Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Šeste sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2007. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuju 102 narodna poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 95 narodnih poslanika, odnosno da je prisutno više od jedne trećine narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da je sprečen da sednici prisustvuje narodni poslanik Miletić Mihajlović. Prelazimo na 2. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O PRIVATIZACIJI (nastavak u pojedinostima) Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Zdravko Topalović. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Zdravko Topalović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, građani Srbije, gospodine predsedavajući, krajnje je nedopustivo da sednici ne prisustvuje niko od ministara, a juče su se ovde menjali kao na hokejaškim izmenama. Nema ni gospodina Bubala, ni gospodina Dinkića, ni gospodina Đelića. U ime SRS podneo sam amandman da se u članu 4. stav 3. briše, jer zakonopisac predlaže suviše kruta pravila za pokretanje likvidacije subjekata privatizacije, a trebalo bi da omogući bolje uslove za privatizaciju društvenog, tj. državnog kapitala. Amandman ste odbili uz obrazloženje da ako subjekt nije prodat ni posle treće sprovedene aukcije, taj subjekt nije atraktivan i treba pristupiti likvidaciji. Dalje objašnjavate odbijanje amandmana da ako subjekt nije dve godine za redom podneo godišnji finansijski izveštaj, takođe, bude predmet likvidacije. Da li je moguće da u Srbiji, pored ovakve poreske uprave, za koju vi kažete da je efikasna, neki privredni subjekt ne podnese zvanične finansijske izveštaje Narodnoj banci Srbije. Znači da ne valja ni Narodna banka Srbije, tj. rukovodstvo Narodne banke Srbije, kao ni poreska uprava, koja ne može da prati donošenje seta poreskih zakona. Zašto se postupak aukcije ne bi sproveo i posle 31. 12. 2008. godine? Normalno, samo za one subjekte koji do tada nisu privatizovani. Za radnike tih preduzeća sve je bolje nego postupak likvidacije. Moram da se vratim na član 3, kojim ste predložili da se krug lica koji ne mogu biti kupci, normalno je da kupci ne mogu biti osuđivani za počinjena razna teška krivična dela, ali najgore što vi sada pred aukciju ili javni tender možete podneti krivičnu prijavu protiv konkurenta i time ga eliminisati iz daljeg toga privatizacije. Tuće se javiti niz zloupotreba ili nepreciznosti ili manjkavosti koje proizilaze iz ovog člana. Kada već hoćete, po vama, da sprečite da novac od kriminala i opran novac bude u službi kupovine subjekata privatizacije, zašto niste predvideli još jedno krivično delo, a to je izdaja zemlje i dobijena novčana nagrada od pojedinih zapadnih zemalja za izvedeni petooktobarski puč. To najbolje znaju otporaši koji su dobili novac iz inostranstva i svakako ne bi trebalo da učestvuju u procesu privatizacije, bar po vašem predlogu. Onda krivično delo za uvođenje protivustavnog vanrednog stanja 2003. godine u Srbiji i aktivnog učešća u sprovođenju tog vanrednog stanja. Vi ste amandmane mojih kolega Buhe i Martinovića odbili uz objašnjenje da član 346. Krivičnog zakonika definiše tzv. zločinačko udruživanje. Imam član 346. Krivičnog zakonika i u njemu ni reči o zločinačkom udruživanju. Možda u taj član 346. treba dodati 6. stav u kome bi stajalo – zločinačko udruživanje radi razbijanja srpskog finansijskog sistema i privrede od 5. 10. 2001. godine. Da li prepoznajete eventualno i kandidate za zatvorske sankcije za to počinjeno krivično delo? Ja svakako: Milosavljevića, Dinkića, Cvetkovića, ali o tom-potom. Ovim članom dajete mogućnosti da se krokodili u maloj bari međusobno pokrve, ali to je vaš problem. Evo primera, Božidar Đelić je preko svoje firme „Altis konsalting“ naplatio preko 400 hiljada evra za usluge uvođenja informacionih tehnologija u Energoprojektu. Sve ovo ne bi bilo interesantno da Energoprojekt nema svoje preduzeće Energodatu, koja se bavi tim poslovima, ali ne i u matičnoj firmi Energoprojektu. Zamislite sada nesretnog Božu, ne daj bože, krivičnu prijavu pokrene protiv njega gospodin Vlahović i „Eki investment“ i eliminiše ga iz privatizacije Energoprojekta, a Boža ostane kratak za još par miliona evra akcija u Energoprojektu. Slažete se, bilo bi nedopustivo, ali to je vaš problem. Juče je ministar Mlađan Dinkić, u pokušaju da odgovori na pitanja moje uvažene koleginice Nataše Jovanović o raspisivanju međunarodnog tendera o privatizaciji „Zastave“ iz Kragujevca, izgovorio je nešto neverovatno, ili je bar promenio program, a da to njegova stranka, G17, još uvek ne zna. Evo šta je rekao, parafraziraću. Da će drugoplasirani na tenderu dobiti mogućnost da u Srbiji otvori grinfild fabriku iz oblasti auto-industrije, uz objašnjenje da je auto-industrija proizvodna delatnost koja upošljava veliki broj radnika i da je profitabilna. Do sada je, bar do juče, ministar Dinkić stalno pričao da u Srbiji ne treba ništa proizvoditi, da treba forsirati usluge. Sada odjednom menja program. Mislim da je i gospodin Dinkić počeo predizbornu kampanju, ali kako gospodin Dinkić predvodi jednu malu stranku G17, pa i nemaju svog kandidata za predsedničke izbore, najgore od toga je što otvoreno podržava Borisa Tadića. Neće ni to dugo trajati. G17 će biti razočarana, po njima, izbornim rezultatima, kada će 20. januara u Srbiji pobediti Tomislav Nikolić.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Zdravku Topaloviću. Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne,) Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Željko Vasiljević. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Nebojša Stefanović. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Narodni poslanik Suzana Grubješić podnela je amandman kojim predlaže da se posle člana 5. doda novi član 5a. Vlada i Odbor za privatizaciju prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 6. amandman je podneo poslanik Veroljub Arsić. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Milisav Petronijević.
Dame i gospodo narodni poslanici, da iskoristim priliku, govoreći o amandmanu na član 6. koji je podneo gospodin Veroljub Arsić, da zatražim odgovor ministra, Narodnoj skupštini, a pre svega građanima Srbije i javnosti, da se do kraja razjasni suština amandmana na član 6. koji je podneo Veroljub Arsić, kao i amandmana koji je na član 6. podnela poslanica gospođa Suzana Grubješić. Tražim detaljan odgovor Ministarstva, jer građani, a i ja, duboko verujemo da je ovo u pitanju jedna prevara. Zašto? Amandman na član 5, kojem se dodaje 5a, koji je malopre saopšten da je postao sastavni deo zakona, menja bitno ceo deo zakona koji govori o restrukturiranju, čak menja jedan član, član 19. zakona, koji nije predmet izmena ovog zakona. Da je to uradila neka opoziciona stranka, odbijen bi bio taj amandman, jer, eto, nije predmet promena koje je predložila Vlada, promena zakona. Ali, kada amandmane na član 6, kasnije 8. i ovaj 5, odnosno gde se dodaje 5a, podnese poslanik G17 plus, na Predlog zakona čiji je inicijator predlagač u ime Vlade, neko ko objašnjava u ime Vlade, ministar iz G17 plus, onda je to značajno pitanje. Šta je suština tih izmena? Članovi 20, pa nadalje, Zakona o privatizaciji govore o otpustu duga prilikom restruktuiranja. Te izmene zakona su donete 2005. godine. Vlada je u svom predlogu išla na neke sitnije promene više tehničkog karaktera. Ovi amandmani suštinski menjaju zakon. Kako? Evo, vidite, oni koji su dužni da otpuste dug dok traje proces restrukturiranja, dok se ne završi privatizacija ili već kako se završi, mogu da namire svoja potraživanja posle prodaje kapitala ili imovine. Amandmani koji su predloženi i koje je naknadno Vlada usvojila brišu imovinu. Ostaje da mogu da namire svoja potraživanja iz kapitala, kojeg uzgred rečeno nema. Šta se događa? Događa se Sartid. Sartid da se proda za 23 miliona dolara, uz otpust svih ostalih dugova. Da ne bi bili u situaciji da ljudi postavljaju ta pitanja, tražim da ministar objasni suštinu ovih promena. I protiv smo toga. Na kraju krajeva, zakon ovaj isti o izmenama i dopunama privatizacije kaže u članu 12. da je predmet prodaje preduzeća koja su u restrukturiranju kapital ili imovina. Sve je to predmet prodaje. Zašto se poverioci ne bi mogli namiriti iz svega toga? Zašto će poverioci biti oštećeni ako bi ostala ova varijanta da se namiruju samo iz kapitala, njega nema. Sveži su nam primeri u Beogradu. U Beogradu su najinteresantnije privatizacije bile one koje su se završavale tako što se očisti preduzeće od svega i proda imovina. Evo svež primer Robnih kuća Beograd. Prodata je imovina, o radnicima, naravno, koji su uvek stradali kada je u pitanju privatizacija, kupac kaže - mi nismo kupili radnike, mi nismo kupili nikakve obaveze, mi smo kupili imovinu. Jugoeksport, evo još svežije, evo još jedan primer. Već sedam godina traje restrukturiranje Fabrike šećera "Dimitrije Tucović", prve srpske fabrike šećera i još je u tom procesu. Naravno, da sada ne pričam detalje, nije mogao da se završi postupak privatizacije, jer nije postojao upravni odbor. Dugo godina se čekalo da se postavi upravni odbor, koji bi trebao da verifikuje te dokumentacije za privatizaciju. Polovinom 2006. godine je formiran, a onda od svog formiranja, kao što se inače radi kada je u pitanju restrukturiranje, ne čini proces da omogući sve ono što govori zakon šta treba da se uradi kada se restrukturira preduzeće, nego ide prema stečaju. Ko će opet da strada? Radnici i imovina. Šta se događa dalje? Odlukom Agenciju za privatizaciju, bez trunke pozivanja na odgovornost te agencije koja toliko dugo to radi, ona sredinom 2007. godine ukida restrukturiranje preduzeća, naravno izlaže poveriocima, upućuje na stečaj. Ali, želim da ukažem jednu stvar, koja može da bude očigledna. Očigledno je da se to namešta kupovina atraktivnog građevinskog zemljišta. Znate li gde je Fabrika šećera "Dimitrije Tucović"? Centar Beograda, u ulici, nekada se zvala Radnička, pošto je ova vlast sve ulice izmenjala u Beogradu, više ne znam kako se zove, prekoputa Ade. Imovinski status preduzeća nije sjajan. Kada se pogleda na prvi pogled, jer ima dug prema poveriocima preko 30 miliona evra. To nije sporno, ali šta je ovde sporno i zbog čega tražim da se ovo pitanje razjasni: sporno je što to preduzeće ima na toj lokaciji 7,5 ha. To je trostruka vrednost ovih dugova koje ima, a to je imovina. Iz nje se neće moći, ako ostane ovako, namirivati poverioci. Ovde 7,5 ha, a u Padinskoj Skeli 102 ha sa svom opremom. Dakle, veliki domaći tajkuni, imali smo prilike da vidimo dirigovane stečaje, imaće priliku da dođu do veoma atraktivnog zemljišta. Ko će da strada? Stradaće radnici, kao što su inače stradali i u Robnim kućama, i u svim ovim drugim preduzećima koja su se prestrukturirala. Dakle, kapital, nema ga ili mali. Imovina ogromna, a predlaže se da poverioci prvo otpuste dug, nalaže im zakon, a onda kada se završi ceo proces da mogu da naplate svoja potraživanja, ali samo iz kapitala kojeg nema. Upozoravam i Skupštinu i javnost, ovo je jedna velika prevara i u najmanju ruku tražim da ministar javnosti objasni suštinu ove promene Vladine politike, Vladinog pristupa od pre deset dana i od pre dva dana. Hvala lepo.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Miši Petronijeviću. Reč ima narodni poslanik Zlatan Jovanović, pa potom narodni poslanik Rajko Baralić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine potpredsedniče, ne znam zašto smo napustili onaj dobri običaj da o amandmanima raspravljamo samo u prisustvu ministra. Mi imamo ovde tri ovlašćena predstavnika Vlade po ovoj tački dnevnog reda, trenutno nema nijednog ovde, a mi pričamo o amandmanima. Vratiću se malo na ono što sam sinoć pričao ovde, na primer privatizacije Kompanije "Novi dom". U međuvremenu sam dobio još materijala, pa imam obavezu prema ljudima koji su tamo bili zaposleni da iznesem i to. Naime, rekao sam sinoć da se jedan od objekata, ustvari jedini proizvodni projekat, fabrika na Voždovcu, prodaje za osam miliona evra, što je polovina od ukupne cene koja je plaćena za Kompaniju Novi dom u procesu privatizacije. Ali, ono što je još ovde teže jeste činjenica da su vlasnici Kompanije, novi vlasnici, potpuno napustili osnovnu delatnost ove kompanije. Naime, pored toga što ukidaju proizvodnju, oni su faktički ukinuli i maloprodaju, koja je bila osnovna delatnost, jer je najveći broj objekata upravo izdat u zakup. To su objekti, rekao sam sinoć, u centralnim delovima i Beograda i ostalih gradova Srbije gde su oni postojali, ovde je i spisak svih tih objekata, ne bih sada čitao da ne oduzimam vreme. Evo, znači, kako uz blagoslov Agencije i gde naravno sedi neko ko je iz iste partije i koće dati blagoslov na sve to, možete znači u prvoj godini, protivnoj ugovoru o kupoprodaji, da napustite i osnovnu delatnost, da otuđite i veliki deo imovine i tako se postaje naravno tajkun, kapitalista u državi Srbiji danas. Sada, opet uz izvinjenje što ću malo odstupiti od konkretnog amandmana, ali bitno je jer se radi takođe o privatizaciji, vezano je za ovu tačku dnevnog reda, a imam obavezu prema zaposlenima i bivšim zaposlenima jednog preduzeća iz Užica, da iznesem njihov slučaj. Naime, radi se o saobraćajnoj preduzeću "Raketa" iz Užica, koje je nekada bilo među tri ili četiri najveća saobraćajna preduzeća u Srbiji. Evo, vidite kako je u procesu DOS-ovske privatizacije po tom modelu ovo preduzeće propalo definitivno i načisto. Preduzeće "Raketa" je prodato javnom aukcijom 27. decembra 2002. godine. Prodato je fizičkom licu za 58 miliona dinara ili nešto više od 900.000 evra po tadašnjem kursu. Neto vrednost preduzeća, koja je procenjena od strane jednog stručnog tima, objektivno iznosi oko 20 miliona evra, i evo tog prvog problema koji imamo u svim privatizacijama. Već sam rekao da su sve privatizacije posebni slučajevi i da se o svakoj može knjiga napisati, o svakoj privatizaciji, to je znači preko 2.000 posebnih slučajeva kriminala u Srbiji u ovih sedam godina. Za nekoliko godina, koliko je ovaj kupac raspolagao imovinom "Raketa", uspeo je da zaduži ovo preduzeće višestruko, znači u odnosu na onu cenu koju je platio, tako da su svi objekti, sva nepokretnost je pod hipotekom, izuzev perona na Autobuskoj stanici u Užicu, a čak su i pokretne stvari, odnosno autobusi uglavnom založeni, odnosno na njima je upisano založno pravo zbog mnogih zaduživanja koje je ovaj vlasnik napravio u ovih nekoliko godina. Završni računi u svim ovim godinama su tako pravljeni da je saldo uvek bio pozitivna nula, tako da oni radnici koji su imali akcije po ovom zakonu nisu ostvarili ništa po osnovu dividende. Sad je tu jedan novi problem, novi momenat i novo pitanje koje treba postaviti, a koje je vezano za ovaj sledeći zakon koji imamo na dnevnom redu, ovu podelu besplatnih akcija u Srbiji - da li će ovi radnici, ne samo "Rakete", već i drugih preduzeća u Srbiji koji su formalno upisali akcije i negde su registrovani kao akcionari, a nikada ništa nisu ostvarili, niti će, da li će oni imati pravo, po ovom novom zakonu o podeli akcija građana Srbije, da ostvare bar to pravo, ako već ovo prvo nisu uspeli da ostvare? Krajem avgusta 2005. godine uspostavljena je hipoteka nad poslovnim objektom Autobuska stanica Požega u korist poverioca Poreska uprava, filijala Užice, radi obezbeđivanja privremene naplate poreza u iznosu od 88 miliona dinara. Ovo je opet jedno zanimljivo pitanje. Kako je moguće da se napravi ovako veliki dug po osnovu poreza državi u jednom preduzeću koje je privatizovano, a da država na to ne reaguje godinama? Znači, dug se stvara mesecima i godinama se to gomila i kada dođe do neke cifre koja premašuje iznos koji je on platio za preduzeće, onda se tek država pojavi i stavlja pod hipoteku objekte da bi taj dug naplatila. Zašto država ne reaguje blagovremeno i kod ovih preduzeća, kako revnosno reaguje kod onih malih sitnih preduzetnika kojima se naplaćuju kazne u astronomskoj visini vrlo brzo i ekspeditivno? U junu 2007. godine "Raketa" je izdala u zakup perone i pripadajuću infrastrukturu u Užicu jednom privatnom preduzeću iz Užica, iako je pre toga postojao dogovor između rukovodstva "Rakete" i lokalnih vlasti da se to uradi licitacijom i utvrđena je početna cena od milion dinara mesečno. Preko noći je od lokalnih vlasti stiglo naređenje da se ne ide na licitaciju, već da se to bukvalno ustupi ili pokloni, čitajte, jednom privatniku iz Užica. Sve to što je trebalo na licitaciji da ostvari i veću vrednost od milion dinara mesečno predato je jednom privatniku iz Užica, uz obavezu da uposli 60 radnika koji su već radili na tim poslovima, da im isplaćuje minimalne zarade, minimalne zakonske zarade, da im isplaćuje topli obrok u iznosu od 1.500 dinara mesečno i da preko toga zakupodavcu "Raketi" isplaćuje 20.000 dinara mesečno. Pitam, da li je moguće u Srbiji u ovom momentu zaraditi više od minimalne zarade koja je zakonom propisana? Dalje, u julu ove godine konačno, posle višegodišnje agonije, raskinut je ugovor o kupoprodaji "Rakete". Trgovinski sud u Kraljevu, a zatim i Viši trgovinski sud su to učinili, ugovor je raskinut i po zakonu Agencija je prenela kapital Akcijskom fondu. Verovatno će ići ona zakonska procedura dok se ponovo ovo preduzeće ne pojavi na novoj aukciji za privatizaciju. Postavlja se pitanje šta sa obavezama ovog preduzeća, šta sa tim kapitalom, odnosno kolika je sada ta nova vrednost užičke "Rakete". Posle raskida ugovora, pre nekoliko dana, HVB banka je aktivirala hipoteku na deo stanične zgrade u Užicu. Na licitaciji koja je održana pre nekoliko dana, a posle raskida ugovora, kao kupac pojavljuje se opština Užice i kupuje deo stanične zgrade za 23 miliona dinara. Možda to ne bi bilo čudno da u opštini Užice postoje legalni organi vlasti, da je tamo situacija redovna. Međutim, u opštini Užice situacija je neregularna, neredovna ili vanredna, i to traje više od godinu dana, odnosno zvanično više od godinu dana u opštini Užice su privremene mere. Zvanično već godinu i po dana ne postoji SO Užice, što je protivno zdravom razumu i svim zakonskim propisima, ali niko u državi Srbiji na to ne reaguje. U takvoj situaciji privremeni organ donosi odluku da osnuje novo javno preduzeće za javni prevoz i donosi odluku da kupi deo stanične zgrade, kako bi se, verovatno, počelo sa stvaranjem tog novog javnog preduzeća. Naravno, ništa nije slučajno, jer je pre izvesnog vremena u Užicu Opštinski odbor DS počeo da deli jedan ovakav pamflet, na kome se građani pozivaju da se bukvalno izjasne, ovo ima oblik ankete, da li su za formiranje novog javnog preduzeća za gradski prevoz, jer život ne može da čeka, kako to ovde stoji. Verovatno je cilj DS u Užicu da iskoristi ovu neregularnu situaciju tamo, da formira još jedno javno preduzeće i da smesti svoje nezaposleno članstvo u to javno preduzeće, jer je, naravno, ono što imaju od javnih preduzeća pod kontrolom do sada malo da bi se svi smestili tamo. Vidite, ovde je jedna slika na kojoj je prikazan autobus iz kultnog filma "Ko to tamo peva" i jedan savremeni, pa stoji - ovako je sada, a ovako treba da bude. Tačno, ovako je sada u vlasti DOS-a, u privatizaciji DOS-a, a ovako je bilo pre te privatizacije u užičkoj "Raketi". Ovako je bilo i ovako bi trebalo da bude da nije bilo ovakve privatizacije u užičkoj "Raketi". Prema tome, postavljam pitanje, ne znam kome, pošto ministar nije tu, ali ovo se prvo odnosi na ministra Markovića - da li je moguće da privremeni organ u Užicu traje duže od godinu dana? Da li je moguće da privremeni organ, bez obzira na njegovo trajanje, može da donese takvu odluku da formira javno preduzeće? Da li je moguće da privremeni organ može da izdvoji tolika sredstva u budžetu za takve namene da to sve plate građani Užica? Dame i gospodo, ovo je samo jedan od primera privatizacije u Srbiji, privatizacije koja je jednom malom broju ljudi, koji su u režimu od 2000. godine, donela bogatstvo, enormno bogatstvo, a na drugoj strani je ostavila veliki broj ljudi, građana ove zemlje, da žive na ivici egzistencije. Kada sam pre neko veče gledao emisiju"Upitnik" na Prvom kanalu RTS-a, u kojoj su gostovali ministri koji bi trebalo da budu danas ovde i kako voditeljka reče ova podela besplatnih akcija građanima Srbije može se nazvati i bakšiš za narod. U prvom momentu sam pomislio da je to i adekvatan naziv. Međutim, čini mi se da su ovo samo mrvice koje su ostale sa jedne bogate trpeze koja se zvala privatizacija u Srbiji pod vlašću DOS-a.
Reč ima poslanik Rajko Baralić.
Zahvaljujem, gospodine Mrkonjiću. Nisam dobio reč pre roka, ali ćete vi svakako biti predsednik Srbije pre roka, nema tu problema.
Molim vas, bez komentara vezanih za izbore. Nećemo ovde izbornu kampanju.
Amandman na član 6. i amandman na 5a, koji je u ime Vlade samo potpisala uvažena koleginica Suzana Grubješić, ključna su tačka u izmenama i dopunama Zakona o privatizaciji. Pošto nema ministra, obraćam se vama uvažene kolege i predsedniče Odbora za privatizaciju. Pošto mi vi možete odgovoriti, a uvažena gospođa i gospoda po Poslovniku to ne mogu, pa samo zbog toga se vama obraćam, pošto vi ovde zastupate vlast, a ja zastupam tranzicione gubitnike. Tranzicija je sinonim za bedu. Dakle, razumem šta je bila intencija zakonodavca, da se preostala neprivatizovana preduzeća efikasnije privatizuju. To nije sporno. Pošto je već donet jedan nakaradni zakon, onda to razumem, ali da objasnim građanima Srbije, da probam da objasnim u čemu je ovde razlika, kao što je govorio kolega iz poslaničkog kluba SPS Milisav Petronijević. Kada se u kakvoj-takvoj normalnoj privatizaciji kupi firma, onaj ko je kupio ostaje, dok traje ugovorna faza, vlasnik kapitala, dok ne izmiri obaveze po ugovoru, a kada izmiri poslednju finansijsku obavezu iz ugovora postaje vlasnik imovine. Ako bi se prihvatio amandman, a prihvaćen je, Suzane Grubješić, onda mi ovde nemamo taj prostor, nego onaj ko kupi odmah postaje vlasnik imovine, pri čemu je otpust duga minsko polje u Srbiji za radnike, koji nemaju na osnovu takve pravne transakcije nikakvo pravo ni u jednom smislu, osim ovog koje država garantuje, a to znači na teret poreskih obveznika, a ne na teret kupca kapitala, odnosno imovine. Zato je ovaj amandman krajnje problematičan, jer će na jednoj strani dati nalog određenim službama, kao što je Zavod za tržište rada, nekada se zvao drugačije, razumemo o čemu pričamo, dakle direktno budžetu da servisira socijalne potrebe desetina hiljada ljudi, a na drugoj strani onaj ko kupi kupiće nešto što apsolutno može da uknjiži istog dana i da to bude njegova imovina, da s tim postupa onako kako želi. Inače, u postupku privatizacije postojale su razne lagodnosti koje su za mene neprihvatljive, a to je, recimo, ako kupite firmu kao privatno lice vama se garantuje da je možete kupiti na šest godina. Ako je kupite obveznicama stare devizne štednje, obezbeđujete diskont od 70 procenata. Imam primer iz privatizovanog preduzeća "Ineks budućnost" Požega, gde je, recimo, procenjena vrednost kapitala manja od jednomesečne kirije zakupa koji ostvaruje novi vlasnik koji je to kupio na šest godina, po diskontu od 70 posto. Ovo je đavolji posao, ovo nisu čista posla. Dakle, nije moguće da se na taj način tretira zajedničko nacionalno bogatstvo, neću reći društveno, jer su neki od vas na to veoma osetljivi, ali objektivno smo ušli u probleme iz kojih je jako teško izaći. Dakle, kao što u stečaju postoji ova ista opasnost o kojoj sada govorim, vi sada prihvatanjem amandmana Suzane Grubješić 5a, praktično širite prostor da neko ko želi da postane vlasnik jedne takve firme, više nema nikakvu obavezu prema radnicima. To je lako. Zato i jesu radnici najveća žrtva Zakona o privatizaciji, za koji SPS nikada ni u jednoj formi nije glasala, ni za osnovni zakon, ni za izmene i dopune koje su već nekoliko puta bile na dnevnom redu. Zato što je Zakonom o privatizaciji praktično omogućeno jednom broju ljudi da potpuno maglovitim parama, mi ne znamo odakle su one došle, vi sada predlažete kod ove izmene i dopune da se kaže da ne mogu crne pare da uđu u privatizaciju, ali su do sada ušle i crne, i sive i krvave. Hoćete li da vas podsećam koje su krvave pare ušle u privatizaciju do sada? Koje su to pare? To su pare iz trgovine ljudima, narkoticima, to su pare iz otmica, to su krvave pare. Dabogda im preselo, svakome od njih koji je na taj način kupio imovinu i narodnu muku. Sada mi donosimo pet godina posle usvajanja osnovnog zakona, donosimo izmene i dopune da ne mogu pare koje nisu čiste da učestvuju u procesu privatizacije. Nije nego. Napisao sam na margini ovog vašeg Predloga zakona - kasno je, i stavio sam tri znaka uzvika i čuđenja, što bi rekao onaj iz čuvene TV serije. To više ništa ne znači. Srbija je postala vlasništvo takvih koji su takvim parama to kupili. Treba li da podsećam kakvi su to odnosi. Ima časnih ljudi koji su časno kupili firme i časno vode posao danas u Srbiji, i njima svaka čast, njima skidamo kapu, ali najveći deo toga, nažalost, funkcioniše tako da su ljudi potpuno obespravljeni, da su prestrašeni. Pitam vas, uvažena gospodo, koliko ima sindikalnih organizacija u novokupljenim privatizovanim preduzećima? Ne sme niko da osnuje nijedan sindikat, inače neće da osvane više tamo, a ovi koji su imali već sindikalne organizacije, oni se praktično svode na puki servis gazde. To je sindikat danas u privatizovanim preduzećima u Srbiji. Dakle, sindikalna borba traje onoliko decenija i vekova u svetu i ima crvenu boju zato što je, kao i Prvi maj, plaćena krvlju. Dakle, pravo da ljudi rade osam sati, da imaju druge potrebe, isposlovano je krvlju radnika i zaposlenih. Dobio sam pismo Petra Perišića iz Donje Trepče kod Čačka. Pa kaže, gospodine Baraliću, penzije u Srbiji su male, zato što jedna konkretna firma u Čačku, dok ne proverim, neću reći kako se zove, svojim radnicima, inače jedna od najboljih privatnih firmi u Čačku, isplaćuje zagarantovanu platu, pa na ruke onoliko, pa ono onoliko, pa ovo onoliko, pa oni su tamo sada zadovoljni. Samo vam kažem, gospodine Baraliću, iz toga bi trebalo, kada bi se plaćali porezi i ono drugo što treba da se prime i penzije, da se uplati u Fond obrazovanja, u Fond socijalne i zdravstvene zaštite, a oni to ne rade. Dakle, država na jednoj strani u bescenje prodaje nacionalno bogatstvo, a sa druge strane nema odgovarajući mehanizam da natera one koji dobro posluju, a ti evidentno dobro posluju, da ih natera da državi servisiraju svoje obaveze. Kako će onda da se napuni budžet? Uvažene dame i gospodo, u junu 2007. godine, po proceni Ministarstva finansija, naplata PDV-a je bila ispod 55%, da znate. Kud to idu te pare? Ovamo da se preko Kajmanskih ostrva vrati, pa da neko kupi ove firme na osnovu amandmana 5a, da nema više nikakve obaveze prema radnicima, da on kupi imovinu i da s njom raspolaže. Sinoć sam pričao o Berberskoj zadruzi Beograd. Pogledajte, to je urađeno pre dve godine, probajte da se očešljate ili podšišate u jednom od tih lokala koji su nekada bili berberska zadruga. Ne, sve su kockarnice. Gde su ti ljudi? Nema ih više. Pogledajte kako je privatizovan Putnik, pogledajte kako su drugi privatizovani. Nemamo mi ovde ideološke naočare, da ne misli neko da mi sa tog aspekta ovde govorimo. Mi govorimo sa aspekta realnog stanja u procesu privatizacije u Srbiji, koje je katastrofalno. Ugovori koji su raskinuti, raskinuti su jedva, a moglo ih je biti još onoliko raskinutih, zato što praktično niko ne ispunjava nikakve ugovorne obaveze. Ovde smo deset puta pominjali Magnohrom, primali smo, gospodin Petronijević i ja u ime SPS, šest ili sedam sindikata Magnohroma, i kada smo na tu temu razgovarali, rekli su nam odgovorni - ma ne, to će sve da bude u redu, ljudi će da izmire. Zašto je sada raskinut ugovor pre neki dan? Zato što je novi vlasnik isekao cele sisteme tehnološke i prodao svom DOO koji se bavi sekundarnim sirovinama po pet puta nižoj ceni nego što može da se proda na bilo kom drugom otpadu u Srbiji metal. To je privatizacija, Magnohrom. Kada se kaže Magnohrom, onda se zna šta je to tačno značilo. Još jednom vas molim, treba prihvatiti amandman gospodina Arsića da se briše član 6 i ne treba glasati za izmene i dopune Zakona o privatizaciji, jer je već u njega inkorporiran član, odnosno amandman Suzane Grubješić, koji je u stvari amandman Vlade 5a, i to je jedini način da se spreči ovo o čemu govorimo, a u vezi je sa članom 19. osnovnog Zakona o privatizaciji. Mi ćemo pažljivo pratiti šta se ovde dešava i pažljivo ćemo pratiti ko će sada postajati vlasnici firmi u kojima će biti otpušten dug. Molim vas, ovo je ključni momenat u privatizaciji u Srbiji, ključni momenat, zato što će ovde praktično sada svako ko ima obaveze finansijske koje su velike, ući u ovaj sistem i radnici će biti iz tih preduzeća tretirani kao i radnici iz preduzeća u stečaju. Mi ćemo imati na državu ogroman socijalni pritisak, na budžet ogroman pritisak, a ovi koji krvavim parama kupuju, biće vlasnici nečega što mogu da prodaju i mogu da rade s tim šta hoće, ali nemaju nikakve obaveze prema radnicima. Radnicima poručujem, izvinjenje i pohvale za ovo što mi pričamo mogu da pošalju u glasačku kutiju, zato što su glasali za desničarske stranke, a hoće levičarska rešenja, to nije moguće nigde u svetu. Jedna stranka kada osvoji vlast, ona svoj politički program pretače u zakone, to je ovaj zakon o privatizaciji, to je ovaj amandman 5a i to je ovo što se danas zove tranzicija. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović, potpredsednik Skupštine Republike Srbije.
