslodavaca i sindikata. Cilj Saveta za srednje stručno obrazovanje je bio da okupi sve zainteresovane u svoj sastav. Tom činjenicom, tim okupljanjem, svi zainteresovani bi bili sposobni i imali bi pravo da donose određene odluke, koje su kao savetodavne ili u nekoj jačoj formi davali ministarstvu. Meni se čini da mi ukidanjem Saveta za srednje škole pravimo medveđu uslugu sopstvenoj zemlji. Opet ćemo školovati ljude koji će kada se zaposle morati dodatno da se doškolovavaju, odnosno školovaćemo kadar koji će tavoriti na tržištu rada, jer neće biti posla, a nećemo profilisati i stvarati škole koje će davati kadrove potrebne tržištu rada. Upozoravam vas, na vama je veliki značaj Saveta za srednje stručno obrazovanje, a ono što je primetno iz rada sadašnjeg Ministarstva je litistički pristup prema gimnazijama. Ja sam je završio, nemam razloga da je napadam, ali nemam razloga ni da je potenciram. Prema svima treba biti u istom odnosu, majka, otac ili maćeha, kako hoćeš, ali prema svima isti, i to je ono što smo mi pokušali sa Savetom. Plašim se da se njegovim ukidanjem gubi strašno ozbiljna kopča sa svim socijalnim partnerima koji formiraju srednje stručno obrazovanje. Hvala.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 6. amandman je podneo narodni poslanikMiroslav Martić. Odbor za prosvetu i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odborsmatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podneo narodni poslanikIgor Bečić. Odbor za prosvetu i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odborsmatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite, narodni poslanik Vjerica Radeta.
Dame i gospodo, član 17. osnovnog zakona, na koji je kolega Igor Bečić u ime poslaničke grupe SRS amandmanski reagovao, jedan je od dokaza da se vi iz sadašnjeg režima ne razlikujete od onih iz prethodnog režima, ne samo po tzv. kvorumu, jer ga i sada nema. A samo molim, pre nego što krenem da obrazlažem ovaj amandman, kolege iz SRS, samo načas izvadite kartice da vidimo koliko tačno ima narodnih poslanika koji su izglasali da radimo celu noć. Naravno, neću intervenisati po Poslovniku, radićemo mi i ako vas bude pet u ovoj sali.
Prisutna su 92 narodna poslanika.
Nisam vas čula, gospođo predsedavajuća.
Prisutno je 90 narodnih poslanika.
Hvala lepo. Ali nisam intervenisala po Poslovniku, čisto da se zna, 127 je glasalo za produženje rada. Znači, u članu 17. predviđeno je postojanje zavoda za unapređivanja obrazovanja i vaspitanja i zavod za vrednovanje kvaliteta obrazovanja i vaspitanja. Ovo vam je isto ono što je bilo u prethodnom zakonu, drugačije se zove, vi ste centre pretvorili u zavode, suština je ista. U centre je bivši ministar Gašo Knežević pozapošljavao svoje stranačke prijatelje, pozapošljavao razne sektaše, i vi sada verovatno ne znate šta ćete sa njima, a on je to radio zato što nije imao vremena da radi u Ministarstvu, pošto se bavio nezakonitim otpuštanjem prof. dr Vojislava Šešelja sa Pravnog fakulteta, pošto je morao da ispuni onu svoju - on ili ja. Sada ne znam, novi ministar, bar se nije javno izjašnjavala da ima takvih ambicija, pa zato mislim da može da organizuje, odnosno da bi trebalo da organizuje posao u Ministarstvu i da ove poslove obavlja komisija u okviru Ministarstva, upravo kako je predloženo amandmanom, dakle, komisija za unapređivanje obrazovanja i vaspitanja obavljala bi stručne poslove u pripremi propisa iz nadležnosti saveta i Ministarstva kao i druge poslove u skladu sa zakonom. Ovo što je predloženo u izmenama i dopunama osnovnog zakona je suvišno iz jednog od osnovnih razloga, što mi, dame i gospodo, nismo država blagostanja. Mi ne možemo da izmirimo ni obaveze koje imamo prema postojećim organima, odnosno ljudima zaposlenim u raznim organima i organizacijama, a kamoli još da formiramo nove. Ovde smo čuli, kada se govorilo o nekim agencijama, da je principijelni stav Demokratske stranke Srbije da oni nisu za osnivanje nekakvih paraorganizacija, a evo vidimo i u ovom zakonu da se formiraju razne paraorganizacije, da se ministarstvo, ne znam iz kojih razloga, oslobađa pojedinih poslova i prosto, kada čovek pročita ceo ovaj zakon, pita se šta će nama ministarstvo, šta će Ministarstvo prosvete i sporta da radi, kada je sve podeljeno na razne druge zavode, organizacije u koje će se zapošljavati novi ljudi. Ti novi ljudi moraju da se plate, moraju da im se obezbede prostorije, a nemamo prostorije odgovarajuće u mnogo škola. Plate zaposlenih u prosveti su ispod svakog nivoa. Govorila sam i juče, a ponoviću i danas, da prosvetni radnici, dame i gospodo, spremaju veliki štrajk, zato što su nezadovoljni. Kažu da su očekivali da će nova vlada da povede računa o njima, ništa od toga nije bilo, povećanje plata nisu dobili. Ono što treba da im se isplati u raznim školama se na razne načine zloupotrebljava. Nastavnici idu na neke stručne, imaju neke stručne obaveze izvan mesta stanovanja i kažu im direktori škola – ne možete da dobijete celu dnevnicu, dnevnica se od ministarstva dobija bruto, pa ćemo mi da zadržimo neki procenat, a vama ćemo da damo neto, a to neto je od 40 do 60 procenata, zavisi od direktora i sekretara škole, kako se udiluju. Takođe, što se tiče uslova u kojima rade škole, vidim da je peti minut isteklo, ali biće još amandmana. Samo da podsetim gospođu ministra i narodne poslanike da još uvek u školama na teritoriji Beograda, u selu Boljevci, imamo školu sa spoljnim VC, a mi pričamo o nekom usavršavanju itd, koje nema veze sa stvarnim stanjem u zemlji Srbiji, u kojoj mi, dame i gospodo, živimo u siromaštvu.
Povodom amandmana, narodni poslanik Jovanović.
U članu 6. Predloga zakona definisane su nadležnosti zavoda za unapređivanje obrazovanja i vaspitanja, odnosno definisane su zavod za unapređivanje i zavod za vrednovanje kvaliteta obrazovanja i vaspitanja. Naime, po ovom konceptu Vlade Republike Srbije, pored saveta koji se bira u Skupštini Republike Srbije, Vlada formira dva zavoda, dve ustanove koje će biti pod patronatom Vlade. Jedna je zavod za unapređivanje obrazovanja i vaspitanja, a druga je zavod za vrednovanje kvaliteta obrazovanja i vaspitanja. Takođe, ovim predlogom prvi od ova dva zavoda ima obavezu da konstituiše četiri centra. Svaki od zavoda i centara može da obrazuje raznorazne stručne timove. Predlagač je u obrazloženju rekao da se ovim predlogom vrši racionalizacija, da se smanjuje broj ljudi koji su angažovani u raznoraznim savetima, zavodima, centrima, međutim, kada se sve ovo sagleda, dolazimo do zaključka da se ništa nije po tom pitanju unapredilo i uradilo, samo je izvršeno prepakivanje, pregrupisavanje tih ljudi. Ostaje sve isto, biće verovatno isti broj angažovanih ljudi. Postavio bih pitanje gospođi ministarki: koliko zaposlenih ima u Ministarstvu prosvete i sporta u Republici Srbiji? Koliko je to ljudi i da li su ti ljudi stručni i osposobljeni da obavljaju mnoge poslove koji se ovde, po ovom predlogu zakona, stavljaju u nadležnost ovih zavoda, centara ili saveta? Ako sve nadležnosti, koje je ranije obavljalo Ministarstvo, sada prenesemo zavodima, centrima ili savetu, šta će da radi Ministarstvo? Malopre sam rekao, po ovom predlogu zakona Ministarstvu je oduzeto ono što smatram osnovnim, a to su planovi i programi osnovnog i srednjeg obrazovanja. Gospodo, ako Ministarstvo nema obavezu ni da se upozna sa planovima i programima, zašto uopšte postoji. Ministarstvo po ovom predlogu nema obavezu da daje saglasnost na planove i programe osnovnog i srednjeg obrazovanja. Znači, nema obavezu da upozna te akte. Kako može ministarstvo onda da prezentira u javnosti položaj našeg obrazovanja, proces obrazovanja, situaciju u obrazovanju? Ovaj vladin koncept se razlikuje bitno od našeg koncepta i mi smo za stvarnu racionalizaciju ovih ustanova koje se bave obrazovanjem u Srbiji. Mislili smo na to da se ovaj birokratski aparat značajno smanji i zbog toga smo predvideli da se stručna tela formiraju pri savetu. Mi smo ostavili mogućnost da savet formira stalne komisije koje bi obavljale ove poslove. Da ne dupliramo nadležnosti i odgovornost, da idemo preko saveta koji će biti savetodavno telo, ali će imati stručne komisije, koje će moći sa stručnog aspekta da daju predloge, koje bi savet usvojio i onda prosledio kao predloge ministarstvu, odnosno Vladi. Vlada bi ih razmotrila i na njih dala saglasnost ili korigovala. Jedino tako možemo ostvariti racionalnost u ovoj oblasti. Inače, ovaj sistem ostaje faktički ono što je i bio, ništa se neće u suštini promeniti, samo će biti drugi nazivi ustanova, centara, stručnih timova itd. Još jedna stvar koja je bitna. Opet na Odboru za prosvetu smo čuli da postoje neki viši razlozi da ovi centri opstanu. Radi se o centrima koji su egzistirali u postojećem zakonu, samo su redukovani sada na četiri, ali su neki viši ciljevi, interesi ili razlozi da ti centri opstanu. Voleo bih da ministar kaže ovako javno, da nacija čuje, koji su to viši razlozi zbog kojih centri opstaju.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Ovom upornošću većine u Narodnoj skupštini praktično teraju se građani da u direktnom prenosu posmatraju kako se na demokratskom bloku presipa iz šupljeg u prazno. Jeste, nažalost, tako je. Svedoci smo toga. Suštinske promene između Gašinog zakona i predloga za izmenu ovih odredbi apsolutno nema. Nema, i ma koliko ova nova vlast kritikovala Gašu, ona ga na ovaj način amnestira. Budite uvereni, amnestira ga, jer su na istom tragu, na istom putu, idu istim smerom. Nije šija nego vrat. Svako ko radi u prosveti neka pogleda šta piše u članu 17. postojećeg zakona, pa će da vidi. Pod dva, kaže se centri, vrsta centara, pa se nabraja sedam centara, pa kada se pogleda ono šta predlaže ova nova vlada, kaže se – zavod za unapređenje obrazovanja i vaspitanja i zavod za vrednovanje kvaliteta obrazovanja i vaspitanja, i ponavlja šta bi to moglo da bude nadležnost, ali se zadržava odredba da se radi o zavodima koji rade po propisima o javnim službama. Znači, radi se o samostalnim pravnim licima, o direktorima, o kolima, o prostoru i o nekim savetodavnim strateškim poslovima, ciljevima itd. I sada se postavlja pitanje - pa zar je moguće da imamo toliko laičko ministarstvo prosvete da ne sme da se uhvati ni za jedan stručni posao. Dolazimo do koncepcijske razlike u pogledu na organizaciju države i vršenje vlasti kada je u pitanju obrazovanje. Skrenuo bih vašu pažnju, pogledajte obrazloženje, da vidite ustavni osnov za donošenje ovog zakona. Ovde je navedeno samo ono što je obaveza države u pogledu sistema obrazovanja, ali nema nigde onog osnovnog ljudskog prava na obrazovanje. Nema ga. Nije izvršio poziv na taj ustavni osnov. Dolazimo i do one centralne, medijske manipulacije, kojoj smo izloženi već mesec i po dana, gde Gašo kaže – u centru njegovog zakona je učenik, a nova Vlada kaže – u centru naše reforme je nastavnik. Molim vas, nema blage veze ni jedno ni drugo. Ostali su Gašini centri, Gašini stručnjaci, Gašina organizacija, i dokaz da je pravilno potrošio pare iz insotranstva da bi reformisao naše zakržljalo školstvo. I onda idemo sa pričom 3 + 3 + 3 ili 4 puta + 3, vertikalno, horizontalno, dvorište, ishodište. Novi termini, sve nešto novo, a vrti se sve u krug oko praznog. Ponovo vas upozoravam, gosodine Kneževiću, ovaj narod ne dozvoljava intelektualno zaglupljivanje. Pa možete vi da pričate i devet, i 12, i 17, i 18, a ovaj narod je inteligentan. Prirodno inteligentan. Prepoznaje sve. Vidi sve. Ovaj narod najbolje zna kakve stručnjake ima. U centru obrazovanja učenik, u centru obrazovanja nastavnik, pa idite s tom pričom u bilo koju seosku školu pa da čujete. Pa, ako vam je toliko stalo do obrazovanja, što niste vratili neštošto je nekada bilo. Da ta škola bude stvarno institucija koja se bavi prosvećivanjem. Pogledajte u selima, sve je zatvoreno. I, oni seoski učitelji koji drže predavanja za četiri, pet ili deset učenika zaslužuju orden narodnog heroja. Oni su nam očuvali obrazovanje, a ne vaši centri i beogradski krug dvojke, i sve ovo što Soroš finansira ovde. Tražite priključak sa svetom? Priključak preko vašeg žiro računa tražite. Što ne tražite priključak sa nečim normalnim, preko običnog računa seoskog učitelja. Ne, nego preko vaših centara i nas zamajavate ovde. Promenite, povucite ovaj zakon i donesite nešto normalno, od čega je moguće da se napravi neki rezultat, i manite se vaših centara, vaših zavoda i vaših vrlih stručnjaka. Pa, rekao sam vam kakvi su to stručnjaci. Gašo Knežević ne zna šta je složeni upravni akt. Poništava po pravu nadzora, a svi koji se makar jedan posto razumeju u pravo u ovoj zemlji smeju se lenjom Gaši.
Replika? Izvolite.
Moram priznati jednu stvar: i meni samom je smetao termin - ishod. Pokušali smo da nađemo neku drugu reč. Činila mi se stranom. Svakog meseca sam imao sastanak sa predstavnicima verskih zajednica u povodu veronauke. Na jednom od tih sastanaka sam ih obavestio o pravljenju i o osnovnim rešenjima novog zakona. Srpsku pravoslavnu crkvu je zastupao gospodin Irinej Bulović. Direktno sam ga pitao, da li možemo da je upotrebimo ida li imate nešto protiv reči - ishod. Gospodin Irinej Bulović mi je tom prilikom, pred svedocima, a bilo ih je najmanje 15 u prostoriji, odgovorio da Srpska pravoslavna crkva podržava izraz - ishod. Molim vas, istine radi, gospodin Irinej Bulović je, hvala bogu, želim mu dugo zdravlje, živ i zdrav. Pitajte ga, svi sumnjičavci, u pogledu moje dileme i našeg razgovora. Puno vam hvala na šlagvortu, gospodine Krasiću.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? Izvolite, reč ima narodni poslanik Branislav Rankić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovde je pre jedno sat vremena jedan kolega iz poslaničke većine, proizvodeći enormnu količinu buke za ovom govornicom, pokušao da bude duhovit i uporedio lane i Sokrata. Naravno, izašao je, i doći će ovde kada bude dan za glasanje, a sada je kod kuće i negde prati kako mi ovde raspravljamo o zakonu. Ovde je sada 110 prisutnih poslanika, zajedno sa poslanicima SRS, pa ćemo da vidimo koliko ćete biti u stanju da vas bude ovde dok budemo raspravljali o ovom zakonu. Naime, ovaj amandman na član 6. predlaže da se član 17. osnovnog zakona briše, a dopuna zakona je predvidela brisanje naslova i člana 17. i pisanje novog člana. U stvari, šta se time postiglo? U prethodnom zakonu, koji još uvek važi, dok se novi ne donese, bilo je formirano sedam centara. Ovaj zakon predviđa osnivanje dva zavoda, jedan od tih zavoda ima u svom sastavu nova četiri centra. Kada sabere, to je ukupno šest, i onda je gospođa ministar rekla ovde da će se izvršiti racionalizacija. Bila bi racionalizacija za jedan manje, ukoliko bi zavod i centri bili ustanove istog ranga. Međutim, zavodi, i organizaciono i strukturno, i na svaki drugi način, jesu ustanove drugačijeg ranga, mnogo su šire, čak instituti onog trenutka kad u njima prestane da bude manje od 17 zaposlenih doktora nauka prelaze u zavode, što znači da će se, ukupno gledano, glomazan birokratski aparat povećati. Kada smo mi svojim amandmanima zahtevali da se ukinu zavodi i da se umesto njih formiraju dve stalne komisije u okviru saveta, gospođa minsitar, a voleo bih da to ponovi ovde pred svim poslanicima i pred javnošću Srbije, rekla je da zavodi moraju opstati u zakonu zato što smo mi ucenjeni sa 10 miliona dolara pomoći da bi sproveli ovaj zakon. Međutim, nas će sprovođenje ovog zakona, mislim na budžet i na državu, koštati, pored tih 10, još 20. Tražim samo od onih koji podržavaju ovu vladu da shvate da ovo mogu da rade mnogo razvijenije evropske zemlje i SAD, zbog toga što imaju mnogo novca i mogu da gomilaju administraciju i da stvaraju jak državni aparat. Pogledajte, gospodo, vi koji sve znate, kartu sveta i videćete da su danas najbogatije zemlje sveta one koje su bile kolonijalne ili robovlasničke sile, ili su vodile osvajačke ratove. Sve druge zemlje, koje su želele mirno da se razvijaju, ostale su u zapećku tog razvoja. E sad, pitam vas - da li mi možemo, kao zemlja koja je samo u prošlom veku bila prinuđena da treći put stvara prvobitnu akumulaciju kapitala, posle Prvog svetskog rata, posle Drugog svetskog rata i posle ovih najnovijih događanja, čiji smo savremenici, prihvatati standarde koje propisuju visokorazvijene evropske zemlje, i da ih pratimo u stopu, ali samo u tom administrativnom pogledu. Apelujem na vas da jednom na dnevni red ove skupštine dođe neki zakon koji će se ticati privrede, kojima ćemo zaposliti ljude, pokrenuti privredu. I kada budemo imali dovoljno sredstava za budžet iz privrede, zdravih sredstava, da ne zavisimo ni od čije milostinje, da onda mi sami sebi stvaramo administrativnu struktruru, koja će pratiti ne samo školstvo nego i sve sisteme koji su prisutni u našem društvu.
Reč ima narodni poslanik Goran Jocić.
Dame i gospodo narodni poslanici, mi srpski radikali smatramo da je bespotrebno dalje širenje administracije. Mislimo da bi ta sredstva mogla da se upotrebe u neke korisnije svrhe. Dolazim iz Pukovca, to je opština Doljevac, Niški okrug, a osnovna škola u Doljevcu ima oko 1.009 učenika. Primera radi, u Pukovcu, u osnovnoj školi gde ima oko 450 učenika, potrebno je da se izvrši adaptacija krova, dakle krovne konstrukcije. U selu Kočane je započeta adaptacija četvororazrednog odeljenja i stalo se. To isto je urađeno i u selu Čapljinac. Recimo, potrebna je fiskulturna sala u školi u Malošištu, koja takođe pripada Osnovnoj školi "Vuk Karadžić" u Doljevcu. Potrebna je fiskulturna sala u Belotincu, potrebno je grejanje u Belotincu, u čevororazrednom odeljenju u selu Čečina, koje je takođe sastavni deo osmorazredne škole "Vuk Karadžić" – Doljevac. Recimo, deca idu u poljski VC koji više nema uslova. Dakle, apel Ministarstvu da se malo uzmu u pamet i da ta sredstva iskoriste pametnije, a administracije nam je stvarno previše.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? Narodni poslanik Stevica Deđanski.
Ovo je još jedan dokaz da je ovo isti režim u kontinuitetu već četiri godine. Vi ste samo centre pretvorili u zavode i šta ste još uradili ovim predlogom? Ništa. Morao sam ovo da vam kažem da bi se shvatio uopšte besmisao većeg dela ovog zakona. Ako ste tvrdili ranije da ne želite pri ministarstvima razne centre, savete, zavode, pitam vas – šta je sad ovo? Budite bar ponekad dosledni u onome što pričate. Ovo nema smisla, kao i mnoge druge stvari u ovoj državi, jer se dešava ista situacija kao kad imamo jednog radnika i 10 savetnika koji mu govore šta treba da radi. Sad nam se opet vraća situacija da imamo škole bez grejanja, bez VC, bez kompjutera, ali imamo zato hiljade raznih savetnika, da citiram – razvojnih planera, savetodržaca, istraživača itd. Predlažemo vam, kao što ste već čuli od gospodina Zorana Krasića, da povučete ovaj zakon, da ga ponovo spremite i da ponovo o njemu raspravljamo. Hvala.
Povodom amandmana, narodni poslanik Momir Marković.
Evo prilike, gospođa ministarka, da uštedite budžet određen za Ministarstvo prosvete i sporta, skroman u odnosu na potrebe, evo prilike da uštedite i da ta sredstva usmerite na drugu stranu: umesto centara, predlažemo formiranje dve komisije. Narodni poslanik Igor Bečić predložio je formiranje dve komisije, jedna za unapređenje obrazovanja i vaspitanja, koja obavlja stručne poslove u pripremi propisa iz nadležnosti saveta i Ministarstva, kao i druge poslove u skladu sa zakonom, pa tamo gde vam je bio centar za strateški razvoj, to će biti samo jedan od poslova komisije, tamo gde je bio centar za razvoj programa i udžbenika, to će biti samo jedan od poslova komisije, tamo gde je centar za profesionalni razvoj zaposlenih, takođe će biti samo jedan od poslova te komisije i tamo gde je bio centar za stručno i umetničko obrazovanje, još jedan od poslova komisije. Ovim amandmanom bi se izvršila ekonomska racionalizacija sa aspekta budžetskih opterećenja, tako da biste mogli da sredstva mnogo racionalnije i pametnije utrošite. Uostalom, ime "zavod" ili "centar", ukoliko troši sredstva koja su mnogo potrebnija na drugoj strani u istom vašem ministarstvu, trebalo bi malo racionalnije da razmišljate o tome.
Da li još neko želi reč o ovom amadmanu? (Ne.) Predlog da se posle člana 6. doda novi član 6a. Narodni poslanici Meho Omerović i Ljiljana Nestorović zajedno su podneli amandman kojim predlažu da se posle člana 6. doda novi član 6a. Odbor za prosvetu i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman. Zakonodavni odbor predlaže da se ovaj amandman odbije. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Bajram Omeragić. Odbor za prosvetu i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Milan Stevović. Odbor za prosvetu i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Narodni poslanik Milan Stevović.
Dame i gospodo narodni poslanici, pokušaću da kratko i jasno obrazložim zbog čega sam u ime SRS podneo predlog izmene navedenog člana 7. Naime, iz dosadašnje rasprave svih mojih kolega iz SRS videli ste da se koncepcijski razlikujemo u pogledu toga kako organizovati rad i delatnost nacionalnog saveta. Pri tom se zalažemo da u nacionalnom savetu budu dve komisije, koje će preuzeti sve do sada predviđene ingerencije i uz to proširiti svoju delatnost mogućnošću da se formiraju i neka nova tela koja će obuhvatiti stručni rad u obrazovanju. Iz tih razloga, predložio sam da se uvodna rečenica člana 7. menja i glasi – naslov iznad člana 18. i članovi 18. do 22. brišu se. Što se tiče obrazloženja ovakvog predloga smatram da je zalaganje SRS za formiranje stalnih komisija pri savetu takvo da se pokazuje nepoterbnim i izlišnim postojanje zavoda i centara, tj. da su i zavodi i centri suvišni. Dva su osnovna razloga zbog kojih smo ovo predložili. Prvi je razlog racionalnost, a drugi efikasnost. Da ne bih pojedinačno obrazlagao, mislim da smo o tome dovoljno govorili. Reći ću samo jednu stvar. Nadležnost nacionalnog saveta je jasno izdiferencirana predlogom ovog zakona. Međutim, iz te nadležnosti nacionalnog saveta crpe nadležnost komisije koje smo mi predložili da se formiraju. Iz tih razloga, delatnosti nacionalnog saveta i komisija su kompatibilne. Dakle, ono što je najbitnije ovde, to je da se složimo oko toga da li će to da bude nacionalni savet ili, kako to predlaže manjina u ovom parlamentu, da se ovaj savet ne naziva nacionalnim. Ono što je za SRS bitno, to je da nam se i ovaj savet zove nacionalni, ali pored toga i kompletno naše obrazovanje i vaspitanje da bude nacionalno. Smatram da smo mi u pravu i da o tome naši glasači najbolje mogu da odluče. Hvala.
Narodni poslanik Zoran Krasić, pa narodni poslanik Jovanović, pa narodni poslanik Veselinović. Izvinjavam se, po Poslovniku, narodni poslanik Martić. Samo mi recite član.
Preskočili ste amandman na član 6.
Nisam ništa preskočila, ali se niko nije javio za reč.
Bio sam tu i niste tražili. Niste uopšte pročitali predlog da se briše amandman. Bio sam tu, draga gospodo.
Izvinjavam se, na član 6. amandman koji ste podneli je pročitan i niko se nije javio za reč.
Sedeo sam pozadi, tu su bili poslanici ...
Možete dobiti stenogram iz koga ćete se uveriti da sam pročitala i da se niko nije javio za reč. Hvala.
Molim vas da mi dostavite.
Po Poslovniku, narodni poslanik Stanimirović. Izvolite.
Molim vas, malopre sam vas upozorio da je preskočen amandman na član 4. Aleksandra Radosavljevića, takođe. Tražio sam da proverite u stenografskim beleškama. Tražim da napravite pauzu u zasedanju, da se ustanovi u stenografskim beleškama da ste izostavili amandman na član 4. Aleksandra Radosavljevića i amandman na član 6. gospodina Miroslava Martića.
Izvinjavam se, ne možete se vraćati za govornicu 100 puta. Svako može dobiti stenografske beleške na svoj zahtev, prema tome, da li se još neko javlja na član 7? Izvolite, narodni poslanik Zoran Krasić.
Da bi javnosti bilo jasno, SRS ovim amandmanom traži da se brišu članovi 18. do 22. Evo o čemu se radi. Član 18 - Zavod za unapređenje obrazovanja i vaspitanja, član 19 - Centar za strateški razvoj, član 20 - Centar za razvoj programa i udžbenika, član 21 - Centar za profesionalni razvoj zaposlenih, član 22 - Centar za stručno i umetničko obrazovanje. To sve već postoji u verziji koja se menja ovim predlogom zakona. To je samo još jedan dokaz presipanja iz šupljeg u prazno. Ponovo novi žiro račun, ponovo nešto novo, a naš koncept jeste da mi u obrazovanju treba da imamo samo jednu stručnu i profesionalnu instituciju, koja će da bude nadležna za te stručne poslove i kvalifikovana da bude kvalitetan predlagač ministarstvu, a ono treba praktično da stoji i da drži kompletno obrazovanje u našoj zemlji. Zbog čega? Upravo zbog onog člana Ustava koji govori o slobodama, pravima i dužnostima čoveka i građanina, da država garantuje obrazovanje. Kada država garantuje, ona ga garantuje i u Beogradu, i u Subotici i u nekom selu. Svi stručni poslovi treba da se obave u okviru tog saveta, kao jedine institucije koja ima celinu u celom obrazovnom projektu, da bi postojala saglasnost i kompatibilnost svega onoga što se predlaže ministarstvu u pogledu obrazovanja. Nažalost, ni ova vlada ne prihvata taj koncept nego želi da to bude razbijeno kapilarno. Naravno, kao marketinški potez koristi se decentralizacija, pa profesionalizacija, pa koncentracija struke na jednom mestu, pa mogu još po nekoliko tih stranih termina, koji u suštini ništa ne mogu da znače, ali ono što je postala manija od 2000. godine, odnosno od 25. januara 2001. godine, a to je što se u našoj politici promoviše princip- videla žaba gde se konji potkivaju, pa i ona digla nogu. Moguće su agencije, moguća je kapilarna organizacija, moguće je to u jednoj Nemačkoj, u jednoj Francuskoj, u velikim državama, u jednoj Rusiji, ogromnoj državi, u Sjedinjenim Američkim Državama je moguće, ali Srbija je mala država. Ne možemo mi da oponašamo po institucijama sve, ne možemo. Što se tiče onih preporuka, svih tih međunarodnih organizacija, asocijacija i onih institucija kojima težimo, ni jedna preporuka, ni direktiva nisu tako obavezujuće. Sve one su praktično putokaz u kom pravcu nešto treba da se uradi. Samo bih vam ukazao na jedan princip, nekoliko međunarodno-pravnih dokumenata postoji u kojima se apeluje, naređuje, preporučuje ukidanje smrtne kazne. Mi i dalje imamo države u kojima postoje smrtne kazne. Preporuke, direktive, treba da se shvati samo kao preporuka i nešto što ukazuje u kom pravcu treba da se ide. Slažemo se, mi treba da budemo kompatibilni sa okruženjem, sa Evropom, sa svetom, ako hoćete severnim i južnim polom, pošto vidim da se svađate oko termina. Sve to mora da ima neku meru. Sve to mora da ima neku osnovu i sve to mora da ima jedan cilj. Mi kao mala država, mali narod treba da imamo što više opšte obrazovanih ljudi, koji mogu kada odu u inostranstvo i svojim opštim znanjem i sposobnošću da maltene rade svaki posao koji im se ponudi, da pokažu svoju sposobnost i inventivnost. To ne garantuju ovi centri. Oni samo garantuju trošenje para i pokriće nečega što je neko već potrošio.
Reč ima narodni poslanik Jovanović.
Ovaj amandman je posledica naših prethodnih amandmana, odnosno našeg koncepta kako mi shvatamo i kako zamišljamo organizaciju uopšte ovih institucija koje treba da se bave obrazovanjem. Naime, po ovom amandmanu treba da se brišu članovi od 18. do 22. koji se odnose na centre, koji su po ovom predlogu obavezni pri zavodu za unapređivanje obrazovanja i vaspitanja. Mi smo već rekli da su ti centri po nama nepotrebni i da to treba osmisliti pri savetu kroz stalne komisije ili povremene komisije saveta. Suština svega ovoga jeste da se smanji birokratski aparat, da se smanje sredstva koja građani ove države izdvajaju za obrazovanje, a koja nisu direktno u funkciji obrazovanja. To su sredstva koja troše raznorazni činovnici koji u suštini ne rade puno i čiji doprinos nije veliki u kompletnom procesu obrazovanja i vaspitanja. Ako već imamo sredstava, zašto se ne pozabavimo nečim što jeste reforma. Sve ovo o čemu pričam nije prava reforma, nije suština onoga što je nama potrebno. Pominjao sam juče, zašto se ne zapitamo možemo li i na koji način da smanjimo broj učenika u odeljenju, da unapredimo kvalitet nastave. Sada imamo po zakonu definisano da u odeljenju može biti do 30 učenika. Ako prođemo kroz škole, u našim odeljenjima je i po 40 učenika. U takvom odeljenju je nemoguće izvoditi nastavu. Nemoguće je ispitati dva puta u toku polugodišta učenika u takvom odeljenju, a kamoli četiri puta, koliko je postojeći zakon zahtevao. Ako već neka sredstva možemo da uštedimo i da ostvarimo da krenemo u tu reformu, da pokušamo postepeno da smanjujemo broj učenika u odeljenjima i da olakšamo rad i nastavnicima i učenicima, da povećamo zarade zaposlenima u prosveti, da povratimo autoritet koji je na izuzetno niskom nivou, ajmo u suštinske reforme, u tome je suština. Ajmo da programe redukujemo, da iz programa izbacimo sve što je suvišno, da planove redukujemo. Mi imamo sada situaciju da učenici u srednjim stručnim školama koji se obrazuju za zanimanja trećeg stepena, konkretno u mašinskim školama bravari, automehaničari, izučavaju neke opšte stručne predmete u obimu koji je nenormalno visok. Neprihvatljivo je da bravar izučava istoriju tri puta, tri časa sedmično. Zašto ne smanjimo broj tih opšteobrazovnih, odnosno broj časova opšteobrazovnih predmeta u korist opštestručnih i užestručnih. Ajmo da ta deca izađu iz škole sa nekim znanjem koje im je dovoljno da mogu započeti posao, a ne da se po završetku škole dve godine obučavaju u preduzećima u koje se zaposle, ako se zaposle. To su suštinski koraci koje treba napraviti da bi se nešto u obrazovanju promenilo nabolje. Sve ovo jesu neke promene, ali nisu suštinske promene koje direktno dodiruju učenike, nastavnike, znači sav taj izborni proces obrazovanja, učionicu i decu u učionici. Zašto rasipamo sredstva na nešto što je suvišno, nepotrebno, zašto ih ne usmerimo u one stvari koje su bitne, koje su suštinske, koje su najvažnije. Znate i sami sa čime naši nastavnici rade. Sve se svodi na kredu i tablu, i tablicu u lošem stanju, na tim tablama se ne vidi šta piše. Zašto ta sredstva ne usmerimo u nabavku savremenih nastavnih sredstava koja ta Evropa, na koju se pozivamo, koristi, naša deca vide... (Predsedavajuća: Vreme.) .. kako se to radi van, pa i da naša deca lakše i brže saznaju sve ono što im pokušavamo na tim časovima preneti.
Reč ima narodni poslanik Veselinović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, iz dosadašnjih amandmana vidite i mogli ste sigurno da uočite koncepciju amandmana SRS-a, a vidite uglavnom da se to sve svodi na racionalizaciju i smanjivanje birokratskog aparata, i jednostavno umanjuju se obaveze za budžet Republike Srbije i izdavanja građana Republike Srbije. Ovi zavodi su stvarno nepotrebni i dok sam radio u Ministarstvu prosvete imao sam prilike da ih obiđem. Nažalost, tamo nikada nisam našao te stručnjake u Zavodu. To se, uglavnom, pokupe stručnjaci sa fakulteta, srednjih škola i nekih instituta itd, kao formira ih Vlada i ne znam, upravni organ - njih formira Ministarstvo prosvete delom, a delom Vlada, a ne mogu sada da se setim kako. Jednostavno, njihova nadležnost se ne zna, njihova odgovornost i pred kim su odgovorni se ne zna. Imate tamo jednu klauzulu, gde kaže da ako zavod ili centar ne obavi svoju ulogu zbog čega je formiran, onda će Ministarstvo to da uradi samo. Nigde nema odgovornost tog centra ili zavoda prema onome ko ga je formirao, odnosno organizovao. To je suštinski problem. Bez obzira što to od nas traže zemlje, odnosno evropska misija ili druge neke druge organizacije Evrope, smatramo da bi se ukidanjem ovih zavoda i centara izvršila velika racionalizacija u Ministarstvu prosvete i tu bi se stavila tačka; i nacionalni prosvetni savet bi dobio pravu ulogu u svom radu. Verujem da će se sam ministar prosvete uveriti kada bude želeo i kada budu pregrupisani već postojeći zavodi, možda malo redukovani, uveriće koje su ingerencije ministra prosvete i koliko će oni ispunjavati njihove obaveze prema Ministarstvu prosvete. Obično kažem, ti su ljudi na putu, a nekada u onom komunističkom sistemu to je služilo kao birokratski aparat, a sada ovi centri služe za pranje novca. Jednostavno, najlakše je novac oprati preko tih centara, gde se ne zna ko je kome odgovoran. Zato se mnogo insistira na osnivanju ovakvih centara i ovakvih zavoda. Problemi prosvete su ogromni i veliki. Dolazim iz Novog Pazara, gde sve gradske škole rade u tri smene. To je nešto što je retko u ovoj zemlji, ali eto, znam da se ovo što se ovde govori i priča, to je koncentrisano u Beogradu. Ovde imaju sve te organizacije, odnosno formirani su i saveti, zavodi i centri i stručni timovi itd. Međutim, zaboravljamo da nije samo Beograd Srbija. Srbija je ipak velika zemlja i Srbija treba da bude podjednako tretirana u svim segmentima na celom svom prostoru. Ako se sada na prostoru Stare Raške uvede bošnjački jezik, a što zagovaraju određene stranke na tom prostoru, pitam se kako će se nastavni proces odvijati na prostoru Stare Raške. To je veliki zadatak za ministra prosvete i smatram da će to biti dodatno otežavajuća okolnost za normalno izvođenje nastave na tim prostorima. Na kraju, apelujem da shvate svi poslanici ovog visokog doma suštinu naših amandmana i da prihvate ne samo naš amandman, nego sve amandmane SRS-a, jer će ih građani oberučke prihvatiti. Hvala.
Da li još neko želi reč? Izvolite.
Dame i gospodo poslanici, čitava ova priča oko toga da je ovo neki epohalan zakon, koji će da promeni u osnovi sve one greške koje prethodni zakon Gaše Kneževića naneo našem osnovnom obrazovanju, pa čak i u onom tehničkom smislu, mogu da kažem da su samo puke želje predlagača i njegova želja da to tako predstavi srpskoj javnosti. Ovaj predlog izmena i dopuna zakona uopšte se bitno ne razlikuje u samom funkcionisanju i osnovama obrazovanja od prethodnog zakona, bar kada su u pitanju sada, kako to predlagač hoće da kaže, zavodi za unapređenje obrazovanja i vaspitanja. Koja je njihova uloga po ovom zakonu i koja će njihova uloga biti u tom sistemu koju ova vlada, odnosno predlagač želi da uspostavi u našem obrazovanju. Ranije po starom zakonu, odnosno koji još uvek važi, a čije izmene i dopune vršimo,postojali su centri, pa je te centre određivala Vlada Republike Srbije, pa je bilo više centara, čak sedam centara. Oni su osnivani i funkcionisali su u skladu sa programom Vlade Republike Srbije. Međutim, sada predlagač umesto centra uvodi zavod i zavod opet osniva Vlada Republike Srbije, i to zavod za unapređivanje obrazovanja i vaspitanja i zavod za vrednovanje kvaliteta obrazovanja i vaspitanja. Ono što je ključno u ovom zakonu, što je epohalno, zavodi osnivaju sada centre, zamislite sada tu veliku epohalnu razliku i tu političku priču predlagača. Do sada je centre osnivala Vlada, a sada to rade zavodi i oni sprovode politiku. Po Predlogu ovog zakona imamo centar za strateški razvoj, centar za razvoj programa i udžbenika, centar za profesionalni razvoj zaposlenih, centar za stručno i umetničko obrazovanje. Nešto slično smo imali i u prethodnom zakonu po svim ovim tačkama i stavovima, čak se i delovi koji se menjaju i nadležnosti samih centara razlikuju u rečima, kao što su vodi računa i naročito pazi. To su epohalne izmene zbog kojih sada moramo da radimo dok se ova tačka dnevnog reda, odnosno ova sednica ne završi. Ma koliko da je želja predlagača da učini boljim, a u šta sumnjam da je moguće ovakvim jednim predlogom, smatram da će ovakav zakon biti daleko skuplji za naše obrazovanje. Svi smo svesni činjenice u kakvoj se materijalnoj situaciji nalazi naše obrazovanje. Svesni smo da su pogotovo u nerazvijenim opštinama i manjim seoskim sredinama škole na ivici toga da izgube dozvole za rad. Međutim, radi nekih bajki koje se pričaju ovde u ovoj skupštini, planiramo da osnivamo nove institucije koje neće bitno popraviti uslove pod kojima naša deca idu u školu, ali će izuzetno dobro popraviti materijalni položaj zaposlenih u tim ustanovama, jer će se finansirati iz budžeta. Ovo sada što se radi i što se ovim predlogom izmena i dopuna želi, u stvari, jeste posao Ministarstva. Ministarstvo je to koje treba da se stara o ovim nadležnostima, a ne neki navodi zavodi ili centri, koji u suštini služe samo kao pokriće za nova radna mesta u državnoj upravi. Ceo ovakav postupak predlaga me podseća na onu priču koju smo imali kada smo raspravljali o budžetu Republike Srbije i o drugim zakonskim predlozima koji su se ticali poreske politike. Znači da je cilj ove vlade, koja nastavlja kontinuitet prethodne, da se državna administracija poveća, da toliko optereti budžet Republike Srbije da jednom preteranom fiskalnom politikom polako ali sigurno osiromašuje građane Republike Srbije i našu industriju. Bilo je priča o tome da će neke agencije da se zatvore. Jeste, zatvorili ste devet agencija, ali ste samo za dve nedelje otvorili nove tri i, kako vidim, ovim novim zakonskim propisima polako ćete za neki period od možda dva meseca da otvorite mnogo više od devet agencija.
Reč ima gospodin Gašo Knežević.
Podnet je amandman na član 7. i povodom njega se javljam. Naime, podrazumeva se da DS - Boris Tadić i SRS imaju različite koncepte i na tome uopšte ne insistiram, zato što se to podrazumeva. Moj stav je da su promene koje su počele 2003. godine dobre i da ih treba nastaviti. Ovde sada primećujem da se u okviru zavoda za unapređivanje stvaraju neki centri, četiri su centra. Dva ozbiljna propusta su napravljena. Jedan propust tiče se srednjeg stručnog obrazovanja i centar za njega, koji je takođe trebalo po logici stvari da bude. Drugi propust su deca sa posebnim potrebama, odnosno centar za obrazovanje lica kojima je potrebna posebna društvena podrška. Deca sa posebnim potrebama su naša deca i ono što je primetno iz nekih izjava koje je dalo novo ministarstvo, to je da se na neki način malo okreće od njihovih potreba. Mi smo pokušali da ubedimo Ministarstvo finansija, u vreme kada je na čelu bio Božidar Đelić, da nam omogući, da nam da dodatna sredstva, da bi metodom inkluzije ubacili decu sa posebnim potrebama u normalna odeljenja, dakle, u ona odeljenja u koja svi idu, a nema razloga da oni ne idu, ali su nas finansijski problemi sprečili, zato što je bio potrebno asistenta nastavnika ili učitelja uvoditi u proces, što bi dosta povećavalo troškove. Zbog toga apelujem na drugo, ne na uprošćavanje organizacione šeme, nego na dodavanje novih šema. Dalje, hteo bih nešto da kažem. Tačno je da je broj đaka u nekim odeljenjima preko 40. Onda kada je formirana Vlada u čijem sastavu sam bio, u Beogradu je bilo gimnazija i sa 57 đaka u jednom razredu. To je strašno. Međutim, statistika je neverovatna i nemilosrdna. Naš odnos đak - učitelj ili nastavnik je jedan prema jedanaest. Nalazimo se na čelu iracionalnosti u tom odnosu, jer je u svetu prosek jedan prema dvadeset. Dakle, imao sa, pritisak da smanjimo broj zaposlenih, svim pritiscima smo se odupreli, naročito do problema dolazi zbog malih patuljastih seoskih škola. Nijedna ta mala patuljasta seoska škola nije zatvorena, jer mi smo potpuno svesni problema i da je zatvaranje škole možda smrt za neko malo mesto, selo. Ništa od toga nismo uradili. Međutim, mreža škola, održavanje škola i plate i nastavni programi, dakle, sve ono na čemu se insistira kao na razlogu za promenu ovog zakona, ne nalazi se u ovom zakonu. Oni se nalaze ili u aktu o mreži škola i donosi ga Vlada Srbije, ili u Zakonu o budžetu koji se donosi na predlog drugog ministarstva, odnosno donosi se u planovima i programima koje, videćemo kako će se završiti procedura, donosi neko drugi, a ne Skupština Srbije. Hvala.
Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, zašto smo mi za ukidanje ovih centara i zašto predlažemo brisanje ovih članova? Vidite, bivši zakon je bio reformski, odnosno osnovni zakon čije se izmene traže ovim izmenama i dopunama. Ovo bi trebalo da predstavlja reforme koje su bile započete i po zakonima, po nekoj opštoj logici, trebalo bi samo po sebi da proizvede negaciju; znači, da reforme uopšte ne postoje. Međutim, ovaj zakon je sveo ipak osnovno obrazovanje na osam godina, predviđeno je uvođenje nacionalnog saveta, što smo mi članovi SRS podržali. Međutim, izgleda da je taj kontinuitet sa bivšom vlašću, između bivše i ove vlade zadržan preko programa, ne znam ko je autor u stvari, pretpostavljam ko može biti autor tog zajedničkog programa, i taj program je samo u tom administrativnom delu. Zašto je nastojanje i ove vlade da stvara upravljačku elitu u državi koja nema sredstava da je izdržava, jer ne možemo Srbiju napraviti u kojoj ćemo svi nositi leptir mašne i svirati klavir, ne možemo koliko god to hteli. U Srbiji mora da bude i onih koji će proizvoditi, koji će stvarati proizvod koji ćemo moći da prodamo i od tog novca moći da stvaramo neku elitu, ali srazmerno broju i onome što je u stanju da proizvede naša privreda. Tražimo brisanje ovih zavoda, tražimo da oni ne postoje, ne zbog toga – a da nas je ministar na Odboru za prosvetu ubedila da je osnivanjem ovih zavoda i njihovim zadržavanjem u stvari kraj tog administrativnog aparata koji treba da sprovodi zakon, možda bi mi članovi SRS prihvatili i rekli, to je to i tu je kraj – mi to tražimo zato što će zavodi kasnije osnivati centre, dalje će se osnivati iz centara stručni timovi, i predviđeno je da ljudima koji budu u stručnim timovima miruje radni odnos u ustanovama iz kojih dolaze, i stvara se ogroman broj profesionalaca. Još je ministar, kada je obrazlagala u više navrata ovaj predlog izmena i dopuna Zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja, rekla je da se ovim zakonom pruža praktično mogućnost uspostavljanja i osnivanja novih ustanova, još to može da ide, ako se zakonom da mogućnost, budite sigurni da će to administracija na državnom nivou uvek iskoristiti. Ako im se pruži bilo kakva mogućnost da mogu osnivati još neke grupe u okviru tih stručnih timova, možda neke podgrupe, onda ćemo doći u situaciju da ćemo jednog dana svi u stvari raditi neke poslove sa olovkom i papirom. Tada ćemo grčevito, ono malo što još ostane u privredi, želeti da to skinemo sa njihovih leđa da bi mogli sebe da izdržavamo. Ne prati to samo ovo, nego prati i ogroman broj, fizički mislim, zgrada, uslovi koji bi trebalo da se obezbede za računarsku opremu, dalje, vozila, stručno osoblje takođe. Prema tome, vi ćete ovaj zakon usvojiti i siguran sam da nećete prihvatiti amandmane SRS. Bićemo svedoci da nećete biti u stanju da ga sprovedete, bićemo u stanju da će se urušiti budžet, ionako je deficit ogroman, bićemo u stanju da nećemo moći napuniti ni ono što nam je neophodno za osnovna davanja. A ukidanjem ovih centara, ukidanjem ovoga što mi predlažemo, bar bismo došli u situaciju da možemo da preživimo ovu godinu i da u ovoj godini pokušamo nešto da pokrenemo od privrede. Ovako ćemo urušiti svaki pokušaj i želju da pokrenemo privredu. Hvala.
Da li još neko želi reč? Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, SRS je podnela amandman i traži da se brišu članovi 18. do 22; odbijeno je to sa obrazloženjem da nije u skladu sa koncepcijom zakona. Mi to sve vreme tvrdimo. Podsetiću vas na onaj amandman koji sam objašnjavao malopre, jer sada se vidi da je SRS bila u pravu malopre, ako je neko uopšte sumnjao u to. Dakle, ponoviću da ste centre pretvorili u zavode i sve ostavili isto, kao i ranije. Ovi pre vas ili isto vi, tu nije bilo neke razlike, u centrima su smišljali da deca jašu metle, a vi sada smišljate u zavodima. Vidi se da ste se svojski potrudili da poradite na zakonu, pa vas zato molim još jedanput, dakle, ponavljam, molim vas da povučete zakon i da razmislite malo, pa da porazgovaramo o tome. Nadam se, ako vas budem još deset puta zamolio, da ćete stvarno da povučete.
Da li još neko želi reč? Izvolite.
Identifikujem se, nije po Poslovniku. Da bi se ovaj zakon sproveo, očigledno da je ministarka predložila čitav niz institucija koje bi to trebalo da urade, to je dosta glomazno i šta možemo da vidimo na prvi pogled. Gospođa ministar je imala nameru da se nekako distancira od glomaznih rešenja iz nasleđa osnovnog zakona koji sada dopunjujemo, međutim, u tome nije uspela do kraja. Institucija je ostala glomazna. Umesto tri saveta jeste jedan, centara je sada četiri. Zaista je gospodin Stevović dao odličan predlog, koji je ranije već iznet, da se to pretvori sve u stručne komisije, da zaista smanjimo administrativnu mrežu. Na ovaj način se zapravo deklariše činjenica da sadašnja vladajuća koalicija nema do kraja hrabrosti da sprovede distinkciju prema onome što je urađeno, da zaista kaže da to što je bio zakon nije po meri vladajuće većine, ni po volji građana koji su na izborima rekli šta o tome misle, kraj priče. Mi ga menjamo i to će biti reforma. Reformu smo želeli, reforma nam je u konceptu; nego je to jednostavno prepušteno na nekakvu minimalnu promenu, tek da bi se stavilo do znanja i u prvi plan izbacila činjenica da je sistem obrazovanja u osnovnoj školi četiri plus četiri, dvostepeni umesto trostepeni. Mislim da je potrebno podržati ovaj predlog, jer ćemo imati situaciju u kojoj će biti moguće da ovi centri formiraju i nove savete, pa se postavlja pitanje da li će svaki zavod, svaki centar moći da formira i sopstvene komisije. Da li je zavod samo jedno telo koje će predstavljati skup ljudi, koliko će ih biti u tome kada formiraju centre, pa kada prime mišljenje centra, proslede vladi, pa vlada treba da prosledi savetu, vrlo komplikovan način komunikacije, da bi o jednom istom problemu, recimo, problemu programa završnih i maturskih ispita, dao mišljenje centar za strateški razvoj, a to mišljenje prosledio verovatno savetu, savet preneo ministru i to je sistem komunikacije koji se multiplicira. Bilo je jednostavnije da je reč o komisiji, koja bi to odradila samostalno, podnela ministru, ministar bio nadležan i smanjio se broj ljudi uključenih u donošenje odluka i sprovođenje ove strategije obrazovanja u celosti, kako je i zamišljena. Mislim da ovaj predlog treba podržati, a uostalom to je i mera odnosa vladajuće koalicije prema predlozima radikala. Mi ćemo biti uporni, izdržaćemo ovo, mi plaćamo cenu loših unutarstranačkih dogovora, koji su od pre dva-tri dana, ali sada to je što je, mi ćemo ovo izdržati, ovu maratonsku sednicu.
Izvolite. Narodni poslanik Boban Vojinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, brisanje članova 18. do 22, koje je predložila SRS, direktno bi doprinelo da se smanje određeni troškovi u obrazovanju. Danas imamo predlog zakona koji se ne bavi suštinom problema u obrazovanju, kako su i prethodne moje kolege iz SRS ovde pominjale. Ali, vi izgleda, kao i prethodni ministar, hoćete da napravimo zakon po ugledu na zakone iz evropskih zemalja. Niti su naše škole nalik evropskim školama, niti zaposleni u našem obrazovanju imaju približnu platu kao što imaju zaposleni u nekim evropskim zemljama. U Pirotu, gradu odakle dolazim, sve su škole u veoma lošem stanju, u veoma lošoj situaciji, u stanju minimalnih uslova za rad. Vi, umesto da smanjujete sve ove nepotrebne troškove, vi ovim predlogom zakona gomilate određene strukture u obrazovanju, a to sve košta, košta sve nas, košta sve građane Srbije.
Da li još neko želi reč? Na član 7. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milisav Petronijević i Žarko Obradović. Odbor za prosvetu i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Milisav Petronijević.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođa ministar nije tu, a razlog zbog čega sam izašao da se obratim je obrazloženjem, koje smo dobili od Vlade, zbog čega se ne prihvata ovaj amandman. Pa kaže – jer se iz nadležnosti centara zavoda vidi nadležnost zavoda. To bi isto bilo kao kad bi brojali noge, pa izbrojali koliko ima ovaca. Želeo sam to da skrenem pažnju gospođi ministarki. Inače, nama je u interesu da se izmene i dopune zakona usvoje i iz tih razloga povlačimo ovaj amandman.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Mrvoš. Odbor za prosvetu i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dušan Mrvoš.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo poslanici, amandman nije prihvaćen i iskreno da vam kažem mene to čudi. Čudi me iz jednog prostog razloga: ovde su nam puna usta priče o unapređenju kvaliteta obrazovanja, o stručnjacima, o putu u Evropu itd, a amandman glasi ovako – da se u okviru zavoda za unapređivanje obrazovanja i vaspitanja kao jedan od centara osniva i centar za talentovane. Ovde, neprihvatanjem amandmana, mi nećemo centar za talente. Usput, da vas podsetim da Republički centar za talente već postoji. Republički centar za talente ima za sada 14 regionalnih centara i jedno mesto je rezervisano, a na moju žalost i nažalost još nije taj regionalni centar formiran, rezervisano je mesto za Kosovo i Metohiju, za regionalni centar koji će obuhvatati talentovane učenike sa Kosova i Metohije. Ja ću da vam oduzmem samo malo vremena da pročitam imena rukovodilaca pojedinih centara, regionalnih centara za talentovane, samo da vidite o čemu se i o kome se tu radi. Dr Miloš Pavlović, direktor Republičkog centra, profesor dr Zdravko Vejinović, profesor dr Herceg Dragoslav, dr Vojislav Filipović, profesor dr Miomir Vukićević, dr Mile Dimitrijević, magistar Dragoljub Tucić, profesor dr Miroslav Spasojević, profesor dr Dušan Simić itd. Upravni odbor Republičkog centra za talente je svojom odlukom prošle godine, a zaključkom Vlade Republike Srbije tadašnje, svu svoju pokretnu i nepokretnu imovinu preneo u vlasništvo Republike Srbije. Sva svoja prava i obaveze preneo je u vlasništvo Republike Srbije i po jednom članu zaključka Vlade se kaže da osnivačka i upravljačka prava Republika ima u onom procentu u kome ima i vlasništvo. Republika Srbija ima sto posto vlasništva nad Republičkim centrom za talente i sistemom regionalnih centara. Znači, samim tim ima sto posto osnivačkih i upravljačkih prava. Sve je to lepo doneto, samo što Republički centar za talente, regionalni centri za talente, sa ovim ljudima nabrojanim, visi u vazduhu. Amandmanom sam samo hteo da pronađemo mesto Republičkom centru za talente. Ako Ministarstvo prosvete i sporta smatra da mesto centru za talente nije u okviru zavoda za unapređivanje obrazovanja i vaspitanja, ako Ministarstvo prosvete i sporta smatra da mesto Republičkog centra za talente i sistema regionalnih centara nije u Ministarstvu prosvete i sporta, hajde, budite ljubazni pa kažite da je mesto Republičkog i regionalnih centara za talentovane u Ministarstvu kapitalnih investicija, jer su talentovani zbilja kapitalne investicije. Samo još jedna stvar i završavam. Znate, sto godina smo se mi hvalili time kako smo najbolji u prijateljskim utkamicama. I, sto godina smo moralni pobednici u zvaničnim utakmicama. Hajde jednom da to obrnemo. Da više ne budemo neotkriveni talenti. Hajde da više ne budemo moralni pobednici. Hajde da ne budemo najbolji u prijateljskim utakmicama. Hajde jednom da budemo najbolji u zvaničnom takmičenju. Žao mi je što ministar, gospođa Čolić, nije tu, da je podsetim na njene reči, izrečene u jednom intervjuu; citiram – "nije važan start, nije bitan start, bitna je završnica". Džaba vam ako ste jako talentovani u petom razredu osnovne škole, ako o vama nema ko da vodi računa. Bićete samo jedan od onih talenata koji su prošli i o kojima niko nikada više neće znati ništa. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podnela narodni poslanik Donka Banović. Odbor za prosvetu i predstavnik predlagača prihvatili su ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Esad Džudžević. Odbor za prosvetu i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite, narodni poslanik Esad Džudžević.
Poštovano predsedništvo, poštovane kolege narodni poslanici, ovim amandmanom sam predložio predlagaču ovog zakona, odnosno Vladi, da na jedan institucionalan, sistemski način uredimo odnos između Vlade, odnosno države, i pripadnika nacionalnih manjina. Naime, u ovom članu 7. Predloga zakona dodalo bi se sedam novih stavova. Dakle, "za potrebe obrazovanja i vaspitanja na jezicima nacionalnih manjina osniva se centar za obrazovanje i vaspitanje na jezicima nacionalnih manjina. Centar za obrazovanje i vaspitanje na jezicima nacionalnih manjina obavlja poslove iz nadležnosti saveta u oblastima za obrazovanje i vaspitanje na jezicima nacionalnih manjina, dakle za predškolsko, osnovno i srednje obrazovanje i vaspitanje. Centar za obrazovanje i vaspitanje na jezicima nacionalnih manjina predlaže ministru osnove nastavnih planova i programa obrazovanja i vaspitanja predškolskog, osnovnog i srednjeg obrazovanja na jezicima nacionalnih manjina. Centar za obrazovanje i vaspitanje na jezicima nacionalnih manjina predlaže ministru udžbenike za obrazovanje i vaspitanje na jezicima nacionalnih manjina. Zatim, direktora centra imenuje ministar na predlog nacionalnog saveta nacionalnih manjina." Mislio sam da jednim ovakvim centrom, koji bi delovao u okviru ministarstva, učinimo da se ispuni minimum poštovanja standarda tzv. manjinskog korpusa pitanja. On je potreban da milion građana, koji čine pripadnici 38 nacionalnih manjina, naprave partnerski odnos sa državom u ovom veoma važnom segmentu kao što je obrazovanje. Smatrao sam i još uvek smatram da bi, iako gospođa Čolić nije tu, jedan ovakav amandman na sistemski način, zakonski, institucionalan, uspostavio taj odnos, a uostalom uspostavljanje ovakvog odnosa i poštovanje ovog korpusa manjinskih prava predstavlja jednostavno međunarodnu obavezu naše države. Hvala.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miloljub Albijanić, Nadica Momirović i Snežana Plavšić-Stojanović. Odbor za prosvetu i predstavnik predlagača prihvatili su ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Momir Marković. Odbor za prosvetu i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite, narodni poslanik, Momir Marković.