Dame i gospodo narodni poslanici, na osnovu ove ''naknadne pameti Vlade Republike Srbije'', dakle, sedam godina posle prvog Zakona o privatizaciji, koji je dijametralno suprotan onome što je pre odlaska sa funkcije ministra za privredu pripremila gospođa Jorgovanka Tabaković, međutim, taj zakon nije mogao da se izglasa u Skupštini Srbije, jer smo mi morali da branimo državu i narod od NATO agresije i da se borimo za Kosovo i Metohiju. Dakle, kada je izglasan prvi Zakon o privatizaciji 2001. godine, bilo je jasno da će, kao i u svim zemljama u tranziciji, doći do privilegovanog položaja onih koji su bliski aktuelnim vlastodršcima, da će ljudi iz sprege vlasti sa onima koji su zaglibili u privredni kriminal ili tako rešili da se obogate, da završe na brzinu posao u toj prvoj fazi rasprodaje srpskih preduzeća, a da će radnici, kako godine prolaze, bez socijalnog programa, bez zdravstvenog zbrinjavanja, bez pomoći za zaista teško obolele ljude, doći u situaciju da uzale u vakuum, što zbog nepovezivanja radnog staža, godinama su to trpeli, što zbog činjenice da mnogi od njih ne znaju, kada budu odlazili u penziju, kakva će im penzija biti i da li će moći ta preduzeća u kojima su oni bili zaposleni, a još uvek rade, a čekaju na proces privatizacije, da izmire svoje obaveze. Da li je ovo, ministre Dinkiću, dobar način i šta nam on govori. Ako je vaša koleginica i šef vaše poslaničke grupe, očigledno u dogovoru s vama, gospođa Suzana Grubješić izmenila predloženi član 6. zakona, a vi ne prihvatate amandman kolege Arsića, koji zaista na pravi i jedini način traži da se zaštite oni u procesu privatizacije, kako je on rekao - da je u postupku restrukturiranja subjekata privatizacije, koju predviđa ovaj zakon, otpust dugova od strane državnih poverilaca, koji su taksativno nabrojani u članu koji je sada usvojen od strane koleginice Grubješić, mogao da stvori prostor za neregularnost pošto kupac u postupku privatizacije kupuje privredni subjekt sa svim dugovanjima i potraživanjima. To je zaista tačno. To je jedina istina koju je kolega napisao, jer ako se vratite na slučaj "Sartida", prodaje naših šećerana, cementara, videćete da su budzašto ti ljudi bliski aktuelnoj tadašnjoj vlasti, Zoranu Đinđiću, DS, režimu DOS-a, za džabe, za po tri evra, tri marke, kupili srpska preduzeća, uz to nasledili dugove koji su 10-20 miliona evra. Do dana današnjeg oni nisu izvršili svoje obaveze. To je cela istina. Gospodine Dinkiću, vi morate da nam kažete, jer i sami znate da veliki sistemi nisu želeli, kao što su NIS, Elektroprivreda, da izvrše otpust dugova kada je prodavan "Sartid". Šta je sa time? Da li će to jednoga dana da ima svoj epilog na sudu? Mislim da hoće i da će morati. Šta ćemo sa šećeranama i cementarama, i šta ćemo sa dugovima? Sinoć je o tome govorio gospodin Nikolić, kada je prodavan Poslovni centar "Ušće", vi niste bili tu, jer ste proslavljali rođendan, ali time se završila rasprava po ovom zakonu, postavio je to jedino logično pitanje - ko je i da li je od tih kupaca, u stvari tajkuna koji su bliski vlasti, dao sve ono što duguje državi? Znači, dolazimo u jednu situaciju da će i dalje, u preostalom procesu privatizacije, oni koji su privilegovani moći da koriste praktično ovu vrstu beneficije. Postavlja se pitanje: dokle tako? Dok se sve ne rasproda i dok se ne obogate ili multiplikuju svoje bogatstvo svi oni koji su krenuli to da rade uz pomoć režima od 2001. godine. Ne mislite valjda da su ljudi ili prosečni ekonomisti, sa svojim znanjem, tako glupi, pa ne znaju da prave biznis tako što će da kupe šećerane i cementare za po dva-tri evra. Preksinoć sam gledala prilog, rekla sam juče Oliveru Duliću, na državnoj televiziji, toliko tendenciozno se ide na urušavanje najvišeg zakonodavnog tela, pa sada anketiraju neke građane i onda kažu kako samo 18% ljudi ima poverenja u Narodnu skupštinu, kako su poslanici ovakvi ili onakvi, onda kažu - tu sede i doktori nauka, prostaci, tu sede ljudi koji ne znam da li imaju četiri razreda osnovne škole. Ne, ovde sede izabrani predstavnici naroda, neko sa ovakvom, neko sa onakvom kvalifikacijom. Ali, naše je da kažemo lopovima, kriminalcima, tajkunima - dosta više i ne može. Da kažemo Vladi - nemojte to više da radite, nemojte da ih stavljate u privilegovan položaj da bi narod trpeo sa druge strane. Potpuno sam uverena da će sve morati da se raščisti, da će svi koji su zloupotrebili i Zakon o privatizaciji, dakle važeći zakon, koji su ga izvrgli ruglu, i onaj prvi, izmenjeni drugi, morati da odgovaraju pred nadležnim sudovima, i direktno ljudi iz pravosuđa koji su umešani u privredni kriminal, a mora da se počne od vrha državne vlasti. Vi to, kolega Grujiću, znate kao mlad i uspešan čovek, sa pretpostavljam legalno stečenim kapitalom, ali znate da, iako je SRS za to da se bori za bogato društvo i pojedince u njima, da sve to mora da se stekne na legitiman način. Onaj ko to nije radio, onaj ko nije isplatio dugove državi, koji su ogromni, a radnici trpe štetu ili su ostali bez posla, ili nemaju zdravstvenu knjižicu, ne mogu da se leče, nemaju osnovne uslove za život, izvinite, jednoga dana to mora da se završi. Sada mogu da sumnjam i da kažem - vi se plašite i pošto imate posla sa opasnim ljudima, da će da vam se desi ovo ili ono. Vi ste upravo ušli sa tim opasnim ljudima i kriminalcima u kombinacije. Onaj koji se ne boji, onaj koji će moći da stane na put svakome ko se bavi kriminalom i korupcijom je Tomislav Nikolić, i zato je ubedljivi favorit na izborima, i zato će građani da ga izaberu za predsednika države. Svakome morate da kažete dokle može da ide, a naša država propada, ekonomija se urušava, ljudi su ostali bez posla, situacija je sve gora i gora. Morate, gospodine Dinkiću, da znate da oni koji vas tapšu po ramenu i koji vam daju neke tamo nagrade – koje inače, uzgred budi rečeno nisu nekog prestižnog karaktera, kako vi imate običaj da na domaćim medijima ili kroz plaćene medije predstavite – nemaju dobre namere prema našoj državi i prema narodu. Vidite po pitanju Kosova i Metohije da Evropska unija hoće pošto-poto da nam otme našu južnu pokrajinu, a naročito kada je u pitanju srpska privreda. Zašto je važno da na čelo države dođe neko ko će da izvrši potpuni zaokret u odnosu na sve ovo što vam se do sada dešavalo. Ovo iz prostog razloga, iskoristiću ovu priliku, nećete mi zameriti, time završavam gospodine Mrkonjiću, verujem da ćete se složiti sa mnom, jer ste i vi veliki rusofil i čovek koji neguje te tradicionalne odnose sa Ruskom Federacijom, pogledajte u današnjoj "Pravdi", jednoj od najtiražnijih dnevnih novina, preneli su deo intervjua američkom "Tajmu" predsednika Ruske Federacije Vladimira Putina. Vidite šta on kaže - NATO je prevaziđen. Dakle, ono što zna čitav pravdoljubivi svet, ono što zna čovek jedne od najmoćnijih država i što im u lice kaže i obrazloži, znači, on kaže - bez jake Rusije, bez jakih drugih zemalja koji su naši tradicionalni prijatelji, a koji nisu u NATO savezu, nema ni jake Amerike. Vi morate da tražite saveznike na drugoj strani. Ne možete, s jedne strane, ministre, da nam kažete - nastojaćemo da gotov proizvod, srpski automobil, taj neki koji se bude proizvodio u kragujevačkoj "Zastavi", pa ste rekli, napraviće se i druga fabrika, da se izvozi na veliko rusko tržište, a sa druge strane da gurate Rusima prst u oko i da kažete - ne, mi ćemo sa ovima koji hoće da nam otimaju Kosovo i Metohiju, a mi ćemo evroatlantske integracije. A čovek lepo sve obrazložio rekao - ta zapadna vojna alijansa, osim politike gole sile, osim politike sprečavanja normalnog razvoja i postojanja drugih zemalja, osim toga što nije zaštitila ni 11. septembra svoje građane, što je Putin lepo obrazložio, nema nikakvu, niti mirovnu ulogu, niti ulogu prosperiteta nijednog naroda u svetu. Prema tome, pošto vidim i znam, to je i vaša ideologija, i DS, da vi to ne može da promenite i da vam ni pretnja otimanjem teritorije nisu dovoljan putokaz kuda Srbija treba da ide, verujem u građane Srbije i njihovu spremnost i odlučnost da 20. januara glasaju za srpskog Putina, ako tako mogu da kažem, Tomislava Nikolića, da postane predsednik Srbije.
Zahvaljujem koleginici Nataši Jovanović, potpredsedniku Narodne skupštine. Reč ima Rajko Đurić, pa potom narodni poslanik Dragan Vujadinović. Izvolite, gospodine Đuriću.
Poštovani gospodine Mrkonjiću, uvažene dame i gospodo narodni poslanici, poštovani gospodine ministre, gospodine Mrkonjiću, dozvolite mi da izrazim divljenje prema vama, jer ste vi odista uzor dostojanstva u ovom zdanju. Dužan sam da podsetim na sledeće, naime, domaćin ovog zdanja, kao civilizovan i učtiv čovek, izdao je uputstvo koje se može pročitati u WC-ima u ovoj zgradi. Posle uputstva taj civilizovan čovek je napisao: "Jer i nakon vas ima ljudi kojima će biti potreban toalet". Ne zamerite mi, drage kolege i koleginice, mislim da bi ovde, za ovom govornicom trebalo da bude, takođe, uputstvo: "Jer i nakon vas, drage kolege i koleginice poslanici, ima ljudi kojima će biti potrebna ova govornica". Narodna skupština pretvorila se, nažalost i na sramotu, u EPP program, reklamnu radionicu pojedinih stranaka koje preporučuju svog kandidata za predsednika države. Moram reći da je to najstrašnija zloupotreba ove govornice, najgori vid ribarenja ljudskih duša, kako je to rekao filozof Đuro Šušnjić, i najveće poniženje građana Srbije. Kažem, Srbija je zakon i doći će vreme kada ćemo mi svi odgovarati pred tim zakonom. Molim vas, mi smo narodni poslanici, a ne poslanici svojih stranaka i nemojmo dozvoliti više ponižavanje ove zemlje i srozavanje njenog ugleda. Molim predsednika i predsedavajućeg da svakog ko reklamira svog kandidata onemogući, oduzme mu reč, i shodno Poslovniku, jednostavno ga kazni zbog vređanja ugleda, dostojanstva Narodne skupštine. Neminovno se takvima mora izreći kazna, jer mi dobijamo plate od poreskih obveznika, a poreski obveznici nas ne plaćaju da reklamiramo kandidate ove ili ne stranke, već da donosimo umne zakone, da donosimo odgovarajuće predloge i rešenja, jer u ovoj zemlji, kao što znamo, ima sijaset gorućih problema. Najzad, povodom jučerašnjeg govornika, moram, time ću završiti svoje izlaganje, gospodine Mrkonjiću, a u želji da bih sažeo svoju misao, poruka Đure Jakšića "Padajte braćo, plinte u krvi", ima samo, na našu sreću, literalno-istorijski značaj, ali nipošto i nikako više moralnu političku poruku. Za naše vreme poruka mora neminovno da glasi: "Mislite braćo, plinite u radu, u poštenju i znanju". Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Dragan Vujadinović, po amandmanu na član 6.
Poštovana gospodo, nadam se da neću doprineti produžavanju ove rasprave, ali sam imao potrebu da kažem nekoliko numeričkih podataka koji bi trebalo da i nas, a i građane koji posmatraju, ipak dovedu na neki prag stvarnog saznanja o ovom procesu. Dakle, privatizacija se vrši uvek onog momenta kada država hoće, i u drugim zemljama, da deficitno finansiranje skloni sa sebe, da ne troši svoje pare da deficitno finansira javna preduzeća. Tada se vrši privatizacija i kod ovih zemalja koje imaju potpunu privatnu svojinu. Kod nas se vršila privatizacija plebiscitarnom voljom svih stranaka zbog toga što je društvena svojina bilansno propadala. Molim vas, oni koji ne razumeju bilanse, zaista treba da budu vrlo uzdržani kada govore. Ko se ne razume u bilanse dovoljno, mora vrlo da bude uzdržan kada govori. Bilansi naših firmi su bili propali, oni su bili nečitljivi za ekonomske analitičare, ko se zaista bavi tim poslom. Nečitljivi. Evo kako se radila privatizacija. Knjigovodstvena, odnosno procenjena vrednost se odredi, početna cena je 20%. Zašto samo 20%, zašto tako niska početna cena? Da bi oni loši imali kupca, a oni dobri, pošto se ide na metod javne aukcije i javnog tendera, uvek će imati kupca. Evo podatak. Prosečna prodajna cena od onih oko 2.100 prodatih je preko knjigovodstvene, preko procenjene oko 20%. To je dokaz da oni koji su vredeli su našli kupca kroz metod - ko da više. Pri tom, ne branim zloupotrebe. Tu su organi gonjenja. Svi koji su zloupotrebili taj postupak javnog tendera, javne aukcije, zaista moraju i treba da odgovaraju, ali ponavljam, prodajna cena je veća od knjigovodstvene, iako je početna 20%, ponavljam, zato da bi loša preduzeća dobila kupca. I opet nisu dobila. Na primer, fabrike cementa, evo podaci, tačni podaci. "Lafarž" je kupio "Beočin" za 86.000.000 evra, najveća privatizacija tog vremena. "Holcim" kupio "Popovac" za 60,5 miliona evra. "Titan" kupio Fabriku cementa "Kosjerić" za oko 35.000.000 evra. To su sve lideri u cementnoj industriji, velike strane kompanije. Gospodo, shvatite, uz sva nezadovoljstva koliko i kako je kupoprodajni ugovor ispunjen, posebno u delu ekologije, morate shvatiti da su sada bilansi tih firmi, van ovih skoro 200.000.00 evra koji su došli u državni budžet, bilansi su daleko bolji nego što su bili. Vi znate, ko je blizu "Popovca", to je bila fabrika u rasulu, ljudi su imali svoje pakirnice, zaposleni su pakovali, to je jedan sistem korupcije. Sada je to lider građevinske industrije. Ne možemo polemisati o onome što je činjenica. Isto je sa "Kosjerićem", isto je sa "Beočinom". Šećerane - tri evra. Gospodo, to je prosto. Tri evra, tu se nije prodavalo iz stečaja, niti iz restrukturiranja, pa je kupovana samo imovina. Gospodo, tu se prodavao bilans, a bilans je crn. Taj bilans šećerana je katastrofalan. U pasivi nema uopšte kapitala, samo obaveze. Znači, one su plaćene tri evra, plus 20 miliona evra obaveza i plus zaposleni radnici. To su činjenice. Da li je mnogo, da li je malo, ko god da je ponudio četiri evra, on bi dobio, jer je bio metod tendera. (Željko Vasiljević, sa mesta: Ali mu država ne bi otpisala dug.) Kad je otpisala? Nije tačno. Šećeranama nije otpisan dug. Konačno, otpust duga. Gospodo, 70 firmi u restrukturiranju, ponavljao sam ovo i svi ponavljaju to, to je poznata činjenica, 70 preduzeća je u restrukturiranju. Do sada je prodato 35 preduzeća. Prihodi su 300-400 miliona evra najviše, a u njih je preko otpusta duga utrošeno oko 7 milijardi evra i kroz direktne subvencije za plate i za ostale tekuće troškove milijarda. Prema tome, ove izmene koje se donose, one bi morale jednom da to strahovito kašnjenje u prodaji preduzeća, u restrukturiranju, odnosno njihovom definisanju, da se jednom to završi, jer u protivnom se uopšte neće prodati. Dajte, gospodo, neka kupi neko "Jagodinu". Gde su ti kupci? Zaista dobronamerno kažem, jer mislim da to poznajem, da radim te bliske poslove. Gde su ti kupci za "Jagodinu", gde su kupci za ostale firme: IMT, IMR i ostale? Dajte Ruse, neka dođu. Ali, gde su? Teško će neko doći, jer su to firme sa nečitljivim bilansima. Zapamtite, nečitljivim. To je naša istina ovog momenta. Koliko god mi možemo politizovati i govoriti, lamentirati nad radnicima, nad ostalima, ali u suštini mi samo njih odvlačimo od rešenja, od stvarno realnog egzistencijalnog rešenja usporavanjem procesa restrukturiranja, otpusta dugova, prodaje i svih ostalih radnji koje bi trebalo jednom da dovedu da nema više susreta, ponavljam, već sam rekao, da nema više bliskog susreta između ničije svojine, tj. društvene i nečije, odnosno privatne, jer taj bliski susret neminovno i zakonito rađa korupciju. Još samo jedna reč za "Raketu". Slučajno znam za "Raketu". Tačno je, to je jedan primer, od velikog broja primera nesrećnih privatizacija. "Raketa" je taj primer. Gospodo, ono što je kolega govorio, kao da je "Raketa" pred privatizacijom. To znam, zato što je moj prijatelj bio direktor i pomagao sam mu da nađe neko rešenje. I tada je ona bila u potpunim problemima. Pre privatizacije "Raketa" nije imala nijedan autobus, već je trebalo baš taj kolega, direktor "Rakete" je tražio da na lizing kupi nekoliko autobusa da bi popravio tu strukturu, a inače su bilansi bili vrlo, vrlo loši. Hvala.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Draganu Vujadinoviću. Replika, narodni poslanik Nataša Jovanović.
Kolega Vujadinoviću, ne možete da branite ono što je neodbranjivo. Vi kao ekonomista i kao čovek koji ste lepo procenili šta je realno stanje bilansa ili ne može da se utvrdi u pomenutim preduzećima, znate kakav je bilans bio za ove šećerane i cementare o kojima pričate. Ne znam koji je vaš interes da vi branite srpske tajkune. Sinoć sam sa vama pričala o tome i lepo vas pitam, a pita vas i Tomislav Nikolić - dugovi koji su ostali, a koje su preuzeli ti ljudi, vi kažete - niko nije izvršio otpis dugova. Pitam ministra Dinkića, pitam i vas, da li su ih platili? Nemojte da sležete ramenima. Znači, vi ih branite, a ne znate da li su dali ono što treba. Ako nisu, ići će u zatvor, gospodine Vujadinoviću, ali kada dođe predsednik države i vlast koja će kriminalce da kažnjava za njihove zloupotrebe. Gospodine Mrkonjiću, od vas tražim da me zaštite od bilo kog pojedinca, neznalice, političkog diletanta ili nekog ko ne zna za šta služi ova govornica, jer se njome služim unazad 12 godina, da promovišem stavove SRS. Koliko sam uspešna u tome, pitanje je, ali ipak građani na to daju odgovor i ja i ostali srpski radikali. Zasad nas ima najviše u Srbiji, zasad nam građani najviše veruju i ima nas sve više i više. Dok traje izborna kampanja i dok bude sednica Skupštine naravno da ću da govorim o onome ko je najbolji, o Tomislavu Nikoliću i o činjenici, pošto dolazim iz grada gde zaista ima dosta pripadnika romske manjine, ubeđena sam da će 99,9 posto onih u mom Kragujevcu, a pripadnici su romske nacionalne manjine, glasati za svog sugrađanina, za onoga s kojim su zajedno odrastali, išli zajedno u obližnju školu "Stanislav Sremčević" i koga znaju od svog rođenja, za našeg Tomu Nikolića. Hvala.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Nataši Jovanović. Prvo Slobodan Maraš, po Poslovniku, pa Rajko Baralić, po Poslovniku, pa dr Rajko Đurić, po Poslovniku, pa onda Goran Cvetanović replika. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, javio sam se u vezi čl. 225. i 226. Malopre smo u skupštinskom materijalu dobili dopis, odnosno pismo koje nam je uputio Zaštitnik građana, gospodin Saša Janković, koga smo izabrali ovde još 23. jula i koji je uputio jedno pismo i opomenuo Skupštinu, a pre svega njenog predsednika, da po ko zna koji put nije ispoštovan zakon. Nije ispoštovan zakonski rok od dva meseca da se nakon njegovog upućivanja predloga za njegove zamenike u Skupštini glasa o njima i da Zaštitnik građana, kao institucija, počne da funkcioniše u svom punom kapacitetu. Međutim, to je samo još jedan dokaz kako ova vlada, odnosno vladajuća većina u Skupštini, na koji način doživljava institucije koje bi trebalo da kontrolišu rad državnih organa, da kontrolišu trošenje budžetskih sredstava i da pomažu građanima ukoliko su im neka od ljudskih ili manjinskih prava ugrožena. Podsetiću vas na Antimonopolsku komisiju. Imali smo prilike da s njima razgovaramo na Odboru za trgovinu. Oni su izjavili, gospodine ministre, između ostalog i vaše ime su pomenuli, predsednica Komisije za zaštitu konkurencije je rekla da ste vi i gospodin Bubalo vršili pritisak na one koji rade u Antimonopolskoj komisiji. Takođe, predsednik Skupštine, gospodin Dulić, nije ispunio svoju zakonsku obavezu i svoje javno dato obećanje, da predloži kandidate, odnosno članove za Komisiju za lustraciju. Savet za borbu protiv korupcije je ove godine dobio manje para u budžetu za 2008. godinu, nego za 2007. godinu. Državna revizorska institucija dobila je manje para nego što je tražila. Pitanje je da li će moći sve svoje kontrolne funkcije da obavi, a pre svega ono što je najvažnije, ono o čemu smo pričali prethodnih dana, da kontroliše kako se troši budžet Republike Srbije. Savet Državne revizorske institucije je podstanar na petom spratu u Skupštini. Pre neki dan smo imali priliku da čujemo poverenika za informacije od javnog značaja, takođe na više mesta ponovio da ima veliku nesaradnju sa državnim organima, pre svega sa nekim ministrima, a naročito sa ministrom za infrastrukturu. Ono što hoću da kažem, ukoliko se Vlada ponaša na način takav da sve ono što bi moglo da kontroliše njen rad sputava, očekujem bar od Skupštine, odnosno od njenog predsednika, da učini onako kako je gospodin Janković zamolio, da do kraja ove sednice uvrstimo na neki način u dnevni red i izaberemo njegove zamenike, iz prostog razloga što Zaštitnik građana je funkcionisao određeno vreme, nekoliko meseci, bez ikakvih sredstava. Nisu imali odakle plate da daju. Pozivam vas, gospodine predsedavajući, da podsetite gospodina Dulića na pismo koje nam je Saša Janković prosledio. Na njega je naslovljeno i na nas narodne poslanike, da ovo što pre uradimo i da omogućimo da građani imaju zaštitu od onog koga je Skupština ovde izabrala. Hvala.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Slobodanu Marašu. Po Poslovniku reč ima narodni poslanik Rajko Baralić. Izvolite.
Ode gospodin ministar, a važan mi je svedok bio za ovo što ću da kažem. Gospodine Vujadinoviću, nikad više nemojte da uzimate privatizaciju ove tri cementare kao dobar primer zato što je uvaženi kolega sada, na ovoj sednici, na dnevnom redu, kod izmena i dopuna Zakona o budžetskom sistemu prvi put uvrštena obaveza ovih lopova da državi plaćaju naknadu za mineralne sirovine koje su do sada dobijali gratis, po lopovskom ugovoru koji ste potpisali. To je prva stvar. Druga stvar, cena cementa u Srbiji je danas skuplja nego u Francuskoj. Gospodine Vujadinoviću, to je isto kao da ste kupili pekaru, a neko vam dao gratis brašno pet godina i vi govorite o efikasnoj cementari. Kako imate obzira da to kažete pred građanima Srbije? Kako je moguće da zastupate takvu tezu? "Lafarž" koristi majdan laporca u Nacionalnom parku Fruška Gora. Tri krivična dela čini to radeći, a država je do sada bila učesnik u tom zločinačkom poduhvatu. Kako ne razumete o čemu se ovde radi, a vi ste pošten čovek. Zar je moguće da su oni koji su kupili tri cementare i krečanu Jelen Do pet godina dobili pravo da državi ne plaćaju naknadu za korišćenje mineralnog faktora? Vi to dobro znate i zastupate danas njih ovde u jednom potpuno drugom svetlu. Zašto je onda na dnevnom redu ove sedniceizmena i dopuna Zakona o budžetskom sistemu i zašto jedan član tretira ovo o čemu sada govorim? Zato što je gospodin Dinkić, izašao je, pre četiri godine rekao - država gubi 50 miliona evra godišnje zbog toga. To je rekao kao guverner Narodne banke, pa sam ga na to opomenuo kad je bio ministar finansija, pa šest puta do sada. Ove godine ste to uvrstili u izmenu i dopunu Zakona o budžetskom sistemu. Prodate mineralnu vodu "Knjaz Miloš", a on ne plaća nikome što iz utrobe zemlje crpi prirodno bogatstvo. Tako je lako da neko bude efikasan i da postigne efikasnost u privređivanju. Ne govorim ovde o ideološkim razlikama. Govorim o faktičkom stanju, a faktičko stanje je da "Lafarž" koristi laporac iz majdana - Fruška Gora, a da pri tom nema koncesionog ugovora, da pri tom nema naknade za prirodni faktor i da pri tom to radi iz Nacionalnog parkaFruška Gora. Šta još treba? Da kažemo - hvala što ste došli da nas opljačkate? Kad je kupio cementaru, kupio je samo rotacione peći, vozni park i stražarsku kućicu, ali nije kupio majdan laporca. Ne pričamo mi ovde o ideološkim razlikama, nego pričamo o mogućnostima koje je neko dobio, da otpusti pola radnika, da tamo 500 njih kupi taksi, u Beočinu nikome ne treba taksi, da posle toga postanu socijalni slučajevi, da oni koji su tamo zaista sada primaju veće plate, a država gubi godišnje sto miliona evra. To je suština. Mi o tome ovde polemišemo. Ne polemišemo o tome da li mi razumemo bilanse. Nisu oni bili nevidljivi tamo, nego je nevidljiva pozicija u koju oni uplaćuju naknadu za korišćenje laporca.
Reč ima narodni poslanik dr Goran Cvetanović i jedno obaveštenje. Čas za glasanje se pomera sa 12,00 na 13,00 časova, dakle, pomera se za jedan sat. Glasanje će biti u 13,00 časova. Izvolite.
Izmene i dopune Zakona o privatizaciji, četiri puta je menjan, upravo zbog toga što su definisani mnogi nedostaci tih zakona. Najveći nedostaci su aukcijske privatizacije, prezaduženost, neusaglašenost sa aktuelnim Zakonom o preduzećima, deobni bilansi, nacionalizovana imovina, uknjiženje objekata, upotrebne dozvole, neiskazane obaveze i slično. Agencija za privatizaciju za subjekte sa visokom knjigovodstvenom vrednošću, predmete je uglavnom ustupala konsultantima, koji su vrlo često i dugo zadržavali dokumentaciju, što je značilo da se ti termini prolongiraju. Nelikvidnost preduzeća, blokirani računi, često su uslovljavani nemogućim uplatama taksi, kao i naknada za troškove, a naročito kada su u pitanju geodetski uslovi koji su morali da budu ispunjeni da bi se ta preduzeća uknjižila. Primeri neuspešne privatizacije svakako ne ohrabruju aktere u tranziciji društvenog kapitala. Definisaću još neke probleme: reducirano tržište, zastarela oprema i tehnologija u preduzećima, niski nivo obrtnih sredstava, velika dugovanja. Upravo iz tih razloga, nažalost, tržište je izgubljeno, perspektive nisu obećavajuće. Tužbe za raskid ugovora su se prenosile sa suda na sud, oprema i instalacije su raznesene i uglavnom uništene. Zajedničke karakteristike neuspešnih privatizovanih preduzeća su i zapostavljanje struke, zapostavljanje međusobnog koncepta u privređivanju i nedovoljno, vrlo malo ili nikakvo unošenje svežeg kapitala. Konačno, možda je pitanje za ministre iz Vlade koji nisu prisutni, da li su većinski vlasnici zaista želeli da omoguće najmanje dvogodišnji period kontinuirane proizvodnje postojećih programa i isplate zarada predviđene kolektivnim ugovorom. Ako posmatramo bilo koji okrug, videćemo da tih negativnih primera ima mnogo, a pozitivnih vrlo malo. U Jablaničkom okrugu ima samo tri pozitivna primera: motel "Predejane", mlekara Leskovac i Lemind, fabrika plastificiranih limova, a koja je još u bivšoj Jugoslaviji bila perspektivna firma. Skoro je gospodin Đelić pričao o "Zdravlju aktavis", kao biseru leskovačke privrede, da je pozitivan primer privatizacije. Firma koja je prodata za tri i po miliona evra, a vrednost firme je 45 miliona evra. Samo gotovi proizvodi, medikamenti su bili u magacinskim prostorima u vrednosti od 12 miliona evra i to je odmah prodato na tržištu. Ako znate da je tada bilo 2.200 radnika, a da sada ima oko 800 radnika, nisam siguran da je to kvalitetna, dobra i poštena privatizacija. Pre nekih šest meseci, načelnik Jablaničkog okruga i predsednik opštine Leskovac, obojica su članovi DS, obećali su uspešnu privatizaciju fabrike "Leteks". "Leteks" proizvodi tkaninu vunenog tipa i uvek je Jablanički okrug bio poznat po proizvodnji tekstila. Žena posle 30 godina rada u Australiji je došla i kupila fabriku, ti radnici šest meseci nisu primili platu, samo imamo prodaju mašina, uništenje onoga što je nasleđeno i nijedan radnik nije zaposlen, a načelnik okruga i predsednik su obećali 2.000 novih radnih mesta. Ako je to uspešna privatizacija, onda svaka čast.