Hvala. Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 7. Predložio sam da se naslov iznad člana 23. briše, a član 23. da glasi drugačije. "Komisija za vrednovanje kvaliteta obrazovanja i vaspitanja obavlja stručne poslove u oblasti praćenja, vrednovanja i osiguranja kvaliteta obrazovanja i vaspitanja po nivoima i vrstama, kao i druge poslove u skladu sa zakonom: 1) vrednovanje rada nastavnika, vaspitača, stručnih saradnika i ustanova; 2) proveru rezultata ostvarenosti propisanih ciljeva i zadataka obrazovanja i vaspitanja na republičkom nivou; 3) praćenje usaglašenosti sistema vrednovanja i osiguranja kvaliteta obrazovanja i vaspitanja sa sveopštim uporednim sistemima vrednovanja i osiguranja kvaliteta obrazovanja i vaspitanja." Obrazloženje je da se ovim amandmanom vrši ekonomska racionalizacija sa aspekta budžetskih opterećenja, jer se ukidaju zavodi kao posebne institucije i njihova nadležnost se prenosi na stalne komisije, koje se formiraju pri nacionalnom prosvetnomsavetu. Istovremeno se postiže bolja koordinacija, jer su komisije stalna tela saveta, a zavodi su bili predviđeni kao vladine institucije. Dobio sam odgovor Vlade Republike Srbije u kome se kaže - amandman se ne prihvata jer nije u skladu sa koncepcijom Predloga zakona. Suština i jeste u koncepciji, dame i gospodo narodni poslanici. Suština i jeste u tome što mi težimo da se iz prosvete očisti sav onaj balast, sva birokratska mašinerija, i da prosveta ta sredstva, koja su i inače tanka, usmeri u druge pravce, za druge potrebe. Maločas kada sam branio amandman narodnog poslanika Igora Mirovića, ministarka mi je odgovorila - jeste li čuli da mi moramo da zaposlene koji su u centrima i zavodima preuzmemo. Dame i gospodo narodni poslanici, ne radi se o zaposlenima u prosveti, onima koji za katedrom i sa dnevnikom u ruci imaju sveti zadatak da od naše dece naprave obrazovane ljude, korisne članove zajednice sutra. Radi se o birokratskoj mašineriji, a vi znate da birokratija jedina, osim ameba, ima tu sposobnost da se širi deobom, pa kada dovedete jednog birokratu na mesto, za tri dana će on stvoriti potrebu za još jednim, pa njih dvoje za još četiri itd. Prethodni ministar, Gašo Knežević, napunio je centre i savete, kako su se već zvali, upravo takvim birokratskim aparatom. Danas, umesto da razmišljamo o tome da onima koji uče našu decu, i koji imaju 16 ili 15, ili 14.000 dinara platu, podignemo standard, da njima omogućimo bolji standard, a narodni poslanik Zlatan Jovanović je rekao - danas se u školama sve svodi na kredu i tablu, a pričamo o kompjuterima. Možda ima nekoliko škola u Beogradu kompjutere. Škole u unutrašnjosti ih nemaju, nego se sve bukvalno svodi na kredu i tablu. Umesto da ministarka povede računa upravo o tom prosvetnom kadru, pre tri dana smo imali pred Ministarstvom, pred Vladom, štrajk učenika i nastavnika, nekada elitne, Treće beogradske gimnazije. Radi se o samovolji rukovodećeg kadra te gimnazije, radi se o tome da su najkvalitetniji nastavnici i profesori, koje učenici obožavaju, koji su im preneli svoje znanje, bili šikanirani i na kraju otpušteni, da bi se na kraju doveli ne stručni, nego podobni. Ministarka nije našla za shodno da takve probleme rešava. Direktori koji su dovedeni po stranačkom ključu i danas vršljaju po našim školama. Znam priliku od pre tri-četiri godine, kad je u jednoj školi u Batajnici za direktora škole postavljen... (Predsedvajući: Vreme. Oprostite, imate još 10 sekundi.) ... potpuno neadekvatan čovek, da ne govorim o njegovoj šifri i o njegovoj bolesti, a sa mesta uklonjen stručnjak koji je 20-tak i nešto godina vrlo uspešno vodio tu školu.
Hvala. Da li još neko želi reč? Narodni poslanik Gašo Kneževi.
Sada može izgledati kao da branim stav predlagača, ali branim samo jedan koncept. Sve zemlje oko nas imaju zavode. Republika Srpska ima zavode. Zavodi troše 0,5% prosvetnog budžeta. Ako nemate instrumentarij, ne možete skupo školstvo voditi. Svako školsvo, svaki ozbiljan obrazovni sistem je skup. To je kao kada bi JAT kupio sjajan avion, a ne bi kupio komandne table, ne bi kupio radare. To je besmisleno. Nemojte da bežimo od toga da su, osim Ministarstva, potrebne i druge institucije, druga pravna lica kao podrška Ministarstva i u određenoj zavisnoj vezi od Ministarstva, ali i slobodni da delimično obavljaju druge poslove. Nabaviće oni dosta sredstava vremenom, da i sami sebe skidaju sa budžeta. Poterban im je početak, a taj početak, po svim podacima je 0,5% prosvetnog budžeta u zemljama u okolini; o tome govorim, to kod nas nemamo.
Gospodin Krasić, izvolite.
Videli ste kako ovi naši amandmani stvaraju fluid. Na kraju ima da se ljube ovde. Gaša će da brani ovaj zakon. On je samo iz sujete podneo amandmane, što se neko drznuo da dira u njegov zakon, ali principijelne i ideološke razlike nema. Čuli ste ga, sve podatke zna, i okruženje i ovde. Njemu je potpuno jasno. Ne može Ministarstvo. Ko zna šta ste sve tamo zaposlili vi iz GSS-a. Sećam se, u Ministarstvu zdravlja ste zaposlili na mesto zamenika čoveka koji je kao pripravnik završio staž, neki Maričić iz Trstenika. Krsti vam se ceo Trstenik. To su kadrovi. Naravno da ne može Ministarstvo. Vi ste bili na tragu da ga uništite kompletno. Povodom ovog amandmana da čujete. I ovi predlagači su izgubili kompas, kao i oni prethodni. Nema ovde koncepcijske razlike. Ovde nema sistema, šta su stručni poslovi od interesa za državu, šta su upravne organizacije, kakva je struktura organizacije državne vlasti. Vidite da se mi lomimo oko istih stvari, ali između predlagača i predstavnika prethodnog režima nema razlike. Oni izvlače stručne poslove, kapilarno ih dele centrima, zavodima, timovima, komšinicama, predstavnicima kućnog saveta itd, ekspertima koji dolaze sa ćoška. Ne može tako, gospodo, država je preuzela odgovornost, država je jedini garant u obrazovanju, i u Beogradu, i u Pirotu, svuda je država garant. Zato mora ovaj zakon da bude precizan, jasan, da znamo ko je odgovoran za stanje u obrazovanju. Znači, Ministarstvo ima svoje nadležnosti, a stručne poslove vezane za obrazovanje treba da radi savet, a kako će on biti organizovan – sa komisijama, sa radnim grupama, telima – to je nešto što interesuje onoga ko sprovodi zakon. Narodna skupština donosi zakon, a zakone sprovodi izvršna vlast, Vlada i organi državne uprave, a to su ministarstva. Pobrkali ste organizaciju. Evo da vam kažem kako to u praksi izgleda. Pre nekoliko godina je bio zakon po kome je osnivačka prava nad RTS vršila Narodna skupština. Ima velike veze sa ovim zakonom, da vam pokažem da nemate koncepciju, izgubili ste kompas. Žaba videla da se konji potkivaju, pa hajde i ona da digne nogu. To je vaša politika, a usput to sve košta, donacije, zaduženje, zamislite naše obrazovanje 10 miliona dolara, Svetska banka, pa Soroš, ko sve tu ulazi i izlazi, koliko se sredstava nepovratno troši, što su navodno došla pa ostala u inostranstvu preko nekih usluga. To se danas brani od strane predlagača i ovih koji skaču protiv amadnmana SRS. To može da radi i komisija i to amandmanom i predlažemo. Neka uradi jedna komisija, neka bude u okviru saveta. Što bi zakonodavni organ interesovalo ako bi se savetodavni konsultantski poslovi i svi stručni poslovi neophodni za funkcionisanje Ministarsva precizno uredili zakonom? Zakone izvršava Vlada preko ministarstava, preko stručnih organizacija, asocijacija i svoje uprave. Morate ovo ovde da raščlanite, da napravite medijsko, materijalno i svako drugo pokriće da biste zadovoljili apetite. Nema u vašoj reformi ni učenika, ni nastavnika, ni obrazovnog programa. Sve se vrti oko organizacije onog pomoćnog dela, koji je verovatno i sigurno potreban našem obrazovanju, ali koji ne mora da bude ovoliko skup, ne mora da bude ovoliko autohton. Videćete vi, i tu je u pravu Gašo Knežević, nacionalni savet, prosvetni savet, imaće istu sudbinu kao Radiodifuzni savet. Budite sigurni. Veliki broj predlagača, to vam je – više babica, kilava deca. Da li se sećate šta se dešavalo prošle godine. Prošle godine smo četiri puta birali taj savet, pa se desilo da oni koji su stavili tačku dnevnog reda glasaju protiv svog predloga. Tako će biti i ovo.
Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ova vlada je u kontinuitetu sa prethodnom vladom. Upravo smo malopre čuli izlaganje poslanika Kneževića, gde se osvrće na Republiku Srpsku. Republika Srpska je pod međunarodnim protektoratom. Zavode tamo formiraju strane službe sa ciljem da kontrolišu prosvetni sistem i da se iz srpskog jezika pojedini srpski pisci uklanjaju, da se srpska istorija preinačuje ili da se skraćuje. To je taj smisao što se tiče Republike Srpske. Ne treba da se pravi komparacija između Republike Srpske, koja je pod protektoratom, i Republike Srbije.
Hvala. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, vi pred sobom imate tekst zakona. Nažalost, kod vas koji podržavate ovu vladu je ili zatvoren taj tekst zakona, ili čitate novine, ili ne pratite ovo o čemu pričamo. Zašto vam to govorim? Ako pročitate amandman na član 7. koji se odnosi na član 23. osnovnog zakona, videćete da mi u tom amandmanu praktično menjamo samo reč "zavod" rečju "komisija" i ne sporimo da te poslove koji se propisuju članom 23. treba obavljati. Znači da treba obavljati stručne poslove vezane za vrednovanje rada nastavnika, vaspitača, stručnih saradnika, proveru rezultata ostvarenosti propisanih ciljeva i zadataka obrazovanja i vaspitanja na republičkom nivou, usaglašenost sistema vrednovanja i osiguranja kvaliteta obrazovanja i vaspitanja sa evropskim. Mi smo to precizirali sa sveopštim uporednim sistemima itd. Mi ne sporimo da ti poslovi treba da se obavljaju. Naša koncepcija je da to rade komisije. U tom članu ste rekli da savet obrazuje komisije i tu je tačka. Nije rečeno povodom čega te komisije, šta te komisije rade. Organizuju se neke komisije, kojima se ne daje posao koji će raditi, pa kada im se već ne daje posao, zašto im ne prepustiti ovaj posao. Nije ovo što je nabrojano veliki posao da ga ne može raditi jedna komisija i nije ovo posao zbog koga se mora osnivati zavod. Zavod je suviše glomazna institucija i mnogo košta. Da ste samo prihvatili, ako niste hteli onu komisiju pošto je podrazumevala četiri centra, da se makar ukine ovaj zavod za vrednovanje kvaliteta obrazovanja,a da se umesto njega osnuje komisija u okviru saveta koja će ove poslove završavati, bili biste u mnogo boljoj situaciji pri sprovođenju ovog zakona. Mi smo dobili objašnjenje od ministra da neke amandmane ministarstvo nije moglo da prihvati zbog međunarodnih usklađivanja programa sa Evropom. Valjda nam je jasno da možemo papirom uskladiti sve naše zakone sa Evropom i time uopšte ne možemo sebe deklarisati kao državu koja će ući u Evropu ruku pod ruku sa svim onim čime raspolaže Evropa. Ne vredi nam usklađivati zakone ako ne podignemo privredu, standard i uopšte kvalitet obrazovanja do tog nivoa da budemo prihvatljivi za Evropu. Zakon je lako napisati, zakon je papir, ali sprovesti zakon, iškolovati mladu generaciju, to je drugo. I ne zaboravite da sada u školu polaze ljudi koji će za 20 godina sedeti ovde gde mi sedimo, ljudi koji će sutra voditi državu, raditi u određenim ministarstvima. Od toga koliko ih mi i na kakav način, kakvim zakonima sada uredimo, taj sistem obrazovanja i vaspitanja kroz koji treba da prođu, zavisiće kako ćemo u budućnosti u ovoj državi, možda kao penzioneri, živeti, i u kakvoj će državi živeti naša deca. Molim vas da razmislite još jednom bar kada budete glasali o nekim amandmanima, da razmislite o onim amandmanima koje smo podneli, pre svega na član 2. koji se odnosi na član 10, da bar ove ingerencije koje ste dali zavodu za vrednovanje kvaliteta obrazovanja i vaspitanja preuzme jedna stalna komisija koja bi radila u sastavu saveta, čime ne bismo dodatno opterećivali budžet i stvarali ogroman broj ustanova. Pogledajte u amandmanu, ni jednu od ove tri osnovne stvari kojima treba da se bavi zavod nismo izbegli, i njima bi se bavila komisija. Jedino smo u nekim stvarima reč "evropski" zamenili rečju "sveopšti" i u prvom stavu ovog zakona smo brisali "aktom o osnivanju i statutom". Prema tome, stvarno nije naša želja da na bilo koji način sprečimo donošenje ovog zakona. Mi to možda nećemo moći da uradimo, nego je naša želja da pokušamo da vas ubedimo da glasate za neke od ovih amandmana, a verujte da će to koristiti i deci i nama.
Reč ima gospodin Arsić.
Dame i gospodo poslanici, prilično me je iznenadio bivši ministar, gospodin Gašo Knežević, kada izađe ovde za govornicu i reče da sve zemlje u okruženju, Republika Srpska i sve druge, imaju zavod u sistemu svog obrazovanja i vaspitanja, da zna da ti zavodi troše 0,5% od budžeta koji je predviđen za škole, ali da ne može da nam odgovori koliko je on novca trošio dok je bio ministar, bar za te iste zavode. Baš imam veliku želju da vidim koliko je to novca potrošio za ovaj zavod. Čak i sistem obrazovanja koji je bio pre ovih reformi, koje su započete u prethodnoj vladi, u kontinuitetu se nastavljaju sa ovom vladom, nije bio loš nivo i kvalitet znanja učenika koji su izlazili iz tog obrazovnog sistema, ali je počeo da pada onda kada je država ušla u određenu ekonomsku krizu i sa padom finansijskih mogućnosti da finansira sisteme obrazovanja došlo je do tog urušavanja određenog sistema. Predlog zakona ne rešava taj problem koji jeste primarni u čitavoj ovoj priči, a to je da naše škole, naša prosveta nema dovoljno novca da kvalitetno i dobro školuje i vaspitava našu decu. To je problem, a sa jednim ovakvim predlogom izmena i dopuna zakona, računajući u kontinuitetu i prethodni zakon Gaše Kneževića, taj problem se ne rešava nego postaje još izraženiji. Ovim amandmanom koji je podneo poslanik SRS traži se da se u članu 23. izmena i dopuna zakona zavod za vrednovanje kvaliteta obrazovanja i vaspitanja ukine i da se osnuje komisija koja bi obavljala taj posao, koji bi navodno trebalo neki zavod da obavlja. Osnova za to se nalazi u članu 2. Predloga izmena i dopuna ovog zakona, u stavu 5, da nacionalni savet može da obrazuje stalne i povremene komisije iz reda nastavnika, vaspitača, stručnih saradnika i drugih istaknutih stručnjaka i naučnika, u skladu sa Poslovnikom. Znajući vas takve kakvi ste, te komisije ste već obrazovali, već ste odredili ljude koji će da uđu u te komisije i samo se čeka da vršilac dužnosti predsednika Repubilke Srbije potpiše zakon, da taj zakon stupi na snagu i da te komisije, koje ne moraju da postoje, osnujete, a istovremeno ćete sa druge strane da osnujete zavode koji će da obavljaju poslove komisija. Sada je tu pitanje ko će koga da kontroliše, ko će od koga da prepisuje, ko će čiju nadležnost da ima, ko će da bude stariji u tom sistemu, ko će da bude mlađi. Jedan isti posao radiće komisija i određeni savet, a u suštini taj posao jedino treba da radi ministarstvo. Imajući u vidu u kakvoj smo sada ekonomskoj situaciji, da novac treba da se štedi na državnom aparatu i na državnoj birokratiji, da bi škole imale više sredstava za svoj rad, za nastavna sredstva, udžbenike itd. Nemam ništa protiv da jednog dana imamo i savete i komisije i da jedini posao ministra bude da po Srbiji putuje i svakog dana otvara po jednu školu. Sumnjam da će to sa vama doći na red.
Reč ima narodni poslanik Knežević.
Nažalost, gospodine, i pored najbolje volje ne mogu odgovoriti na vaše pitanje. Naime, zakon iz 2003. godine koji se sada menja donet je u junu mesecu. Prelaznim i završnim odredbama određen je rok za formiranje centara. Neki od njih su bili u povoju kada je došlo do promene vlasti, tako da mi nismo bili u situaciji da možemo da odredimo koliko novca se troši na te centre. Zbog toga sam u odgovoru na prethodno pitanje rekao da je u okruženju, odnosno u Republici Srpskoj to 0,5% budžeta, a koliko mi, verujem pošto smo skromni da nećemo mnogo više trošiti od toga, ali to će znati gospođa Ljilja Čolić, ministarka, pa pitanje možda njoj treba postaviti.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Darko Glišić. Odbor za prosvetu i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Darko Glišić.
Dame i gospodo narodni poslanici, vidim ministarka sve bliže gore bivšem ministru, a čini mi se da će zakoni da vam se približe, pa ćemo opet imati jedan loš zakon. Podneo sam amandman na član 7. U važećem zakonu imamo članove od 18. do 24. koje obuhvata ovaj član 7. predloženog zakona o izmenama i dopunama. Poslanik Stevović je predvideo da se brišu članovi 18. do 22, a narodni poslanik Marković je regulisao materiju vezanu za član 23. Ovaj amandman je logičan sled onoga što su ova dva poslanika izlagala. Njime je predviđeno da se naslov iznad člana 24. (glasi - stručni timovi) briše, da se zatim član 24. promeni i da glasi: "Članu stalne komisije za vreme rada u komisiji miruje radni odnos na radnom mestu sa koga odsustvuje." To je u skladu sa onim za šta se SRS zalaže. Dakle, mi smo za maksimalno pojeftinjen aparat, koji bi trebalo da sprovodi jedan ovakav zakon, a suštinski se ništa nije promenilo u odnosu na prethodni zakon, što se tiče ovog aparata koji to treba da sprovodi; ranije smo imali tri saveta, a sada imamo savet i dva zavoda. Znači, i dalje ostaje obiman aparat. Ovde imamo predviđeno da se zavod podeli i na neke centre. Obzirom da su u članu 18. predviđena četiri centra, sada mi je jasno odakle vam motiv za vaš predizborni slogan - u centar. Ako ste gađali u centar sa ovim zakonom i ako ste gađali u centar i sa vašim kandidatom, promašili ste još prilikom kandidovanja. Hvala.
Izvolite. Gospodin Ristivojević.
Zamolio bih kolegu da se drži rasprave o temi, a da se ne bavi predizbornom kampanjom. Korektno je i kako je dogovoreno bilo u startu da predsednički kandidati ne koriste ovu govornicu, a vidim da se toga svi pridržavaju, ali bi trebalo i mi da se pridržavamo toga nepisanog pravila i da ne koristimo i ne zloupotrebljavamo govornicu u svrhu predizborne kampanje, ovo je jedna fina konstruktivna rasprava o amandmanima na ovaj predlog zakona i stvarno bih vas molio, držite se toga, nemojte sada o izborima. Hvala.
Da li još neko želi reč? Izvolite.
Još dva-tri amandmana i ministarka i Gašo ima da sednu čak u istu klupu, to vam garantujem. Na kraju će tu biti deoba zajedničkog rezultata, uspeha. Vidite, mi se stvarno razlikujemo u koncepciji i tu je Vlada u pravu. Ona ne prihvata ove amandmane zato što se koncepcijski ne uklapaju u ono što je Gašo započeo, a ova vlada nastavila. Pokušava samo promenom naziva da zadrži isto, jer računaju da će početak novog obrazovanja i buduća istorija da krenu od ove vlade i od epohalnih rezultata. Naravno, mi nemamo kao država para da se razbacujemo, a pogotovo nemamopara da se neosnovano zadužujemo da bi neko navodno pametovao i unosio neke novotarije, koje su apsolutno neprimenljive kod nas. Dok ste se smejali pre desetak minuta, niste primetili da idete prema članovima Predloga zakona i koji se tiču članova osnovnog teksta zakona koji zalaze u suštinu vašeg pogrešnog koncepta i pristupa obrazovanju. O čemu se radi? Malopre je jedan od vaših poslanika dobacio kada sam nagovestio da treba da se napravi paralela između nečega što je bilo, a ticalo se RTS-a. Osnivačka prava vršila je Skupština, Skupštinaje birala upravni odbor. Tada je to sve poništeno i rečeno, osnivačka prava treba da vrši Vlada, formirao se Radiodifuzni savet i on preuzima neke nadležnosti kao nezavisno regulatorno telo. Kada pogledate sve vaše odredbe koje se tiču saveta i odredbe Gašinog zakona o tri saveta, i sve odredbe o zavodima i o centrima, i da pravim paralelu sa onim što je Gašo radio, vi dođete do zaključka da ovde ne postoji organizaciona šema. Ako su saveti,zavodi, centri savetodavna tela Ministarstva i Vlade, onda čemu ove odredbe, čemu do tančina odredba o tome kako će da korespondiraju centri sa savetima, savet sa ministrom, ministar sa Vladom itd. Šta vi pokušavate da napravite od tih centara i od zavoda. Kakve to institucije pokušavate da napravite. Vi unosite faktor konflikta unešto što treba da bude jedinstveno. Vlada sprovodi zakon. Vlada svojim aktima uređuje unutrašnju organizaciju i sve to. Vi to dižete na nivo zakonske norme. Vi od toga pravite institucije koje će, s pravom, sutra u međusobnim komunikacijama da budu konfrontirane. Vi ste Vlada. Vi ste osnivači ovih centara. Uradite onako kako ste planirali. Zašto nas terate iz šupljeg u prazno? Proći će ova izborna kampanja. Lupaće vam se o glavu i ovo. Onima se olupao Radiodifuzni savet i Komisija za lustraciju, Zakon o jednokratnom porezu na ekstraprofit i ostale novotarije; i ovo će se olupati. Nema ovde reformi, tresla se gora, ništa više. Kako smo počeli da pričamo o parama, bivši ministar i sadašnji ministar su se približili, samo dve klupe ih dele. Da, pogodili smo centralno pitanje, centralnu temu, nešto slično kao što je pre nedelju dana bilo u Skupštini. Izvlačite registraciju zbog švedske pomoći, a istovremeno se preko trgovinskih sudova sprovodi trogodišnji program USAID-a o kompjuterizaciji i umrežavanju. Nemojte da se čudite što ovako svet gleda na sve nas: nedostojno reprezentujete.
Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, iz ovog našeg predloženog amandmana mogli ste uočiti da smo imali krajnje dobru nameru. Na samom početku da ste uvažili naše amandmane, da stalne komisije pri nacionalnom savetu prosvete prihvate ljude i da tim ljudima miruje radni staž. Šta to znači? To znači da smo mi razmišljali i o onim ljudima koji su tamo okupili bivša vlast i bivši ministar, kao i sadašnji, da nađu svoje mesto i uposlenje ukoliko su stručni i kompetentni za svoj rad. Znači, mislili smo da dobiju radno mesto koje će im biti garant egzistencije. To je bila suština našeg pitanja. Mi znamo da svi ti ljudi koji tamo rade nisu krivi zato što bi ukidanjem zavoda možda ostali bez posla, a verujem da bi to bio mali broj, nego smo mislili o tome da sama institucija, zavodi, to je veliki balast za Vladu Republike Srbije i Ministarstvo prosvete. To se na kraju pokazalo, a pokazaće se i kod vas. Jednostavno, hteli smo da našim predlogom racionalizujemo poslove i odgovorno rešimo velike probleme u Ministarstvu prosvete, a i u Vladi Srbije. Na samom početku ste ispustili, a mi smo vas upozoravali, a i prilikom formiranja nacionalnog saveta prosvete rekli smo, da predlagači treba to da urade u određenom roku i da predlože više kandidata itd. Niko se nije setio, ni predlagač kome to onitrebada predlože, te članove nacionalnog prosvetnog saveta. Znamo da ih imenuje Skupština, ali vas pitam, kome oni to treba da predlože, ko će taj posao da obavlja. Ovim zakonom to nije predviđeno. Mislim da će sama organizacija tog posla biti otežavajuća. Mi smo dali predlog da to čini Odbor za prosvetu, međutim, to za sada nije uvaženo i normalno nije u skladu sa koncepcijom zakona. Znači, na samom početku će biti problema oko formiranja nacionalnog prosvetnog saveta, pa će to tako ići sve redom do prestrukturiranja zavoda, odnosno do pregrupisavanja sadašnjih ljudi koji rade u tim zavodima, i pitanje je da li će se uošte ovaj posao obaviti i na koji način. Iz ovog amandmana vidite da je trebalo da prihvatite amandmane SRS, jer bi time rešili probleme u ovom zakonskom projektu, koje vi niste obuhvatili i koji ne rešavaju probleme u obrazovanju i vaspitanju. Hvala.
Izvolite.
Umesto da su predstavnici Ministarstva, predlagači ovog zakona, prihvatili amandmane poslanika SRS i tako doveli zakon u red, i da zakon stvarno postane reformski, ovako ćemo sve razvlačiti i ono što ispadne kao usvojen zakon posle rada ove skupštine neće biti primenljivo u praksi. Koliko je vama i vašim prethodnicima stalo do reformi i u društvu i u školstvu sada ću vam reći. Dobio sam danas pismo profesora jedne Beogradske gimnazije i ovako se kaže – znanje je zdravlje i baza programa svakog društva, jer su ljudi najvažniji resurs; suprotno u našem društvu, prosveta postaje lokacija za razvoj najvećeg društvenog kriminala. Dok vi u Skupštini teorijski donosite neprimenljive zakone, mi profesori i učenici smo na ulici ispred Ministarstva prosvete i sporta i izražavamo protest zbog (ovaj protest je pre dva dana bio) reforme, čiji je jedini cilj uništenje nacionalnog identiteta, sticanje bogatstva pojedinaca, kako u prošloj, tako i u tzv. novoj Vladi. Sadašnja Vlada je mnogo obećavala, koristi iste modele za uništenje znanja, nema stručne kadrove i nije upućena u poslovnu problematiku. Ni jedna reforma se ne može sprovesti bez prethodne reforme, položaja profesora u društvu. Oni su operativci i od njihovog znanja i materijalnog položaja zavise postignuti rezultati. Upravo, ceo dan vam poslanici SRS govore o tome da je prvi korak koji morate povući poboljšanje materijalnog položaja prosvetnih radnika. Prihvaćena inostrana reforma podrazumeva polazak dece od pet godina u školu, a naša deca i dalje kreću sa sedam godina; reforme uporno sprovode psiholozi i pedagozi, a nigde nema stručne edukacije, šta je sa ostalim predmetima; rapidno se spušta nivo znanja u gimnazijama, koje bi trebalo da ostanu centri intelektualnog potencijala zemlje; politizacija škola, jer škole više nisu baza znanja i vaspitanja, nego politički poligoni; direktori postaju surovi egzikutori svojih partija za progon profesora; milioni evra i dinara prolaze kroz škole, novac se pere i ciljno završava u političkim organizacijama, a profesorima ne ostaje ni dinar. U nadi da ćete podržati protest itd; uniženi i kažnjeni profesori jedne Beogradske gimnazije. Hvala.
Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ako se niste zamorili, govorio bih o članu 7. i amandmanu koji podneo moj kolega Zoran Krasić. Naime, odnosi se na član 25. osnovnog teksta zakona, i pročitajte i videćete da je ovde vrlo široko dato jedno rešenje...
Oprostite, vi govorite o narednom amandmanu, ovo je amandman Darka Glišića. Ne govorite o istom amandmanu. Vi ste malo poranili.
Izvinjavam se, nije ništa strašno, vratiću se povodom ovog amandmana.
Izvolite, reč ima narodni poslanik Ljubomir Kragović.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandmani članova SRS, gospodina Stevovića, Markovića i Glišića su jako smisleni amandmani, koji definišu da se predloženi zavodi, kao i centri, koji treba da se formiraju ovim predlogom zakona brišu i da se zato obrazuju komisije. Šta je cilj predlagača zakona? Da formira ove zavode i da ovoliko centara, kao i još stručnih timova, osim ako ima jedan jedini razlog, a to je da zbiju svoje partijske kolege i drugove koje će zaposliti u tim zavodima, i to će samo dovesti do glomaznog aparata koji će osiromašiti skroman budžet za oblast obrazovanja i vaspitanja. Da su kolege poslanici SRS u pravu, dokumentuje i to da je član 7. predloženog zakona u koliziji sa članom 9. predloženog zakona, gde se jasno definišu ove oblasti koje Ministarstvo treba da vrši i one su definisane po tačkama, od 1) do tačke 7), s tim što samo treba reč "zavod" u tački 2) brisati i sve je onda jasno da su to obaveze Ministarstva, a kako će Ministarstvo da se organizuje, na koji način, to je suvišno i samo dodatno opterećuje Predlog zakona i budžet, bez obzira da li je to 0,1% ili 5% budžeta za prosvetu. Mislim da bi se ta sredstva mogla mnogo pametnije da iskoriste, a jedan od načina korišćenja tih sredstava umesto formiranja ovih zavoda i centara je i modernizacija školstva kroz uvođenje informatike i računarstva u osnovnim školama, kao i kupovina određenih sredstava za obavljanje predmeta računarstva i informatike. Predlažem da Skupština prihvati ove amandmane koje su poslanici Stevović, Marković i Glišić predložili jer predstavljaju racionalizaciju ovog programa Predloga zakona koji je predložila Vlada Republike Srbije. Hvala.
Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj amandman je u skladu sa konceptom SRS i nastavak je svih onih amandmana kada je u pitanju birokratija i to jedno ministarstvo vuče za sobom. Znači, mi smo tražili da članovi komisija koje su već predviđene u članu 10. stav 5. ovog predloga budu na radu u tim komisijama i da im radni odnos iz preduzeća iz kojih dolaze miruje dok se nalaze na radu u komisijama. Prvi i možda jedan od važnijih razloga jeste taj da će imati apsolutnu autonomiju za rad u komisiji, da će moći svoje celokupno radno vreme da posvete tom radu, doprineće kvalitetu rada same komisije. Međutim, po konceptu SRS ukidaju se zavodi, koji po Predlogu ovog zakona mogu čak u članu 24. Predloga za izmene i dopune Zakona da angažuju posebne stručne timove iz reda stručnjaka u oblasti obrazovanja i vaspitanja ili da angažuju naučno-istraživačke institucije, uz saglasnost Ministarstva u stavu 1. U stavu 2. članu stručnog tima iz stava 1. ovog člana, za vreme rada stručnog tima, miruje radni odnos na radnom mestu sa koga odsustvuje. Znači, prihvatanje ovog amandmana, osim kvaliteta za rad komisije ima i onaj drugi efekat, znači, da se birokratija koja će da prati rad ministarstva smanjuje za oko dve trećine. Iz prethodne diskusije, koju je poslanik Gašo Knežević imao za govornicom, čovek tvrdi da nije stigao da formira zavode zbog prelaznih odredbi samog zakona koji je on doneo, da ne zna koliko bi ti zavodi koštali, da će na to pitanje morati da odgovori novi ministar. Pa onda, ako već taj posao nije završen, ako nije naneta šteta da je neko primljen u stalni radni odnos, pa mu prihvatanjem ovog amandmana prestaje radni odnos, predlažem Narodnoj skupštini da ovaj amandman prihvati. U slučaju da su već neki od zavoda osnovani, ljudi koji rade u tim zavodima mogli bi da pređu u ove komisije da rade i na taj način bismo izbegli i formiranje stručnih timova, koji bi dodatno opteretili budžet Republike Srbije, budžet Ministarstva prosvete i bilo bi više slobodnog novca da se ulaže u sam kvalitet nastave koju naše škole izvode. Samim tim bismo bolje školovali decu, kvalitetnije, i puštali da i škole prihvate sve one teškoće koje život donosi kao odraslog čoveka.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Odbor za prosvetu i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Dvadeset i petim članom Predloga zakona predlagač želi da uredi rad saveta i zavoda i pročitaću da biste videli o čemu se radi. Predlagač ovako predlaže: "Zavodi obavljaju stručne poslove u pripremi akata koji su u nadležnosti saveta, odnosno ministra, po prijemu obrazloženog zahteva saveta, odnosno ministra. Zahtev iz stava 1. ovog člana sadrži i rok za pripremu materijala. Savet, odnosno ministar dužan je da donese odluku, odnosno akt najduže u roku od tri meseca od dana prijema materijala zavoda. Ukoliko zavodi po proteku roka iz stava 2. ovog člana ne pripreme potreban materijal, savet, odnosno ministar donosi akte iz svoje nadležnosti, bez stručne obrade zavoda. (Znači, zavod nije ispunio svoju funkciju, ministar može i mimo zavoda, jer ga zavod ne poštuje, ne tretira.) Savet donosi akt iz svoje nadležnosti i po dostavljanju obrazloženog zahteva ministra. Zahtev iz stava 5. ovog člana sadrži i rok za donošenje akta. Ako savet u roku iz stava 3. i 6. ovog člana ne donese akte iz svoje nadležnosti, akt donosi ministar. Savet, odnosno zavodi mogu da podnesu inicijativu ministru, odnosno Vladi za rešavanje određenih pitanja iz svoje nadležnosti." Ne sećam se da je do 2001. godine u pravnom sistemu ove zemlje bila slična odredba o komunikaciji i odnosu između organa državne uprave, ministarstva i njegovih stručnih organizacija, koje treba da pomažu. Ali, eto, vraćamo se na ono početno zbrda-zdola, da se napravi nešto, da se skarabudži, da se prikaže kao reforma nečega što je reformisano. I, naravno, prethodni reformatori na ovaj član nisu podneli amandman, jer se oni slažu sa ovim, a kao krajnji efekat ovoga što je predloženo jeste totalna konfuzija i blokada bilo kakve reforme. Dok se oni dogovore na relaciji ministar – zavod – savet i obrnuto, prođe reforma, prođoše rokovi, prođe sve. Problem je što se to ugrađuje kao čvrsta norma u ovaj zakon, a to sve može da se reguliše podzakonskim aktom i to nikakva smetnja ne bi smelo da bude. Da se ne bi igrali ovih stvari, jer obrazovanje bi moralo da bude ozbiljna oblast, mi smo progledali kroz prste predlagaču, pa smo u okviru one koncepcije koju smo zastupali dali prelazno rešenje, naravno, opet potencirali značaj ministarstva koje je najodgovornije za stanje u prosveti i malo regulisali tu njihovu komunikaciju, ali na relaciji ministarstvo – savet. Neprimereno za jedan zakon. Eto, priznajemo, neprimereno za jedan zakon, odstupa od prakse, odstupa od pravnog sistema. Zakone izvršava Vlada, izvršava izvršna vlast. Vi ste ovde predvideli da savet formira Narodna skupština, da bira članove saveta, nacionalnog kako ste ga nazvali, on je savetodavno telo koje predlaže stručne stvari ministarstvu, koje preuzima odgovornost a, kao što vidimo ovde, vi ste ubacili faktor konflikta na toj relaciji i, naravno, vratili ste ne ono početno, da ispred i iza toga svega mora da stoji ministarstvo. To je problem. Bavite se unutrašnjom organizacijom a ne suštinom obrazovanja, ne onim pitanjima koja su urgentna, koja treba da se reše, a to su obrazovni programi, obrazovna metodologija, osposobljavanje prosvetnih radnika, jer samo u elektronici za pet godina se menja kompletno znanje. Onaj ko je pre deset godina završio elektronski fakultet, praktično, ukoliko se sam nije obrazovao u međuvremenu, on je elektronski nepismen danas.
Da li se još neko javlja za reč? Narodni poslanik Jovanović.
Dame i gospodo, ovo su dve bitne stvari. Radi se o članu 25. osnovnog zakona, koji je ovim predlogom izmena i dopuna promenjen, i odnosi se na rad saveta i zavoda. Ono što smo mi našim amandmanom ovde hteli, to je da u duhu ove naše koncepcije uklonimo zavode iz ovog člana, jer po našoj koncepciji zavodi ne postoje. Ali, ono što je, takođe, bitno ovde, predlagač faktički govori o komunikaciji između ministarstva, saveta i zavoda. U prvom stavu kaže – zavodi obavljaju stručne poslove u pripremi akata koji su u nadležnosti saveta, odnosno ministra, po prijemu obrazloženog zahteva saveta, odnosno ministra. Znači, zavod je zamišljen kao neko telo koje će pomagati ministru, ministarstvu ili savetu po ovim pitanjima iz oblasti obrazovanja. Zahtev ministra ili saveta sadrži i rok za pripremu materijala, to je drugi stav. U četvrtom stavu kaže – ukoliko zavodi po proteku roka iz stava 2. ovog člana ne pripreme potreban materijal, savet, odnosno ministar donose akte iz svoje nadležnosti, bez stručne obrade zavoda. Pa čemu onda zavodi? Zašto postoji zavod ako mu zakonodavac ostavlja mogućnost, u zakonu, da on ne obavi svoj posao. Kakva je svrha zavoda? Znači, u startu, pretpostavljamo da zavod ne mora da obavi što ministar ili savet od njega traže i zbog toga ne trpi nikakve sankcije. Po ovom predlogu trpeće i sankcije, i te sankcije su predložene članom 50. Predloga. Da dokažemo koliko je sve besmisleno, evo šta piše u članu 50. Predloga - novčanom kaznom od 10.000 do 50.000 dinara kazniće se za prekršaj zavodi ako ne pripreme odgovarajući materijal i dostave ga ministru, odnosno savetu u datom roku. Novčanom kaznom od 1.000 do 10.000 dinara kazniće se za prekršaj i direktor zavoda. I, sada, pazite, Vlada formira zavod da bi joj pomogao u radu. Ministar zatraži od zavoda pripremu nekog materijala. Zavod taj posao ne obavi, jer mu zakon dozvoljava da ga ne obavi, i onda ga Vlada kažnjava kaznom od 10.000 dinara što nije posao uradio. Besmisleno. I Vlada je na budžetu, i zavod je na budžetu, i sada jedni druge kažnjavaju, jure se oko toga da li treba da uradi ili ne treba da uradi posao. Ovo još pokazuje i dokazuje koliko je ovakav koncept besmislen i treba ga odbaciti.
Hvala. Da li se još neko javlja za reč? Izvolite, reč ima narodni poslanik Momir Marković.
Izvinjavam se narodnim poslanicima i građanima koji prate prenos Skupštine zato što sam malo poranio u komentarisanju ovog amandmana. Razlog je možda i to što je vaša želja da se radi dok se ne završi po ovom zakonu, a radi se tako što poslanici SRS rade, komentarišu svoje amandmane, dok je jedina vaša obaveza da vas bude u svakom trenutku 84. Evo, ovako, po predlogu izmena i dopuna Zakona član 7. se odnosi na član 25. osnovnog zakona i početni deo tog člana je, po mišljenju SRS, potpuno nepotreban. Taj član se u potpunosti menja i koncipiran je tako da bude veoma jasan. Znači, savet donosi akte iz svoje nadležnosti i po dostavljanju obrazloženog zahteva ministra. Samim tim je rečeno da savet već donosi akte za koje je nadležan, ali se ovim obavezuje, bez onih prethodnih nekoliko stavova, da ih u obrazloženom zahtevu ministra donosi. Zahtev iz stava 1. ovog člana sadrži rok za donošenje akta i ako ga savet u roku od tri meseca itd. ne donese, akt će doneti ministar. Znači, ovo je poželjno zbog toga što je istorija u celom dosadašnjem toku trajanja vremena pokazala samo cikličnost i ubrzanje, i vi ste svedoci toga da Srbija možda u tome i prednjači. Jer mi praktično za godinu dana donosimo dva zakona, koja su vrlo važna i tiču se vrlo važne oblasti, a to je - obrazovanje i vaspitanje, i tako žuriti i tako brzo donositi zakone znači da ih je poželjno napraviti fleksibilnima, potpuno jasnim, ali ne ići u njihovu širinu. Jer ko zna da li će nam vreme nametnuti da ćemo vrlo brzo morati da menjamo i ovaj zakon, i onda ćemo biti u situaciji da ćemo ono što se početkom prošlog veka sadržalo u nekoliko zakona, sada već za takve oblasti življenja praviti na stotine i hiljade zakona, a možda ćemo za deset godina praviti to još 10 puta uvećano, a onda vidite šta ćete da dobijete ako vam osnovni zakon nije jasan, nije koncizan i ako sadrži mnogo viška. Ovaj član 25. Predloga u kome piše - rad saveta i zavoda, sadrži upravo mnogo viška i zbog toga je naša želja da ga učinimo vrlo konciznim. Obavezan sam da kažem da bi možda Ministarstvo prosvete i odustalo od osnivanja ovih zavoda i centara, i pored onih 10 miliona dolara, jer su i oni svesni toga da će morati mnogo više da se utroši dok se sve to osnuje, ali je ministar na odboru za prosvetu rekla da je to samo uvod i da je to uslov da bi se dobilo 500 miliona dolara u toku ove godine. Ne pomoći, naravno, nego kredita. I, kako to niko ovu Narodnu skupštinu ne obaveštava - ko to nas zadužuje, uz čiju saglasnost, i ko će to da vraća. Nego, jednostavno, samo dolaze pojedini minsitri i kada brane zakone na pojedinim odborima ovde u Skupštini, kažu - dobićemo donaciju toliku, a onda ćemo kada ga sprovedemo dobiti još ne znam koliko, to je prilika da uzmemo kredite. Ne treba da nas ucenjuju donacijama, da uzimamo kredite. Naime, sve međunarodne institucije koje daju kredite jedva čekaju da se pojave interesenti za kredite i daće nam bez ikakvih problema, tražiće samo garancije da se oni vrate. A, garancije nikada ne možemo pružiti ako ne budemo imali stabilno i bogato društvo.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Slobodan Pajović. Odbor za prosvetu i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite, reč ima narodni poslanik Slobodan Pajović.
Dame i gospodo narodni poslanici, članom 8. Predloga zakona predviđeno je da se briše naslov iznad člana 26. i član 26. Zakona. Navedenim članom regulisan je rad saveta i centara. Mojim amandmanom predviđeno je da se briše član 8. Predloga zakona i da se time zadrži prethodno rešenje. Ovaj amandman je u direktnoj vezi sa amandmanom na član 5. Predloga zakona, gde se zastupa koncepcija da pored nacionalno prosvetnog saveta postoje i savet za stručno obrazovanje i i savet za usaglašavanje stavova. U dosadašnjoj diskusiji jasno je i argumentovano izneto zašto je neophodno da postoje i ova dva saveta, pored nacionalnog saveta. U prvom redu da bi se sprečila centralizacija obrazovanja i politička manipulacija obrazovanjem. Potrebno je postojanje ova dva saveta radi ostvarivanja mogućnosti da se stručno obrazovanje na sistematski način uskladi sa zahtevima privrednog i ekonomskog razvoja zemlje. U suprotnom, ponovo bi se školovali neki kadrovi koji nam nisu potrebni, a uticaj roditelja na razvoj obrazovanja ne bi postojao. Mi nismo protiv formiranja nacionalno-prosvetnog saveta, ali smatramo da postoje svi razlozi da postoje i druga dva saveta. Izmenama ovog zakona u suštini se menja skoro jedna trećina zakona, a pravilo je da kada postoji promena tolikog broja odredaba zakona da se donosi nov zakon. To je trebalo učiniti. Trebalo je doneti novi zakon, kome bi prethodila javna rasprava, a ne ovako - po hitnom postupku donosi se jedan od najvažnijih zakona, a da nemamo čak ni obrazloženje zašto je postupak hitan. Hvala.
Da li neko želi reč? Izvolite, gospodin Knežević.
Prvo bih hteo da negiram jednu neistinu koja se ovde čula. DS - Boris Tadić nije podnela 110 amandmana, nego je ukupno od strane svih poslaničkih grupa, svih stranaka, podneto 130 amandmana, a DS je podnela 45 amandmana. Svi ti amandmani su koncipirani na jedan način. Ideja koja stoji iza svih amandmana je - odbrana sistema koji je ustanovljen 2003. godine. Svako rešenje koje je popravilo taj sistem, jer niko ne tvrdi da je sistem koji je 2003. godine uspostavljen najbolji, niko ne tvrdi da ga ne možemo popraviti, svaku intervenciju koja je sadržana u ovom predlogu, a koja je išla na unapređenje sistema, mi naravno nismo amandirali. Mi smo amandirali samo one članove kojima je odstupljeno ili je napravljena devijacija osnovne koncepcije.Zbog toga je ovde predloženo brisanje tog člana, jer moram da vam kažem, ne možete vi ni u jednom sistemu velikom, pa ni malom, obezbediti fukcionisanje sistema bez dobre organizacije. Pođite od vaših političkih stranaka. Ima ih i malih i velikih. Svaka od njih ima neku organizaciju. Znam da su u ovoj zemlji političke stranke najčešće oslonjene na lidera. Liderstvo vlada u ovoj zemlji, ali neće još dugo, demokratizovaće se ovaj sistem. Ali i pored jako izraženog liderstva, vama je potreban i opštinski odbor itd. Isto je sa prosvetom, prosveta je ogroman sistem. Mora imati institucije, centre, kako god hoćete da ih nazovete. Ime nije bitno, bitna je sadržina, bitna je funkcija. Zbog toga su naši svi amandmani koji se tiču organizacije bili usmereni na očuvanje i razvoj sistema. Tamo gde se nama činilo da predlog ne odstupa i još bolje čini sistemu, mi nismo intervenisali. Hvala.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Veroljub Arsić. Odbor za prosvetu i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Izvolite, gospodin Arsić.
Dame i gospodo poslanici, drago mi je što je gospodin Gašo Knežević ovo izjavio za ovom govornicom, jer mnogi poslanici koji podržavaju Vladu Republike Srbije tvrde da SRS i njeni poslanici brane Gašin zakon. Znači, ovde je sad u pitanju to da je prethodna vlast donela jedan zakon i da su ove izmene i dopune i kontinuitet tog zakona, samo se malo razlikuju u teničkim detaljima. Naprotiv, SRS pokušava da jedan ovakav zakonski predlog uvuče u svoj programski okvir i postavi da on bude uspešan u ovom sistemu. Amandmanom na član 9. tražio sam da se u članu 27. zakona briše reč "zavodi" posle reči "ustanova". Kocept smanjivanja jednog preterano velikog birokratskog aparata koji prati svaki od ovih zakonskih predloga. Znači, po Predlogu zakona obrazuje se nacionalni savet. Nacionalni savet po članu 18. obrazuje zavod, a zavod za unapređenje obrazovanja i vaspitanja obavlja stručne poslove u pripremi propisa iz nadležnosti saveta i Ministarstva, kao i druge poslove u skladu sa zakonom, aktom o osnivanju i statutom. Dalje kaže – zavod iz stava 1. ovog člana u svom sastavu ima organizacione jedinice, centre, i to centar za strateški razvoj, centar za razvoj programa i udžbenika, centar za profesionalni razvoj zaposlenih i centar za stručno i umetničko obrazovanje. Sledeći stav kaže – zavod iz stava 1. ovog člana može da ima i druge organizacione jedinice u skladu sa statutom, što znači da se u ovom stavu 3. Predloga zakona daje mogućnost da taj zavod može da forira i nove centre koji nisu predviđeni ovim zakonom. Da stvar bude gora i da se birokratija trudi da uđe u sve pore ovog zakona, jeste da zavodi mogu da obrazuju posebne stručne timove iz reda stručnjaka u oblasti obrazovanja i vaspitanja i da angažuju naučnoistraživačke institucije uz saglasnost Ministarstva. Stav 2 – članu stručnog tima iz stava 1. ovog člana za vreme rada u stručnom timu miruje radni odnos na radnom mestu sa koga odsustvuje, što znači da će ljudi koji budu angažovani u stručne timove biti profesionalno zaposleni u njima. Primaće novčanu naknadu za rad u tim stručnim timovima. Pogledajte kako izgleda taj birokratski aparat. Imate nacionalni savet koji će da formira komisije, stalne ili privremene, nacionalni savet koji će da formira zavode, a zavodi će da formiraju centre, a centri će da formiraju stručne timove. To je koncept Gaše Kneževića, doduše malo izmenjen, u drugačijem obliku, tehnički možda doteraniji, ali u principu koncept koji je prethodna vlada osmislila i koji je ova vlada u kontinuitetu istrajala sa prethodnom vlašću. Stav SRS jeste da se formiraju samo dva oblika, pored Ministarstva za prosvetu, a to je nacionalni savet i komisije, bilo stalne, bilo privremene, i da komisije obavljaju posao i zavoda i stručnih timova. Sigurni smo da bi kvalitet rada tih komisija bio, ako ne bolji, onda barem isti kao zavoda i stručnih timova s jedne strane, a s druge strane troškovi u radu tih komisija bili bi u odnosu 1:3, odnosno tri puta manji troškovi rada komisije nego ovih institucija koje ste predvideli ovim zakonom. Već sam rekao u ranijim diskusijama da nemam ništa protiv, da smo mi bogato i razvijeno društvo, da Ministarstvo osnuje sve ove institucije i da jedini posao ministra bude da otvara nove škole po Srbiji, makar jednu dnevno, ali dok se to ne desi, moraćemo da vodimo računa kako ćemo da trošimo novac građana Republike Srbije.
Izvolite, gospodin Knežević.
Gospodine Arsiću, nikada nisam imao niti imam problem sa pitanjem ko je moj protivnik, a ko je moj saveznik, jer nemam ni protivnike ni saveznike, jedino ideja je u pitanju. Ono što mi zastupamo kao DS – Boris Tadić, to je ideja promene koja je započeta 2003. godine u onom delu u kome se slažem sa novim ministarstvom. Ja neću njih napadati. Kao što sam na prosvetnom odboru, pitajte članove, bio često na strani vaših predstavnika kod izbora direktora, gde ste uprošćavali šemu izbora, jer znam koliki je to problem. Prema tome, ideja koja stoji iza svih amandmana je ideja razvoja, podizanja kvaliteta školstva, i molim vas da se tako razumemo. Tako će nam biti mnogo lakše. Izbeći ćemo sukobe, podmetanja i prepucavanja.
Hvala. Narodni poslanik Jovanović.
Dame i gospodo, u oblasti obrazovanja, bar u ovom momentu, ne može biti revolucije, ne može biti revolucionarnih promena, ne sme biti velikih i naglih promena, jer ekonomska situacija u kojoj se Srbija nalazi ne dozvoljava tako nagle i velike promene. Moramo ići postepeno, postupno, korak po korak, da se neke stvari koje možda nisu dobre u postojećem sistemu koriguju i poprave. Član 9. Predloga zakona odnosi se na nadležnosti Ministarstva. Evo kako su definisane te nadležnosti u ovom 9. članu. U oblasti obrazovanja i vaspitanja Ministarstvo naročito: planira i prati razvoj obrazovanja i vaspitanja, vrši nadzor nad radom ustanova i zavoda, planira, koordinira i organizuje programe stalnog stručnog usavršavanja zaposlenih u ustanovama. Vrši proveru rezultata ostvarenosti propisanih ciljeva i zadataka obrazovanja i vaspitanja na republičkom nivou. Ostvaruje međunarodnu saradnju na planu razvoja sistema obrazovanja i vaspitanja, analizu i prenošenje stranih iskustava evropskih programa i dostignuća, kao i poslove usaglašavanja sa evropskim obrazovnim sistemima. Vodi bazu podataka o obrazovanju i vaspitanju. Vodi registar i izdaje dozvole za rad nastavnika, vaspitača i stručnih saradnika. Ako se ovo sagleda, kompletno, vidi se da ovde nema nijedne konkretne stvarne i one najvažnije funkcije. To je funkcija donošenja nastavnih planova i programa i to po ko zna koji put podvlačim. Ministarstvo je apsolutno isključeno iz tog procesa i Ministarstvo čak nema obavezu po ovom zakonu da se upozna sa nastavnim planovima i programima. Nastavne planove i programe donosi savet bez saglasnosti Ministarstva i Ministarstvo nikakve više ingerencije nad tim nema. To je ono što je suština. Ne može i ne sme Vlada da ostane van toga, odnosno Ministarstvo. Ministar nije odgovoran za sprovođenje nastavnih planova i programa, odgovoran je za kompletan proces obrazovni u Srbiji, bez obzira što postoje druga tela. Ona su savetodavna, ona su stručna i treba da pomognu u pripremanju akata, treba da pomognu da se taj program što kvalitetnije osmisli, ali ministar mora da stane na kraju iza svega toga. Ovim zakonom Ministarstvo je ostavljeno po strani i vrši neke poslove koji nisu suštinski bitni za obrazovanje. Naš amandman koji smo ovde podneli je posledica prethodnih naših amandmana, znači posledica te koncepcije koju mi zastupamo. Čisto je ovde tehnički da se reč "zavoda" u drugoj tački briše, odnosno da Ministarstvo vrši samo nadzor nad radom ustanova, jer mi zavode ne poznajemo po našoj koncepciji koju smo zamislili i koju smo izložili ovde vama i javnosti.
Da li još neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Kragović.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandman gospodina Arsića je suštinski amandman kojim se definišu nadležnosti Ministarstva za prosvetu. Inače, dozvolite mi da pročitam razloga za donošenje ovog zakona. Kaže - izmenama i dopunama Zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja pristupilo se sa ciljem da se koncepcija razvoja celokupnog sistema obrazovanja prilagodi vremenu i uslovima u kojima se može odvijati ovaj proces kod nas. Pri tom su zadržane tendencije koje su iskazane i u postojećem zakonu. Znači da je ovo samo jedna nadogradnjazakona koji je predložio bivši ministar Gašo Knežević. Razlog za neprihvatanje amandmana koje je podneo gospodin Arsić možemo da vidimo u obrazloženju koje je Vlada podnela na član 9. Predlogom zakona uređena je nadležnost Ministarstva, a onda zadnja rečenica kaže - ovim rešenjem povećava se uloga ministarstva. Ministarstvo predlaže zakon kojim će povećati svoju ulogu. Valjda Ministarstvo ima obavezu da se stara i sprovodi ovaj zakon i nema potrebe da ovakvim zakonskim predlogom, naročito kroz predlaganje u članu 6. i 7. ovog zakona zavoda, centara, stručnih timova, umnožava ovaj aparat koji je ionako jako glomazan. Stoga predlažem Narodnoj skupštini da prihvati ovaj amandman gospodina Arsića, kojim će se otkloniti sve nedoumice definisane članom 6. i članom 7. predloženog zakona, a onda bi ministarstvo imalo tu ulogu, a i obavezu da vrši nadzor, da vrši kontrolu sprovođenja svega onoga što se dešava u obrazovanju i vaspitanju. I nema potrebe da ministarstvo tu svoju nadležnost prenosi na nekoga i da traži zakonom da svoja rešenja i svoju ulogu povećava, nego seto iz samog opisa poslova ministarstva definiše. Zato apelujem na Narodnu skupštinu da prihvati amandman gospodina Arsića.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Besmislenost ovih promena proističe iz samog teksta ne samo ovog člana, nego i prethodnih članova. Uzmite ovo što su predložili da se promeni u članu 17. Formiraju se praktičnodva zavoda, akt o osnivanju zavoda donosi Vlada, a primenjuju se propisi o javnim službama, pa se onda zabavljamo sa promenom nazivasedišta i statusnom promenom zavoda, gde odlučuje Vlada, pa godišnji izveštaj, finansira se iz budžeta itd. Onda u odredbi člana 18. recimo za ovaj zavod za unapređenje obrazovanja i vaspitanja regulišu se čak i organizacione jedinice. To su centri za strateški razvoj, razvojne programe, udžbenike, razvoj zaposlenih, stručno i umetničko obrazovanje itd. Onda dolazimo na ovaj član 27. gde smo podneli amandman. U stavu 1. tačka 2) kaže se da Ministarstvo vrši nadzor nad radom ustanova i zavoda. Ovaj tekst je identičan kao u osnovnom tekstu ovog zakona. Mi se naravno koncepcijski ne slažemo pa smo podneli amandman, pošto u našoj koncepciji nema tih zavoda, ali namerno sam vam čitao ove odredbe, iz jednog prostog razloga što se ovde ne vidi koji je to nadzor. Inspekcijski nadzor nije, upravni nadzor nije. Zašto? Ne može biti upravni nadzor ukoliko se pogleda šta ste dali kao posao zavodima i centrima. Posao koji rade ova dva zavoda i ovi centri jeste praćenje, obezbeđenje, unapređivanje, obavljanje razvojnih, savetodavnih, istražnih, i to je isto kao da ste rekli Institut društvenih nauka. Država je formirala svoj institut za sagledavanje oblasti obrazovanja i to je bilo mnogo korektnije da ste uradili, jer sve što rade ovi zavodi i vaši centri jeste predlog savetovanja. Naravno, moram da vas podsetim na ono što ste napisali u članu 25, da čak i to što rade savet, zavodi i centri ne obavezuje ministarstvo. U komunikaciji između ministarstva i ovih organizacionih oblika, koji su suštinski ispod ministarstva, uvek se obavlja taj nadzor. On je i programski i politički, za upravni nadzor ne postoji apsolutno ni jedan razlog, a za inspekcijski još manje. Po sistemu da treba nešto da se napiše da bi se razlikovalo od prethodnog, a da se suštinski ništa ne razlikuje, evo imamo predlog zakona i naravno od početka što pričamo, na istom su tragu nova vlast i Demokratska stranka, onaj deo Građanskog saveza Srbije, Gaša se malo razgoropadio zato što Svilanović nije tu, pa može da priča o liderima onako kako je malopre pričao. Nema neke razlike, a videli ste i sami. Demokrate su napustile Skupštinu državne zajednice i Vuk i dalje ostao ministar. Tu ste, svi ste na okupu, to treba da se kaže.
Da li još neko želi reč? Izvolite.
Gospodo narodni poslanici, ovo je još jedan u nizu članova u ovom zakonu koji se bavi isključivo birokratijom. Već smo spomenuli u nizu prošlih amandmana i ovde se spominje ministar, zavod, saveti, centri itd. Znači, konstantno se bavite unutrašnjom birokratijom i preraspodelom moći među vama samima. Mišljenje ljudi koje predstavljam i moje je da Ministarstvo treba da se bavi obrazovanjem dece, znači programom školstva, da se ne bi dešavalo da deca beže sa fizičkog vaspitanja, što nikada nije bilo. Tablicu množenja više ne moraju ni da znaju, pretpostavljam. Skratiću o ovome amandmanu, pošto sam hteo da iskomentarišem da bi trebalo da napravite program školstva koji će se baviti organizovanjem turnira u košarci, fudbalu, odbojci, da osmislite kako decu da vratite u normalan život i sklonite sa ulice. To je vaš posao, a ne osnivanje zavoda, agencije i ostalih nacionalnih saveta.
Izvolite.
Dame i gospodo, mislim da amandman gospodina Arsića treba prihvatiti, delom i zato da se nadležnosti Ministarstva, odnosno ministra i principijelnost njenog delovanja ne bi doveli u sumnju, makar i na ovaj način. Zaista, svi smo još pod utiskom onoga što je ministarka rekla pre desetak minuta, govoreći o sastavu saveta. Ne mislim da je dobronameran ministar koji je tako ocenio Univerzitet u Kragujevcu, visokoškolsku instituciju kreiranu po zakonima i pređašnjim, i mnogo pređašnjijim nego njen. Ne mogu se složiti da je tutorstvo Beograda presudno u opstanku Univerziteta u Kragujevcu. Profesor sam jednog od tih fakulteta i nisam siguran da nam više od polovine kadrova, naprotiv, samo nekoliko profesora pomažu u izvršavanju naših obaveza, za one institutske predmete koje jedna institucija poput naše ne može da razvije. Prema tome, tačke 5) i 6) u ovom članu, koje se sprovode, treba da garantuju objektivnost u postavci ministra prema aktuelnim problemima. Šta taj nagoveštaj ministarke može da znači? Da li univerzitet nije kompetentan, da li neki fakulteti i sastav univerziteta nisu dostatni, da li je to nagoveštaj nečeg budućeg? Vrlo je teška izjava da je toliko i toliko profesora iz Beograda, Beograd je nad svim. Da li je to neka nova centralizacija Srbije? Beograd jeste takav, svi smo mi tu završili dok nismo kreirali svoje univerzitete. Ne može se na taj način, sa nipodaštavanjem, u kvantitativnom smislu odnositi: pet članova beogradskih univerziteta i 0,5 kragujevačkog, prištinski se i ne pominje, tako da delovanjem kroz ovu tačku, gde se mnogo toga personalnog ispoljava u radu Ministarstva i ministarke, treba naći svakakav član i ograničiti mogućnost izvršenja onoga što je ona ovde u odgovoru našem poslaniku, moguće nesvesno, projektovala. Ne verujem da je to njen stav. Čak ni gospodin Gašo Knežević nije imao takav stav, iznoseći jedan mnogo rigidniji i okrutniji zakon. Zalažem se da nam gospođa ministarka, ako bude ovo čula, da preciznija pojašnjenja o svojoj vizuri i statusu Univerziteta u Kragujevcu, i zašto se on podrazumeva, i takođe u Prištini, ako je on eksteritorijalan, pomeren ovde ili onde, ali je još Univerzitet u Prištini. Prema tome, pošto se to tiče nadležnosti Ministarstva, molim da se ministarka o tome izjasni, da vidimo šta je htela tom činjenicom da kaže.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 9. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milisav Petronijević i Žarko Obradović. Povlačite amandman. Na član 9 amandman je podneo narodni poslanik Vladimir Jovanović Odbor za prosvetu i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Narodni poslanik Vladimir Jovanović.