Zahvaljujem.
Moraću da kažem zaključak, jer sam imao, za razliku od drugih koji su se javljali po Poslovniku, a iz vaše stranke su i nisu ni rekli po kom članu su se javili, a upravo su imali repliku kao i ja. Za razliku od drugih, javljam se po osnovi za koju smatram da treba da se javim. Samo zaključak i završavam. Reforma društva, efikasna tržišna ekonomija i mere za njeno sprovođenje su u rukama države. Zato je budući predsednik države Srbije gospodin Tomislav Nikolić, zbog tih reforma, i to je odgovor na vaš stav i na vaše pitanje, jer poslanici ovde zastupaju interese svih građana Srbije. Poslanici artikulišu te probleme i onaj ko ima najveće utemeljenje i najveći broj glasova, dužan je sa ove govornice da prenese i probleme, ali i nade i za našu decu i za našu budućnost. Kao što sam siguran da će skoro svi Romi u Jablaničkom okrugu da glasaju sa gospodina Tomislava Nikolića, siguran sam da će i Romi u ostalim okruzima da glasaju, za razliku od vas koji očigledno radite zadatak koji vam je drugi definisao i platio vas za to. Hvala.
Zahvaljujem. Po Poslovniku su se javili, prvo, narodni poslanik dr Rajko Đurić, pa potom narodna poslanica gospođa Vesna Pešić, pa potom narodni poslanik Jovan Damjanović. Reč ima dr Rajko Đurić.
Poštovani gospodine Mrkonjiću, uvažene dame i gospodo, ne osećam se prozvanim, jer imam u vidu mudrost koju je formulisao slavni Gete - srećan je onaj koji zaboravi na ono što se ne da izmeniti. Mi smo imali zorni primer bića ili stvari koje se ne daju izmeniti. Drugo, iako je ruski jezik bio porodični, moj jezik, moram javno da kažem, ja sam srbofil do srži. Neka naše drage kolege iz toga izvuku pouke. Treće, time završavam, jednodimenzionalni čovek dostojan je sažaljenja, jednodimenzionalni političar dostojan je prezrenja. Hvala.
Vi čekate ministra, gospođo Pešić? Dobro, onda dajte ovako, gospodin Jovan Damjanović. Molim službu da zamoli gospodina Dinkića, nadam se da nije otišao. Molim vas da budemo korektni i da držimo dostojanstvo Skupštine, kako ste već naučili. Reč ima narodni poslanik Jovan Damjanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, sigurno se ne bih javio da diskutujem, s obzirom da se govori ovde o dostojanstvu. Molim vas, da li je to dostojanstveno, čovek koji je govorio protiv svoje države, koji je govorio protiv pravoslavlja, koji je otvoreno branio interese zapada, koji je ljubio skute Pavla pape, koji je prodavao cijanid da se ubijaju Srbi, Romi i ostali građani u konclogorima, čovek koji je branio dostojanstveno Srbiju, pa je govorio ovako što nema blage istine. U Bijeljini su ljudi zaklani noževima, u Zvorniku hiljade mladića bilo je prisiljeno da legnu na ulice, Arkan je naredio da preko njih pređu kamioni i tako su prosto samleveni ljudi koji nisu srpske nacionalnosti. Gospodine Đuriću, ako ste vi dostojanstven čovek i ovako branite pravoslavlje, i da ste veliki srbofil, bogami, ne bi se reklo. Što se tiče ove govornice, žalosno je, nije za smejanje, već je za plakanje, vi stalno kukate i vama neko stalno preti da vas likvidira. Pretila vam je SFRJ da vas likvidira Milošević. Vi znate da ste bili u Nemačkoj, izgonjeni iz Nemačke, vi znate šta ste radili u Nemačkoj, koliko ste proneverili miliona, odštetu holokausta Roma. Vi znate, gospodine Rajko Đuriću, da ste ležali na psihijatriji, ništa tu ne zameram, radi vaše psihijatrijsko-patološke ...
Molim vas, kolega Damjanoviću, vi ste jedan ozbiljan gospodin, nemojte tako, molim vas.
Niste bili procesuirani kod suda, ali ste bili izbačeni iz Nemačke. Vi dostojanstveno kažete da imate dostojanstvo, napadate ovde ljude koji su časni i pošteni građani, koji su svojim radom stekli ovde neko pravo. Vi znate da gospodin „Miško komerc“ nije zloupotrebio, nije ništa uradio što bi se kosilo sa zakonom, već je radio interes svoje firme i svojih ljudi koji rade u firmi. Vi kažete da ne treba da se govori ovde o ljudima koji treba da pretenduju za predsednika države. Zašto? Ako ti ljudi zaslužuju, ako imaju dostojanstvo, ako imaju program, vizije za bolji život, za ovu državu i za ovaj narod, zašto onda ne bi govorili o njima? Nećemo govoriti o onima koji ništa nisu uradili za ovu državu. Uvek ću afirmisati i uvek ću govoriti za svakog čoveka, bez obzira da li je on u SRS ili nije, ako radi za dobrobit ove Srbije i njenih građana.
Opet po Poslovniku reč ima dr Rajko Đurić, ali ja vas molim, dr Đurić nije uvredio nikoga.
Nisam čovek koji vređa, gospodine Mrkonjiću, uvažene dame i gospodo, jer mi to ne dozvoljavaju ni moje godine, ni moje obrazovanje. Međutim, s obzirom da sam na jedan bestijalan način prozvan bez razloga, moram da podsetim da sam upravo pitanje ministru policije, ministru pravde, postavio – ko su poslanici ubice? Odnosilo se na gospodina Damjanovića, jer on je procesuiran i postoji službeni izveštaj da je taj poslanik bio 12 godina i 2 meseca na robiji. To je poslanik i rekao sam – zbog takvih ću dolaziti sa gas-maskom na licu u ovo zdanje. Druga stvar, imam državljanstvo i Nemačke i Srbije, i prema tome građanima kažem – neka ljudima koji liče na Husu kokošara iz romana „Na Drini ćuprija“ ne veruju.
Po Poslovniku narodni poslanik Nataša Jovanović.
Gospodine Mrkonjiću, dame i gospodo poslanici, javljam se po članu 104. Gospodine Đuriću, koji ste izašli iz sale, to je vaš manir da vređate, pa napuštate sednicu, a i vi ga niste prekinuli gospodine Mrkonjiću, zato što vam je sve one hvalospeve rekao i slažem se u najvećem delu sa tim da vi nastojite da kao korektan čovek predsedavate Skupštinom. Ali, kada neko sa skupštinske govornice optuži jednu političku stranku ili pojedince da su, citiram šta je rekao Rajko Đurić, pošto pojedine uvažene kolege nisu tada bile u sali „lovci na ljudske duše“, recite mi da li ima veće uvrede i da li je normalno da tako neko nešto kaže sa skupštinske govornice? Dakle, to je najteža moguća uvreda koju sam čula, ne znam unazad koliko godina, da se na takav način optužuju ljudi, časni, pošteni, srpski radikali ili predstavnici drugih stranaka, koji za sebe to isto smatraju, koji promovišu svoje ideje svog predsedničkog kandidata. Što se mene tiče i što se tiče SRS, ogromnog broja građana romske populacije u ovoj zemlji, ponosna sam na Jovana Damjanovića, ponosna sam na činjenicu da je on jedini Rom u istoriji srpske države i naroda koji je bio ministar na predlog predsednika naše stranke prof. dr Vojislava Šešelja. Sve ostale, da ne kažem nebuloze, nego bljuvotine i gnusne laži neću da komentarišem, jer mi ne dozvoljava moje dostojanstvo i kao srpskog radikala i potpredsednika Skupštine, ali sam isto tako ponosna na sve druge koji su inkorporisani u rad SRS kao predstavnici nacionalnih manjina, i na gospođicu Marinu Toman, i na Stefana Zankova, i na našeg uvaženog brata Spahu i na sve druge, Oto Kišmartona, i na druge koje vi ne znate, a koji žive i rade u svojim gradovima i kao odbornici, i kao direktori javnih preduzeća, kao lojalni građani Srbije, odgovorni ljudi. Jer oni vrlo dobro znaju da naša stranka i predsednik naše stranke, koji štiti u haškom kazamatu ne samo Srbe, već i nesrbe za optužbe i za razbijanje naše države i uništavanje našeg naroda i svih lojalnih građana države, vrlo dobro znaju da će njihove interese, na način na koji to oseća i svaki srpski radikal koji je u poslaničkim klupama, a predstavnik je nacionalne manjine, da štiti izabrani predsednik Srbije gospodin Tomislav Nikolić. Mi nikada nismo zloupotrebljavali nacionalne manjine samo u svrhu biračkog tela i mašinerije koja treba da izvede birače u drugom izbornom krugu. Oni to znaju i shvataju svi, i Mađari, i Romi, i Slovaci, i Rusini, i Bugari, i Srbi muslimanske veroispovesti i svi oni kojima je Srbija otadžbina na srcu i koji se bore za interes države i ovog naroda. Pažljivo slušajte reči, kada god se pojavi za skupštinskom govornicom, gospodina Jovana Damjanovića. On vam kaže – jesam Rom, radikal, ali pozivam sve dobronamerne ljude, sve ljude kojima je sloboda, kojima je Srbija na srcu i otadžbina da rade u interesu ove države i ovog naroda. To su reči za svako poštovanje, zbog toga mu se zahvaljujem i predstavnicima naroda koje on predstavlja kao srpski radikal u poslaničkoj klupi.
Gospodin Jovan Damjanović, po Poslovniku, pa gospodin Srđan Šajn, po Poslovniku. Moram da odgovorim gospođici Jovanović. Nikada neću koristiti ovu poziciju za reklamiranje sebe lično posebno. Prema tome, to je moj stav i nemojte se ljutiti na to.
Dame i gospodo, radi moje aktivnosti i sprovođenja programa koji i te kako daju progres romskom narodu i afirmaciji naše države, izabran sam za potpredsednika Svetskog parlamenta Roma. Dobio sam najveću povelju, nas tri čoveka smo dobili samo u svetu takvu povelju za borbu i za prava romskog naroda i afirmacije svoje države na častan i pošten način. Da li je dostojanstveno to i moralno za jednog predsednika Romske političke partije da ga isključe, da se sazove vanredna skupština da ga isključe iz te partije? Da li je dostojanstveno da onaj ko ga je doveo u tu partiju da su sada kriminalci, da su sada ljudi koji vrše prodaju raznih opijata, što to blage veze nema? Da li je dostojanstveno da se oko onoga ko je častan, ko je pošten, govori najgore zato što ga ne podržavaju u njegovim diktatorskim radnjama u političkoj partiji Roma? Da li je dostojanstveno to da je prevario naciju? To nije Romska partija. Nemam ništa protiv nijedne političke partije. Ovo su sve bratske, srpske političke partije, ovo su sve Srbi, a i ja sam pravoslavac. Mi možemo po političkoj osnovi da se ne slažemo, ali ne možemo da mrzimo jedan drugog. Moj srpski narod, moj bratski narod ne mrzim, moju državu ne mrzim, već je afirmišem u svim svetskim i međunarodnim okvirima, gde god imam međunarodne konferencije, da se kod nas ne krše građanska i ljudska prava romskog naroda i drugih nacionalnih manjina. Dr Rajko Đurić, kada je bio predsednik Svetske organizacije Roma, on nas je pokrao. On je dobio milijardu i 200 miliona švicarskih franaka za odštetu od holokausta Roma u Švicarskoj. On je to preuzeo sebi i zbog toga ima mnogo prijava, pritužbi od Švajcarske, Rumunije, Bugarske, pa i odavde iz Srbije. Štiti ga imunitet, ali taj imunitet će se skloniti. Da li mi sada treba, pošto je prevario romsku naciju – da je to romska partija. Nije romska partija, to mi vidimo ovde. Nema veze za koga on lobira. Njegovo je pravo. Član sam SRS i radiću dostojanstveno na svim programima koji afirmišu i našu državu i naš narod, a i romsku manjinu da pomognemo. Da li je to zlo? Nije. Zlo je kada čovek kaže da sam ubica. Tvrdim, krivično i materijalno, nikada u životu nisam nikoga ubio. Gospodin Đurić, to je njegovo što on kaže, ko god mu neko smeta i kaže istinu, a mi znamo o svakom istinu, onda nas on naziva raznim etiketama i daje nam ono što nam stvarno nije poznato, niti što kažu – to nam ne pripada. To je sramno, nisam nikad bio u Evropi da govorim protiv Srbije, protiv Jugoslavije, protiv naših predstavnika, što je to doktor Rajko Đurić permanentno radio dok je bio 12 godina, dok ga nisu isterali.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Jovanu Damjanoviću. Reč ima narodni poslanik Srđan Šajn.
Prvenstveno bih želeo da se obratim mojim kolegama Romima, gospodinu Đuriću i gospodinu Damjanoviću, i zaista da ih zamolim da oslobode govornicu od tih stvari oko uzajamnih optužbi, da ostavimo tu situaciju, da ne radimo ovde u parlamentu, da pokušamo to da uradimo na drugom mestu. Nije korektno upravo prema narodu Srbije, za koji se i jedan i drugi zalažete i na koga se i jedan i drugi pozivate, da zloupotrebljavamo ovu govornicu u te svrhe. Ne ulazim u tu situaciju ko je izazvao, ko nije, međutim mislim da bi trebalo da se stavi tačka na to, da mi Romi pokažemo da smo dostojanstvenici ovog doma i da jednostavno te neke rasprave prebacimo na drugi teren, a ovde da poruke svojim biračima šaljemo na taj način što ćemo da se borimo da u zakone nešto ulazi, da u budžet ulazi i da drugačije definišimo institucionalni okvir Srbije. U tom pravcu bih rekao samo par rečenica. Romska partija u tom pravcu, ne interesuje nas ko je šta radio, ko je krao, interesuje nas da Vlada Republike Srbije formira Savet za integraciju roma, interesuje nas da se u Vladi Republike Srbije više niko lažno ne predstavlja. Ovo želim da obavestim sve poslanike, da smo juče napokon, kod potpredsednika Vlade došli do zaključka da se u Službi za ljudska i manjinska prava jedan čovek lažno predstavlja kao rukovodilac sekretarijata. Kolega koji je predsednik Zakonodavnog odbora zna da sekretarijate može da formira samo Vlada, da Vlada samo formira direktore sekretarijata. Međutim, u Vladi Republike Srbije godinu dana unazad jedan čovek se predstavlja kao šef sekretarijata po ministarstvima, zloupotrebljava ukupnu romsku populaciju. Dajte, kolega Damjanoviću i kolega Rajko Đuriću, koji nije tu, da pomognemo da se ova država ustroji, da pomognemo da pored 40 miliona, koje očekujem da ćemo danas u budžetu da izglasamo za integraciju Roma i 60 miliona za unapređivanje položaja izbeglica, raseljenih lica i drugih, da ovim načinom doprinesemo da se stvori institucija koja će tim ljudima da pomogne, a za tri godine će birači da kažu koliko smo im pomogli i da li zaslužujemo opet da dobijemo mandat ovde. To je moj apel vama. Informacija poslanicima da, iako sam tražio pre dva meseca da mi daju odgovor na poslaničko pitanje - da li postoji sekretarijat za romska pitanja, nisam dobio taj odgovor, pa i ne mogu da ga dobijem zato što jednostavno Služba za ljudska i manjinska prava ne može da da odgovor jer ona zloupotrebljava i tamo se lažno ljudi predstavljaju. Za to se ide u zatvor, a mi obmanjujemo ministre, obmanjujemo romski narod, obmanjujemo Vladu Republike Srbije, i svi ćutimo o tome i nećemo na to da odgovorimo. Još zlo da bude veće, danas je isti taj čovek pokušao, i pored toga što mu je jasno bilo podvučeno kod potpredsednika Vlade, da to telo ne postoji i da mora da ga imenuje Vlada, taj isti čovek je danas u Vladi pokušao da određenom broju ljudi, aktivisti koji se bave integracijom Roma, ne želim da pričam o ljudima, pričam o sistemu, isti taj čovek je pokušao danas da određenim ljudima da određene naredbe i da kaže - mene ne interesuje parlament, mene ne interesuje niko, mene interesuje ovde da sprovodim politiku onih koji su mi rekli. Braćo, poštovani prijatelji, poštovani poslanici iz vladajućih partija, očekujem od vas da se zaista u duhu onoga što je potpredsednik Vlade sinoć rekao izborite za to, razračunate se sa tim nezakonitim stvarima u Vladi i jednom zasvagda pokažemo ozbiljnost da Vlada Republike Srbije hoće da rešava pitanje Roma u institucijama, i samo legalno i legitimno.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Srđanu Šajnu. Reč ima narodna poslanica gospođa Vesna Pešić, po Poslovniku. Žao mi je gospođo Vesna Pešić, nisam uspeo ministra da dovedem.
Zaista sam htela da postavim jedno pitanje gospodinu ministru i to zaista nije bilo nikakvo svađalačko pitanje. Ne pitam ga ni za kakve malverzacije niti da li je on negde upetljan. Htela sam da postavim jedno pitanje u vezi sa privatizacijom, a zatim i sa ovim zakonom koji smo mi ovde dosta detaljno raspravljali, a to je zakon o besplatnoj podeli akcija javnih preduzeća i novčanim naknadama. Moram prvo da kažem da je do sada privatizacija koja je tekla u Srbiji imala velike probleme i ovde smo u parlamentu slušali oko toga. Zaista je bilo dosta netransparentnog, prodavano je u bescenje, bile su nameštene te prodaje itd. Znači, bilo je i dobrih prodaja, jednostavno kako je išlo išlo je, ali nikada još do sada nije prodato nekome, a da to nije bio privatan kapital. Znači, da se od nekog društvenog vlasništva predaje u nekakvo privatno vlasništvo. I zato kažem - šta je bilo, znamo, ali sad hoću da postavim jedno pitanje. Ide kroz štampu, a da građani i mi u parlamentu nismo o tome obavešteni, stigao je nekakav memorandum, nekakav dokument od strane Gasproma i Ruske Vlade u vezi sa NIS-om. Htela sam baš sa gospodinom ministrom da raspravljam o tom pitanju zato što je on započeo privatizaciju, ideju o privatizaciji javnih preduzeća, i htela sam da postavim pitanje direktno - koliko smo mi platili konsultantske usluge Meril Linč da nam ona kaže kako da privatizujemo NIS kao prvi koji je na redu? Koliko smo para dali i da li pri tom može da ide jedna kampanja u javnosti da zbog južnog potoka, da bi gasovod prošao kroz Srbiju, da mi treba bez tendera da državi drugoj damo javno preduzeće? To je strahovito važno pitanje. Znači, ne možemo drugoj državi davati bez tendera i kako će to da se odrazi na sve dalje privatizacije javnih preduzeća ukoliko ćemo tako da postupamo. Molim vas, "Politika" u uvodnicima svaki dan reklamira tako nešto, pa onda kaže i ovo - kao što je nekada Srbija se pozicionirala između zapada i istoka, jer taj gasovod povezuje preko Srbije, koji bi tu trebalo da prođe, istok sa zapadom, pa ćemo mi kao za vreme titoizma da se namestimo između zapada i istoka, pa ćemo da ubiramo nekakve plodove. Čekajte molim vas, o čemu se tu radi? Prvo, ne može gospodin Popović, koji je zadužen za energetiku, da krije taj dokument. Prozivam i predsednika Republike. Pre neki dan je imao intervju. On je rekao tu nešto u tom pismu nije u redu, razgovaraćemo. Molim vas da se pismo, da se memorandum, dokument objavi, da javnost zna šta piše u tome, da nam se odgovori koliko je para plaćeno konsalting firmi. Još nešto da vam kažem, koji je to gospodo kolonijalni mentalitet u ovoj Srbiji? Šta je nama? Hoćemo li mi tu crkavicu što imamo za to da potplatimo neke Ruse, kojima šta treba to malo što imamo nafte prerađevina u Srbiji, da im mi to damo? I to na ovaj način da se otima, bez ikakvog uticaja javnosti. Taj slugeranjski mentalitet koji se ovde pokazuje, samo da vam kažem, nijednoj vlasti nije sveća gorela do kraja. Da vas podsetim na srpsku istoriju, najveći i najpoznatiji patriota Dragutin Dimitrijević - Apis, koji je bio vođa kao što znate Ujedinjenje ili smrt, odgovarao je za veleizdaju. Gospodo, ovde je reč o klasičnoj veleizdaji. Neko će da odgovara za ovo. Znači, htela sam da gospodin ministar kaže šta piše u tom dokumentu, o čemu se tu radi, kada će javnost biti obaveštena, a to se odnosi i na predsednika Republike i na predsednika Vlade, svi su o tome obavešteni, samo ne mi. Molim vas, ne može se ovako rasturati i drugim državama poklanjati naša državna imovina. Platili smo, neka plati gospodin usluge Meril Linč iz svog džepa, što smo mi to platili? Ko će to nama da nadoknadi. Dokle ćemo mi to da plaćamo? Znači, to je jedna krupna tema koja se odnosi na funkcionisanje države, da vidimo šta je danas patriotizam, ko rasprodaje ovu državu. Htela sam da dobijem informacije povodom toga, ali evo gospodin ministar ima mnogo važnije poslove nego kad se rasprodaje srpska država.
Reč ima narodni poslanik Milisav Petronijević, po Poslovniku.
Dame i gospodo narodni poslanici, želim da u ime poslaničke grupe SPS potvrdim ovo što je naš drug Mrkonjić rekao da se nikada neće reklamirati sa ovog mesta na kome sedi. To je u prirodi njegovog bića, ali isto tako nema potrebe jer iza njega stoje dela, a dela govore. Javio sam se po Poslovniku da protestujem što na pitanje koje smo otvorili pre dva sata ministar nije dao odgovor. To što uvaženi gospodin Vujadinović odgovara umesto ministra ne računam, jer on odgovara na pitanja koja nisu postavljena, a tražim odgovor od ministra na pitanje koje je postavljeno. Ovde je, gospodine Vujadinoviću, ključno pitanje restruktuiranje preduzeća koja su u restruktuiranju. Prodaje se celokupan kapital ili imovina. Da li je tako? Jeste. Pitam još jednom ministra da objasni javnosti zašto poverioci, koji su dužni da otpuste dug, nemaju pravo da naplate svoja potraživanja od prodatog kapitala ili imovine, jer se celokupan kapital i imovina prodaju. To je ključno pitanje. Gospodine Vujadinoviću, vi ste vešto pobegli od ove teme i nabrajali čitav niz pitanja za koja mislite da ćete da skrenete temu koja je ovde postavljena. Samo želim da vas upozorim, gospodine Vujadinoviću, poslanička grupa SPS to je saopštila, čak smo upotrebili izraz - klanjamo se svakoj privatizaciji koja je bila poštena. Svakom ko je kupio preduzeće, pokrenuo proizvodnju, investirao, sačuvao zaposlene, a to je suština privatizacije, i mi se klanjamo, to smo rekli. Nabrajajući primere, nabrajali smo one gde nije to. Tu tražimo odgovore, jer je Srbiji potrebno prvo da vrati poverenje, ako je uopšte moguće da vrati poverenje u privatizaciju. Srbija je nezaposlena, trebaju joj takvi procesi koji će da omoguće zapošljavanje, pokretanje privrede. Tu je suština. Samo da vas upozorim, inače nemam ništa protiv kada se vi javite za reč, nama počinju odmah da stižu nova pisma. Pošto sam iz Beograda ne mogu da stignem da nabrojim te privatizacije koje su u Beogradu, od C marketa, Centrotekstila, Fabrike šećera, Robnih kuća, Soko Štark, PIK Zemun, PKB, više se ne zna. Ne mogu da stignem da nabrojim sve to. Evo stiže malopre, kažete - zašto brinemo o radnicima? Ko će da brine? O kome treba brinuti nego o radnicima? Evo samo detalj, Društveno preduzeće ŠIK Kučevo, stiglo je pre 15 minuta. Prodato je stranom državljaninu, Nemcu, preko Agencije i to pre nepunih par meseci. Od momenta kupovine pa do pre deset dana proizvedena je određena količina vodootporne šperploče, koju je isporučio svojoj firmi u Nemačkoj. Usput je prodao i neke mašine, novac prisvojio, da bi pre mesec dana napustio svoju firmu i poslao obaveštenje da se više ne vraća. U međuvremenu su poverioci pokrenuli stečajni postupak,koji je uveden pre 20 dana po hitnom postupku. Od preko 500 radnika ostalo je njih desetak, dok su svi dobili otkaz i kako tamo kaže - sledi sve po zakonu itd. Zapravo rasprodaja. Ko je ovde gubitnik? Ovih 500 radnika. Ko treba da ih zaštiti? Treba da ih zaštiti država i SPS će sve vreme rasprave navoditi takve primere, sa ciljem da se oni razreše i država preuzme odgovornost da se sve to uvede u red.
Na član 6. amandman, sa ispravkom, podnela je narodni poslanik Suzana Grubješić. Vlada i Odbor za privatizaciju prihvatili su amandman, sa ispravkom, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman, sa ispravkom, pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman, sa ispravkom, postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 8. amandman je podnela narodni poslanik Suzana Grubješić. Vlada i Odbor za privatizaciju prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman, postao sastavni deo Predloga zakona. Pauza do 13,00 časova.
Dame i gospodo narodni poslanici, imam, pre svega, jedno obaveštenje za vas, pomeramo dan za glasanje o budžetu za 2008. godinu. Bićete obavešteni o novom datumu kada će biti dan za glasanje. Nastavićemo raspravu u pojedinostima o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o privatizaciji, s tim što određujem pauzu od 45 minuta i u 14,00 časova se nastavlja rasprava o amandmanima. Hvala.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo popodnevni rad. Na član 9. amandman je podneo poslanik Saša Valjarević. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Saša Valjarević. Izvolite, gospodine Valjareviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime SRS podneo sam amandman na član broj 9, da se kompletan član briše. Pre nego što budem krenuo da obrazlažem o tome zbog čega smatramo da treba da se briše član 9. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o privatizaciji, poslanici SRS, kada je 2001. godine donet prvi Zakon o privatizaciji, ukazivali su na propuste u tadašnjem Predlogu zakona. Međutim, tada nije bilo sluha da se prihvate tadašnji amandmani i izmene u okviru predloženog zakona. Sada, posle sedam godina, vi predlažete da se, u okviru Predloga zakona o privatizaciji, uvrsti da se zaštiti budžet Republike Srbije od priliva kapitala koji potiče iz kriminala, korupcije, pranja novca i da se uvedu određena ograničenja u zakonu u pogledu uslova učešća u postupcima privatizacije, kao dodatni razlozi za raskid zaključenih ugovora. Od 2000. do 2007. godine nekoliko hiljada preduzeća je već privatizovano. Znamo da je u tim privatizacijama ušlo mnogo prljavog novca, odnosno novca koji je stečen na nezakonit način. Dokaz tome su svakodnevne afere koje se otkrivaju u okviru privatizacija koje su izvršene u svim lokalnim samoupravama, gde su pojedini kriminalci ili ljudi koji su sa one strane zakona, novcem stečenim na nezakonit način učestvovali u privatizacijama i kupovali su određena društvena preduzeća, tako da su, maltene, postali gospodari tih lokalnih samouprava. Šta se dešavalo u tim privatizacijama? Niko nije smeo da se pojavi na licitacijama, i ako se pojavi, to su bili samo fiktivni ljudi koji su podizali određenu cenu. Imali su uticaja i na stečajne upravnike, koji su vršili nerealnu procenu vrednosti imovine, tako da u toku privatizacije mnoga društvena preduzeća, koja su mogla da nastave da rade i koja su bila, da kažemo, u dobrom stanju, nisu bila dovedena do toga da moraju da idu u stečaj, prodata su za nerealno nisku cenu. Primer takve privatizacije dolazi i iz opštine Požarevac, gde su posle 5. oktobra svi miljenici tadašnjeg DOS-ovog režima krenuli da kupuju jedno po jedno društveno preduzeće u opštini Požarevac i uopšte u Braničevskom okrugu. Evo, sada najnovija afera koja je izašla u javnost je kada je bilo pohapšeno preko 30 i nešto učesnika u samoj toj aferi, to je društveno preduzeće ''Avala'', koje je jedno od najvećih ugostiteljskih preduzeća u Braničevskom okrugu, koje je imalo ogromnu vrednost kapitala, sa samim objektima, počev od hotela koji je jedini hotel u opštini Požarevac. Daću vam samo uporedno, oni su za 5.000.000 dinara tada 2002. godine kupili kompletno ugostiteljsko preduzeće ''Avala'', a za prodaju Matijeviću samo jednog lokala uzeli su preko 10.000.000. Sada vidite kolika je to razlika. To je jedan od ugostiteljskih objekata, a ima ih preko 10, pored hotela koji se nalazi u samom centru grada. Tako da otkrivanjem i drugih nezakonitih radnji koje su bile u okviru te privatizacije krenulo je klupko da se odvija i počeli su od grada do grada da otkrivaju fantomske firme. Na kraju su došli i do Javnog komunalnog preduzeća ''Čistoća'' Beograd, gde je učestvovao i član DS, inače generalni direktor Ignjatović, gde je za nekoliko milina evra oštećena država u toj samo privatizaciji i u svim tim nelegalnim i nezakonitim radnjama koje su pratile kompletno kriminalno udruženje. To je samo jedna od privatizacija. Imali smo društveno preduzeće ''Angopromet'' koje je imalo u svakom gradu i u svakom selu svoju prodavnicu ili svoj lokal, i to na najboljem mestu u svakom od gradova, u samom centru. Dešava se da sitni švercer, koji je do 2000. prodavao na buvljim pijacama, postaje jedan od vlasnika jednog od najmoćnijih trgovinskih preduzeća u Braničevskom okrugu. Posle toga, pošto sa svojim zaštitnicima, koji su tada bili u lokalnoj samoupravi, dolazi do svađe, izgleda kada je trebalo da dođe do podele plena koji su uspeli da u toj privatizaciji odrade, oni onda njega krivično gone, kao zbog utaje poreza, i sada dolazi do toga da to preduzeće odlazi u stečaj, da radnici ostaju na ulici i još je u postupku sudski proces. To su samo dva primera koliko je bilo prljavog novca i raznih mahinacija u procesu privatizacije, gde je posle sedam godina preko milion ljudi ostalo bez posla. Meni je opet krivo, jer i juče, kada sam obrazlagao amandman kolege Nebojše Stefanovića, nije bio prisutan ministar Dinkić da ga upitam, s obzirom da je on bio jedan od glavnih kreatora prodaje i uništavanja našeg kompletnog bankarskog sistema, gde su u Požarevcu, gde je bilo sedište Beogradske banke, jedne od najboljih banaka tada u Srbiji, za jedan dan 400 radnika je ostalo bez posla kada je odveo Požarevačku banku u stečaj. Sve te mahinacije, u okviru svih ovih privatizacija i uništavanja ove privrede dovelo je do toga da mi sada u Srbiji, kada se pomene privatizacija, građani prosto počinju da strepe da li će sutra imati poso i kako će obezbediti egzistenciju za svoje porodice. Tako da ta priča ministra i uopšte kompletnog rukovodstva sadašnje Vlade i uopšte DOS-a od 2000. godine u Evropskoj uniji, o životu u nekim boljim uslovima, o životu u blagostanju, od te priče nema ništa. To je samo jedna bajka koja je ispričana tada građanima koji su tada poverovali, ali ne verujem da će ikada više poverovati u takvu lepu priču, jer se vidi da posle svih ovih privatizacija i svih mahinacija koje su bile, mnogi ministri koji su došli od 2000. godine, postaju multimilioneri, pa smo imali primer Đelića, koji je posle jedenog mandata, kao ministar u Vladi Zorana Đinđića, postao je bogatiji za 11.000.000 evra. Tu imamo isto i gospodina Vlahovića, koji je jedan od učesnika privatizacije ''Novog doma'', koji je isto imao najbolje lokale za proizvodnju i prodaju nameštaja u svim gradovima u Srbiji. Tako da se odjednom pojavljuju enormno bogati predstavnici vlasti, koje ova priča mnogo i ne dotiče, jer imaju sve poluge vlasti da mogu da se štite, imunitet i sve ostalo. Međutim, sve to će se promeniti posle 20. januara i kada bude došlo do pada ove Vlade, kada građani budu svim srcem glasali za Srbiju i Tomislava Nikolića, kada bude došlo do promene čelnog čoveka ove države, koji će znati kako da vodi ovu državu i koji će putinovskim metodama izvršiti kontrolu svih privatizacija koje su izvršene od 2000. do 2007. godine. Što se tiče amandmana na član 9, tražili smo da se briše, odnosno uložio sam amandman u ime poslanika SRS. Smatramo da bi predviđeno zakonsko rešenje bilo na štetu poverilaca, subjekata privatizacije, pa bi odluka o zabrani izvršenja naplate u toku postupka privatizacije mogla da bude osnov za korupciju. Znači, mi vas upozoravamo i ukazujemo vam na nedostatke i na loša rešenja Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o privatizaciji. Niste nas slušali od 2000. godine, pa ste opet došli na to da ono što su vas srpski radikali upozoravali sada predlažete. Međutim, mislim da je već kasno, jer je ogromna količina prljavog novca ušla u Srbiju i u svu ovu privatizaciju koja je izvršena, a ostalo je veoma malo. Zato vas upozoravamo da usvojite ovaj amandman na član 9, a videćemo da li ćete vi poslušati glas razuma i krenuti da razmišljate o građanima Srbije, a ne samo o svojim ličnim ili stranačkim interesima.