Poštovani predsedavajući, narodni poslanici, moram da vam priznam da sam zaista imao želju da učestvujem u ovoj raspravi, iz prostog razloga što podržavam postojeće rešenje zakona. To kažem kao roditelj budućeg đaka. Elem, amandman koji sam podneo je logična posledica celokupne koncepcije poslaničke grupe Demokratska stranka-Boris Tadić i logična posledica amandmana na član 5. zakona koji je podneo moj kolega iz poslaničkog kluba. Ono što je srž amandmana koji sam podneo, to je da se iz člana 9. brišu tačke 3) i 4). Čisto radi podsećanja ću pričitati te tačke, a tiču se nadležnosti Ministarstva prosvete: 3) " planira, koordinira i organizuje programe stalnog stručnog usavršavanja zaposlenih u ustanovama; 4) "vrši proveru rezultata ostvarenosti propisanih ciljeva i zadataka obrazovanja na republičkom nivou." Ovde vidimo, u odnosu na postojeće rešenje, da su dve nove vrste poslova dodeljene Ministarstvu. Postavlja se suštinsko pitanje, da li Ministarstvo može da obavlja ove poslove? Ovo su poslovi izuzetno stručne prirode, koji ne dozvoljavaju arbitrarnost i ne smeju sebi da dozvole nikakvu paušalnost. Da li jedna kruta administracija, kao što je Ministarstvo prosvete, može da obavlja ove poslove? Mi smatramo da ne može. Osim toga, ovi poslovi novim Predlogom zakona takođe su dodeljeni i zavodu. Ključno je pitanje zašto se dodeljuju zavodu, zašto se vrši dupliranje, jer znamo da svako dupliranje košta. Koliko će to koštati građane ove zemlje, odnosno poreske obveznike? Takođe, upućuje se na taj zaključak: u pitanju je novac ili je, pak, samo dodeljivanje ovih poslova zavodu obična farsa. Znači, isključeno je da zavod radi ove poslove. Takođe, veoma bitna situacija je dau postojećem zakonu član 27. tačka 2) kaže da se Ministarstvo stara o obezbeđivanju sredstava namenjenih ustanovama za posebne razvojne programe i kontroliše njihovo korišćenje. Iz člana 27. postojećeg zakona ova tačka je u novom predlogu isključena. Naravno, logički se nameće pitanje, to pitanje ide gospođi ministarki, da li se uopšte planiraju razvojni programi ili Ministarstvo beži od odgovornosti?
Da li još neko želi reč? Narodni poslanik Gašo Knežević.
U želji da se pronađe topla voda, predlagač se često služio resavskom tehnikom. Kod te resavske tehnike bilo je nepreciznosti, pa su onda potpuno pomešane pojedine funkcije i nadležnost pojedinih organa, tako da, mada postoji potreba za određenim poslom, taj posao je stavljen u nadležnost organa koji po svojoj suštini ne nosi taj posao. To je učinjeno na nekoliko mesta. Ovaj primer člana 27- nadležnosti Ministarstva, jeste primer toga, jer su u nadležnost Ministarstva unete stvari koje po svojoj prirodi ne treba da budu u nadležnosti Ministarstva. Bilo je i obrnutih stvari. Recimo, program mature je u nadležnosti strateškog razvoja, a program mature bi trebalo da bude u nadležnosti onog centra koji meri, dakle, Centra za evaluaciju, jer on i meri, i pravi testove koje će meriti sutra, drugi će sprovoditi testiranje, odnosno maturski ispit. Nastavnike vrednuje zavod, a ne nadzor. Mi imamo dve vrste nadzora. Nema nikakve razlike oduzimati od nadzora funkcije i prenositi na jedno telo koje je novo i nemam ništa protiv kako god da se zove. Najzad, standarde propisuje Ministarstvo prosvete i sporta, a ne Centar za evaluaciju. To su sve nelogičnosti u onome kako je koncipiran sistem, pa je onda jedna nadležnost prebačena iz sfere jednog organa u sferu drugog organa. To je problem člana 27.
Da li još neko želi reč? Narodni poslanik Nataša Mićić.
Član 9. Predloga zakona odnosi se na nadležnost Ministarstva prosvete i ovim članom u stvari se vraćamo u prošlost, i to ni manje ni više nego u period državnog etatizma. Upravo ovim članom se vrši centralizacija Ministarstva prosvete, potpuno suprotno evropskim standardima koji proklamuju decentralizaciju vlasti. Ta centralizacija se ogleda u dve veoma važne razvojne funkcije, to je stručno usavršavanje i provera rezultata obrazovanja. Ovim članom zakona, kojim se uređuje nadležnost Ministarstva, dame i gospodo, na velika vrata se otvara mogućnost da se ispolitizuje ponovo sistem obrazovanja i vaspitanja, a to smo uspeli u prethodnom periodu da prevaziđemo. Sa druge strane, ovaj član 9. Predloga zakona pokazuje apsolutno nerazumevanje uloge Ministarstva kao pokretača razvoja i o tome govori činjenica da Ministarstvo više nema nadležnost da se stara o obezbeđivanju sredstava, nego pristaje da bude prost korisnik budžeta. Mislim da je to štetno i da je potrebno da i Ministarstvo prosvete bude pokretač u ovom domenu. Htela bih da kažem, obrazloženje, odnosno izveštaj koji smo dobili od Vlade Republike Srbijepovodom amandmana koje su podneli narodni poslanici, iako smo dobili pre dva do tri sata, to je jedno od, najblaže rečeno, najtužnijih izveštaja koje sam videla u ovoj Narodnoj skupštini, zato što se u gotovo 99% slučajeva obrazloženje po amandmanima sastoji u jednoj jedinoj rečenici, koja glasi: amandman se ne prihvata, jer nije u skladu sa koncepcijom Predloga zakona. Mislim da se i na ovaj način ruši dostojanstvo Narodne skupštine, ignorišu se narodni poslanici i, što je najtužnije, sve bi to bilo dobro da ovaj zakon zaista ima koncepciju, onda bi postojalo neko razumevanje za ovakvo obrazloženje. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Slobodan Vučković. Odbor za prosvetu i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.)
Dame i gospodo, dobili smo mišljenje Vlade o ovom amandmanu, gde smo mi predložili da se taj stav 1. briše jer je isti kao što je bio u starom zakonu, da on otklanja nejasnoće. Pročitaću vam stari i novi stav, pa vi vidite da li otklanja nejasnoće i koliko su oni različiti. Kaže: "Ustanova može da obavlja i drugu delatnost koja je u funkciji obrazovanja i vaspitanja (u daljem tekstu: proširena delatnost), pod uslovom da se učenici angažuju u okviru praktične nastave i da se radom nastavnika ne ometa ostvarivanje delatnosti obrazovanja i vaspitanja." To je bio stari tekst. Novi tekst je sledeći: "Ustanova može da obavlja i drugu delatnost koja je u funkciji obrazovanja i vaspitanja (u daljem tekstu: proširena delatnost) – potpuno isti tekst – pod uslovom da se njome ne ometa obavljanje delatnosti obrazovanja i vaspitanja. Učenici mogu da se angažuju samo u okviru praktične nastave, a nastavnici ako se ne ometa ostvarivanje obrazovno-vaspitnog rada." Ovde nema apsolutno nikakve razlike ni u rečima, ni u rečeničkom sklopu, jedino u rasporedu reči u okviru jedne iste rečenice, a o suštini nema ni govora. Dakle, malo je to uvredljivo da se na ovakav način odbija amandman sa jedne strane, a sa druge strane uliva nepoverenje u sam zakon i u predlagača, jer ako se menja jedan stav jednog člana na ovakav način, dakle potpuno nepotrebno, onda se čovek pita kako to izgleda u svemu ostalom i koliko je to površno, odnosno kako se prišlo promeni ovog zakona. Moglo je da se govori tu o suštini i suština ovog člana nije ni dodirnuta, ona se odnosi na stari zakon, a mogao je stari zakon da bude popravljen. Tako se u stavu 2. govori da proširena delatnost ustanove, dakle neke škole, može da bude davanje usluga, proizvodnja i prodaja, pod uslovom da se ne ometa kvalitetan nastavni proces. Mi znamo da ima nekih ustanova koje su komercijalizovale svoj rad, koje u uslovima, istina slabog ličnog dohotka nastavnika, poboljšavaju nastavnička primanja i možda nešto doprinose budžetu, ali to ne može biti bez stalne kontrole koja ovde u stvari nije predviđena. Moguće je da se obavlja neka proizvodna delatnost, da se daju neke usluge u nekim specijalizovanim ustanovama, ali čim se tu govori o prodaji, to je stvar koja nije spojiva ni sa vaspitanjem ni obrazovanjem. Mi smo tamo decu poslali da uče školu, a ne da rade, da prodaju nešto i da se bave trgovinom, i to je čista komercijalizacija, i toj stvari je moralo, to je suština, da se pokloni dužna pažnja i da se obezbedi kontrola, ako je to dozvoljeno od strane Ministarstva. Ne da se načelno samo kaže, u ovom članu koji je bio prethodno, da Ministarstvo vrši nadzor nad ustanovama. Kakav nadzor? U ovome je potreban stalni nadzor i to je potrebno u članu 4. da se obrazloži i da se suština ovog problema dotakne. Ovako kao što vidimo, učinjena je samo promena rečeničnog reda, i to narod kaže - Živ mi Todor, da se čini govor, ali nikakav novi kvalitet nismo dobili, i radi toga mislim da treba ovaj amandman usvojiti. Hvala lepo.
Povodom amandmana, narodni poslanik Gašo Knežević.
Gospođice predsedavajuća, poštovana ministarko, kolege, podržavajući ovo što je rečeno od prethodnika, daću jedno šire objašnjenje. Ideja koja stoji iza člana 36. osnovnog zakona iz 2003. godine je ideja da se omogući na neki način srednjim stručnim školama koje u svom sastavu imaju radionice ili poljoprivrednim školama koje u svom sastavu imaju imanja da svojom dodatnom delatnošću podignu nivo standarda zaposlenih, ali i nivo standarda nastave, odnosno obuke. Zbog toga je otvorena ova mogućnost. Mi smo imali jedan osnovni problem. Taj problem smo pokušali da rešimo kroz stav 4. ovog člana. On se odnosio na rad dece. Dakle, problem je što se ponekad radi o maloletnim licima, to su đaci čiji se rad na neki način koristi u te svrhe koje imaju i dodatni edukativni značaj, ali i komercijalni značaj, i tu je moj kolega prethodnik u pravu, jer prodaja je ružna reč kada se vezuje za školu, ali od nečega treba ponekada i da se živi. Ideju smo pokušali da rešimo u stavu 4. koliko smo umeli. Moj predlog je bio i ideja dalje da se razvija stav 4 - zaštita pojedinca. Dakle, zaštita đaka, ali pošto je nastavnik u centru reforme, naravno da predlagač nije štitio đaka. To je ono što imam da kažem.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 11. amandman je podnela narodni poslanikAnita Beretić. Odbor za prosvetu i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odborsmatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Milan Stanimirović.
Poštovani narodni poslanici, gospođo ministarka, u ime poslaničke grupe DS Anita Beretić je podnela amandman u vezi sa članom 11. Radi se o promeni člana 41, odnosno promeni načina odobravanja. Dva stava člana 41. glasila su ovako: "Druga organizacija, odnosno fizičko lice može da obavlja poslove iz delatnosti predškolskog vaspitanja i obrazovanja i da ostvaruje akreditovane posebne programe predškolskog vaspitanja i obrazovanja, stručnog osposobljavanja i obuke, ako ispunjava propisane standarde za ostavrivanje posebnih programa i dobije odobrenje Ministarstva. Standarde iz stava 1. ovog člana i standarde znanja, veštine i sposobnosti za akreditaciju programa stručnog osposobljavanja i obuke propisuje ministar." U čemu je problem ovde? Problem je što je ukinuta procedura akreditacije, vraćeno je isključivo odobravanje od strane Ministarstava. Ovo je još jedan dobar primer centralizacije koju ovaj zakon donosi, ovo je dobar primer deprofesionalizacije koju donosi ovaj zakon i bilo bi jako dobro da znamo kako će se sprečiti korupcija, a ova odobrenja od strane Ministarstva donose i veliki profit, pa i veliko iskušenje. Nedavno ste se jako dičili donošenjem Zakona o sprečavanju sukoba interesa, a sada, već na prvom konkretnom zakonu, odnosno izmenama i dopunama Zakona o osnovnom obrazovanju, stavljate pred veliko iskušenje Ministarstvo, kojem izmena ovog člana može biti veliki izvor korupcije.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 12. amandman je podneo narodni poslanik Milovan Radovanović. Odbor za prosvetu i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odborsmatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Milan Veselinović.
Dame i gospodo poslanici, kao i prethodni amandmani SRS i ovaj je predložen u najboljoj nameri. Mi smo na Odboru za prosvetu imali veliku diskusiju i dilemu oko amandmana i većina poslanika je bila za to da se ovaj amandman usvoji, ali predstavnici Vlade jednostavno su nam rekli – šta će reći G17 plus. Naime, o čemu se radi. Svi se mi ovde zaklinjemo nekoj decentralizaciji, svi mi ovde govorimo kako tobož treba izvršiti decentralizaciju, kako odgovornost sa sebe treba maći, skinuti i predati nekom drugom. Zar je to decentralizacija ako mi dozvolimo da osnivač nema nikakva prava nad ustanovama, nego jednostavno da to prepustimo lokalnoj samoupravi. Lokalna samouprava je isto jedan organ, centralizovan organ, koji će još više da vrši centralizaciju nad organima upravljanja u ustanovama. Ovde se misli, pre svega, na predškolske ustanove i škole. Naime, amandman koji je podneo poslanik Radovanović jednostavno samo daje ovlašćenja osnivaču da daje saglasnost. Znate, taj odbor i dalje će da bude oformljen od predstavnika zaposlenih, odnosno od nastavničkog veća, predstavnika koji rade u školama, a to su tri člana, zatim saveta roditelja – tri člana i takođe tri člana koje predlaže lokalna samouprava. Na ovaj način osnivač samo daje saglasnost. Vi znate dobro koji se problemi javljaju prilikom formiranja školskih odbora. Znate dobro da na terenu isto su podeljeni prosvetni radnici na određene struje, da li političke ili opšte, one koje su u pravu ili nisu u pravu. I normalno da lokalna samouprava uvek ima svoje predstavnike koji predstavljaju vlast koja vlada na tom prostoru. Znači, tu se uvek stvaraju problemi ko će u stvari biti član školskog odbora i na koji način će se predlagati imenovanje direktora. A još da pomenem, znate da se ingerencije školskog odbora sastoje i u tome da daje saglasnost na školski program. Ako ministarstvo ovde nema uticaja, odnosno osnivač, Vlada Srbije uopšte nema uticaja na organ upravljanja, šta će se desiti po gradovima širom Srbije, posebno tamo gde je višenacionalni sastav stanovništva. Može se desiti da ti programi budu oprečni i nacionalnom savetu i Ministarstvu prosvete. Znači, jednostavno nemaju nikakve ingerencije. Mi smo samo hteli ovim dati mogućnost da osnivač daje saglasnost. Ako je osnivač lokalna samouprava, pa ona ima ingerencije da daje saglasnost na organ upravljanja. Ako je osnivač Vlada Republike Srbije, znači Vlada Republike Srbije treba da ima ingerencije na davanje saglasnost nad organom upravljanja. U svakom drugom slučaju desiće se haos u obrazovanju, kao što je to i sada. Biće žalbi i prigovora po mnogim pitanjima, posebno o izboru organa, odnosno izboru direktora škola. Znači, imali smo najbolju nameru i ta naša namera je odbijena, kažem, sa izgovorom decentralizacije. Mislim da u ovom slučaju nije predlagač u pravu i da je trebalo prihvatiti ovaj amandman, jer bi se time rešili mnogi problemi u obrazovanju i vaspitanju, odnosno u mreži školstva i predškolskih ustanova.
Reč ima narodni poslanik Gašo Knežević.
Svaka škola počiva na pet stubova. Jedan stub, prvi, to su programi, drugi - profesori, nastavnici i učitelji, treći - udžbenici, četvrti - upravljanje, peti - finansiranje. Jedan od tih stubova je upravljanje. Upravljanje pretpostavlja u sadašnjim uslovima uglavnom dva organa: jedan je školski odbor, a drugi je direktor. Poslanička grupa DS – Boris Tadić nije stavila nijedan amandman na ovaj tekst. Dakle, na tekst zakona u ovom delu mi nismo stavili nijedan amandman. Ne zato što nam je muka od tih pitanja, nego zato što mislim da je od ovih pet stubova koji čine školu ovaj možda najmanje važan. Za razliku od nas, očekivao sam i veorovatno dobio, jer nemam uvid u sve amandmane, mnogo amandmana od strane SPS. Ne znam, videćemo kasnije u razgovoru koliko amandmana će oni podneti, ali verovatno je to posledica jednog recidiva prošlosti, odnosno navike da imaju direktore škola. I, sa njihove strane smo imali strašno mnogo pritisaka za vreme mandata u pogledu direktora. Naravno, bilo je mnogo interesa za direktorska mesta i mesta u organima upravljanja. Moja poruka direktorima jeste da je koeficijent koji ih razlikuje od običnih nastavnika, dakle koeficijent uvećavanja plate, relativno mali i u razgovorima sa sindikatima mi smo bili na najboljem putu da ga povećamo. Imali smo obezbeđena sredstva u onom nacrtu budžeta, koji nikada nije postao predlog, a koji je uradio Boža Đelić. Tu bi uspeli malo da "gurnemo" direktore. Sa ovog mesta mogu samo da se zahvalim ljudima koji se žrtvuju da budu direktori, makar imaju neke političke predznake. Pridružujem se stavu da ako je potrebno da neko bude stručnjak, da politika ne može da ga eliminiše. Iz stručnih krugova politika nikoga ne može da eliminiše, jer onda eliminiše i nas, stručnjake opšte prakse, a mi to jesmo. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Tihomir Đuričić.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničke grupe SRS, a u skladu sa članom 141. Poslovnika Narodne skupštine, obrazlažem amandman na član 12. U članu 12. stav 2. posle reči "samouprave" dodaju se reči "uz saglasnost osnivača". Članove organa upravljanja ustanove imenuju i razrešavaju skupštine jedinica lokalne samouprave, uz saglasnost osnivača. Osnivač ne može prepustiti odlučivanje bilo kome, jer može doći do zloupotreba, pogotovo u višenacionalnim sredinama, gde po Predlogu zakona organi upravljanja mogu doneti odluke koje nisu u skladu sa planom i programom osnovnog i srednjeg obrazovanja. Logično je da osnivač daje saglasnost na imenovanje članova organa upravljanja, s obzirom da u najvećoj meri finansira rad ustanove. Međutim, amandman je odbijen jer nije u skladu sa koncepcijom Predloga zakona. Ostaje nejasno kako kontrola bilo kog organa upravljanja može biti u suprotnosti sa bilo kojom koncepcijom predloga bilo kog zakona. Žao mi je što ova dobronamerna sugestija nije naišla na vaše razumevanje. Hvala.
Da li se još neko javlja za reč? Reč ima Zlatan Jovanović.
Dame i gospodo, član 12. Predloga zakona se odnosi na sastav i imenovanje organa upravljanja. Ovaj član nije u suštini promenio postojeći član 53. osnovnog zakona. Nešto malo i beznačajno je dopunio, a i to nije od suštinske važnosti. Ovim članom 53. postojećeg zakona definisano je da je organ upravljanja ustanove školski odbor, koji ima devet članova. Njih imenuje skupština jedinice lokalne samouprave na sledeći način - tri člana su iz reda zaposlenih, tri su iz reda roditelja i tri su predstavnici zajednice lokalne samouprave. Ovde smo intervenisali sa dva amandmana, od kojih je jedan usvojen, a bio je čisto tehničke prirode. U trećem stavu predloga rečeno je da organ upravljanja ustanove čine po tri istaknuta predstavnika zaposlenih, roditelja i jedinica lokalne samouprave. Mi smo amandmanom ovo - "istaknuta" izbrisali. To je Vlada prihvatila i to je u redu, jer je nejasno ko je to i šta je to - istaknut predstavnik, a pogotovu ako se bira tajnim glasanjem na sednici nastavničkog veća i saveta roditelja. Naš drugi amandman se odnosi na stav 2. Predloga, gde se kaže da članove organa upravljanja ustanove imenuje i razrešava skupština jedinice lokalne samouprave. Predsednika biraju većinom glasova od ukupnog broja članova organa upravljanja. Mi tražimo, sasvim ozbiljno, da se posle reči "samouprave" dodaju reči "uz saglasnost osnivača". Ovaj stav bi glasio: "Članove organa upravljanja ustanove imenuje i razrešava skupština jedinice lokalne samouprave, uz saglasnost osnivača". Zašto je ovo bitno? Osnivač svake ustanove, o kojoj se ovde radi, svake škole na teritoriji Republike Srbije, jeste Republika Srbija. Republika Srbija preko izvršne vlasti, znači Vlade, Ministarstva prosvete i sporta, upravlja radom tih svojim ustanova, kontroliše taj rad. Ona preko svojih organa štiti svoja prava kao prava osnivača. Nije jasno zašto sada taj osnivač - Republika, odnosno Vlada, nema uvid, nema saznanje o tome ko to upravlja školom na nekoj teritoriji neke opštine. Ili preciznije, Vlada poverava posao upravljanja školom upravnom odboru odnosno školskom odboru. Znači, poverava taj posao nekom organu koji se bira u skupštini opštine. Ali, nije prihvatljivo da Vlada ne zna kome je taj posao poverila. Vlada mora da zna imena tih ljudi. Da zna koji su to ljudi. Da li će na dobar, adekvatan način zaštiti interese osnivača, znači Republike, u konkretnoj ustanovi. Mi smatramo da se ovaj amandman može prihvatiti, da ga treba prihvatiti. Ne stoji ono što je gospođa Čolić rekla na odboru, da ćemo za vratom imati i OEBS, i neke druge međunarodne organizacije ako to prihvatimo. Nije ovo centralizacija. Pa, nigde u svetu, niko neće dozvoliti nekom drugom da upravlja njegovom imovinom bez ikakve saglasnosti ili kontrole. Ako i poveri upravljanje, želi da zna ko to upravlja njegovom imovinom. Smatram da treba svi dobro da razmislite o ovome, da ovaj amandman treba usvojiti, da zaštitimo interes osnivača - Republike Srbije, u pogledu upravljanja osnovnim, srednjim školama i dečijim vrtićima, odnosno imovinom kojom raspolaže Republika Srbija.
Reč ima Branislav Stevanović.
Dame i gospodo, pre podne sam spominjao sport i fizičku kulturu u svom izlaganju. Naime, sam gospodin Knežević je jednom prilikom, kada smo raspravljali o ministarstvima, rekao sledeće - bio sam za prosvetu majka, a za sport maćeha. Ovom prilikom bih zamolio gospodu iz ministarstva da u članu 12, gde se pominje školski odbor, da se tu imaju u vidu đaci u osnovnoj školi tj. talenti pre svega, a da se samo ne pominju centri za talente, odnosno da se ima obzira prema talentovanoj deci koja su veoma siromašna i zaista ne mogu da odvoje 30 evra, koliko mesečno košta njihovo bavljenje sportom, i da se o tome ubaci par rečenica u ovaj predlog, odnosno finansiranje talenata u sportu. Hteo bih da vam saopštim i jednu radosnu vest. Mi smo pobedili Hrvatsku mladu reprezentaciju, odnosno naša mlada reprezentacija je pobedila Hrvatsku sa rezultatom 3:2 [[Aplauz.]] Uprkos tome, gospodo, što Hrvatska ima Ministarstvo sporta, a mi ga nemamo. Mi i dalje beležimo velike rezultate, a zahvaljujući našoj talentovanoj naciji. Hvala.
Hvala. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, reći ću vam zašto bi bilo dobro da prihvatite ovaj amandman. Naime, zakonom je predviđena i mogućnost osnivanja privatnih škola. Zamislite nekog ko je osnovao školu u koju idu učenici i na kraju jedinica lokalne samouprave imenuje organe upravljanja bez njegove saglasnosti i bez njegovog znanja. Šta mislite, da li će to bilo ko prihvatiti? To je nemoguće. Tako je isto i kada je u pitanju Republika Srbija. Ako je ona osnivač najvećeg broja školskih ustanova, zašto sebe Ministarstvo iskljčuje iz mogućnosti da na jedan način da saglasnost na imenovanje organa upravljanja. Imaćete velikih problema ukoliko ovo ne usvojite. Lokalne sredine, bez obzira što su sklone da često po principu rodbinskih ili nekih drugih veza imenuju organe upravljanja, ipak kad znaju da će saglasnost na to imenovanje dati ministar, onda je to mnogo ozbiljniji posao. Ovako kada znaju da im je sve to prepušteno, da upravljaju tuđim sredstvima, da upravljaju ustanovama čiji je osnivač neko drugi, onda će neko drugi ležernije ući u taj proces i mi ćemo dobiti haos kada je u pitanju izbor organa upravljanja u školama. Zato bi bilo dobro, kad ste već prihvatili, a u ranijem predlogu je bio jedinstven amandman na član 12, koji obuhvata član 53, da se briše reč istaknuta, zbog toga što smo vam pokazali da je nemoguće odrediti kriterijume koji nekog kvalifikuju kao istaknutu ličnost u oblasti kojom se bavi, onda bi bilo dobro da prihvatite i ovo. Jer ništa nema logičnije i nema potrebe da se ministar brine da će imati za vratom bilo kakve organizacije, jer ako je cilj decentralizacija, nije mi jasno zašto se decentralizacija ne sprovodi u svim ministarstvima. I kako je moguće da u oblasti finansija Ministarstvo finansija ima potpunu centralizaciju u Srbiji, da kontroliše sve tokove novca, da kontroliše sve banke koje su osnovane u Srbiji, i to na način koji je vrlo centralizovan, a da u ovoj oblasti, u oblasti obrazovanja i vaspitanja, koja stvarno mora da se kontroliše, bez obzira da li se to nekom dopalo ili ne, koja treba da bude centralizovana, ministarstvo koje je zaduženo za sprovođenje procesa obrazovanja i vaspitanja ne zna u svakom trenutku kako taj proces funkcioniše na svim nivoima. Zašto sebe isključujete i zašto jasno ne kažete: nije nikakav greh što ćemo imati centralizovan način upravljanja. Naprotiv, to je poželjno, da bi imali ujednačen način i ujednačen sistem na teritoriji cele Republike kada je u pitanju školovanje. Hvala.
Izvolite, narodni poslanik Momir Marković.
Dame i gospodo poslanici, poslanicima SRS i građanima Srbije bi bilo posebno zadovoljstvo da je gospođa ministarka prihvatila ovaj amandman, iz prostog raloga što se 2000. godine, za vreme lokalnih izbora, u jednoj opštoj euforiji, u organe lokalne samouprave mnogo nekvalitetnih ljudi provuklo i danas su oni u situaciji da odlučuju o vrlo bitnim pitanjima vezanim za obrazovanje mladih. Zbog toga smo tražili amandmanom da se u stavu 2. posle reči "samouprave" dodau reči " uz saglasnost osnivača", a u stavu 3. "istaknuta" da se izbriše. Mislim da bi ovo dalo sasvim drugačiju sliku sutra kada se savet bude birao.
Hvala narodnom poslaniku Markoviću. Izvolite. Narodni poslanik Dragutin Perić.
Narodni poslanici, gospođo ministre, kada se tiče člana 12. predloženog zakona, smatram da bi ovaj član trebalo da pretrpi izmene, a sve u smislu amandmana na ova član što su podneli poslanici SRS. Ako ništa drugo, ono iz razloga što bi trebalo da znate da na na teritoriji Kosova i Metohije ne funkcioniše lokalna samouprava, i to u onom vidu kako funkcioniše u ostalim opštinama u Srbiji. To znači da se tamo imenuju koordinatori, a koordinator, verujem da ćete se složiti sa mnom, nije isto što i skupština opštine lokalne samouprave. Jer kako stoji u članu 12. Predloga zakona – ako ovlašćeni predlagač ni u datom roku ne postupi u skladu sa zakonom, skupština jedinice lokalne samouprave imenovaće članove organa upravljanja bez predloga ovlašćenih predlagača. Šta hoću da kažem? Pošto ne funkcioniše lokalna samouprava, imaćemo mogućnost da će nastavničko veće da predloži tri člana, da će savet roditelja da predloži tri člana, a koordinator nema ovlašćenja koja ima skupština lokalne samouprave. Znate da tamo nisu ni formirana opštinska veća, kao privremeni organ, kada se uvode privremene mere, a namere i intencije ovog zakona, uostalom i same Republike Srbije, jesu da se proces obrazovanja ujednačeno sprovodi na celoj teritoriji Srbije, tj. u onim mestima gde funkcionišu i na područjima gde rade srpske škole. Zato je neophodno da se usvoji amandman SRS, da Ministarstvo prosvete, kao osnivač škola, jer ono je osnivač škola i na području Kosova i Metohije, daje saglasnost na imenovanje predloženih članova školskog odbora od strane ovlašćenih predlagača. U protivnom, doći će se u situaciju da nikad škole neće biti u stanju da formiraju školske odbore, kada se tiče škola na teritoriji Kosova i Metohije.
Da li još neko želi reč? Reč ima Veroljub Arsić.
Dame i gospodo poslanici, moji prethodnici su obrazlagali ovaj amandman, gde SRS traži da i osnivač daje saglasnost za članove školskih odbora. Čudi me da predlagač ovog zakona to uporno, na određen način, izbegava. Većina škola u Republici Srbiji je u vlasništvu države, odnosno Vlade Republike Srbije, a povereno je da saglasnost na izbor članova školskih odbora daje jedinica lokalne samouprave. Sve bi to bilo lepo kada bi se jedinice lokalne samouprave, kojih ima na teritoriji Republike Srbije, pridržavale Zakona o lokalnoj samoupravi, a čest je slučaj da se taj zakon krši, a još češći je slučaj da se krši Ustav Republike Srbije. Postavlja se pitanje kako će takve lokalne samouprave, koje su po svim osnovama stekle uslov za raspuštanje i uvođenje privremenih mera, da imenuju članove školskih odbora, a ne pridržavaju se zakona, ne pridržavaju se Ustava, pa očekujete od njih da će ovaj posao, kada su u pitanju školski odbori, da urade kvalitetno, u korist građana i učenika koji idu u tu školu, i da zastupaju interese članova školskog odbora te škole. Nemam poverenja u jedan takav sistem vrednovanja i odluke koje takva jedinica lokalne samouprave može da donese. Zato je SRS tražila da na takvu odluku, kada se donese, daje saglasnost i osnivač. Postavlja se pitanje šta je sa privatnim školama, jer navodno biće, kako su to razni predlagači zakona o sistemima vaspitanja i školstva objašnjavali, privatnih škola. Ko će školski odbor da postavlja i ko će da odlučuje o tom školskom odboru ako je ta škola privatna? Hoće li ova procedura biti ispoštovana, znači tri roditelja, tri člana organa lokalne samouprave i tri člana iz kolektiva koji rade u toj školi, i kakva će onda biti prava osnivača, znači privatnog lica koje je osnovalo tu školu. U sistemu podele vlasti, pogotovo kada je u pitanju državna uprava, određeni poslovi mogu da budu povereni organima lokalne samouprave. Programski je to u redu, u smislu da to vodi jačanju lokalne samouprave i decentralizacije vlasti, što jeste programsko opredeljenje SRS, ali tek onda kada država i institucije države budu toliko jake da organ lokalne samouprave ne sme da krši zakone i Ustav Republike Srbije, tek tada su se uslovi stekli. Još uvek škole, gde je osnivač Vlada Republike Srbije, odnosno Republika Srbija, platu primaju iz Ministarstva za prosvetu, odnosno od Vlade Repubilke Srbije, pa je sasvim normalno da Vlada Republike Srbije, odnosno nadležno ministarstvo ima uvid i daje saglasnost ko je član školskog odbora za sve škole. Tu se postavlja još jedan problem vezan za to finansiranje, jer ako mislimo da određene poslove poveravamo skupštinama opština da obavljaju, moramo da im obezbedimo izvorne prihode što je, imajući u vidu naš Zakon o poreskom postupku i poreskoj administraciji, potpuno nemoguće, tako da dolazite u koliziju između već postojećih zakona na različitim nivoima i smatram da bi ovaj amandman zbog toga trebalo prihvatiti.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 12. amandman je podneo narodni poslanik Branislav Blažić. Odbor za prosvetu i predstavnik predlagača prihvatili su ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 12. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miloljub Albijanić i Marko Krstin. Na sednici Odbora za prosvetu ovi narodni poslanici povukli su ovaj amandman. Na član 12. amandman je podneo narodni poslanik Slobodan Živkucin. Narodni poslanik Slobodan Živkucin je povukao ovaj amandman. Na član 13. amandman je podneo narodni poslanik Tomislav Penezić. Odbor za prosvetu i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Tomislav Penezić.
Meni bi bilo drago da me neko ovde sluša, a ne da me slušaju građani Srbije, jer građani Srbije ne mogu menjati amandmane. Amandmane menjaju narodni poslanici. Međutim, ovo se pretvorilo u večernje poselo i izgleda da ćemo do zore igranku imati. Sve što je sadržano u ovom amandmanu govoreno je i u prethodnom amandmanu. Radi se o imenovanju u prethodnom, a sada o razrešenju organa upravljanja. Složio bih se, i to je jedini slučaj gde se slažem sa njom, sa gospođom Natašom Mićić kada kaže da nije zadovoljna obrazloženjem, pa nisam ni ja. Obrazloženje glasi - amandman se ne prihvata jer se rešenjem u Predlogu zakona upotpunjuju razlozi za razrešenje organa upravljanja. Ništa nije rečeno konkretno, nego samo odgovor radi odgovora. Gospodin Gašo Knežević malopre reče da postoji pet stubova. Od tih pet stubova jedan je i ovaj organ upravljanja, ali taj stub ima devet malih stubića koji ga čine kao celinu, a to je ono tri plus tri plus tri. Upravo o tome govorimo, pošto je osnivač Republika i trebalo bi da daje saglasnost na te, figurativno ću reći, stubiće, jer to više nisu stubići. Poslednji stub, za koji ste rekli da je direktor, zavisi upravo od ovih stubića. Oni mogu da ga menjaju i često se dešavalo da se ne ispoštuje njihova volja, a ministar na kraju odlučuje. Onda se pitamo zašto, šta će taj organ upravljanja ako ga čine oni koje ne poštuje ministarstvo, jer ministarstvo verovatno ide po partijskoj i stranačkoj liniji, odabira direktora kojeg hoće. Ako ne prihvatite prethodni amandman, onda ovde bespotrebno pričam, jer u prethodnom se imenuje, a ovde se razrešava. Zato savetujem da prihvatite i prethodni, a i ovaj jer su gotovo isti.
Reč ima narodni poslanik Gašo Knežević.
Gospodine predsedavajući, radi se o replici. Tačno je da je tripartitni sastav organa upravljanja, da oni imaju dosta značaja kod izbora direktora i da smo pokušali u rešenju koje je 2003. godine promovisano da ostavimo i ulogu ministra u tom procesu imenovanja direktora, ali na neki način da je minimiziramo. To je posledica činjenice da škole u velikoj meri pripadaju lokalnim zajednicama. Naročito kada se radi o osnovnim školama, dakle o školama gde su najmlađa deca i lokalne zajednice te škole osećaju kao svoje. Osećaju ih i zato što ih izdržavaju. Faktički održavanje škole ide iz budžeta lokala, a ne iz centralnog budžeta. Zbog toga je ideja bila da lokalna zajednica da određene predstavnike organa upravljanja. Mi smo mislili da mora da se napravi balans. Balans je kod nas nađen na tri, tri, tri. Drugi zainteresovani, osim lokalne zajednice, jeste nastavnički kadar. To su tri predstavnika zaposlenih, i treći – roditelji. Naročito u osnovnim i srednjim školama roditelji bi morali da imaju veliki značaj u sastavu tih školskih odbora. Znam da ima različitih ideja, da sindikati zastupaju ideju o dominaciji članova kolektiva, gde bi hteli da imaju većinu. Dakle, ideja sindikata je da prevlast u školskom odboru ima kolektiv, na taj način što će pet predstavnika nastavničkog kadra biti u školskom odboru. S druge strane, iste pretenzije ima lokalna zajednica. Jedino roditelji, koji su najmanje zaštićeni i obično služe kao moneta za potkusurivanje jednom ili drugom od ovih klanova, oni nemaju nikakvih pretenzija. Cilj i ideja je bila da se podigne značaj te funkcije, da se osećaju zaista kao članovi organa upravljanja u nekoj drugoj firmi koja nije škola, nije ustanova, dakle, koja služi obrazovanju, i da se onda kod njih rodi svest da oni imaju šta da kažu. Ovako, u ovoj situaciji, trenutno smo u poziciji da političari iz lokalne zajednice ili nastavnici preko roditelja ostvaruju svoj cilj. Zbog toga kažem da je veoma važno, čini mi se, da se balans zadrži. A čujem da sada ima ideja četiri - dva - tri, a to je jedna od ideja gde bi četiri imao kolektiv. Ta ideja možda i dalje spasava od potpunog disbalansa, jer ne daje kolektivu dominaciju. Ne daje mu petog člana, ali mislim da ipak vuče vodu na jednu stranu i da zbog toga nije najbolja.
Narodni poslanik Zlatan Jovanović.
Gospodin Knežević je dobro rekao da je školski odbor politički organ. Njega biraju političari na lokalnom nivou i po pravilu je uvek sastavljen od ljudi koji su politički angažovani, a to su sigurno ona tri člana koje delegira lokalna samouprava, a preko roditelja se pravi ta prevlast u školskom odboru. Školski odbor je organ upravljanja. On obavlja poslove koje mu poverava osnivač, a to je Republika, odnosno Vlada. On upravlja školom, jer mu je to Vlada Republike Srbije omogućila, da u njeno ime obavlja taj posao. Zbog toga se vraćam na prethodni amandman, da je neophodno da osnivač, da Vlada Republike Srbije, odnosno Ministarstvo zna ko to upravlja nekom školom na teritoriji Republike Srbije. Ovaj amandman, koji sam podneo na član 13, odnosi se na razrešenje organa upravljanja. Mi ovde tražimo da se pri razrešenju organa upravljanja ili nekog od članova tog organa obezbedi saglasnost Ministarstva, odnosno osnivača. Znači, isto kao što, po našem konceptu, za imenovanje organa upravljanja treba saglasnost, tako i za razrešenje bilo kog člana ili kompletnog organa treba saglasnost osnivača. Logično je to, nije tolika centralizacija, jednostavno onaj ko je osnivač mora da zna kome je taj posao upravljanja poverio. U ovom članu 13. poslednji stav upravo govori koliko je ovaj ceo koncept nelogičan. Kaže, kada se utvrde nepravilnosti u postupku imenovanja, odnosno razrešenja organa urpavljanja, skupština jedinice lokalne samouprave dužna je da odmah pokrene postupak za preispitivanje akta o imenovanju. Pazite, kada se utvrde nepravilnosti. Ko to utvrđuje nepravilnosti, ko će da ih utvrdi, kako da ih utvrdi, ko je nadležan da utvrdi nepravilnosti u postupku imenovanja ili razrešenja organa upravljanja? Ovde ne piše ko je taj organ ili pojedinac koji će da proveri da li je ispoštovana procedurau postupku imenovanja ili razrešenja, a onda stoji – kada se utvrde. Ne mogu pasti s neba, neko mora da iskontroliše, a to je Ministarstvo, odnosno ministar, koji će kroz taj institut saglasnosti da proveri da li je sve urađeno u skladu sa zakonom i da se saglasi ili ne saglasi sa tim. Molim ministra, a koji se igra mobilnim telefonom, da malo pažnje obrati i da razmisli o ovome, i još uvek možemo intervenisati ovde i popraviti znatno ovaj predlog.
Ima li povodom ovog amandmana još prijavljenih? Nema. Hvala. Na član 13. amandman je podneo narodni poslanik Slobodan Živkucin. Ovaj amandman je povučen. Na član 14. amandman je podneo narodni poslanik Slobodan Živkucin. Takođe je narodni poslanik povukao amandman. Na član 15. amandman je podneo narodni poslanik Milan Veselinović. Odbor za prosvetu i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovo je amandman na član 15. Predloga, a član 58. osnovnog zakona. Hoću samo da vas podsetim da je ovo što smo govorili o osnivačima i imenovanju organa upravljanja direktno vezano za ovaj amandman koji je uputila SRS. Naime, radi se o veoma važnoj i bitnoj materiji, radi se o važnom i bitnom članu, koji ovako kako je zamišljen nije dobar. Ako bi se ovako kako je zamišljen ovaj član usvojio, mi bismo obavezali sve direktore na teritoriji Republike Srbije da, pored licenciranja i licence, polažu direktorski ispit. Ovo je nešto novo za direktore, što je bilo predviđeno i ranije i ugašeno u onom zakonu na drugi način, a ovo što je sada predviđeno da moraju direktori položiti direktorski ispit je stvarno nešto što neće niko prihvatiti u ovoj zemlji. Setimo se, nekada, za vreme komunista, imali smo školovanje i obrazovanje kadrova, pa bilo je u Kumrovcu, a onda u Kruševcu itd. Znači, mogli su biti direktori samo podobni ljudi, podobne ličnosti, koje su se obrazovale po tim tadašnjim centrima. Ovo mi ne liči ni na šta drugo, nego na to vreme. Šta to znači direktorski ispit? Zakonom je predviđeno da se taj direktorski ispit reši – njegov obim, kvalitet – podzakonskim aktima, a da direktorski ispit mora položiti svaki direktor u određenom roku, i ovi koji su do sada imenovani, kao i oni budući koji budu imenovani. Čuli smo ovde da naši direktori ne znaju engleski jezik, ne znaju da rade na kompjuteru, pa ne znam, ako se radi o nekom budućem direktoru, profesoru fizičkog ili DIF-a, ne znam kako ćemo njega edukovati, ili npr. ako se radi o baletskoj školi, a možda nije igrač, ili možda u muzičkoj školi, pa čovek ne poznaje sve instrumente, vršili bismo edukaciju ljudi na svim tim nivoima i to bi bilo propisano posebnim podzakonskim aktom. To je nešto što sigurno nije pristupačno našim budućim direktorima, uopšte zaposlenima u procesu obrazovanja i vaspitanja, a da ne govorim o licenci. Licenca je nešto što se može prodati, zaraditi, zadužiti, licenca je nešto što nije određeno i vezano za obrazovanje i vaspitanje. Ako je predviđeno zakonom da svaki pripravnik, nastavnik, u roku od godine i dve može da položi stručni ispit, zar nije to bliži pojam i bliža odrednica za stručnost jednog pedagoškog radnika. Ovde se, znači, radi o nečemu što će verovatno uopšte biti prihvaćeno, ali računam da se ovo u praksi neće sprovesti. Šta da radimo tamo sa budućim direktorima koji žele da budu direktori ili koje će predložiti školski odbor, a nemaju novca da plate polaganje direktorskog ispita. Ovde je predviđeno da ovaj direktorski ispit plaća zainteresovano lice. Znači, ako nema novca, bez obzira na njegove kvalitete i sposobnosti, taj ne može biti direktor. Radi se o nečemu što je apsurd. Kao i prethodni amandmani, smatram da je ovaj amandman SRS morao biti prihvaćen, jer bi time bile otklonjene nedoumice i neki balasti u obrazovanju koji sigurno nama ne trebaju. Ukoliko se ovako prihvati, imaćemo ponovo neke centre koji će pod uticajem zapadnih mentora, znači nekih zapadnih sponzora, organizovati direktorski ispit. Apelujem na vas da se ovaj amandman usvoji. Hvala.
Narodni poslanik Zoran Krasić.
U moru apsurda desio nam se i predlog da se promeni član 58. i nova vlast je izmislila ispit za direktora. Zbog čega su izmislili ispit za direktora? Vidite, i mimo Ustava i zakona, ubacili su odredbu da bliže uslove za izbor direktora propisuje ministar. Uslovi za zasnivanje radnog odnosa i uslovi koji su neophodni da bi neko bio izabran moraju da se propišu zakonom, ne mogu podzakonskim aktom. Podzakonskim aktom, eventualno, mogao bi da se propiše neki element stručnog ispita, ali uslovi za izbor i zasnivanje radnog odnosa moraju samo zakonom. Ovaj pretposlednji stav ovog člana koji vi menjate prosto ne može da bude u pravnom poretku; ali, dobro, mi smo navikli na to. Zašto poseban ispit za direktora ako se ima u vidu da škole postoje ne samo u Beogradu i Novom Sadu, Nišu i Kragujevcu, one postoje i u Trgovištu, postoje seoske škole, a mi imamo problema u obrazovanju što nastavu iz matematike drže ljudi koji nisu završili fakultete, pa je slična situacija sa nastavom iz engleskog jezika. Naročito je to problem u manjim mestima, a sada se zakucavaju neki uslovi, među tim uslovima je položen ispit za direktora. Ako idemo po nekom značaju, verovatno je tačna ona izreka da jedan učitelj može nestručnim radom da napravi veću štetu nego pukovnik. Verovatno je potrebno da se posveti posebna pažnja obrazovanju prosvetnih radnika, u smislu prihvatanja nekih novih saznanja i novih dostignuća, ali onda s pravom postavljam pitanje zašto ne postoji ispit za direktora nekog instituta, zašto ne postoji za ministra; neka položi ispit i može da bude ministar. Mi smo tri godine imali eksperte sa ćoška, bez dana radnog staža, nikada im niko nije tražio ispit, niti licencu, bilo je potrebno da je tata platio diplomu na nekom od privatnih univerziteta, dete dobilo diplomu, zna da radi na kompjuteru, zna da napravi one pogačice i one kiflice, i on je ekspert. Gde ti je radni staž? Nema ga. Gde si naučio to? Nigde. Ko te proglasio ekspertom? Nova vlast. Setimo se, 5. oktobra ste sproveli lustraciju u školama, obrisani direktori, pa su došli na meto direktora čak i ljudi koji nisu konkurisali, pa čak i ljudi koji su nekoliko godina pre toga izbačeni iz škole zbog kriminala, verovatno hoćete da se pročistite u vašim redovima, pa uvodite kao novi uslov da je neko položio ispit za direktora. Potpuno nepotrebno, besmisleno. Ako sa ovim pokušavate da dokažete da su kandidati za direktora savladali menadžment za školu, hajde da uvedemo menadžment za policiju, menadžment za vojsku, menadžment za sve i svašta. Dajte da pooštrimo uslove, jer samo pričamo o tome, gle čuda, u onom vašem rivalstvu, čemu prednost učeniku ili nastavniku, dobio je prednost direktno. Eto, poštovani građani, kako se reformiše reformisano, koje nikada nije stupilo na snagu, a i ovo neće da stupi na snagu, znate i vi sami, uskoro će sve to da se promeni, biće potpuno drugačije, verovatno će onda neko drugi da se posveti stvarnim problemima u obrazovanju, a ne u tome ko će koga da postavi na koje mesto i da direktori budu žrtve kako se menja lokalna vlast. Razmislite o tome, ako treba direktor da bude neko ko vodi školu, da to bude čovek koji će malo duže da vodi školu i da zavede neki red, po svim onim tačkama koje ste lepo primetili da su sporne u našem obrazovanju. Nemojte da zamajavate ni direktore, ni prosvetne radnike, ni javnost.
Reč ima narodni poslanik Zlatan Jovanović.
Dame i gospodo, ovaj član 58. osnovnog teksta ili član 15. Predloga je problematičan. Ovde se po prvi put pojavljuje termin "licenca". Jedini od uslova koje mora direktor škole da ima jeste licenca. Da bi je dobio mora da položi ispit za licencu. Međutim, to je potreban uslov ili jedan od potrebnih uslova, ali da bi bio direktor, stvarno mora da ima i druge uslove, ali mora da ima ispit za direktora. To je drugi problem ovog člana.Mi u praksi imamo problem, i to sam govorio u načelnoj raspravi, što se malo ljudi iz prosvete opredeljuje da konkuriše za direktora, tako da imamo vrlo mali izbor kvalitetnih ljudi koji bi preuzeli rukovođenje školom. Ako uzmemo u obzir da su primanja niska, da je odgovornost velika, da je posao celodnevni, jer direktor ne može da dođe za tri časa, pa ode kući, mora biti od početka do kraja nastave, pa ako škola ima neku radionicu, a radionica radi pre podne, nastava popodne, on mora faktički da bude ceo dan prisutan u školi. Znači, imamo problem nagrade za taj rad koja je niska. Sa druge strane, imamo problem polaganja novog ispita za direktora i sa treće strane imamo problem što i troškove tog novog ispita mora da snosi onaj ko se kandiduje za direktora, ko ima nameru da se kandiduje. Znači, čovek, bez obzira da li će ikada biti direktor, ako ima samo ambiciju takvu, želju da nekada postane direktor, mora da položi taj ispit, da se žrtvuje i da uči, i da ide na polaganje, i da sve to finansira, i onda mu niko ne garantuje da će biti stvarno i direktor, konkuriše, a politika odluči drugačije, nije podoban, ne prođe, jedan mandat, drugi, treći i to se tako rasteže. Šta je još sporno ovde? Sporna su, a to je članom 63. postojećeg zakona definisano, a koji ove izmene i dopune nisu dohvatile, prava direktora po prestanku dužnosti. Postojeći zakon ne garantuje direktoru posao kada mu istekne mandat. Stav 1. tog člana 63. glasi – direktor ustanove kome je prestala dužnost zbog isteka mandata ili na lični zahtev raspoređuje se na radno mesto koje odgovara stepenu i vrsti njegovog obrazovanja. Znači, ne vraća se automatski na mesto sa koga je otišao, nego na mesto koje odgovara stepenu i vrsti obrazovanja. Ako nema slobodnog radnog mesta u istoj ili drugoj ustanovi, postoji veća mogućnost da promeni ustanovu, ostaje neraspoređen i ostvaruje pravo na platu u visini koju je ostvario za mesec koji prethodi mesecu u kojem je prestala dužnost, a najduže šest meseci. Ostaje bez posla. Čovek se žrvtuje, troši i vreme i novac da bi postao direktor, da bi nešto možda unapredio u ustanovi, i onda ima rizik da ostane bez posla. Direktoru ustanove, treći stav, kome je dužnost prestala razrešenjem, a koji ne može da se rasporedi na radno mesto koje odgovara stepenu i vrsti njegovog obrazovanja, prestaje radni odnos, uz isplatu otpremnine u skladu sa zakonom. Ovo nije novost ovog ministra, ovo je rešenje koje je prethodni ministar ponudio i koje je prethodna skupštinska većina usvojila. Kada sve ovo saberete, ko uopšte ima motiv da konkuriše za direktora? Nema niko više. A da bude problem veći, u postojećem predlogu zakona, u članu 17. obrađen je v.d. direktora, gde se vršiocu dužnosti garantuje mirovanje radnog odnosa. Znači, čovek koji odlazi na funkciju direktora na šest meseci ima obezeđeno radno mesto po isteku te funkcije. Znači, njemu se garantuje povratak na isto radno mesto, a onome koga izabere školski odbor za direktora, njemu se ne garantuje ništa. Ovo stvarno nema smisla i niko više u Srbiji verovatno neće hteti da konkuriše za ovo mesto.
Izvolite. Narodni poslanik Branislav Rankić.
Dame i gospodo narodni poslanici, pokušaću da iznesem još neki argument u prilog ovog amandmana – zašto smo protiv toga da se polaže ispit za direktora. Naime, do sada je postojao stručni ispit i on je garantovao da je neko stručan da sprovodi program nastave, što je bila dovoljna garancija da neko vlada određenim veštinama koje se tiču prosvete, a ovde su propisane neke posebne veštine koje mora da ispunjava neko ko bi sutra poželeo da bude direktor. I u osnovnom tekstu zakona rečenica je glasila – za direktora škole može da bude izabrano lice koje ima visoko obrazovanje, licencu za nastavnika, pedagoga ili psihologa, savladan odgovarajući akreditovan program obuke za direktora. Ovde je ovo "savladan odgovarajući akreditovan program obuke za direktora" sada položen ispit za direktora, što je, priznaćete, potpuno isto, što znači da se suštinski ništa nije promenilo. Zašto je naš cilj da uopšte ukinemo ovo da zakon obavezuje nekoga da položi ispit za direktora. I do sada je situacija u Srbiji da u velikom broju ustanova koje se bave obrazovanjem i vaspitanjem nemate ljude koji su zainteresovani za posao direktora. Ovim dodatno demotivišete ljude da u nekim ustanovama požele da budu direktori, jer moraju položiti ispit i taj ispit moraju platiti. Drugi problem, u koji može ući Ministarstvo, a samim tim i sistem obrazovanja, ukoliko se ovaj amandman ne prihvati, jeste u ovome. Na kraju člana 58. postojećeg zakona dodat je stav u kome se kaže: "Bliže uslove za izbor direktora, vrstu obrazovanja, standarde znanja, veština i sposobnosti za direktora, način i postupak za polaganje ispita za direktora, organ uprave pred kojim se polaže ispit, obrazac uverenja o položenom ispitu, troškove polaganja ispita, naknade za rad članova komisija i ostala pitanja u vezi sa polaganjem ispita za direktora propisuje ministar." Vidite, u čemu će biti problem. Pitao bih ministra da li već ima sve ovo pripremljeno, pošto to ministar propisuje i, ukoliko nema, doći ćemo u jednu tešku situaciju, s obzirom da se u članu 71. predloga ovih izmena i dopuna zakona kaže da je ustanova dužna da u roku od šest meseci od dana stupanja na snagu ovog zakona usaglasi statut, organizaciju i način rada sa ovim zakonom. Rok od šest meseci je veoma kratak. Da li ćete imati dovoljan broj zainteresovanih ljudi da se uopšte prijave i da polože ispit, ako već niste pripremili program, a verujem da niste, jer ni ovaj zakon niste imali vremena da pripremite kako treba. Prema tome, doći ćete u situaciju, računajući i da nastaje letnji raspust, da ćemo vrlo teško moći ovo sprovesti. Iako je, doduše, ovde članom 161. predviđeno da i godinu dana može da se produži rok iz ovog člana, znači direktor ustanove izabran do dana stupanja na snagu ovog zakona dužan je da u roku od godinu dana od donošenja podzakonskog akta iz člana 58. stav 11. ovog zakona položi ispit za direktora. Ova su vam dva člana, 71. i 161. u ranijem predlogu, u potpunoj koliziji. Negde je šest meseci, negde godinu dana, niste to smeli da dozvolite. Imaćete velikih problema zbog toga. I još ima mnogo razloga zbog čega ne bi trebalo da postoji ispit za direktora. Jedan je i taj što se time devalvira stručni ispit. I ko je taj ko će ići da položi stručni ispit, šta će time dobiti i šta će time dokazivati, valjda licencu, kako je to predviđeno. A ovako, nama je potpuno nejasno, s obzirom da ste ovde propisali kakve su to posebne veštine koje direktor mora da poseduje, a koje ćete vi propisati. Da li će budući direktor morati da vlada veštinom da raspoznaje opojne droge, s obzirom da toga ima mnogo u dvorištima osnovnih i srednjih škola. Da li će taj direktor možda morati da vlada i nekim posebnim borilačkim veštinama, s obzirom da ima puno nasilja u osnovnim i srednjim školama. O tim veštinama treba da nam kažete već sada, ako imate jasan predlog zakona i ako imate jasan način na koji planirate da sprovedete ovaj zakon. Verujem da nemate ni jasan program kako ćete to sprovesti, jer ni vama nije jasan zakon i zato ne možete na ovo da nam odgovorite.
Reč ima narodni poslanik Milan Stanimirović [[Dobacivanje iz sale: Baki, raspiši izbore.]] Izbore nećemo kada im rok nije.
Nije loš ovaj predlog, što ste čuli iz sale, da se raspišu izbori, ali šalu na stranu. Kada se pravi predlog izmena zakona prema principu – znam šta neću, ne znam šta hoću, ali to hoću odmah – onda to ispadne ovako kako izgleda. Moram da se složim sa delom amandmana koji je predložila SRS, u kome kaže da je ispit za direktora suvišan, posebno kada je ovako to predviđeno. Zašto sam se javio da izađem ovde za ovu govornicu iako DS nije podnela amandman na član 15? Radi se o promeni člana 58. starog zakona, u kome stoji, u ovom delu, da za direktora dečijeg vrtića može da bude izabrano lice koje ima visoko obrazovanje, licencu za vaspitača, pedagoga, psihologa i drugog stručnog saradnika, savladan odgovarajuće akreditovan program obuke za direktora ustanove i najmanje pet godina radnog staža u oblasti obrazovanja i vaspitanja. Mi nismo podneli amandman, ali je DSS podneo amandman koji je Vlada prihvatila i kojim će ovaj član postati još gori nego što je bio. Reč je o ukidanju moderne uloge direktora, kao osobe koja treba da rukovodi jednom institucijom, a za to mora da ima mnoge veštine menadžera, timski rad, saradnju, projekciju razvoja institucije itd. Član 15. ukida odluku za sticanje ovih veština i ostaje samo polaganje ispita. Ispitom se ne stiču te veštine. Menadžment je u obrazovanju glavna, nova, evropska tema. Stvaraju se škole za direktore, razne obuke radi sticanja novih veština, a kod nas se sve to ukida i time vraća na neko stanje od pre, i zaustavlja razvoj. Dakle, ukida se mogućnost razvoja na školskom nivou i deprofesionalizuje osoba koja bi mogla da zastupa autonomiju škola. Baš je ovo zgodno za onog ko želi da zaustavi razvoj obrazovanja. Ovim članom se ignoriše institucionalni razvoj. DSS-ov amandman, koji je Vlada prihvatila, na ovaj član čak ukida i reči - standardi znanja, veština i sposobnosti. Pošto u ovom članu stoji - način i postupak za polaganje ispita za direktora, organ uprave pred kojim se polaže ispit, obrazac uverenja o položenom ispitu, troškove polaganja ispita, naknade za rad članova komisija i ostala pitanja u vezi sa polaganjem ispita za direktora propisuje ministar; baš zgodno, neko ko je na vlasti propisaće koji će organ uprave, da li će možda neka članska karta neke političke organizacije biti odlučujuća pri tome ko će položiti ovaj ispit za direktora. To je takođe veoma interesantno. Pitao bih gospođicu ministra šta će biti sadržaj tog ispita. Hajde da čujemo šta je sadržaj ispita za direktora. Voleo bih da čujem odgovor sa ove govornice. U Ustavu Republike Srbije, kada se govori o radu Skupštine Republike Srbije, piše da redovno prolećno zasedanje Skupštine počinje prvog radnog dana u martu, a jesenje prvog radnog dana u oktobru, i da traje 90 dana. Ne govori se o radnim noćima. Pošto smo duboko zašli u noć, 127 poslanika je glasalo da radimo celu noć, do završetka ovog zakona, izražavam sumnju da u sali ima više kartica nego poslanika i tražim da se utvrdi kvorum.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Stanimiroviću. Narodni poslanik Milan Stanimirović je izrazio sumnju da ima dovoljno poslanika. Da li ste tražili da se to utvrdi prebrojavanjem ili elektronskim putem? Gospodine Stanimiroviću, može li elektronski? (Da.) Dobro, molim narodne poslanike da stave svoje kartice u poslanike jedinice i da proverimo da li imamo kvorum. Po Poslovniku, Branislav Ristivojević, izvolite.
Molim da se kvorum utvrdi prebrojavanjem narodnih poslanika.
Dobro, molim službu da izvrši prebrojavanje. (Putem elektronskog sistema se pokazuje kvorum.) Dobro, molim samo malo. Ipak molim službu, pošto je dat predlog da se prebrojimo ručno, moramo da postupimo i po tom predlogu. Molim službu da prebroji narodne poslanike. Elekronski sistem pokazuje da imamo kvorum, ali molim i službu da prebroji poslanike. Molim narodne poslanike da zauzmu svoja mesta kako bi služba obavila svoj posao revnosno. (Služba vrši prebrojavanje.) Hvala.Služba je prebrojala narodne poslanike. Po evidenciji službe, u sali ima 134 narodna poslanika. Molim sve preostale narodne poslanike koji se nisu evidentirali, s obzirom da elektronski sistem pokazuje da u sali ima 97 poslanika, da se evidentiraju, ali i u jednoj i u drugoj varijanti ima dovoljno poslanika za nastavak rada. Da li se neko dalje javlja povodom amandmana? Povreda Poslovnika? Izvolite.
Reklamiram povredu Poslovnika. Tražio sam da se elektronskim putem utvrdi postojanje kvoruma, jer je vizuelno lako bilo ustanoviti da ima više poslaničkih kartica u jedinicama nego poslanika u sali Narodne skupštine. U trenutku utvrđivanja kvoruma elektronskim putem, kada nije postojao kvorum za rad, predsedavajući Skupštine, gospodin Anđelković, daje reč predsedniku poslaničke grupe DSS-a, gospodinu Ristivojeviću, kada nema kvoruma za rad, daje mu reč, on govori,i prihvata njegov predlog da se ručnim brojanjem utvrdi kvorum. Znači, u trenutku kada je gospodin Ristivojević imao reč za govornicom nije postojao kvorum za rad i nije mogao da dobije reč, i nije mogao da se prihvati njegov predlog. Tražim da se i Administrativni odbor izjasni o ovome, tj. da li je izvršena povreda Poslovnika.
Hvala. Molim vas, niste dobili reč, sačekajte samo malo. Prozvaću vam, samo da prvo razjasnimo neke stvari. Narodni poslanici u ovom parlamentu su ravnopravni. Molim vas, samo malo da se čujemo. Gospodin Stanimirović je predložio da se elektronskim putem utvrdi kvorum. Gospodin je predložio da se prebroje poslanici. I jednim i drugim sistemom je utvrđeno da ima dovoljno poslanika za nastavak rada i nema nikakvih razloga da dalje oko ovoga vodimo polemiku. Kada je reč o izjašnjavanju o kršenju Poslovnika, o tome će se Skupština izjasniti na kraju ovog zasedanja, onako kako je predviđeno Poslovnikom.
Samo kratka replika uvaženom kolegi Stanimiroviću. Ako je tačno to što vi tvrdite, da kvoruma nije bilo u momentu kad sam izašao, vi ste isto tvrdili da kvoruma nema, što znači da u vreme kad ste vi izašli kvoruma nije bilo. Vi ste tvrdili da ga nema, izrazili ste sumnju. Još jedna stvar, elementarno nepoznavanje rada po Poslovniku ovde pokazujete. Ne izjašnjava se Administrativni odbor nego ova skupština u danu za glasanje. Vi uopšte niste prisutni ovde, nemate pojma da je to osporena odredba iz stare odredbe ovog poslovnika.
Zahvaljujem se narodnom poslaniku Branislavu Ristivojeviću. Gospodine Stanimiroviću, niste dobili reč, sačekajte malo. Javljate se po Poslovniku. Koji član?
Član 100 – poslanici su dužni da se jedan prema drugom odnose sa međusobnim uvažavanjem. Možda, gospodine Ristivojeviću, nemam pojma o Poslovniku, ali vi nemate elementarnog kućnog vaspitanja, jer vas nisam uvredio ni jednim činom. Ako ste legalista, ili se makar takvim predstavljate, gospodine Ristivojeviću, i vi i vaša stranka, onda ćete znati jednu stvar – u trenutku kada sam bio za govornicom ustanovio sam da mi vizuelno izgleda da nema kvorma. Na ekranu je jasno stajalo da ima kvoruma za rad, ali mi je bilo sumnjivo jer sam video kartice, a nisam video poslanike. Zato sam tražio da se utvrdi da li je u redu elektronski sistem i da se eliminišu one kartice gde nema poslanika. U tom momentu na ekranu je bilo 82 narodna poslanika. Dakle, nije biklo kvoruma za rad. Predsedavajući Skupštine nije mogao da vam da reč, jer nije bilo kvoruma, dakle nije bilo ni skupštine i niste mogli ni po kakvom osnovu ... Gospodine Ristivojeviću, gde god završili pravo, da li u Novom Sadu ili Beogradu, niste mogli da se javite. Trebalo bi malo da naučite neke stvari.
Gospodine Stanimiroviću, kao predsedavajući bio sam ubeđen da u trenutku kada ste reklamirali da nema kvoruma, da je u sali bilo preko 100 poslanika, uostalom svih 100 prisutnih poslanika mogu to da potvrde. To što ste vi posle vadili kartice, ustanovili smo brojanjem od strane službe da ima 134 narodna poslanika u ovoj sali i da ima kvalifikovana većina, a ne većina koja je potrebna za raspravu, a kada je reč o povredi Poslovnika, o tome ćemo se izjasniti u danu za glasanje. Narodni poslanik Branislav Ristivojević, replika.
Replika uvaženom kolegi Stanimiroviću. Kada bi on imao elementarnog vaspitanja, onda bi prilikom utvrđivanja kvoruma, koji je sam tražio, barem držao svoju karticu u sistemu. To bi trebalo da radite kad utrvrđujete kvorum. Inače, ako tvrdite da neko svoju karticu nije ubacio, onda se uverite u ime, kao što sam ja danas utvrdio da uvažena koleginica gospođa Mićić svoju karticu nije držala, ali je držala vakelu za ovom govornicom. I lepo sam joj rekao, kad je došla da kaže da je njena kartica bila u sistemu, da laže i to sam joj dva puta ponovio. Ako tvrdite da nečija kartica nije u sistemu, uverite se imenom i prezimenom, kao što sam ja danas uradio.
Hvala, gospodine Ristivojeviću. Predlažem da nastavimo dalje o amandmanu na član 15. Da li još neko želi reč? (Ne.) Prelazimo na član 15, amandman koji je podneo narodni poslanik Hranislav Perić. Odbor za prosvetu i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Hranislav Perić.
Poštovani narodni poslanici, podneo sam amandman na član 15, u kome tražim da se u članu 58. stav 2. menja i glasi: "Za direktora dečijeg vrtića može da bude izabrano lice koje ima visoko obrazovanje, licencu za vaspitača, pedagoga, nastavnika, psihologa i drugog stručnog saradnika, položen ispit za direktora ustanove i najmanje pet godina radnog staža u oblasti obrazovanja i vaspitanja." Predloženom izmenom omogućava se da direktor predškolske ustanove, dečijeg vrtića, može biti lice koje ima visoku stručnu spremu, odnosno iz reda je nastavničkih obrazovnih profila, profesor predmetne nastave. Time se omogućava velikom broju nastavnika, koji su dragoceno radno iskustvo sticali obavljajući rukovodeće poslove u dečijim vrtićima, da budu u ravnopravnom položaju sa ostalim u konkursu. Nemamo ništa protiv da se biraju ljudi iz zanimanja koja ste naveli, gde ima i takvih kadrova, ali šta će se desiti u malim opštinama, gde nema mnogo kadrova i gde će se teško doći do izbora direktora. Ako mislite da svako može da bude direktor, varate se. Ne pravi se sviraljka od svako drvo, samo od vrbe i ona ima sortu za to. Zbog toga bih pozvao ili zamolio narodne poslanike da glasaju za ovaj amandman, kako ne bi opet napravili grešku. Opštine koje imaju seoska područja imaju mnogo problema, gde se prevoze deca, gde iz pet sela idu u jedan vrtić, pokušava se da se u svakom selu napravi odeljenje, vrtići itd. Mislim da sa kadrovima koje ste naveli nećemo mnogo uspeti u tome. Direktor vrtića treba da bude sposoban čovek, koji će da napravi organizaciju, a stručne poslove zna se ko tamo radi. Ne bih nabrajao da i kod drugih funkcija, ako bismo išli usko, stavili neke zabrane, pitanje je ko bi od pomenutih i sadašnjih funkcionera mogao da zauzme svoje mesto. Još jednom vas pozivam da glasate za amandman na član 15. i da bude sastavni deo zakona.
Hvala. Da li još neko želi reč? Izvolite, narodni poslanik Gašo Knežević.
Da nas je neko pitao, a nije, koja su naša iskustva u vezi sa primenom člana na koji se sada odnosi novi član 15, mi bismo mu preneli iskustvo. Očigledno da se u Srbiji nastavlja sa starom tradicijom, koja se može formulisati rečenicom – mlad mesar pod rep kolje, ili da svaku kuću koja postoji moramo da porušimo i da zidamo iz temelja svoju. Tačno je da je pitanje stepena stručne spreme dosta veliki problem za direktora i da nemamo kadrova svuda da imenujemo ono što ponekad mi želimo, i da je to najčešće u malim sredinama, jer nije problem velikih gradova, gde ulavnom imate ljude zainteresovane, a sa visokom stručnom spremom. Takođe je tačno ovo što je rekao gospodin Jovanović, da postoji problem rasporeda direktora posle prestanka funkcije. Taj problem direktori znaju kako rešavaju. Dakle, u praksi on se da rešiti, da se ne bi ofirale sve karte to neću reći, ali ono što nije sporno, to je da su to dva goruća problema. Treći gorući problem koji rešavaju oni koji su na vlasti, i želim im da ga reše, to je koeficijent koji razlikuje direktora od ostalih zaposlenih. Uskoro, kada prestane da bude u tom smislu atraktivno kao politička funkcija, što ne sme da bude, mesto direktora neće biti atraktivno skoro nikome. Onda ćemo doći u deficit, odnosno nećemo moći da biramo kvalitetne kadrove za direktore. To je, nažalost, naše iskustvo.
Reč ima narodni poslanik Jovan Todorović.
Gospodine predsedavajući, gospođo ministre, dame i gospodo narodni poslanici, mislim da amandman gospodina Perića, našeg kolega iz poslaničke grupe SPS, treba prihvatiti. Mi smo imali nekoliko dogovora sa predstavnicima Ministarstva u vezi sa ovim amandmanom i pokušavali da nađemo najbolje rešenje, kako u ravnopravan položaj staviti one ljude koji su u nekim praktičnim situacijama, a pogotovo u malim mestima, bili čak osnivači dečijih vrtića ili ustanova dugo godina, i vrlo uspešno obavljali poslove direktora u tim dečijim vrtićima, ali su, na njihovu nesreću, danas, po izmenama stava 2. člana 58, sprečeni da ubuduće, ma koliko da su bili uspešni u prošlosti, budu direktori dečijih vrtića. Šta to praktično znači? Imate profesora geografije, profesora biologije, profesora srpskog, koji je ovim zakonom onemogućen da konkuriše na mesto direktora dečijeg vrtića, jer ne ispunjava prethodne uslove, odnosno nema položen stručni ispit za vaspitača ili za neku drugu kategoriju koja se u ovom stavu pominje. Mi smo samo hteli da ukažemo na realan život, da male sredine nemaju dovoljno takvih ljudi koji imaju položen stručni ispit za vaspitača i položen ispit za direktora, da bi mogli taj posao u budućnosti da obavljaju. Ukoliko ova rešenja ne budu prihvaćena, onda ćemo učiniti nepravdu prema jednom broju ljudi koji su taj posao vrlo uspešno obavljali. Inače, iz svog iskustva znam da je problem direktora i osnovnih i srednjih škola jako prisutan. Tu postoji i dilema u stručnoj javnosti o tome da li direktori prosvetnih ustanova, pa i dečijih vrtića, neizostavno moraju da budu takvog obrazovnog profila koji je u direktnoj vezi sa prosvetom i sa obrazovanjem ili vaspitanjem. Pretpostavljam da su i neki od vas često o tome razmišljali - da li je bolje imati odličnog pravnika na čelu jedne osnovne škole ili jednog dobrog ekonomistu na čelu srednje škole, ili imati jednog prosečnog profesora koji je, sticajem okolnosti, položio direktorski ispit, odnosno ispit za direktora, stekao druge uslove, ali nema one organizatorske ili sposobnosti koje danas mi zovemo menadžerske sposobnosti. Sticajem okolnosti, ovo društvo ide u tom pravcu da ćemo sve više morati u tim osnovnim i srednjim školama, pa i u dečijim vrtićima, da upravo profilišemo takve kadrove koji će znati da se bave i ovim drugim disciplinama, koje se tiču prava, ekonomije i koje se, pre svega, tiču stvaranja uslova i mogućnosti za bolji materijalni status i zaposlenih u školama, a i škola kao takvih. Zato mislim da ne treba mnogo da se ovde natežemo, da pričamo o razlozima za i protiv amandmana. Amandman je potpuno logičan, kada se uzme u obzir obrazloženje, i molim ministra i poslaničku većinu da ovaj amandman prihvate.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 15. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Meho Omerović i Ljiljana Nestorović. Odbor za prosvetu i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 15. amandman je podneo narodni poslanik Toma Bušetić. Odbor za prosvetu i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Konstatujem da je amandman povučen. Isto tako, povučen je amandman na član 15. narodnog poslanika Slobodana Živkucina. Na član 15. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milisav Petronijević i Žarko Obradović. Odbor za prosvetu i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Konstatujem da je ovaj amandman povučen. Na član 15. amandman je podneo narodni poslanik Nenad Lemajić. Odbor za prosvetu i predstavnik predlagača prihvatili su ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 15. amandman je podneo narodni poslanik Miloljub Albijanić. Odbor za prosvetu i predstavnik predlagača prihvatili su ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 16. amandman je podneo narodni poslanik Meho Omerović. Odbor za prosvetu i predstavnik predlagača prihvatili su ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 16. amandman je podneo narodni poslanik Božidar Koprivica. Odbor za prosvetu i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite, narodni poslanik Božidar Koprivica.
Poštovani narodni poslanici, podneo sam, u ime SRS, amandman na član 16. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o sistemu obrazovanja i vaspitanja, u kome sam predložio da se tom članu dodaju dva nova stava: " Direktora dečijeg vrtića bira upravni odbor, na osnovu javnog konkursa; Direktora škole bira školski odbor, na osnovu javnog konkursa." Dakle, mišljenje vaspitno-obrazovnog veća nije obavezujuće po ovom zakonu za organ upravljanja, pa upravni i školski odbor jedino mogu biti nadležni za izbor direktora vrtića, odnosno direktora škole. Tu nije potrebna saglasnost vaspitno-obrazovnog veća i Ministarstva, već je to nadležnost organa upravljanja. Poštovani narodni poslanici, mišljenja sam da saglasnost ministra na odluku upravnog odbora o izboru direktora nije potrebna. Naime, Predlog ovog zakona ovim izmenama i dopunama vrši svojevrsnu deregulaciju odnosa, daje ministru određena ovlašćenja koja on, inače, po zakonu nema i koja mu po zakonu ne pripadaju. Jedina prava zaštita zakonitosti postupka oko izbora direktora jeste sudska zaštita. Zato je ovaj moj amandman, gospodo narodni poslanici, racionalan i dobar, i treba ga prihvatiti.
Da li još neko želi reč? Narodni poslanik Zlatan Jovanović.
Dame i gospodo, ovaj amandman, kao i prethodni, ima smisao i zamolio bih predstavnike Vlade da razmisle o ovome i da ga prihvate. Naime, član 16. Predloga zakona odnosi se na izbor direktora škole. Ovde je ostalo rešenje koje postoji u važećem zakonu. Tu nije predlagač ništa menjao. Ovde stoji da direktora škole bira školski odbor na osnovu javnog konkursa, a po pribavljenom mišljenju nastavničkog veća. Analogno se odnosi i na izbor direktora dečijeg vrtića. Mi smo intervenisali amandmanom da se ovo mišljenje nastavničkog veća briše, tako da ostane da direktora škole bira školski odbor, na osnovu javnog konkursa. Ovde stoji da nastavničko veće daje mišljenje, ali to mišljenje ne obavezuje školski odbor. Prema tome, ovakva formulacija je malo demagogija, malo samoupravljanje. Daćemo malo nastavnicima da se igraju, da predlažu i biraju, ali onda će neko tamo politički da odluči ko će biti direktor škole. Nije ovo iskreno prema nastavnicima. Sećam se, pre 5. oktobra 2000. godine,svi vi koji ste sada u ovoj poslaničkoj većini sadašnjoj, a i oni koji su bili u prethodnoj većini, obećavali ste školama da će direktore birati zaposleni, odnosno nastavnici. Osuđivali ste tadašnje rešenje i obećavali samoupravljanje u školama. Kada ste došli na vlast, kada je DOS došao na vlast, izvorni DOS, zadržao je, odnosno napravio je rešenje po kome se nastavnici mogu igrati malo demokratije u školi, pa će da sednu i neko će da sazove nastavničko veće, sednu pa predlažu svoje kolege za direktore, pa se izjašnjavaju, obrazlažu, pa onda tajno glasaju, pošalju to mišljenje svoje školskom odboru, a on kaže, taj čovek nije iz naše političke opcije i on ne može da bude direktor. Moram da kažem da sam to doživeo lično, pre dve godine sam na sednici nastavničkog veća predložen za direktora škole. Na sednicu školskog odbora dolazi predsednik opštine, prekida diskusiju, i kaže: "Ne može on da bude direktor škole, on je radikal." Zašto da se igramo demokratije? Iskrenije je i poštenije da kažemo nema mogućnosti nastavničko veća da se izjašnjava o tome, direktora bira školski odbor, on je organ upravljanja, njemu je osnivač poverio tu funkciju i dužnost da izabere direktora škole. Onda će ljudima biti jasno i biće načisto sa tim. Ovako ste im nešto na pola dali i ponudili, ali to što oni urade nikoga ne obavezuje, samo pravite revolt kod tih ljudi.
Reč ima narodni poslanik Goran Jocić.
Dame i gospodo, dešavalo se u praksi da nastavničko veće da saglasnost, recimo za Janka Jankovića, a školski odbor izabere Stanka Stankovića. Onda je to idealna prilika da, kada to dođe do ministra, ministar preko svoje stranačke mreže pita dole bazu ko je to lice koje je izabrano za direktora od strane školskog odbora i idealna je prilika da, na osnovu toga što školski odbor nije uvažio saglasnost i mišljenje nastavničkog veća, stavi veto na direktora škole. Mislimo da kada nije obavezujuća odluka nastavničkog veća, odnosno mišljenje, treba to i ukinuti, kao što je predložila SRS ovim amandmanom. S obzirom na to da nastavničko veće ima svoja tri predstavnika u školskom odboru, oni su i direktno tu zastupljeni. Hvala lepo.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Praksa je pokazala da ova mišljenja ništa ne znače, jer je DOS posle 5. oktobra i suprotno mišljenju ovih odbora unutar škole birao direktore, pa čak je birao za direktore lica koja nisu ni učestvovala na konkursu. Naravno, to je sve rađeno uz saglasnost revolucionarnog Ministarstva prosvete. Pošto ovo mišljenje praktično ništa ne znači i nikoga ne obavezuje, zamolio bih da obratite pažnju na to što će u prečišćenom tekstu ovog člana da bude stav 4, koji glasi: "Odluka sa dokumentacijom o izabranom kandidatu dostavlja se ministru na saglasnost". Tu imamo još gore iskustvo. Pravi primerak za to je gospodin Gašo Knežević. On je kao ministar prosvete 27. decembra 2000. godine zloupotrebio i po pravu nadzora ukinuo odluku dekana Pravnog fakulteta o izboru Vojislava Šešelja za redovnog profesora, mimo zakona i mimo svega. Neću da vas zamaram finesama šta znači složeni upravni akt, kako se donosi, i sa drugim stvarima, ali me zaprepašćuje ova sklonost i ovih novih, koji se navodno razlikuju od prethodnih, i ovi vole da se pitaju, iako kažu da su sve prepustili lokalnoj samoupravi i organima škola. U tome leži opasnost i zbog toga što je neizgrađena naša politička scena, zbog toga što ne postoje neki malo značajniji koreni parlamentarizma, zbog toga što ne postoji tolerancija unutar i između političkih stranaka. Budite sigurni da ćemo još neko vreme biti svedoci činjenice da kako se menja vlast tako stradaju direktori. Da li zato što se ne obezbedi saglasnost ili neko mišljenje, pa se ne izabere kvalitetan kandidat, da li zbog toga što ministri, poput Gaše Kneževića, ne ispunjavajući volju baze, čak gaze i po postulatima koje predaje njegov prijatelj Stevan Lilić. I o njemu smo napislai knjigu, kao i o Gaši. Gašo je ostao zabeležen, zabeležene su i sudije. Gašu su osudile i njegove kolege sa fakulteta, zgražavaju se, i dobra je stvar što na Pravnom fakultetu više GSS nije tako moćan i jak. Vraća se pomalo i taj fakultet u normalu i to je dobro. Sada koristim priliku da upozorim novu garnituru u Ministarstvu da što manje koriste ove odredbe i da malo povedu računa o ljudima, jer ovo se tiče ljudi, a kandidate i pretendente na mesto direktora, kojiuspeju da polože ispit za direktora, da smognu snage i da izdrže još nekoliko godina, ima da ih liferuje kako se ko promeni na vlasti, jer verovatno u nekom od sledećih izbornih ciklusa zavladaće i pravo, i pravda, i poštovanje zakona. Vodite računa, nemojte i vi da budete prepoznatljivi po tome po čemu je Gašo ušao u istoriju.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 16. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Čolić. Odbor za prosvetu i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.)
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na član 16, u kome tražim da se u članu 16. stav 2. menja i glasi: "Ministar je dužan da u roku od 15 dana od dana prijema predloga školskog odbora za izbor direktora donese odgovarajuću odluku". Ujedno sam dobio mišljenje Vlade da ne prihvata predloženi amandman, jer je rešenje u Predlogu zakona u skladu sa depolitizacijom izbora direktora i sa zahtevima racionalizacije. Prosto je smešno, vi ste, vaša politička opcija, izpolitizovali ste sve čega ste se dotakli, i vašom ideologijom ste porušili sve što je bilo vredno u Srbiji, sve institucije koje su valjale, a evo i sada sa ovakvim, nazovi, kvazireformama u sferi obrazovanja izazivate haos, i prosto se pitam kako je prosvetnim radnicima kada gledaju prenos sednice Narodne skupštine, pred argumentovanim obrazloženjima poslanika SRS, gde ukazujemo na sve što ne valja u Predlogu zakona o obrazovanju i vaspitanju. Neophodno je da ministar u kraćem roku od ponuđenog odgovori da li prihvata ili odbija predlog školskog odbora za izbor direktora škole, nepotrebno da je da se tim poslom ministar bavi. Da li je to depolitizacija u obrazovnoj sferi. Prema ranijem zakonu, ministar je dužan da u roku od 15 dana od prijema predloga donese odluku o izboru direktora, za razliku od sadašnjeg Predloga zakona u kome se predlaže rok od 30 dana; nameće se pitanja zašto baš 30 dana, kome je to palo na pamet, zašto baš toliko, šta ga je motivisalo da bude baš 30 dana. Ovde može da dođe do pojave adminisgtrativnog ćutanja, u kome ministar može da ne donese nikakav akt i da dođe do zabune, da nema ni akta kojim se daje saglasnost ni odbija i može se dogoditi da osim predloga školskog odbora o direktoru nemamo ništa. Kakav je u tom slučaju postupak, da li sve ide od samog početka ili ne. Nameće se tada dilema da li ostaje na snazi odluka školskog odbora ili ministar predlaže. Od reformi u sferi obrazovanja, nema ni slova. Apsoluto vašim ponašanjem izazivate haos u obrazovnom sistemu. Pošto vidim da poslanička većina ove vaše na brzinu sklepane koalicije nije zainteresovana za rad, da bi sprečili vaše baškarenje po restoranu i za šankom, molim predsedavajućeg, izražavam sumnju u postojanje kvoruma, pa molim da putem elektronskog sistema utvrdi da li postoji kvorum za rad Narodne skupštine ili ne.
Proverićemo da li postoji kvorum. Da li se još neko javlja za reč, pošto imamo kvorum? Izvolite, Nataša Jovanović, pa ćete vi.
Dame i gospodo narodni poslanici, ono što sam htela da kažem odnosi se na amandman koji je podneo uvaženi kolega Dragan Čolić, koji je veoma racionalan, za razliku od obrazloženja koje nam je dala Vlada i gospođa ministar. Upravo se odnosi na stav same gospođe ministra Ljiljane Čolić i na stav Vlade, na koje mi imamo veoma oštre zamerke, i osnovna karakteristika Vlade Vojislava Koštunice, samim tim i ministra, jeste to što se ovakvo obrazloženje amandmana nikako ne uklapa u kontekst onoga što želi SRS i prosvetni radnici, i svi oni koji konkurišu na mesto za izbor direktora. Naime, nama je neshvatljivo da je gospođa ministar išla na takvo obrazloženje koje kaže da je amandman za Vladu Republike Srbije neprihvatljiv zbog toga što je rešenje u Predlogu zakona, zamislite molim vas ovu konstrukciju rečenice, u skladu sa depolitizacijom izbora direktora i u skladu sa zahtevima racionalizacije. Moram da vas podsetim, dame i gospodo, iako vam je možda koncentracija i pažnja na minimumu ili vas ne zanima to što je gospodin Čolić predlagao, da je upravo gospodin Čolić amandmanom tražio racionalizaciju. Kontradiktorno je, neprihvatljivo obrazloženje gospođe ministra. On traži da se potvrđivanje imenovanja na predlog odbora od strane ministra skrati sa 30 na 15 dana, a vi onda govorite o racionalizaciji; prosto neshvatljivo. I naša osnovna zamerka, i o tome smo govorili u načelnoj raspravi danas, kod izbora saveta i kod potvrđivanja izbora je to što je celokupan zakon, a samim tim i krojenje ovakvih članova, uslovljeno vašim odnosom, odnosno ove izuzetno spore i neefikasne Vlade, koja koristi reč racionalizacija i efikasnost, što je neprihvatljivo, jer ona to sama po sebi nije, uslovljeno od strane MMF-a na osnovu sopstvenog priznanja gospođe ministra, a žao mi je što je ona sada izašla, ali morala bi to da potvrdi na Odboru za prosvetu, gde je sama rekla da su diktati MMF-a jasni. I onda se postavlja pitanje, a kakva je razlika između vas samih i bivše Vlade DOS-a, kakva je razlika između gospođe Čolić i Gaše Knaževića. Zar to nisu isti diktati iz istog centra, amerikanizacija školstva, uslovljavanje Gaše Kneževića. Sve je ona to sada prihvatila u nekoj malo ublaženijoj formi, ali nedovoljno da i ljudi koji konkurišu za direktora mogu da prihvate da će navodno ova vlada, u kojoj ima toliko trvenja, u kojoj ima i te kako političkog kalkulisanja, da se zalaže za depolitizaciju kako ovde stoji, školstva i racionalizaciju, a ne prihvata se amandman kolege Čolića da baš budete efikasni i da ministar u mnogo kraćem roku, duplo kraćem, odlučuje o tome da li je neko izabran za direktora ili nije. Ovako, ne samo da ostaje sumnja, nego je očigledno da vam se namere gotovo uopšte ne razlikuju od prethodne Vlade i da će ovo stvoriti još veću sumnju, a na kraju krajeva i demoralisanost kod onih koji nisu pripadnici vaših političkih stranaka, a žele da konkurišu na to odgovorno mesto direktora i za to ispunjavaju sve zakonske obaveze. Hvala vam.
Hvala vam. Izvolite vi.
Poštovani narodni poslanici, na ovaj član 16. je podneo amandman naš kolega Čolić, i mi se svi slažemo, i taj stav bi trebalo u celosti brisati, a zašto? Ovde je ministar sebi dao najveća ovlašćenja. Jednostavno, ponižava rad školskog odbora, neko treba da se sastane, da veća danima, a ako nemaju prilike da biraju kvalitetnog direktora, oni iz svoje sredine biraju čoveka koji je primeran, iako nema kvalitet za tu osnovu, ali da imaju direktora kakvog-takvog, odnosno kako bi ta škola mogla funkcionisati da bude pravi čovek na svom mestu. Slažem se da ministar to može da uradi tamo iz svoje sredine, odakle je ponikao, gde poznaje ljude, pa može da kaže da taj i taj nije primeran, ne može da bude za direktora, da ga lično poznaje itd. Ali, ne može da poznaje sve predloge koji stižu širom Srbije. Iz tog razloga je ministar stvarno dao sebi velika ovlašćenja da jednim potezom to anulira. Jednostavno, može da bude i pravi čovek izabran, da bude na pravom mestu, ali nije iz ministrove partije i ne može da bude tu direktor, i onda se daje nalog da se traži čovek iz partije iz koje je ministar, kako bi ga iskopali, pronašli bilo gde, ako i nije član nigde, još bolje, učlanićemo ga u našu stranku, pa će on biti direktor, i ako ima apetita prema toj funkciji, normalno da će se učlaniti u tu stranku da bi bio direktor i da bi bio ministru po volji. Zato treba ovaj amandman u celosti prihvatiti. Mislim da je to realno.
Narodni poslanik Veselinović.
Dame i gospodo poslanici, ako potpredsednik ovog visokog doma ne može da nauči imena poslanika za ova tri meseca, onda ne znam šta će Vlada da uradi za sto dana. Ipak ima neki redosled. Vi ste tražili da se produži rad i da radimo do okončanja. Normalno, mi smo spremni za to, ako treba da radimo i cele noći, dan i noć, jer se radi o veoma važnom zakonskom projektu. Znam da je vama teško, nervozni ste po holovima i u pravu su kolege poslanici koji traže ovde kvorum, jer ako vi nećete da saslušate amandmane SRS i ostalih, onda šta da govorimo o građanima koji vas gledaju i slušaju ovde. Naime, amandman na član 16. je veoma opravdan. O čemu se ovde radi? O veoma ozbiljnoj materiji, veoma ozbiljnom članu. Naime, kao i pre kada smo govorili da Vlada treba da daje saglasnost na organe upravljanja tamo gde je osnivač, odnosno gde je god osnivač Vlada treba da daje saglasnost, tako i ministar prosvete daje saglasnost na izbor direktora. Mi ovim ne želimo ništa da centralizujemo, samo da se znaju nadležnosti. Samo saslušajte šta je ovim stavom predviđeno. "Smatra se da je odluka školskog odbora o izboru direktora doneta, odnosno da je ministar dao na nju saglasnost ako u roku od 30 dana od dana dostavljanja odluke ne donese akt kojim odbija saglasnost." Ovde ima dosta pravnika. Želeo bih da nam neki dobar pravnik razjasni i objasni ovo – ako ne donese akt o odbijanju saglasnosti. Kakva je to zavrzlama? Vidim da u ovom zakonskom projektu ima mnogo nedoumica i zavrzlama, ali stvarno ovo je jedna velika zavrzlama. Zar, znači, isto kao što Vlada hoće sa sebe da skine odgovornost za ustanove čiji je ona osnivač, tako i ministar hoće da skine odgovornost za izbor direktora. Praktično mogu da vam poredim šta će se desiti. Zamislite sada da je školski odbor doneo odluku o izboru direktora, da je poslao dokumentaciju i čeka 30 dana. Do kraja tih 30 dana, do isteka 30 dana nisu dobili nikakvo obaveštenje. Čovek koga je izabrao školski odbor, verovatno prema političkoj snazi u školskom odboru, već je zaseo tamo na fotelju i počeo da radi posao. Međutim, 31. dan ili možda 33. dan dođe obaveštenje, da li poštom ili na bilo koji način, da je direktor odbijen, da nije data saglasnost. Šta se tada dešava? Tada se dešava haos u školi, tamo je prosveta podeljena na struje, školski odbor i slično, kako političke, tako i po zaslugama, ko treba da bude direktor i onda stvaramo jedan novi haos. Ovim amandmanom Dragan Čolić je predvideo da se ministar obaveže da u roku od 15 dana da ili ne da saglasnost. Šta je tu loše, gospodo? Tu nema ništa loše, jedino što se ministar obavezuje da u roku od 15 dana da saglasnost. Mislim da je ovo pravično i da ovaj amandman treba da se prihvati od poslanika koji razumeju ovu materiju i probleme koji mogu nastati.
Izvolite, narodni poslanik Vjerica Radeta.
Dame i gospodo, meni je žao što sam dva-tri sata odsustvovala sa ove veoma važne sednice. Gostovala sam na jednom lokalnom radiju i odatle prenosim mojim kolegama, srpskim radikalima, podršku sa terena; kažu građani – gospodo srpski radikali, svaka vam čast, branite naše interese, kao što ste ih i do sada branili. Što se tiče amandmana koji je u ime poslaničke grupe SRS podneo gospodin Dragan Čolić, evo, ubeđena da je gospođa ministar ovde da bi prihvatila ovaj amandman, jer zaista nema nikakvog razloga da to ne uradi. Naime, u članu 16. predviđeno je da je ministar dužan da u roku od 15 dana od dana prijema predloga školskog odbora za izbor direktora donese odgovarajuću odluku. To je amandmansko rešenje, a predloženo rešenje Vlade Srbije je da se smatra da je odluka školskog odbora o izboru direktora doneta, odnosno da je ministar dao na nju saglasnost, ako u roku od 30 dana od dana dostavljanja odluke ne donese akt kojim odbija saglasnost. Dame i gospodo, ovo je potpuno pravno besmisleno. Valjda zakonom treba da utvrđujemo šta će da se uradi, a ne šta neće da se uradi. Moramo da donosimo koncizne zakonske odredbe, koje su svakom jasne, i jasno i lako primenjive. Ova zakonska odredba koju je Vlada predložila jednostavno nije primenjiva, zato što može da dovede u zabludu i školski odbor, i nekog eventualnog direktora, jer može da se desi da ministar da saglanost na izbor direktora tog tridesetog dana, da toga dana preda službama u ministarstvu, i dok te službe dostave školskom odboru, prođe već pet-šest dana, i znači taj posao na ovaj način ne može da se završava. Očigledno je da je ovaj rok ostavljen da bi ministar preko svojih stranačkih prijatelja proverio da li je neko ko se prijavio na konkurs za direktora, stranački lojalan ministarki, odnosno njenoj stranci, a mi srpski radikali smatramo da škole ne mogu biti stranačke, da su škole ustanove svih građana Srbije, svakog deteta Srbije, i da nijedna stranka nema pravo da uzurpira direktorsko mesto, samo iz tog razloga ako je neko član neke stranke. Naravno, uvek je u pitanju vladajuća stranka. Imamo veoma loša iskustva vezano za rad prethodne vlade i dobro znate da u Srbiji maltene, ne maltene nego definitivno, nema škole gde nije promenjen direktor za te tri godine. Većina tih direktora su članovi stranaka koje su bile članice bivšeg DOS-a. Ali, popriličan broj direktora su i članovi DSS-a. Konkretno, znam nekoliko primera u Zemunu. To su oni dogovori kada ste javno govorili da je DSS istupila iz DOS-a, a ispod žita su zadržane mnoge funkcije. Među tim funkcijama je popriličan broj direktorskih funkcija. Sa sekretarima škola je posebna priča. Danas sam u jednom delu diskusije samo napomenula, i takođe znam nekoliko škola u Zemunu gde su sekretari, koji su zatečeni na poslu, koji su imali po 20 i više godina radnog iskustva, bez pardona otpuštani. Danas su na birou nezaposlenih, a dovođeni su stranački sekretari. Kada neko od profesora kaže da sekertar škole ne može biti neko ko ima završenu srednju ekonomsku školu, a direktor škole kaže: za vas je ovo najveći pravnik, kome se ne sviđa, može da ide. E pa, dame i gospodo, takvi direktori treba da idu, i takvi sekretari. SRS se zalaže za nepartijske direktore i sekretare škola, ali moraju da ispunjavaju zakonom predviđene uslove, i više nikad ne smemo dozvoliti da nam sekretari škola ne budu diplomirani pravnici. Naravno, uz uvažavanje onih koji imaju radno iskustvo i koji su radili više godina, oni svakako mogu da se rasporede na drugo mesto.
Da li još neko želi reč? Izvolite, Zlatan Jovanović.
Dame i gospodo, drago mi je što je ova rasprava ovako iscrpna i detaljna, ali mi je žao što većina u ovoj skupštini ne učestvuje u raspravi, jer bismo dobili kvalitetniji zakon od ovoga koji se nudi. Član 16. o kome raspravljamo odnosi se na direktora, i na ovom članu je pala na ispitu i ova vlada, a i prethodna, konkretno predlagač i ovaj ministar, a i prethodni ministar, gospodin Knežević. Ovde se po ovom rešenju zahteva da na izbor direktora škole saglasnost daje ministar. Mi smo pre petnaestak minuta raspravljali o školskim odborima i amandmanima SRS u kojima smo tražili da se na izbor školskog odbora daje saglasnost osnivača. Predlagač to nije prihvatio, što je pravdao decentralizacijom. Kaže - nećemo, to ćemo prepustiti lokalnoj samoupravi, i to je decentralizacija. E sad, pitamo vas, ako smo želeli decentralizaciju, pa prepustili SO da izaberu školski odbor, šta sada znači saglasnost na izbor direktora od strane Ministarstva. Da li to znači da više ne verujemo onima koje je Skupština izabrala, organu upravljanja škole, nego sada mora ministar da proveri da li je kandidat podoban, odnosno koga školski odbor izabere, pa će dati saglasnost ili neće. Pa, bilo je bolje da ste zahtevali saglasnost na izbor školskog odbora i onda njemu, uz puno poverenje, preneli tu nadležnost izbora direktora i ne mešali se dalje u taj posao. Ovako se pravi dosta problematičan postupak, da se utvrđuje saglasnost za direktora, a nema je za onaj organ koji direktora bira. Mi smo ovim amandmanom želeli da se ova situacija izvede na čistac, da skratimo rok sa 30 na 15 dana i da naložimo ministru da za 15 dana donese odluku, a da li je ona pozitivna ili nije, to je njegova stvar. Samo da za 15 dana imamo odluku. Ako uzmemo u obzir da su ovim predlogom nadležnosti Ministarstva znatno smanjene, da Ministarstvo faktički nema nekog bitnog posla, ne vidim razlog zbog koga ostaje ovih 30 dana. Ministar ima vremena da za 15 dana pregleda dokumentaciju i da donese odgovarajuću odluku. Samo to tražimo.Ovde ništa suštinski nije bitno da se menja u vašem konceptu, samo želimo da ubrzamo i da ne ostavljamo škole u neizvesnosti da čekaju 30 dana da li će neko dobiti saglasnost ili ne. Ako je ne dobije, on je direktor. Zar ne može da se napiše akt kojim se nekome daje saglasnost da bude direktor ili se ta saglasnost ne daje. Znači, za 15 dana ministar to može da uradi. Smatramo da je to ispravno rešenje i molim vas da razmislite i podržite ovaj amandman.
Da li još neko želi reč. Izvolite, Branislav Rankić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ako ste pažljivo pratili amandmane koje smo podnosili kada su bili u pitanju prethodni članovi zakona videli ste doslednost u ovome, pitanje centralizacije i decentralizacije. Za nas je bilo nelogično da Ministarstvo ne daje saglasnost, odnosno ministar na organe upravljanja u školama, a da se u članu 59. osnovnog zakona traži saglasnost na izbor direktora. Zašto niste zainteresovani za organe upravljanja? Pretpostavljam da je to zbog toga i s obzirom na to kako ste predvideli ispit za direktora, direktora osposobiti i natereti da nauči razne veštine, pa će samim tim zaslužiti velika ovlašćenja. Praktično ste zainteresovani samo za to ko će vam biti direktor, jer će on vršiti stvarnu upravljačku funkciju, a ostali organi upravljanja vas neće mnogo zanimati. Time ste samo podmetnuli kukavičije jaje, tako što ćete građanima predstaviti sebe kao Vladu koja se zalaže za decentralizaciju, a osnovne poluge kojima želite da vladate zadržaćete za sebe. Kroz ovo se može videti da će to uvek biti oni koji su vam politički podobni. Ako ovaj zakon bude opstao u dužem roku, verujem da je ministar želeo da se oslobodi posla. I u prethodnim članovima, gde se osnivao savet i razni zavodi i centri, Ministarstvo se maksimalno pokušalo isključiti iz procesa obrazovanja, pa i kontrole tog procesa, a sada sebe oslobađa i te jedine obaveze koja bi bila logična - da daje saglasnost na izbor direktora ili da je ne daje. Šta se može desiti? U Ministarstvu su to rutinski poslovi i to ne oduzima mnogo vremena. Ministar tome ne mora mnogo da se posveti, ali mi tražimo da za 15 dana donese akt o tome da li prihvata ili ne izbor direktora. Ako se ostavi mogućnost da ministar ne donese nikakav akt, posle 30 dana će se smatrati da je izabran direktor, ostaje na svojoj funkciji, i on dalje radi kao direktor. A kako ćemo znati ukoliko u toj međusobnoj komunikacii, poštom ili drugačije, zataji akt kojim ministar ne daje saglasnost na izbor direktora, pa prođe više od 30 dana, zbog neefikasne pošte, ili zbog nečije namere, onda će taj sa punim pravom imati pravni lek i moći će da se tužaka sa Ministarstvom, da kaže da to nije dobio na vreme, sebe smatram direktorom, bez obzira što to nije. Pošto su celo Ministarstvo i ministar pokušali da se potpuno izoluju od procesa obrazovanja i vaspitanja, kroz razne ustanove koje osnivate, jedino mogu da verujem da je želja ministra da se posveti sportu, s obzirom da ste dva ministarstva spojili u jedno, a za ovo niste zainteresovani. Videćemo, biće nekih zakona i o sportu, koliko ste tamo zainteresovani. Hvala.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 17. amandman je podneo narodni poslanik Meho Omerović. Odbor za prosvetu i predstavnik predlagača prihvatili su ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 18. amandman je podneo narodni poslanik Meho Omerović. Odbor za prosvetu i predstavnik predlagača prihvatili su ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 18. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Ćirković. Odbor za prosvetu i predstavnik predlagača prihvatili su ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 18. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Odbor za prosvetu i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite, narodni poslanik Petar Jojić.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime SRS podneo sam amandman na član 18, koji je u vezi sa članom 62. važećeg zakona o obrazovanju. Predložio sam da se u članu 18. stav 2. izvrše određene izmene, utoliko da ministar treba u roku od 15 dana da donese akt kojim potvrđuje ili odbija predlog školskog odbora o razrešenju direktora. Obrazloženje Vlade je apsolutno nelogično, neprihvatljivo, kada ovaj amandman ne prihvata, a obrazlaže iz kojih razloga – amandman se ne prihvata jer je rešenje u Predlogu zakona u skladu sa depolitizacijom izbora direktora i u skladu sa zahtevima racionalizacije. Dame i gospodo, nema ovde logičke povezanosti, nema pravne logike da se ovako nešto može pravno formulisati, jer predlagač kaže – smatra se da je odluka školskog odbora o razrešenju direktora doneta, odnosno da je ministar dao na nju saglasnost, ako u roku od 15 dana od dana njegonog dostavljanja ne donese akt o odbijanju ili saglasnost. Akt o odbijanju saglasnosti ministar donosi ako se u postupku utvrdi da odluka nije doneta u skladu sa zakonom ili se njenim donošenjem dovodi u pitanje nesmetano obavljanje delatnosti škole. Dame i gospodo, ovde je bilo puno reči, jer su narodni poslanici SRS proučavajući ovaj predlog zakona podneli brojne amandmane koji bi trebalo da poboljšaju ovakav predlog zakona. Aktuelna vlast je u predizbornoj kampanji obećala da će do 28. juna doneti ustav i da će to biti prioritet. Kao što vidite, nema teoretskih šansi da se Ustav Srbije, nov ustav ili promene ustava, mogu doneti u tom roku. (Predsedavajući: Molim vas, držite se teme.) Dame i gospodo, ovo je tema, jer, gospodine predsedavajući, da je donet novi ustav, onda je trebalo sa tim ustavom donositi i novi zakon o obrazovanju, i isti uskladiti. Dame i gospodo narodni poslanici, govoriti o tome da ovde nema depolitizacije, nema ni govora, jer su poslanici SRS danas ukazivali u više navrata na koji način se vrše izbori direktora u školama, i da su to uglavnom članovi političkih stranaka koje su na vlasti, i da su smenjivani ljudi koji su i stručni, i kvalifikovani da obavljaju tu dužnost. Za trenutak bih želeo da se manemo direktora. Postavljam pitanje ministru prosvete i sporta – kako to za tako kratko vreme, još ni stolicu nije ugrejao, on napisa zakon. Ovo je sistemski zakon. Sistemski zakon se radi godinu, dve ili tri godine. Ovo su izmene i dopune koje su razorile sve dosadašnje propise iz oblasti obrazovanja. S druge strane, i prihvatile prethodni zakon o obrazovanju. Ono što je najvažnije, ako treba doneti ovakav zakon, onda za to treba stvoriti uslove. Promenjene okolnosti nisu do te mere ... (Predsedavajući: Vreme, gospodine Jojiću.) ... da smo mogli sada da sveobuhvatno izvršimo ovakve suštinske promene. Dame i gospodo, SRS smatra da treba poboljšati plate, povećati prosvetnim radnicima, da ne žive onako kako žive, na prosjačkom štapu, od učitelja, nastavnika i profesora, da se na buvljim pijacama naši profesori i nastavnici ne oblače... (Predsedavajući: Vreme, gospodine Jojiću.) ... Zato tražimo da povećate plate prosvetnim radnicima. Drugo, nemojte baš toliko da se bunite. Povećajte plate i stvorite uslove, i menjajte zakon i prilagodite ga standardima našeg Ustava.
Gospodin Zoran Krasić.
Kada bi Vlada Republike Srbije imala bolji Sekretarijat za zakonodavstvo, ovako nešto ne bi moglo da se desi da prođe u Predlogu zakona. Mi ne ulazimo u ove razloge zbog kojih organ upravljanja škole može da razreši direktora škole. Amandmanom dotičemo samo stavove 3. i 4. U vašem predlogu je navedeno da se smatra da je odluka školskog odbora o razrešenju direktora doneta, pa onda navodite neke uslove. Ostao je prethodni stav u kome se kaže – organ upravljanja može da razreši direktora dužnosti pre isteka mandata. Kako ga razrešava? Donošenjem odluke. Kada se smatra da je odluka doneta? Kada je školski odbor doneo odluku. Vi se nalazite na terenu kada ta odluka proizvodi pravno dejstvo. Ona treba da proizvede pravno dejstvo kada dođe saglasnost ministra, jer je i odluka o razrešenju direktora kod vas složeni akt. Znači, nalazite se na terenu kada ta odluka proizvodi dejstvo, kada ta odluka stupa na snagu. Ona je doneta onog dana kada je organ upravljanja doneo, a proizvodi pravne posledice tek kada se obezbedi saglasnost, odnosno akt ministra. Ta preciznost je elementarna, potrebna je, i čudi me da vaš Sekretarijat za zakonodavstvo – doduše, promenili ste sve kompletno, a i nije šteta, ni onaj prethodni nije bio ništa bolji – tako da ste morali da vodite o tome računa, pošto je odluka doneta kada je doneo školski odbor. Onda je Petar Jojić amandmanom to precizirao, da je ministar dužan da u roku od 15 dana razreši tu situaciju, ili daje saglasnost ili odbija davanje saglasnosti, i u roku od 15 dana se zna stanje, da li je čovek razrešen ili nije razrešen. Vi ste ovom zavrzlamom napravili grešku - smatra se da je odluka doneta, a ona je doneta onog dana kada je školski odbor doneo, tog datuma. Sada moram da vam ukažem na još jednu stvar koja će se javiti u praksi kao veliki problem. Javiće se kao problem zbog toga što se smena lokalne vlasti i vlasti na republičkom nivou ne dešava istog datuma, pa ćemo imati situaciju da je jedna garnitura na republičkom nivou na vlasti, a u konkretnoj sredini lokalnu vlast drži neka druga struktura. Suštinski, imaćemo blokadu. Zato sam pre pola sata rekao da će direktori još neko vreme da budu potrošna roba i taj njihov status neće bog zna šta da se popravi činjenicom da treba da polažu ispit za direktora. Ništa tu neće da se popravi. Videćete vi i sami, a to dobro znate, kada iz lokalne vlasti zagrmi neko - sklanjaj mi tog direktora, smeta mi, začas će saglasnost da se obezbedi. Ili, kad neko zagrmi - sklanjajte mi direktora, a ministar kaže - ne može, one je iz moje stranke i nema saglasnosti. E, vraćamo se na teren. Gde je tu učenik, gde je tu nastavnik, a vi se prepucavate preko medija šta je u centru vaše reforme. U kvazireformi nema ni učenika, nema ni prosvetnog radnika, ima samo golih političkih interesa i borbe za poziciju, u kojoj direktori škola saučestvuju jer žele da budu roba za manipulaciju. Pošto Narodna skupština donosi zakon, onda mi ovim zakonom želimo da uredimo šta je nadležnost ministra i u kom delu može on da se meša. Zbog toga ovaj rok od 15 dana. Znači, petnaestog dana i škola, i mesto i lokalna samouprava zna da li je direktor razrešen ili nije, a vašim rešenjem on za tri godine neće znati da li je razrešen.
Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodin Petar Jojić, kao eminentni pravni stručnjak, hteo je ovoga puta da dokaže vama iz vladajuće koalicije – gospođi ministre, koja nije ovde, i gospođama koje verovatno predstavljaju Ministarstvo prosvete, jer su to radile i dok je Gašo Knežević bio ministar, verovatno znaju za kakav se sada koncept zalažu, jer su prihvatali ono za šta se zalagao Gaša, a sada za šta gospođa Čolić – da SRS, za razliku od vas koji to radite samo deklarativno, hoće pravnu sigurnost i hoće jedan legalistički pristup. Nije dobro kada ovako pišete zakon, jer ranije je sekretar Republičkog sekretarijata za zakonodavstvo bila Biserka Živković, koja je supruga bivšeg premijera Zorana Živkovića, i ona na mnogo šta nije htela da obraća pažnju kroz pisanje zakona, a nije imao ko da joj ukaže na te propuste. Čini mi se da je to isto sada slučaj, jer ovako, rekla bih, dozvolite mi, fakultativno tumačenje od strane predlagača zakona nije dobro. Ako je već školski odbor doneo odluku da jedan direktor škole treba da bude razrešen i ako je za to propisan rok od 15 dana, onda to mora da stoji tako precizno i jasno u zakonu, kao što je to predložio gospodin Petar Jojić. On je predložio, mislimo da je to jedino prihvatljivo i jedino ispravno, da se u članu 18. stavovi 3. i 4. menjaju i glase: "Ministar je dužan da u roku od 15 dana donese akt kojim potvrđuje ili odbija predlog školskog odbora o razrešenju direktora". Vidim da su i gospođe iz Ministarstva ovde fakultativno prisutne, jer ih puno ne zanima ono što, u odsustvu ministra, govore predstavnici SRS. Kod imenovanja, za to je predviđen rok od 30 dana, a kod razrešenja 15 dana. Opet imate isto obrazloženje kod oba člana zakona, i kod člana 16. kada je u pitanju imenovanje, i kada je razrešenje u pitanju, Vlada ima isto obrazloženje: pravno je moguć amandman i kolege Čolića kod člana 16. i kolege Jojića kod člana 18, ali se ne prihvata zbog ove već sada poznate rečenice "da je rešenje u Predlogu zakona u skladu sa depolitizacijom izbora direktora i u skladu sa zahtevima racionalizacije". Ko je razumeo - shvatiće, ko nije - nije. Pripremajući se za raspravu i u načelu, a i o amandmanima, žao mi je što sam tek u večernjim satima došla, uz to mi je bilo veliko zadovoljstvo da danas provedem dragoceno vreme zajedno sa predstavnicima Ruske državne dume i delegacijom koja je došla u posetu SRS, pronašla sam jedan tekst iz 14. veka, koji kaže: "Šta je sa učiteljem koji uči, a i sam se ne drži toga?Bolje da se nije ni rodio". Zapravo to je cela istina. Vlada, koja je sastavljena na takav način i koja ima ministra koji na ovakav način istupa, i predlaže nam neprecizne zakonske odredbe, bolje da se nikada nije ni sastala, bolje da nikada nije ni tražila podršku od onih koji će da joj uskrate ili ne uskrate podršku, to je pitanje, ali pre mislim da će vam građani to uskratiti već 13. juna i to će biti sasvim realno jasno, kao što se i vidi da je nemate. To će biti više nego očigledno, jer ovim zakonom, nepreciznim zakonskim odredbama, i sa puno propusta i manjkavosti, nikako ne idete na ruku prosvetnim radnicima koji su, pored svih ostalih danas u Srbiji, i onih koji su zaposleni u zdravstvu, i penzionera, i nezaposlenih, više nego poniženi. Ali niste u mogućnosti da im obezbedite, kroz ovakav zakonski predlog i kroz sve ono što radite, odnosno ne radite, a blizu vam je vaših 100 dana, mogućnost da bolje rade i da imaju bolju mogućnost da pruže svoje znanje deci kojoj treba da pruže.
Da li još neko želi reč? Narodni poslanik Momir Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, ironija je da posle 13 sati rada konstatujemo da nam je Vlada u obrazloženju za odbijanje amandmana uvaženog narodnog poslanika gospodina Petra Jojića rekla: "Amandman se ne prihvata jer je rešenje u Predlogu zakona u skladu sa depolitizacijom izbora direktora i u skladu sa zahtevima racionalizacije." Sve vreme i svi članovi ovog zakoni upućuju upravo na politizaciju i na dovođenje ne stručnih, nego politički podobnih i poslušnih direktora, i onda ironija "depolitizacija", i zbog depolitizacije se odbija amandman, u kome se obavezuje ministar da u roku od 15 dana od dana razrešenja direktora da svoj stav o tom pitanju. Gospođo ministre, nemojte više sa ovakvim obrazloženjima zamajavati ni poslanike, pogotovo ne poslanike SRS, ali i srpsku javnosti, koja i večeras u ovim kasnim satima gleda šta radimo.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Narodni poslanik Milorad Belić podneo je amandman kojim predlaže da se posle člana 18. doda novi član 18a. Na sednici Odbora za prosvetu ovaj narodni poslanik povukao je ovaj amandman. Na član 19. amandman je podneo narodni poslanik Dragor Hiber. Odbor za prosvetu i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Narodni poslanik Gašo Knežević.
Član 19. nosi marginalni naslov - školski program. Cilj, ideja i razlog za uvođenje ovog člana u zakon je bila u koncepciji čitave programske strukture obrazovanja. Ta struktura se bazirala na dva prethodna akta. Dakle, školski program je baziran na dva prethodna akta. Jedan se zvao opšte osnove školskog programa i njime je bila predviđena struktura nastave po godinama za celokupno školovanje, a drugi se zvao posebne osnove školskog programa i u njemu je bila po razredima predviđena struktura predmeta. Na bazi toga, na bazi ta dva akta koje donosi Ministarstvo u krajnjoj instanci, nije bitno kako pre toga, svaka škola je donosila svoj školski program. Ideja koja stoji iza ovog pojma školski program je u različitosti školskih programa od škole do škole. Školama je ostavljena određena sloboda u koncipiranju tih programa i svaka škola se morala razlikovati od susedne, odnosno od druge. Škola čije je sedište u gradu nije imala potrebe da svojim đacima posebno daje neko saobraćajno obrazovanje, jer je pretpostavka da ga imaju, kao što škola koja se nalazila u malim mestima i seoskim sredinama nije imala nikakvu potrebu da svojim đacima daje dodatno obrazovanje iz poznavanje prirode i tome sličnih predmeta. Zbog toga je svaka škola mogla jedan deo programa sama da koncipira. To je ideja koja stoji iza pojma školskog programa, onako kako je bio u zakonu iz 2003. godine. Ovde se zadržava pojam školski program, ali mu se daje potpuno drugi smisao. Mi smo ponovo prisutni da jedno isto ime koristimo za različite pojave, bez ikakvog diferenciranja, bez ikakve naznake da se radi o tehničkom terminu ili o nečem sličnom. Školskim programom se naziva program koji donose navodno škole, na bazi planova i programa koje propisuje Ministarstvo. Ako već postoje planovi i programi koje propisuje Ministarstvo, savet, u redu, ako postoje ti planovi i programi, kakva je onda potreba da škola posebno donosi školski program. Da li mi to želimo da dodatnom administracijom opteretimo zaposlene u školama da ne primenjuju direktno planove i programe, nego da moraju preko posrednika da zovu školski program koji će biti preslikan nastavni plan i program. Dakle, nikakvo racionalno opravdanje ne stoji iza upotrebe termina školski program, kojim se označava sasvim drugo opterećenje nastavnika, a samo opterećenje nastavnika nema nikakvog razaumljivog smisla.
Da li još neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Petrović. Izvolite.
Gospodine potpredsedniče, dame i gospodo poslanici, gospodin Knežević je dao obrazloženje ovog amandmana, ali želim da skrenem pažnju na nešto što predstavlja politički okvir koji iskazuje u sebi suštinu izmena koje će ovim zakonom biti uvedene u naš prosvetni sistem. Vrlo je važno imati na umu političke premise na osnovu kojih su sve parlamentarne stranke i parlamentarne frakcije u ovom parlamentu utemeljile svoje političko delovanje i koje su iskazane kroz naše krajnje ili vrhunske političke ciljeve. Nesumnjiva je deklarativna opredeljenost vladajuće koalicije, bar onog njenog dela koje daje ministre u Vladi Republike Srbije, pa i gospođicu ministra koja danas brani ovaj zakon. Opredeljenje te vlade i tih stranaka je da se Srbija kao država i da se građani Srbije nađu u Evropskoj uniji onoliko brzo koliko je to moguće. Ovaj zakon pokazuje da ono što predstavlja verbalno opredeljenje ove vlade ne nailazi na bilo kakvo ishodište u pozitivnim propisima koje ova vlada predlaže parlamentu i koji bi trebalo da postanu zakonska rešenja, kada ih parlamentarna većina u ovoj skupštini izglasa. Gospodin Knežević je govorio o tehničkim terminima i o tome kako se nominacije u ovom zakonu ili u predlogu izmena i dopuna ovog zakona razlikuju u odnosu na zakon koji je u ovom trenutku važeći. Želim ovom parlamentu i javnosti da skrenem pažnju na suštinu koja se nalazi iza tih termina. Ovaj zakon ili izmene i dopune ovog zakona vraćaju težište prosvete i obrazovnog sistema na ono što predstavlja ulaz u obrazovanje. To su planovi i programi, i to će biti sadržaji koje će Ministarstvo, ukoliko ove izmene i dopune budu usvojene, donositi, i to će predstavljati ne samo okvir nego i potpunu sadržinu onoga što će deca u Srbiji u školama učiti. Težište trenutno važećeg zakona, koji je donet 2003. godine, bio je na onome što bi trebalo učenici da nauče; u merenju onoga što bi deca u Srbiji trebala da nauče. Ta suština je potpuno u skladu sa preporukama koje smo dobili od OECD-a, Uneska i sa preporukama koje su u skladu sa direktivama Evropske unije. Gospođice ministar, pitam vas ovde u čemu se sastoji vaša intencija, u čemu se sastoji vaša duboka namera da Srbiju u oblasti prosvete približite EU. To nije tačno. Srbija se vraća u 90-te godine, Srbija se vraća duboko u 20. vek, Srbija se vraća u doba pre pada berlinskog zida i Srbija. A to je tema, dame i gospodo, to je tema koje nažalost niste svesni, ali postaće svestan ovaj savet koji će biti ustanovljen kada ovaj zakon, ako bude, bude donet. Koliko je koraka unazad ovaj zakon koji ste predložili i koliko vremena uzima Srbiji koja je protraćila poslednju deceniju.... (Predsedavajući: Prekoračili ste vreme. ) ... završavam... kao i uspela posle 5. oktobra da zgrabi priključak sa civilizovanim svetom, a tom civilizovanom svetu koji se oličava u EU, koliko znam, nijedna parlamentarna grupa i nijedan poslanik u ovom parlamentu ne želi da okrene leđa.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 19. amandman je podneo narodni poslanik Milan Škrbić. Odbor za prosvetu i predstavnik predlagača su prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra je ovaj amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 19. amandman su podneli narodni poslanici Meho Omerović i Ljiljana Nestorović. Odbor za prosvetu i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 19. amandman je podneo narodni poslanikNemanja Šarović. Odbor za prosvetu i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odborsmatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.)