Reč ima narodni poslanik Zdravko Topalović.
Dame i gospodo, građani Srbije, pošto je rasprava o amandmanima na privatizaciju, Udruženje radnika i penzionera "Beolota" zamolilo me da pročitam deo krivične prijave koju je podnelo protiv rukovodilaca Državne lutrije Srbije. Predmet: Krivična prijava protiv poslovodstva "Beolota" DOO Beograd, "Srbijalota" Beograd i Državne lutrije Srbije. "Podnosimo krivičnu prijavu protiv Bojana Krišta, generalnog direktora Državne lutrije Srbije, Branimira Božovića, izvršnog direktora Državne lutrije Srbije, Ljiljane Simonović, finansijskog direktora Državne lutrije Srbije, Olivere Marković, direktora za pravne poslove, Slobodana Bojića, v.d. direktora u "Srbijalotu", v.d. direktora u "Beolotu" i v.d. direktora u Državnoj lutriji Srbije, Franca Žerjava, do aprila 2007. v.d. direktora "Beolota", Tomislava Ivkovića, šefa u "Srbijalotu", predsednika Samostalnog sindikata i još nekoliko fizičkih lica". O čemu se radi? Radnici su se obratili, zamolili su da se to pročita baš kada je rasprava o privatizaciji, a zbog čega, čućete. "Podnosimo krivičnu prijavu, izražavamo osnovanu sumnju da su gore navedeni zloupotrebili svoj položaj prekoračivši ovlašćenja u mnogo slučajeva i u mnogim segmentima, pa tako smišljeno i sa namerom, a radi ličnog bogaćenja, naneli neprocenjivu štetu društvu u periodu od jula 2004. godine, odmah po donošenju Zakona o igrama na sreću. Juni 2004. godine, Zakon o igrama na sreću, tri subjekta: Lutrija Srbije, Uskočka 4-6, Beograd; Lutrija Beograd, Njegoševa 13, Beograd; Narodna lutrija, Bulevar oslobođenja, Novi Sad. Bojan Krišto je 23. septembra imenovan u "Službenom glasniku" za direktora Državne lutrije Srbije. Gospodin Mlađan Dinkić, tadašnji ministar finansija, dolazi do netačnog proračuna dugovanja lutrijskih preduzeća prema državi. Zahtevamo reviziju primene zakona i objašnjenje Uprave za igre na sreću na čelu sa Vladimirom Ilićem. Utvrđeno je tada: "Srbijalot" 63% državnog kapitala, 37% lutrijski; "Beolot" 75% državnog kapitala, 25% lutrijski; "Panonija" proglašava se stečaj i rasprodaja imovine. Od juna 2004. godine do 23. septembra 2004. godine ispitati koliko je novca uzeo Bojan Krišto od "Beolota", uz odobrenje direktora Franca Žerjava i finansijske direktorke Ljiljane Simonović, na ime marketinga. Do januara 2005. godine Bojan Krišto, kao direktor Državne lutrije, sa sedištem u prostorijama "Beolota", u Svetozara Markovića, organizuje reorganizaciju, uz zdušnu pomoć finansijskog direktora Ljiljane Simonović, direktora Franca Žerjava i pravnika Olivere Marković, troši sredstva "Beolota" za neprestane građevinske radove, nabavke, putovanja, naduvane račune preko spornih marketing agencija, kao npr. "Srebrntuš". U januaru Bojan Krišto sa svitom dolazi u poslovnu zgradu "Srbijalota", Uskočka 4-6, i pravi vakuum u izvlačenju lotoa od 18. 1. 2007. godine, zapravo, ukida do tada igre kao što su "Sportska prognoza", "Dva izvlačenja lotoa 7 od 39", nezakonito rasprodaje fondove od drugih igara u fond za sedmicu, za "Loto 7 od 39" i sklapa ugovor sa "Pink" televizijom za izvlačenje lotoa, a taj ugovor do današnjeg dana predstavlja poslovnu tajnu". Javiću se ponovo.
Da li se još neko javlja po amandmanu? (Ne.) Na član 11. amandman je podneo poslanik Zoran Despotović. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Zoran Despotović.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 11. i predložio da se briše. Obrazloženje: ''Rešenje predviđeno ovim članom zakona kojim se raspon vrednosti kapitala ili imovine u subjektu privatizacije utvrđuje metodom javne aukcije je loše i može voditi u razne zloupotrebe.'' Mišljenje Vlade je da se amandman ne prihvati ''iz razloga što je ova odredba bila sadržana i u osnovnom tekstu zakona iz 2001. godine, a predložena izmena je pravno-redakcijskog karaktera. Takođe, ukazujemo da je predlagač amandmana pogrešno interpretirao normu. Predloženim članom nije predviđeno da se aukcijom utvrđuje raspon vrednosti kapitala, već da će se za subjekte privatizacije koji se privatizuju metodom aukcije utvrđivati raspon vrednosti kapitala. Tačno je da je u julu 2001. godine stupio na snagu Zakon o privatizaciji, ali tačno je da ste tim zakonom sve što je iole radilo uništili i urušili za ovih sedam godina. Tek ste se sada setili da ukažete na potrebu i nama narodnim poslanicima, a i građanima Srbije, tačnije da izmenite pojedine odredbe ovog zakona radi poštenije privatizacije. U stvari, ono što je u Srbiji već sedam godina razgrađeno, teško će nekom poći za rukom da to dovede bar približno na one pozicije gde su i radnici i poslodavci bili zadovoljni. No, sada ovim predlogom zakona želite da sprečite priliv kapitala koji potiče od kriminala i korupcije ili pranja novca. Pitam vas - kako, kada ste većinu preduzeća u Srbiji kupili baš tim i takvim prljavim novcem, pa sada želite da uvedete red u postupcima privatizacije, što poslanici SRS, a i građani Srbije smatraju da je što se toga tiče ovaj predlog zakona mnogo zakasnio. Kroz hronologiju privatizacija koje ste vi vršili od 2001. godine pa nadalje, pod sumnjivim okolnostima, vidi se smanjenje vrednosti firmi koje ste privatizovali, sumnjivi kupci firmi u finansijskom i kriminalnom smislu, a vaši su, kako poslovni, tako i lični prijatelji. Tada se nije proveravalo poreklo imovine tih sumnjivih biznismena koji su se obogatili od dolaska DOS-a na vlast, koristeći vaše veze i privilegije. Primera za takve privatizacije je puna Srbija, a navešću vam par firmi iz opštine iz koje dolazim, znači Prijepolje, a to su, kao što sam više puta sa ove govornice rekao, Tekstilni kombinat "Ljubiša Miodragović", Fabrika obuće "Limka", koja je trenutno u likvidaciji, a već su dovedene i druge na isti način, poput Fabrike "Iris", poput ZZ "Poljoprodukt", koja je bila glavna osnova seljaku da plasira svoje proizvode, dok danas niti imaju kome, osim raznim nakupcima, koji ih ucenjuju. Mogu navesti i FAP, koji je u sklopu Fabrike automobila "Priboj", znači FAP sa nadgradnjom, koji zapošljava ukupno sa "Pribojem" oko 1.200 radina, a Prijepolje trenutno ima 380 zaposlenih, mada privatizacija još nije ni približno krenula. Gospodin ministar nije tu, on je upoznat sa tim da je češka "Tatra" bila zainteresovana, ali taj tender je propao, koliko se sećam. Međutim, radnici su nezadovoljni što se tiče nadgradnje u Prijepolju. Sagledavajući zadnjih sedam godina vaše vladavine, da su sve firme ili namerno gurnute u stečaj ili u likvidaciju, ili privatizovane po izuzetno niskim cenama, koje u tom trenutku nije oslikavala pravu vrednost privatizovanih firmi. Radnici su ostali bez posla, bez egzistencije njihovi članovi porodice, bez ikakve perspektive za ponovno zapošljavanje. Većina tih privatizacija se obavlja da bi budući vlasnici firmi za male pare dobijali kako osnovna, tako i obrtna sredstva. U mnogim firmama nije urađen ni socijalni ni razvojni program, dok uloga sindikata koji treba da štiti interese radnika svedena je na minimum, zanemarljiva, bolje rečeno nikakva. Primećuje se sve veći talas nezadovoljstva radnika privatizovanih firmi u Srbiji. Akcije koje su deljene u privatizovanim firmama većinom ne vrede mnogo, niti je na berzi interesovanje za njih. Ne samo da su akcije obezvređene, već i sav trud i uloga, ulaganje radnika kroz svoj radni vek u ta preduzeća je urušen i degradiran. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović, potpredsednik Narodne skupštine Srbije, po Poslovniku.
Vidim da vam je neprijatno, kolega Albijaniću, javljam se po članu 93. Poslovnika i 226, možete da mi date odgovore na sva pitanja. Zanima me gde se nalazi Mlađan Dinkić. On je jutros bio 20 minuta, mislim ni toliko, u skupštinskoj sali, otišao je nekim poslom, a onda, pošto očigledno da nije obavešten da imate probleme u vladajućoj koaliciji, moram da obavestim građane, što su mogli i da vide, da niste imali kvorum da izglasate budžet za 2008. godinu, red je da nam kažete kada će ministar da se vrati, kako bismo mogli da razgovaramo o amandmanima koje smo podneli na izmene i dopune Zakona o privatizaciji, iz razloga što kolege srpski radikali čitavog dana, danas i juče, juče je otišao zbog rođendanske proslave, pokreću pitanja zloupotrebe u procesu privatizacije iz raznih krajeva Srbije. Dakle, uopšte nismo govorili ovde uopšteno, nego sa konkretnim primerima šta se sve desilo, zbog činjenice da su bliski saradnici režima DOS-ovskog, pre svega DS, zloupotrebili svoj položaj, odnosno upotrebili ga za sebe i za sticanje enormnog bogatstva, a da su radnici ostali oštećeni. Sve ovo što je govorio kolega Despotović, ono što sam govorila juče o fabrici automobila, "Filipu Kljajiću", "Raketi" Užice, "Magnohromu" Kraljevo, PIK-u Zemun, samo su neki u nizu primera gde su radnici u procesu tzv. tranzicije ostali bez ičega, na ulici, zbog toga što su zakoni bili loši, a niste želeli da prihvatite ni 2001, ni 2004, ni sada 2007. godine amandmane SRS. Zaista je najinteresantniji član 6. sa otpustom dugova od strane Republičkog fonda, jednog i drugog, za socijalno osiguranje, zdravstvo, Republičkog fonda za razvoj i da nam objasnite, celog dana to pitamo Mlađana Dinkića, ne mogu da odgovaraju njegovi saradnici, gospođica i gospodin pomoćnik državni sekretar, nemaju na to pravo, da li su ti srpski tajkuni, koji su se obogatili za vreme DOS-ovskog režima, platili državi sve one dugove koje su nasledili kada su kupili ta preduzeća. Lako je bilo da kupe za dva-tri evra fabrike i da ljudi ostanu bez posla, ali njihov dug prema državi i prema drugim poveriocima je jako veliki i nas interesuje da nam to neko odgovori, kako se ta grupacija množila, širila se godinama. Sada je izborna kampanja i mi moramo kao odgovorni ljudi da uputimo građanima poruku - ko je taj ko će da se obračuna sa kriminalom i korupcijom. Neće Dinkić, neće Tadić, jer su to sve njegovi tajkuni, neće Božidar Đelić, jer je on jedan od njih, hoće Tomislav Nikolić. Zbog toga, gospodine Albijaniću, dok se ne snađete i ne pronađete Mlađana Dinkića, koristim priliku, dame i gospodo narodni poslanici i građani Srbije, građani Kragujevca i Šumadije, da vas pozovem kao domaćin tog skupa, da u ponedeljak, 24. decembra, u 18,00 časova dođete na početak pobedničke kampanje gospodina Tomislava Nikolića. U Kragujevcu, u Sportskoj dvorani "Jezero", održavamo veliki predizborni miting, očekujemo dolazak velikog broja ljudi, mnogo većeg nego što sama dvorana može da primi, svesni činjenice da će Kragujevčani i Šumadinci, baš kao i svi građani Srbije svim srcem glasati za promene, za Srbiju, za Tomislava Nikolića. Hvala.
Hvala gospođici Jovanović. Što se tiče dolaska ministra, izvinjavam se što smo imali nastavak rada u neuobičajeno vreme. On je mislio da će nastavak biti u 15,00 časova i obavešten je da dođe i u putu je, pa vas molim za razumevanje. Saradnici su tu. Da nastavimo rad. Hvala vam. Reč ima narodni poslanik Zdravko Topalović.
Dame i gospodo, građani Srbije, nastaviću sa čitanjem krivične prijave protiv Bojana Krišta, Branimira Božovića, Ljiljane Simonović, Olivere Marković, Slobodana Bojića, Franca Žerjava, Tomislava Ivkovića, Ljiljane Marinković, Miodraga Marinkovića, Stanimira Miljkovića, Nikole Carevića, Mališe Hristolua i Darka Nikolića. Udruženje radnika i penzionera "Beolota" je uputilo tu krivičnu priču. Žao mi je što tu nije gospodin Dinkić, jer je Bojan Krišto njegov đak, njegov pulen. Nastavićemo sa prijavom. Znači, kako smo već pročitali, Bojan Krišto ulazi u zgradu "Srbijalota" Uskočka 4-6. Bojan Krišto je zloupotrebama i sebi pribavio stan od 208 metara kvadratnih u ulici Internacionalnih brigada br. 7. (Predsedavajući: Molim vas da vodimo računa o podacima.) Čitam krivičnu prijavu za koju su me radnici zamolili. (Predsedavajući: Ne mora značiti da je istina.) Ne mora, nisam rekao da je istinito. Bojan Krišto kupuje 3.000 mašina za uplatu lotoa bez tendera, nadovezujući se na prethodni tender direktora "Srbijalota" Ive Lubarde. Nabavka automobila "škoda oktavija" skuplja za pet hiljada evra, a to je regularna cena po Francu Žerjavu koji je to potpisao. Korišćenje Pink avio-taksija Dubai dva puta nedeljno London-Dubrovnik. Trenutno u lutriji ima 80 automobila i voze odabrano zaposleni, na raspolaganju su 24 časa, čak idu na odmor u inostranstvo i dobijaju bonove za benzin na račun lutrije. Na svim tenderima pobeđuje firma Stanimira Miljkovića, ili njegov brat, ako se javi neko povoljniji - tender se poništava. Za te usluge da pravno upakuje nezakonite radnje zadužena jepravnik, direktor za pravne poslove, Olivera Marković. Kupuje se sve i svašta i tu treba proveriti knjigu ulaznih faktura. Jedino ko ima pravo priređivanja igara na sreću je državna lutrija Srbije, a "Beolot" i "Srbijalot" su agenti. Prvo su dobili pet posto od ukupnog prometa, a kasnije Bojan Krišto donosi odluku koliko udeli od trošenja i rasipanja udeli i naduvene račune potpisuje tadašnji direktor "Beolot" Franc Žerjav, i tadašnji direktor "Srbijalot" Branimir Božović. Ima još interesantnih detalja oko nabavke softvera. Npr. za jedan softver potpisuje v.d. direktora "Srbijalota" Slobodan Bojić, za jedan softver potpisuje v.d. direktora "Beolota" Franc Žerjav, iako nemaju pravo priređivanja igara, pa samim tim ni obavezu plaćanja. Godine 2006. Franc Žerjav potpisuje prodaju poslovne zgrade u ulici Svetozara Markovića br. 40, prizemlje i sprat, vlasništvo "Beolota", obzirom da je tu i kapital države 75,5%, ne traže saglasnost za imovinu Republike Srbije i bez traženja saglasnosti i dobijanja dozvole prodaju poslovnu zgradu "Metals banci", a sredstva se prebacuju na račun Državne lutrije Srbije. Ljiljana Simonović finansijski direktor i Olivera Marković, pravnik i direktor, učestvuju u tome. Na koji način, kada su "Beolot" i Državna lutrija Srbije dva različita subjekta? Godine 2006. svi poslovni objekti "Beolota" sa teritorije grada Beograda prelaze u vlasništvo "Srbijalota", sa zaposlenima koji su preživeli čistku Bojana Krišta i Ljiljane Simonović. Inventar, stolovi, stolice se rasipaju, a najveći kupac je jedna od prijateljica Branimira Božovića. Finansijski direktor "Srbijalota" Jelena Radusina je dobila sporazumni raskid ili tehnološki višak, zato što nije htela da potpiše na zahtev Bojana Krišta amortizaciju poslovne zgrade u Uskočkoj 4-6 za 30 posto, jer Krišto ima naviku da prodaje tuđe, a on uzima novac. Šef voznog parka i magacina Miodrag Marinković, automehaničar, magacin je prostorija gde se skladište instant srećke "ogrebi i blago tebi" sa nagradama robnim, kao što su "mercedesi" i novčani, kao što je 50.000 evra i druge sitnije nagrade. Jedna serija je 10 miliona komada. Postoji osnovana sumnja da se štampa više po pravilima utvrđene količine. Šta je još interesantno? Ljiljana Marinković je šef računovodstva u "Državnoj lutriji Srbije", pa samim tim i računi imaju prohodnost. Listiće za loto štampa firma "Intergraf" Kotež, Krnjača, vlasništvo sestre Predraga Markovića iz G17 plusi bivšeg predsednika Skupštine Srbije. Listići su lošeg kvaliteta, iskrivljen bar-kod, pa se često bacaju u većoj količini. Servisiranje novih uplatnih mašina za loto, firma Stanimira Miljkovića ili brata, 12 komada mašina za 10.000 evra. Udruženje radnika i penzionera Beolota je primorano da podigne krivične prijave protiv gore navedenih lica iz razloga što imovina u subjektu privatizacije je uništena i pokradena, a zaposleni su otpušteni i proglašeni su tehnološkim viškom, dok su na njihova mesta primljeni zaposleni preko omladinske zadruge, uglavnom deca direktora i ostalog rukovodećeg kadra, što je protivzakonito. Udruženje radnika i penzionera smatra da poslovodstvo preduzeća namerno priprema stečaj "Beolota" i da kada uvedu stečaj,nakon toga primoraju stečaj i "Srbijalot"-a, kako bi na taj način sprečili radnike i penzionere da upišu akcije u subjektu privatizacije. Udruženje radnika i penzionera smatra da se namerno vrši uništavanje preduzeća koje su kadrovski stručne i pripremljene za organizovanje igara na sreću iz osnovnog razloga da se taj posao preuzme u privatnoj režiji i da se preproda nekom trećem operateru za koji bi se uzela provizija. Moram da kažem nešto o liku i nedelu Bojana Krišta. Gospodin Bojan Krišto je nagrađen mestom direktora Aerodroma "NikolaTesla", a ovde nam je juče gospodin Dinkić ili neko od ministara objašnjavao član 3. ovog predloga zakona, znači krivična dela po osnovu kojih ne mogu neka lica ili privredni subjekti da budu u procesu privatizacije, da učestvuju u procesu. Napomenuo je da neko ko ima krivičnu prijavu za ovakva krivična dela ne može da obavlja ni neke funkcije u državnim preduzećima. Postavljam pitanje, prvo ministru pravosuđa - da li je krenuo sa istragom, sa krivičnim radnjama; i za ministra unutrašnjih poslova - da li je preduzeo neophodne mere da se lica iz ove krivične prijave liše slobode i da se pokrene istraga protiv njih.
Reč ima narodni poslanik Momir Marković, po amandmanu. S tim što, gospodine Topaloviću, vi ste pročitali nečiju krivičnu prijavu, navodi ne moraju biti tačni. To je važno istaći. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, pogotovo poslanici koji su bili poslanici i u prethodnom mandatu, vrlo dobro se sećaju da unazad četiri godine u ime poslaničke grupe SRS sa ove govornice upozoravam na neverovatnu pljačku koja se odigrala upravo u Lutriji Srbije dolaskom Bojana Krišta i...
Molim vas da vodimo računa.
Molim vas, donosio sam papire, ako vi tada niste predsedavali ili ako ste zaboravili ili ako vas boli to što je Bojan Krišto iz G17, to je vaš problem. Podsećam građane Srbije da skoro četiri godine prva pljačka se odigrala tako što je Lutrija Srbije, državno preduzeće, pretvoreno u Lutriju Srbije d.o.o. Ona fun ili fan firma. Od onda počinju, dame i gospodo, neverovatne pljačke. Zahtevam od Ministarstva finansija da svim narodnim poslanicima dostavi dokumentaciju koliko je sredstava ubirano uvek kada je loto u pitanju, odnosno kada su sve igre na sreću u pitanju, a idu preko toga, koliko je u skladu sa zakonom izdvajano iz tih sredstava u humanitarne svrhe, koliko je odlazilo dalje da takmičari, učesnici u igrama na sreću dobiju nagrade, ukoliko su ih dobili. Koliko je para opljačkano? Tražim da finansijska inspekcija uđe u Lutriju Srbije i da konačno stavimo tačku bar na jednu od ovih afera. Doduše, tražio sam i da se ispita gde su pare sa Kipra, koje je Dinkić pronaša na Kipru i on je zadnji koji ih je pronašao. Podsećam da su bili mnogi ministri iz one prve DOS-ovske vlade i odlazili i pronalazili su pare, i ostajale su tamo, i posle toga ih nema. Želim da ukažem na još jednu, da ponovim, za još jednu pljačku koja se odnosi na kontrolu leta. Jedina firma koja ima između Srbije i Crne Gore, zajednička firma za Srbiju i Crnu Goru je kontrola leta. Upravo zbog toga što su odlični ventili i tamo i ovamo da se može mnogo štošta opljačkati. Doduše, Dinkić više ne nosi čarapu i kalašnjikov, ali uzima više nego što je uzimao.
Gospodine Markoviću, molim vas, da završite.
Podsećam vas kako je ušao u Narodnu banku. Pri tom, da se podsetimo, u toj Narodnoj banci bejahu neke slike neverovatne vrednosti, umetnička dela, sada ih nema.
Gospodine Markoviću, vreme.
Da li je tako, gospođo Vučić? Bile su slike neverovatne vrednosti, umetnička dela u Narodnoj banci. Sada ih nema. Podsećam vas, Muzej istorije Jugoslavije, neverovatna pljačka; Muzej savremene umetnosti na Ušću; upravo ovog trenutka se iz muzeja u neki depo Mlađana Dinkića... (Predsedavajući: Gospodine Markoviću...) ... odnose dela ogromne vrednosti. Dame i gospodo narodni poslanici, građani Srbije, posle 3. februara počinjemo sa raščišćavanjem svih kriminalnih afera, jer će onda predsednik Srbije biti gospodinTomislav Nikolić, pa će onda moći sve službe da rade svoj posao.
Dali se još neko javlja za reč o amandmanu? (Ne) Na član 12. amandman je podneo poslanik Vlado Sekulić. Vlada i Odbor privatizaciju predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Vlado Sekulić.