Dame i gospodo, jedan kolega mi je malopre rekao da nikoga ne interesuje gde sam bila u vreme dok nisam bila u ovoj sali, iako je sednica trajala. Mislim da nije u pravu. Mi srpski radikali polažemo račune svojim biračima, a ako vi to ne činite, to je vaša stvar i to birači znaju da cene i procene. Zato sada moram da kažem da ću braniti amandman koji je u ime poslaničke grupe SRS podneo narodni poslanik Nemanja Šarović, koji je trenutno odsutan zato što gostuje na jednoj televiziji u Nišu. Amandman koji se odnosi na član 19, a taj član 19. menja član 69. osnovnog zakona. U drugom stavu stoji da školski program donosi škola, i to u skladu sa nastavnim planovima i programima. Dalje, kaže, školski program obezbeđuje se ostvarivanjem nastavnih planova i programa i potreba učenika i roditelja, škole i jedinice lokalne samouprave. Mi mislimo da ovo nije dobro rešenje, jer su valjda potrebe svih iste, ali su nažalost uslovi različiti. Kada to kažem, onda mislim na uslove rada mnogih škola po Srbiji, koje su ispod svakog nivoa i o kojima Vlada Republike Srbije,ni ova, ni ona bivšeg režima, niti razmišlja niti ima nameru nešto da preduzme da se ti uslovi rada poprave. U amandmanu na član 19. predloženo je da na školski program saglasnost daje ministar i u obrazloženju je navedeno da se ne može dozvoliti da organ upravljanja bez saglasnosti osnivača donosi školski program. To jednostavno tako mora da se reši, a Vlada Srbije je odbila taj amandman sa obrazloženjem da je ista materija obuhvaćena članom 77. Zakona. Dame i gospodo, ni to nije tačno. Ovaj zakon, koji se danas menja, kada je bio na dnevnom redu i tada smo mi iz SRS govorili da se ne može prepustiti da se programi donose po školama, odnosno po jedinicama lokalne samouprave. Smatramo da u Srbiji sve škole moraju da imaju jedinstven program, i to nikako nije nikakva centralizacija. Naprotiv, ono što je obaveza Ministarstva, odnosno ministra jeste da daje saglasnost na taj program, a da ga naravno školski odbori donose u skladu sa svojim aktima. U pretposlednjem stavu ovog člana stoji da učenik koji se opredelio za jedan od dva izborna predmeta, versku nastavu ili građansko vaspitanje, izabrani predmet zadržava do kraja započetog ciklusa osnovnog, odnosno do kraja sticanja srednjeg obrazovanja i vaspitanja. Govorila sam o ovome u načelnoj raspravi i gospođa Čolić je dala neko obrazloženje, koje svakako nije ono što su predstavnici SRS želeli da čuju. Mi mislimo da ovo ne može na ovaj način da se reši i da ne mogu deca da se nateraju da do kraja školovanja prate građansko vaspitanje, ako slučajno naprave grešku pa se opredele za to vaspitanje. Možda pod nečijim uticajem ili zato što misle da je to moderno. A mi mislimo upravo ono što misle mnogi roditelji i što misle mnoga deca, možda već nekih mesec dana posle slušanja te nastave iz građanskog vaspitanja, da je to građansko vaspitanje u stvari ispiranje mozgova našoj deci i upravo ovaj član pokazuje i dokazuje da smo mi u pravu kada tvrdimo da ne postoji razlika između Vlade bivšeg režima i Vlade sadašnjeg režima.
Prekoračili ste vreme.
Ovo govorim da vi u stvari niste suštinski promenili ovaj zakon.
Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, vi ste tražili da radimo dok se rasprava ne okonča i mi smo spremni da danonoćno radimo, ali da budemo jasni u našim stavovima i u onome što nikako ne sme da se prepusti slučaju. Kada je u pitanju školski program u izmeni Zakona, u njegovom osnovnom teksu, to je za nas srpske radikale, pored svih ostalih, jedna od najvažnijih normi. Na tome počiva celokupno naše školstvo, i osnovno i srednje, i narodni poslanici kao predstavnici u najvišem zakonodavnom telu u Srbiji moraju da se suoče sa tim. Ko nije spreman da se jasno i precizno odredi prema tome kakvo školstvo mi u Srbiji želimo ili ko je, ne daj bože, zagovornik – a nažalost, u ovoj skupštini ima i takvih, nadam se da pobedom SRS i našom ubedljivom većinom, koja pre ili kasnije sledi, neće biti mnogo takvih zagovornika, ko je spreman da sve ono što mi smatramo razaranjem našeg srpskog nacionalnog bića i školstva uopšte – mondijalističkog pristupa u sferi obrazovanja ovde u ovoj skupštini, taj nema odgovornosti ni prema poslu kojim se bavi, bez obzira iz koje političke stranke dolazi, a najmanje ima odgovornosti prema državi, prema deci i prema budućim generacijama. Ono što je za vas prihvatljivo i ono što vama uslovljava MMF, uopšte nije nešto što može da uslovljava SRS i većinu građana Srbije i ne bi trebalo tako da bude. Prethodni režim, čiji je ministar bio danas poslanik Gašo Knežević, imao je takav mondijalistički pristup i ministar je dolazio za ovu govornicu i danima je zagovarao upravo takav soroševski program, tzv. "step baj step" program, amerikanizaciju školstva i sve ono što razgrađuje i naše duhovno i kulturno nasleđe i sve ono što smo mi Srbi bili od Nemanjića pa naovamo. Ako je sveti Sava rodonačelnik našeg školstva, ako su to najsvetlije tradicije koje ima srpski narod, mi srpski radikali, kao i ogromna većina građana Srbije, a u to ćete biti uvereni 13. juna, nismo spremni sa tim da se igramo i da tek tako to prokockamo i da upućujemo naše školstvo i našu omladinu na nešto što ne ide u prilog ni našem duhovnom preporodu, ni očuvanju naše tradicije, ni naše duhovnosti. Pokazalo se za vreme vladavine DOS-a, a mi ne vidimo da vi to bitno menjate ovim zakonom, da upravo škola treba da bude ta institucija, ta ustanova koja će da gradi znanja, dakle, o nama samima, ko smo mi, čemu stremimo, u kakvoj državi želimo da živimo i čemu želimo da se suprotstavimo. Zato je veoma važno da ministar – a to uskoro neće biti gospođa Čolić, jer će i Vlada shvatiti da nema podršku građana i ići ćemo na nove parlamentarne izbore, i u budućoj vladi sigurno će za školstvo odgovarati neko iz SRS – bude taj koji će na sebe preuzeti odgovornost za škosli program.
Molim vas, pričajte o amandmanu.
A mi smo spremni da preuzmemo takvu vrstu odgovornosti da nećemo prihvatiti mondijalističku i globalističku uniformisanost koju nam diktira MMF preko raznih ekspozitura, preko jedinica lokalne samouprave. One imaju mogućnosti da vrše uticaj na formiranje školskog programa i mi smatramo da ovaj amandman kolege Nemanje Šarovića treba prihvatiti, zbog toga što ministar mora da ima odgovornost prilikom usvajanja ili odbijanja školskog programa koji pred njega dolazi. Prema tome, u suočavanju sa onim što je budućnost Srbije i svih generacija, mislim da svest o tome da je ovo veoma važno, kreiranje školskog programa, i kakvo školstvo mi u Srbiji treba da imamo, na vama je i na vašoj savesti da vodite o tome računa i da se zaista držimo onih najsvetlijih tekovina i tradicija koje mi Srbi imamo i koje niko ne treba da nam oduzme.
Narodni poslanik Albijanić. (Gašo Knežević, sa mesta: Replika.) Oprostite, hoćete sačekati, ima repliku, molio bih vas, jer se Gašo Knežević javio za repliku. Ima prednost. Izvolite.
Program "step baj step" nema nikakve veze sa Sorošem, ali znam da ste vi to upotrebili samo da bi nekoga uvredili i ništa drugo. Prema tome, ne želim, gospođo Jovanović, da vam odgovaram suštinski ništa. Međutim, ovde postoji kod školskog programa još jedan problem, a to je fakultativni deo školskog programa. Za koga je on fakultativan, da li za decu, da li za školu, da li za nastavnike, da li za državu? Kako ćete ga uklopiti u cenus? To su sve ozbiljna pitanja koja ćete u praksi morati da rešavate, a cenus je onaj ograničavajući faktor, mi svi koji smo bili u prosveti znamo koliko je značajan, upravo za prigode nastavnika, odnosno za standard nastavnika.
Narodni poslanik Albijanić.
Gospodine potpredsedniče, gospođo ministarka, dame i gospodo poslanici, dakle, čitavo veče svedoci smo jedne velike opstrukcije. Gospođice Jovanović, diplomirani sam matematičar. Bavio sam se nastavnim planom i programom matematike i napisao plan i program M13 za elektrotehničke škole u Srbiji. Sada vas pitam, šta ste vi po struci, s kojim pravom govorite o nastavnim planovima i programima? Sa kojim pravom? Sa kojim pravom zamajavate našu javnost u Srbiji. Ovde smo svedoci sve vreme, da Ali Gašo i 40 radikala prave opstrukciju čitavo veče. Mislim da građani Srbije moraju da znaju o čemu se ovde radi, da bude svima jasno da je sve stvar opstrukcije, a ne jednog razložnog kritikovanja zakonskog projekta.
Po Poslovniku, Nataša Jovanović, pa posle narodni poslanik Vučićević.
Gospodine Mihailoviću, reklamiram član 97. Poslovnika. koji govori o tome da narodni poslanik kada je rasprava u pojedinostima mora da govori samo o onome što je na dnevnom redu. Da li gospodin Albijanić može da sabere dva i dva, a videli su građani Srbije prilikom njegovog izlaganja. Što se mene lično tiče i poštovanja moje cenjene struke, gospodin Albijanić,da se ja pitam, ne bi mogao ni turistički da bude u ovoj sali večeras ovde. Što se tiče mog prava i moje obaveze da govorim o onome što predviđa školski program i što je važno, vi se sa time šegačite, ali večeras kada govorimo o tome i odgovornosti ministra, ako vi to ne razumete ili većina poslanika, gospođa Čolić svakako zna da ono o čemu govorim ima i te kako značaja kod usvajanja ovog amandmana i kod ovog zakona. Moje moralno pravo, kao predstavnika najjače i najbolje opozicione, ali uskoro vladajuće, stranke u Srbiji je da, kao srpski patriota i nacionalista, ukažem na to da mi nećemo globalizam, mondijalizam u našem školstvu, da hoćemo tradiciju, kulturu, sve ono što hoćemo da poštujemo i na čemu želimo da gradimo temelje modernog, ali pravog srpskog školstva. Vi to nikada nećete moći, kolega, da razumete iz prostog razloga što vaša svest dok govorite o zakonu i obrazovnom sistemu nije svakako usmerena na težnje većine građana Srbije, koji dobro znaju da je budućnost generacija u našoj zemlji upravo takva da se držimo onoga o čemu imamo najsvetlija saznanja, pre svega, poštujući i kulturu i istoriju, i sve ono najsvetlije što srpski narod ima. S druge strane, gospodine Mihajloviću, vaša je obaveza, kao nekoga ko predsedava Skupštinom, da zaista u situaciji u kojoj se govori o nečemu što je budućnost naše najmlađe populacije upristojite narodne poslanike. Ako jedan narodni poslanik stoji okrenut leđima, ako 30 narodnih poslanika u žamoru, u svakom slučaju nepristojno stoje u zadnjem delu sale, ako poslanici SRS, argumentovani i temeljni poslanici, ne mogu u atmosferi koju zaslužuje Narodna skupština Republike Srbije da govore o onome što je budućnost naše dece i svih generacija u Srbiji, onda vi, gospodine Mihailoviću, morate da napravite po Poslovniku pauzu, ako niste svojim autoritetom u stanju da stvorite uslove da se ovde normalno radi. U svakom slučaju, na vama je. Iako se bliži ponoć, građani Srbije, roditelji čija deca treba da uče po vašim programima ovo prate i znaće da izaberu već 13. juna, a i dalje, da ih ne bi takvi predstavljali i da takvi ne bi odlučivali o sudbini dece u Srbiji.
Reč ima narodni poslanik Vladan Vučićević.
Dame i gospodo narodni poslanici, želim da reklamiram član 99. u kome se kaže da govornik može da govori samo o pitanju koje je na dnevnom redu. Meni je stvarno žao što moram da mojoj Kragujevčanki Nataši Jovanović kažem da je miting nešto gde su radikali bili, da nema potrebe da se građani Srbije, koji sada već idu na počinak i na spavanje, maltretiraju tako što ćemo pričati o mitinzima, ko će pobediti, kako će pobediti ili da li je neko bio na TV emisiji ili nije bio na TV emisiji, ili radijskoj emisiji, i kakve poruke treba da se poruče poslanicima. Smatram da je ipak ovo vrlo ozbiljna tema o kojoj treba da pričaju relevantni činioci i poslanici koji su od struke. Ne, naravno, da izlaze poslanici koji pričaju samo priče i otezanja vremena radi. Mi smo odlučili zbog bitnosti zakona da se završi ovaj vrlo bitan zakon za sve nas, da ostanemo ovde do kraja, dok ne završimo taj zakon, ali ne znači da treba jedni druge da maltretiramo i možda nekim žučnim raspravama pojedine poslanike da budimo. Smatram da u svakom slučaju nema smisla sve ovo što se večeras ovde vidi i prikazuje, ovo neće služiti na čast ni biračima SRS i smatram da moramo uozbiljiti sveukupnu situaciju, kako bi na kraju završili ovaj vrlo bitan zakon. Naravno, mi smo pokazali u nekim vremenima koja su iza nas iks puta i racionalnost, ali smatram da treba malo da budemo racionalni, da koristimo i vreme naše i, naravno, da ne trošimo vreme svih građana Srbije, a ako neko misli da je propaganda od 12 pa do zore, mislim da greši. Neće ovo niko od građana gledati. Hvala.
Najpre poslanik Knežević, Jovanović, pa Veselinović, pa onda ... ne, ne vi. Molim vas, rekao sam koji je redosled.
Kao što imunitet ne štiti od laži, ne bi trebalo ni od političkih diskvalifikacija. Manje-više što je u mitingaškom tonu izrečeno ono što je izrečeno, Ali Gaša i 40 pripadnika radikalne stranke, to je manji problem. Veći je problem što se govori nešto što nema veze sa istinom. Demokratska stranka - Boris Tadić je za svaki uloženi amandman bila predstavljena samim podnosiocem amandmana i sa mnom kao predstavnikom poslaničke grupe. Da li je bilo kome opstrukcija da dva predstavnika jedne političike grupacije diskutuju o amandmanu? Dakle, što se tiče DS - Boris Tadić nema nikakve veze sa opstrukcijom. Izbor radnog vremena, i dokle ćemo raditi, nije bio izbor kome se trenutna opozicija mogla suprotstaviti. Većina je donela odluku, sa 129 glasova. U jednom momentu ste nahvatali ljude i doveli ih ovde i onda su oni nestali. Sada se mučimo na granici 82 - 83. Sada stojimo posvuda, sada ovde u ovoj sali niko ne može, a ne da neće, nego ne može, po fizičkim zakonima da razmišlja o predmetu. Ako je to tako važno, gospodo moja, prekinite ovu raspravu. Zakažite je za sutra, da nastavimo. Ako je ovo tako važno dajmo priliku Srbiji da čuje ovu diskusiju, kada već nije imala priliku da čuje javnu raspravu koju niste organizovali.
Hvala. Narodni poslanik Nataša Jovanović, pa Veselinović, pa opet Jovanović.
Dame i gospodo poslanici, gospodine Mihajloviću, imam repliku na javljanje po Poslovniku Kragujevčanina, poslanika Nove Srbije, Vladana Vučićevića. Tačno je da sam Kragujevčanka, ali sam srpski radikal i neko ko je veoma odgovoran, naročito kada je u pitanju nešto što se zove školski program ili obrazovni program dece u Srbiji. U nekoliko navrata sam, skoro deset minuta, pokušavajući da vas, bez obzira na to kojoj političkoj stranci pripadate, ubedim da je neophodno da se prihvati amandman Nemanje Šarovića, ukazala zašto je to tako i da to nije puka formalnost. To se ne zove opstrukcija. To se ne zove zamaranje građana Srbije pred ponoć. To se zove odgovornost, moralna odgovornost i sve ono što bi trebalo da imaju poslanici političkih stranaka, kada je u pitanju obrazovanje u Srbiji, bez obzira kojoj stranci pripadaju. Ali, pošto je očigledno da vama savest nije čista i ne želite da se suočite sa svom argumentacijom, a to je bila čista kao suza argumentacija, zasnovana na onome što smo mi kao narod, kao država, kao odgovorni ljudi u ovom parlamentu, onda vama ne vredi pričati. Samo zbog toga što je neko predložio i vi odlučili da radite u ovo vreme, a to nije prvi put, srpski radikali koji imaju dugogodišnje parlamentarno iskustvo, znali su da rade i u Saveznoj skupštini i ovde u Skupštini do dva - tri sata noću, ali nikada nam nije opala koncentracija, sa svešću o tome ko smo, šta smo, da smo odgovorni ljudi, da su nas građani ovde poslali da nastupamo odgovorno, bez obzira na to koliko ima sati. A sada se radi o deci u Srbiji, mi nastupamo i nastavićemo tako do četiri ili pet ujutru, a vi gospodo ako niste utrenirani, ako vam se spava, ako vam ni palačinke nisu bile dovoljne, ako vam ni kafe nisu bile dovoljne, izvolite kući i nemojte onda da radite. Mi ćemo da radimo. Nastupaćemo odgovorno. Isto bismo se javljali i da je ovde kolega Nemanja Šarović, koji je sprečen da dođe, ali u svakom slučaju budite sigurni da je nama važno da se zakon uredi u skladu sa našim principima i onim što smo mi. Nemojte od nas da tražite, samo zbog toga što ne znate šta je opstrukcija, pa nama prebacujete što smo odgovorni poslanici, da menjamo naše petnaestogodišnje delovanje i naše stavove i to da radimo sada kada je očigledno da je većinska Srbija za nas. Pa, nema smisla.
Hvala. Samo momenat. Poslovnik ima prednost, pa ćete onda vi repliku, pa vi dobijate po amandmanu, gospodine Veselinoviću.
Član 100 – narodni poslanici su dužni da poštuju dostojanstvo ove skupštine, to bih reklamirao. Ne bih se ni javio da reklamiram povredu Poslovnika da nisu neke uvažene kolege isticale kako su svi predlagači amandmana večeras ovde. E pa, nisu. Bar jedan amandman uvažena koleginica Beretić nije ovde obrazlagala, već je to uradio uvaženi kolega Stanimirović, i bar jedan amandman SRS, gospodina Šarovića, nije obrazlagao on nego uvažena koleginica gospođa Radeta. To su opstrukcije, a ne amandmani. Inače bi njihovi predlagači bili ovde da nam lepo objasne o čemu je reč, šta je u stvari. Možda bi se predlagači predomislili pa povukli amandmane u zadnjem momentu. Međutim, ne. Oni su ih bacili u proceduru ove skupštine, zamajavaju nas ovde celu noć, a ne mogu ni to malo dostojanstva ovoj skupštini da ukažu, da dođu i da te amandmane obrazlože. Što se tiče vas, uvažena koleginice Jovanović, vi četiri sata ove rasprave niste bili ovde, nego ste bili na nekom mitingu u Zrenjaninu i onda dođete i nama prebacujete kako produžavamo raspravu. Što niste bili sve vreme sa nama ovde, u ovom domu, konstruktivno doprineli ovoj raspravi. Vas ovde nije bilo.
Izvolite.
Dame i gospodo, želim da ispravim gospodina Albijanića. On malopre reče kako opstrukciju ovde prave - Ali Gaša i 40 radikala. Gospodine Albijaniću, mada ga ne vidim u sali, napravili ste dve greške. Sastavnim veznikom povezaste, kako kažete, Ali Gašu i radikale. To se povezati ne može. Druga greška, rekoste - 40 radikala. Ovde su 82 radikala, sa tendencijom povećanja.
Hvala. Dobićete reč, replika... Samo momenat.
Gospodine Ristivojeviću, tačno je da sam obrazlagao amandman gospođe Beretić, jer je gospođa Beretić bila sprečena, pošto je bila u kampanji novog predsednika Republike Srbije, a stalo joj je da se usvoji amandman, upravo kao čoveku koji je radio toliko godina u obrazovanju, da popravi zakon, da vas spreči da uništite trogodišnji trud na donošenju jednog evropskog zakona. A sada mi je jasno i zašto žurite i noću radite da usvojite ovaj zakon. Posle Vidovdana novi predsednik Srbije, Boris Tadić, vratiće vam svaki ovakav zakon.
Hvala. Molim vas da prestanete sa kampanjom za predsednika i da se vratimo radu. Molim vas, gospodine....
Replika na izjavu Zlatana Jovanovića. Jedan moj stari profesor, nažalost, sada pokojni, imao je običaj da kaže - kada se sa mnom slaže moj kolega, pa bi ga imenovao, verovatno nisam u pravu. Ovog puta znam da sam u pravu, isto kao i poslanici DS - Boris Tadić. Mi smo u pravu jer se borimo za očuvanje ideje promene obrazovanja u Srbiji i usklađivanja tog obrazovanja sa najvišim standardima kvaliteta. U pravu sam jer smo odgovorni pred našom decom, koja bi jednog dana mogla slobodno da biraju poslove koji postoje, da se zapošljavaju na radna mesta koja postoje.
Izvolite, narodni poslanik Milan Veselinović.
Dame i gospodo poslanici, već se ovde počelo prozivati o struci i stručnosti. Jasno mi je, kada je izašao gospodin iz G17 plus pa je ovde govorio, zašto je loš i onaj Gašin i ovaj zakon. Jasno mi je zbog toga što, kada smo na Odboru za prosvetu predlagali naše amandmane koji su utemeljni na zakonu, onaj ko to nije pročitao, bilo bi dobro da uzme sve amandmane SRS i da sve pogleda od člana do člana, da li su konstruktivni, da li su dobri ili ne. O tome će najviše dati zaključak građani Srbije. Video sam da G17 plus participira i u ovoj vladi i u onoj prošloj, samo što su se drugačije zvali, i zaključio sam da su oni veza između Ministarstva prosvete i finansijera iz inostranstva. Oni su tu stvarno eksperti, i sada i mi i građani Srbije mogu lako to da uoče, ko su ti koji su spona za finansijske transakcije i sve druge mafijašluke koji se rade u ovoj zemlji. Kada se radi o ovom amandmanu, mi ćemo stručno govoriti i objasniti šta je bio cilj amandmana koji je podneo gospodin Nemanja Šarović. Naime, kao i u našim prethodnim amandmanima, želili smo da osnivači budu ti koji će dati saglasnost za njihove ustanove. Nismo imenovali ni Vladu Srbije ni lokalnu samoupravu, lokalnu jedinicu, nego smo govorili da su osnivači dužni. Isto smo tako govorili o prethodnim amandmanima da je ministar prosvete dužan da da saglasnost na izbor direktora. Tako i sada govorimo. Ovaj amandman govori da u kontroli školskih programa treba Ministarstvo prosvete da ima ingerencije. Inače, desiće nam se da, zavisno od vlasti koja bude izabrana na lokalnom nivou, školski odbor, odnosno da organ upravljanja, zavisno od škole do škole, gde ko vlada, šaroliko prave školske programe. To je suština problema o kojem mi govorimo i zato mi tražimo da se u članu 69. posle stava 8. doda novi stav koji glasi – na školski program saglasnost daje ministar. Šta je ovde loše? Zar je ovo neka opstrukcija? Ovo su argumenti i činjenice. Ministarstvo prosvete bi htelo sve sa sebe da skloni i da ministar možda da radi neke druge poslove, da možda putuje kao što je Gaša putovao. Ovo je amandman koji obavezuje Ministarstvo prosvete da daje saglasnost za školski program i to je jedino rešenje. Hvala.
Narodni poslanik Gašo Knežević, replika. Posle njega narodni poslanik Zoran Krasić.
Pre nego što počnete da govorite, služeći se nečim što treba da liči na podatke, molim vas da proverite podatke. U Vladi Srbije se nalazi spisak svih mojih putovanja. Nekoliko, za tri i po godine možda pet je bilo na račun ove države. Na sve skupove sam išao po pozivu, od strane organizatora plaćene. Molim vas, proverite podatke.
Narodni poslanik Zoran Krasić, izvolite.
Kada rasprava dođe do one tačke kada se dolazi do suštine neke reforme, onda se javljaju govornici koji se predstavljaju da su nešto u obrazovanju bili i da su radili, i onda optužju poslanike SRS što podnose amandmane, a kada kritikuju zaborave na činjenicu da je na isti ovaj član usvojen jedan amandman SRS. Ovim drugim amandmanom, polazeći od onoga što piše u našem Ustavu i od onoga što je predlagač ovog zakona napisao u prvoj rečenici svog obrazloženja, a to je – Republika Srbija uređuje i obezbeđuje sistem u oblasti obrazovanja i društvene brige o deci, predlažemo da ministar daje saglasnost na školske programe. Da podsetimo ove koji se predstavljaju da su stručnjaci, da su pisali neke nastavne planove, programe, nisam ni razumeo šta su pisali, ali znam da matematiku ne znaju. Da znaju matematiku, prebrojali bi sa ove strane 82. Da ih upozorim na jednu činjenicu, da školski program predstavlja implementaciju nečega što je društveno opredeljenje u pogledu obrazovanja i prosvete. To je implementacija nastavnih planova i programa, odnosno svođenje na nešto što se zove konkretno za konkretnu školu. Tu je potrebno da Ministarstvo ili ministar daje saglasnost na te pojedinačne školske programe svake obrazovne institucije, da bi se očuvala jednakost i približno isti sistem u svim školama u okviru istog ranga, istog stepena itd. Zašto je ovo potrebno? Potrebno je zbog toga što imamo dve osnovne škole koje su međusobno udaljene možda kilometar i po i imamo činjenicu da se preporučuje jedna škola, a druga se izbegava. Zašto? Zato što nisu iste po nivou. One formalno-pravno mogu da imaju isti školski program, a da bude strahovita razlikau pogledu zanja i sposobnosti one dece koja završe jednu ili drugu školu. Zato je potrebno da Ministarstvo preuzme kompletnu brigu i da saglasnost. Kontrola ne sme da bude post festum, nego dajući saglasnost na školski program Ministarsvo potvrđuje da se u obaveznom izbornom i ovom fakultativnom delu tog školskog programa nalazi ono što je drštveno opredeljenje u pogledu obrazovanja. Vama to smeta. Naknadna kontrola školskih programa je zakasnela. Može da stvori štetne posledice. Zato je potrebno da na te školske programe saglasnost da Ministarstvo i da to bude garancija da su jedinstveni standardi, da je ono što je navedeno u planovima i programima implementirano, ubačeno u školske programe i da će se toga držati jedna škola. Nema razloga da se sekirate zbog toga. Vi želite reformu. Želita da poboljšate to. Ne želite valjda da poboljšate samo deklarativno za govornicom, na medijima, učinite to u praksi. Uradite to. Preuzmite odgovornost za stanje u obrazovanju. Nije odgovornost Ministarstva da je uradilo, eventualno, dobar tekst nacrta, Vlada prihvatila kao dobar predlog, ovde skupštinska većina to izglasala, a kada se krene sa životom, toga nema. Da se to ne bi desilo, zato je potrebno da Ministarstvo, kao garant da će obrazovni sistem na celoj teritoriji Republike Srbije da bude jedinstven, istoobrazan u onom delu što je obavezno, izborno i fakultativno, potrebno je da Ministarstvo preuzme odgovornost i zato smo podneli amandman kojim kažemo da je Ministarstvo dužno da daje saglasnost na školske programe.
Reč ima narodni poslanik Dragan Šormaz.
Dame i gospodo narodni poslanici, žao mi je što ne vidim jednog poslanika zbog kojeg sam se javio. Moram da kažem da amandman mladog gospodine Nemanje Šarovića, uvaženog kolege, ima veće šanse da bude usvojen u ovoj skupštini nego što ima Boris Tadić šanse da bude izabran za predsednika Srbije. On može biti predsednik samo Čedi, Janjuševiću, Kolesaru, Bebi, Kostiću i takvima, a hvala bogu, Srbiji nema nikakve šanse da bude predsednik.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 20. amandman je podneo narodni poslanik Goran Knežević. Odbor za prosvetu i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Narodni poslanik Vladimir Jovanović.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, meni je zaista žao što je kolega Knežević objektivno sprečen da obrazloži svoj amandamn, ali nikako ne mogu da se složim sa gospodinom Albijanićem da poslanička grupa DS-Boris Tadić vrši opstrukciju. Zaista nam to nije namera. Mi smatramo da postojeće rešenje zakona zadovoljava u ovom trenutku sve evropske standarde. U vezi sa članom 20. i amandmanom koji je kolega Knežević podneo, želim da kažem sledeće: ovaj amandman je vezan za amandman na član 19. i baš a propo postojećeg zakona. U postojećem zakonu osnovi školskog programa su onaj široki programski okvir za celinu školovanja, na osnovu kojeg su se pravili specifični okviri za svaki pojedini razred. U postojećem zakonu posebne osnove školskog programa su taj programski i metodički okvir na osnovu koga su nastavnici u školama pripremali školski program. Brisanjem tačaka 70-73, šta se dobija, odnosno šta se gubi? Na prvom mestu, ukinuto je i procentualno iskazivanje zakonom zagarantovane slobode škole u odnosu na programske dokumente, to što je u postojećem zakonu iz 2003. bilo 10, 20 ili 30%. Znači, poseban deo školskog programa, koji je obezbeđivao upravo mogućnost povećanja fonda časova iz osnovnih, obaveznih ili izbornih predmeta, u zavisnosti od samih potreba učenika. Na jedan način se ukida autonomija, posebnost škola, koja je dozvoljena u postojećem zakonu. Izostavljanjem ishoda, koji su bili tema polemike između prof. dr Gaše Kneževića i gospodina Krasića iz SRS, a kao što smo na kraju čuli, Srpska pravoslavna crkva je taj termin podržala. Sada se samo govori o ciljevima, svrhama i zadacima. U suštini, dobija se samo šta nastavnik treba da radi, ali ne priča se ništa o tome šta učenik treba trajno da stekne, odnosno sa kakvim stečenim znanjem učenik izlazi na kraju. Zatim, izostavljanjem obrazovnih oblasti gubi se iz vida saznajno jedinstvo i celovitost deteta i ponovo se vraća na predmetnu parcelizaciju znanja. Takođe, ukinuti su osnovi školskog programa, dokument po kome se u postojećem zakonu sagledava celina obrazovanja od prvog razreda sve do kraja srednje škole. Umesto toga, ništa drugo nije postavljeno.
Da li još neko želi reč? Narodni poslanik Gašo Knežević.
Ovaj amandman na član 20. je dat zato što su intervencijom koja je sadržana u ovom predlogu isključene tri važne obalsti koje predstavljaju strukturu i filozofiju školskog programa, kako je bila zamišljena 2003. godine. To su opšte osnove školskog programa, posebne osnove i ostvarivanje školskog programa. Rekao sam vam u izlaganju, koje se dogodilo pre jedno pet-šest sati, da u početku nisam bio ni sam srećan terminom "ishodi". Dobio sam tu potvrdu koju sam dobio, da je to naš termin i da pojedini krugovi stoje iza njega. Manje-više da li ćemo nazvati ishode ili ne, bitno je da u sistemu obrazovanja, i to na njegovom kraju, postoji nešto što može da se meri, a to su ti nazoviishodi. Ako nemate šta da merite u sistemu obrazovanja, onda ne znate koliko je škola dodala na vrednosti svakog pojedinca, od momenta njegovog upisivanja u školu, pa do izlaska iz škole. Dakle, ne možemo mi govoriti da je dodatna vrednost kod svih pojedinaca ista. Ona se razlikuje po mnogo čemu. Ako imamo parametre kojima merimo, onda postoji i mogućnost da to određeni nezavisni centri izmere. Izbacivanjem slobode škola u određenom procentu potpuno se gubi pojam bar delimične autonomije, i to pedagoške autonomije škola. To su dve kategorije, dva cilja koja smo mi sebi postavili i od kojih mislim da ne treba da odustane ni jedna civilizovana država. Plašim se da je ovo što je sada predviđeno samo dodatna administracija za nastavnike, a ne unapređuje i ne kontroliše kvalitet sistema ni u čemu.
Da li još neko želi reč? Izvolite, narodni poslanik Petrović.
Gospodine potpredsedniče, poštovani poslanici, nadam se da kamera beleži ovu veselu atmosferu koju je proizvela odluka parlamentarne većine da u pet do 12 svi zajedno budemo prinuđeni da se bavimo jednim od ključnih pitanja za ustrojstvo našeg državnog sistema, jer je način na koji će ubuduće ovim zakonom biti regulisana prosveta, sistem vaspitanja i obrazovanja, sigurno jedna od temeljnih oblasti od kojih će u bitnome da zavisi život svakoga, na ovaj ili onaj način, od 7,5 miliona građana Srbije. Druga važna stvar je da ni gospođica ministar nije izdržala u ovo doba noći, nego nas je napustila. Nadam se da ona negde gleda ovo, pa da će usput i da pribeleži odgovore na primedbe koje ćemo uputiti. Dva prethodnika, koji su govorili o ovom amandmanu, rekli su ono što predstavlja suštinu. Suština se sastoji upravo u tome da je nužno da mi utvrdimo ovde danas, nadam se da će to gospođica ministar i učiniti u završnom izlaganju, u čemu se to sastoji približavanje Srbije u oblasti prosveteEU, u trenutku kada ovaj zakon postane pozitivno pravo i kada stupi na snagu. Kada iz sistema izađu opšte i posebne osnove školskog programa, pa se pojave planovi i programi, koji potpuno ili gotovo u celini eliminišu iz našeg obrazovnog sistema mogućnost samih prosvetnih radika da učestvuju, saobrazno prilikama, a one su vrlo različite u državi Srbiji, jer Srbija se sastoji i iz Beograda, u kome se sada nalazimo, ali se sastoji, isto tako, i iz sela diljem Srbije, sa različitim specifičnostima ili posebnostima. Zbog čega se uskraćuje poverenje u sposobnost prosvetnih radnika u Srbiji? Zbog čega iskazuje sumnju u stručnost, sposobnosti i kvalitet ljudi koji predaju deci u Srbiji, da svako u svojoj školi prilagodi školski program upravo tim posebnstima. Druga važna stvar, a o čemu je gospodin Gašo Knežević govorio, jeste izostavljanje rezultata, ili kako se to kaže, ishoda onoga čime bi trebalo da rezultira školovanje. Ko se to boji u Srbiji i zašto se ova vlada danas boji da se utvrdi šta to produkuje sistem školstva, šta proizvodi nastava u Srbiji. Čega su se uplašili, ne znam čega. Vrlo je važno da mi danas dobijemo odgovor zbog čega se zakon, koji je ustanovljen na preporukama EU, na perporukama OECD-a, na preporukama UNESK-a, danas menja u Skupštini Srbije. Kako je moguće približiti Srbiju ukoliko se protivimo preporukama bitnih međunarodnih institucija. Zbog toga mene ne čudi kada gospođica ministar iskazuje žaljenje javnosti Srbije zbog toga što ima problem u komunikaciji sa predstavnicima međunarodne zajednice, jer oni je pitaju isto ovo što je ja pitam ovde danas u dva minuta do dvanaest sati. Mislim da je javnost Srbije zaslužila da gospođica ministar da odgovor, kako ona vodi Srbiju u EU, ukoliko ruši zakon koji je po preporuci EU 2003. godine usvojen.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 20. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miloljub Albijanić, Nadica Momirov i Snežana Plavšić-Stojanović. Odbor za prosvetu i predstavnik predlagača prihvatili su ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 20. amandman je podneo narodni poslanik Miljko Četrović. Odbor za prosvetu i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.)
Dame i gospodo narodni poslanici, ovo je 50-ti amandman, a ima ih još 57. Poslanici SRS-a će izdržati, ali u vas ne verujem. Podneo sam amandman na član 20, odnosno da se u članu 72. stav 2. tačka 2) briše. Razlog, tačka 2) člana 72. jeste donošenje programa završnih i maturskih ispita. Kako biste razumeli i shvatili o čemu se radi, u članu 103. definiše se šta je završni ispit, pa član 103. glasi: "Nakon završnog osmog razreda učenik polaže završni ispit. Završnim ispitom procenjuje se stepen postignutosti propisanih (umesto ishoda umetnuto je) ciljeva i zadataka osnovnog obrazovanja i vaspitanja. Nakon položenog završnog ispita učenik stiče osnovno obrazovanje i vaspitanje,o čemu se izdaje javna isprava u skladu sa posebnim zakonom. Na osnovu položenog završnog ispita, učenik stiče pravo na upis u srednju školu, u skladu sa posebnim zakonom. Program završnog ispita u osnovnoj školi propisuje ministar". Postavljam pitanje, a nema ovde ministra, tu je eksministar, koji je preuzeo ulogu ministra za sve vreme ove diskusije o izmenama ovog zakona o obrazovanju, nisam našao u obrazloženju Vlade čime brani uvođenje završnog ispita za učenike osnovnih škola, a nisam ni čuo u usmenom obrazloženju ministarske Čolić. Zar učenici posle završenih osam razreda i ocenjivanja svih osam razreda treba da budu ponovo ocenjivani kroz navodno neki završni ispit. Ako je to formalnost koju treba da propiše ministar svojim programom, onda zašto da se opterećuju učenici tom formalnošću. Ovo je principijelan stav SRS-a i u tom smislu smatram da ovaj amandman treba da se prihvati.
Replika, narodni poslanik Gašo Knežević.
Uvredljivo je reći nekome ko je svestan kako se dolazi do određenih pozicija da je eksministar koji je preuzeo funkciju ministra. Možda to nekome može dobro zvučati, ali znam da se u životu postaje najčešće nešto sopstvenim radom, a nekada je potrebna politička podrška, za neke funkcije naročito. Jedna od tih funkcija je ova naša poslanička, odnosno ministarska. Onda kada se raspišu parlamentarni izbori i kada većinu dobije Demokratska stranka-Boris Tadić, možda ću biti u kombinaciji da budem ministar. S obzirom na moje godine, mislim da to neću prihvatiti, jer smatram da sam možda za nekog savetnika još, ali za veoma aktivnu funkciju ne. Hvala.
Da li još neko želi reč? Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, nekorektno je i neshvatljivo optuživati narodne poslanike koji ovde rade zato što se neko pokajao što je bio u grupi koja je glasala da se danas produži rad. Gospodo, vas osamdesetak iz vladajuće većine, ako se već ljutite, ljutite se na vaše kolege koji su samo ovde došli da glasaju da vi ovde čuvate kvorum i da slušate šta mi radimo (iz sale - tema), a na nas svakako ne možete da se ljutite. Znate onu narodnu, ko se u kolo uhvati, u noge se uzda. Trebalo je da znate s kim imate posla, trebalo je da znate koja poslanička grupa brani svoje amandmane i niste smeli da donesete odluku koju vi ne možete da poštujete. Mi iz SRS-a ne dozvoljavamo konstataciju da mi vršimo opstrukciju ovog parlamenta. Mi smo ove amandmane podneli kada nismo znali ni planirali da ćete da radite bez prestanka dvadesetak ili već ne znam koliko će biti sati dok se ovo ne završi. Mi smo amandmane podneli zato što nam je namera bila da vam pomognemo da ovaj zakon uredite, a to što branimo amandmane je zbog toga što Vlada Srbije nije našla za shodno da prihvati amandmane SRS-a, što ministar više nije ovde nego što jeste, da bi eventualno mogla na licu mesta da prihvati neki amandman. Samo želimo da vas ubedimo, i ako ne može jedan od kolega, onda se mi ostali potrudimo da mu pomognemo, pa možda ipak za neki amandman i da vas ubedimo da ga prihvatite. Dame i gospodo, trebalo bi da budete svesni da je zakon o kojem noćas raspravljamo najvažniji zakon. To je sistemski zakon o osnovama obrazovanja i vaspitanja i svaki narodni poslanik koji olako shvata ovaj zakon je neodgovoran i ne radi svoj posao onako kako se od njega očekuje. Mi to svakako nismo i mi zato na ovaj način pristupamo ovom poslu. Što se tiče amandmana na član 20, a on glasi: "U članu 72. stav 1. tačka 2) se briše", SRS je principijelno protiv završnih maturskih ispita. To smo govorili i kada smo predlagali u članu 4. stav 1. brisanje tačke 5). Naravno, Vlada nije prihvatila naš amandman sa obrazloženjem da nije u skladu sa koncepcijom zakona. Mi smo amandman podneli zato što jeste u skladu sa koncepcijom programa SRS. Mi mislimo da je postojanje završnih i maturskih ispita nepotrebno, a samim tim i donošenje programa završnih maturskih ispita, kako predviđa član 72. u stavu 1. tački 2). Mi mislimo da redovno školovanje pokazuje pravi uspeh učenika i da niko nema prava da za jedan dan kontroliše sve ono što se učilo tokom školovanja ili da, eventualno, zbog nekog nesnalaženja u danu polaganja maturskog ispita, neko poništi sve ono što je učenik u toku školovanja naučio i što je odgovarajućom ocenom ocenjeno. Nismo uspeli da ubedimo ministra kada smo govorili o članu 4. ovog zakona i amandmanu na član 4, vidim da to ni sada nećemo uspeti, ali apelujem na kolege narodne poslanike da ipak razmisle o ovom amandmanu. Verujte da bi prihvatanje ovog amandmana obradovalo svu školsku decu i sve njihove roditelje, a takođe vam tvrdim da je ovo stav većine prosvetnih radnika u Srbiji.
Da li još neko želi reč? (Da.) Zamolio bih narodne poslanike da se drže zaista rasprave u pojedinostima i da ne koriste govornicu za stranačku propagandu, jer zaista od tih pet minuta često biva da više od polovine govorimo o nečemu što nije predmet rasprave. Hvala.
Dame i gospodo, možda ova moja priča neće biti u skladu ovog amandmana, ali da iskoristim priliku prisustva gospođe ministarke, ipak ću da vas razoračam. Radi se o uslovima osnovne škole u selu Vrbovno, to je teritorija grada Beograda, opština Lazarevac. Selo Vrbovno ima više od hiljadu stanovnika i osnovnu školu koja nema ni vodu, a selo takođe nema vodu; nema nikakve uslove, ni vodu, ni grejanje, minimalne uslove za školstvo.
Molim vas, malopre sam opomenuo, držite se teme i govorite o amandmanu.
Radi se o uslovima u školama. Hteo bih samo da preporučim gospođi Čolić da obiđe tu školu, ona se nalazi na 35 kilometara magistralom prema Čačku. Kada se pojavio gospodin Albijanić ovde i pričao, vi niste to tako govorili. Gospodo, samo 10% od kampanje G17 tokom parlamentarnih izbora da se odvoji i da se stvore uslovi za školstvo u svim školama u Srbiji.
Molim vas, sačekajte, nisam vam dao reč. Molim vas, ponašajte se pristojno, a ponovo molim poslanike da se drže teme, jer em radimo dugo, em rasipamo dragoceno vreme na nevažne stvari. Replika, izvolite.
Zaista još jednom želim da vam kažem da je vreme da se sa uvažavanjem vratimo na temu. I do kada će nama vozači iz Lazarevca da pričaju o školstvu, ljudi moji.
Samo malo, povodom amandmana, izvolite.
Dame i gospodo, zaista sam se do sada suzdržavao, ali priznajem da više ne mogu. Da vam kažem, gospodo sa desne strane, prosvetna javnost se na vaše priče i tlapnje zabavlja, nestručna javnost smeje, a stručna javnost se zgražava. Verujte mi, ovo o čemu vi pričate zaista nema nikakav vrednosni sud. Vi pričate kako treba ukinuti maturu. U srpskoj tradiciji je da postoji završni ispit, postoji i matura, i to je za gimnazijalce ispit zrelosti, a za one sa stručnom školom, to je ispit stručne osposobljenosti. Pa kome se to vi dragi moji udvarate, pa da li to znači da oni koji ne mogu da završe maturu, da ih vi sada regrutujete za vaše birače, pa recite to otvoreno, je li to vaš poziv da vaš predsednički kandidat dobije podršku ponavljača u Srbiji? Kada ste imali predloge o nekim tehničkim detaljima, pa hajde đene-đene, ali pričati o stvari koja je u Srbiji nepromenjiva i konačno, većina ljudi ovde ima završnu maturu, ja imam maturu, moja deca imaju maturu i ništa im ne škodi zbog toga. Sa druge strane, zaista, draga moja gospodo, hajde ovako, pogledajte još jednom šta ste napisali, pogledajte vaše obrazloženje; više od 50% obrazloženja, znate šta piše, piše - to je koncepcija SRS. U šta ste nas ubedili, kakav je to argument, šta to znači? Ako se za nešto zalažete i ako to kandidujete na Odboru za prosvetu, onda imate ljude koji se u te stvari razumeju, a da biste ih ubedili mora vam biti argumentacija ubedljiva, a ne vaš program. To nas ne obavezuje, hvala bogu, a neće ni birače. Živi bili.
Narodni poslanik Veselinović.
Pošto su ovde počele da se uzvikuju i kazuju neke uvredljive reči, omalovažavaju poslanici, ulazi se u struku ko je šta završio, mislim da je to jedan nivo vladajuće, da kažem, možda klase i gospode, i koji su verovatno eminentni stručnjaci, možda su se edukovali negde u inostranstvu, možda ne. Po onome što vidim, dosta njih je ove poslednje tri godine proputovalo svetom, možda su i videli neku stranu zemlju, ali je sramotno ovde govoriti o nekim kategorijama koje uopšte nisu na dnevnom redu. Da to čini opozicija, svi bi skočili, čak ste počeli da zviždite ovde, da vičete, da se derete, ako nemate živaca da radite, šta će vam vlast, jednostavno, pada Vlada i gotovo. Evo, stručno da vam kažem jedan deo, deo zamisli i koncepcije SRS u vezi reforme školstva. Ovako glasi naslov - Prijemni ispiti, da ili ne. Mi smo apsolutno protiv traumatičnog, pa čak i neobičnog merila za upis u srednje škole, rad u posebnim uslovima, mogućnosti formiranja samo tih predmeta, plaćeni nastavnici isto putem polaganja testa na prijemnom ispitu. Ako bi vrednovanje u školi zaista bilo kompleksno, celovito i redovno, onda bi iza svake ocene stajala odgovarajuća količina znanja i sposobnosti, pa ne bi bilo potrebno već ocenjeno znanje ponovo ocenjivati. Prijemni ispiti za upis u srednju školu u stvari su vrsta ponovnog ocenjivanja već ocenjenog znanja. Sam čin prijemnih ispita je dokaz da nastavnici srednjih škola ne veruju da je znanje kandidata koji konkurišu za upis pravilno i objektivno vrednovano na nižem nivou školovanja. Kriterijumi zaista nisu ujednačeni, pa vrlo često iza iste ocene stoji različit obim i kvalitet znanja. To, međutim, ne znači da je trebalo uvoditi prijemne ispite, koji zbog njihovog karaktera i pratećih okolnosti često ostavljaju traumatične posledice na uspeh dece. Umesto vrlo skupih prijemnih ispita, za koje država svake godine izdvaja po milion maraka, daleko je bolje i pravednije u okviru nastavničkih kolektiva razrađivati i primenjivati sistem objektvnog vrednovanja postignutog uspeha učenika, polazeći od rezultata pedagoške i psihološke nauke. Ima ovde i ova mala tajna za vas. Imaćete vremena da ovo više upoznate, ali samo da vam kažem konkretno. Oni koji se diče nekim maturama, to je znak vremena u kojem su živeli. Na primer, vidim jednog kolegu poslanika, još 1992. godine, kada sam bio savezni poslanik, njega sam gledao u nekoj partiji, ne znam kojoj, a danas ga vidim u drugoj, a sutra u trećoj. Ne znam čega je on stručnjak, ali ako je stručnjak u obrazovanju i vaspitanju i nastavnom predmetu koju on izvodi, kao što menja partije, onda stvarno teško ovoj vladi koju on podržava. Hvala.
Izvolite, Nataša Jovanović, narodni poslanik.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedavajući, nijedan amandman koji je podnela SRS i naši poslanici pojedinačno u ime poslaničke grupe nema obrazloženje koje sadrži takvu konstataciju da je amandman podnet samo što je u skladu sa konceptom Srpske radikalne stranke. To su zaista veoma stručna, kratka i jasna obrazloženja. Kada su govorili o tome gospodin Četrović i kolega Milan Veselinović, imali su u vidu ne samo principijelno zalaganje nas srpskih radikala vezano za završni i prijemni ispit, kao psihološki momenat za dete, kada za jedan dan može eventualno zbog svakojakih okolnosti da se anulira četvorogodišnji rad. Mi smo govorili na osnovu iskustva same dece, roditelja koji su prolazili kroz sve to i pre svega prosvetnih radnika. Dozvolite nam da – imajući u vidu da je naše školstvo imalo raznorazne kombinatorike i eksperimente, od Šuvarovog usmerenog obrazovanja preko raznih komunističkih, pre toga, reformi školstva, preko lutanja i nesnalaženja, pa do ovog koncepta dosovskog poraženog režima sa kojim se nismo složili, imajući sve to u vidu, a pre svega činjenicu da se i u stručnoj javnosti i u raspravama na tu temu, od kada postoji višestranačje u Srbiji, govorilo da ili ne završni ispiti, da ili ne prijemni ispiti – da je kod nas, i dozvolite nam da je to naše demokratsko pravo, a smatramo i većine građana i zbog toga smo podneli ovaj amandman, preovladalo mišljenje da to ne treba činiti. Na stranu to što pojedini ljudi koji provedu dosta vremena u prosveti, a upravo onaj apokrif iz 14. veka, koji sam spominjala pre gotovo dva sata, može da se odnosi i na neke pojedince koji rade u prosveti, a nisu ništa naučili, ne znači i ne daje im to pravo da govore u ime i onih koji su roditelji, i onih koji imaju neka druga saznanja, i onih koji su to saznanje ili uvid u to imali, a ne baveći se radom u prosveti. Prema tome, SRS će i dalje da se zalaže, i svaki njen poslanik, za ono što smatramo da se u praksi pokazalo kao bolje i nemojte da nam govorite da je uvek bilo ispravno i da je uvek bilo prihvatljivo, i za prosvetne radnike i za decu u Srbiji, ono što bilo koja vlada predlaže. Iskustva se menjaju. Činjenica je da svako ko je ozbiljan i odgovoran, radio ili ne radio u prosveti, želi da mi imamo moderno školstvo i obrazovni sistem. Upozorava nas da moramo da stvorimo sve mogućnosti da deca, a pogotovo ona koja kroz četiri godine svog školovanja pokažu da su u nečemu dobra, u nekim predmetima više, u nekim manje, imaju tu mogućnost da kroz ocenjivanje njihovog rada i njihovog znanja u četvorogodišnjem periodu pokažu šta znaju. Naše je pravo kao poslanika i stranke koja ima svoj obrazovni koncept, i ne samo obrazovni, i u svim segmentima našeg društva program, koji se nije menjao unazad 14 godina, da se zalažemo za nešto i držimo principijelno taj stav, jer opet vam ponavljam da je mnogo puta kroz razne okrugle stolove, i na državnoj televiziji i u drugim medijima od strane poslanika i pojedinaca koji su sebe predstavili kao stručnu javnost vođena diskusija na ovu temu. Mi smo se uvek držali stava da je ispravno ono što gospodin Četrović traži svojim amandmanom i uvek ćemo biti na tom stanovištu.
Gospodin Zoran Krasić, pa narodni poslanik Jovanović.
Protiv ovog amandmana SRS imali smo prilike danas da čujemo dva argumenta. Jedan je došao od predstavnika Vlade sa naznakom "majstorsko pismo" i malopre smo imali prilike da čujemo od jednog poslanika koji je u prosveti, koji kaže da je on položio maturski ispit, pa zbog toga treba i druga deca da imaju taj završni ispit. Da ne bi bilo zabune među onim građanima koji prate ovaj prenos, ukoliko ima nekog ko prati ovaj prenos, samo bih naveo da smo zahvaljujući dosovskoj vlasti prošle godine imali još jednu novu kategoriju, a to je popravni prijemni. Da, da, popravni prijemni. Sećate se. Budite sigurni, ako se pogledaju demografska kretanja u Srbiji, da ćemo mi svake sledeće godine biti u situaciji da samo konstatujemo da postoji mnogo veći broj praznih mesta u našim školama, jer nema učenika, nažalost. Sa time smo i danas suočeni, a budite sigurni da ćemo biti suočeni i ovih godina. Shvatam vašu nervozu što ste napravili grešku sa trajanjem ove rasprave, ali saslušajte, jer ovo je stvarno ozbiljno pitanje i možete da shvatite šta je ozbiljno. Ozbiljno je to pitanje, jer će biti praznih mesta, biće prosvetnih radnika, biće praznih odeljenja, biće novih mreža školskih ustanova u Srbiji, biće puno redukcije. A naša iskustva kao roditelja, većina su u ovoj sali roditelji, i sa tim završnim i tim prijemnim ispitom, pa bez obzira koji je prijemni ispit, ukazuju da se neke čudne stvari dešavaju. Ono za šta se mi zalažemo je da poboljšate sistem vrednovanja u toku tog redovnog školovanja do završne godine, i da sistemom ocena dođemo do objektivnog stanja i znanja i sposobnosti sa kojima raspolaže neko dete. Uvažimo njihove zahteve i želje za nastavak školovanja i usmerimo se ka tome. A, ostavite ta majstorska pisma i glavnu argumentaciju - ja sam položio maturski ispit, pa ako sam ja, ništa mi nije falilo, neka to bude i sa mojim detetom. Neće biti sledećih godina navalice na ove naše škole. U to budite sigurni. A negativne pojave su se dešavale oko prijemnih ispita, znate i sami,pa i ministri su morali da diktiraju zadatke i da ih drže u tajnosti, jer se svašta dešavalo na tim prijemnim ispitima. Mi se zalažemo da se taj sistem ocenjivanja do završnog ispita, do završne godine poboljša i da sistemom ocenjivanja dođemo do objektivnog saznanja za šta je to dete sposobno i šta ono može da nastavi, uvažavajući njegovu želju. U tom smislu treba da shvatite ove amandmane SRS. A ne najavu popravnog prijemnog, popravnog završnog i ko zna kojih sve popravnih ispita, samo nema nijednog popravnog ispita za ministra obrazovanja, za direktore i za upisne komisije. Pa, ne bore se ljudi iz prosvete za te završne i prijemne ispite. Vodite računa, otvarate prostor nekim privatnim školama, a nisu sve privatne škole sa dobrim namerama kada su u pitanju naša deca. Pogledajte u kojim privatnim školama rade neki bivši ministri i pogledajte ko se sve sprema da otvori koju školu. Kada to budete shvatili, onda će vam biti jasno da nikoga ne treba da zamajavate više završnim i pripremnim ispitima.
Replika, izvolite, narodni poslanik Zoran Ćirković.
Dame i gospodo, dragi moj gospodine Krasiću, znam da ste vi bili ministar. Pravo da vam kažem, čak i ličite na ministra. Međutim, bio je još jedan ministar pre vas, a on, pravo da ti kažem, brate, ne liči ni na šta, ne znam da li će mu iko poverovati da je bio zamenik ministra prosvete, a teško prosveti kojoj je on bio zamenik ministra. Zato smo imali takvo stanje. A, sada, dragi moj gospodine, nisam naveo kao krunski argument za završne ispite to što imam završni ispit, maturu, i ja i moja deca. Ne, to je samo slika stanja prosvete u Srbiji, da je to tradicija. A, ako vas zanima glavni razlog, rekao sam, ali pošto se vi pravite Toša, kao da niste shvatili, moraću da ponovim zbog onih kojima nisam rekao, a moguće je da oni ne znaju, ako se ne prave Toše. Dakle, glavni razlog je u tome što nije svugde, u celoj zemlji Srbiji, isti obrazovni standard, što svaka ocena u zemlji Srbiji, istog nivoa, četvorka ili petica, nema istu specifičnu težinu, iza nje nemamo isti kvantum zvanja. Iz tog razloga postoji potreba zakonodavca da uvede završni maturski ispit i da upristoji tu ocenu, jer nekome kao da je naduvana. A, konačno, neću pomenuti mesto, ali znam - pre nekoliko godina, kada je moj sin polagao prijemni ispit na FON-u, da je dvanaest svršenih gimnazijalaca, maturanata, Vukovaca, imalo čak negativne ocene, negativne bodove, a da su imali ozbiljan završni ispit verovatno do toga ne bi došlo. Ne pominjem mesto. Pominjem samo pojavu. Pretpostavljam da su vama razlozi za to poznati. Ako se radi o osnovnoj školi, možemo čak da upristojimo tu malu maturu, taj završni ispit, da ima poseban značaj, tako što će mu se to priznati kao ulaznica u srednju školu, kao prijemni ispit. A, kada je u pitanju zanimanje, nema ni jednog zanimanja, dragi moj gospodine Krasiću, bez majstorskog pisma. Tako vam je to.
Hvala. Narodni poslanik Krstić. Samo momenat, evo narodni poslanik Veroljub Stevanović - po Poslovniku. Pa, Zoran Krasić - po Poslovniku.
Dame i gospodo poslanici, reklamiramo poveredu Poslovnika, član 100. stav 2 – poslanici se jedni drugima moraju obraćati sa uvažavanjem. Gospodo radikali, vi se nama ne obraćate desetak sati sa uvažavanjem. Evo zašto. Vi mislite da mi ništa ne razumemo. I, onda, desetak vas o svakom amandmanu dođe ovde i priča istu priču. Verujte - dovoljan je jedan, dvoje da vas dobro razumemo. Vaša želja je, s obzirom da zante da se ... povreda Poslovnika je u pitanju gospodine. ..redovno zasedanje završava u subotu u ponoć, da se ovaj zakon ne usvoji. I, vi ste za to da stanje ostane ovakvo kakvo je sada, da na snazi sotane stari zakon. To vam je želja. I, kažete da taj ne valja, da je ovaj bolji, ali da ga treba ostaviti da se letos usvoji, a vi znate da ako se letos usvaja, da ponovom zakonu neće biti sprovedena školska godina koja sledi. Dakle, zašto nas vi vređate? I, kome vi ovo pričate? Ako vi amandman date, dakle želite da popravite zakon, ako ga Vlada ne prihvati, onda ga vi ovde obrazlažete - kome? Poslanicima, da bi ga usvojili. Ne, narodu. Što vi radite iz marketinških razloga. Dakle, vi nas vređate. Ako se obraćate nama, dovoljno je da dvoje vas to kaže i mi ćemo vas razumeti. Ako se obraćate narodu, pametan je i narod, on će ga razumeti posle dva obrazlaganja. Ako se obraćate i sebi, mogli ste to gospodo da uradite na poslaničkom klubu. Dakle, nemojte nas vređati. Uvažavajte nas, marketing radite po trgovima. Nije ovde mesto, i recite zvanično da niste za usvajanje ovog zakona. To je činjenica i nemojte svi redom da obrazlažete, razumem i prosvete radnike koji to čine, ali zaista ne razumem sve ostale. Dakle, nastavite, mi ćemo izdržati - nije sporno, i ovaj ćemo zakon usvojiti.
Hvala. Narodni poslanik Zoran Krasić, po Poslovniku.
Pozivam se isto na član 100. stav 2. koji govori o dostojanstvu. (Glasovi - tema.) Pa, Poslovnik je, povreda Poslovnika je tema, nemojte da dobacujete. Vi ste tražili ovu raspravu. Nije dobro da poslanicima držite predavanja - šta su njihove obaveze, jer zadirete u dostojanstvo poslanika i Narodne skupštine. Ovo je parlament, tu se priča, tu se suočavaju različita mišljenja. Ako ste predložili da ova rasprava traje onoliko koliko je potrebno da se razmotre svi amandmani, onda ste stvarno morali da vodite računa, onog momenta kada ste predlagali, o dužini trajanja rasprave. Vi ste verovatno tada malo ugrozili dostojanstvo ovog parlamenta. Mi smo to prihvatili, jer ste većina i odlučili ste. Ali, moram da vas upozorim na to da je SRS u načelu prihvatila ovaj predlog zakona i dala nekoliko desetina amandmana sa ciljem da se ovaj tekst poboljša. SRS nije bila protiv ovog predloga zakona. Tu ste nešto pobrkali. A nešto drugo, znate, dostojanstvo Narodne skupštine se vređana taj način kada vi ne pomenete čoveka, a on se navodno prepozna. Kada sam pričao o završnom i maturskom ispitu, uopšte nisam razmišljao niti imao na umu diskusiju petog ili šestog poslanika koji je pre mene pričao. Ali, ovde se neki čudni kriterijumi dešavaju. Znam da ste nervozni. Prošle godine sam otprilike u ovo vreme molio DOS-ovsku Vladu za vreme vanrednog stanja, pa sam rekao, nemojte da mrzite, oslobodite se straha, napravićete grešku. Nisu mi verovali. Desilo se to. I vama kažem, nemojte da budete nervozni, ovo je parlament, ovde se priča, ovde se iznose argumenti za i protiv. Mi smo izneli argumente zašto smatramo da ova dva ispita treba da se ukinu, da ne postoje više, šta nam to sledi, šta nam to preti, ukazali na potrebu koju je malopre naveo jedan poslanik. Mi smo protiv toga da petica različito vredi u Pirotu i Beogradu. Mi smo da ta petica bude iste snage. Tu se potrudite da to rešite, pa onda neće biti ni popravnih prijemnih. Nemojte da stvarate prostor za neke privatne škole koje nisu dobronamerne. Shvatite ozbiljno ovo. Ko ne shvata ozbiljno ove amandmane i ovu diskusiju, grdno greši. Manite se EPP-a u jedan sat ujutru. Nemate potrebe da kritikujete. Odigrajte ovu igru koju ste zadali.
Hvala. Narodni poslanik Svetislav Krstić, izvolite, posle njega gospodin Jovanović.
Poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, nemam nameru da produžujem ovu diskusiju, ali moram da kažem jednu stvar i da predložim uvaženim kolegama iz SRS da povuku ovaj amandman kojim traže da se ukine matura, zato što bi moglo da nanese nesagledive posledice generacijama koje završavaju srednju školu. Kada je u pitanju upis na fakultete, svi znamo da će ove godine generacija maturanata prvi put glasati na izborima i to baš 13. juna. Ne bi bilo dobro da oni, ako se usvoji kojim slučajem vaš amandman, ne mogu da se upišu na fakultet, jer po važećem Zakonu o visokom obrazovanju, da bi neko ko završi srednju školu mogao da konkuriše i upiše se na fakultet, mora pored prijemnog da ima i položenu maturu. Ukoliko bi sada usvojili vaš predlog, onda bismo upali u disproporciju između ovog zakona o kome sada raspravljamo i važećeg Zakona o visokom školstvu. To bi bio veliki problem i time bismo doveli u opasnost decu koja sada maturiraju da ne mogu da se upišu na fakultet. Mislim da to niko ne želi i zato zarad toga predlažem da povučete ovaj amandman jer biste mogli da napravite nesagledive posledice. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Jovanović.
Mislim da gospodin Krstić nije u pravu. Jer, ako sam dobro razumeo ovaj zakon, ove odredbe stupaju na snagu tek 2006. godine. Znači, tada će ići i prijemni i kvalifikacioni ispiti, a do tada bi se primenila ova odredba po kojoj bi završni i maturski ispiti bili ulaznica za upis u viši nivo obrazovanja. Hteo sam da se osvrnem kratko na ono što je ideja SRS, a to je ukidanje završnih i maturskih ispita. Naime, ovim predlogom zakona, a i postojećim, predviđen je završni ispit u osnovnoj školi i maturski i završni ispiti u srednjim školama. Moram da iznesem neke argumente zbog čega se mi zalažemo za to. Ko je radio u školi, pogotovo u srednjim stručnim školama, svedok je kako se ti ispiti rade. Učenik na kraju srednje škole izvlači određenu temu iz koje treba da uradi taj maturski ili završni ispit, dobije nekoliko dana da to uradi, ode kući, nađe profesora koji će to uraditi, uglavnom za novac, i posle nekoliko dana se vrati u školu sa urađenim radom. Nastavnik iz čijeg predmeta je taj rad, pregleda rad, sa nekoliko pitanja ispita učenika i, obzirom na kriterijume koji su izuzetno niski, oceni ga i to je njegov maturski ili završni ispit. Sada se pitam kako će takav ispit biti ulaznica za fakultet, kako ćemo vrednovati taj ispit, kad smo svi svesni na koji način se on radi. Takođe je nejasno kako će izgledati završni ispit u osnovnoj školi, iz čega će to učenik osnovne škole, odnosno osmog razreda, da radi taj ispit, iz kog predmeta. Kako će kroz taj jedan predmet da sublimira kompletno znanje koje je stekao za osam razreda školovanja. Razumem da postoje problemi i o njima treba diskutovati. Problemi su kriterijumi koji nisu ujednačeni, što petica u Pirotu, i petica u Bajinoj Bašti i petica u Beogradu nisu iste. To su stvarni problemi, ali Ministarstvo mora tu da nađe rešenje, kako da kriterijume izjednači, kako da se vrednuju na isti način znanje u Pirotu, Bajinoj Bašti i Beogradu. Da li će se to kontrolisati i vrednovati preko takmičenja učenika iz određenih predmeta ili preko ispita, testova koje bi Ministarstvo pripremili za sve učenike u Republici, to je problem Ministarstva. Ministarstvo mora tu da nađe rešenje. Takođe treba obratiti pažnju i na stručno usavršavanje nastavnika. I oni se moraju usavršavati da bi kriterijumi bili bar približno ujednačeni, da ne odstupamo drastično od škole do škole. Međutim, kad smo kod usavršavanja nastavnika, molim Ministarstvo, odnosno nadležne prosvetne organe, da to rade na drugačiji način, da ne rade kao što je to radio prethodni ministar. Ovde je jedna pozamašna knjiga, zove se – katalog programa stručnog usavršavanja zaposlenih u obrazovanju za školsku 2003. i 2004. godinu.U ovom katalogu je skoro 400 programa koji su akreditovani od nadležnog centra i koji su mogli da se realizuju putem seminara u toku ove školske godine. Od tih nepunih 400 programa, skoro polovina se odnosi na demokratizaciju i demokratiju u školama. Ako uzmemo u obzir da je i prethodni ministar ovde izjavio da među srednjim školama preko dve trećine su stručne škole, loše je što se u ovom programu nalaze samo dva programa za stručno usavršavanje nastavnika u stručnim školama. Autori ovih programa, izvođači, uglavnom su nevladine organizacije, od fonda za otvoreno društvo, preko drugih, ima ih preko 50 raznoraznih, što domaćih, što stranih nevladinih organizacija.
Hvala. Narodni poslanik Knežević, izvolite.
Nije tačan podatak da su autori i izvođači ovih programa stranci. Za svaki program bio je raspisan konkurs. Svi zainteresovani su se mogli javiti na konkurs, kako i autorski, tako i izvođački. Veoma često su bili u pitanju međunarodni konkursi, dakle, međunarodni tender. Nezavisne komisije su donele odluku po prethodno utvrđenom kriterijumu, odnosno bodovnom sistemu. Najčešće su bili pobednici neki ljudi iz nevladinih organizacija, ali zato što se od 1990. pa naovamo sve kvalitetno tamo slilo i alternativno obrazovanje je tamo pravljeno, dok država nije uopšte obraćala pažnju na obrazovanje, već iz obrazovanja isisavala novac da bi ga uložila na druge stvari, za koje pretpostavljam da su takođe bile potrebne. Prema tome, radi se o konkursima, o javljanju na konkurse i o dobijanju posla preko konkursa.
Reč ima narodni poslanik Zoran Anđelković. Razumem gospodina Kneževića. Verovatno on izgubi koncentraciju posle ovoliko sati rasprave i ovolikog učešća, ali to da se sve kvalitetno iz obrazovnog procesa slilo nevladinim organizacijama od 1990. naovamo je, neću reći onu najgrublju reč, ali jedna apsolutna neistina. Kvalitetni profesori su u obrazovnom sistemu bili i na univerzitetu. Beogradski univerzitet je bio jedan od najpoznatijih univerziteta, neću reći u Evropi, ali u jugoistočnoj Evropi sigurno. Prema tome, naravno da ste vi hteli da stimulišete one koji su vas finansirali i davali sredstva, ulagali ste sredstva u nevladine organizacije na razne načine. Ovde smo to kritikovali, kada ste u budžetu predvideli ogromna sredstva, u svakom ministarstvu, za nevladine organizacije. Tu ste lepo koristili da okrenete pare i da operete novac preko nevladinih organizacija i zato su oni dobijali program.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, ušli smo u zadnji dan redovnog zasedanja. Zaista me čudi da ovoliko nestrpljenje za ovako važan zakon koji zaista raspravljamo i donosimo u pomalo neozbiljnoj atmosferi. Ali i sam zakon je naslovljen kao Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona, već je to rečeno, a pre bi se moglo reći da se radi o novom zakonu. Stiče se utisak da je toliko toga suštinski izmenjeno na brzinu i samo sa jednom namerom - da se poništi sve ono što je bilo reformsko u predloženom zakonu iz 2003. godine. Amandman na član 21, koji je podneo narodni poslanik Marko Đurišić, odnosi se na predlog da se taj član briše. Zapravo, u članu 74. Zakona definiše se vaspitni rad u školama sa domom i u domovima i način donošenja vaspitnog programa, gde se kaže da ga donose ustanove u skladu sa opštim i posebnim osnovama vaspitnog programa. Predlagač - Ministarstvo je članom 21. Predloga zakona o izmenama Zakona predložilo da se brišu reči "opštim i posebnim". To je prosto neobjašnjivo i ne vidim ni jedan razlog zašto se predlaže ovakav član u izmenama zakona. Ako se vratimo unazad, na amandmane koje je poslanička grupa DS podnela vezano za sve ono što je narušilo reformski koncept važećeg zakona, onda bi jedino tako mogli da shvatimo da je neko, pregledajući ovaj zakon, prosto precrtao ove dve reči, koje na neki način asociraju na ono što su bile opšte i posebne osnove školskog programa, ovde se radi o opštim i posebnim osnovama vaspitnog programa, tako da ima puno razloga da verujemo da će nacionalni savet uočiti sve prednosti postojećeg zakona. Na kraju, posle svih iznetih argumenata koje smo dali u obrazloženju amandmana koje je podnela poslanička grupa DS - Boris Tadić, gospođica ministarka, koja očigledno nije imala strpljenja da uloži dovoljno truda da predloži dobar predlog zakona o izmenama i dopunama zakona, zajedno sa nama u ove kasne sate pokušava, ne baš najredovnije, da prati naša obrazloženja. Jedino čekam da čujem na koji način će dati obrazloženje za rušenje onog koncepta koji je jasno reformski u važećem zakona. Ako je u prvom stavu obrazloženja za donošenje ovakvog zakona rečeno da je to prilagođavanje postojećim uslovima ili jasnije formulisano, odustajanje od svih reformskih koncepata koje je nudio važeći zakon, onda je zaista čudan toliki stepen manjkanja hrabrosti u Vladi, pre svega, i u resornom ministarstvu, da se krene u suštinske reforme u jednom ovako važnom segmentu kao što je obrazovanje. Nemamo mnogo razloga da verujemo da će ova vlada i u drugim segmentima svog rada slediti jedan reformski kurs. Žao mi je što mi, ne samo kao narodni poslanici, nego i kao građani imamo sva sagledavanja kada je u pitanju sistem obrazovanja, imamo mnogo primedbi i stalno govorimo o tome kako je u raskoraku kod nas sistem obrazovanja i zanimanja, a kad dođe vreme da direktno odlučujemo o tome kako ćemo te primedbe i svoja gledanja ugraditi u jedan zakon koji, za razliku od nekih drugih, ima dalekosežne posledice, onda se ponašamo ovako kao što to čini skupštinska većina. (Predsedavajući: Isteklo vam je vreme, gospodine Markoviću.) Gospodine predsedavajući, završavam. Smatra se da je opstrukcija ako podnesete amandman, ako ga obrazlažete, a ne smatra da je neozbiljno ako ista ta skupštinska većina podnese brojne amandmane, verovatno razmišljajući da poboljša zakon, a onda iz ne znam kojih razloga odustane od tih amandmana, povlači ih, štedi vreme. To je zaista krajnje neozbiljno pred građanima Srbije, da pogledate zakon, koristite svoje stručne službe, podnesete amandmane, a onda ćaskate u holovima, pijete kafu i odustajete od tih amandmana.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu?
Gospodine potpredsedniče, izvinjavam se, ali zbog ugla gde sedim niste videli da sam se javio. Večeras imamo svi zajedno problem zbog toga što gospođica ministar ne može da izdrži ovu raspravu. Meni je veoma žao da ona ponovo nije ovde. Ali, to je velika šteta, jer je obaveza ovlašćenog predlagača da prati debatu poslanika i to je jedna od dobrih ilustracija kakav odnos prema temi ... (Predsedavajući: Molim vas da pređete na amandman, gospodine Petroviću.) Tema je da ministarka nije tu. Dakle, tema ovog amandmana jeste izostavljanje opštih osnova školskog programa, kao celine ili kao dokumenta koji sagledava celinu obrazovanja i ciljeva iz našeg sistema obrazovanja i vaspitanja. Naravno, kada izostanu opšte osnove, onda nema ni posebnih osnova školskog programa. To predstavlja bit i zbog toga se poslanici DS i bave ovim amandmanima, jer je ovo ključna tačka i ključni deo zakona koji, u stvari, oslikava ono što predstavlja suštinu sistema koji je ustanovljen zakonom 2003. godine. Moja namera je bila da ponovo gospođici ministru postavim nekoliko pitanja i nadam se da ćemo uspeti na kraju u njenom završnom izlaganju da dobijemo odgovor na ta pitanja. Izostavljanje opštih osnova ishodi time da ne postoji dovoljna fleksibilnost u sistemu koji će biti uspostavljen ovim zakonom i koji bi dao slobodu prosvetnim radnicima da kreiraju školske programe. Ponovo pitam gospođicu ministra zbog čega se ona boji, zbog čega sumnja u sposobnost prosvetnih radnika u Srbiji da koncipiraju ili prave školske programe, saobrazno prilikama u kojima te škole postoje i u životu, u mestima u kojima se nastava odvija. Izostavljanje ishoda, odnosno načina da se izmeri šta su to đaci naučili, u startu pretpostavlja sumnju u to da ima smisla ovakva merenja vršiti i predstavlja odstupanje od školskih sistema koja postoje u EU. Ono što takođe predstavlja jedno od bitnih pitanja koje bih želeo da postavim večeras ovde jeste zbog čega je gospođica ministar, posle velikog ubeđivanja čak i od strane koalicionih partnera, pristala da strani jezik vrati kao fakultativni nastavni predmet od prvog razreda osnovne škole i da gospođica ministar obrazloži svoju sumnju u sposobnost, a evo stiže gospođica ministar, u sposobnost učenika u Srbiji da sa šest ili sedam godina počnu da uče strani jezik. Želeo bih ovde i poslanicima i javnosti da da obrazloženje na kojim to naučnim saznanjima je utemeljen stav da deca u Srbiji nisu dovoljno sposobna da uče strani jezik od šest ili sedam godina, u zavisnosti od toga kada počinje njihovo obavezno obrazovanje...
Gospodine Petroviću, zamolio bih vas da se vratite na amandman. To što vi govorite nije predmet ovog člana.
Znam da ste vi, gospodine Anđelkoviću, prosvetni radnik, ali niste dovoljno koncentrisani u ovo doba, pa ne možete da pratite šta govorim.
Pratim, imam zakon ispred sebe.
Naravno, na samom kraju ovog izlaganja, nešto što je sasvim kompatibilno sa svim pitanjima koje sam postavio i to pitanje je postavljeno u nešto ranijoj raspravi, kako je moguće da će, pored Albanije, jedino u Srbiji obavezno obrazovanje trajati osam godina, kada ne samo ni u jednoj zemlji Evropske unije, nego ni u jednoj evropskoj zemlji, osim u Albaniji, to obavezno obrazovanje nije kraće od devet ili deset godina, i kako to onda Vlada vodi Srbiju u Evropsku uniju.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? Na član 22. amandman je podneo narodni poslanik Gordana Čomić. Odbor za prosvetu i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Snežana Lakićević-Stojačić.
Poštovani predsedavajući, poštovani poslanici, iako do jedan sat ujutru, a ne znam više ni koji je datum, nismo dobili obrazloženje, saglasno članu 221. Poslovnika, zašto se ovaj zakon našao na dnevnom redu po hitnom postupku, nastavljamo raspravu u nadi da ćemo uspeti da vas ubedimo da ovaj zakon odnosno Predlog izmena i dopuna Zakona ima ozbiljnih propusta. U tom smislu smo i podneli amandman na član 22. Predloga zakona, a tiče se stava da standarde znanja, veštinai sposobnosti za akreditaciju programa stručnog osposobljavanja i obuke propisuje ministar. Akreditacija predstavlja demokratsku proceduru po kojoj se unapred utvrđenim kriterijumima utvrđuje vrednost nekog programa i daje mu dozvola za upotrebu. Šta se dešava Predlogomizmena i dopuna? Ukida se reč "akreditacija". A čime se zamenjuje? Zamenjuje se rečju "propisan". Toliko o demokratičnosti, institucijama, proceduri i profesionalizmu. Šta želi taj stav? Standarde znanja, veština i sposobnosti za akreditaciju programa stručnog osposobljavanja ovim izmenama propisuje ministar, jedino i isključivo on. Svi u svojim programima se zalažemo, kao i vi poštovana gospodo, za demokratičnost pristupa izrade programa, za najviši nivo stručnosti, što je posebno potencirano za oblast koja je svima vama prioritet u vašim programima, a to je program obrazovanja. Te ključne demokratske reči, standardi i akreditacija, gube se iz ovog člana vašeg zakona, gube se uopšte iz ovog predloga izmena i dopuna Zakona. Ponavljam, zamenjuju se rečju "propisuje" potpuno imperativno, potpuno izvan svakog oblika demokratije. Završavam svoje izlaganje i na osnovu člana 82. stav 2. izražavam sumnju u postojanje kvoruma u ovom trenutku, tačno u jedan sat posle ponoći. Molim vas da proverite kvorum u sali.
O kom amandmanu ste vi govorili ovde?
Vas je malopre gospodin potpredsednk Petrović upozorio da imate smanjenu koncentraciju, a što je razumljivo u odnosu na vreme u kome se ova sednica vodi, ali sam govorila o amandmanu na član 22, pa da ste malo pažljivije slušali mogli ste pratiti ovu raspravu.
To što ste vi govorili, taj amandman, tiče se predloga da se briše taj stav, a ne ovo što ste vi govorili. Molim narodne poslanike, kako ove u sali, tako i ove koji piju kafu, da prihvatimo predlog i da utvrdimo kvorum. Zahvaljujem se narodnom poslaniku, gospođi Snežani Lakićević, na predlogu da se utvrdi kvorum, jer konstatujem da u jedan sat imamo kvorum za rad. Da li ima neko ko se javlja po Poslovniku? Gospodin Ristivojević.
U jedan po noći povreda Poslovnika, famozni član 100, još jednom. Ovo je već peti ili šesti amandman uvaženih kolega iz DS-a, a predlagača amandmana nema. Predlagači amandmana podnose amandmane, pokušavaju da poprave ovaj zakon i navodno traže neke odgovore, navodno od predlagača, od ministra, a nisu tu ni da saslušaju te odgovore. Uvaženi kolega, gospodin Petrović, postavio je ovde pitanja i prigovara što ministra nema, a ministar kada dođe da mu odgovori, njega nema; evo, gde je, nema ga. Ova priča se ponavlja celo veče, zato uvažena koleginica Lakićević-Stojačić i ne zna po kom amandmanu govori kada ne govori o svom, nego o tuđem amandmanu. Mislim da je to besmisleno. Mislim da bi stvarno trebalo predlagači uvažene kolege da budu ovde da obrazlože svoje amandmane i da saslušaju odgovore ministra. To bi bila prava stvar i to bio način kako ovde treba da se radi.
Replika, narodni poslanik Snežana Lakićević-Stojačić.
Poštovana gospodo, ukoliko gospođa ministar ne sedi sve vreme na zasedanju, potpuno je opravdano da se i mi, saglasno našim sposobnostima, kondiciji, fizičkoj pripremi, koja je za razliku od vas u odličnoj formi, smenjujemo u ovom parlamentu. Samim tim, trudimo se da naizmenično učestvujemo u ovoj raspravi. Dragi gospodine Ristivojeviću, omogućavam vam da mi ponovo replicirate i zahvaljujem vam se što ste me pomenuli, pa mi omogućili da vam odgovorim. Naravno da znam na šta se odnosi amandman, odnosi se na član 22. izimena i dopuna Zakona, i kaže - briše se; a briše se ono o čemu sam upravo govorila, briše se pravo na akreditaciju i uvodi imperativna mogućnost ministru da određuje sve, baš onako kako ona misli, sa diskrecionim pravom da niko drugi ne može da utiče na to. Naravno da ste shvatili, zato i govorim, jer da ste ranije shvatili ne bi ovo stajalo u članu 22. izmena i dopuna ovog zakona. Isto tako, smanjena je koncentracija svakoga od nas, ali mislim da je elementarna pristojnost da slušate, jer sigurno da niko od članova DS-a, i GSS- a sa poslaničke liste DS-a, ne govori napamet, nego odgovorno stojimo iza svake reči izgovorene za ovom skupštinskom govornicom, braćeni jedini zaokruženi zakon koji je u potpunosti odgovorio izazovima reformi i usaglašen sa svim evropskim standardima, koje vi ove večeri pokušavate da srušite. Hvala lepo.
Milim da nastavimo dalje. Replika, ali vi ste izazvali repliku; izazvali ste repliku, nemate pravo na reč. Da nastavimo dalje o amandmanima. Molim sve poslanike da pokušamo da radimo po amandmanima, a da manje koristimo priliku za repliku i pitanja koja nisu bitna i značajna za ovaj zakon. Da li se još neko javlja po članu 22? (Da.)
U ovom predlogu izmena i dopuna Zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja dosledno je izbačena reč "akreditacija". Ne znam pravi motiv, jer termin "akreditacija" se koristi i od strane sadašnje strukture ministarstva često, ali na drugim nivoima obrazovanja. Recimo, često se kaže, akreditacija fakulteta i tako dalje. Ne znam zašto je na višem nivou dozvoljena upotreba strane reči, ako je strana, a na nižem nivou se toga libimo. Ili ćemo je isključiti ili nećemo. Akreditacija fakulteta je jedan postupak ocenjivanja vrednosti fakulteta, davanje licence, isto kao i akreditacija programa institucija drugih, i isti postupak. Prema tome, ne vidim uopšte čemu ovo dosledno izbacivanje pojma "akreditacija" iz pojama "osnova sistema".
Na član 23. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Vlahović. Odbor za prosvetu i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Ima reč narodni poslanik Aleksandar Vlahović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedavajući, dobro jutro. Što se tiče amandmana koji sam podneo u ime poslaničke grupe DS-a na član 23, radi se o sledećem: amandman koji smo podneli vraća zakon, makar u ovom članu, u prvobitno stanje, a odnosi se na ponovno uvođenje opštih i posebnih nastavnih programa na osnovu kojih pojedine škole donose pojedinačne školske programe i na osnovu kojih se kasnije definišu pojedinačni nastavni planovi. Zašto je ovo bitno? Ako ste primetili, u članu 23. je definisano da sem opšte osnove predškolskog programa, sve ostalo se bitno menja i definiše se na nivou nastavnih planova, te se potom školama omogućava donošenje pojedinačnih školskih programa. A podsetiću da su nastavni planovi vrlo striktno definisani i propisani, i da se gubi potpuna kreativnost, gubi se fleksibilnost koju je prethodni član zakona definisao, kada su se opšti i posebni školski programi za pojedine razrede upravo donosili. Mi, gospodo, živimo u 21. veku, u kome je najvažnija vrednost, konkuretnost, kreativnost, fleksibilnost, mogućnost da pojedine škole definišu program, između ostalog i da se iskažu na tom posebnom polju. Ako idete sa krutom odredbom koja je jedinstveno definisanje nastavnih programa, a iza toga omogućujete školama da same pojedinačno donose školske programe, onda vas pitam, gde je međusobna konkurencija između pojedinih škola, gde je nametanje kvaliteta pojedinih škola, gde se nalazi kreativnost koje će pojedine škole pokazati i na taj način se preporučiti učenicima. Ovo nas naravno ne čudi, imajući u vidu da je u uvodnom izlaganju objašnjeno da reforme predložene ovim zakonom u centar pažnje stavljaju nastavnika, a ne učenika, što smatramo da je potpuno pogrešno. Jer stavljanje onoga ko je sredstvo i ko ima osnovni zadatak da nove generacije vaspita i da omogući razvijanje pojedinca, a ne razvoj jednog kolektivističkog duha, što je bila karakteristika svih prethodnih sistema obrazovanja, jeste nešto što je potpuno pogrešno i jeste nešto što ne može da bude u skladu sa modernim tendencijama, a maločas sam rekao, to su konkurencija, fleksibilnost, a pored konkurencije i fleksibilnosti i kreativnost. To nas naravno ne čudi, imajući u vidu da je ovo potpuno u skladu sa predloženim ukidanjem petogodišnjeg licenciranja nastavnika, odnosno onih koji su tu da našu decu obrazuju. Bojim se da ćemo na ovaj način izgubiti mogućnost onog samog generišućeg kvaliteta u pojedinim školama, što je između ostalog bio temelj prethodnog zahteva zakona o obrazovanju, odnosno prethodno definisane reforme. Još jednom kažem, ako ne prihvatimo postulat konkuretnosti, postulat fleksibilnost i isto tako mogućnost pojedinih učesnika i na ovom tržištu, a to je tržište znanja i tržište obrazovanja, da pokažu vlastitu kreativnost, onda na kraju nećemo imati ni kvalitet, i zato predlažemo da se član 23. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja briše, da bi se ova materija vratila u prethodno, prvobitno stanje. Zahvaljujem.
Da li još neko želi r eč? (Ne.) Na član 23. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Milajić. Odbor za prosvetu i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li se neko javlja za reč? (Da.)
Dame i gospodo, članom 23. Predloga zakona regulišu se nadležnosti nacionalnog saveta i ovlašćenje i nadležnosti ministra. Nadležnosti i ovlašćenja nacionalnog saveta svode se na to da propisuje osnove predškolskog programa, nastavne planove i programe osnovnog i srednjeg obrazovanja i vaspitanja i osnove vaspitnog programa, a programe završnih i maturskih ispita, posebne programe u oblasti i predškoslkog vaspitanja i obrazovanja, stručnog osposobljavanja i obuke, na predlog saveta, propisuje ministar. Dosledno programu SRS i amandmanima koje je uložila Srpska radikalna stranaka, amandmanom na član 23. SRS je predložila da se programi završnih i maturskih ispita ukinu. Ovde je bilo primedbi da ocene nisu iste u Pirotu, u Beogradu ili u Subotici, što može da ima istine. Međutim, ta neravnomernost ocenjivanja i znanja koja postoje između škola ne može da se ispravi završnim ili matruskim ispitom. To sigurno završni ni maturski ispit neće ispraviti. Primedbe da maturski ispit za srednje škole predstavlja proveru znanja takođe, jer provera znanja za srdnjoškolce samo može biti u procesu rada. Znači, znanje koje imaju oni će pokazati u procesu rada, a ne na maturskom ispitu. Što se tiče gimnazijalaca, oni završavaju gimnaziju da bi studirali. Oni će svoje znanje koje su stekli, gimnazijsko znanje, pokazati na fakultetu. Sigurno neće maturski i završni ispit ispraviti tu nelogičnost da nisu isti kriterijumi ocenjivanja u Pirotu, Beogradu ili u nekom drugom gradu u Srbiji. Što se tiče organa koji učestvuju u donošenju planova i programa obrazovanja i vaspitanja, predlagač je ukazao na to da je izvršena decentralizacija, da je donošenje školskih programa prepušteno školskim odborima, a školske odbore biraju organi lokalne samouprave. Samim tim što školski odbori donose školske programe, stvara se neujednačenost kriterijuma, i ta decentralizacija koja se vrši u stvari ne predstavlja ništa nego stvaranje velikih razlika od škole do škole. Ništa se neće tu postići spuštanjem na nivo lokalne samouprave, da lokalna samouprava određuje školske odbore koji će zatim usvajati školske programe. Zavodi predstavljaju stručne organe koji treba da pomognu savetima i Ministarstvu prilikom utvrđivanja planova i programa, a samim tim konkretno i programe završnih i maturskih ispita. To su stručna tela koja formira Vlada. Stvara se dvojstvo izvršne vlasti. S jedne strane imate Ministarstvo kao izvršnu vlast u okviru Vlade, i imate zavode kao stručna tela koja formira direktno Vlada. Nejasno je zbog čega se dupliraju ti organi, zašto zavode formira Vlada, kada bi logično bilo da ih formira Ministarstvo. Ako je Ministarstvu potrebna stručna pomoć, logično bi bilo da Ministarstvo formira zavode i, u Predlogu zakona kako je navedeno, centar za strateški razvoj, centar za razvoj programa i udžbenika, centar za profesionalni razvoj zaposlenih, centar za stručno i umetničko obrazovanje i druge centre koji se mogu osnivati ako se nađe za shodno. Pored toga, nacionalni savet kao telo koje bira Skupština, znači telo koje je odgovorno zakonodavnoj vlasti, ima pravo da formira i bira svoje komisije i stručna tela, koja će opet pomagati savetu prilikom donošenja planova i programa obrazovanja i vaspitanja.
Gospodine Milajiću, isteklo vam je vreme.
Meni nije, možda je vama, gospodine Anđelkoviću.
Ne, meni tek dolazi, uvek, nego vama je istekao skoro minut. Za reč se javio narodni poslanik Milan Veselinović.
Dame i gospodo poslanici, vidimo da je nervoza prisutna, posebno kod onih koji su predložili da se radi do završetka rasprave u pojedinostima, ovih amandmana, ali pošto mi srpski radikali pristupamo stručno ovom poslu i kako vidite od amandmana do amandmana oni čine jednu celinu i to važi za one koje ne interesuje ova materija. Zbog toga u više navrata opominjem poslanike koje ne interesuje ova materija ili je ne razumeju da prouče amandmane SRS, da bi na kraju imali viziju šta smo mi to u stvari hteli, šta hoćemo da poboljšamo našim amandmanima. Pre sam rekao neke podatke iz Ministarstva prosvete, koliko koštaju prijemni i maturski ispiti. Rekao sam da to koštalo negde oko milion maraka, u ono vreme kada je to izvođeno, a sada se to slobodno može prevesti na milion evra. Treba budžet Republike Srbije, odnosno i građani Republike Srbije da ulože milion evra da bi se organizovali prijemni, odnosno maturski i završni ispiti. To je ogromna para. Ako ovome dodamo nervozu, traume, učenike i roditelje i druge okolnosti, pa stvarno nema osnove da se održe prijemni ispiti, odnosno sadašnji predlog za polaganje završnog ispita. Pročitao sam neke stavove SRS-a i preporuke tada kada je Skupština 98. godine formirala komisiju na nivou Republike za izradu reforme obrazovanja i vaspitanja, odnosno sistematsku reformu po svim nivoima. Rekao sam da su tada bili uključeni eminentni stručnjaci svih profila, profesori, doktori, među kojima je bio i dr Vojislav Šešelj, i kada smo mi srpski radikali imali temeljitu preporuku kako da se izvrši reforma školstva, koja bi sigurno zadovoljila građane Srbije. Sada zbog onih koji ovu oblast manje znaju i onih koji su poput prethodnika, koji je opominjao Ministarstvo prosvete i mene kao zamenika ministra prosvete, čoveka o kojem znam da je stanovnik dugo u ovoj skupštini, ne znam da li se bavi svojim poslom, ali moram da pročitam ovo da bi on nešto upamtio da zna o čemu se radi. U stvari, da damo predlog zbog čega smo mi protiv prijemnog i završnog ispita. Selekcija kandidata za upis u srednje škole trebalo bi da se zasniva na sisetmu kontinuiranog i objektivnog vrednovanja postignuća učenika tokom osnovnog školovanja; sistematičkom proučavanju evulacije u organima Ministarstva prosvete i u pedagoško-psihološkoj službi, radi stalne stručne pomoći osnovnim školama: ozbiljnom pristupu škola i pedagoško-psihološke službe profesionalnoj orijentaciji, da bi se pouzdano sagledavale posebne sklonosti i sposobnosti pojedinaca koje bi se uzimale u obzir pri upisu u određene stručne škole; uvažavanju rezultata profesionalne orijentacije sa prethodnog stepena školovanja pri upisu škole za koje se traže posebne sklonosti. Misli se na likovno i škole sa muzičkim obrazovanjem. Ovome ću samo dodati šta u stvari ovo znači. To znači da bi Ministarstvo prosvete, preko svoje pedagoško-psihološke službe, odnosno preko svojih odeljenja dva do četiri puta godišnje izvršili testiranje učenika po predmetima. To bi bilo merodavno, to bi bila prava mera za nastavnike i učenike, koliko su nastavnici ovladali nastavnim planom i programom, a koliko su učenici ovladali nastavnim planom i programom, i ocena koliko su nastavnici uložili sebe u tom radu i trudu. Tada ne bi bilo onog poklanjanja ocena, ne bi bilo korupcije u prosveti. To bi bilo pravo rešenje da se izbegnu ove traume koje vi predlažete. Hvala.
Hvala gospodine Veselinoviću. Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministre, vraćamo se na član 20. gde smo već ukazali na koncepciju SRS, koja se ne pominje u našem obrazloženju, ali je za nas neprihvatljivo obrazloženje koje nam je dala Vlada i resorni ministar. Ni predlog da se završni i maturski ispiti brišu iz člana 76. osnovnog teksta zakona nisu u skladu sa koncepcijom ovog zakona. Nama je to jasno, ali kolega Milan Veselinović, kao dugogodišnji prosvetni radnik, neko ko u jednoj specifičnoj sredini ima i iskustva u tome, pokušao je da vas ubedi da prihvatite ovaj amandman da biste olakšali i na kraju ulili samopouzdanje učenicima, a i olakšali posao nastavnicima. To je veoma važno zbog toga što je celokupni sistem školstva, kakav se primenjuje danas, više sled informacija nego što zaista može na pravi način da se vrednuje znanje dece kroz četvorogodišnje školovanje bilo kog obrazovnog profila u srednjoj školi. Mi smatramo da je u jednom danu, ma koji dan da bude, ma koji datum, kada se polaže maturski i završni ispit, psihološki za dete mnogo lakše da se ne sprovodi na takav način. Zbog toga što kontinuirani rad, način vrednovanja, pristup predavača, profesora, nastavnika u školama mora da bude mnogo obazriviji, kroz ono šta je potencijal svakog deteta pojedinačno, a ne zbir znanja iz svih predmeta prilikom završnog ispita. Veoma je važno da se drugi kriterijumi u našem školstvu uvedu kao nešto što treba da bude neprikosnoveno. Visoke moralne vrednosti, na kojima treba da počiva zdravo društvo, u kome se školuju deca, a na taj način ćemo kao odgovorni ljudi, kao država i celokupno društvo, da damo mnogo veći doprinos razvoju našeg školstva i da učinimo da kroz prihvatanje ovakvog amandmana, naše koncepcije, za koju se zalažemo već 14 godina, od kako postoji SRS, omogućimo da sa mnogo više samopouzdanja u novi život krenu buduće generacije. Oni će da se zalažu tokom svog školovanja da se pojedinačno vrednuje ono za šta su osposobljeni i da izaberu oblast koja će da ih interesuje, da se dalje usmeravaju, ili sa završnim srednjoškolskim obrazovanjem, ili sa izborom neke od viših škola i fakulteta. Hvala.
Za reč se javio narodni poslanik Zlatan Jovanović.
Dame i gospodo, neću ponovo pričati priču o završnim i maturskim ispitima. Pričali smo dosta, ako ste shvatili - shvatili ste; ako niste, ne možemo vam pomoći. Vratio bih se ponovo na onu priču o kriterijumima i ujednačenosti tih kriterijuma po našim školama. Da bi sve ovo funkcionisalo kako smo mi zamislili bitno je da se kriterijumi ocenjivanja u školama ujednače. Kako se mogu ujednačiti? Prosvetne vlasti moraju utvrditi standarde po kojima će vrednovati nivo znanja i učenika u školama, ali i nastavnika. Da li će to biti testovi za celu Republiku, prema kojima će se vrednovati znanje učenika, a samim tim i ocenjivanje, da li će to biti takmičenja iz pojedinih predmeta, a preko njih da vidimo gde se to kriterijumi razlikuju i koliko, ili će biti nešto treće - ostaje na Ministarstvu da odluči. Bitno to je i usavršavanje nastavnika. Ne treba praviti grešku koju je napravio prethodni ministar. Evo, još jednom te knjige, tu je 400 programa. Dobar deo njih, preko 100, odnosi se na demokratizaciju u školama, ili - škole za demokratiju, kako se to već zove. Autori su uglavnom nevladine organizacije. Moram da repliciram i gospodinu Kneževiću, dosta ovde ima programa čiji su autori stranci. Evo, primera radi, program se zove - Obrazovanje za demokratiju, pravo u svakidašnjici. Autorke programa – piše autorke, a ima i muških među njima – izvesna Eliza iz Amerike, Dejvid iz Japana, Žarko Puhovski iz Hrvatske, Marin Mrčela iz Hrvatske, Dubravka Miljković iz Hrvatske. Niko iz Srbije nije. Zatim, realizatorke programa: Žene u crnom – Srbija, Forum za slobodu odgoja – Hrvatka. Drugi primer, program se zove - Da nam škola miriše na kulturu. Organizacije koje podržavaju program - Obrazovni forum Srbije, Prijatelji dece Srbije, Prirodno-matematički fakultet u Kragujevcu, Eko-centar Kragujevac, G17 plus, kancelarija u Kragujevcu. Mnogo je takvih programa ovde. Reče bivši ministar kako je postojao tender, pa su se ljudi javili na tender i dobili akreditaciju. Znam pouzdano da su se javili ljudi na te tendere, koji su godinama u struci, u obrazovanju, prosvetni nadzornici,ili kako ih sada zovete – savetnici, ljudi koji su imali šta konkretno da ponude, ali nisu dobili akreditaciju, nisu prošli. Prošle su nevladine organizacije, Soroš fond i druge koje su uložile novac da bi DOS došao na vlast i morali ste im se revanširati za sve to.
Reč ima narodni poslanik Gašo Knežević.
Gospodine Jovanoviću, ni jednog momenta nisam rekao da nisu ponekad i stranci dobijali. Rekao sam, tamo gde su oni učestvovali, da je tender u principu bio međunarodni. Meni je žao što neko drugi, ko se prijavio na isti konkurs, nije dobio. Verujte mi da nisam učestvovao u radu tih komisija. To su radili stručnjaci. Zamislite kada bi lekovi bili akreditovani ili licencirani, a da ih ne pregledaju stručnjaci, da li bi bili zdravi ili ne. To nije posao ministra, koji je u mom slučaju bio pravnik, a u slučaju gospođe Čolić, profesor Filološkog fakulteta, da on daje akreditaciju. To rade stručnjaci. To sam hteo da kažem, da mi je žao što je akreditacija izbačena zbog te stručnosti koju ona pretpostavlja. Hteo sam i da upozorim sve nas, čini mi se da smo svi mi zaslužili da dobijemo medalje infantilnosti. Čini mi se da obaramo ruku, kao da imamo deset godina ili možda nešto više, u pubertetskom periodu. Ovako ne može da se radi jer je 24,00 prošlo, vreme vampirskog zakona je prošlo, zakasnili smo sa njegovim donošenjem. Možda bismo mogli da nastavimo sutra rad i da ga donesemo sutra. Ne vidim po čemu mora to danas da se obavi. Što se mene tiče, ostaću dokle treba. Vreme rada ove skupštine nije određivala opozicija, nego stranke na vlasti. One su izglasale i molim vas da ta infantilnost, kako mi izgledamo u očima onih koji nas gledaju, bude pripisana njima.
Reč ima Vladan Vučićević.
Dame i gospodo narodni poslanici, ne znam da li treba da se briše prijemni ispit i da li treba da postoji završni ispit. Mnogi misle da prijemni ispit treba ukinuti. To je stranački program i na to imaju prava. Lično mislim da je prijemni ispit selektivnosti i da je normalno da postoji, kao što je normalno da postoji i matura, a ona je ipak ispit zrelosti. Zašto smatram da je neophodno da u našim okolnostima postoji prijemni ispit. Zato što kriterijumi školovanja nisu isti u svim sredinama. Imao sam prilike da vidim, kao roditelj, da u Kragujevcu više ljudi sa strane upisuje određenu školu, nego što mogu upisati Kragujevčani, iz prostog razloga što je kriterijum školstva u kragujevačkoj gimnaziji i kragujevačkim osnovnim školama mnogo jači i kvalitetniji, no što je u nekim drugim sredinama. Onda dolazite u situaciju da vaše dete ne može upisati školu. Prihvatam apsolutno stranački program, prihvatam i kritiku, ali ono što je dobro treba reći ovde, na koji način i kako se misli napraviti prava selektivnost i izneti taj deo programa, da bi mogli da uporedimo sa ovim delom gde smatramo da treba postavljati prijemni ispit. Smatramo da je matura ipak ispit zrelosti. Siguran sam i u to, kada bi se polagao prijemni ispit ovde u parlamentu, verujem da dobar broj poslanika ne bi položio prijemni ispit. Takođe smatram, kada bi se polagala matura, ispit zrelosti, na način na koji se određene stvari izlažu od strane pojedinih poslanika, ne bi položili ni ispit zrelosti. Mislim da se mi, na neki način, sporimo oko nekih normalnih stvari, smatram da je to sve izlišno i da treba podržati ono što je dobro, a u krajnjoj liniji kritikovati ono što nije dobro i naći zajedničko rešenje kako bi poboljšali zakon.
Hvala narodnom poslaniku Vladanu Vučićeviću. Ima li još neko o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 23. amandman je podneo narodni poslanik Esad Džudžević. Odbor za prosvetu i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Snežana Lakićević-Stojačić.
Poslanička grupa DS – Boris Tadić podnela je ... Budite ljubazni da upozorite narodne poslanike, pošto radimo na zahtev vladajuće koalicije, a sada je 1,40 ujutru, da se ponašaju pristojno, jer nisu uspeli da u petak i ponedeljak obezbede kvorum, nego smo mi sedeli ovde šest sati i čekali da budete u parlamentu, da bismo mogli da radimo po vašim zakonima koje ste podnosili po hitnom postupku. Stoga molim da budete pristojni dok narodni poslanici pokušavaju da svojim amandmanima poboljšaju izuzetno loš predlog izmena i dopuna Zakona o obrazovanju.
Molim narodnog poslanika Snežanu Lakićević da pređe na amandman, a narodni poslanici su korektni u 1,40.
Prvo vas molim da upozorite narodne poslanike da se ponašaju pristojno, a onda ću preći na amandman. Poslanička grupa DS – Boris Tadić podnela je amandman na član 23. Predloga zakona u kome se u članu 76. dodaje stav 2. koji glasi – Osnove predškolskog programa, nastavnih planova i programa, osnovnog i srednjeg obrazovanja na jezicima nacionalnih manjina propisuje ministar na predlog nacionalnih saveta nacionalnih manjina. Smatramo da je ovaj stav 2. izuzetno značajan i da je neopravdano izostavljena konsultacija i pravo nacionalnih manjina da opredeljuju osnove obrazovanja na jezicima nacionalnih manjina. Da vas podsetim, saveznim zakonom osnovani su nacionalni saveti, da bi se time omogućilo ravnopravno učešće saglasno evropskim standardima i zadovoljavanje potreba pripadnika nacionalnih manjina koji žive u Republici Srbiji. Kao što znate, omnibusom kojim su prenete određene nadležnosti na AP Vojvodinu, takođe su prenete i nadležnosti u odnosu na obrazovanje nacionalnih manjina, pa samim tim, obzirom da nacionalni saveti u pozitivnom zakonodavstvu dobijaju sve više ovlašćenja i u drugim oblastima, kao što su pitanja osnivačkih prava na glasovima nacionalnih manjina i neke druge oblasti, smatramo da bi bilo od izuzetnog značaja po ovako važnom pitanju konsultovati i pripadnike nacionalnih manjina. Stoga predlažemo da nacionalni saveti u ovoj oblasti imaju izuzetan značaj, jer u suprotnom ćemo postupiti suprotno poveljama o ljudskim pravima i prekršiti osnovna prava zagarantovana evropskim standardima pripadnika nacionalnih manjina koji žive u Republici Srbiji. Hvala.
Narodni poslanik Šormaz reklamira Poslovnik. Recite samo koji je član.
Član 100. st. 1. i 2, da su poslanici dužni da poštuju dostojanstvo Narodne skupštine i da se jedni drugima obraćaju sa uvažavanjem. Mislim da to gospođa Stojačić malopre nije uradila, obraćajući se poslanicima i kritikujući nas za ovu odluku da radimo dok ne završimo danas. Trebalo bi da svi sada budemo upoznati sa nekim činjenicama. Možda neko može da kaže da to nije tačno, ali gospođa Stojačić je danas išla u Novi Sad odavde službenim kolima, koliko znam Pokrajinske skupštine, pa se vraćala nazad, pa možda može da bude sveža i odmorna i da žvaće gore žvaku. Neće to smetati njenoj stranci, pošto je GSS po novim istraživanjima pao na 0,27% podrške građana Srbije. A možda je i gospodin Aca Vlahović nasmejan, i on može da nas upozorava na to da smo sami doneli ovakvu odluku. Ovo je Poslovnik i to je tema, a imamo informaciju da je večeras bio u Kragujevcu sa Vlatkom Rajkovićem, sa jednim predsednikom sindikata iz "Namenske", direktorom "Namenske". Šta su tamo radili ne znam, ali kada se Legija predao, predaće se i Kole, pa ne znam da li će se tako lepo smeškati. A gospodin Dušan Petrović je možda otišao da proveri šta mu radi privredni kriminal u zgradi Skupštine, tj. šta mu policija traži tamo u zgradi skupštine opštine gde je on predsednik, a potpredsednik Borisa Tadića, predsedničkog kandidata DS.
Reč ima gospodin Vlahović, replika.
Dame i gospodo narodni poslanici, javio sam se na repliku, jer sam pomenut, mada sam mogao i da reklamiram Poslovnik. Jer ako se prethodni poslanik javio i rekao da se poslanici uvredljivo odnose prema drugim poslanicima u Narodnoj skupštini, zbog toga što kažu da je većina tražila produžetak rada i da smo prošlog petka i u ponedeljak proveli čitavih 16 sati uSkupštini ne radeći zbog toga što vladajuća koalicija očigledno nije uspela da se dogovori, pa su morali da se uzmu dodatni sati da bi napokon sednica počela, onda zaista ne znam kako da kvalifikujem izlaganje prethodnog govornika. Za razliku od mnogih, naravno da ću reći gde sam bio i šta sam radio, da bih odgovorio gospodinu Šormazu, a mogao je da me pita i u hodniku, i da ne zamara druge narodne poslanike, pa bi dobio punu informaciju. Da, tačno je da sam bio u Kragujevcu. Da, tačno je da sam se sreo ne sa rukovodstvom, nego sa mojim prijateljima iz sindikata i "Namenske", i "Zastave automobila", jer su želeli da se vidimo. Da, tačno je da sam im rekao da treba da se uzdrže svih mogućih štrajkova, da treba da nastave da rade, da treba da pomognu ovoj vladi da realizujemo program restrukturiranja, koji smo mi započeli, jer nama nije važno da bude gore državi, da bi nama bilo bolje. Ne, nije, gospodo. Biću srećan da ova vlada, ovo ministarstvo privrede i Ministarstvo odbrane završe započeti posao na restrukturiranju i namenske industrije, i "Zastave", i u tome je jedina moja poruka bila - pomozite, jer Vlada želi da vam pomogne, ova vlada. Ne treba da bacamo pod noge sve što je bitno za našu zemlju, da bi jedna, druga ili treća stranka ostvarile nekakve političke poene, jer, gospodo, cena je veoma skupa. Prema tome, svakog drugog koga zanima šta radim u toku dana, može da me pita ovde u holu, da ne zamaramo Narodnu skupštinu i narodne poslanike. Verujte mi, građanin sam ove zemlje i pre svega želim da moja zemlja napreduje, da ostvaruje uspehe, rezultate, makar i onda kada je DS u opoziciji. Za nas je najvažniji interes države, pa tek onda interes naše stranke.
Molim vas da se vratimo na razmatranje zakona. Reč ima Snežana Lakićević, replika.
Zahvaljujem gospodinu Šormazu što nam omogućava da ovu govornicu koristimo i češće nego što smo planirali i što omogućava građanima Srbije da se uvere ko zloupotrebljava govornicu, ko se nepristojno obraća poslanicima, ko nema elementarno kućno vaspitanje, ko ne može dao odgovori izazovu funkcije poslanika u Republičkoj skupštini. Gospodine Šormaz, nisam bila danas u Novom Sadu. Radila sam mnogo važnije stvari, između ostalog i nešto što ste vi ovim zakonom ukinuli, a pošto nisam bila tu, nisam uspela da govorim o tom amandmanu, radi se o centru za obrazovanje osoba kojima je potrebna posebna društvena podrška. Vi to u ovom zakonu izostavljate. Podsetiću vas da u ovoj zemlji Srbiji trenutno ima, to nije smešno i tužno je ukoliko se smejete, 9.000 dece koja se školuju u posebnim školama, jer su deca sa posebnim potrebama. Ima veze, jer sam današnji dan, između ostalog, provela i zbog toga što smo uspeli prošle godine da učlanimo ovu zemlju u Fondaciju "Kenedi" i da uspostavimo aktivno bavljenje sportom dece ometene u razvoju, što je jedan od uslova da povećanom fizičkom aktivnošću dostignu viši stupanj mentalnog razvoja. Ukidanjem ovog centra vi izbegavate osnovne evropske tendencije, a to je inkluzija, to je povezivanje dece ometene u razvoju sa decom koja su zdrava i sposobna. Vi pravite od te dece društveni problem, vi tu decu izolujete i zanemarujete. Nažalost, nemam podršku, očito, vladajuće koalicije za veliki rad koji smo pokušali da uspostavimo u prethodnom periodu i poboljšamo uslove za razvoj dece kojih, kažem, zvanično ima 9.000, a po nezvaničnim podacima, nažalost, taj broj je duplo veći. Da vas informišem još nešto. U prethodnom periodu je veliki broj škola i programa osavremenjen. Pre neki dan smo uz pomoć fondacija, ne Soroša, a i da je Soroš bilo bi humano, a da ste i vi, a nadam se da hoćete, takođe bi bilo humano, u Somboru obnovili i napravili sportsku salu za 280 dece sa posebnim potrebama i potpuno je opremili, jer shvatamo značaj toga. (Glas iz sale: Hoćemo i mi to da radimo.) Gospodine, nećete, jer u zakonu ne prepoznajete razliku između dece koja su sposobna da pohađaju školske programe i dece koja imaju posebne potrebe. Zato se ona zovu deca sa posebnim potrebama, jer im treba posebno posvetiti pažnju, posebne programe postaviti i posebne odredbe zakona uspostaviti. Ako ukidate centar za obrazovanje osoba kojima je potrebna posebna društvena briga, onda vi ne želite da posvećujete pažnju tome. (Predsedavajući: Vreme, gospođo Lakićević.) Još nešto, nismo mi izazvali rad ovako dugo. Mi se samo savesno ponašamo i odnosimo prema amandmanima koje smo podneli, prema zakonu koji je dobar, a vas upozoravamo da niste omogućili rad ovog parlamenta u toku redovnog zasedanja. Nemamo ništa protiv, radićemo i do ujutru, radićemo i do sutra. U interesu nam je da ovaj zakon bude dobar, i nama, kao i vama. Zato ne vidim razloga da budete nervozni, ne vidim razloga da me prekidate svaki čas i da izazivate nepotrebnu tenziju u ovom parlamentu. Radi se o ozbiljnom zakonu koji ste vi, a ne mi, stavili po hitnom postupku. Zbog toga on ima posebnu pažnju.
Za repliku se javio narodni poslanik Petrović.
Kao što vidite, gospodine Šormaz, tu sam. Mogli smo da čujemo u dva nastupa gospodina Šormaza predmet njegovog interesovanja kada je na dnevnom redu Zakon o obrazovanju i vaspitanju. Prvi put je gospodin Šormaz dao procenu predstojećih predsedničkih izbora. Naravno, rekao je nešto što nema nikakve veze sa realnim životom. To svi u ovoj skupštini znamo i to znaju građani Srbije. Ovde je gospodin Šormaz pokazao interesovanje za zbivanja u Šapcu. Gospodin Šormaz, meni je fascinantno da ste vi, kao poslanik Narodne skupštine, potpuno upućeni u to šta ministar policije radi. Dakle, sada mi je jasno na koji način vi vodite predizbornu kampanju. Gospodin Šormaz, onda mogu da zaključim, umesto što postavljate batinaše koji su ljude tukli 5. oktobra za načelnike odeljenja unutrašnjih poslova, kao što ste u Bogatiću postavili batinaša za načelnika odeljenja unutrašnjih poslova, koristite ovu predizbornu kampanju i da vršljate, kao što vi kažete, svojim političkim naređenjima po opštinama i gradovima Srbije. Gospodine Šormaz, dobro došli i vaši policajci i vi lično. Mi stojimo otvoreni, kontrolišite šta god hoćete. Ovo je dobra, poštena i civilizovana vlast. Šta će vas snaći 13. na izborima, videćete, pušiće se samo.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 24. amandman je podnela narodni poslanik Snežana Lakićević-Stojačić. Odbor za prosvetu i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Snežana Lakićević-Stojačić.
Članom 24. Predloga zakona o izmenama Zakona o obrazovanju, termin "stručni aktiv" promenjen je u termin "odgovarajući stručni organ". Zaista je bilo kome ko se razume u srpski jezik i pokušava da protumači nešto slično nerazumljiva poruka zakonodavca po ovom pitanju. Odgovarajući stručni organ sasvim sigurno jeste stručni aktiv. Ova promena jedino može da znači da se otvara mogućnost manipulacije na školskom nivou. Ako se nekome, na primer, ne dopada školski program koji donese stručni aktiv, a pretpostavka je da je stručni i zna šta radi, onda će taj neko drugi da izmisli da je neko drugo telo odgovarajući stručni organ. Ovo je već u čitavom nizu nedoslednosti još jedna nedoslednost i još jedna mogućnost politizacije nečega što bi trebalo da bude stručno telo koje treba da sprovodi programe u oblasti obrazovanja. Podsetiću vas da smo na ove propuste ukazali i po pitanju predlaganja nacionalnog prosvetnog saveta, jer smo ukazali na činjenicu da se nacionalni prosvetni savet ovog puta, prema predlogu izmene i dopune zakona, bira po delegatskom principu, na način da ovlašćeni predlagači ne predlažu tačno dovoljan broj stručnih lica koja treba da formiraju nacionalni prosvetni savet, a onda to predlažu Skupštini, a poslanici treba da od predloženih kandidata izaberu one koji dobiju najveći broj glasova. To je još jedna manipulacija, koja zaista može da dovede do toga da budu izabrani oni kandidati u nacionalni prosvetni savet koji imaju političku podršku većine u parlamentarnoj skupštini, što znači da će obrazovanje biti pod direktnim diktatom vladajuće političke stranke, a ne stručnih tela, koja samosvesno, odgovorno i potpuno svesni činjenice o značaju obrazovanja treba da donesu odluku kojim putem treba da ide obrazovanje dece u Republici Srbiji. Isto tako, ta manipulacija i ta neodgovornost može se primeniti i kod člana 24. promenom naziva stručni aktiv u odgovarajući stručni organ, termin koji pozitivna praksa ni kod nas, a ni u svetu ne poznaje.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 27. amandmane, u istovetnom tekstu, podnele su narodni poslanici Anita Beretić i Leila Ruždić-Trifunović. Odbor za prosvetu i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Marković.
Uvaženo predsedništvo, uvažene kolege narodni poslanici, amandman na član 27. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o obrazovanju i vaspitanju, koji su u istovetnom tekstu podnele Leila Ruždić i Anita Beretić, odnosi se na predlog da se briše ovaj član 27. Predloga zakona, koji predviđa da se član 85. dopuni stavom 3, u kome stoji da je pripremni predškolski program deo obaveznog obrazovanja i vaspitanja u devetogodišnjem trajanju. Ovde i nigde više pominje se devetogodišnje trajanje obrazovanja kao obavezno, prosto potpuno nejasno i ne vidim neko racionalno obrazloženje da se ovakav stav nađe u ovom članu. Sasvim je jasno definisano trajanje predškolskog obrazovanja i vaspitanja i program u potpuno neizmenjenom tekstu je ostao, ostala su prva dva stava člana 85, smatram da je ovaj treći stav unet sa ovom formulacijom da se radi o obaveznom devetogodišnjem obrazovanju, a to je jedna omaška ili pokušaj da se to naznači kao u nekom budućem predlogu zakona ili zakonu o izmenama i dopunama zakona, prelaz na devetogodišnje trajanje školovanja. Već u sledećem članu Predloga zakona briše se član 86, u kome stoji da se uvodi devetogodišnje školovanje kao obavezno, odnosno osnovno obrazovanje, i u tekstu Predloga zakona u članu 86. stoji da osnovno obrazovanje i vaspitanje traje osam godina. Smatram da postoji razlog da se ovaj amandman prihvati i da se član 27. briše, čime bi izostao stav 3. u članu 85.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Markoviću. Za reč se javio narodni poslanik Gašo Knežević.