Dame i gospodo, podneo sam amandman na član 12. Kako bi građanima bilo jasno o čemu se radi, ovako glasi član: ''Predmet prodaje je 70 posto kapitala koji se privatizuje, osim ako propisima kojima se uređuje pravni položaj privrednih subjekata, odnosno uslovi i način pojedinih privrednih i drugih delatnosti nije drugačije uređeno. Procenat kapitala koji se prodaje u subjektima privatizacije sa većinskim državnim kapitalom čiji pravni položaj, odnosno uslovi i način obavljanja pojedinih privrednih i drugih delatnosti nije uređen posebnim propisima, određuje Vlada. U subjektu privatizacije koji se restrukturira u skladu sa ovim zakonom, prodaje se celokupni kapital ili imovina.'' Sada ću objasniti na šta se moj amandman svodi i, po meni, gde bi tu bile prednosti kada bi se usvojili ovi amandmani i mnogo bi bilo bolje regulisano ne samo ovaj član, nego celokupna privatizacija, naročito ovih javnih preduzeća gde je država većinski vlasnik. Amandman koji sam podneo na član 12. stav 1, 2. i 3. Predloga zakona glasi - u članu 12. u stavu 1. procenat "70" zamenjuje se procentom: "49". U stavu 2. posle reči "određuje Vlada" tačka se zamenjuje zapetom i dodaju se reči "a najviše do 49 posto". Stav 3. se briše. Moj motiv je bio, ne samo ovo što smo pričali i što su poslanici SRS i ostali poslanici davali amandmane, da bi se popravio ovaj Zakon o privatizaciji, koji je izuzetno bitan, ne samo za građane, nego i za državu Srbiju. Samim tim kad bi mi ove firme, preduzeća, javna preduzeća, a znamo i sami da je sada priča oko NIS-a, energetski sistem bi se prodavao, Aerodrom, Galenika bi ušla u ovaj deo, to su firme strateški vrlo bitne za Srbiju. Naročito ako krenemo od NIS-a, davali bi mogućnost da neko ko kupi 70% akcija NIS-a bio bi monopolista. Bukvalno bi bio monopolista i mogao bi nam određivati kako cene derivata, tako bi se sve to provlačilo na dalje, a samim tim bi taj vlasnik mogao da utiče na kreiranje kursa dinara zbog povećavanja cene energenata i ostalog. Kada bi se sada pogledao EPS, mi kada bi ušli u ovu privatizaciju kako je predloženo ovde sa 70%, to bi stvarno bilo pogubno za srpsku privredu. Ako vi nekome prodate 70% EPS-a, to bi stvarno bilo nešto što bi kupac koji bi kupio EPS, on bi mogao da svojim diktiranjem cena bukvalno da nas dovede u takvu apsurdnu situaciju da bi on diktiranjem svojih cena podigao i cene svih ostalih cena na malo. Jednostavno bi mogao da određuje da li će da izvozi struju. Mogli bi čak da dođemo u situaciju da on svojom odlukom i svojim bordom direktora može da odluči da jednostavno neće sada da snabdeva Srbiju strujom, nego bi mogao jednostavno da izvozi svu tu struju. Kada se dotaknemo ovoga zašto smo mi išli na 49%, smatramo da je 49% prodaje kapitala nešto što garantuje Republici Srbiji i njenim građanima i akcionarima ovih javnih preduzeća da će država voditi razvojni put ovih firmi. Država će se truditi da socijalni program bude urađen da se sindikati pitaju, da jednostavno sve te firme budu još jače firme, da se dokažu kroz razvojni program, socijalni program prema zaposlenima, kroz zapošljavanje, kroz nešto što će donositi više i para u budžet i sve ostalo. Drugo, firme koje će se baviti i trudiće se da steknu sve licence ISO kvaliteta, da poboljšanje kontrole kvaliteta bude na maksimalnom nivou, gde bi se moglo odraziti, kada kažem kontrole kvaliteta naročito mislim na Galeniku, koja će biti predmet privatizacije po ko zna koji put u ovom hronološkom nizu, gde je sigurno kontrola kvaliteta na visokom nivou i da će to biti nešto što bi bilo apsurdno da se većinski kapital proda. Zašto baš tih 70%? Sada ću vam reći, uzeću primer jedne firme koja objašnjava zašto 70% nije poželjno da se proda. Uzeću vam primer firme "Posavina" Obrenovac. Datum prodaje na aukciji je bio 14. 09. 2006. godine. Procenat ukupnog prodajnog kapitala baš tih 70%. Prodajna cena je bila 56 miliona 309 hiljada dinara, početna cena. Investicioni program koji je bio određen tu pet miliona 268 hiljada dinara. Kupac je "Intereksport d.o.o.", društvo ograničene odgovornosti, znači da odgovara sa svojim kapitalom, dva stola, tri stolice i to mu je to. Kupac je bukvalno za 11 puta kupio firmu jeftinije "Posavina", jer je procenjena vrednost neto kapitala iste firme 11.178.785 evra, po podacima dobijenim iz firme. Manjinski akcionari, a ima ih 675 članova, nisu u organima upravljanja, što je nezamislivo. Po broju akcija oni moraju da imaju glas i moraju da budu u skupštini akcionara. Ovde je očito kršenje baš tog dela, gde se vidi da većinski vlasnik čini preko 70. Njemu više nije interes ni da otkupljuje taj deo akcija, ali može da manipuliše, da zloupotrebljava sve ove ostale podatke. Reći ću vam kako je to ispalo, kako se zloupotrebilo. Kupac poseduje veliki broj firmi, a i dalje kupuje preduzeća, čak i na imena članova porodice. Primer, Trgovinsko preduzeće u Šidu vrši preregistraciju firme, uzima kredit, iako postoji zabrana suda za isto. Ako uzme kredit, a zabranjeno je, on daje hipoteku na nešto što bukvalno on još nije ni postao, nije postao vlasnik. Robne kuće, da bi znali svi to, "Posavina" koja je imala najviše svojih maloprodajnih velikih objekata, a to su Robne kuće u Obrenovcu, sada niko tamo ne radi, oni izdaju sada pod zakup to. Naplate zakupnine za 2006. i 2007. godinu nisu išle preko žiro-računa preduzeća. Kontrola od strane Agencije bila je više radi proforme. Firma je ta ista preregistrovana, velika je veza između Agencije za privatizaciju i rukovodstva te firme. Veliki falsifikat je izvršen u preregistraciji. Ministre, kada se uvidi takav neki prestup, to bi trebalo odmah raskinuti ugovor i pokrenuti sankcije protiv toga ko je radio. Firma "Posavina" je osnovana 1946. godine, a novi vlasnik je nju preregistrovao i navodi da su je osnovali 2002. godine, a kao direktor se vodi gospodin Velimir Smolić, iako je čovek, isti taj gospodin, došao u Obrenovac tek krajem 2006. godine. Nije mogao ni fizički tu da bude. Drugo, da ne pričam da je to javna priča da neko iz strukture vlasti je u toj firmi, mogao bih još mnogo primera da ispričam o svim ostalim događajima i firmama. Reći ću i primer Aerodroma "Nikola Tesla", da ne ponavljam šta je rečeno o gospodinu Krištu, ali me interesuje kako to da poslodavac koji je došao, gospodin Krišto, a pre njega gospodin Nedeljković, ima pravo da ukine sindikalnu organizaciju koja ni sada ne postoji, da se bukvalno vrši pritisak na zaposlene na Aerodromu "Nikola Tesla" da odu sami dobrovoljno i da će za to dobiti šest neto plata. Nije urađen ni socijalni program, niti da se proglase tehnološkim viškom, niti bilo šta drugo. A sada kada bih krenuo od Aerodroma "Nikola Tesla", mi znamo i za VIP salone i pare koliko su otišle, pare koje su otišle generalnim direktorima po povoljnim uslovima i sve ostalo. Planira se da se otpusti 400 radnika. Imam još podataka, ali evo kada je došao ministar, voleo bih da baš pričamo oko Galenike. Gospodine ministre, tu sam pričao i prošli put, gospodin Đelić je bio tu, ali on nije baš nešto upućen u Galeniku, vi mnogo bolje poznajete situaciju u Galenici. Znate da je Galenika onim transformacijama koje su bile i vlasničkom strukturom od gospodina Milana Panića, pa nadalje, sve podelom na Galenika lekove i na Galenika holding, menjala već svoju vlasničku strukturu, da je posle došlo i do tužbe, protivtužbe gospodina Panića. Gospodin Panić je dobio na sudu u Parizu, koliko se sećam tri miliona odštetnog zahteva. To su sve radnici Galenike iz svojih sopstvenih prihoda platili. Gospodine ministre, voleo bih da vi objasnite gde su se te pare izgubile, koje su bukvalno odvajane i radnici Galenike su sami isplatili ono što je neko drugi zabrljao. Oni su morali da ispravljaju krive Drine i da plate odvajajući od svojih ličnih dohodaka, oni su sve to lepo isplatili. Mi znamo kako je bilo 5. oktobra, šta je bilo. Već su 6. upali sa maskirnim kapama u Galeniku, nisam konkretno mislio na gospodina Dinkića, nije on tada ušao, ali zna problematiku Galenike, uzeli su pare koje su našli u trezoru, dinare i devize, i onda se krenulo na rasparčavanje Galenike. Konkretno ću vam reći, gospodine Dinkiću, Galenika u Hrvatskoj, Crnoj Gori, Makedoniji i Rusiji ima ogroman svoj kapital, svoja odmarališta, čak i neke procesne delove proizvodnje smo imali, a ništa se nije od toga vratilo imovini Galenike. To se sve dešavalo u periodu vladavine DOS-a, u periodu 2001. godine. Posle toga je došao onaj period razvojne i pravljenja nove fabrike još za vreme Panića kada je on došao tu. Ta fabrika i dalje stoji nezavršena. Postavio sam gospodinu Đeliću pitanje, a postavljam i vama - čiji je interes da se ta fabrika ne završi ovoliko godina i da se ne uzme kredit, iako su Italijani nudili? Kada sam to spomenuo, onda je gospodin Đelić rekao - da sada ćemo uzeti kredit od Italijana i završićemo tu fabriku i ići će Galenika napred. Galenika je firma koja je sigurno velika firma, dobra firma, sa tradicijom u Evropi i u svetu. Drugo je problem što je Jugohemija i Habitfarm, firme koje žele da uzmu monopol na ovom našem domaćem tržištu. Drugo, interesuje me, gospodine ministre, gde su akcije Galenike, koja je imala akcije u Komercijalnoj banci, u Jugohemiji, nema nigde sad da se spominje gde su te akcije, koja je vrednost akcija, nego jednostavno sve što je bilo od Galenike to se sve raščistilo na sve strane, a onda dođe gospođa Slavica Radović, ona pokupi svoja sredstva, gospodin Stripčić pokupi svoja sredstva, ne kažem svoja, nego sredstva od radnika koji su pošteno radili, a to je na pravom mestu ženska populacija koja radi u tri smene. Pa se planira i ono što sam rekao da se izmesti ampulno odeljenje u Tursku, Portugaliju, tako da bi se Galenika što više osiromašila i da bi Galenika došla, da bi neko kupio te akcije Galenika i onda će nam on određivati. Šta će se desiti, gospodine ministre, kada se proda 70%, to je većinski kapital, dođe većinski gazda i kaže - sada zabranjujem da se radi, da se proizvodi u Galenici penicilin. Ministra to i ne interesuje, on onako čavrlja. Šta će se desiti s time, a šta će se desiti sa najpopularnijim lekom kako ste vi došli 2000. na vlast, sa bensedinom? Reći će – nema ni bensedina. Neće ovaj narod nikako moći da se normalizuje, uz ovo sve što im se dešava. Očito da je princip privatizacije koju vi zagovarate 70% nešto što je vrlo loše. I sad vam kažem, neko kad kupi 70% akcija i postane 70% vlasnik kapitala, on onda nema ni toliko veliki interes da otkupljuje i onih 30% akcija. Jednostavno, on ima većinu. Drugo, to što on ima, onda može da vrši pritisak i na zaposlene i na sve ostale strukture kao što su sindikat, da ih ugrožava kroz posao, da nema uopšte razvojnog puta, da jednostavno napravi neki socijalni program, a po zakonu znate svi 10% poslodavac ima pravo da otpusti radnika, da ih pošalje na biro, bez objašnjenja i proglašenja tehnološkim viškom, tek preko 10% vam je nešto što mora da se radi socijalni program i sve ostalo. Kažem i za EPS, vi ćete da prodate i EPS 70%. Dođu kupci, kupe ovi tajkuni, koji ionako drže taj resor oko elektrodistribucije, i oni odrede cenu struje koju neće moći nijedan građanin koji pošteno radi da plaća. Kažu – sad nećemo da vam damo struju,sad ćemo malo da izvozimo mi struju, a vi ćete da se smrzavate usred grejne sezone. Drugo je privatizacija JAT-a. Možemo mi da privatizujemo JAT, pa će drugi da lete, ali aerodrom ne može. Ne može da se privatizuje aerodrom, jer će onda nama neko da određuje kontrolu leta i kad će da lete, pa kad će biti aerodromske takse. Ionako su nam sad najveće takse sigurno u svetu. Galenika, to sam vam rekao, i sve ovo, NIS Jugopetrol, ako njima date više od 70%, ko dođe on će diktirati cenu nafte i naftnih derivata. Neće se to samo odraziti kroz cenu nafte koju će građani da plaćaju, nego će sve ostale energente da povuče, odmah će skočiti cene na malo, sve će cene da poskupe robe i šta ćemo onda da pričamo, o čemu ćemo da pričamo? Onda ćemo da pričamo – loše smo uradili zakon, tj. vi ste uradili loše zakon, ali će tad biti kasno jer će neko već da uzme. Dalje, taj koji ima 70% kapitala, da li stvarno mislite da je njemu interes da on toliko ulaže sad u firmu kad ima većinu, niti mu je interes da štampa akcije ili da iz dobiti izdvaja u razvojni plan da firma napreduje, da kupuje osnovna sredstva, mašine, snabdeva nove pogone, da širi proizvodnju, da nove programe uvodi, da deli dobit sa akcionarima, da izdvoji sredstva u dividendu koju će akcionari da dobiju. Svi ovi akcionari do sada su bili pošteni, pa su plaćali tu dobit, za razliku od gospodina Đelića koji nikada nije platio, a vi kao ministar za ekonomiju, vi bi trebalo da pokrenete prijavu protiv gospodina Đelića i njegovih akcija u Meridijan banci. I tu ste napravili presedan, pa ste u taj zakon ubacili zakon da neko ko je čuvao akcije tri godine sad neće plaćati porez na dobit. Kako su svi ovi ljudi plaćali porez na dobit? To je direktno napisano zbog gospodina Đelića. Da vas pitam samo još nešto, ministre. Pošto vidim da mi gospodin Albijanić već suflira da mi vreme polako ističe, naše vreme tek dolazi, da vas samo pitam: po kom to osnovu i zakonu stranci koji kupuju naše akcije ovde, od naših uspešnih firmi, ne plaćaju porez na dobit kad prodaju? Građani će to prepoznati i 20. januara – Srcem za Tomu- a kad dođe pravi domaćin, gospodin Toma Nikolić, nećete ni vi, gospodine Dinkiću, moći to da radite što radite, a posebno i gospodin Đelić i ostale strukture vlasti koje po ovome sve što rade zloupotrebljavaju vlast. Hvala.
Izvolite, gospodine ministre. Reč ima ministar ekonomije i regionalnog razvoja gospodin Dinkić.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, samo odgovor na ovo pitanje oko Galenike. Dakle, s obzirom da je u međuvremenu Galenika izgubila spor na međunarodnoj arbitraži i da država ima obavezu da isplati odgovarajući iznos na ime toga, onda je napravljena sledeća zamena. Država će platiti taj dug, preuzela je da plati dug Galenike, a s druge strane je preuzela i udele koje Galenika ima u svim bankama koje ste pominjali i preduzećima. Dakle, napravljena je konverzija. Čini mi se da je taj dug, možda, sad ne mogu napamet da se setim, nešto preko 30 miliona evra na kraju, koji je ispregovaran da se plati, iako je arbitraža dosudila oko 50, čini mi se, miliona evra. Država, dakle, nastavlja da servisira. Isplatila je, mislim, ako ne već i ceo dug, ali onda dobar deo duga, a preuzela je zauzvrat učešća koje Galenika ima u ovim preduzećima i dugove prema RZZO-u, Fondu zdravstvenog osiguranja, tako da je suštinski država 100% vlasnik Galenike. Bez obzira da li kroz Fond zdravstvenog osiguranja, ovi udeli ako nisu sada formalno preuzeti, biće preuzeti, biće sklopljeni ugovori, jer prosto nije primereno da država plaća i dug za „Galeniku“ iz budžeta, a da „Galenika“ zadrži ove udele. Dakle, zato je struktura vlasništva sada suštinski 100% državna, bez obzira da li je Fond zdravstvenog osiguranja suvlasnik u tome, a koliko budžet. Šta je bilo poslednje o čemu ste govorili? Oko javnih preduzeća. Ideja je, naš predlog, da se javna preduzeća svakako iznesu da se listiraju na berzi, a da se manjinski udeo na Aerodromu Beograd ponudi na tržištu kapitala, do 15%, plus 15% što se besplatno deli. Drugim rečima, država će svakako ostati 70% vlasnik u Aerodromu. Posle je postavljeno pitanje da li država treba da većinski privatizuje aerodrom? Naš plan i nije da se većinski privatizuje aerodrom, već manjinski udeo da se privatizuje putem inicijalne ponude akcija na berzi, da se onda akcije aerodroma kotiraju na berzi da se zna koja je tržišna vrednost, da se na taj način omogući veća javnost u radu, bolji menadžment, bolje poslovanje. Isto to je plan i za EPS, Galeniku i takođe za Telekom. Hvala.
Hvala, gospodine ministre. Gospodin Vlado Sekulić, replika.
Gospodine ministre, ovo pitanje zadnje što sam postavio da mi objasnite kako da stranci koji kupuju akcije ovde na berzi kada prodaju ne plaćaju kapitalnu dobit, a mi svi ostali građani Srbije plaćamo? Pre toga je bilo potpitanje za gospodina Đelića. Vi bi kao ministar ekonomije morali da znate ako je on prodao te akcije da li je uplatio na opštini gde živi i koliko je to. Ako je to na 10 miliona, samo da objasnim, 10 miliona je paket akcija, na dividendu je on dobio još milion, to je 11. Ako je prodao sve to, 20% mora da plati, to je dva miliona i 200 hiljada. Dva miliona i 200 hiljada evra je on trebalo da uplati. To bi se primetilo negde da je uplatio, a ovaj jadnik koji proda pet akcija, pa ne uplati nekih pet hiljada, e, njemu odmah kamate, čak i zatvorom se preti, plenjenjem imovine, a njemu ništa. Zaplenite vi njemu onu vilu što je kupio novu, tetkin kauč ćemo da ostavimo, da ne diramo taj kauč da se on ne ljuti. Evo da vam kažem oko Galenike. Vi ste lepo rekli, znate i sami gde Galenika ima udela. U Komercijalnoj banci, Hemofarmu i Velefarmu. Veliko je ulaganje bilo u Velefarmu. Ako se sećate, a vidim da ne poznajete mnogo, sad ste ispričali pa sam shvatio da niste povezali dobro Galeniku. Galenika vam je firma preko koje je i osnovan taj Velefarm, i Jugohemija, i Mileusnić, koji je bio direktor Galenike, pa svi što su vredeli, oni su svi, Stipčić i ostalo društvo što sam vam naveo, svi su oni iz ovog režima i svako je ponešto odneo od te Galenike. Drugo, Galenika je svoje obaveze izmirila. Hoćemo li da pričamo i o Proleku? Gospodine, gde su te pare otišle od prodaje Proleka? Zna se šta je Prolek, u 29. novembru, fabrika Galenike koja je otišla. Radnici Galenike su izmirili obaveze prema Paniću, ali na RZZO-u, kako ste i vi rekli, tu su usmerene bile pare. Gde su te pare i ko ih je potrošio? To vi nama treba da odgovorite, a ne da kažete da ste vi sad to preuzeli pa ste vi kao izmirili prema Paniću, pa i ono što je bilo Galenikino, vi im opet uzimate ono što je njihovo. Evo, zbog rasprave biću fin, ali ću vam predati ovo što su vam, otvoreno da znate sve, poručili zaposleni Galenike. To jeste većinom ženska populacija. Ako je nama stalo da 2.000 žena ostane bez posla, da bi neke strane firme ovde uvodili i nama lekove prodavale, a to je sad samo jedan segment, sumnjivog kvaliteta i neispitane lekove, a mi imamo tako dobru firmu ovde. Drugo je da l' hoćete da napravite monopol u nekim firmama, u nekim firmama koje se bave lekovima. Zna se da je kažu najveća mafija u zdravstvu, da se tu najveće pare okreću u svetu. Sada ću vam predati ovo ovako i rukom i predaću vam i ovaj materijal, ovde nema šta da se krije. Vi sami procenite i odgovorite da li je to dobro ili nije. Hvala vam.
Reč ima ministar Dinkić.
Samo kratko odgovor na ovo pitanje. Ako je Srbija potpisala ugovor o izbegavanju dvostrukog oporezivanja sa nekom zemljom, onda državljani te zemlje ukoliko kupe akcije kod nas na tržištu ne plaćaju porez na kapitalnu dobit i uopšte pravno lice iz te zemlje sa kojom postoji sporazum o izbegavanju dvostrukog oporezivanja oslobođeni su od plaćanja poreza na kapitalnu dobit. To je odgovor na ovo pitanje. Što se tiče Galenike, ponavljam još jednom, ideja je da se kroz Aj-pi-o (IPO-inicijalna javna ponuda) obezbede sredstva za ulaganja i investicije u Galeniku. Dakle, Galenika ima dobar plan da napravi još dve fabrike lekova, da modernizuje tu proizvodnju. Ona će to uraditi tako što će najpre sada povući kreditna sredstva po veoma povoljnim uslovima i krenuće odmah u izgradnju prve od tih fabrika, to je fabrika čvrstih lekova. Nakon toga se planira da se u 2009. godini ide sa inicijalnom ponudom akcija na berzi Galenike, gde će se organizovati mogućnost da svi punoletni građani Srbije mogu da kupe akcije Galenike u maksimalnom iznosu do 5.000 evra po jednom građaninu i na taj način oni koji budu želeli plasiraće svoj kapital u akcije Galenike, a novac koji se obezbedi ne ide državi već samoj Galenici, koja će tim novcem da finansira ovaj aranžman i još jednu investiciju. Na ovaj način očekujemo da se značajno uveća vrednost Galenike. Ona trenutno iznosi oko 200 miliona evra. Očekujemo da se značajno uveća u naredne dve godine kroz nove investicije koje kreću odmah, a delimično će biti refinansirane od sredstava prikupljenih na berzi. Ideja je da to ostane srpska kompanija, s tim što neće biti 100% u vlasništvu države, već će biti većinski u vlasništvu države oko 70%, dok će 30% biti mali akcionari, građani koji budu dobili besplatne akcije, kao i oni koji ih budu kupili na berzi kada bude održana inicijalna ponuda akcija.
Reč ima narodni poslanik Vladan Batić, po Poslovniku.
Dame i gospodo narodni poslanici, želim najpre da pozdravim delegaciju štrajkačkog odbora vojnih rezervista Topličkog okruga, koji se nalaze gore na galeriji i srećom čini mi se da stvari u pogledu njihovog protesta, koji danas ulazi u stoti dan, polako kreću nabolje. Imali smo sastanak sa ministrom pravde gospodinom Dušanom Petrovićem. Rezervisti koji štrajkuju sto dana dostavili su brojne presude, prvostepene i drugostepene, iz čega se može videti na koji način funkcionišu ili ne funkcionišu pravosudni organi u Topličkom okrugu, pre svega u Kuršumliji i Prokuplju, kako su različiti aršini pravde, kako se tamo deli selektivna pravda, kako postoje podobni i nepodobni, kako postoje građani prvog, drugog reda i entog reda, i mislim da će stvari krenuti nabolje zato što će gospodin Petrović u granicama svojih ovlašćenja preduzeti mere da se na nivou pravosudnih organa stvari pomere sa mrtve tačke. Ono što je posebno značajno je obećanje ministra Petrovića da će, što se tiče druge dimenzije, ljudske, moralne, etičke, društvene situacije u kojoj se nalazimo, situacije u Topličkom okrugu i na jugu Srbije, na nivou Vlade biti pokušano da se nađe neki zajednički jezik, da se ljudima kompenziraju naknade za neisplaćene dnevnice. Oni će sa svoje strane izaći sa nekim predlogom, onda će Vlada na nekom međuresorskom ili interministarskom nivou da izađe opet sa ponudom druge vrste, ako se naravno obistini. Bilo je raznih pokušaja obećanja. Da ne bude obećanje ludom radovanje. Njihov protest se nastavlja do ispunjenja njihovih zahteva, ali mislim da je ovo po prvi put nagoveštaj da ljudi u Vladi, uključujući i takođe lični stav ministra Ljajića, da ljudi u Vladi pokušavaju, sagledavajući dramatičnost situacije na jugu Srbije i posebno u Topličkom okrugu, idu u susret događajima. Još jedan pozdrav rezervistima Topličkog okruga.
Poštovani rezervisti, dobrodošli u Narodnu skupštinu Republike Srbije. Po amandmanu reč ima narodni poslanik Dragan Vujadinović.
Poštovana gospodo, vrlo kratko razjašnjenje opšte prirode. Mislim da je amandman kolege Sekulića verovatno greškom proistekao zato što praktično ovaj član 12. ništa nije menjao u članu 25. osnovnog zakona. Dakle, u prodaji našeg kapitala postoje tri tipa preduzeća. Prvi tip jeste 70% kapitala bivših društvenih preduzeća se prodaje. To je prvi tip preduzeća. Drugi tip prodaje jeste restrukturirana preduzeća. Njih 70 je bilo, ostalo je 35 i tu se prodaje celokupna imovina, 100% imovine se prodaje. To je drugi tip. Treći tip su javna preduzeća koja se još praktično ne prodaju, već se samo 15% odvaja za besplatne akcije. I to što je rekao gospodin Sekulić, bojazan, možda će biti 49, možda će biti 70. Znači, javna preduzeća, treći tip republičkog značaja, još nisu došla na dnevni red privatizacije i njihovu prodaju uređuje Vlada posebnim aktom. Prema tome, svako od 17 preduzeća mora imati svoj poseban zakon o prodaji, nakon toga što privatizacioni savetnik predloži prodaju, i u tom smislu je bojazan gospodina Sekulića bespredmetna što se tiče javnih preduzeća. Lično kada bi mene neko pitao kandidovao bih da većina ili sva ta javna preduzeća postanu većinski privatna, imajući u vidu baš ove probleme o kojima vi govorite, i oko plata i oko svih ostalih neefikasnosti u poslovanju.
Reč ima narodni poslanik Žarko Obradović, po amandmanu.
Poštovane kolege narodni poslanici, gospodine ministre, za nas poslanike SPS ova tema jeste interesantna i moram reći da ovo što sam čuo od kolege Vujadinovića sada na kraju, s obzirom da je govorio iz svog ugla, izazvalo je dodatno interesovanje, pošto stav gospodina Vujadinovića, kao člana poslaničke grupe DS, jeste vrlo zanimljiv iz razloga što taj stav ne deli rukovodstvo njegove stranke, pa ćemo biti u situaciji da pratimo vrlo zanimljivo i odnose unutar stranke vezano za ovo pitanje. Ovo govorim ne slučajno, ali pre nego što pomenem stav demokrata, želim da kažem da je stav SPS po pitanju da li država treba ili ne treba da ima većinski paket akcija, da bude vlasnik većinskog dela kapitala u javnim preduzećima odavno poznat. Mi mislimo da država treba da ima većinski paket akcija, da poseduje 51% akcija i mislimo da ima jako mnogo razloga za tako nešto. Treba da podsetim da smo mi i kada smo podržavali prethodnu manjinsku Vladu gospodina Koštunice to jasno saopštili njemu, a javno ostalima, da ukoliko bi se desilo da Vlada izađe sa drugim konceptom tada da ne bi više podržavali tu Vladu i čini mi se da to možda jeste bio jedan od razloga što to pitanje nije došlo na dnevni red u godinama kada smo podržavali Vladu. Sada smo u drugoj situaciji, sada smo opozicija, stav smo zadržali, a šta će Vlada uraditi to ćemo videti. U međuvremenu su se očigledno promenile neke druge okolnosti unutar te vladajuće koalicije, pa će biti vrlo zanimljivo ovo pitanje kada dođe na dnevni red. Svako preduzeće je javno. Ovo govorim ne slučajno. Ovo što govorim nema veze ni sa bilo kim od ministara pojedinačno. Reč je o konceptualnim razlikama koje imamo mi socijalisti u odnosu na ostale. Mi mislimo da u privatizaciji koja sledi, privatizaciji javnih preduzeća, država treba da bude većinski vlasnik. Mnogo je razloga za to. Pre svega ta javna preduzeća, EPS, NIS, PTT i slično, i te kako utiču na sadržaj života običnih ljudi. Proizvodi koje oni nude su takvog karaktera da tangiraju život običnih ljudi, pogotovu u situaciji u kojoj se Srbija nalazi, u jednoj jako teškoj situaciji, sa ogromnim brojem, preko milion i nešto nezaposlenih ljudi, sa privredom koja nije dala očekivane rezultate, sa privatizacijom koja je bila nažalost loša, a po našem mišljenju katastrofalna, i nije, da tako kažem, bila podsticaj ekonomskom razvoju Srbije. Znači, u takvim uslovima i te kako je važno da ono što država preko javnih preduzeća nudi kao svoj proizvod, kao svoju uslugu, bude građanima dostupno i bude na tom nivou da građani mogu to platiti. Objektivno država može, kada je stanje u društvu izuzetno teško kao što je kod nas, kažem, milion i nešto nezaposlenih, nekoliko miliona ljudi na ivici egzistencije, nekoliko stotina hiljada koji žive ispod onog praga normalnog života običnih ljudi, znači, država može tada preko javnih preduzeća da vodi i socijalnu politiku. Vi ćete reći sada, ovi ekonomisti, pristalice liberalnog tržišta, reći će, jeste, ali onda je i to druga ekonomija, odnosno to su kontraargumenti, ali se postavlja jedno obično pitanje, dakle, šta je funkcija države, da li treba da vodi računa o svojim ljudima ili većini građana na svojoj teritoriji, ili treba da bude podređena interesu malog broja ljudi i onom što njih interesuje, a to je profit. Onda objektivno mora se takođe videti, odnosno to se i vidi, da proizvodi koje ova javna preduzeća servisiraju, a koja nude građanima, imaju svoj značaj za opštu ekonomsku situaciju. Evo vidite, čim dođe do promene cena, recimo, benzina ili promena cene struje, odmah se javlja jedan lanac proizvođača, koji kažu, moramo da povećamo cene, tamo vam poveća, ovamo vam poveća cenu grejanja, a ovo vam dalje povećava cenu transporta, pa cenu ovoga i cenu onoga, i onda dobijemo kao zaključak cele priče da cena mora biti povećana, odnosno da se inflacija povećala na nekoliko stepeni ili slično. Da javna preduzeća imaju još jednu vrlo važnu funkciju, svojim značajem, svojim potencijalom, svim onim što znače u životu jednog društva, u ovom slučaju Srbije, ona i te kako mogu biti podsticaj ekonomskog razvoja, pre svega mislim na ova velika javna preduzeća, EPS i NIS, ali ni ostala nisu za potcenjivanje. Znači, suština priče je, i te kako je važno da država bude većinski vlasnik. Uostalom, ne treba mi da budemo pametniji od drugih ili da stavljamo kao noj glavu u pesak, pa da prenebregnemo iskustva drugih, već treba videti kako su ta pitanja rešena u drugim zemljama i onda, voditi računa o ekonomskom stanju Republike Srbije i interesu Republike Srbije, a naravno, podrazumeva se i u interesu građana Republike Srbije, primeniti model privatizacije javnih preduzeća koji za Srbiju optimalan. Ovo govorim zato što i u zapadnim zemljama, nezavisno da li je na vlasti bila levica ili desnica, dešavalo se da se u jednom vremenskom periodu javna preduzeća privatizuju, pa prođe nekoliko godina, pa se utvrdi da rezultati nisu očekivani ili obrnuto, da to ima negativan značaj po život građana te države, pa onda država donese odluku da racionalizuje ponovo, odnosno da kupi većinski paket akcija. Znači, država i te kako vodi računa o tom javnom sektoru i javnim preduzećima, o njihovim ponudama. Mislim da je ovo pitanje izuzetno važno za obične građane i čini mi se da za njih nema važnijeg pitanja, jer mora se reći da je država ovim javnim preduzećima, baš zbog karaktera tih preduzeća, obezbedila monopolsku ulogu, ulogu na tržištu i samim tim je trasirala sve one pravce koji su interesantni za buduće kupce. Budući kupac neće doći tek tako, ući na ovo tržište, pa početi jedan posao ispočetka, nego u velikoj meri dolazi već na gotovu stvar. Ovo govorim ne slučajno, potpuno sam ubeđen da jedan broj velikih kapitalista, tajkuna, razmišljam koji izraz mogu da upotrebim, ili ogromnih preduzeća, multinacionalnih kompanija, merka ova preduzeća i pravi strategiju kako da postane većinski vlasnik. Ovo govorim ne slučajno. Za one kolege narodne poslanike koji su u ovoj skupštini malo duže, podsetiću ih samo na atmosferu koja je vladala pre dve i po godine, proleća 2005. godine, kada smo ovde u skupštinskoj raspravi imali jedan zakon, čini mi se zakon o organizaciji NIS-a, pazite bio je zakon o organizaciji NIS-a a ne zakon o privatizaciji NIS-a, ali tih nedelja koje su prethodile zakonu, nekoliko dana posle donošenja tog zakona, atmosfera u štampi je bila toliko usijana da se mislilo, stvarno, ako se to usvoji, katastrofa, a ako se ne usvoji, katastrofa. Bio je to jedan običan zakon o organizaciji NIS-a, za poslanike koji su glasali i za većinu običnih ljudi uopšte nije bitno da li je NIS organizovan u tri ili četiri celine, poslovne jedinice. Za one koji su imali i imaju strategiju šta da rade sa NIS-om, to je bilo važno, jer jedan deo tog lobija koji planira šta da uradi sutra sa NIS-om je imao već spremljenu strategiju, šemu, podelu kako do toga da dođe. Znam da je bio tako žestok pritisak, čak se lobiralo unutar vladajuće koalicije od strane nekih tajkuna, maltene od čoveka do čoveka, od poslanika do poslanika, da se taj zakon ne izglasa, da ne bude deo skupštinske procedure i jednostavno da se izazove kriza i pad Vlade po tom pitanju, što govori da uopšte nije reč bila o beznačajnom zakonu. Znači, neko se već tada 2005. godine pripremao za ono što mi pričamo sada, kraj 2007. i početak 2008. godine. Naime, bilo bi logično da država Srbija u celoj ovoj priči oko javnih preduzeća vidi šta je njen ekonomski interes i da se rukovodi tim interesom. Uopšte stvar nije beznačajna. Ovde je suština da javna preduzeća imaju svoj kvalitet, svoje proizvode koji su građanima potrebni i bilo bi logično da država, kao neko ko je vlasnik tih javnih preduzeća, da vidi kako preko svog menadžmenta, kako ta javna preduzeća posluju, da li stvarno opravdavaju celo investiranje koje je učinjeno godinama i decenijama pre, da li je optimalan broj zaposlenih, da li ima višak zaposlenih, da li svi dobijaju nagradu u odnosu na rad koji ulažu u ta preduzeća. Ovo govorim ne slučajno, to je jedno od pitanja koje može biti dominantno. Inače, tvrdnja da neće postojati interesovanje za kupovinu, odnosno za akcije ovih preduzeća, ako paket bude manjinski, nije objektivno tačna. Bilo je i drugih preduzeća koja su imala manjinski i većinski, pa ih niko nije kupovao, zato što onaj ko kupuje nije imao očekivanu dobit. Sada se postavlja pitanje, onaj ko hoće da ostvari tu očekivanu dobit, on ima možda potpuno drugačije interese od Republike Srbije. Ovo govorim zato što, sećate se devedesetih godina, socijalisti su žestoko kritikovani od tadašnje opozicije, a neki su sada u vlasti, a neki su bili, da je privatizacija, odnosno prodaja 49% Telekoma užasan potez, loš poslovni potez za Srbiju, a pokazalo je da je tih 49% Telekoma tada prodato za 1.536.000.000 maraka, i čini mi se da ni Grcima ni Italijanima, koji su kupili delove tog javnog preduzeća, tada nije smetala ta proporcija, jer su očigledno videli kupovinom tog dela da postoje ekonomski interesi i da postoje ekonomski razlozi, i naravno da će ostvariti profit. Nisu oni to kupovali tek tako. Ovo pominjem kao jedan slučaj koji je tada kritikovan, a kasnije kada smo ušli u privatizaciju, posle 2000. godine, pokazalo se da tih 1.536.000.000 maraka imaju daleko veću težinu nego što se to činilo devedesetih godina. Zašto imaju veću težinu? Zato što je privatizacija u Srbiji obavljena na način da je 2000 najboljih preduzeća prodato za oko dve milijarde evra. Znači, imate 49% jednog javnog preduzeća sa 1.536.000.000 maraka i dve hiljade najboljih preduzeća, to je bila tvrdnja Vlade, sa oko dve milijarde evra, a da ne pričam taj odnos između marke i evra, i onda dođete u situaciju da privatizacija koja je urađena da je bila objektivno urađena na taj način da nije bila ni ekonomski pravedna, tu su bila potcenjivanja vrednosti preduzeća. Sećate se koliko puta je bilo reči i sa ove govornice od ministara posle 2000. godine da neće niko da kupi neka preduzeća, pa moraju da se prodaju za dva-tri evra ili nešto jače, a onda se desi da ovi kupci posle šest meseci, posle godinu dana, prodaju ta preduzeća ne za 15 evra, nego za nekoliko miliona evra i, naravno, izvuku ogromnu dobit. Kupovina atraktivnih preduzeća u centru grada, sa ogromnom imovinom, koja je negde rasuta po rubovima velikih gradova, i samo prodajom ovih delova tih preduzeća oni su vraćali ono što je uloženo. Znači, privatizacija koja je tada bila urađena ne samo da nije bila ekonomski pravedna, nije bila ni ekonomski razvojna, objektivno je služila za pranje novca i za prelivanje tog novca u džepove jednog malog broja ljudi i, nažalost, bila je loša i - bilo, ne ponovilo se. Ovo govorim, sada se vraćam na početak one priče sa kolegom Vujadinovićem, mi poslanici iz SPS imali smo još januara ove godine, kada je bilo reči o formiranju vlade, razgovore sa rukovodstvom DS po drugim pitanjima, ali smo govorili i o budućnosti javnih preduzeća u Srbiji. Tada nam je bilo rečeno javno, a čujem da su neki od članova DS to i potvrdili, možda svi ne znaju, pa kolega Vujadinović tu ima razlog za opravdanje što istupa na ovaj način, ali dobro, saznaće i on na vreme, pa će u odnosu na tu informaciju imati priliku da koriguje svoj stav, da i oni dele naše mišljenje koje mi godinama zastupamo unatrag - da država treba da bude vlasnik većinskog paketa akcija kada je o javnim preduzećima reč iz svih ovih razloga. Mislim da, bez obzira kako koja stranka obrazlagala taj svoj stav, najvažnije je da ima onoliko poslanika u parlamentu koji će izglasati zakon da javna preduzeća budu u većinskom vlasništvu države, jer tek tada će moći da se pokaže na pravi način i ta briga o građanima Republike Srbije. Ne treba se plašiti da neće imati partnera ekonomski zainteresovanih da kupe deo akcija javnih preduzeća. Ne bojte se, imaće oni, naći će oni tu i te kako interes, samo je pitanje u visini profita koji će ostvariti. Ako pretenduju da imaju većinski paket akcija, očekuje enorman profit. Ako kupuju deo akcija manjinskih, očekuju manji profit. Ne delim mišljenje sa kolegom Sekulićem kada kaže - neće prodavati struju ovde, nego će je prodati drugome. Ne, kada bi se desilo da većinski paket akcija bude u rukama privatnika, prodavao bi taj struju ovde i te kako, ali ne po ceni od pet centi, nego po ceni od 12 centi, zato što bi onda profit bio daleko veći. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Vlado Sekulić, zatim Zdravko Topalović, pa Vladan Batić.