U želji da nam podmetne kukavičije jaje, predlagač je u ovom članu predvideo da predškolski program predstavlja prvi ili nulti razred programa i na taj način sabiranjem dobio je devet godina navodnog obaveznog obrazovanja. Pre svega, ova zemlja nema mogućnosti prostornih, odnosno manje je prostornih mogućnosti za ovakvo predloženo rešenje nego za sva ona rešenja koja su se nalazila u zakonu iz 2003. godine. Drugo, pitanje kadrova; da li vi mislite da obrazovanje tom nultom razredu mogu dati oni ljudi koji sada rade u predškolskom programu. To su dve različite kategorije rada, dve različite kategorije obrazovanja. Prema tome, vi imate i kadrovskih i prostornih problema za zaživljavanje stava 3. člana 85. nekadašnjeg, a sada člana 27. ovog izmenjenog zakona. Prema tome, mi se zaista nalazimo u ozbiljnom problemu, a sve zbog potrebe da se nešto prikaže drugačijim nego što zapravo jeste. Predškolski program je, pre nego što je donet ovaj zakon, trajao tri časa dnevno. Mi smo pronašli sredstva da produžimo na četiri časa dnevno i to se finansira iz državnih sredstava. To je pravilno za predškolski program. To proširenje i adaptacija njihovog programa je za to rađena i ne može se upotrebiti za nulti ili pripremni, ili kakav god hoćete razred. To nije obrazovanje.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 27. amandman je podneo narodni poslanik Vladimir Andrić. Odbor za prosvetu i predstavnik predlagača prihvatili su ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 27. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Meho Omerović i Ljiljana Nestorović. Odbor za prosvetu i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 28. amandmane su, u istovetnom tekstu, podnele narodni poslaniciAnita Beretić i Milena Milošević. Odbor za prosvetu i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Gašo Knežević.
Ova naša rasprava, koja traje ovoliko dugo, najbolji je dokaz da stvari nisu zrele u mislima i u glavi predlagača. Umesto da ostavi pitanje strukture i dužine trajanja programa nacionalnom prosvetnom savetu, kojeg je samo predložilo i protiv koga, rekao sam hiljadu puta, DS - Boris Tadić nema ništa i za to bi glasala, a onda da nacionalni prosvetni savet odredi u roku od sledeće dve godine – jer ima vremena toliko dok se nešto ne desi u sistemu, ima vremena dve godine, koliko će trajati školski program obaveznog obrazovanja, da li osam ili devet godina i kakva će mu struktura biti, negde 6 plus tri, negde pet plus dva, dakle, postoje različita strukturiranja školskih programa – da ostavimo da ljudi koji se bave obrazovanjem, koji su po samom predlagaču najreprezentativniji uzorci u ovoj zemlji, da oni odluče kakva će struktura biti, predlagač nas je doveo u situaciju da radimo 20 sati posao, a trebalo bi da napravimo strukturiranje obaveznog obrazovanja, i po dužini trajanja i po ciklusima. Gospodo moja, za nas koji smo zapravo ovde zato što smo predstavnici političkih partija, a ne zato što smo predstavnici struke i samo slučajno smo neki od nas profesori različitog nivoa, za nas je to preveliki posao. Nemojte nas terati da rešavamo nerešivo. Nemojte nas terati da rešavamo bez znanja. Pustite, dajte šansu struci, tom prosvetnom nacionalnom savetu, i vi želite da on raspravi pitanje i dužine trajanja i strukture programa. Bez jedne takve odluke, sve ove odluke će biti bacanje energije, novca i bacanje generacija. To je problem. Molim vas, prihvatite još jednom onaj predlog koji vam je dat. Formirajte ono što ste želeli, nacionalni prosvetni savet. Odložite primenu sedmog razreda za godinu dana, dajte ovoj državi i struci vremena da o svim pitanjima koja su ovim zakonom otvorena, bila otvorena zakonom iz 2003. godine, bila otvorena zakonom iz 1992. godine, da se rasprave na stručnom mestu. Jedan dobronamerni poslanik mi je dobronamerno rekao - šta fali mom klincu da uči kako je učio moj otac i tada mu nisam odgovorio, ali sada ću mu odgovoriti. Fali mu 50 godina, jer je tolika razlika između generacija koje se pominju. Dakle, dajte šansu da pratimo nastavak obrazovanja, dajte šansu nacionalnom prosvetnom savetu da ove odluke on donese. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Nataša Mićić.
Članom 28. ovog predloga zakona se faktički vraćamo na staro, jer se ukida devetogodišnje osnovno obrazovanje koje je prošli saziv Skupštine usvojio. Dakle, ovom odredbom se vraćamo na staro, drugo, to nije u skladu sa evropskim standardima i treće, svakako nije u skladu sa 21. vekom. U skladu sa ove tri činjenice sada ću vam pročitati, i potpuno u skladu sa temom o kojoj govorim, a naročito će to biti inteersantno za one koji se pozivaju na tradiciju, a i istoričare, šta je Vuk Karadžić 1827. godine u Beču ("Ogled srpskoga bukvara", "Danica", zabavnik za godinu 1827) rekao: "Svaki pravi i pametni rodoljubac mora želiti, da se i u nas bukvari načine i škole urede prema današnjem vijeku; a onake rodoljupce, koji "imajući revnost, no ne po razumu", viču, da se ništa ne popravlja, nego sve da ostaje po starom običaju, onake, velim, valja sažaljavati, i moliti se Bogu, da bi ji opametio i na pravi put izveo. To je najveća razlika između čoveka pametna, i između prostaka, što pametan čovek jednako želi i trudi se, da što bolje nauči i izmisli, i da on bude pametniji i od svojije stari, a njegova đeca od njega; prostak pak sve je rad, da ostane, kao što su mu i stari bili, a njegova đeca, kao i on što je. Kakav bi jadan i žalostan rod ljucki i ovaj svijet bio, da su svi ljudi ostajali onaki, kao što su i njiovi stari bili! Bog je samo bezumnim životinjama usudio, da ostaju dovijeka, kao što su im i stari bili; a čoveka je odredio, da se jednako uči, i sve naraštaj od naraštaja pametniji da postaje. Što se gođ ljudi po ovoj naredbi Božjoj većma trude i napreduju, to sve srećniji i slavniji postaju; a što se gođ većma lijene i zadržavaju, to naličniji na zvjerinje ostaju. Tako su pred nama izmakli Englezi i Francuzi, i mlogi drugi narodi Evropejski". Dame i gospodo narodni poslanici, osmogodišnje obrazovanje u ovom momentu imaju samo Albanija i Hrvatska i ponovo ćemo imati mi. Devetogodišnje obrazovanje imaju Belgija, Španija - 10 godina, Italija, Austrija - 9 godina, Grčka - 9 godina, Francuska - 10 godina, Irska - 10 godina, Luksemburg - 11 godina, Holandija - 11 godina, Portugalija - 9 godina, Finska - 9 godina, Švedska - 9 godina, Engleska - 11 godina, Norveška - 9 godina, Nemačka - 10 godina, Island - 12 godina, Škotska - 11 godina, Rusija - 9 godina, Slovačka - 9 godina, Slovenija - 9 godina, Češka - 9 godina, Estonija - 9 godina, Letonija, Litvanija, Belorusija, Mađarska - 12 godina, Kosovo 9 - godina, Makedonija - 9 godina, Crna Gora - 9 godina i Republika Srpska, dame i gospodo, 9 godina. Zahvaljujem.
Ovo je dokaz da je ovo demokratski parlament. Da sam ja kojim slučajem čitao ovde Vuka Karadžića pre par meseci, platio bih 3.000 dinara. Da li se još neko javlja za reč? (Da.) Narodni poslanik Vladan Jovičić.
Poštovani predsedavajući, poštovane kolege narodni poslanici, dosta smo slušali o već datim objašnjenjima zbog čega se određeni amandmani predloženi od strane poslanika odbijaju, počeo je da se koristi i ranije u članovim ovog zakona proces inkluzije, nažalost kod dece ometene u razvoju, i to se čak koristilo za politizaciju i dokazivanje kako je prethodni zakon bio toliko reformistički, da ovaj sada jednostavno ne predstavlja ništa do jedno nazadovanje. To jednostavno nije tačno. Tako da kada se već čitaju neke stvari, dosta su me isprovocirale misli koje je svojevremeno pisao Borisav Pekić. Znači, da bi se nešto znalo, najpre treba imenovati, ništa vam ne vredi ako sve znate o kravi, a istovremeno bika opisujete kao kravu. Na kraju, kada ga primenite dobićete mleko onoliko koliko ste bili u pravu, a najverovatnije papak u čelo. Dakle, ovde se radi o nultom razredu, znači da će to u suštini biti 9 godina, ali nije definisano, s obzirom na ključni predlog kako se ovde citira kroz sve evropske zemlje. Dakle, o svemu se ovde mislilo. Jednostavno, zašto izvrćemo ono što ovde jasno piše. Dajte da radimo oanko kako treba i da zaista pristupamo do kraja pošteno ovom predlogu zakona, a ne da se branimo, odlazeći sa vlasti, kao da se rastajemo od života. Hvala vam.
Da li se još neko javlja za reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Ljubomir Kragović.
Dame i gospodo narodni poslanici, malopre smo za ovom govornicom čuli jako velike gluposti. Prvo, standardi, standardi, standardi, standardi, to mi je nešto mnogo poznato. To se mnogo pominje na prostorima Kosova i Metohije, a sada i u srpskom parlamentu. Drugo, ko ima pravo da citira Vuka Karadžića? Onaj ko je napravio onakav udžbenik za prvi razred osnovne škole u kome izražava ruglu lik i delo Vuka Karadžića. Treće, jedna velika laž. Imam troje dece u školi. Moja deca na Kosovu idu osam godina u školu, ne devet. Tražim da se ovde meni lično i svim Srbima na Kosovu i Metohiji izvine ti koji kažu da se na Kosovu uči devet godina škole. Ne znam gde na Kosovou. Ako je Kosovo Tirana, možda. Kosovo gde je Kosovska Mitrovica, gde je Priština, Gnjilane, Štrpci, Peć uči se osam godina, a ne devet.
Hvala narodnom poslaniku Kragoviću. (Gašo Knežević, sa mesta: Replika.) Replika, gospodin Knežević. Ko vas je pomenuo? (Ljubomir Kragović, sa mesta: Nisam ga pomenuo.) Hvala. Da li ima još neko o ovom amandmanu? (Ne.) Prelazimo na sledeći član. Na član 29. amandmane u istovetnom tekstu podneli sunarodni poslanici Anita Beretić i Milena Milošević. Odbor za prosvetu i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odborsmatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Da li neko drugi želi reč? (Ne.) Na član 30. amandman u istovetnom tekstu podneli sunarodni poslanici Anita Beretić i Snežana Lakićević-Stojačić. Odbor za prosvetu i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odborsmatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Snežana Lakićević-Stojačić.
Amandman poslaničke grupe DS – Boris Tadić odnosi se na predlog izmene i dopune Zakona o obrazovanju, kojim se predviđa da se uzrasna kategorija dece koja polaze u prvi razred osnovne škole sa šest pomeri na šest i po godina. Svi evropski standardi, pedagoška praksa razvijenih zemalja Evrope, ukazuju na to da je uzrasna dob kada deca treba da počnu da pohađaju školu i da stiču osnovna početna znanja u oblasti obrazovanja šest godina. Ne vidimo nijedan razlog da odstupamo od savremenih tendencija i prakse, tek da bi se menjao zakon koji se ovim predlogom izmena i dopuna menja. Zaista apelujem da se ovo "i po" koje menja postojeći zakon promeni, da se jednostavno zbog nekog inata ne menja sve što se promeniti može, da ostane rešenje koje je usaglašeno sa svim standardima pozitivnog obrazovanja u ovom trenutku u evropski razvijenim zemljama. Istraživanja pedagoga i psihologa, koja su obavljana u najrazvijenijim zemljama Evrope, jasno ukazuju i jasno govore da se uzrasna dob dece prilagođava znanjima koja ona mogu da postižu, a da je idealan početak za postizanje sazrevanja i znanja u obrazovanju šest godina. Zato ne vidimo nijedan razlog da se ova granica pomera i apelujemo da prihvatite ovaj amandman, kako bismo bili u saglasnosti sa evropskim standardima.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 31. amandman je podneo narodni poslanik Boško Ristić. Odbor za prosvetu i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odborsmatra da je amandman pravno moguć. Da li narodni poslanik Boško Ristić želi reč? (Nije prisutan.) Da li neko drugi želi reč? Reč ima narodni poslanik Gašo Knežević.
Ovo je posledični amandman. On je posledica amandmana koji je stavljen na mnogo članova ranije, jer po našem konceptu saveti i centri su organizacioni oblici institucionalizacije prosvete. Ovde je to promenjeno. Kako je naša osnovna inicijativa bila da se zadrži ona organizaciona struktura koju smo mi predložili, ovo je posledični amandman. Pošto je odbilo Ministarstvo ono, logično je da je odbilo i ovo.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 31. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Odbor za prosvetu i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odborsmatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Sreto Perić.
Dame i gospodo narodni poslanici, za vas imam jednu dobru vest. Realno dobro, jer ovo je 67. amandman koji mi već razmatramo večeras, a ostalo je još 40 amandmana. Moram da kažem da narodni poslanik koji je u ranim večernjim satima predložio da radimo dok ne završimo sve po ovim amandmanima je bio prisutan tu sve vreme i to uvažavam. Međutim, ima narodnih poslanika koji su iskoristili ovo vreme da pročitaju nekoliko izdanja novina, neki, naravno, da podupru zidove Skupštine, koja je, pretpostavljam, dobro učvršćena, a neki su koristili skupštinsku salu kao Knez Mihailovu da malo prošetaju. Naravno, sa ove govornice kada se obraćaju oni kažu – uvaženi poslanici. To mislim da nije ni minimum uvažavanja narodnih poslanika koji sede u ovoj sali, a kamoli uvažavanje Poslovnika. Nažalost, taj narodni poslanik se dva puta obratio za povredu, kršenje Poslovnika, i to je baš citirao da se narodni poslanici ne uvažavaju dovoljno. Sada ću da pređem na amandman koji sam podneo, a to je na član 31. koji je u vezi sa članom 93. zakona o izmenama i dopunama Zakona o sistemu obrazovanja. Naime, poslanici SRS su se detaljno i ozbiljno pripremili za raspravu o ovom zakonu. To ste videli i sada kada smo vas informisali do kojeg amandmana smo stigli, što znači da smo i predlog zakonskog teksta takođe pročitali. A pogotovo su bili aktivni članovi Odbora za prosvetu, koji su učestvovali sve vreme u radu tog odbora, a i naravno večeras pokazali veliku spremnost i stručnost da komentarišu ovaj zakon i da ono što jeste, ako ima šta dobro, mada je toga bilo malo, istaknu kao dobro. A svojim amandmanima smo pokušali da popravimo tekst ovog zakona, kako bi sistem obrazovanja, naravno, bio unapređen onoliko koliko je to moguće kada se da ovakav predlog zakona. U članu 2. zakona o izmenama i dopunama Zakona o sistemu obrazovanja, a u vezi sa članom 10. osnovnog zakona, predviđen je nacionalni prosvetni savet i mi smo to podržali, i u načelu smo rekli da ćemo podržati i ovaj zakon, i da ćemo podneti određen broj amandmana, a to je ukupno 37, kojima želimo da popravimo tekst ovog zakona. Dalje, u članu 2. stoji da savet može da obrazuje stalne i povremene komisije ili neka radna tela koja će doprineti da ovaj zakon, odnosno sistem obrazovanja u našoj zemlji bude što efikasniji. Kada smo u članu 2. zakona o izmenama i dopunama Zakona videli da postoji mogućnost da savet predlaže stalne i povremene komisije, računali smo da Vlada razmišlja o efikasnosti, odnosno o racionalnosti i o onom što je ušteda. Jednom prilikom jedan poslanik rekao je da smo ukinuli neke agencije. Ukinuli smo par agencija, ali sada uvodimo zakon o agenciji, koja će imati mogućnost da osnuje neka druga tela, za koja Narodna skupština neće imati uopšte predstavu koliko će ih biti. Zatim, u članu 17. ovog predloga uvodi se zavod za unapređenje obrazovanja i vaspitanja i zavod za vrednovanje kvaliteta obrazovanja i vaspitanja. Amandman SRS, koji sam podneo, odnosi se na brisanje u članu 31. reči - zavoda, zatim u stavu 2. reč - zavod zamenjuje se komisijom i u stavu 3. reč - zavod se zamenjuje komisijom, s tim što u ostali tekst, koji je vezan za unapređenje školstva, odnosno kvaliteta i osavremenjavanja obrazovanja i vaspitanja, vaspitnog rada, uvođenja novih sadržaja, programa obrazovanja itd, nismo zadirali. Samo smo hteli da budemo racionalniji, da imamo korektan odnos prema građanima Srbije, da probamo i sačuvamo neki dinar, njihov dinar. Realno je pokušati.
Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj predlog zakona prepun je dokaza da nema neke značajne razlike između vlada bivšeg i sadašnjeg režima. U članu 31, na koji je SRS podnela amandman, a odnosi se na član 93. osnovnog zakona, saveti i centri samo su jezički promenjeni u savete i zavode. Nikakve bitne razlike nema. Našim amandmanom smo predvideli da se zavodi menjaju u komisije, što nije samo jezička promena nego i suštinska, jer pedviđamo da komisije budu formirane u okviru Ministarstva. To je principijelan stav SRS. Svakako predstavlja racionalizaciju i ekonomičnost u primeni zakona. U novom stavu člana 93. predvideli ste da inicijativu sa predlogom ogleda, po pribavljenom mišljenju zavoda za unapređivanje obrazovanja i vaspitanja, razmatra minitar i po prihvatanju inicijative odlučuje o odobravanju ogleda i propisuje program ogleda. Za inicijativu koja uključuje značajne novine ministar pribavlja mišljenje saveta. SRS smatra da ovde nije potrebno ovakvo mišljenje i da komisija u okviru Ministarstva može da obavlja ovaj posao. Ali, ovde se javlja drugi problem. Dame i gospodo, Vlada vređa dostojanstvo Narodne skupštine. U skoro svim obrazloženjima, tamo gde Vlada odbija amandmane, stoji identičan tekst; kaže se - amandman se ne prihvata jer nije u skladu sa koncepcijom Predloga zakona. Vlada ne može na takav ponižavajući način da obrazlaže svoj stav Narodnoj skupštini. Vlada mora argumentima da ubedi narodne poslanike, da se narodnim poslanicima obraća sa uvažavanjem i da ne vređa dostojanstvo Narodne skupštine. Govorili smo noćas mnogo o tome, da narodni poslanici međusobno moraju da se uvažavaju i da moraju da uvažavaju dostojanstvo Narodne skupštine, i to je ispravno, u skladu sa Poslovnikom, i u skladu sa stavovima poslaničke grupe SRS. Ali, upravo iz tih razloga insistiramo da se i Vlada Srbije sa uvažavanjem odnosi prema Narodnoj skupštini, narodnim poslanicima, bez obzira iz koje su poslaničke grupe. Jer oni moraju da imaju apsolutno isti status, a to što se Vladi ne dopadaju narodni poslanici koji pišu amandmane na Vladine predloge, to je Vladin problem. Narodna skupština probleme Vlade, te vrste, rešava na drugi način. Obično se, kada je u pitanju SRS, podnosi zahtev da li Vlada ima poverenja ili ne, a bogami je očigledno da ova vlada tog poverenja nema.
Izvolite, gospodin Knežević.
Zahvalio bih se poziciji što nam obezbeđuje kvorum, jer je to jedini doprinos koji ona daje ovom razgovoru. Ovaj razgovor koji se vodi između opozicije je eventualno neko naše teoretsko prepucavanje. Pozicija nam služi samo da se lepo osećamo. Nema nikakve reakcije ni sa čije strane, neverovatno. Što se tiče Kosova, skrenuo bih pažnju da je 2002. godine na geografskom pojmu Kosova uvedena i devetogodišnja škola, koja se primenjuje u delovima gde je albansko etničko stanovništvo. U srpskim školama je i dalje zakon koji obavezuje na osam godina školovanja, a mi smo, dovijajući se na razne načine, to je ljudima sa Kosova poznato, nastavnike tj. učitelje obučili u novom smislu uvođenja programa za devetogodišnjeg obrazovanja i u srpskim delovima Kosova.
Da li još neko želi reč? Izvolite, Nataša Jovanović.
Zaista moram da se javim iako je pola tri. Gospodin Ljubomir Kragović nije ovde. Ovde smo čuli definiciju jednog dela teritorije, sastavnog dela Srbije i državne zajednice Srbija i Crna Gora, kao - Kosovo. Ne postoji Kosovo. Postoji Kosovo i Metohija. Za normalne i odgovorne ljude to jeste Kosovo i Metohija i uvek će biti Kosovo i Metohija. To što je, nažalost, veći deo te teritorije okupiran, odnosno čitava južna pokrajina, i što Srbi i srpska deca ne mogu da se vrate u Prištinu, u svoje škole, što ne mogu da se vrate u Peć, u Prizren, to ne daje nikome za pravo da ovde govori o tome da je afirmativno što se na okupiranom području školuju predstavnici tj. deca albanske nacionalne manjine u devetogodišnjem školovanju. To nas ne zanima, niti će zanimati Ministarstvo, niti Vladu ako su odgovorni. Nas interesuje i prioritet je za poslanike SRS, a verujem i za sve dobronamerne poslanike, sve odgovorne ljude, da što pre vratimo što više dece u srpske škole na Kosovo i Metohiju i da školovanje traje osam godina.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 32. amandman je podneo narodni poslanik Žarko Obradović. (Povlači ga.) Na član 32. amandman je podneo narodni poslanik Esad Džudžević. Odbor za prosvetu i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zaknodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč?
Član 32. se odnosi na jedan od stubova koje sam pre pet sati spominjao. Znate da po Zakonu o udžbenicima monopolno izdavanje udžbenika ima jedna institucija, a to je Zavod. Ideja koja nas je rukovodila da uđemo u ogled sa udžbenicime je bila želja da se monopolski položaj jednog izdavača u prosveti ukine, kako bi konkurencijom podigli kvalitet, što je jedna dobra posledica, i smanjili bismo cene, što je druga dobra posledica, naročito za džepove roditelja odnosno dece. Nismo morali da uđemo, jer smo morali da menjamo i Zakon o udžbenicima, u potpuno sređivanje monopolizma, odnosno borbu protiv monopolizma, već smo kroz jednu odredbu Zakona pokušali donekle da utičemo na rešavanje problema, propisavši proceduru izbora, izdavanje udžbenika itd. Kod ovog teksta koji je predložen mene bune dve stvari. Savet predlaže udžbenike. Savet je strašno glomazno telo. Imate centar za razvoj programa i udžbenika, čiji bi to bio zadatak po definiciji. Pretpostavljam da će on to raditi, pa će davati savetu na mišljenje. Ukoliko to pro forme prođe kroz savet, onda je to zamisliva procedura. Ukoliko se savet zaista tim bavi, tu nema izlaza. Tu će biti različitih interesa i nećemo nikad doći do rešenja. Ono drugo na šta sam posebno osetljiv, izbacili ste dosadašnji termin "minimalni standardi" i zadržali samo termin "standadi". Hoću da vam skrenem pažnju da je materija udžbenika, njihovog izdavanja i pisanja osetljiva zbog mnogih preduslova koji se traže. Neki ljudi u ovoj zemlji su dobar deo života posvetili udžbenicima i znaju dosta i o osetljivosti pitanja i mogućim malverzacijama. Jedan od njih je osoba koja je verovatno i doajen obrazovne kulture i politike ove zemlje, a i nauke, gospodin Ivan Ivić. On insistira na izrazu minimalni standardi. Kada ste ovo promenili, nadam se da ste njega konsultovali. Ako ste ga konsultovali i on dao zeleno svetlo, nemam ništa protiv, ali mislim da je bolje sa minimalnim standardima, a uvek možete da dižete, da standard pređe minimalu, to je uvek dozvoljeno.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 33. amandmane u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanik Anita Beretić i Leila Ruždić-Trifunović. Odbor za prosvetu i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite, narodni poslanik Živković.
Dobro jutro svima. Poštovani potpredsedniče, poštovani zameniče ministra, dame i gospodo narodni poslanici, amandman koji je podnela koleginica Beretić odnosi se na član 33. Predloga zakona i on glasi – član 33. Predloga zakona briše se. Veoma je važno da pročitam obrazloženje. "Nedopustivo je da se protiv učenika može voditi disciplinski postupak u periodu dužem od 15 dana od dana saznanja za povredu obaveze. Predloženom promenom taj rok se produžava do 60 dana, što otvara brojne mogućnosti za improvizaciju i manipulaciju." Pretpostavljam da su svi umori, ali podsetiću uvažene narodne poslanike da se član 33. odnosi na problematiku odgovornosti učenika, a on kaže – u članu 96. stav 5. briše se. Briše se stav koji se odnosi na disciplinsku odgovornost učenika – disciplinski postupak protiv učenika ne može se pokrenuti ni voditi po isteku 15 dana od dana saznanja za povredu obaveze, odnosno po isteku školske godine u kojoj je povreda učinjena. Neshvatljivo je da se novim rešenjem ide na produženje roka do 60 dana. Rekli smo u obrazloženju zbog čega, ali je još manje jasno obrazloženje koje smo dobili od Ministarstva. Pročitaću ga – amandman se ne prihvata jer se rešenjem u Predlogu zakona vrši usklađivanje roka za vođenje disciplinskog opostupka sa zahtevima prakse. Koja je to praksa koja dozvoljava da učenik bude pod stresom 60 i više dana i da se u tom roku ne obavi postupak i izrekne disciplinska odgovornost. Naša primedba se odnosi na ovaj član zakona i predlažemo da se vrati na staro stanje, da se u roku od 15 dana izrekne disciplinska kazna učeniku koji je prekršio određenu obavezu.
Hvala. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 33. amandman je podneo narodni poslanik Momir Marković. Odor za prosvetu i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Izvolite, reč ima narodni poslanik Momir Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 33. i tražim da se broj "60" zameni brojem "15". Smatram da rok za vođenje disciplinskog postupka učenika treba skratiti na 15 dana od dana kad se sazna da je učenik učinio neki prekršaj. Veliki krivični postupci se počnu i okončaju za 15 dana. Šta je to što može učenik da uradi u školi? Da razbije prozor, da išara neki zid i treba 60 dana da se smisle nastavnici u školi, da li da pokrenu disciplinski postupak. Ovo me podseti na drugu priču, kad je roditelj došao kod razrednog starešine, pa pita – kakav je moj sin đak; onaj mu kaže – ima šest kečeva; pa on će da ponavlja; nastavnik – hajde da se kladimo u 500 evra da neće. Da li je ovih 60 dana vreme kada vi omogućavate nekome u školi da se kladi sa ocem učenika u 500 evra da neće biti kažnjen sin, disciplinski. Nema nikakvog razloga da se 60 dana posle učinjenog prekršaja, nestašluka, pokreće disciplinski postupak. Ako za 15 dana ne može da se pokrene, nema potrebe ni za 60.
Da li još neko želi reč?
Dame i gospodo narodni poslanici, poslanik Dišić Miloš ispred SRS, podržavam amandman mog uvaženog kolege, gospodina Mome Markovića na član 33. Predloga zakona o izmenama Zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja, kojim predlaže da se disciplinski postupak protiv učenika ne može voditi posle 15 dana. Umesto kako to predlagač predlaže, proteklim rokom od 60 dana, smatram da je rok od 15 dana razuman i dovoljno dug da se prikupe sva potrebna obaveštenja oko eventualne povrede discipline od strane učenika i da je organ nadležan za vođenje disciplinskih postupaka dužan da u roku od 15 dana pokrene disciplinski potupak. Mišljenja sam da posle 15 dana ne treba voditi disciplinski postupak protiv učenika, jer rok od 15 dana je optimalan za pokretanje postupka i iz tog razloga smatram da je amandman mog uvaženog kolege Mome Markovića veoma dobar, i predlažem da se usvoji, jer je jedino i to realno.
Reč ima narodni poslanik Gašo Knežević.
Često u izjavama aktuelne vlasti izađe kao lapsus ili kao izjava da nam je disciplina neophodna. Disciplina jeste neophodna, ali i radost igranja je deci neophodna. To su dve stvari na koje ih moramo učiti. Ako forsirate samo jednu, dobićete pogubne generacije, izgubićete generacije, nećete dobiti. Koliko je naš narod pametan da za svaku stranu medalje ima izreku. Molio bih aktuelne vlasti da zapamte da narod kaže, s jedne strane, "batina je iz raja izašla", to je vama u prilog, ali druga izreka "batina ima dva kraja", to je njima u prilog.
Da li još neko želi reč po ovom amandmanu? (Ne.) Na član 34. amandman, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Anita Beretić i Aleksandar Radosavljević. Odbor za prosvetu i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Narodni poslanik Marković.
Gospodine predsedavajući, poštovane kolege narodni poslanici, amandman na član 34. gosode narodnih poslanika Aleksandra Radosavljevića i Anite Beretić odnosi se na izmenu u prvom stavu člana 98, gde stoji da se reči "u trećem ciklusu" zamenjuju rečima "u poslednja dva razreda", što proizilazi iz koncepcijske razlike Predloga zakona koji je uputilo Ministarstvo na usvajanje i zakona koji se amandmanima popravlja, odnosno Predloga zakona i svih amandmana koje je podnela poslanička grupa DS - Boris Tadić. I ovo je primer na koji način se iskazuju slabosti sistema osnovnog obrazovanja, svedenog na osam godina, kada se kroz zakonsku formulaciju naznačena novina, kao što je učenički parlament, uvodi u poslednja dva razreda osnovnog obrazovanja. Dakle, ne prepoznaju se različiti ciklusi da bi mogao da se objedinjeno posmatra jedan ciklus obrazovanja, kao što se to očigledno vidi kroz ciklus tri plus tri plus tri. Onda jasno proizilazi da se učenički parlament uvodi u poslednjem - trećem ciklusu devetogodišnjeg osnovnog obrazovanja i u srednjoj školi, tako da još jednom podvlačimo da se radi o koncepcijskoj razlici između ova dva predložena zakona, zakona koji se predlaže Skupštini na usvajanje i postojećeg Zakona o obrazovanju i vaspitanju. Bili bismo zaista zadovoljni ako se i u nekom naknadnom vremenu shvati da je ovo bio korak nazad, da ovo nije bio pokušaj usklađivanja trenutnih mogućnosti i jedan iskorak unapred kada je u pitanju Zakon o obrazovanju i vaspitanju, nego upravo opredeljenje da se poništi ono što je urađeno u zakonu koji je 2003. godine usvojen i, opet podvlačim, nedostatak hrabrosti da se odlučnije uđe u reformu obrazovanja kroz jedan reformski zakon.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 34. amandman je podneo narodni poslanik Mileta Poskurica. Odbor za prosvetu i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč?
Vidite, mi smo ovo predali sa jednim kratkim i jasnim obrazloženjem - demagogija. Vraćeno nam je sa mnogo dužim obrazloženjem, u kome piše da će se uskratiti učešće učenika u radu škole, pa se prosto pitamo šta sada to znači, da li je rad učeničkih parlamenata jedini rad škole, jedini značajan rad škole, jedini bitan rad škole. Ipak su učenici u toku obrazovanja subjekti koji primaju znanje. Šta se predlogom nudi? Nudi se ono što je i bilo ranije. Prema tome, mi sada kritikujemo ministra zbog doslednosti. Obično kritikuju nedoslednost, a mi kritikujemo doslednost. Jedan od dokaza da se i ova vlada i ovaj ministar nije mnogo udaljio od stava koje je zastupala prethodna vlada, prethodni ministar i zato onaj prefiks - DOS u našoj odluci da ovaj predlog kritikujemo. Šta zapravo nudi ovaj član? Nudi saradnju učenika, odnosno odlučivanje učenika u završnim razredima, sedmom i osmom razredu, verovatno po analogiji onoga što sada ima u srednjim školama i na fakultetima. U vezi sa DOS-om, mi znamo da je to na fakultetima bilo vrlo profitabilno 5. oktobra 2000. godine pa nadalje, ti studenti iz reda Otpora i drugih nevladinih organizacija, dobro organizovanih, koji su odigrali revolucionarne promene. Ne znam koliko su to uspeli da prenesu na srednje škole. Ono što je meni poznato, u nekim gimnazijama su oni na nivou komunikacije sa organima koji treba da uče o pravilima lepog ponašanja itd. Zamislite, predlažu roditeljima, direktoru, nastavnicima lepo ponašanje. Da li su baš ta naša deca do te mere postigla sve kriterijume i obrazovanja i vaspitanja i dobrog ponašanja, da uče svoje nastavnike? Ko će da zaštiti nastavnike i roditelje od dečije kritike? Dakle, ako prenesemo i na osnovnu školu, ono što već imamo kao, manje - više, nevažno i neuspešno u srednjoj, ne znam da li je to na fakultetima i zaživelo do kraja, ne znam šta ćemo dobiti ako deci usadimo u glavu potrebu da moraju, da mogu i da imaju pravo da ravnopravno učestvuju sa nastavnicima u ozbiljnim odlučivanjima. Šta ako u stavu 3. predlože deca da, recimo, neće maturu? Zakon je doneo da mature mora biti. Šta ako se ne slože deca i nastavničko veće ili savet roditelja? Ko tu presuđuje? Deca traže, savet ne da, direktor se ne slaže itd. Mislim da je demagoški da deci tamo malog uzrasta, mladoj deci, deci u razvoju, ulivamo uverenje da će moći presudno da utiču u stvarima u kojima moguće da ne bi ni trebalo da se mnogo mešaju. Oni ipak u nekom smislu jesu pasivni učesnici. Oni primaju znanja, primaju informacije. Svoju punu zrelost, moguće, na fakultetu doživljavaju i tamo gde plaćaju svoje studiranje moguće da bi trebalo da se pitaju, ali to bi trebalo institucija gde plaćaju školovanje ugovorom da reši, odnos univerziteta ili fakulteta sa studentom koji koristi znanja. Ovo je ipak osnovna škola. Nemojmo im stavljati do znanja da umišljaju da stvaraju među sobom, među odeljenjima, različite konfrontacije. Šta ako je to paran broj odeljenja, pa se podele, pa onda sumarni zbir uticaja tih njihovih učeničkih parlamenata bude tako podeljen da jedni žele, recimo, maturu ili žele, ne daj bože kampove. Šta ako požele u kampove, pa tamo počnu da se svlače, pa počnu ludorije, pa narkomanija itd. Mislim da je to previše liberalno, previše slobode. Znamo mi odakle vetar duva. Verovatno je i ovo trebalo po nalogu da se sprovode. Pokušajmo da zaštitimo našu decu time što ćemo im, uslovno rečeno, limitirati prava da veruju da mogu da urade ono što u osnovi ne mogu. Gimnazijalcima se baš direktori ne raduju mnogo kad izađu sa zahtevima. Ipak nastavničko veće i direktor presudi ono što je od interesa. Nikada nismo sigurni gde će biti kraj zahteva ovih učeničkih parlamenata.
Da li još neko želi reč? Narodni poslanik Zoran Krasić.
Članom 98. Zakona uređena je oblast koja ima naslov - učenički parlament, a da ne komentarišemo šta znači taj naslov. To stoji od prošle godine u ovom zakonu. Razlika između predlagača ovog zakona i onog prethodnog predlagača je samo u starosnom dobu koji je obuhvaćen ovom institucijom. Problem ovog člana u izvornom tekstu i u predlogu za izmenu nalazi se u tome što deca koja pohađaju sedmi i osmi razred treba da sačinjavaju učenički parlament, radi se o deci koja imaju od 14 do 15 godina. Sa gledišta prava, to su maloletnici koje još uvek zastupaju roditelji kao zakonski zastupnici, i ta deca treba da budu jedan organ, rekao bih čak i institucija u jednoj školi koja treba da da mišljenje o nekim vrlo važnim pitanjima. Verovatno jepredlagač zaboravio jednu stvar, ma koliko mi pričali da su deca ukras sveta i da je batina izašla iz raja, i da ima dve strane, sa batinom treba biti oprezan, ali treba biti oprezan i sa ovim pokušajem da se napravi institucija i da se pruži šansa i prilika da različita mašta dođe do izražaja. Ovako se podgrejavaju očekivanja, nade nekih koji su pravno posmatrano neodgovorna lica. Dete koje je starije 10 godina se pita kada se razdvajaju roditelji gde bi htelo da ide, deca sa 16 godina stiču pravo da pod nekim uslovima zaključe i brak, ali to su sve deca. Deca imaju svoj pogled na školu. Nema deteta koje voli školu, njima je škola teret. Naša realnost je danas da u nekim školama deca u sedmom i osmom razredu na času piju kafu. Današnja praksa je da je dete nevaspitano prema nastavniku u školi i ko će smiriti tu decu koja noću obijaju učionice, prepravljaju dnevnike, a postoji i odeljenska zajednica i postoje drugi instrumenti da naslednici čuje šta misle deca o školi i o programu. Nemojte decu da gurate u neke institucije, pustite decu da budu deca, kako bi u školi naučili za red i disciplinu i stekli neka znanja. Nemojte da im dajete lažne nade da mogu da utiču na nešto, jer ako bi oni uticali, kako je ovo neko ovde predložio, teško toj školi.
Reč ima gospodin Knežević, narodni poslanik.
Ideja đačkog parlamenta nema nikakve veze sa političkim opredeljenjima, to su maloletnici, naravno, slažem se sa gospodinom Krasićem, i u velikoj meri i neodgovorni. Ideja parlamenta bi otvorila mogućnost deci da se uče argumentaciji, toleranciji, međusobnom razumevanju, da bi jednog dana kada budu punoletni i kada zauzmu i ove klupe u kojima sada sedimo to sve izgledalo bolje nego što sada izgleda. To je jedina ideja. Zbog toga je to uneto u zakon i to je jedini cilj koji smo hteli da postignemo.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 35. amandman je podneo narodni poslanik Dragoljub Živković . Odbor za prosvetu i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Reč ima gospodin Živković.
Poštovani potpredsedniče, poštovana gospođo ministre, dame i gospodo narodni poslanici, amandmanom na član 35. Predloga zakona predložio sam da se ovaj član briše. Amandman je posledičnog tipa, deo je čitavog niza amandmana i predstavlja zajedno sa njima jedan sistem. Ne bih ga posebno objašnjavao, članom 35. Predloga zakona predviđeno je da se u članu 99. reči "opštim osnovama školskog programa" brišu. Predlažemo da ostane staro rešenje da se opterećenje učenika i trajanje školskog časa uređuju osnovama školskog programa i posebnim zakonom.. Hvala.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 36. amandman je podneo narodni poslanik Dragoljub Kojčić. Odbor za prosvetu i predstavnik predlagača prihvatili su ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 36. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Antić. Odbor za prosvetu i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Izvolite.
Dame i gospodo narodn poslanici, pre nego što obrazložim ovaj amandman pročitao bih ga. U članu 101. stav 2. menja se i glasi: "Ocenjivanje je po pravilu brojčano. Ministar može, uz saglasnost Komisije za unapređenje obrazovanja i vaspitanja, utvrditi predmete koji se ocenjuje opisno". Mislim da je sam amandman dovoljno fleksibilan da ostavlja Ministarstvu mogućnost da odabere koje predmete treba ocenjivati opisno. U suštini, zalaganje SRS-a je za brojčano ocenjivanje, a znači za jedan viši kriterijum pri ocenjivanju i samim tim za kvalitetnije školstvo. Sve ovo što se dešava ovih deset i više sati, u stvari, od strane SRS-a jeste zalaganje za kvalitetnije školstvo, za kvalitetnije obrazovanje i strah da bi eventualnim izmenama došli u situaciju da dobijemo nekvalitetnije školstvo, a što nije u interesu ni đaka ni našeg društva u celini. Svesni smo mi, srpski radikali, da je u današnje vreme neki kvantum znanja na nekom svetskom nivou uvećan za 10 godina i da je dupliran, i da je potrebno da se naše obrazovanje i vaspitanje prilagodi tom trendu, i to je nešto sasvim normalno. Svesni smo da ne možemo da pariramo ostalim zemljama u svetu proizvodima u koje nije ugrađeno znanje od izuzetnog značaja za razvoj našeg društva i privrede. Čini mi se, slušajući pojedine kolege, nismo u potpunosti svesni koja je razlika između obrazovanja u Evropi i obrazovanja kod nas. To se po meni nekritički poistovećuje. Ono što se propušta, a to je činjenica da uEvropi i razvijenom svetu postoje, sem javnog obrazovanja, i privatne škole, i to je ona bitna i velika razlika između njihovog i našeg obrazovanja. Te privatne škole imaju dugu tradiciju, izuzetno su kvalitetne i u njima se školuje elita tih razvijenih zemalja, školuju se ljudi koji preuzimaju najodgovornije funkcije u svim društvenim oblastima. Zbog toga upoređivati njihove javne škole sa našim, stavrno nema nikakvog smisla. Potrebno nam je javno školstvo koje je znatno kvalitetnije od onog školstva koje imaju oni u zapadnim zemljama. To školstvo treba da nam omogući da imamo kvalitetne kadrove, da školujemo kadrove koji su potrebni našoj privredi i da ne zaostanemo u razvoju za ostatkom sveta. Rekao bih još u vezi amandmana samo par reči, da sticajem okolnosti imam sina koji je u drugom razredu osnovne škole i ovaj amandman se odnosi na prvi i drugi razred osnovne škole, da je ocenjivanje brojčano i da, čini mi se, omogućava roditeljima da bolje sagledaju koji nivo znanja imaju njihova deca. Ne vidim nikakav problem iskreno. Kao i u mom slučaju, veliko je interesovane roditelja za razvoj svoje dece i imam uticak da opisno ocenjivanje veliki broj roditelja ne razume. Ono sigurno ima neke kvalitete, jer je jasnije i tačno se primenjuju oblasti koje je dete propustilo, ali to je popriličan administrativni napor za same učitelje. A kažem, čini mi se da pojedii roditelji nemaju dovoljno znanja o naučnom planu i programu da bi mogli u potpunosti da prate naučno i opisno ocenjivanje, pa smatram da ovaj amandman omogućava ministru da izdvoji predmete koji bi se ocenjivali opisno i brojačno. Čini mi se da bismo eventualno usvajanjem ovog amandmana izbegli neke traume koje bi mogle da nastupe, mislim na treći razred. Na ovaj način, jednim kombinovanim ocenjivanjem, dete bi bilo prilagođenije i spremnije za nastavak školovanja. Hvala na strpljenju.
Reč ima narodni poslanik Milan Veselinović.
Dame i gospodo poslanici, kako vreme odmiče i obrađujemo jedan po jedan amandman SRS, verujem da je i onima koji su naši politički protivnici jasno da sve više čine jednu celinu, odnosno da bi mogli da postanu osnova za donošenje novog zakonskog projekta. Naime, ova oblast ocenjivanja je mnogo bitna oblast, jer ovaj član zakona reguliše materiju koja interesuje gotovo sve naše građane, i tu se slažem. Govorio sam još u načelu da je, Gašinim zakonom predviđeno opisno ocenjivanje u prvom i drugom razredu, neprihvatljivo. Govorio sam, da bi bila prava ocena, da bi razumeo učenika i nastavnik i roditelj, treba da bude brojčana. Svi eksperimenti koji su do sada vođeni u svetu u obrazovanju i vaspitanju pokazali su da je brojčano ocenjivanje najbolje, najverodostojnije i najpreciznije. Primera radi, u postojećem zakonu samo da se izvede ocena za jedan predmet, pretpostavimo da je to srpski jezik, potrebna je razredna knjiga gde će da postoji osam rubrika. U tih osam rubrika učitelj je dužan da opiše jezičku recepciju, jezičku interakciju, medijaciju, interpretaciju, znanje u jeziku, znanju u književnosti i medijsku pismenost. Gospodo, posle ovog opisa o stanju učenika i kvalitetu znanja iz jednog predmeta treba učenik da formira ishode. Mi smo rekli da su ti ishodi nama širok pojam, da je to strana reč i da ishod ne može biti mera znanja. Zamislite sada roditelja koji će doneti knjižicu prvaka kući i početi da čita kakav je uspeh postiglo njegovo dete, koliko bi se obrazovanih ljudi snašlo ovde, šta je u stvari taj prvak postigao iz ovih oblasti, koj je to ocena i da li je zadovoljen ili nije. Postoje ishodi koji regulišu da je učenik uspešno savladao, delimično savlado, treba da savlada određenu oblast. Ovi ishodi su stvarno pojam koji niko ne razume u ovoj zemlji. Ovaj zakon, odnosno predloženi zakonski projekat predviđa da se ishodi zamene zadacima. Tačno je to da je usvojen amandman da opisno ocenjivanje bude samo u prvom razredu, ali i to opisno ocenjivanje pitanje je kako će se regulisati. Možda će i za tu oblast biti neki strani mentori, sponzori, pa će možda morati da prihvate nešto slično. Verujem da bi sve učitelje naše države obradovalo kada bi se izbacilo opisno ocenjivanje, to bi obradovalo i učenike i roditelje. Znači, ovaj amandman koji je predložila SRS je u nizu amandmana koji je morao biti prihvaćen, ali bez obzira, danas ili sutra, ovakva reforma školstva, ovakav zakonski projekat će doživeti promene, jer ovo sigurno neće dozvoliti srpski radikali, a i građani koji nas podržavaju. Hvala.
Izvolite vi.
Dame i gospodo narodni poslanici, možda ste primetili da već nekoliko amandmana, čiji su podnosioci poslanici SRS, nisam hteo dodatno da obrazlažem, baš zbog toga da bih uštedeo vreme ovoj Skupštini, ali ovaj amandman moram da obrazložim na jedan specifičan način na osnovu jednog primera. Tačno je da kroz istoriju školstva nije pronađen bolji način i bolji sistem ocenjivanja od brojčanog, i navešću vam primer jedne devojčice, i kako se to dešava u zemljama koje su mnogo bogatije od nas, i koje sebi mogu dozvoliti luksuz eksperimentisanja na ovu temu. Naime, jedna devojčica iz Čačka stigla je u SAD na godinu dana pre upisa u prvi razred osnovne škole, Angelina Radović, a u toj školi se ocenjivanje đaka prvaka vrši na taj način što đaci u toku jednog školskog časa mogu da skupe najviše pet zvezdica. Međutim, desilo se veliko iznenađenje kada je u toku jednog časa ta devojčica toliko uspešno obavila zadatak da je zaradila sedam zvezdica. Nastao je problem, naime, koliko je ona zaslužila i kako se može kvalifikovati njeno sticanje znanja na tom času. Da su bile u pitanju brojčane ocene i da je dobila sedam petica, cifre bi se sabrale, podelile brojem sedam i bila bi prosečna ocena pet. Ovako, sedam zvezdica ako podelite brojem sedam, dobićete broj jedan i izjednačićete dete sa onim ko je u toku časa dobilo samo jednu ocenu, odnosno jednu zvezdicu. Eto zašto to nije dobro. Ministar je ovde i mogla bi odmah da se izjasni, i bilo bi dobro da se prihvati ovaj amandman, da se brojčano ocenjivanje u našim školama obavlja u prvom i drugom razredu. Na kraju, bez obzira da li dete u prvom razredu može shvatiti šta je to broj pet ili ne može, svako dete u prvom razredu odlično shvata šta to znači kada dođe kući i kaže roditeljima - dobio sam ili dobila sam peticu. Ne bi bilo dobro da se uskrate buduće generacije đaka prvog i drugog razreda tog zadovoljstva, a i zbog efikasnosti u ocenjivanju, bolji sistem u svetu do sada nije pronađen.
Izvolite, narodni poslanik Gašo Knežević.
Naravno, pošto je ovaj koncept opisnog ocenjivanja uveden 2003. godine, samo ću vam izneti neke argumente za opisno ocenjivanje, protiveći se stavu, ali tu smo da razgovaramo. Mislim da je opisno ocenjivanje komplikovanije za nastavnike, to nisu zvezdice, to nisu simboli, to nisu pčelice i cveće, nema nikakve veze sa opisnim ocenjivanjem. Opisno ocenjivanje je ono što je neko ovde pročitao. To je komplikovanije, za nastavnika traži više vremena i njega zaista izlaže dodatnim naporima. To uopšte nije sporno. Bolje je za roditelje koji imaju vremena za svoju decu, jer bolje upoznaju stepen razvoja deteta. Nije dobro za roditelje koji traže uvek u svemu oslonac u životu, dakle, koji imaju na neki način vojničku logiku, gde imate tačke oslonca itd, koji ne mogu da se snađu bez tih orijentira u prostoru. I mislim da je bolje za decu, zato što u konkurenciju, a ocena je konkurencija, ulaze postepeno, navikavajući se dve godine na opisni njen oblik.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? Na član 36. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miloljub Albijanić i Marko Krstin. Na sednici Odbora za prosvetu ovi narodni poslanici povukli su ovaj amandman. Na član 36. amandman je podnela narodni poslanik Anita Beretić. Odbor za prosvetu i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Vladimir Jovanović.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministarka, ukoliko ne budete usvojili amandman na član 36. naše koleginice Anite Beretić, to će sigurno imati posledice na ono što je najbitnije u celom sistemu obrazovanja, a to je na sam nivo znanja sa kojim deca izlaze iz škole. Te posledice će se ogledati u više sledećih stvari. Na prvom mestu, opet će se samo dva puta u polugodištu ocenjivati učenici, umesto četiri puta, što je daleko pedagoški opravdanije. Zašto je to tako? Pedagoški opravdanije iz prostog razloga što dva puta u polugodištu ocenjivanje navodi decu na kampanjsko učenje, što dovodi do brzog zaboravljanja, pa do same nemogućnosti upotrebe tog znanja, stečenog na takav način, i onda se zaista dovodi u pitanje sam smisao školovanja. Osim toga, kriterijme i sva ostala pitanja vezana za ocenjivanje po vašem novom predlogu propisaće ministar bez zavoda. Postavlja se pitanje zašto se ovde struka nipodaštava, zašto su osnovani zavodi da se bave stručnim pitanjima. Po postojećem zakonu ministar je obavezan da dobije predlog odgovarajućeg centra, što bi u vašem novom predlogu impliciralo da bi ministar makar mogao da dobije predlog od zavoda. Međutim, izgleda da je pušteno samovolji ministra da određuje sve ove kriterijume, odnosno da se bavi ocenjivanjem, a možemo da postavimo pitanje, bez obzira na to ko je ministar, šta taj ministar zna o ocenjivanju. Ocenjivanje je ključna stvar, jer se tiče i pogađa milion dece. Ako se ovo poveže sa činjenicom da ministarstvo tiho preuzima ingerencije zavoda uopšte, kao što to čini u svojim glavnim nadležnostima, a povodom toga da planira, da koordinira i organizuje programe stalnog stručnog usavršavanja zaposlenih u ustanovama, zatim vrši proveru rezultata ostvarenosti propisanih ciljeva i zadataka obrazovanja na republičkom nivou. Još neki primeri nam govore da je u stvari formiranje zakona po vašem novom predlogu farsa. Stvarno bih voleo da dobijem odgovor da li sam u pravu.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne) Na član 37. amandman je podneo narodni poslanik Miroslav Martić. Odbor za prosvetu i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Aleksandar Radosavljević.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministarka, dobro jutro! Lepo radite, upravo onako u skladu sa onim intencijama koje je promovisala Vlada kojoj vi pripadate, da radite rano ujutru, a pretpostavljam da i predsednik Vlade nije u pižami, nego da gleda ovu sednicu, i verujem da je i on radno raspoložen, kao što smo i mi ovde.
Molim vas, dozvolite poslaniku da kaže o amandmanu nešto.
Ako budete galamili, probudićete predsednika Vlade. Amandman na član 37. koji je podneo naš kolega Martić usmeren je na očuvanje onog koncepta koji je zagovarala prethodna vlada i očuvanje onog koncepta koji smo mi definisali kroz ovaj zakon koji vi ovde menjate. Predlagač zakona i ovog člana ukida i definitivno devetogodišnje osnovno obrazovanje i vraća ga na osmogodišnje. Mi smo i u prepodnevnom delu, pa i u toku jučerašnjeg celog dana, govorili i zagovarali da je koncept koji smo mi postavili tokom protekle godine nešto što smatramo krajnje normalnom koncepcijom daljeg razvoja obrazovanja u Srbiji. Očito da nemamo razumevanja u Vladi, odnosno u nadležnom ministarstvu, i evo kao proizvod jednog takvog nerazumevanja je upravo i ovaj član zakona, odnosno promena koja se odnosi na devetogodišnje, odnosno sada osmogodišnje obrazovanje. Naš amandman predlaže zadržavanje rešenja koje postoji u zakonu i smatramo da je ono jedino optimalano. Verujem da će većina u ovoj skupštini imati razumevanja za ovaj naš amandman, ali kada smo već kod većine, zamolio bih da, u skladu sa članom 82. stav 2, utvrdimo kvorum.
Hvala. Molim vas pozovite sve poslanike iz hola da uđu u salu. Očito je da su poslanici orni za rad. Izvolite.
Gospodine potpredsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, morate priznati da sam se dosta dugo uzdržavao da diskutijem, a kompetentan sam za diskusiju o ovoj temi. Međutim, nekoliko stvari me je danas stvarno iritiralo da moram da se uključim. Prva je spominjanje jednog doajena koji jeste bio kreator prethodne reforme, a koga uopšte i ne cenim, a drugo, pominjanje jednog koncepta. Govoriću vam o konceptima, jer to se provlači ne samo kroz ovaj član, nego kroz sijaset članova, gde se vidi u ovoj skupštini, a sklon sam kritičkoj analizi, sukob tri koncepta. Jedan koncept je upravo koncept gospodina Ivana Ivića, ministra za sva vremena, najpre ministra gospodina Stambolića, pa gospodina Panića, pa gospodina Soroša, pa je okupio ekipu psihologa. I to je koncept psihologa; inače, psihologe mnogo cenim. Međutim, gospoda psiholozi su samo pomoćni radnici u obrazovanju. Oni pomažu da dođe do boljeg, kako u svom konceptu kažu - ishoda. Pedagozi govore o ciljevima i zadacima obrazovno-vaspitnog procesa, a to je koncept upravo ovog zakona koji je pred nama. Imamo koncept struke, pedagogije, koja u prethodnom slučaju uopšte nije ispoštovana. Imamo koncept jednog mondijaliste, vojnika Soroša, koji je okupio grupu psihologa i nadam se da će gospođa ministarka odstraniti iz Ministarstva dobar deo tih koji su na platnom spisku Soroša. A mondijalisti su preko svojih metoda pokušali i kod nas, kao što su u mnogim zemljama u tranziciji, da izvrše denacifikaciju. Jeste, neko reče, mi školujemo po ovom zakonu dobre Srbe. A zašto ne? Samo dobri Srbi će biti dobri Evropljani. Upravo zbog toga, mi iz Nove Srbije podržaćemo isključivo koncept pedagoga i struke, a to je koncept Ministarstva, i sve ove amandmane koji pokušavaju da Predlog zakona vrate na staro, odbijamo a priori.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 37. amandman je podneo narodni poslanik Ivan Radić. Odbor za prosvetu i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zaknodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite, Ivan Radić.
Dame i gospodo narodni poslanici, smeta mi što kažete i što se bunite zato što u nekim od svojih amandmana kažemo da je to koncept za koji se zalaže SRS i da je to tako predviđeno u našem programu. A u 80% obrazloženja kojim ste odbijali amandmane opozicije kaže se da nije u skladu sa konceptom predloga Vlade. Dakle, dvojni aršin i jedna neprincipijelnost kada se radi o stavovima. U ime poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na član 37. predloženog zakona, koji se odnosi na član 103. osnovnog teksta. Tim amandmanom tražim da se ovaj član briše. Radi se o članu osnovnog zakona koji reguliše polaganje završnog ispita svršenih osnovaca. SRS se zalaže za ukidanje ovog člana i oslobađanje osnovaca od polaganje završnog ispita. Zašto? Prvo, na taj način se devalvira osmogodišnje učenje đaka, njihovo stečeno znanje, i ne možete u jednom testu koji traje sat ili dva oceniti njihovu sposobnost i prekontrolisati šta su oni sve za tih osam godina naučili. Možemo doći u situaciju da neko dete prilikom polaganja testa ima tremu, da je možda bolesno, da ima lošu koncentraciju, i da je za osam godina imalo odličan uspeh, ali tog dana nije baš bilo na nivou koji se od njega očekuje. Dotadašnjim radom je to zaslužilo, i na testu ne prođe kako zaslužuje, i na taj način mu se onemogući da upiše srednju školu koju želi ili koju zaslužuje. Zbog toga smatramo da ovo rešenje nije dobro. Predlažemo da se prvo utvrdi strategija ocenjivanja, da se definišu kriterijumi i pooštri kontrola ocenjivanja. Na taj način bi se izbeglo da petica u Pirotu nije isto što i petica u Beogradu, i da ne vrednuje isti kvantum znanja. Dakle, potrebno je utvrditi i definisati kriterijume ocenjivanja, kako bi te ocene vrednovale približno isto znanje. Bilo bi mi veliko azdovoljstvo da vlada usvoji moj amandman i još jednom apelujem na predlagača da razmisli i usvoji ga.
Da li još neko želi reč? Izvolite, Nemanja Šarović, evo tek je došao, svež je, ispričaće nam šta ima.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Ristivojeviću, vas moram posebno da pozdravim jer čujem da ste se vi najviše interesovali za to gde sam bio. Meni je žao što nisam bio tu kada je na dnevnom redu bio moj amandman, a ujedno moram da se zahvalim mojim kolegama koji su umesto mene obrazložili taj amandman. Nadamse da ćete to shvatiti ozbiljno i da ćete ga usvojiti, a na taj način poboljšati ovaj zakon zarad svih naših građana. A vas, gospodine Aligrudiću, molim da ne dobacujete. Drago mi je što vas vidim, ali ako imate nešto da kažete, izađite za ovu govornicu. Gospodine Mihajloviću, molio bih vas da umirite malo ovu grupu...
Dozvolite poslaniku da kaže nešto o amandmanu.
Gospodine Mihajloviću, čim se smire ovi u sali, znači poslanici vladajuće većine, preći ću na amandman. Na osnovu člana 141. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanik SRS, Ivan Radić, podneo je amandman na ovaj predlog zakona, kojim predlaže da se član 103. briše.SRS je protiv završnog ispita, a ovim članom predviđeno je da nakon završenog osmog razreda učenik polaže završni ispit. Završnim ispitom procenjuje se stepen postignutosti propisanih ciljeva i zadataka osnovnog obrazovanja i vaspitanja. Ukoliko bismo prihvatili predloženo rešenje, to bi značilo devalvaciju ne samo mukotrpnog osmogodišnjeg rada učenika, već i rada nastavnika, svega onoga što su uložili, znači i deca i nastavnici, pa se postavlja pitanje - čemu u tom slučaju osmogodišnja škola. Možda bi trebalo organizovati, ko se oseti spremnim u bilo kom trenutku do navršetka 15 ili 18 godine, da se jednostavno prijavi za taj ispit, da polaže i ukoliko pokaže dovoljno znanje dobije ovaj sertifikat koji vi predlažete. Mnogo je razloga zbog kojih neko od te dece neće biti u stanju da baš u tom trenutku taj ispit, koji može trajati sat ili tri, položi, odnosno pokaže sva svoja znanja. Vi znate da ljudi nisu isti, a takođe i deca. Znači, pitanje je da li treba mladima, koji su u veoma osetljivoj fazi, u doba puberteta, nametati tako nešto. Da li će svi moći u tom trenutku da se koncentrišu, da li će imati tremu ili će neko od njih možda biti bolestan, a na ovaj način možete da ugrozite budućnost. Nakon položenog završnog ispita, učenik stiče osnovno obrazovanje i vaspitanje, o čemu se izdaje javna isprava u skladu sa posebnim zakonom. Ova formulacija takođe nije jasna, jer šta znači – učenik stiče nakon položenog završnog ispita. Valjda je učenik stekao vaspitanje u toku ovih prethodnih osam godina. Šta je radio tih osam godina, ako će vaspitanje i obrazovanje steći tek nakon završenog ispita? Na osnovu položenog završenog ispita, učenik stiče pravo na upis u srednju školu, u skladu sa posebnim zakonom. Program završnog ispita u osnovnoj školi propisuje ministar. Mislim da ovo nije dobro rešenje i tu se postavlja još jedno pitanje – šta će se desiti ukoliko učenik ne položi ovaj završni ispit. Da li će imati pravo na popravni? (Predsedavajujći: Vreme je isteklo.) Odbijte ovo vreme što su mi dobacivali i biće sve u redu. Zbog toga vam predlažem da još jednom razmislite dobro o ovome, da glasate za amandman SRS, a mi ćemo razmisliti o tome da podržimo zakon. Hvala.