Zahvaljujem, gospodine Albijaniću, ali moram da uputim protest u svoje ime i u ime SRS i protest gledalaca, vama, vi predstavljate tu predsednika Skupštine, u delu govora, kada sam govorio o "Galenici", ton je bio isključen i niko nije mogao da čuje šta sam, koja sam imena rekao, koja sam pitanja ministru postavio. Imamo svedoke, zvali su iz Vrbasa, Novog Sada, Beograda, Novog Beograda, odakle dolazim. Tada je odjednom nestalo tona. Ako mi treba da imamo nekoga ovde ko će da prevodi prstima ili da sinhronizira nešto drugo, to je već druga stvar. Ako se neko plaši istine koju sam rekao, evo i ministar, kada je izašao, da li je osporio moje navode?
Molim službu da nam dostavi da li je u redu TV prenos.
Proverite slobodno, ne pričam ništa napamet. To je degradacija svih nas, a i degradacija istine, da se istina sazna. Ništa negativno nisam izneo. Gospodine Vujadinoviću, rekli ste da sam drugačije sročio amandman, naglasio sam u svojim amandmanima, izričit sam na ovih 49 posto. Piše - kada odlučuje i određuje Vlada drugi je princip, dodao sam najviše do 49 posto, da i Vladi kada se dozvoli nešto da odredi da bude 49, a obrazložio sam zašto insistiram na 49. Zato sam rekao da se ovaj stav briše u subjektu privatizacije koji se restrukturira, u skladu sa ovim zakonom, prodaje se celokupni kapital ili imovina, to sam naglasio, jer sam hronološki išao i hteo sam da obrazložim. Još jednom ću vam reći primer, zašto kažem da je "Galenika" AD, "Lekovi", pa se posle to prebacuje na "Galenika" AD DP, "Galenika" i radnici "Galenike" su sami vratili dug koji je gospodin Panić dobio na arbitraži. Te pare su uplaćivali u RZZO, gde su posle te pare nestale pitao sam ministra Dinkića. Rekao sam da ta fabrika o kojoj mi sada pričamo, onoga dana kada sam prozvao gospodina Đelića i rekao mu da se namerno "Galenika" vraća stalno unazad, fabrika postoji, radim 23 godine u "Galenici", igrom slučaja sam pripao, srećom, onom delu holdinga i tada je naš ministar bila gospođa Jorgovanka Tabaković, "Galenika holding" se pod posebnim režimom privatizovala, 60 posto akcija su išle besplatno zaposlenima, 30 posto u drugi krug i 10 posto u fond PIO. Svi koji su dobili tu akcije su profitirali, dobili su na osnovu radnog staža, mogli su u drugom krugu da kupe i svake godine, kažem, akcionari "Galenike", "Fitofarmacije", gde sam od 2000. godine, a pre toga sam bio u "Galenika plastika", dobijaju dividendu, kao uspešna firma, dobra firma, zato što smo privatizovani i sačuvali smo taj naš kapital. Kada bih se vraćao na sistem Panića kako je ucenjivao ostala deoničarska tadašnja društva, tada su bila deoničarska društva u holdingu i kako je zahtevao da on preuzme celu "Galeniku", ali smo srećom mi imali dobrog direktora, gospodina Nedeljka Puhara, pa je rekao "Galenika Fitofarmacija" je jača nego Panić, pa da ona može njega da kupi, a ne on sve nas da kupi u paketu. Gospodin Dinkić mora da mi objasni samo jedno pitanje, kada sam postavio pitanje u vezi Đelića i njegovih akcija, a namerno sam postavio pitanje zašto stranci ne plaćaju? Da nam se odgovori da li gospodin Đelić ima dvojno državljanstvo, pa po tom principu ne plaća porez na dobit akcija? Ako ima dvojno državljanstvo, francusko i naše, pa po tom principu ne plaća porez na dobit akcija, ako ima dvojno državljanstvo ili francusko državljanstvo, kako je on potpredsednik vlade, kako je onda strani državljanin? Neka mi objasni gospodin Dinkić da li je mislio na gospodina Đelića kada je rekao da stranac nije u obavezi zbog reciprociteta da plaća. Da znamo, naši građani Srbije su na drugoj berzi, kupuju tuđa preduzeća. Konkretno, ako je gospodin Đelić francuski državljanin, koji je naš građanin kupio u Francuskoj bilo koju akciju. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Zdravko Topalović.
Dame i gospodo, građani Srbije, član 226. Poslovnika, ne znam da li je potrebno da ga citiram, gospodine Albijaniću? (Predsedavajući: Ne.) Ne. Hvala. Prvo, da dam jedno objašnjenje. Znači, nije bilo ko podneo krivičnu prijavu protiv zaposlenih tj. odgovornih u Državnoj lutriji Srbije, Beolotu i Srbijalotu, već Udruženje radnika i penzionera Beolot, Novopazarska 10, Beograd. Imam jedno pitanje za gospodina Dinkića, trenutno nije u sali, ali neka njegovi saradnici zabeleže, jer očekujem odgovor od njega. Članom 3. ovog zakona o privatizaciji predviđeno je ko sve ne može da bude subjekt privatizacije, ko sve ne može da učestvuje u privatizaciji kupovinom subjekta privatizacije. Moje pitanje je, pošto je juče gospodin Dinkić objašnjavao i ko sve ne može da radi u organima državne uprave i u javnim preduzećima, po kom osnovu je Bojan Krišto direktor Aerodroma "Nikola Tesla" kada protiv njega postoji krivična prijava i postoje osnovane sumnje za neviđenu krađu Državne lutrije Srbije, što je pročitano u navodima ove krivične prijave. To je prvo. Postavio sam pitanje, nikako da dobijem odgovor da nije nadležan ovaj ili onaj ministar, to je pitanje za ministra pravosuđa - kada će ova krivična prijava biti u redovnoj proceduri? Drugo pitanje ministru policije, kakva su saznanja MUP i da li je bilo istražnih radnji u Državnoj lutriji Srbije na utvrđene brojne nepravilnosti u radu? Znači, očekujem odgovore, bez obzira što je Bojan Krišto iz G17 plus i pulen Mlađana Dinkića. Još jednom, ako se stvarno utvrdi da je Božidar Đelić francuski državljanin, očekujemo da on bude ministar u vladi gospodina Sarkozija, a ne u Vladi Republike Srbije.
Hvala, gospodine Topaloviću, kako za vas tako i za ostale ne možemo po članu 225. i 226, jer član 103. Poslovnika traži da se govori o onome što je po dnevnom redu, a pri kraju radnog vremena možemo da postavljamo pitanja. Reč ima narodni poslanik Slobodan Maraš po Poslovniku.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, javljam se po članu 225. i 226, a u vezi sa članom 134. Poslovnika. Tražim objašnjenje od predsedavajućeg, odnosno potpredsednika Skupštine, a isto tako i predsednika Skupštine - da li postoji vladajuća većina u ovoj skupštini? Javljam se po članu 134, u vezi tog člana: ''Narodna skupština donosi zakon, budžet'' itd. Trebalo je budžet da donesemo i izglasamo ga do 15. decembra. Gospodine Albijaniću, danas je 21. decembar, bilo je zakazano glasanje za 12,00 časova i to je juče oko 13,00 časova gospodin Dulić zakazao. Danas je gospodin predsedavajući tada, gospodin Mrkonjić, pomerio glasanje za 13,00 časova i u 13,00 časova na volšeban zahteva nije bilo zahtevano da se stave kartice u poslaničke jedinice, da se vidi koliko ima poslanika u Skupštini, iz prostog razloga što je predsednik Skupštine bio svestan da nema većine. Ko nije obezbedio većinu? Nije obezbedila većinu najverovatnije poslanička grupa DSS. Da li ima vladajuće većine ovde, da li ćemo usvojiti budžet? Iovako smo prekršili član 14. Zakona o budžetskom sistemu, trebalo je do 15. decembra. Građani su verovatno toga svesni. Vi nas upozoravate da ne možemo da se javljamo po članovima 225. i 226. i kršite Poslovnik, jer mi možemo da se javljamo po bilo kom članu ovog Poslovnika. (Predsedavajući: Ne možete.) Možemo. Opet vas molim da mi ne upadate u reč, jer ja vama ne upadam u reč. Kada mi pokažete član po kome možete da mi upadate u reč, a da se ne ponašam uvredljivo po bilo koga ovde, onda možete tako da razgovarate. Prestanite više sa tom praksom da upadate u reč poslanicima. Znači, da li ima vladajuće većine, zašto nismo glasali o budžetu, kada ćemo glasati o budžetu, kada će biti zakazana sednica o Kosovu? Mislim da je krajnje nekorektno prema poslanicima, prema građanima da na ovako važne teme, kao što je budžet, kao što je sednica o Kosovu, mi nemamo nijednu informaciju, evo u 15,35 časova, petak, dan kada je trebalo da se glasa za budžet. Ponovo vas molim, gospodine Albijaniću, da nam date neku informaciju, da znamo zašto se nije glasalo o budžetu. Imam još jedno pitanje: gde je ministar koji je zadužen ovde da odgovara na pitanja poslanika vezano za amandmane koje poslanici podnose i ako mu postave neko pitanje? Njega opet nema. Znamo da je juče duvao svećice, ali gde je danas? Na Zakon o budžetu je podneto 106 amandmana, jedan jedini je usvojen, koji je podnela šefica poslaničke grupe DS. Pogledajte sada Zakon o privatizaciji, jedino su usvojeni oni amandmani koje je podnela poslanička grupa iz čijih redova dolazi ministar. Ili je ministar strahovito žurio, pa nije znao da napiše zakon kako treba ili jedino njegovi poslanici znaju da podnesu amandman. Krajnje u nekorektan položaj stavljate i poslanike i celu Skupštinu svojim ophođenjem. Znači, vladajuća većina očito ne postoji u ovoj skupštini, a nije danas slava, pa nema nikog iz DSS-a, osim jednog ili dva poslanika.
Gospodine Maraš, hvala što brinete o vladajućoj većini. Narodni poslanik Vladan Batić, po Poslovniku.
Gospodine predsedavajući, vi se očito zabavljate dok predsedavate Narodnom skupštinom, vi se šalite, vama je smešno, vama je situacija u kojoj se Srbija nalazi predmet zabave, lakrdije i cirkusa. (Predsedavajući: Nije.) Ne možete tako da se ponašate, gospodine Albijaniću. Više puta sam vas upozorio da je mnogo često u životu bolje ćutati. Ne morate uvek da demonstrirate ono što svi vide, a neću reći šta je to, to vide i prisutni u sali, a vide i građani Srbije. Ono što želim da reklamiram to je član 27. Naime, do kada će se ovaj parlament i oni koji njim predsedavaju igrati i narodnim poslanicima i građanima Srbije? Kada će biti održana sednica čija će tema biti rasprava o Kosovu i Metohiji? To je bruka i sramota. Parlamenti većine evropskih zemalja se bave Kosovom i Metohijom, ali ne parlament Srbije. Gospodine Milentijeviću, kada će biti Odbor za Kosovo i Metohiju? Možete da nam kažete ili se sklonite, nemojte da bude na čelu tog Odbora. Zašto ne zakazujete sednicu Odbora? Da li opet nema kvoruma, da li ćemo da slušamo te vaše jeftine izgovore? Ili vam ne da predsednik vaše partije ili čovek sa Kosova, koji je vama gospodar? Imali smo gospođu Petković, prošlo više od mesec dana otkako je bila izložena napadu, a nema sednice Odbora za Kosovo i Metohiju. Hoćemo li da imamo sednicu Skupštine, a pre toga nećemo imati Odbor za Kosovo i Metohiju? Manite nas tog lažnog patriotizma, tih jeftinih priča, gusli i koječega. Ovo se ne odnosi na vas, vas samo pitam kada će biti sednica Odbora za Kosovo i Metohiju, jer ako ne možete da vodite taj Odbor, kažite - ne mogu, ne daju mi, doviđenja, idem da pitam one na Kosovu, koji vladaju Kosovom, oni daju donacije, više sam za njih zainteresovan. Slušamo po medijima da će biti zakazani lokalni i pokrajinski izbori. Kada će biti zakoni na dnevnom redu? Da li vi znate da je danas 21. decembar, da ne možemo ni ovu raspravu da završimo, a vi hoćete neke zakone, javlja vam se, da donesete do kraja decembra? To je uvreda za inteligenciju građana Srbije. To su budalaštine i to zaista nema nikakvog smisla. Jedno pitanje, vrlo kratko: šta je sa privatizacijom PIK-a Zemun, ko je uzeo pare, zašto su se ućutali oko te afere? Da li su to oni koji su neki opskurni likovi, navodno kriminalci, kupili stotine hektara PIK Zemun, od toga 500 hektara gradsko-građevinskog zemljišta, ili je to kupio jedan od omiljenih Vladinih tajkuna i jedan bivši potpredsednik Vlade, takođe tajkun, pa se sada ćuti, kao što je brže-bolje privatizovan ''Želvoz'' da bi se sakrilo gde je nestalo 10.000.000 evra?
Reč ima narodni poslanik Vlada Milentijević.
Gospodine predsedavajući, gospodine Batiću, dobro ste počeli vaše izlaganje po Poslovniku - da se kanemo svi laži i obmana, to bi bilo najbolje rešenje za ovu skupštinu i za ovaj dom. Međutim, moraću da vam odgovorim. Iznosio sam tri puta do sada razloge zbog čega nije održana sednica Odbora za Kosovo i Metohiju po pitanju slučaja naše koleginice Stojanke Petković. Više to neću činiti. Svakodnevno, ili po štampi ili za ovom govornicom, obmanjujete narodne poslanike i građane Srbije, a reći ću vam razloge. Odbor za Kosovo i Metohiju ima tri mogućnosti da bude zakazan. Prva je da je zakaže predsednik Odbora za Kosovo i Metohiju. Druga poslovnička odredba je da mogu pet narodna poslanika da je zakažu svojim potpisima i članova Odbora za Kosovo i Metohiju. Treći je predsednik Skupštine. Ako postoji ta potreba, izvolite i zakažite. Svakodnevno vi ovde iznosite da je u Odboru za Kosovo i Metohiju javašluk, nedisciplina i nerad. Odbor za Kosovo i Metohiju ima 15 članova. Jedan od njih ste i vi. Neka izađe neko iz Odbora za Kosovo i Metohiju i neka potvrdi ove navode. Pozivam sve članove Odbora za Kosovo i Metohiju da izađu i potvrde ovo što svakodnevno je folklor Vladana Batića.
Narodni poslanik Vladan Batić, po Poslovniku.
Gospodine Milentijeviću, ne kaže se da sednicu odbora mogu da zakažu pet narodna poslanika, nego pet narodnih poslanika. Ipak ste vi narodni poslanik i morate malo oko gramatike i jezika da dođete u sklad. Drugo, znate li šta ste sad rekli? Rekli ste da po vama nema potrebe da se zakazuje sednica Odbora za Kosovo i Metohiju. To ste vi upravo objasnili. Pošto po vama nema potrebe, to može da učini pet narodnih poslanika ili predsednik Skupštine. Znate li šta ste rekli? Vi ste rekli da vas ne interesuje Kosovo i Metohija. Kako ima potrebe SB, Parlament Evrope, parlamenti skoro svih zemalja, a nema Skupština Srbije? To nema logike. Po vama nema potrebe, a ako ima potrebe neka neko drugi uradi. To je vaš posao i vaša obaveza ili nemojte da ga radite. I nema nikakvog folklora i nema nikakvih obmana. Sve što sam rekao za ovom govornicom u pogledu prevara, obmana, zloupotreba vajnih dušebrižnika, naših sunarodnika na KiM, oni koji rone krokodilske suze, sa njima Kosovo i Srbija sve manji, a njihovi računi, njihove firme sve veće i veće. Zato i nema sednice Odbora za Kosovo i Metohiju. Kad to kažem, pošto nema odgovora i argumenata, onda sam Egipćanin, Rom, Ciganin itd. Ne može se na taj način sakriti istina. Vaše je da zakažete sednicu Odbora za Kosovo i Metohiju ili da kažete - podnosim ostavku jer mi ne daju oni moji iz moje stranke da je zakažem, jer imaju neki drugi interes da sakriju istinu, da pričaju šuplje priče. Oni sleplji od Filipa Višnjića, slepog guslara. Nemojte više na taj način da pokušavate vi da obmanjujete sve. Vi ste rekli da, ako ima potrebe, neka to učini pet narodnih poslanika ili predsednik Skupštine. Sjajno, znači, po vama nema potrebe. Sada ću zamoliti kolege, odmah ću se potruditi, da zamolim petoro članova Odbora za Kosovo i Metohiju da iniciramo zakazivanje sednice, pošto po predsedniku Odbora za to nema potrebe.
Narodni poslanik Vlada Milentijević. Molim vas da završimo polemiku i da nastavimo po amandmanima, ako je moguće, bez žestine.
Gospodine Batiću, ponovo da vam kažem, sedam sednica Odbora za Kosovo i Metohiju je održano do sada, uvek kada je za to bila potreba. Ponovo kažem, ako postoji potreba da Odbor za Kosovo i Metohiju se održi, ja ću ga zakazati. To nije sporno. Ali, dajte, rekao sam za ovom govornicom i više neću izlaziti, neka ostalih 13 poslanika, izuzimajući mene i vas, to kažu, da treba i da postoji potreba, odmah ću zakazati. To sam rekao i pre 15 dana i sada vam govorim. Ono o čemu vi govorite na terenu nikad nisam sporio, moguće da toga ima, ali vi iznosite da je haos, nerad i javašluk u Odboru za Kosovo i Metohiju. S tim se neću složiti, i zato izlazim za govornicu, jer ima ostalih 13 članova, neka neko izađe i neka kaže da je to tako u Odboru za Kosovo i Metohiju.
Hvala, gospodine Milentijeviću. Da li se još neko javlja po amandmanu? (Ne.) Na član 12. amandman je podneo narodni poslanik Milisav Petronijević. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta, po Poslovniku. Izvolite.
Hvala lepo, gospodine Albijaniću. Dame i gospodo narodni poslanici, javljam se na osnovu čl. 225. i 226. Poslovnika Narodne skupštine. Gospodine Albijaniću, malopre ste, ovo se ne odnosi na ove članove, jednom od kolega rekli da ne mogu poslanici da se javljaju po osnovu ova dva člana dok se ne završi rasprava koja je u toku, što je protivposlovničko i neko vaše proizvoljno tumačenje i toplo vam preporučujem da se na taj način više ne igrate Poslovnikom. Htela sam da pitam predsednika parlamenta, koji je trenutno odsutan, ali svejedno, svi narodni poslanici znaju, a ovo moje obraćanje je pre svega zbog javnosti, zbog građana Srbije, za danas u 12,00 časova je bilo zakazano glasanje o zakonu o budžetu. Isto tako, kada smo raspravljali o amandmanima na zakon o budžetu, više puta ste vi i ostali predsedavajući upozoravali narodne poslanike da ne treba da se govori po Poslovniku, već da govorimo isključivo o amandmanima, jer ste negde jako žurili, trebalo je da se donese zakon o budžetu, u skladu sa Zakonom o budžetskom sistemu, do 15. decembra. Niste nikad dali, ni vi ni resorni ministar gospodin Cvetković, koji je bio tu, niste dali obrazloženje zašto to nije urađeno do 15. decembra. Nismo vas pitali, ali pitanje koje danas postavljamo je sledeće - zašto se danas u 12,00 časova nije glasalo o zakonu o budžetu, zašto je taj rok pomeren na 13,00 časova, zašto predsednik parlamenta nije utvrdio da li ima kvorum ili ne, jer je na ovoj tabli stajalo da je 118 narodnih poslanika u sali? Kakvi se dogovori prave, kakvi se dilovi prave? Zašto dozvoljavate, gospodine Albijaniću, da vam Boris Tadić upravlja i donošenjem budžeta i donošenjem svih propisa? Ništa nije smešno, gospodine Stanimiroviću, žalosno je. Vi se možda smejete od sreće što vi faktički više nemate Vladu, jer u svakoj normalnoj zemlji, ako se ne izglasa budžet, nema više Vlade. Jedino u državi Srbiji, da bi se sačuvale fotelje, može sve i svašta, i mimo zakona, i mimo Poslovnika i mimo Ustava. Pitanje za gospodina Dulića - zašto se danas nije glasalo o zakonu o budžetu? Rasprava je završena, zakazao je dan i čas za glasanje i nije rekao zbog čega je to odloženo, niti na koji rok je odloženo. Da li će to glasati Skupština u ovom sazivu ili u nekom novom, očekujemo odgovor od predsednika parlamenta?
Hvala, gospođo Radeta. Pitanje je upućeno predsedniku Narodne skupštine. A što se tiče čl. 225. i 226. koji su upućeni meni, trudim se da radim po Poslovniku i član 103. Poslovnika nas obavezuje da govorimo o onome što je na dnevnom redu. Poslanici mogu kako žele, stvar je našeg nadahnuća da li ćemo da radimo kako valja. Zaista vas ne mogu sprečiti da se javite i ne ometam vas da izgovorite sve. Narodni poslanik Slobodan Maraš po Poslovniku, narodni poslanik Vladan Batić po Poslovniku, narodni poslanik Vjerica Radeta po Poslovniku. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, ovo što vi govorite je potpuno netačno. Javio sam se u skladu sa članom 27. Šta je posao predsednika Skupštine, odnosno onog koji ga menja? To je da se stara o primeni Poslovnika Narodne skupštine. Tražim da se zabeleži da se u danu za glasanje glasa o tome da ste povredili Poslovnik zato što ste, prvo, branili poslanicima da se javljaju poslanicima po čl. 225. i 226. i zato što... (Predsedavajući: Upozoravao sam, nisam vam branio, vi ste se sami javljali.) ... i zato što konstantno upadate u reč poslanicima i komentarišete nakon njihovog odlaska, pokušavajući da budete duhoviti. Molim da se ovo stavi na glasanje u danu za glasanje. Gospodine Albijaniću, gde mi žurimo? Ne dozvoljavate da se poslanici jave po članu 225, odnosno komentarišete kako to nije u skladu sa Poslovnikom, mada to nije tačno, i onda dođemo u dan za glasanje o budžetu, danas u 12,00 časova je trebalo da bude glasanje, pomereno je za 13,00 časova, i šta, nema vladajuće većine. Znači, zakasnili smo šest dana, kao Skupština, da usvojimo zakon. Zbog čega? Pod jedan, zato što nam ga je Vlada sa mesec dana zakašnjenja dostavila u Skupštinu. Pod dva, zato što vladajuća većina nije bila u sali kada je trebalo da se glasa o zakonu o budžetu, najvažnijem zakonu koji Skupština donosi. Verujem da je i građanima jasno, šta je interes vladajuće većine. Pravite priču, sada ću objasniti kolega, pravite priču oko toga da postoji kao neki sukob između DS i DSS i obmanjujete javnost. Pre neki dan smo čitali da ste podelili još jedan upravni odbor i da na čelo jednog javnog preduzeća dolazi osoba koja je iz druge partije nego što je do sada bio, a da su članovi upravnog odbora, između ostalog, i iz te dve partije, znači DS i DSS. Vi i dalje delite plen, a zamajavate javnost da ste kao u nekom sukobu. To nije tačno. Moram još jednom da ponovim. Boris Tadić je kandidat Vojislava Koštunice na ovim izborima i to građani treba da znaju. Da ako glasaju za Tadića da će glasati opet za Koštunicu, kao što je bilo i na prošlim republičkim izborima. Išli ste sa pričom da će Božidar Đelić biti premijer. Šta se desilo? Onaj ko je dobio duplo manje glasova je opet premijer. Nemojte zamajavati građane. Budite ovde u Skupštini vladajuća većina i izglasajte bar najvažniji zakon koji imamo, a to je zakon o budžetu. Nemojte da građani trpe zbog toga. Gospodine predsedavajući, molim vas da se pridržavate Poslovnika i da ga ne kršite vi. Vi treba da budete primer.
Hvala, gospodine Maraš. Molim da se u danu za glasanje glasa o povredi Poslovnika. Hvala, gospodine Batiću. Hvala, gospođo Radeta. Reč ima narodni poslanik Rajko Baralić, po amandmanu.
Zahvaljujem, gospodine Albijaniću, zahvaljujem kolegama koji su odustali od ovih namera u vezi sa Poslovnikom. Kolega Milisav Petronijević je u ime SPS podneo amandman, i to sledeće sadržine - u članu 12. Predloga zakona kojim se menja postojeći član 25, u stavu 2, na kraju tačka se zamenjuje zapetom i dodaje se sledeći tekst: "imajući u vidu obezbeđivanje dela kapitala koji bi se preneo zaposlenima bez naknade u akcijama po osnovu radnog staža, kao i deo kapitala za privatizacioni registar". Dozvolite, pre nego što obrazložim amandman, a veoma je vezano sa ovim amandmanom, da dam jedan komentar koji se vodio po prethodnom amandmanu, a veoma se tiče ovog amandmana. Prvo, ne definiše se monopolski položaj javnih preduzeća u Srbiji samo strukturom kapitala tih preduzeća. Čudim se da je uvaženi kolega iz DS, koji je ovde u četvorostrukoj ulozi, u ulozi narodnog poslanika vladajuće većine, kolumniste lista "Danas", ekonomskog analitičara i manekena firme "Ist point" gospodina Drakulića...
Nemojte, gospodina Vujadinovića, molim vas gospodine Baraliću, to je naš kolega.
Gospodine Albijaniću, to je sve tačno, on je čovek na platnom spisku kod Drakulića i to nije nikakva sramota. Samo iznosim faktičko stanje. Dakle, on jeste odskoro poslanik, ali mora da zna koji su zakoni doneti u Narodnoj skupštini. Podsećam ga, i javnost Srbije, da su 2004. i 2005. godine doneti zakoni o železnici, o poštanskim uslugama, o telekomunikacijama i o energetici. Ti zakoni, između ostalog, definišu liberalizaciju usluga. U oblasti poštanskih usluga kaže se da će pošiljke težine, da ne licitiram sada koje, i druge poštanske usluge, ići u potpunu liberalizaciju krajem 2008. godine; da će u oblasti telekomunikacija na potpuno legitiman način, svako ko želi da se bavi tom vrstom posla, to moći da radi od 2009. godine; da će u oblasti železnice biti moguće prodati samo gornji stroj, neće biti, da prevedem, moguće prodati železničku prugu, ali će biti moguće prodati vagone, lokomotive i sve drugo itd; i da će u oblasti energetike biti moguće prodati sve osim prenosnog sistema. Zaista polemišem sa svakim ko hoće da polemiše sa mnom na ovu temu. Ovde je samo stvar političke volje da li će država da donese odluku da postojeća javna preduzeća u ovoj oblasti privatizuju sa više od 49% i da na taj način kontrolni paket preda u ruke nekom od privatnih lica ili preduzeća, ili grupi preduzeća ili privatnika, sasvim je svejedno, i da na taj način uđe u konkurenciju sa firmama koje već na osnovu ova četiri zakona mogu da se bave ovom delatnošću. Molim vas da to pratimo. SPS ne podržava ni jedan od ova četiri zakona, da budem precizan. Mislimo da to nije normalno, ali se to dogodilo. Ti zakoni su usvojeni i oni će stvoriti realne ekonomske posledice, socijalne i druge već od naredne godine. Dakle, ako pri tom dodatom da provajderi u oblasti kablovskog distributivnog sistema, kao što je SBB, Sorošova mreža i druge, već sada nelegalno konkurišu telekomunikacionim sistemima i već sada vrše usluge kao internet provajderi i kao provajderi obične telefonije, da kažem, onda je ova stvar otišla mnogo dalje nego što se ovde misli. Mi sada imamo nelojalnu konkurenciju, pričali smo o tome ovde, složio se sa mnom o ovome gospodin Đelić, potpredsednik Vlade, kada smo govorili o zakonu o budžetu itd. Ovde se ne radi o tome da će sada prodajom Pošte ili Železnice, ili EPS-a ili drugih firmi o kojima sam govorio neko da stekne ovo što je ovde bilo predmet polemike. Ne, naprotiv, ovde će samo biti naterana država, ako ostane većinski vlasnik da se bori nižom cenom i kvalitetnijom uslugom protiv onih koji to rade privatno, što inače nije rđavo samo po sebi, ili će takve firme odumreti, pa će to prepustiti onima koji se ovim poslom bave na osnovu ova četiri zakona koja sam ovde naveo. Pri tome, želim ovde da kažem, nije jednostavno, jer jedan broj ljudi ne sagledava celinu problema, nije jednostavno dati u ruke nekom, a podsećam vas, na osnovu Zakona o energetici moguće je prodati Đerdap, a nije samo moguće prodati trafostanicu i dalekovode. Moguće je prodati svaku hidro i termo centralu, ako država ima hrabrosti da donese takvu političku odluku i da to proda. Prema tome, mi ovde razgovaramo o jednom kompleksnom problemu i mi ovde potpuno znamo da u narednih nekoliko godina Srbija ulazi u jedan delikatan ekonomski, politički i socijalni problem, zato što će se ovde dogoditi štošta.Molim da ljudi na to budu spremni, da se ne desi da za godinu dana, kada neko bude rekao, izvinjavam se, Pošta Srbije ostala je bez usluga, a već inače DHL i ovo drugo već funkcioniše kao ozbiljna konkurencija, ili svaka autobuska stanica Srbije je ozbiljna konkurencija Pošti, zato što se dnevno u Beograd šalje 5.000 paketa studentima tamo i ovamo za elementarnu uslugu, a za tu uslugu se naplaćuje 100 ili 200 dinara. Dakle, da se ne desi da kaže neko za dve godine, Pošta je ostala bez usluga, zato što to neko drugi radi i zato što to nismo znali. Nije nego, nego su poslanici pre tri godine doneli takve zakone. Prema tome, ovo su važna pitanja koja treba da doprinesu da mi prosto građane Srbije obavestimo šta je moguće da se dogodi. Još jedno pitanje, veoma važno, postoji supermonopolska firma u Srbiji, to je NIS. Uredbom Vlade iz 2001. godine potpuno je onemogućen uvoz derivata, izuzev onih koje naše rafinerije nisu u stanju da proizvedu, a to je eurodizel i još neke druge frakcije, ne znam tačno o kojima se radi. Osim toga, ovih dana Vlada je uredbom sve vlasnike benzinskih stanica ili druge, udruženja, kao što je AD Nafta i druge koji se bave uvozom, obavezala da imaju licencirano carinsko skladište, a da pri tom nije jasno šta ko tu tačno treba da uradi, i da je praktično obezbedila NIS-u jednu poziciju, a inače nemam ništa protiv, da neko ne polemiše samnom na ovu temu, ali je obezbedila NIS-u, Jugopetrolu, jednu poziciju o kakvoj niko ne može da sanja onda. Prema tome, hajde da vidimo za koji se vi koncept zalažete, liberalne ekonomije ili tržišne ekonomije. Ako je liberalna ekonomija, onda skinite ovu uredbu Vlade Republike Srbije ih 2001. godine, pa neka svako uvozi benzin odakle hoće i neka ga prodaje pošto hoće. Da me neko ne razume pogrešno, za to se ne zalažem zato što znam šta država mora u ovoj fazi posle skrcanih rafinerija od NATO bombardovanja da uradi i da ovo jeste siguran prihod, jer su ovo akcizni proizvod. Samo da znamo o čemu govorimo i šta je ovde suština. Neke od tih firmi, kao što je NIS, imaju već privatizacione savetnike koji rade taj posao kako rade. Osim toga, neke od moćnih država već sada imaju politički interes da postanu vlasnici delova ili ovih sistema, a da to neće imati veze sa nekom ekonomskom logikom, nego će imati veze sa političkom logikom, što kao političar razumem. Treba samo da izvagamo šta je manja šteta, a šta je veća korist. Sada konkretno po amandmanu, i ovo je sve isto bilo po amandmanu. Dakle, gospodin Milisav Petronijević, poslanik SPS je ovim amandmanom tražio da se obezbedi pravna i socijalna sigurnost u subjektima privatizacije sa većinskim državnim kapitalom i da se po osnovu radnog staža to reguliše na način kao što je on predložio. Mi nismo preosetljivi, moram to da kažem, na zaposlene u javnim preduzećima, zato što su oni izvesno imali u prošlosti bolji položaj, ekonomski i socijalni, nego mnogi drugi, ali to ne znači da oni treba da budu kažnjeni zato što su u tim firmama radili. Ovaj amandman ima smisla i on ide u tom pravcu. Osim toga, sada ovde nema gospodina Dinkića, na Zakonodavnom odboru, biće po drugom zakonu rasprava o tome, izrazio sam sumnju u dve stvari kod zakona koji se kolokvijalno zove o podeli besplatnih akcija. Tamo se kaže da će zaposleni, govorim o ovih šest javnih preduzeća, koji su zaposleni u javnim preduzećima, dobiti 200 evra po godini radnog staža u tom javnom preduzeću ili u drugom javnom preduzeću, ukoliko su u njemu radili prethodno. Šta to praktično znači? To znači da ako je neko danas počeo da radi u NIS-u on ne može da ostvari nijedan evro, zato što nije u onih četiri miliona građana koji će dobiti do 1.000 evra na osnovu evidentiranja besplatnih akcija, a u svojoj firmi nije proveo godine staža da mu se može obračunati 200 evra po godini staža, ili ako taj isti građanin ima 35 godina staža u zemljoradničkoj zadruzi, pa se zaposli u NIS-u, onda on ne može dobiti 1,000 evra tamo, kao oni koji su nezaposleni, domaćice, penzioneri, vojnici itd, ali ne može dobiti ni 200 evra po godini staža, zato što u toj firmi nije proveo nijednu godinu. Probao sam juče na Zakonodavnom odboru da objasnim da će da se dogodi 20.000 tužbi da se ovo reši i prosto ću moliti da dobijem odgovor. Žao mi je što nije tu gospodin Dinkić, zato što još uvek ima vremena da odbor nadležni podnese amandman da se ovo ispravi. Dovoljno je samo da kaže da ovakvi građani imaju pravo da biraju povoljniju varijantu, a to znači da mogu ostvariti pravo kao nezaposleni ili da mu se prizna ukupan radni staž u toj firmi puta 200 evra, sasvim je svejedno, nije za radnika, ali za nas kao zakonodavnu vlast je važno da ovo izvagamo i da damo precizno rešenje. Inače, u protivnom imaćemo zaista veliki problem ovde, bavićemo se jednom posledicom koju nismo očekivali. Dakle, još jednom, amandman gospodina Petronijevića pokušava da reši neke od potencijalnih problema zaposlenih u preduzećima sa većinskim državnim kapitalom. On je pravedniji. Takođe želim da kažem da su pozicije Samostalnog sindikata Srbije u vezi sa ovim amandmanom istovetne kao i politička pozicija SPS.
Po amandmanu narodni poslanik Momir Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, izgleda da je ova vlast odlučila da raskine veći deo prethodnih privatizacija, imajući u vidu član 3. ovog zakona koji kaže ko ne može da učestvuje u privatizaciji - fizičko lice koje je osuđivano ili protiv koga se vodi postupak za sledeća krivična dela - protiv privrede protiv službene dužnosti, ubistvo, krađa, razbojnička krađa, razbojništvo itd. Kada pogledate strukturu onih koji su bili privesci vlasti i na ovaj ili na onaj način privatizovali deo nekih preduzeća, onda vam je jasno da ili ovaj član 3. ovog zakona neće da se primenjuje ili će ovi ostati bez imovine koja je već privatizovana. Da vas već podsetim, maločas je gospodin Batić rekao - jedan potpredsednik Vlade. Da podsetim gospodina Batića, jedan predsednik Vlade posle ubistva Zorana Đinđića je bio predsednik Vlade, kupio je hotel "Jezero" u Blacu, hotel "Sunce" u Sokobanji, vinski podrum u selu Malča, sa ogromnim vinogradom, i odmaralište na Jastrepcu, i sve je to stekao prodajući verovatno očevinu iz Gagrovca. Ima još jedno pitanje, pre nego što pređem na ovaj amandman - zašto budžetska inspekcija ne uđe u Muzej na Ušću, gde se ne radi ništa, a već je tender završen? Da li se to Vlada boji klana Dimitrijević, mislim na Vojina Dimitrijevića, sina njegovog, koji je bio direktor Soroša za Srbiju ili snajke, koja je direktor Muzeja. Drugo, zašto finansijska policija, budžetska inspekcija ne uđu u Agenciju za osiguranje depozita, sanaciju i stečaj banaka. Tamo su debele pare postojale, više ne postoje, neka inspekcija utvrdi gde su. Da se vratimo sada na ovaj amandman i na jednu ogromnu prevaru koju, pretpostavljam, građani Srbije prepoznaju. Vezana je za privatizaciju ovih nekoliko javnih preduzeća. Prvo, rečeno je da će dobiti akcije. Đelić je sedeo ovde kada je rekao - ali neće moći da ih proda dok mi ne kažemo. Šta to znači? Dobiće papire bezvredne, koje neće moći da unovči. Tih 200 evra po godini staža je takođe prevara i neće moći da se unovči. Drugo, ako bilo ko ko kupi NIS, recimo, i kupi 70 posto kapitala, što bi on otkupljivao akcije od zaposlenih, od građana Srbije gde će onih drugih 15 posto da ide i kako kažu po 1000 evra na papiru? Debela prevara, u sklopu predizborne kampanje, osetili su da im tlo pod nogama izmiče, osetili su da su ovi predsednički izbori samo prvi u nizu svih izbora koji moraju da se završe i to je, dame i gospodo narodni poslanici, građani Srbije, ona karta, prazna i prljava, na koju se ovog trenutka igra. Gospodin Petronijević je podneo amandman gde je hteo da na neki način zaštiti i one građane koji su, upravo je gospodin Baralić maločas rekao, koji su se juče, prekjuče, pre pet meseci, pre 11 meseci zaposlili u javno preduzeće, pa ne mogu ni tamo ni ovamo da učestvuju. Dame i gospodo narodni poslanici, usvajanjem amandmana gospodina Petronijevića razrešiće se bar jedna u nizu nelogičnosti, u nizu dilema koje ovaj zakon ostavlja iza sebe. Inače, zakon se sigurno primeniti neće. Proći će izbori, proći će i interes za primenu ovog zakona, a usput se pitam hoće li sve kriminalne privatizacije biti poništene. Na to je dužna Vlada Srbije da odgovori, na to je dužan Dinkić da odgovori. Razumem njegov umor od jučerašnjeg rođendana, ali mora da sedi ovde i da odgovara narodnim poslanicima.
Hvala, gospodine Markoviću. Da li se još neko javlja po ovom amandmanu? (Ne.) Na član 13. amandman je podnela Jorgovanka Tabaković. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Jorgovanka Tabaković.
Baš me zanima čime se rukovodila Vlada kada je odbila ovaj amandman. U članu 13. piše da Agencija, član 13. dopuna, obustavlja postupak privatizacije u slučaju saznanja za okolnosti za koje se nije znalo u vreme pokretanja postupka, a koje u potpunosti onemogućavaju prodaju kapitala, odnosno imovine subjekta privatizacije. Za koje se nije znalo. Agencija za privatizaciju je povlašćeni prodavac i potpisnik ugovora o kupoprodaji. Nema tu nije se znalo. Onaj ko je povlašćeni prodavac, potpisnik ugovora i ko je javna ustanova, koji je Zakonom o privatizaciji ovlašćen da zna mora da odgovara i da snosi štetu za podatke za koje može da se zna, pa ih nije poznavala. Znači, ono da se šoljica slomi sama od sebe nije moguće ni u postupku postupanja Agencije za privatizaciju. Kako Vlada obrazlaže odbijanje? Ne prihvata se amandman iz razloga što odgovornost za štetu koju bi Agencija za privatizaciju mogla da snosi nije moguća jer imajući u vidu uopšte načela Zakona o obligacijama, o osnovama odgovornosti, to je nemoguće. Zaista ne razumem ko piše Vladi ova obrazloženja i ko se usuđuje da ovo ostavlja u arhivama Skupštine. Zakon o javnim nabavkama je specifičan leks specijalis koji derogira zakone druge nadležnosti kao poseban i specifičan. To što sam ekonomista ne znači da deo prava koji se tiče ovakvih zakona ne moram da proučim i da znam, vi najmanje. Znači, Zakon o privatizaciji koji je propisao izgled ugovora, sve posebne klauzule koje taj ugovor tretira, a i na to imam kasnije jedan amandman, takođe je jedan zakon leks specialis koji je derogirao Zakon o obligacionim odnosima. Vi to odlično znate. Vi se u odbijanju mog amandmana upravo pozivate na Zakon o obligacijama. Zaboravljate da postoji vrlo mnogo naučnih radova, praktičnih tekstova koji derogiraju ovo što vi kažete i bukvalno dovode u pitanje poznavanje prava onih koji su radili ovaj predlog izmena i dopuna, i to u smislu odgovornosti Agencije za znanje činjenica, jer ona prodaje, potpisuje i kontroliše postupak Zakonom o privatizaciji kao posebnim zakonom. Znači, prodaje, potpisuje ugovor, ovlašćena je da radi kontrolu i ona mora da odgovara, u smislu Zakona o obligacijama, na koji se vi pozivate, i za štetu koju svojim neznanjem, posebno je pitanje grubom nepažnjom ili čak namerom, nanese ili kupcu, ili subjektu privatizacije. U trenutku podnošenja amandmana, koji je bio čista logika stvari jednog ekonomiste koji podrazumeva, jednog građanina Srbije, da svako pravo nosi neku obavezu. Znači, ako vas neko istakne po posebnom pravu u prodaji društvene i državne imovine, sledstveno tome imate i neke obaveze. Znate, u životu je samo majčinska ljubav bezuslovna. Sve drugo su prava i obaveze. U trenutku kad sam taj amandman podnosila rukovodila sam se obavezom onog ko radi odgovoran posao da ne može da pere ruke upotrebljavanjem jedne povratne zamenice "se". Da kasnije, pripremajući se za ove amandmane, jer ste nam dali mnogo bitnih finansijskih zakona kao pratećih uz budžet, pa i ove o kojima treba da raspravljamo, nađem svojom ozbiljnošću, koliko god to vama delovalo neskromno, jedan naučni tekst koji je uradio čovek koga ste nedavno izabrali za sudiju Ustavnog suda, kome se mnogo šta ima prigovoriti u nekom drugom smislu, ali u stručnom smislu sam bila prosto iznenađena na koji način je on obrazložio ono što je bila zdrava logika ekonomiste koji dobro poznaje vaše propuste u procesu privatizacije. Ono što novinari obrade kao npr. tekst, za vas je to žuta štampa, gde kažu - Jugoinspekt se sprema za privatizaciju, ali je prikrio da gradi stanove, da je tolika i tolika imovina, pa poziva Agenciju za privatizaciju da to ne promakne kao imovina koja će se prijaviti. Kad vi uradite ovu privatizaciju, vi ćete reći - ali se nije znalo za tu činjenicu da nije prijavljena sva imovina. Za vas novinski tekst i pismo koje dobijete nije dovoljno upozoravajuće. Za vas nije bilo dovoljno upozoravajuće ni kad su vam za Robne kuće "Beograd" rekli da prodajete tuđu imovinu. Objavili ste prospekt i pravite ludim, izvinjavam se građanima ali nema lepše reči, i građane i bivše vlasnike, državu Srbiju, vi kao Agencija prodajete imovinu države Srbije kao vlasništvo društvenog preduzeća, a kažete prodajemo akcije, a ne nepokretnosti, i to potpiše vaš direktor Agencije za privatizaciju, a u pozivu za prodaju stečajnog dužnika piše - prodaju se nepokretnosti te i te, i ne negde daleko, nego u Knez Mihajlovoj. Nešto što se golim oko vidi i vlasništvo je države Srbije. Mora neko da odgovara za to. Ovaj amandman traži da se ustanovi šteta koju nanese Agencija za privatizaciju, jer je ona morala znati za te činjenice, kako se to kaže jezikomsudije Ustavnog suda. Agencija za privatizaciju mora da odgovara, po Zakonu o obligacionim odnosima, za štetu koju nanese, iako je reč o posebnom zakonu, Zakonu o privatizaciji. Ta činjenica proizilazi iz člana 265. stav 1. Zakona o obligacionim odnosima, na koji ste se pozvali kad ste meni, ne na član ali na zakon, odbili amandman koji sam u ime SRS podnela, jer Agencija za privatizaciju potpisuje ugovor o prodaji društvenog i državnog kapitala. To je ugovorna strana koja odgovara za štetu zato što ona ima status povlašćene ugovorne strane. Vi odlično znate šta u pravnom smislu znači povlašćena. Ona piše ugovor koji podnosi učesniku na aukciji ili tenderu na potpis pre učešća na samoj aukciji ili tenderu. Tražite od budućeg kupca da se saglasi svojom izjavom da je upoznat sa svim činjenicama. Da li vi mislite da smo mi zaboravili kako su šećerane prodate? Je l' vi mislite da niko ne zna da se vodi sudski postupak protiv „MK Komerca“ i ovlašćenog lica koje je staru i zarđalu opremu platilo dva puta skuplje nego što ona zaista vredi, iako je reč o privatnim sredstvima, a ovo je još i teže jer je reč o upravljanju i prodaji u ime države. Znači, lažno prikazana, neobuhvaćena imovina, zalihe, zemljište, mašine, da bi politički prijatelji po nižoj ceni kupili preduzeća kod Agencije za privatizaciju. Zašto i ne bi kada je Agencija, koja je ovlašćena da prodaje, potpisuje i kontroliše postupak, spremna da se brani jednom izjavom budućeg kupca i kaže – ako preduzeće koje ste kupili ima dugova toliko mnogo, nismo mi krivi, nisu oni prikazali, potpisali su izjavu da su rekli istinu. Nismo mi krivi što su neke zarđale mašine prikazane kao ne znam kakva oprema i plaćene dva puta, a tako oprane i iznete pare napolje. Pisali su izjavu da garantuju. Dragi građani, onaj ko je od 2002. godine do septembra 2007. godine uzeo 126 miliona evra kao čist bakšiš po odbitku svih troškova za privatizaciju preduzeća, ono što ministar u Memorandumu naziva realni sektor, mora da odgovara za proveru navoda kojima se prikazuje imovina, zalihe, zemljište, mašine i dugovi preduzeća. Kada kažem zalihe, opet mislim na „MK Komerc“. Kupili su tri šećerane za po tri evra, navodno preuzeli dug od 20 miliona prema NIS-u, koji su opet političkim prijateljstvima, zloupotrebom, u ekonomskoj nauci se to kaže rentiranjem političkih prijateljstava, zaobišli, ali ne kažete nam koliko su zaliha zatekli, iz čega su i mogli, a ipak nisu izmirili te dugove. Da Agencija odgovara, da niko ne pere ruke, da ministar ne kaže – ne znam da li je Kalcedonia zaista počela nešto da radi, raspitaću se, a potpisao sam ugovor da ću im dati 800 hiljada evra za 400 radnih mesta puta 2.000, što je najniže što se obećava stranim direktnim investitorima, neko mora da snosi odgovornost. Tekst koji pominjem je tekst sudije Ustavnog suda u kome nema nijednog elementa prava, nijednog argumenta za odbijanje te odgovornosti. Naprotiv, za štetu koju usled propusta pretrpi subjekt privatizacije, znači preduzeće ili kupac, Agencija mora da odgovara, jer zakonom je konstituisana obaveza Agencije da vrši kontrolu i proveru tačnosti i potpunosti svih podataka sadržanih u privatizacionoj dokumentaciji koja je od značaja za sprovođenje postupka privatizacije. Vi odlično znate da je Agencija dužna da, kada joj se podnese ta prijava, proveri sve ovo što sam nabrojala, pa ako utvrdi da nešto nije uneto, vraća se rešenje na ispravku i vremenski rok za doradu. Znači, imate mehanizme, javna ste ustanova. Nije Agencija za privatizaciju neko ko je uzeo, poput posrednika, da to za neku proviziju radi. Vi imate status povlašćenog ugovarača i izvršitelja ovog posla u ime države i ne možete bez odgovornosti da radite ovaj posao. Iznenađena sam, zaista ne vidim nijedan razlog, ovde neko nije u pravu, ili vi koji mislite da ljudi koje birate za sudije Ustavnog suda nemaju znanja, privredna je tematika u pitanju, ili je jednostavno dovoljno da 128 ruku pokrije smišljenu, grubu nepažnju i lopovluk, nema nežnije reči. Takođe sam iznenađena činjenicom da „Galeniku“ stavite na popis preduzeća čija će imovina biti predmet podele besplatnih akcija, a pokazujete elementarno nepoznavanje. Sad ću da vam kažem ovako, 24. marta 1998. godine formirana je Vlada u kojoj je SRS imala učešće. Na poverenje moje stranke i uz podršku svog šefa, odsutnog čoveka Vojislava Šešelja, čiji bedž sa ponosom nosim, vodila sam resor, sprovodeći nasleđeni Zakon o privatizaciji, koji je radio Milan Beko i njegova ekipa. „Galenika“ je tada prodata Milanu Paniću, političkom prijatelju koji je dolazio iz Amerike, za 50 miliona dolara i obećanja da će uneti jedinjenja za neke lekove koji nikada nisu priznati. Kada sam kao ministar došla u posed dokumenta, žalbe kojom se Panić žali da mu „Fitofarmacija“ ne da prolaz, put do njegovog pogona, našla sam u tekstu i priznanje da je čovek uložio 50 miliona, a da će generički lek koji je on obećao uneti kada mu to u Americi odobre. Uz podršku svog šefa, potpredsednika Vlade Vojislava Šešelja, predsednika Vlade pokojnog Mirka Marjanovića, pokrenula sam postupak preispitivanja vrednosti i uloga. Gospodin Tešić iz Loznice bio je direktor Direkcije, potpisao novo rešenje, jer mi nismo mogli nameru o ulogu nekome priznati kao ulog. Za 50 miliona tih uloženih para, koje su arbitražom povraćene, država je sačuvala „Galeniku“, čija se vrednost procenjuje između 800 miliona i više evra. Tako je to radila SRS u bivšoj koalicionoj vladi sa socijalistima. Kada se samo setim koliko je novinskih tekstova pisalo o tome kako smo hteli sa svetom da se svađamo; ne, ko plati može da dobije, pa i Panić. Ko ne plati, ne može da položi pravo na tuđu imovinu. Ko prodaje kao Agencija za privatizaciju i ima pravo da kontroliše, taj mora i da odgovara. Molim vas, gospodine potpredsedniče, vrlo vas uvažavam, za vreme govora mog kolege Vlade Sekulića, koji je govorio o „Galenici“ i načinu osnivanja „Hemofarma“ i mnogih drugih farmaceutskih kuća, pouzdano znam da je uredno ton izašao iz tehničkih uređaja iz ove sale. Gde i ko sluša i kontroliše i cenzuriše ono što će građani čuti, vi ste dužni da ispitate. Za vreme njegovog govora o „Galenici“ ton je bio ometan i građani apsolutno ništa nisu čuli. To je nedopustivo.
Molim da se dobije odgovor na pitanje zašto nije bilo tona na televiziji. Ovde je normalno funkcionisao sistem. Da li se još neko javlja po ovom amandmanu? (Ne) Na član 13. amandman je podneo poslanik Rajko Baralić. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Rajko Baralić.