Hvala vama. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 37. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miloljub Albijanić, Nadica Momirov i Snežana Plavšić-Stojanović. Odbor za prosvetu i predstavnik predlagača prihvatili su ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amadman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 38. amandman je podneo narodni poslanik Bajram Omeragić. Odbor za prosvetu i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Slobodan Mihajlović.
Dame i gospodo narodni poslanici, predsedavajući, član 38. izmena i dopuna zakona glasi – u članu 108. reči "ishoda propisanih opštim i posebnim osnovama školskog programa i opštim osnovama predškolskog i vaspitnog programa" zamenjuju se rečima "propisanih ciljeva i zadataka". Ako se ovaj član promeni, ponovo se vraćamo na vreme pre 2001. godine, gde će zadatak nastavnika ponovo biti ostvarivanje propisanih ciljeva i zadataka, a ne rezultata, tj. znanja, odnosno ishoda, kako je zamereno ovde na terminu "ishod", iako je odobreno od strane naše crkve. To je glavna razlika između dve koncepcije. Nastava u kojoj je bitno šta nastavnik govori, a nije bitno šta deca nose sa sobom, ona suštinska prava, iako je to važno i obrazovanje zbog toga postoji. Ako se ovaj član izglasa kakav je, ostaće na roditeljima da ostvare rezultate u nekoj privatnoj praksi, a to neće biti praksa u školama. Neki će to sigurno svesno raditi, bez obzira na zakon, dok se ne otkrije od strane nadzornika i onda dođe do suspenzije. Predlog je da se ovaj član izmena i dopuna briše.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 40. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Gajić. Odbor za prosvetu i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Narodni poslanik Gordana Gajić.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničke grupe SRS podnosim amandman na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja. To je amandman na član 40. Njime se u članu 113. posle stava 6. dodaje stav 7. koji glasi: "Lice koje savlada program uvođenja u posao nastavnika, vaspitača i stručnog saradnika ima pravo na polaganje stručnog ispita. Šta znači – program uvođenja u posao nastavnika. Za to je bio predviđen pripravički staž, što ukazuje da lice nije stručno osposobljeno i da isto tek treba da to obavi. U tom periodu on ne odgovara za eventualne propuste po ovom zakonu, odnosno članu. Uvođenje može da se odnosi i na lice koje je stručno osposobljeno, ako je došlo do eventualnog prekida rada ili do promene programa rada, što znači da ovaj stav i član treba precizirati i pojasniti. S obzirom da je SRS protiv licence za nastavnike, ovde treba pojasniti pojam licence, što znači – u oblasti nastavnog programa pojam "licenca" se koristi u oblasti autorskog i industrijskog prava, i ima sasvim drugo značenje, patentiranje i zaštitu patenta određenog prava. Pa se samim tim nameće pitanje, šta se u oblasti nastavnog programa patentira: nastavnici koji rade po jedinstvenom programu na teritoriji čitave Srbije.
Hvala. Da li još neko želi reč? Izvolite, narodni poslanik Aleksandar Vlahović.
Narodni poslanici, gospodine predsedavajući, DS je podnela amandman koji bi trebalo ovaj deo zakona da vrati u prvobitno stanje i da ponovo omogući da zakon ... Molim vas, gospodine predsedavajući, da mi ne računate vreme ometanja narodnih poslanika. Dakle, govorim o amandmanu DS po članu koji ste maločas pročitali, a o tome je govorio gospodin Slobodan Mihajlović i tiče se izostavljanja ishoda predviđeno novim predlogom zakona o izmenama i dopunama Zakona koji je danas na dnevnom redu. Izostavljanjem ishoda zapravo je potpuno onemogućeno praćenje i vrednovanje kvaliteta i stvarnih učinaka obrazovnog i vaspitnog rada u školi. Ovo je još jedan primer kako se fokus obrazovanja sa učenika, što je bila centralna tačka u reformskom zakonu o sistemu obrazovanja i vaspitanja, seli ka nastavniku. U ovom slučaju, predložena zakonska rešenja se odnose na nastavnika i u potpunosti se gube iz vida učenici, oni zbog kojih obrazovni sistem postoji, zbog kojih i škole postoje, što je normalno svojstveno svim savremenim obrazovnim sistemima. Drugim rečima, u ovom delu Predlog izmena i dopuna Zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja trajno određuje šta nastavnik treba da radi, ali ukoliko izostavimo ishode, onda nećemo imati određenje – šta je to što učenik treba da nauči, što učenik treba da postigne u svom životu. U tome je koncepcijska razlika. Najbolje se može sagledati na izostavljanju ishoda, ta koncepcijska razlika u sistemu obrazovanja uvedenom zakonom iz 2003. godine i izmenama i dopunama koje se ovim zakonom predlažu. Naime, još jednom ponavljam: fokus, centralna tačka svakog modernog obrazovnog sistema jeste učenik. Na kraju krajeva, sve školske institucije, obrazovni sistem i postoji da bismo na kraju dobili kvalitet. Najveća snaga jedne zemlje jesu ljudski resursi. Ukoliko se ljudski resursi razvijaju, a pri tome ne vodeći računa o kvalitetu kadrova koje ćemo dobiti, nisam siguran da ćemo uspeti da u 21. veku ostvarimo neophodne džinovske korake napretka, odnosno nisam siguran da ćemo biti u situaciji da brzim i krupnim koracima stignemo savremeni svet. Tema je povezana sa sledećim članom, a o tome ću govoriti kada taj član zakona dođe na dnevni red, to je izostanak stalnog praćenja rezultata rada nastavnika. Svako od nas sigurno ima ili je imao decu u školi i zna da je kvalitet stečenog obrazovanja zavisio od kvaliteta učitelja, odnosno nastavnika. Svako od nas je sigurno imao iskustvo sa određenim nastavnicima, određenim učiteljima koji nisu ulagali u svoj vlastiti razvoj. Ovo je još jedan primer kada, umesto da centralna tačka obrazovnog sistema bude učenik, čitav fokus se okreće ka nastavniku, odnosno učitelju, bez mogućnosti ugrađenog mehanizma vlastitog razvoja nastavnika, odnosno vlastitog razvoja obrazovnog kadra, koji treba da budu garant kvalitetnog razvoja učenika.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 40. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milisav Petronijević i Žarko Obradović. Povlačite amandman? (Da.) Na član 41. amandman je podneo narodni poslanik Ljubomir Kragović. Odbor za prosvetu i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Narodni poslanik Ljubomir Kragović.
Dame i gospodo narodni poslanici, ispred SRS sam podneo amandman na član 41. zakona, koji glasi: "Član 114. se briše". Inače, član 114. Zakona definiše oblast izdavanja licenci, u kome stoji da centar za profesionalni razvoj zaposlenih u obrazovanju izdaje i produžava licence. Sada stoji da tu licencu izdaje Ministarstvo za obrazovanje. Ovde se još jednom dokazuje da su oni prethodni amandmani na članove 6, 7. i 8. SRS bili opravdani, kada smo predlagali da se zavodi i centri brišu iz ovog zakona, jer se ovim predlogom zakona takođe briše centar i njegova uloga u izdavanju licenci, tako da tu ulogu sada preuzima ministarstvo. Međutim, ono što je po koncepciji SRS, to je da se ne izdaje licenca, nego da se polažu stručni ispiti za stručne ljude i radnike koji rade u obrazovanju i vaspitanju. Pošto je već poodmaklo vreme, da ne bih naknadno reklamirao Poslovnik, gospodine predsedavajući, reklamiram povredu Poslovnika, i to u članu 100. Reklamiram povredu Poslovnika u izlaganju narodnog poslanika Nataše Mićić, i to stavovi 1, 2. i 3. člana 100. Poslovnika o radu. Stav 1. kaže: "Narodni poslanici dužni su da poštuju dostojanstvo Narodne skupštine". Da vas podsetim da smo pre izvesnog vremena usvojili Rezoluciju o Kosovu i Metohiji, u kojoj stoji da je Kosovo i Metohija neodvojivi deo zajednice Srbija i Crna Gora. Čuli smo u izlaganju poslanika Nataše Mićić da je Kosovo republika. Ona ovde propagira što propagiraju šiptarski separatisti i teroristi. Nabrajajući države Evrope, ona je pomenula i državu Kosovo, upravo onako kako to izgovaraju Hašim Tači, Ramuš Haradinaj i Bajram Rugova. Smatram da je ovo vređanje dostojanstva Narodne skupštine i tražim da se o ovome izjasni Narodna skupština u danu za glasanje. Takođe, reklamiram i drugi stav člana 100, a to je da su narodni poslanici dužni da se jedni drugima obraćaju sa uvažavanjem. Ovde je ispalo da mi koji živimo na Kosovu, koji imamo decu koja idu u školu, ne znamo koliko naša deca uče i koje programe uče. Ponovo da vas podsetim da srpska deca na Kosovu i Metohiji uče po programu Vlade Republike Srbije i da to školovanje iznosi 8 godina. Takođe, tražim da se Narodna skupština u danu za glasanje izjasni i o ovoj povredi Poslovnika, koja je učinjena od strane poslanika Nataše Mićić. Na kraju, stav 3. člana 100. Poslovnika o radu: "Nije dozvoljeno korišćenje uvredljivih izraza, kao ni iznošenje činjenica i ocena koje se odnose na privatni život drugih lica". Smatram da je argumentacijom da je Kosovo republika, da je Kosovo država, da se tamo deca školuju devet godina, uvreda ne samo za mene kao poslanika i poslanike sa Kosova i Metohije, nego i za svu srpsku decu koja u ovim uslovima, u uslovima okupacije, u uslovima nenormalnim za život čoveka, uspevaju da pohađaju i da završe te škole. Tražim da se i o ovom trećem stavu člana 100. izjasni Skupština u danu za glasanje, da li je došlo do povrede Poslovnika ili nije. Na kraju, želeo bih da poručim dotičnoj poslanici da kada želi da citira, bolje da citira pisce Šiptare - Trebijedu i Ismeta Kaderea, a ne da citira Vuka Karadžića, jer to ne priliči. Sigurno se Vuk Karadžić sada prevrće u grobu, kada poslanik citira njegove reči, a onda pominje da je Kosovo država i Kosovo republika.
Gospodine Kragoviću, o svim zahtevima koje ste dali, Skupština će se izjasniti u danu za glasanje. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu, narodni poslanik Nemanja Šarović.
Dame i gospodo narodni poslanici, zamolio bih vas da budete malo tiši, jer gospodin Ljušić spava, probudićete ga. To nije lepo sa vaše strane. Na član 41. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja, na osnovu člana 141. Poslovnika Narodne skupštine, amandman je podneo narodni poslanik Ljubomir Kragović i predložio da se član 114. briše. Zašto? Kao što ste već čuli, ovaj amandman je odbačen od strane gospođe ministarke, koja sada, naravno, nije tu, iz razloga što nije u skladu sa koncepcijom zakona. Ali, ovaj amandman je upravo u skladu sa koncepcijom koju ima SRS i po tom konceptu nema licenci, nema registra za licence i Ministarstvo licence samim tim ne može ni izdavati. Pozivam vas da još jednom razmislite o svemu ovome i da glasate za amandman SRS. Gospodine Mihajloviću, zamolio bih vas da umirite poslanike, jer ovako ne može da se radi. Hvala.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 42. amandamn je podneo narodni poslanik Aleksandar Đorđević. Odbor za prosvetu i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja u osnovi se ne razlikuju od važećeg tzv. Gašinog zakona. Istina je da se predloženim izmenama dotiču neki problemi u današnjem sistemu obrazovanja. Osnovni i ključni problemi ovim predlogom zakona ostali su netaknuti. Osnovni problemi koje ovaj predlog zakona ne rešava odnose se pre svega na sledeće: materijalni, odnosno finansijski problemi zaposlenih; niske zarade zaposlenih; materijalni problemi ustanova; nedostatak sredstava propisanih normativima; neprilagođenost nastavnih planova i programa stvarnim potrebama zanimanja za koje se učenici osposobljavaju i preopterećenost nastavnih programa, odnosno obimni sadržaj pojedinih predmeta, a što onemogućava potpuniju primenu savremenih nastavnih metoda i proveru znanja učenika. Ne prihvatajući većinu amandmana poslaničke grupe SRS, vladajuća koalicija je pokazala da ne želi da postojeći zakon promeni u onom pravcu koji je garantovao da ćemo zaštiti našu prosvetu. Na taj način pokazali ste da ste načinili samo neke promene, kozmetičke promene postojećeg tzv. Gašinog zakona. Amandman koji sam podneo u ime poslaničke grupe SRS odnosi se na član 42. On glasi: "Član 115. se briše". Pažljivo sam pratio izlaganje ministra Ljiljane Čolić koja je, obrazlagavši predloženi zakon, posebno istakla da je cilj donošenja ovog zakona prilagođavanje vremenu u kome živimo, poštujući svoje vrednosti, a uvažavajući evropske trendove, naglašavajući posebno da su ovaj zakon ispisale ekonomske reforme. SRS smatra da Predlog zakona Vlade Republike Srbije nije idealno rešenje. Jeste bolje rešenje od tzv. Gašinog zakona. Kada govorimo o novom članu 115, koji po našem amandmanu treba da se briše, on glasi: "Pravo na dobijanje licenci ima nastavnik, vaspitač ili stručni saradnik koji ima odgovarajuće obrazovanje iz člana 110. ovog zakona, savladan program uvođenja u posao nastavnika, vaspitača ili stručnog saradnika i položen ispit za licencu. Ministarsatvo je dužno da, na lični zahtev, u roku od 60 dana od dana podnošenja zahteva, izda licencu licu koje ispunjava uslove iz stava 1. ovog člana. Ako lice ne ispunjava uslove iz stava 1. ovog člana, ministar će rešenjem odbiti zahtev za izdavanje licence. Rešenje ministra iz stava 3. kojim se odbija zahtev za dobijanje licence konačno je u upravnom postupku". Koncept SRS-a se zasniva na činjenici da je položen stručni ispit nastavnika sasvim dovoljna kvalifikacija i smatramo da je uvođenje licenci nepotrebno. Zalažemo se za drugačije rešenje. SRS je protiv uvođenja licenca. Smatramo da je stručni ispit odgovarajuće rešenje, ako se ima u vidu da ni posle godinu dana od dana usvajanja zakona niko od nastavnika nije dobio licencu. Posebno želim da naglasim da će u uslovima političke nestabilnosti navedeno rešenje teško biti primenljivo. Što se tiče povreda radne obaveze, ona se može sankcionisati drugim zakonskim normama, tako da to ne može biti razlog za uvođenje licenci. Posebno želim da naglasim da stručno usavršavanje nastavnika ovim predlogom zakona nije obuhvaćeno, a značajno je zato što je postojeći zakon proizveo mnogo problema. Država koja nije ekonomski jaka i moćna uvek je dobra meta za razne mešetare, koji su sebe stavili u službu razaranja nacionalnog bića srpskog naroda. Za reforme u oblasti obrazovanja potrebno je mnogo sredstava, a kada se sprovode reforme one se sprovode na duži vremenski period. Moraju da budu jasne....
Molim vas, vreme vama je isteklo, gospodine Đorđeviću.
Nama vreme nije isteklo, možda je vama isteklo vreme. Što se tiče ovog predloga zakona od strane Vlade Republike Srbije, on se u mnogo čemu ne razlikuje od postojećeg zakona.
Da li još neko želi reč povodom ovog amandmana? (Ne.) Na član 43. amandman je podnela narodni poslanik Leila Ruždić-Trifunović. Odbor za prosvetu i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Gašo Knežević.
Usavršavanje nastavnika i licenciranje njihovo predstavljaju osnov dobrog sistema. Svi mi koji završimo neki stepen škole, nastavničke fakultete, ulazimo u obrazovni proces i tokom vremena neminovno učimo samo da predajemo i zaboravljamo šire stvari. Potrebno je osvežiti pamćenje, potrebno je napredovati. Zbog toga je zamišljen sistem školovanja nastavnika, odnosno seminara i odgovarajući sistem licenci. Ideja koja stoji iza produžavanje licenci nije nikakva ideja pruta ili štapa. Želja prilikom unošenja vremenskog ograničenja od pet godina i ponavljanja licence bila je želja da samo obezbedimo da nastavnici u određenom periodu vremena pohađaju određeni broj časova. Nikakve provere nisu predviđene za dobijanje, odnosno produžavanje licenci. To postaje stimulans i izazov za nastavnike da idu da obezbeđuju dodatno svoje znanje. Rečeno je ovde da niko nije dobio licencu. Nije tačno. Ipso lege, po samom zakonu, dobili su je svi oni koji su u nastavničkom zvanju sa položenim državnim ispitom bili na dan stupanja na snagu zakona iz 2003. godine. Tačno je da u fizičkom smislu licenca nije dobijena. Bili smo u fazi pravljenja licence. Želeli smo da to bude isprava koja lepo izgleda. Bila su predviđena dva ili tri rešenja, a čini mi se da smo se opredelili da Dositejeva slika bude na prvoj strani te licence. To bi bila kao neka knjižica, slično vozačkoj, koju bi svaki nastavnik ako hoće mogao da nosi sa sobom. U svakom slučaju, da mu nešto znači. Naša ideja dalje je bila da, kada smo već ušli u ovaj postupak izmene zakona, postoji mogućnost da se dogovrimo da ljudi starije dobi, nastavnici preko 50 godina, recimo, ne moraju da obnavljaju licencu. Smatrali su da su oni ljudi u godinama i da zaista možda ne postoji preka potreba njih uvoditi u stalni sistem edukacije. Mislili smo da je moguće rok za licence produžiti od pet na sedam godina. Dakle, onaj međuperiod između dva obnavljanja produžiti i na taj način smiriti duhove. Duhove su uznemirili sindikati. Svi sindikati čiji je cilj i zadatak i borba za ekonomski položaj, počeli su naglo da se bave stručnim usavršavanjem nastavnika. Ne mislim da je to loše, mislim da je to dobro, mislim da je čak dobro da sindikati imaju neke ogranke tu i da se time bave, ali prvi put su pokazali želju za jednim profesionalnim pitanjem, verovatno da bi zaštitili izvesne nastavnike u svojim redovima koji su pokazivali odbojnost na inovaciju znanja. Ono što je sada urađeno predstavlja paktiranje sa sindikatima. Godine 2003. mi smo uspeli da rešimo taj problem. Mislim da je postojala mogućnost da, kao jedan deo ovog naroda i to politički predstavnici ovog naroda, napravimo neki dogovor i da sistem popravimo, da osiguramo veći kvalitet. Nažalost, sve promene i svi pregovori oko usvajanja našeg amandmana su otpali i nisu prihvaćeni. Mi smo ostali kod amandmana i moj zadatak je da ovo izgovorim i pokušam da objasnim zbog čega su licence i produženja neophodni. Vi morate stalno osvežavati svoje znanje, učite celog života, nekome to lakše a nekome teže pada, a razumljivo je jedino i drugo. Ali ono što je nesporno, neko je to ovde rekao, znanje se brzo obnavlja, menja se sadržina, moramo se truditi celog života da učimo.
Reč ima gospodin Vlahović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedavajući, javio sam se za reč povodom amandmana koji smo podneli na član 43, a odnosi se na ukidanje licenci za nastavnika, odnosno obnavljanje licenci, zato što mislim da je to veoam važna kategorija, koja je između ostalog poznata u mnogim drugim profesijama. Mi ćemo vrlo brzo imati pred Skupštinom zakon o stečaju i zakon o licenciranju upravitelja i onda ćemo u tom zakonu videti da jedna profesija koja je odgovorna, stečajni upravnik, ali daleko manje odgovorna i daleko manje važna nego što je obrazovanje dece, nego što je njihovo vaspitanje u školskim institucijama, dakle, daleko manje bitna profesija zahteva stalno obnavljanje znanja i ponovno licenciranje onih koji se bave odgovarajućim poslom. Licenca kao kategorija nije nikakva kazna, to je samo regulišući mehanizam koji jednostavno nagoni određene profesije da svoja znanja usavršavaju, jer kao što reče moj prethodnik za ovom govornicom, uvaženi kolega gospodin Gašo Knežević, znanje je veoma dinamična kategorija, poznato je da je samo u poslednjih 10 godina XX veka količina znanja udvostručena u odnosu na sve ono što se do tog trenutka znalo. Podsetiću vas kojom brzinom znanje napreduje. Početkom 90-ih godina, Internet; ima to veze sa amandmanom, zbog toga što, da biste mogli kvalitetno da prenosite znanje na nove generacije, vi morate imati način da nastavnike i učitelje, između ostalog, stimulišete da povećavaju svoj fond znanja. Hajde da budemo realni, da li je dobro da onog časa kada se učitelj zaposli, kada se nastavnik zaposli, da svoj fond znanja ne unapredi ni za jotu. Da li je to dobro za obrazovanje naše dece? Ako nemate unutrašnji samoregulišući mehanizam koji jeste obnavljanje licence, onda nećete ni imati garanciju da će taj fond znanja biti uvećavan. Kategorija licence je poznata u čitavom nizu drugih profesija, pomenuću samo neke koje dolaze iz ekonomskog domena, licenca za revizore, licenca za procenitelje, brokerske licence, sve su to obnavljajuće licence koje jednostavno obezbeđuju uvećanje kvaliteta znanja. Mislim da je ovo jako pogrešno, ukidanje postulata, odnosno ukidanje obnavljajuće licence i obaveza nastavnika i učitelja da nakon isteka svakih pet godina tu licencu ponovo potvrđuju. Pogrešno je zbog toga što ćemo ne samo imati školski sistem i obrazovanje koje je usmereno na nastavnika, odnosno na učitelja, nego ćemo i učitelja i nastavnika imati bez ugrađenog mehanizma sticanja znanja, a to znači da ćemo na kraju imati bitno smanjeni kvalitet obrazovanja naše omladine, odnosno naše dece. Još jednom, kao što sam prošli put rekao, ljudski resurs je najvažniji resurs onda kada imate uvećanje fonda znanja brzinom koju smo imali u HH veku, a računajte da ćemo u narednom periodu imati ne proporcionalno, nego eksponencijalno uvećanje znanja, i zbog toga je potrebno da postoji mehanizam koji će nastavnike, učitelje, profesore direktno stimulisati da svoj fond znanja uvećavaju. Ovo nije kazna za učitelje i nastavnike, ovo je jednostavno mehanizam koji obezbeđuje bitniju i kvalitetniju nastavu. Apelujem na poslaničku većinu da se dobro zamisli da li je dobro ukidati obnavljajuće licence za prosvetni kadar. Naravno, postoji čitav niz učitelja, nastavnika koji, zahvaljujući vlastitoj kreativnosti, vlastitoj znatiželji, uvećava svoj fond znanja, ali nemojte zaboraviti da postoji jedna velika grupa prosvetnog kadra koji maltene od trenutka stupanja ne radi na vlastitoj doradi uvećanja fonda znanja, i zaista ovaj unutrašnji ugrađeni mehanizam je neophodan da bismo imali kvalitetnu nastavu i da bismo koliko-toliko fokus sa nastavnika skrenuli na učenike. Naravno, ako neki poslanici iz poslaničke većine smatraju da je ovo o čemu govorim nebitno, bilo bi dobro da izađu za govornicu.
Gospodine Vlahoviću, šest minuta ste govorili. Reč ima narodni poslanik Snežana Lakićević-Stojačić.
Poštovani poslanici, drago mi je što određeni poslanici izražavaju želju da me češće viđaju za skupštinskom govornicom. Ja ću vam izaći u susret, tek je 4,15 hvala bogu, imamo vremena, a verujte mi u kondiciji sam, jedino što će mi smetati je što ovo jutro neću moći da se proštem pored Dunava. Ali, bože moj, imamo značajniji cilj od toga. Elem, ukidanjem obaveze da se licenca produžava na osnovu stručnog usavršavanja nastavnika ukida se obaveza nastavnika, kao i celi veoma dobro promišljeni sistem usavršavanja, koji je zaživeo već u 2002. godini i koji je isfinansiran sredstvima stranih donatora, pre svega švajcarske države, koja je bila zainteresovana da se kroz dodatnu obuku nastavnog kadra u Srbiji poboljša nivo nastave u osnovnim i srednjim školama. A dokazano je da nivo nastave i sprovode nastavnici, a jedan od osnovnih faktora je prenošenje znanja i boljeg sticanja obrazovanja dece u osnovnim školama, takođe i srednjim. Stručno usavršavanje se na ovaj način prepušta volji i želji nastavnika. Diskreciono pravo svakoga od njih je da, ukoliko hoće, prati savremene tokove u obrazovanju ili, ukoliko to ne želi, prosto nakon završenog nikada više ne otvori nijednu knjigu, ne konektuje se na Internet i apsolutno ne prati ono što predstavlja savremene tokove u predmetima koje on predaje u školi ili znanje koje želi da prenese učenicima. Ogromna je dodatna vrednost i veoma malo ulaganje u stručno usavršavanje, jer, podsetiću vas, od ukupnog budžeta koji je predviđen za Ministarstvo prosvete i sporta, svega 0,1 posto budžeta je potrebno za resor obrazovanja da bi se omogućilo dodatno obrazovanje nastavnika. Ukoliko ste svesni da imate veliki broj nastavnog kadra u Srbiji, koji, imeđu ostalog, ne govori engleski jezik ili ne koristi računar, dovoljno vam je da prosto shvatite da u 21. veku treba da im omogućite da uz dodatno obrazovanje steknu znanja koja su im u svakom slučaju neophodna da bi mogli da prate savremene tokove. Prosto je neverovatno toliko odsustvo sistemskog i strateškog mišljenja kod onih koji su predložili ove izmene i dopune zakona. Pored toga, cela Evropa se trudi da stvori što kvalitetnije nastavnike, pošto se uvidelo, kao što sam već rekla, da je to ključ uspeha školstva. Uspeh učenika apsolutno linearno korelira sa stručnim usavršavanjem nastavnika, a podsetiću vas da je u većini zemalja Evropske unije broj časova koje nastavnik godišnje treba da provede u stručnom usavršavanju između 20 i 100 časova. Naš zakon iz 2003. godine predviđa da profesor treba da ima 100 sati, ali u petogodišnjem periodu. Ne mislimo da je to dodatno opterećenje za profesore, koje oni ne bi mogli istrpeti, štaviše mislimo da je obaveza koja je u ovom zakonu propisana nešto što je strašno važno da bi prosto profesori bili naterani da, ukoliko nemaju volju da sebe usavršavaju, moraju da prisustvuju određenim seminarima kojima bi se osposobili da na adekvatan način vrše nastavu u školama. Sve to, dakle, sto časova u petogodišnjem periodu, koštalo bi manje od 800 miliona dinara za sve nastavnike ukupno za pet godina. Dakle, potpuno simbolična cifra za nemerljiv efekat koji bi se time dobio. Šta je još interesantno u celoj ovoj priči? Interesantno je da je u ovim izmenama i dopunama implicitno legalizovano držanje privatnih nastavnika, a samim tim legalizovana siva ekonomija privatnih časova u školstvu. Naravno, pravi se jedan izuzetak. Ne možete držati privatne časove detetu kome predajete taj predmet u matičnoj školi. Svima drugima možete. S obzirom da imate dobre odnose sa kolegama iz druge škole, iz susedne škole, potpuno vam se otvara prostor da u jednoj dobroj koordinaciji kroz sivu ekonomiju budete zainteresovani da u okviru redovne nastave dete ne savlada ono što je nastavnim programom predviđeno, nego da mu prosto nakon toga držite dodatne privatne časove, povećate svoj budžet, ali umnogome oštetite budžet porodica koje objektivno novaca nemaju. Svako od nas pretpostavljam, ili većina od nas, ima decu u školi i znate koliko je dodatno opterećenje za kućni budžet platiti nedovoljno poznavanje, nedovoljno dobar rad nastavnika u osnovnoj školi, koji morate nakon toga nadoknaditi privatnim časovima.
Gospođo Lakićević, mogu li da vas zamolim, 5,30 je, vreme ste iskoristili.
Pet i trideset pet je, a ovo je prosto završetak rečenice i mnogo manje kršenje Poslovnika od onoga što vi radite već, evo, 12 sati u ovom parlamentu, s obzirom da vas podsećam da mi i dalje raspravljamo o zakonu koji je stavljen po hitnom postupku, a za koga saglasno članu 221. i danas nismo dobili obrazloženje.
Hvala, gospođo. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 44. amandman je podnela narodni poslanikLeila Ruždić-Trifunović. Odbor za prosvetu i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odborsmatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Gašo Knežević. Molim samo da ipak vodimo računa, pet minuta je sasvim dovoljno da se iznesu primedbe na amandman, jer u ova prethodnatri izlaganja sva tri poslanika su prekoračila skoro po minut.
Gospodine predsedavajući, ne vidim razlog da to kažete sada. Nijednom, a javljao sam se nekoliko puta večeras, odnosno danas, nisam vodio računa o vremenu i uvek sam završavao za onoliko koliko mi je bilo potrebno da kažem ono što sam imao nameru, a nikako nisam trošio svoje vreme.
Zato sam vam sada poklonio minut.
U ovom članu 44. kojim se menja član 118. sada postojećeg zakona zaštitnici nastavnika pokazuju svoje drugo lice. Pokazuju zapravo da sem zaštitničke uloge, uloge zaštitnika, imaju i ulogu inkvizitora. Oni daju određenom organu čija to jeste nadležnost, u osnovi to nije problem, sprovođenje suspenzije licence po proceduri i na način koji nije čist, koji nije potpuno razrađen, iz razloga koji mogu da budu veoma, veoma raznorodni, i možete zamisliti situaciju da se nastavnik kažnjava zbog rada koji je na izvestan način atraktivan za decu, a za školu, odnosno za sistem, za Ministarstvo možda nedovoljno prihvatljiv. Posledica toga je suspenzija licence i vraćanje na državni ispit. Sada se čovek koji, recimo, ima 55 godina vraća na državni ispit. Mene zaista čudi koji je to pakt napravljen između sindikata i predlagača, da oni nisu reagovali ili su oni ponovili bolest ovog naroda, a ta bolest, mi smo takvi, mi smo usmeni narod, retko ili ne baš uvek volimo da čitamo. Možda nisu čitali. To je jedini razlog koji vidim, zbog koga bih mogao zamisliti da nisu reagovali. Ovo je zapravo batina u rukama predlagača, Ministarstva prosvete, odnosno ne Vlade Srbije, nego samo Ministarstva prosvete, u pogledu odnosa prema prosvetnim radnicima, i zapravo pokazuje da odnos nije zaštitnički, nego je nešto drugo.
Da li se još neko javlja povodom amandmana? Narodni poslanik Marković.
Poštovani predsedavajući, narodni poslanici, član 44. zaista krije u sebi opasnost da prema potpuno subjektivnom stavu prosvetnog savetnika dolazi do obračuna sa nastavnim kadrom i tu ne postoji nijedno racionalno obrazloženje zašto se uvodi i zašto se na taj način vrši suspenzija licence. U stavu 3. izmene člana 118. stoji da se licenca suspenduje nastavniku, vaspitaču ili stručnom saradniku koji prema izveštaju prosvetnog savetnika ne ostvaruje obrazovno-vaspitni rad, na način i po postupku kojim se omogućava postizanje propisanih ciljeva i zadataka programa obrazovanja i vaspitanja (propisani ciljevi i zadaci programa vaspitanja i obrazovanja vrlo su nedorečeni u Predlogu ovog zakona), a za koga prosvetni savetnik utvrdi da nije otklonio nedostatke u svom radu (dva puta negativno ocenjen). Dakle, može ga dva puta vratiti da otkloni svoje nedostatke i zatim mu izriče meru suspenzije licence. I još nešto, što se potkralo u ovom članu i što još jednom ukazuje da je zakon rađen u nekoj žurbi, a ne sa namerom da bude kvalitetan, nego koliko da poništi kvalitete prethodnog zakona, stav 4. i stav 9. su potpuno istog sadržaja. Nije niko uložio amandman na to i to će tako ostati u sadržaju zakona. Stav 4. kaže : "Nastavniku, vaspitaču ili stručnom saradniku kome je suspendovana licenca iz razloga navedenih u stavu 3. ovog člana može da se ukine suspenzija licence ukoliko položi ispit za sticanje licence." U stavu 9. je potpuno ista formulacija, samo što stoji – prestaje suspenzija licence ukoliko položi ispit za licencu. To je isto. Ne radi se o nekakvom ozbiljnijem promišljanju da se ugradi nešto što bi kvalitativno poboljšalo ovaj zakon, nego se otvara mogućnost da se još na jednom mestu kroz zakon vrši arbitraža, da se centralizuje ponašanje u ovoj oblasti, što ukazuje da je zakon i nedemokratski i potpuno arbitraran. Evo još jednog primera da će prosvetni savetnik moći da oduzme licencu svakom nastavniku, koji po njegovoj proceni ne izvršava obaveze koje proizilaze iz ostvarivanja ciljeva nastavnog programa. To zaista nije trebalo da se nađe u ovom zakonu. Dovoljno ograničenja postoji kod licenci po osnovu teže povrede radne discipline i obnavljanja licence, što daje mogućnost da se kroz stručno usavršavanje i ponovno polaganje stručnog ispita ona potvrdi i produži. Ima smisla da ovaj amandman bude prihvaćen i da se briše izmena u st. 4. do 9. i da ostane rešenje koje je u prethodnom zakonu bilo u članu 118.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 44. amandman je podneo narodni poslanik Tomislav Penezić. Odbor za prosvetu i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zaknodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč?Izvolite, narodni poslanik Tomislav Penezić.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandman na član 44. tj. suspenziju licence ne bi trebalo mnogo ni da komentarišem, pošto je SRS već imala nekoliko amandmana u vezi sa tim. Licencu dobija svako ko završi višu ili visoku školu kod eminentnih predavača. Ponosan sam što sam tu licencu stekao kod eminentnih predavača, kao što su Mihajlo Stevanović, Radosav Bošković, Pavle Ivić i njima slični. To je malo starija generacija. Time sam stekao licencu za rad. Oni su me naučili da srpski jezik ima svoje principe, a mnogi bi trebalo ovde da se pridržavaju tih principa. To su - jasnost, razumljivost, lepota, čistota i ekonomičnost. Upravo ću se pridržavati tih principa. SRS je protiv samog pojma licenca, za to smo da ostane pojam stručni ili državni ispit. Kada je reč o usavršavanju, svaki nastavnik mora da se usavršava u svojoj struci, jer pred sobom uvek ima najmanje 30 pametnih glava koje prelistavaju Internet, iščitavaju literaturu i uvek su spremni da upute poneko pitanje. Ono što je gospodin Gašo Knežević rekao, da nema polaganja nego da je to neko posećivanje časova, dodatno edukovanje, u zakonu se ispred ovog člana jasno kaže – ima pravo polaganja ispita za licencu. Ipak se ispit polaže. A da se ne polaže, to bi onda bio seminar, na kome se slušaju dobra predavanja; i bolje je da ostane to - seminar za nastavnike; jer kad čovek pođe na taj seminar i pitaju ga, gde si pošao, nikako ne može reći - pošao sam na licencu.
Da li se još neko javlja za reč? Izvolite, Nemanja Šarović.
Dame i gospodo narodni poslanici, iako je očito da ovde nema više od 50 poslanika vladajuće većine mi nećemo tražiti kvorum, jer nama to nije cilj. Mi hoćemo da pokažemo da posao koji radimo, radimo maksimalno i ozbiljno. Šteta je što gospođa ministarka nije našla za shodno da sedne malo, da posluša neki od amandmana, možda bi neki prihvatila. Amandman na član 44. podneo je narodni poslanik iz SRS, Tomislav Penezić, a predvideo je brisanje člana 118. Taj član je jedan od važnijih na koji je podnet amandman i mislim da bi bilo dobro da se prihvati. U njemu se kaže: "U toku važenja licenca može da bude suspendovana. Licenca se suspenduje na šest meseci nastavniku, vaspitaču i stručnom saradniku kome je prestao radni odnos zbog izrečene mere za izvršenu povredu radne obaveze iz člana 131. tačka 2), 6), 7), 10) i 11) ovog zakona." Ako pogledate šta piše u članu 131. i oba člana dovedete u logičku vezu, videćete da su te povrede zbog kojih se vaspitaču izriče suspenzija od šest meseci sledeće (ali ću početi od kraja): uništenje, oštećenje, skrivanje ili iznošenje evidencije, odnosno školske isprave; neovlašćena promena podataka u evidenciji, odnosno u školskoj ispravi, brisanjem, dodavanjem, precrtavanjem ili izostavljanjem podataka (ovo praktično znači falsifikovanje školskih isprava, pa se postavlja pitanje da li neko ko ovo izvrši uopšte može da radi ne tih šest meseci nego i posle, da li više može da se bavi ovim poslom). Zatim, to je - nošenje oružja u ustanovi ili u krugu ustanove. Da li mislite da ona lica koja nose oružje u školskim ustanovama i koja time mogu da izazovu nesreću ili smrt nekog deteta treba da rade tu. Da li vi želite svoju decu da poverite tim ljudima? Sada dolazimo do dve najteže povrede, koje po mišljenju SRS svakako zaslužuju mnogo oštriju sankciju nego što je suspenzija vaspitača tj. nastavnika na šest meseci. Bilo ko ko izvrši ijednu od ovih povreda ne treba više nikada da priđe ni blizu školi, a ne da bude nastavnik ili vaspitač. Radi se o podstrekavanju na upotrebu narkotičkog sredstva kod dece i učenika ili omogućavanje upotrebe narkotičkih sredstava, davanje ili neprijavljivanje nabavke i upotrebe. Da li neko ko našu decu navlači na drogu, ko diluje po školi, omogućava kupovinu droge maloletnoj deci, posle 6 meseci može da radi kao nastavnik ili vaspitač? Mislim da osoba koja ovo uradi treba da provede u zatvoru mnogo duže nego što je taj rok suspenzije od šest meseci i da nikada više u životu ne treba da joj bude pružena mogućnost da bude vaspitač ili nastavnik. Na kraju, dolazimo do povrede iz tačke 2) člana 131. u kojoj se kaže – ugrožavanje ili povređivanje fizičkog ili psihičkog integriteta deteta, odnosno učenika (fizičko kažnjavanje, moralno, seksualno ili na drugi način učinjeno zlostavljanje). Dame i gospodo narodni poslanici, ukoliko voljom vladajuće većine ove odredbe ostanu u zakonu, vi ćete omogućiti da osobe koje seksualno zlostavljaju mlađe maloletnike budu vaspitači i nastavnici. Takvim osobama mesto je u zatvoru. Ove osobe je trebalo da budu tretirane izmenama seta pravosudnih zakona. Na njih je trebalo setovi pravosudnih zakona da se odnose, a ne Zakon o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja. Ponoviću još jednom ovo, pošto je gospođa ministarka upravo pristigla. Obratite pažnju na član 118, u kome je propisano da će suspenzija od šest meseci biti izrečena licu koje izvrši povrede iz člana 131. tačke 2), 6), 7), 10) i 11), u koje, između ostalog, spada podstrekavanje na upotrebu narkotičkih sredstava, nošenje oružja, seksualno i fizičko zlostavljanje. Hvala.
Hvala, gospodine Šaroviću. Da li se još neko javlja povodom ovog amandmana? (Ne.) Na član 45. amandman je podneo narodni poslanik Slobodan Pajović. Odbor za prosvetu i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Narodni poslanik Gašo Knežević.
Radi se o konceptualnom amandmanu. Ako se ne usvoji nijedan, nema razloga da se usvoji ni ovaj.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 45. amandman sa ispravkom zajedno su podneli narodni poslanici Meho Omerović i Ljiljana Nestorović. Odbor za prosvetu i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 47. amandman je podneo narodni poslanik Slobodan Vučković. Odbor za prosvetu i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč?(Ne.) Na član 47. amandman je podneo narodni poslanik Branislav Rankić. Odbor za prosvetu i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Branislav Rankić.
Slično kao objašnjenje što je dao Gašo Knežević za svoj amandman, ovaj amandman odnosi se na član 134. osnvonog zakona i predviđeno je da se u stavu 1. brišu reči "kao i upravni nadzor nad radom zavoda". Koncepcijski nismo predvideli postojanje zavoda i zbog toga, ako se ne prihvati ovo napred, nema potrebe ni za ovim amandmanom. Dosta je vremena prošlo, umorni su poslanici, nema potrebe za nekim širim objašnjenjem ovog amandmana. Vi možete kako hoćete, ali izgleda nećete dokle hoćete. Hvala.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 48. amandman je podneo narodni poslanik Vladimir Jovanović. Odbor za prosvetu i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 49. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Belić. Odbor za prosvetu i predstavnik predlagača su prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakkona. Na član 50. amandman je podnela narodni poslanik Anita Beretić. Odbor za prosvetu i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 50. amandman je podneo narodni poslanik Milan Veselinović. Odbor za prosvetu i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima Milan Veselinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, imajte još malo strpljenja pa ćemo završiti, ako budemo mi radikali hteli, ako ne budemo, još ćete čekati. Koncept SRS vam je poznat kroz prethodne amandmane. Mi smo prethodnim amandmanima već negirali postojanje zavoda. O tome je bilo dosta reči, ne bih želeo više time da vas opterećujem i zamaram, alida ste prihvatili amandmane na početku, što je bilo neophodno, verovatno bi ova sednica trajala veoma kratko. Želeo bih da objasnim član 148. koji se briše. Kaže: "Novčanom kaznom od 10.000 do 50.000 dinara kazniće se za prekršaj zavodi ako ne pripreme odgovarajući materijal ili ga dostave ministru, odnsono savetu u datom roku (član 25. stav 2). Novčanom kaznom od 1.000 do 10.000 dinara kazniće se za prekršaje iz stava 1. ovog člana i direktor zavoda." Vidite i sami da smo ukidanjem zavoda ujedno želeli da spasemo i ove mučenike ovih kazni. Da su zavodi ukinuti, ne bi ovakve kazne bile propisane, a to su nova opterećenja za zavod, odnosno direktora zavoda. Znači da smo bili potpuno u pravu kada smo govorili da su nam zavodi i centri nepotrebni, a vi ste ostali do kraja na vašem predlogu i smatram da nećemo dočekati osnivanje zavoda i centara. Hvala.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Milanu Veselinoviću. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? Narodni poslanik Šarović.
Dame i gospodo narodni poslanici, zaista sam očekivao odgovor ministra za prosvetu i sport povodom mog obrazloženja prethodnog amandmana i želeo bih da kažem gospođi ministarki da njen posao nije da dođe ovde, da sedi i da čita novine, jer nam u tom slučaju njeno prisustvo nije potrebno. Već je smisao vašeg prisustva ovde, gospođo, da odgovarate na naša pitanja, da dajete objašnjenja vašeg koncepta zakona, da mi vama obrazlažemo naš i da onda u toj raspravi nađemo ono što je najbolje za Srbiju, što je najbolje za našu decu. Veoma su ozbiljne primedbe koje sam izneo na ovaj prethodni amandman i veoma ozbiljne posledice. Žao mi je što vi na to ne reagujete, ali sada ću obrazložiti amandman koji je na član 148. podneo narodni poslanik Milan Veselinović. Ovim amandmanom predviđeno je brisanje člana 148. zakona, jer po konceptu SRS nije predviđeno postojanje zavoda. Takođe, veoma je zanimljivo poređenje visine ovih kazni koje ste predvideli i kazni koje ste predvideli pre neki dan, kada je na dnevnom redu bila rasprava o Zakoniku o krivičnom postupku. Videli smo da su predviđene kazne za svedoke koji se ne odazovu uredno na ročište do 100.000 dinara, iako su posledice toga mnogo manje nego što je posledica ukoliko odgovorno lice iz zavoda ne pripremi odgovarajući materijal i ne dostavi ga ministru. Dok je npr. kazna za ustanovu za veštačenje, koja to veštačenje ne obavi na vreme, do pola miliona dinara, što je krajnje neprimereno ekonomskoj situaciji u zemlji, iako je društvena opasnost od takvog prekršaja mnogo manja nego što je ukoliko zavod ne pripremi potrebne materijale i ne dostavi savetu u datom roku, a predviđena kazna za zavod je samo 10.000 do 50.000 dinara. Logično bi bilo, ako u jednom zakonu povećavate kazne za deset puta, da to uradite u svakom, ukoliko je inflacija tolika ili ukoliko postoji neki koncept, onda bi to trebalo da prožima i da se oslikava kroz sve zakone. Očigledno je da je ovde na delu voluntarizam, da od člana do člana, kako vam padne na pamet, tako i pišete.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 51. amandman je podneo narodni poslanik Meho Omerović. Odbor za prosvetu i predstavnik predlagača prihvatili su ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 56. amandman je podneo narodni poslanik Dragor Hiber. Odbor za prosvetu i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li se neko javlja za reč? Narodni poslanik Gašo Knežević.
Nekoliko poslednjih amandmana koje je predložila DS-Boris Tadić nalazi se u prelaznim i završnim odredbama zakona. One su koncipirane tako da odslikaju naš predlog po kome bi moglo da se izvrši odlaganje, to je upravo ovaj amandman, početka implementacije programa reforme na sedmi razred za godinu dana, kako bismo dobili godinu dana za stručne razgovore, da ne bi toliko ožiljaka pravili na licu jedne generacije. Kako je DS - Boris Tadić doživela da nijedan njen amandman nije usvojen, što jeste naša žalost, naravno, ali mislim da je to žalost i za čitave generacije dece koje će da budu obrazovane po ovom zakonu, više nemam nameru da obrazlažem amandmane, prelazne i završne amandmane, jer smatram da vremenska dimenzija koju sam sada objasnio oslikava suštinu problema i da dalja argumentacija ovde kada treba početi nešto nije neophodna, jer je očito da ništa neće biti usvojeno. Želim novom ministarstvu i novoj vladi puno sreće u implementaciji nečega što je nemoguće. Ovo sprovesti je nemoguće. Ovaj zakon je donet sa hipotekom. Hipoteka je ova noć. Nešto nenormalno se desilo u ovoj zemlji. Ovaj zakon je postao simbol. Jedna direktorka beogradske škole je rekla - reforme su neophodne. Prva je bila rez, druga je takođe nagli rez. Nije li to mnogo rezova na licu jedne generacije? Onaj ko bude u prilici da zameni sadašnju vlast, imaće strašnu dilemu šta da radi sa jednim zakonom koji je opterećen strašno velikom hipotekom i ima sudbinu onog zakona kojim je univerzitet unesrećen 1998. godine. Nadam se da će se ipak smoći snage u ovoj zemlji da se napravi još jedan rez. Možda će biti mnogo rezova na jednoj generaciji, ali ćemo imati čista lica drugih budućih generacija. Zato savetujem svakom ko zameni sadašnju vlast da hrabro ide u reformu, da hrabro vrati sadašnje rešenje i pokuša da ga unapredi, da ga popravi, jer ovo rešenje nikada nije bilo zatvoreno. Dakle, želim vam sve najbolje u primeni ovog zakona, zaista.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 57. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Meho Omerović i Ljiljana Nestorović. Odbor za prosvetu i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li se neko javlja za reč? (Ne.) Na član 57. amandman je podneo narodni poslanik Goran Cvetanović. Odbor za prosvetu i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li se neko javlja za reč? Narodni poslanik Goran Cvetanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, član 57. glasi: "U članu 161. stav 1. reči "savlada akreditovani program obuke" zamenjuju se rečima "položi ispit za direktora". Stav 2. menja se i glasi: "Direktoru prestaje dužnost ako ne položi ispit u roku iz stava 1. ovog člana". Amandmanom, koji sam podneo u ime SRS, član 57. se menja i glasi: "U članu 161. stav 1. i 2. se brišu". Obrazloženje je što je SRS protiv uvođenja ispita za direktora. U obrazloženju Vlade stoji da se amandman ne prihvata, jer nije u skladu sa koncepcijom Predloga zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja. Upravo zbog toga što smo mi hteli, kao SRS, da promenimo koncept ovog zakona, zato smo i podneli amandman. Pre svega, posle dosta problema, ako pratite obrazloženje, videćete da troškove polaganja ispita za direktora snosi lice koje polaže ispit za direktora. U ovoj situaciji, kada su prosvetni radnici došli do donjeg praga socijalne izdržljivosti, onda dolazimo do takve selekcije da ko ima materijalne mogućnosti može da polaže ispit za direktora, a oni koji nemaju materijalne mogućnosti su hendikepirani, odnosno inferiorni u odnosu na ove prve. Samim tim se vrši ne selekcija po znanju, umeću i stručnosti, nego po materijalnim mogućnostima, što smo pokušali amandmanom da regulišemo i da poboljšamo Predlog zakona. Ono što je bitno za direktore, to je da svaki direktor treba da prati pedagoški rad u školi; kroz posete časovima on to upravo i ostvaruje. Postoje tačno stručne službe u svakoj školi koje određene poslove rade. Za pravne poslove je zadužen sekretar, koji je po edukaciji pravnik. Postoje pedagozi, psiholozi, koji pomažu kontrolu procesa nastave. Očigledno da je ispit za direktora nepotreban, potreban je samo stručni ispit za svakog direktora. Ono što je nedefinisano, kakav je to upravo ispit, ali preko intervjua koji je dala gospođica ministarka došli smo do zaključka, po njenim izjavama, da direktor ne bi smeo da bude neko ko ne zna strane jezike ili nema osnovnu informatičku pismenost. Činjenica je, a to svi priznajemo, da je u mnogim situacijama poznavanje stranih jezika ili poznavanje makar jednog svetskog jezika možda i bitnije nego završiti dva fakulteta. Daleko od toga da smo mi radikali protiv znanja stranog jezika. Još u osnovnoj školi sam bio na edukaciji na Kembridžu, Oksfordu, što se tiče engleskog jezika, i to nije sporno. Da li su ta znanja samo poželjna i da li ta znanja neku osobu koja treba da bude direktor čine da bude stručniji; sigurno da takva znanja nisu obavezna. Što se tiče informatičke pismenosti, imate kurseve od nedelju dana, da svako može da elementarna znanja i elementarni nivo stekne za taj kratak vremenski period. Ono što je bitno za svakog direktora, to je da poseduje veštinu upravljanja insititucijama. Samo je to bitno. Ovo daje mogućnost da vršite selekciju po političkoj pripadnosti, a što očigledno dobro radite. Zaprepastio me stav i mišljenje ministarke kada je rekla, pa vi radikali ste nacionalisti, volite Srbe i ja sam Srpkinja, pa zašto ne skratite vašu diskusiju. Vi ste, dame i gospodo, zbog SPO-a i Nove Srbije dva dana pregovarali, dogovarali, a mi smo strpljivo čekali i predložili ste ove zakone. Valjda su vam ovi zakoni bitniji od zakona o lekovima, koji očigledno neće moći da prođe sada kako ste planirali, a onda su vam krivi radikali, koji studiozno obrazlažu svoje amandmane. Očigledno ministarka nije u stanju da bude orijentisana zbog ovog vremena i da daje odgovore, jer je bila pasivni posmatrač i slušalac sve ovo vreme.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 58. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Milorad Belić, ali je povučen. Na član 58. amandman je podneo narodni poslanik Vladimir Andrić. Odbor za prosvetu i predstavnik predlagača prihvatili su ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 59. amandman je podneo narodni poslanik Goran Knežević. Odbor za prosvetu i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 63. amandman je podneo narodni poslanik Marko Đurišić. Odbor za prosvetu i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 64. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Čomić. Odbor za prosvetu i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 65. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Vlahović. Odbor za prosvetu i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 65. amandman je podnela narodni poslanik Donka Banović. Odbor za prosvetu i predstavnik predlagača prihvatili su ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 67. amandman je podnela narodni poslanik Snežana Lakićević-Stojačić. Odbor za prosvetu i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 67. amandman je podneo narodni poslanik Nenad Lemajić. Odbor za prosvetu i predstavnik predlagača prihvatili su ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 69. amandman je podneo narodni poslanik Bojan Pajtić. Odbor za prosvetu i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 69. amandman je podneo narodni poslanik Nenad Lemajić. Odbor za prosvetu i predstavnik predlagača prihvatili su ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 70. amandman, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Milena Milošević i Milan Veselinović. Odbor za prosvetu i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.)
Dame i gospodo, evo, zahvaljujući SRS-u i nama što smo nametnuli gro amandmana o njima se raspravljalo ovih dana i noćas, ali je bilo mnogo bolje da smo ovaj posao odradili u normalnim uslovima, bez hitnog postupka i nametanja ovakvog rada. Verujem da će građani Srbije shvatiti ko se u stvari interesuje za obrazovanje i vaspitanje i kome je cilj da se ovaj posao uradi valjano, šta je u stvari predviđeno ovim zakonskim projektom. Ovde ne treba mnogo filozofirati i govoriti o obrazovanju i vaspitanju. Svi mi znamo da je to živ proces i da taj proces izisksuje reforme, i to stalne reforme u cilju praćenja razvoja nauke, tehnike i svih drugih dostignuća u segmentu ljudskog života i rada. Zato mi, srpski radikali, jednostavno imamo drugi pristup i videli ste da je naš pristup različit od vašeg pristupa, i da mi pristup prilagođavamo kako vremenu, tako mentalitetu, odnosno materijalnoj podlozi kojom raspolaže naša zemlja. Ovaj amandman na član 70. ponavlja one naše stavove i koncepciju da smo protiv osnivanja zavoda i centara. O tome više neću govoriti, jer smo dosta rekli. U članu 70. stav 5. kaže: "Imovinu, prava i obaveze, kao i zaposlene centara preuzimaju zavodi, u skladu sa delatnošću utvrđenom ovim zakonom." Znači, nije šija nego vrat. Vi isto radite što su oni prethodno radili. Sve zaposlene samo pregrupišete i preuzimate ih u navedene zavode, a smatram da time nismo ništa racionalizovali, i dalje je ostalo sve po starom, i ostala je mogućnost za prijem novih i stvaranje što većeg birokratskog aparata, i što većeg trošenja budžeta Republike Srbije.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? Izvolite, reč ima narodni poslanik Miloljub Albijanić.
Obećao sam kolegi, ništa nisam loše mislio o vozačima iz Lazarevca, samo je bio kontekst u pitanju što se tiče školstva i teme o kojoj se radi ovde.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? Izvolite.
Na samom kraju, ovaj zakon će ući u istoriju, to sam želeo da kažem. Pet sati je ujutru i treba da služi na čast ministarki prosvete što zakon po hitnom postupku, što zakon mimo procedure, mimo Poslovnika, što zakon na silu donosi, a koji će kreirati sudbinku generacija. Pet sati je i pet minuta. Dobro jutro ministarka, dobro jutro želim novoj Vladi, a nadam se da će predsednik Vlade da se probudi. Želim samo da kažem na kraju da ste jedan efikasan, moderan zakon unakazili i uništili tradicionalnim rešenjima, restriktivnim rešenjima. I neka vam služi na čast, ako zaista to imate. Hvala.
Izvolite.
Dame i gospodo, ovaj vampirski zakon je uspeo. Uvažavam izvinjenje gospodina Albijanića. Nije lično uvredio mene, nego većinu naše javnosti je uvredio, znači, sve srednjoškolce u Srbiji je uvredio. To je njegovo loše ponašanje, to je taj kompleks G17 što muči, i to je to.
Reč ima narodni poslanik Vladan Vučićević.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj zakon neće ući u istoriju zato što se večeras ovako kasno donosi, tj. što se donosi u 5,05 časova, već će ući u istoriju zbog želje opozicionih stranaka da prave opstrukciju donošenja ovog zakona. Naravno, mi smo pokazali, bez obzira na onu pretnju da nećemo izdržati da donesemo ovaj zakon, izdržali smo, doneli smo, glasaćemo za ovaj zakon i to je još jedna pobeda vladajuće koalicije. To je dokaz da se sve može kad se hoće, da upornost, snaga i volja pobeđuju, a nadam se da će tako biti na ovim izborima. Hvala.
Predlažem da damo ministarki reč i da to bude završna reč. Izvolite.
Ovaj će zakon ući u istoriju zaista što smo ga doneli u pet časova i nešto, zbog toga; dobro, donećemo ga; i što smo pokazali da smo kao parlament i kao narodni poslanici ozbiljni ljudi, i kao takvi zaslužili smo poverenje naroda i pokazujemo da smo sposobni, svi iz vlasti i opozicije, zajedno da radimo celu noć do ujutro u korist naroda i države. A dotični mladi gospodin je ušao u istoriju po tome što je mahao određenim kartama, avionskim, i mogu da ga pitam da li ima neku za Bodrum za ovo letovanje.
Nije bila replika.
Po Poslovniku se javlja.
Tako je, član 100. Dakle, dame i gospodo narodni poslanici, da ne bi bilo neke zabune, jutro je, verovatno su određeni poslanici umorni, nikoga u Srbiji nisam uvredio. G17 plus stoji iza ovog zakona, G17 plus je značajno doprineo da dobijemo jedan kvalitetan tekst zakona i G17 plus će i dalje podržavati primenu ovog zakona i svesrdno u svemu tome učestvovati. Dakle, dobili smo reformski zakon i dobili smo zakon koji će biti dobar za sve u ovoj zemlji Srbiji, od osnovne preko srednje škole do fakulteta.
Dajem reč ministarki, izvolite, Ljiljana Čolić.
Na kraju ove krajnje iscrpljujuće i zamorne rasprave, koju putem TV ekrana već odavno ne prate ni članovi naših najužih porodica, biću sasvim koncizna. Ovde je rečeno mnogo toga što se na predloženi zakon odnosi, ali nažalost mnogo više što sa ovim zakonom nema nikakve veze, ali mnogo govori o samim učesnicima u raspravi. Pri tom su se mogle čuti međusobno krajnje suprotstavljene tvrdnje. Srbija ima veliki problem, to nije problem međuetničke, već nažalost, unutaretničke mržnje, tolike količine mržnje i samodestrukcije da se svako ko je ovo pratio može samo uplašiti za budućnost ovog naroda. Toj Srbiji je neophodan i potreban nacionalni konsenzus o svim važnijim pitanjima, gde svakako spada obrazovanje. Kako doći do tog konsenzusa, ako jedan deo članova ovog parlamenta tvrdi da je ovaj zakon samo kozmetički i neznatno izmenjen tekst postojećih zakonskih odredbi, a drugi deo da se radi o 80% izmena. Ako jedni tvrde da je ovaj zakon suviše centralistički, a drugi kako se ukida postojeća decentralizacija. Ako jedni kažu kako država mora više i jače da kontroliše i utiče na izbor rukovodstva škola, a drugi da se u školama ukida svaki vid slobode i kreativnosti. Ako su po jednima licence sudbonosno pitanje za Srbiju, a drugi smatraju da su nepotrebne. Po jednima, Srbija se povlači u samoizolaciju, a po drugima predloženi zakon je mondijalistički. Nemam nameru da u ovom trenutku predloženi zakon o izmenama i dopunama Zakona o sistemu obrazovanja i vaspitanja branim, on će sam sebe odbraniti u praksi. Uostalom, postavljena amandmanska pitanja su bila uvredljiva ili retorska, ili postavljena od strane odsutnih predlagača amandmana. Dakle, nema potrebe odgovarati na njih, zato ću samo u metaforičnom vidu ukazati na naš osnovni cilj, ne samo kada je u pitanju ovaj zakon, već rad Ministarstva u postojećem sazivu uopšte. Na zgradi koja se nalazi pored zdanja Narodne skupštine Republike Srbije ćirilično je uklesno u kamenu - Dom srpsko-amerikanske banke. Ta zgrada potiče s početka prošlog veka. To je naš cilj, da se poštuje ono što je srpsko i tradicionalno, da bude saglasno i kooperativno sa ostalim svetom i da služi svim građanima Srbije, bez razlike. Hvala vam.
Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Izglasali smo da radimo do završetka ove tačke. Zaključujem posao za sada, a zakazujem za 28. maj, danas, dakle petak, u 14,00 časova, nastavak rada.