Gospodine Albijaniću, gospodo iz Vlade, ne znam tačno iz kog ste ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, ne čudi me da Vlada nije prihvatila amandman koji sam u ime SPS podneo zato što su to prosto dva različita koncepta, ali ću pokušati da objasnim zaposlenima u preduzećima sa većinskim državnim kapitalom zašto je ovaj amandman bolji za njih. Šta je bolje za Vladu, to mene ne zanima. Dozvolite da tačno kažem šta je predmet amandmana. Član 13. Predloga zakona treba da se menja i to tako da se postojeći član 25a menja u dosadašnji stav 2. koji postaje stav 3. i glasi: „Preduzeće koje posluje većinskim društvenim kapitalom može u toku postupka privatizacije da menja odredbe pojedinačnog kolektivnog ugovora koje se odnose na visinu zarada zaposlenih, samo uz prethodnu saglasnost Agencije.“ To je amandman, a evo šta kaže Vlada kao predlagač izmena i dopuna Zakona o privatizaciji: "Amandman se ne prihvata, zato što se postojeće zakonodavno rešenje pokazalo celishodnim u praksi sprovođenja privatizacije. Naime, pre unošenja ove odredbe u Zakon o privatizaciji 2003. godine (tačno je da je ovaj član menjan 2003. godine), uočeno je da su zaposleni u subjektima privatizacije koji posluju većinskim državnim kapitalom neopravdano povećavali zarade, što je imalo za posledicu neatraktivnost preduzeća za potencijalnog kupca. Takođe, u primeni ove norme od 2003. godine do danas, nije bilo problema...'' Dakle, ovako, poštovani zaposleni, u javnim preduzećima, javna preduzeća koja imaju hrabrosti da zajedno sa Vladom Republike Srbije odrede apanaže u upravnim odborima tih javnih preduzeća, recimo, u NIS-u, predsednik upravnog odbora ima 10 prosečnih zarada u NIS-u, to je 470.000 dinara, da prevedem na srpski jezik, koji svi razumeju, a članovi imaju svega osam, a to je oko 370.000 dinara. Dakle, oni meni objašnjavaju zašto zaposleni u tim preduzećima ne mogu da povećaju plate, a da se pri tom s tim ne složi neko. Što da se slože? Ovi koji su u upravnom i nadzornom odboru javnih preduzeća, dakle, preduzeća sa državnim većinskim kapitalom su toliko dobro plaćeni da rade protiv interesa radnika, da će učiniti sve što je neophodno da to ostane onako kako jeste. Vi, uvažene dame i gospodo zaposleni u javnim preduzećima, svaki put kada idete na izbore natrpate u kutiju ovih stranaka koje vam sada organizuju upravne i nadzorne odbore sa ovim rešenjem. Neka vam je sa srećom. Dakle, svaka ženidba na brzinu proizvodi kajanje natenane. To vam se sada vraća sa velikom kamatom. Možemo da navodimo nekoliko primera s tim u vezi, ali nije potrebno, ovaj je dovoljan. Tražio sam u amandmanu da se to reši na bolji, elastičniji način, da se sindikatima reprezentativnim u preduzećima sa većinskim državnim kapitalom da viši značaj i na ovim pozicijama stoji Samostalni sindikat Srbije. Dakle, sindikalna borba, između ostalog, podrazumeva borbu protiv monopola, na način kao što sam u prethodnom javljanju pokušao da objasnim, ali sindikalna borba između ostalog podrazumeva i to da oni ugrade preticanje i znaju šta će da se dogodi ukoliko jedna ili više političkih stranaka vrše vlast i kakvi će biti zakoni kada te stranke vrše vlast, zato što su one po definiciji dužne da ekonomski program iz svog političkog programa pretoče u zakonska rešenja. To je sada situacija. Dakle, znam da su neki od sindikata u javnim preduzećima bili gadljivi na usluge SPS, kao prošle godine kada smo ovde jedini glasali za ona čuvena četiri zakona iz peticije pola miliona građana Srbije, ali još jednom ih upozoravam i obaveštavam, kako god hoće, ovo se sve reguliše izborom političkog programa. Levičarski politički program podrazumeva levičarska rešenja u zakonima. Koncept liberalne ekonomije podrazumeva da jedan gazda bude vlasnik NIS-a, da drugi gazda bude vlasnik EPS, da treći gazda bude vlasnik ne znam čega, a da svi oni imaju nekog gazdu u svetu i da cene usluga ili proizvoda, u zavisnosti čime se ove firme bave, budu takve da to uglavnom građani sa prosečnom zaradom u Srbiji ne mogu da plate. Pre neki dan sam precizno ovde rekao koliko košta 16 proizvoda u Nemačkoj, a koliko košta u Srbiji. Dakle, otkupna cena mleka u Nemačkoj je niža 2,7 dinara nego u Srbiji, a maloprodajna cena mleka u Nemačkoj je viša za skoro osam dinara. Dakle, ovo je pitanje koncepta i pitanje izbora. Oni koji o ovome mogu da odlučuju jesu samo građani Srbije. Potpuno sam siguran da će oni to umeti da procene, zato što kada dva ili tri puta uradiš nešto u korist sopstvene štete, onda je to očigledno nastava koja ti pomogne da onda hladne glave izabereš bolje rešenje narednih puta. Ako se to ipak ne dogodi, nama će biti čast iz SPS da zastupamo stavove sindikata i zaposlenih i u javnim i u drugim preduzećima. Jednog dana naći ćemo se na istom poslu, na istom mestu i preuzeti odgovornost za odgovarajuća zakonska rešenja, koja vidim, veoma uveseljavaju gospodu iz ministarstva. Inače, ovde postoji manir da nas niko ne obavesti ko prisustvuje sednicama Narodne skupštine, pošto kada predsedavajući kaže ko je podneo amandman, onda javnost, i vi uvaženi poslanici i vi prisutni gosti, znate da se zovem Rajko Baralić, znate u čijoj sam stranci, znate šta mi je politički program. Ne znam vaša imena, jer me niko ne obavesti. Kada ministar nije tu, ne znam koga zastupate, ne znam koga predstavljate i samo vidim da se smejete. Neka vam je sa srećom. Dakle, to je veoma interesantno ponašanje. U mom selu je to nepristojno ponašanje. To je elementarna nepristojnost. Ovde se bavim sa ostalim kolegama ozbiljnim poslom, a vi slobodno izađite i popijte kafu, ne morate ovde da provodite vreme, zato što vam Poslovnik ne daje mogućnost da se javite i bilo šta kažete, a oni koji su vas ostavili ovako goluždrave na mrazu, da ne možete ništa da kažete, to s njima raspravite. Molim vas, nepristojno je na taj način komunicirati sa poslanicima koji govore o ozbiljnim pitanjima, koja se tiču 70.000 zaposlenih u Srbiji. Dakle, mene vaš smeh ne povređuje, on ne dopire do mene, ne možete da me dekoncentrišete, ali moram da vam kažem da ostavljate rđav utisak Vlade moje države koja je moja, nemam drugu, nemam rezervnu i nemam nameru da je menjam, osim ako vi niste došli iz nekih drugih država i imate drugo državljanstvo, kao što neki imaju od ministara, neki imaju duplo. U onoj vladi, prvoj DOS-ovoj, osam ministara je imalo dvojno državljanstvo francusko-srpsko, nemačko-srpsko, kanadsko-srpsko, a jedan nije imao uopšte srpsko državljanstvo. Dakle, nadam se da to nije sada slučaj. Molim vas za elementarnu pristojnost. Ne smejem se nikome od vas kada vi govorite i voleo bih da čujem na odboru, gde učestvujem, šta je ono što imate da kažete ovim povodom. Inače, nemojte, nema potrebe, ovo nije smehoteka, ovo nije kviz, ovo nije cirkus, ovde dolaze ljudi i razgovaraju o ozbiljnim temama, a vi sedite u prvom redu sticajem okolnosti, ali vas molim da to ne činite zato što ne činimo ni mi to vama. Takođe, pozivam gospodina ministra ili nekoga od tri ovlašćena predstavnika da ovde dođe. Nemojte da nam spočitavate da zbog nas gubite vreme. Vi ste danas dva puta izgubili po jedan sat jer niste bili u stanju da organizujete većinu da glasa o budžetu. Dakle, 9.500 direktnih i indirektnih korisnika budžeta zavisi od toga da li može da se skrpi ova vladajuća većina i dođe ovde i glasa o budžetu. Ljudi, to je prosto, kažete, ne možemo da vršimo vlast, kako vi to kažete, nemamo više kapacitet za vršenje vlasti. Kažete, u redu, ne možemo, raspišu se izbori, to se rešava u ovim institucijama na način koji je propisan Ustavom i zakonom. A ne, nama kažete da vam trošimo vreme, a vi ovde ne možete da obezbedite elementarne uslove za izglasavanje najvažnijeg zakona u toku jedne godine, a to je budžet jedne države, budžet Republike Srbije u ovom slučaju. Već kasnimo, kasnio je u dolazu, a sada kasni i njegovo usvajanje. Što se nas tiče, mi ćemo svoj posao raditi do poslednje sekunde u skladu sa Poslovnikom, ali zaista, bez obrazloženja, bez izvinjenja, dva puta smo danas, poslanici SPS i drugih opozicionih stranaka bili su ovde kada je bilo zakazano glasanje o budžetu, samo vas je bilo 117. Da vas podsetim, to je matematika za drugi razred osnovne škole, računanje, sabiranje, oduzimanje, deljenje i množenje do 1000, to je program za drugi razred osnovne škole.
Množenje je u drugom, a deljenje je kasnije.
Vidim da vam deljenje ide najbolje, tako ste se podelili da više ne može da vas sastavi niko u ovoj državi. Dakle, nikakav amalgam, ni ovi iz Evropske unije, ni ovi spolja itd. Dakle, 117 je bilo prisutnih, a treba 126. Niste u stanju da obezbedite većinu. Dakle, vi ne postojite. Vi ste vladajuća većina u rasulu ili imajte hrabrost pa recite - više to nismo. Ili dovedite, izvinite - dovode se goveda, ljudi se ovde pozivaju da dođu, izvinjavam se, nisam tako hteo da kažem, nikada to ne govorim na taj način - obezbedite ljude da dođu ovde, da glasaju za budžet i da mi radimo dalje posao, zato što ima još nekoliko stvari ovde da se reši. Da podsetim šta je sve ovde na dnevnom redu - deset zakona, o njima treba da glasamo, i treba još četiri da dođu u proceduru, da se o njima izjasnimo, a vi još ne znate ni kako treba da izgledaju zakoni o lokalnoj samoupravi. Dakle, niste u stanju. Još jednom ću reći vašim jezikom - nemate kapacitet da vršite vlast. Oko vlasti ste se pozavađali, ne oko koncepta. Dakle, nisu dovoljne ove apanaže od 200, 300 i 500.000 u upravnim odborima da vam budu amalgam za vršenje vlasti. Vama je očigledno potrebno nešto više, sačekaćemo još nekoliko dana, videćemo kako će da funkcioniše ta stvar i odgovorićemo političkim sredstvima na ono što vi ovde pokušavate da uradite. Sada u ovoj sali sedi nekoliko poslanika vladajuće većine. Meni to ne smeta, obrazlagaću i sledeći amandman i kolege, takođe, i nateraćemo vas da se o svakom izjašnjavate u danu za glasanje, ako do tog dana dođe, imam utisak da je ovaj današnji do pola "d".
Hvala, gospodine Baraliću. Što se tiče primedbe ko je prisutan, prisutan je gospodin Luka Andrić, državni sekretar u Ministarstvu ekonomije i regionalnog razvoja, i Nebojša Ćirić, pomoćnik ministra u Ministarstvu ekonomije i regionalnog razvoja, u skladu sa Poslovnikom pozvani su od strane predsednika Skupštine. Hvala. Da li se još neko javlja po amandmanu? (Ne.) Na član 16. amandman je podneo narodni poslanik Ninoslav Dimitrijević. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Ninoslav Dimitrijević.
Poštovane kolege poslanici, poštovani predsedavajući, voleo bih da kažem - poštovani gospodine ministre, ali nažalost ministar nije u sali. SPS je podnela amandman na član 16. Predloga zakona, kojim se menja član 41. Zakona o privatizaciji. Taj član 41. glasi: "Ugovor o prodaji kapitala odnosno imovine sadrži odredbe o ugovornim stranama, predmetu prodaje, ugovornoj ceni, roku plaćanja, korišćenju zemljišta...načinu rešavanja pitanja zaposlenih..." Mi smatramo, imajući u vidu, pre svega, praksu koja se do sada dešavala u ovoj tranzicionoj privatizaciji, da je potrebno naglasiti, u stvari dodati načinu rešavanja pitanja zaposlenih i konkretno ''poštovanju prava zaposlenih utvrđenih kolektivnim ugovorom, Zakonom o radu i ugovorom o radu, roku za održavanje kontinuiteta proizvodnje'' itd. Zašto to kažem? Zato što, pre svega, do sada u privatizaciji imamo utisakda se više obraćala pažnja, kada su se spominjale ugovorene strane mislilo se na kupce, pre svega na rukovodstvo preduzeća i eventualno one subjekte, odnosno one kupce koji će, u sprezi sa rukovodstvom preduzeća, za sebe steći neku korist od privatizacije i eventualno za političku stranku koja ih podržava, a da se na radnike veoma malo ili čak nikako nije obraćala pažnja, a takođe i praksa da se često jedno piše, a drugo se dešava u praksi. U obrazloženju odbijanja amandmana se kaže: "Amandman se ne prihvata zato što je rešavanje pitanja zaposlenih uređeno kroz socijalni program (što je samo jedno fiktivno stanje, uglavnom)... Prihvatanje predloženog amandmana, značilo bi nepotrebno dopunjavanje postojećih normi, naročito imajući u vidu da je kupac, kao novi poslodavac, po samom zakonu obavezan da poštuje kolektivne ugovore". Ovom prilikom želim da podsetim građane Repubike Srbije, jer su oni ti koji ocenjuju, a ne vas, vi to odlično znate, da u mnogim preduzećima kolektivnih ugovora i nije bilo validnih, i da ih u mnogim ni danas nema, i da je upravo jedan od ciljeva mnogobrojnih štrajkova u Srbiji i zahteva da se potpišu kolektivni ugovori. Naime, SPS je puno puta ukazivala na mnogobrojne anomalije koje su se dešavale upravo u procesu jedne tranzicione privatizacije. Te anomalije su se uglavnom odnosile na radnički standard i na radnička prava, tako što su se dešavala nauštrb radničkog standarda i prava. Pre svega, SPS je ukazivala mnogo puta na stečaj, i to na tendenciozni stečaj, onih kojima je bilo u interesu da mnoge firme, koje i nisu zaslužile da uđu u stečaj, ipak dovedu do takvog jednog stanja, a to je, što bi naš narod u žargonu rekao - bacili oko na određenu firmu, da je dovedu do stečaja i da je na taj način privatizuju neki ljudi koji će sigurno ostvariti, makar politički, ako ne i lični interes nekih od rukovodećih stranaka. SPS je i ranije ukazivala na te krizne štabove koji su bili mehanizam za takve radnje. Uglavnom su kroz te krizne štabove otpuštani najbolji radnici, kočio se tok proizvodnje. Kao rezultat toga, na primer, u opštini Negotin, odnosno u istočnoj Srbiji mnoga preduzeća su dovedena do stečaja, mnoga društvena preduzeća, kao što je slučaj sa Autotransportnim preduzećem "Lasta", kao što je slučaj sa "Krajina vinom", koji je nekada bio brend Srbije, sa Fabrikom konfekcije "Negotinka", pa sa Negotinskom štamparijom, Mlekarom itd. Uglavnom, ojađena je privreda istočne Srbije, gde je negde otprilike oko 7.000 ljudi ostalo bez posla, ostalo na ulicama. Mnogi od njih su otišli sada trbuhom za kruhom, znači u inostranstvo. Ali, podsećam da to nisu ljudi koji su dobrovoljno otišli u inostranstvo pre mnogo godina i na jedan lagodan i fin način, već ljudi koji su bili prisiljeni, jer su ostali na ulicama. Želim ovom prilikom da podsetim državu na stanje u istočnoj Srbiji, pre svega što se tiče privrede, da je ona raskrinkana, da je stanje veoma loše i da se bojim da neke političke opcije neće ovo zloupotrebiti, pre svega da prikažu kao kršenje ljudskih prava upravo od nekih inostranih političara koji imaju druge aspiracije prema ovim prostorima. Naime, što se tiče tih socijalnih programa, oni koji su kupili stečajne firme nisu imali nikakve obaveze prema radnicima, pa im je država ponudila neke fiktivne socijalne programa. Šta to znači? To znači simbolična novčana naknada od koje se normalno ne može preživeti, i takođe, veoma brz gubitak prava na socijalno i zdravstveno osiguranje i ubrzo su takvi ljudi sticali pravo na socijalno i zdravstveno osiguranje po drugim osnovama. To su socijalni programi koji su, po pravilu, bili mnogo blaži, mnogo lošiji od socijalnih programa u mnogim javnim ustanovama koji su se sprovodili, a takođe, i oni nisu bili baš dobri, čak naprotiv, lošiji, gde se minimalno vrednovala godina radnog staža, gde su ljudi praktično za malo novca zvanično dozvoljavali da izgube, odnosno prodavali svoje pravo na socijalno i zdravstveno osiguranje, i gde su to radili ne dobrom voljom, nego su bili prinuđeni da prihvataju ovakve socijalne programe, uz obrazloženje da su oni tehnološki viškovi, što se na kraju ispostavilo da nije tačno, jer su na njihova mesta dolazili neki drugi ljudi, ali se zna koji su to ljudi, da su to uglavnom poslušnici i partijski opredeljeni ljudi. Tako bih naveo jedan primer jedne društvene firme u Negotinu, gde je ostalo 60 ljudi bez posla, gde je četiri hiljade metara kvadratnih poslovnog prostora u nekoliko hala i nekoliko desetina hektara zemljišta koje je pripadalo ovoj firmi prodato za svega 170 hiljada evra, što je jednako 42 evra po metru kvadratnom samo za poslovni prostor, ne računajući opremu, ne računajući sve ostalo. Šta se dešava sa onim radnicima koji ostanu u tim firmama? Naime, upravo na njih se i odnosi ovaj amandman. Kakvo je njihovo radno vreme? Najčešće nije osmočasovno, kao što im to Zakon o radu priznaje, najčešće se radi o deseto i dvanaestočasovnom radnom vremenu, koje se smatra normalnim radnim vremenom, a ako radnici i preko toga ostanu, ne plaća im se prekovremeno. Čak je česta anomalija da im se godišnji odmori ne priznaju. Znači, poslodavac im ne dozvoljava da koriste godišnji odmor, a bilo je i primera, ukoliko koriste godišnji odmor, on im ne plati to vreme. Šta se dalje dešava? Kao lekar lično sam učestvovao u razotkrivanju mnogih anomalija, jer su mnogi bolesni i nisu čak imali pravo na bolovanje, odnosno pravo da sede kod kuće i izleče se do kraja, pa su tako bolesni, u toku korišćenja terapije, morali da odlaze na posao, a čak ima i nekoliko primera, gde sam lični svedok, da su u ranom postoperativnom toku ti radnici morali da odlaze i rade, a da ne kažem da oni dižu gajbe, odnosno rade fizičke poslove koji uopšte nisu spojivi sa njihovim zdravstvenim stanjem. Jedino im se priznaje možda neka teška bolest, neizlečiva bolest, ali priznaje im se tako što ih na kraju poslodavac otpusti kao škart. Takođe smo svedoci mnogih primera da novi poslodavac čak i promeni osnovnu delatnost firme koju je kupio, tako da ljudi koji su tamo godinama radili, koji su majstori u svom poslu, prinuđeni su da rade sada neki novi posao koji ne znaju, što bi naš narod u žargonu rekao, pod stare dane da rade nove poslove i tu ispadaju konflikti svakojake vrste. O pravu na štrajk, o pravu na bilo koji drugi oblik sindikalnog organizovanja, da ne pominjem da toga nema, niti pak smeju da pitaju poslodavca da li su redovno prijavljeni, da li im se plaćaju doprinosi ili ne. Gotovo se ne sećam za ovih sedam godina da sam čuo da su ovakvi ljudi ostvarili neku jubilarnu nagradu u takvoj firmi ili da su na dostojan način ispraćeni u penziju. Uglavnom su isplaćeni u penziju poniženi od pojedinih kriminalizovanih novih vlasnika takvih firmi. Čak je SPS uočila još jednu čestu pojavu i anomaliju, a to je da su pravni zastupnici, koji zastupaju prava iz radnog odnosa upravo takvih ljudi, preko određenih sindikata radnika koji su oštećeni ovim procesom tranzicione privatizacije, zloupotrebili to, povezali se sa poslodavcima i povezali se sa ljudima iz pravosuđa i radili nauštrb radničkih prava, kao što su, npr. i prevareni pravni naslednici onih građana koji i po ovom zakonu o pravu na besplatne akcije i novčane naknade, neće moći da naslede to pravo upravo od onih koji su umrli u vremenskom periodu od 2001. godine, kada je donesen Zakon o privatizaciji, do danas, jer je država, po nama, trebalo da popiše, evo prilike, da je imala jedinstveni birački spisak, možda bi to bilo i učinjeno, da se i ti ljudi ne zakinu, odnosno pravni naslednici tih ljudi. Takođe, Zakon o bezbednosti i zdravlju na radu, takođe, fiktivno postoji. Inače se ne poštuje, pa mnoge građevinske firme koje su kontrolisane od strane inspekcije. Inspekcija je uočila visok procenat neprijavljenih radnika, zatim visok procenat radnika bez HTZ opreme, koji su na gradilištima i mnogo gradilišta koja su bila nedovoljno neobezbeđena. Činjenica je da mnoga profesionalna oboljenja koja je poslodavac, inače, dužan da prijavi inspekciji, kao što su vibraciona bolest, kožna bolest i dr. u toku ove godine čak nijedna nije prijavljena. Sada bih pitao, ali na žalost, nema ministra da nam kaže šta se dešava sa firmom koja se zove Železnička zadruga, koja skoro dve godine ne radi, gde su mnogi klijenti ostali bez prava i bez objašnjenja šta se dešava sa firmom, zašto je odvedena u stečaj. Većina je podnela tužbu trgovinskom sudu u svom mestu stanovanja, ali nema ministra, ima prilike da objasni šta se dešava sa tom firmom. Na kraju krajeva, da bih potkrepio svoja zapažanja i zapažanja SPS, imam vremena da pročitam kako su se radnici jedne firme iz Pirota, radi se o "Grafici" Pirot, to je društvena firma koja je radila 40 godina, sticala i stekla poslovnu zgradu od dve hiljade kvadrata, mašine za grafičku industriju, imala čak i bolje plate od "Tigra" Pirot, koji je, inače, brend u Pirotu, koja je imala tržište čak u Bugarskoj, Makedoniji, Kosovu i Metohiji itd., koja je odvedena u stečaj, gde je od 165 radnika, čućete šta se desilo. Ovo je dopis koji je poslat Agenciji za privatizaciju i kaže se: "Grafika je prodata 30. decembra 2002. godine. Svi zaposleni od oko 115 radnika bili su oduševljeni prodajom. Na prvom sastanku odmah iza nove godine, gde su bili svi zaposleni, vlasnici su rekli da će oni obezbediti posao, a mi smo dužni da od mogućih osam radimo devet sati i bićemo svi zadovoljni zaradama. To se, nažalost, nije dogodilo. Posla je bilo sve manje, kupci su nas napuštali iz nekih vrlo izvesnih razloga. Finansijska situacija je sve lošija. Obećane neizmirene plate za oktobar, novembar i decembar iz 2002. godine ni do danas nisu isplaćene. Direktne telefonske veze više nismo imali i svi pozivi su išli preko sekretarice koju su oni zaposlili. Naše zahteve da pozove nekog ko je potreban za rad, obično je zvala sa zakašnjenjem ili bi zaboravila, pa smo morali ponovo da molimo. Pošto su dva člana konzorcijuma imali svoju firmu, oni su uselili svoje osoblje u "Grafiku", osoblju "Grafike" su dali svega tri prostorije, gde su se oni jedva i smestili. Sekretarici "Grafike" naređeno je da bude tu dok ne obuči novu, a onda više nije potrebno. Sve reprezentacije, piće, sokovi itd. su išli na teret "Grafike", iako su to koristili radnici druge firme. Pretnje su bile svakodnevne". Još jedan momenat, da se ne bih javljao po Poslovniku... (Predsedavajući: Molim vas da završite.) ... vozni park je nestao, ekscesne situacije su bile veoma česte. Za kraj ću samo reći kako je izvršena kontrola iz Agencije za privatizaciju iz Niša, gde je na sastanak u kancelariji vlasnika, u prisustvu predsednika sindikata, došla i radnica koja je izvršila kontrolu. Nju je iz grada dovezao jedan od vlasnika i posle razgovora vratio u grad. Sindikat je ukazao predstavnici te agencije da nije bio plaćen porez na promet za dve godine, da nema podeljenosti u troškovima između ove nove i stare firme itd. Ona je rekla, u principu je komentarisala: "Niste primili sedam plata? Vi ste srećni što imate ovakve vlasnike. Da li znate da postoje firme u kojima ne primaju plate godinama? To što vlasnik hoće da vas proglasi tehnološkim viškom, od 90 vas 60, budite srećni, jer će vas isplatiti, a to ne mora uraditi. Radnik sa 25 godina radnog staža treba da dobije 50 hiljada, sedam zaostalih plata i otpremninu. Direktoru preduzeća je rekla da joj iskopira bilans stanja i da joj donese u grad, jer nema vremena da čeka. Tako se radila kontrola iz Agencije za privatizaciju.
Hvala, gospodine Dimitrijeviću. Da li se još neko javlja po ovom amandmanu? Narodni poslanik Vlado Sekulić ima reč.
Hvala, gospodine Albijaniću. Gde se vi žurite? Nova godina će doći 31. u ponoć. Vi bi hteli pre toga ... (Predsedavajući: Nemate mnogo vremena.) Kako nemamo? Imamo 15 minuta po ovom amandmanu, naša poslanička grupa. Dr Ninoslav Dimitrijević je podneo amandman na član 16. i u članu 16. Predloga zakona kojim se menja član 41. važećeg zakona i iznad početne rečenice unosi se sledeći tekst - u članu 41. stav 1. posle reči - pitanja zaposlenih, stavlja se zapeta i dodaju se sledeće reči - poštovanju prava zaposlenih utvrđenih kolektivnim ugovorom, Zakonom o radu i ugovorom o radu, roku za održavanje kontinuiteta proizvodnje. Obrazloženje je da se amandman ne prihvata zato što je rešavanje pitanja zaposlenih uređeno kroz socijalni program koji čini sastavni deo ugovora o prodaji kapitala, odnosno imovine, a ujedno predstavlja i raskidni uslov iz člana 41a stav 1. tačka 6. Zakona o privatizaciji, prema kome se ugovor o prodaji kapitala, odnosno imovine, smatra raskinutim zbog neizvršavanja odredaba o načinu rešavanja pitanja zaposlenih, pa se kaže - prihvatanje predloženog amandmana značilo bi nepotrebno dopunjavanje postojećih normi, naročito imajući u vidu da je kupac, kao novi poslodavac, po samom zakonu obavezan da poštuje kolektivne ugovore. Amandman gospodina Ninoslava Dimitrijevića lepo obrazlaže. Ovo što ste vi napisali kao objašnjenje, zašto se ne prihvata amandman, da je sve to tako idealno i dobro kao što tvrdite, ne bi mi imali proteste u Jugoremediji, pa ovo što sam pričao Posavina, pa zahtevi zaposlenih iz Galenike, pa Tamnavac Ub. Sada ću tu firmu da apostrofiram, gde se dokazuje da je relevantno kršenje svih ovih propisa koji su određeni. Prvo, ovaj amandman lepo reguliše da se nastavi u kontinuitetu proizvodnja. Možda će neko iz DS reći, ili vi, ne znam ko ste vi ovde, ovo je sve idealno, Agencija je prodala, svi poslodavci se pridržavaju, a mi non-stop vidimo da se žale firme, radnici, zaposleni se otpuštaju, da proizvodnja ne ide u kontinuitetu. Vi možda imate drugu teoriju. Ako bi mi tražili da se nastavi taj kontinuitet, onda vi imate teoriju - što je neko zainteresovan za proizvodnju i da kupi takvu firmu? Zainteresovan je da kupi firmu, taj koji je kupio iz interesa kupuje, ne zato što voli Srbiji i srpska preduzeća i srpske radnike, nego da bi on svoj profit uvećao, da bi njegov kapital bio jači, da bi njegove akcije vredele više na berzi i sutra, ako hoće da proda, može da proda te akcije. Ovo je amandman koji bi trebalo da pokaže nešto. Cilj svake firme, ovde se bukvalno svodi ovo što je uvaženi kolega Dimitrijević govorio, on je govorio o statusu zaposlenih u zdravstvenom delu, socijalni program, pridržavanje kolektivnog ugovora, pojedinačnog ugovora; uloga sindikata. Uloga sindikata je minorna u firmama sada u Srbiji. Drugo, imate višak izmišljenih sindikata, pa imate 5-6 sindikata. Reprezentativni sindikat je onaj koji zastupa najviše zaposlenih ispred svoje sindikalne organizacije u firmi. Ali, vi imate više sindikalnih organizacija i onda tu može da dođe do nekog mešetarenja, pa će poslodavac da ponudi drugom sindikatu da bude protiv ovog. Pet posto je minimum prilikom štrajka da se održava proizvodnja, proces proizvodnje mora da se održava i kad traje štrajk sa 5% kapaciteta. Svaka firma koja želi u proizvodnom delu da ide, kako je gospodin Ninoslav Dimitrijević ovde napisao, vidi se da čovek poznaje zdravstveno stanje svih radnika, jeste da se nastavi zatečeno stanje proizvodnje, da se unapređuje proizvodnja, da se kontrola kvaliteta poboljša, da se Iso standardi usvajaju. Zaštita životne sredine, kako životne sredine, tako i svih zaposlenih u proizvodnim ciklusima i proizvodnim delovima firme. Ono što je najskuplje u proizvodnim firmama, to je tzv. ''nou hau'', to znaju i stranci kada dođu ovde, a to je znanje i tehnologija koja je ovde. Srpska privreda može da bude i najsiromašnija, ali ima najbolje stručne kadrove za najmanje plaćanje. Svi stranci koji dođu da kupe ovde, oni kupuju, jer za jednog elektroinžinjera u inostranstvu 200 hiljada evra treba da uložite u jednog dobrog elektroinženjera. Ovde naši elektroinženjeri rade za 200-300 evra. Zato je to interesantno. Ovi i sledeći amandmani, bez obzira da li će gospodin Albijanić da gleda da se ne javimo, zašto, ako je nešto dobro, uključićemo se da pokažemo, ali primer je ovoga što ste rekli, to već piše u zakonu, tu ne može nešto posebno da se prejudicira, jer poslodavac je obavezan. Gde to piše da je on obavezan? Malopre sam pričao o firmi Posavina, isti taj Slaviša Purić je kupio i firmu Tamnavac, pa su svi zaposleni, pošto se poslodavac ne pridržava svojih obaveza, pisali gospodinu Dinkiću, 10. avgust 2007, ukazivali mu na propuste, i to je inače ova firma, a cela procena firme vredi manje od ovog jednog ovde Silosa, koji je zbog knjigovodstvene vrednosti, amortizacija je pojela ovo, zato što piše da je Silos od 86, a nije od 86. nego od 98. Silos više vredi nego cela ova fabrika koja je prodata. Oni imaju i u Valjevu, i u drugim mestima svoja izletnička mesta, gde šalju svoje radnike na oporavak, to zna Ninoslav Dimitrijević, gde se radi pod posebnim uslovima rada, firma i poslodavac su dužni da pošalju radnike na sedam dana oporavka o trošku firme, zato što su to rizični uslovi, navešću primer ''Granika fitofarmacija'' zbog otrova od prve do šeste grupe. To su neke obaveze koje treba da se ispoštuju. Ovo je egzaktan primer da se nije ispoštovalo, pa su promenili, pa su osnovali dve posestrime firme, pa sad ne znaju koja je starija firma, a koja mlađa, ali sve što je vredelo su prebacili u novu firmu koju su osnovali Tamnavac Slapovi, pa se onda, kao Kanjon Tare, niz slapove krenuli, na kraju će stići do Nijagare. To je isti čovek koji je uništio Posavinu u Obrenovcu, ali je zato bio nagrađen posetom Šukija Plazme - Šutanovca, kako njemu Vjerica Radeta pravo ime da, gospođa Čomić je čak dobila i sliku od gospodina Purića kada su obilazili tako uspešnu firmu. A tako uspešna firma, kada sam prvi put spomenuo firmu Tamnavac, direktor je prozvao sve članove za koje se zna da su SRS, pa ih postrojava tamo, da vidi ko je odao podatke. Gospodin Dinkić zna, mogao je i on da da, ali nije dao. Šta treba ti radnici, koje vi štitite od poslodavca, koji je preuzeo ulogu da rade od Privredne komore, Agencije, registra, novina. To je dopis gospodinu Mlađanu Dinkiću i njemu ću da ostavim na stolu, kao što sam ostavio Galeniku i sve ostale predmete, stvoriću mu jednu arhivu ovako dobru, pa ćemo videti da li može da se ospori amandman koji ukazuje na to da se poslodavci ne pridržavaju odredbi koje su zapisane. Ovo su pojedinačno amandmani koji odlično uređuju ovu problematiku, naročito u ovom kontinuitetu proizvodnje. Kontinuitet proizvodnje je čak interes strateškog partnera, kupca, da nastavi tu kontinuiranu proizvodnju, da uvede čak i nove programe, nove mašine, sa većom produktivnosti, u elektronskoj formi, da su to mašine koje mnogo više rade, da zamenjuju ljude, ali ne u smislu da bi se ljudi otpuštali, nego da olakšaju radnicima koji rade u tako teškim uslovima, da se što više troše. Vi znate da vek u proizvodnji nije kao u kancelariji, jedno je intelektualno trošenje, drugo je i fizičko. Tako da je ovaj amandman odličan amandman i trebalo bi da se uvrsti, da je gospodin Dinkić tu, on bi tu odgovorio, verovatno bi i prihvatio ovaj amandman. A voleo bih da mi odgovori na moje pitanje ono što je bilo isečeno, da li je gospodin Đelić stranac, sa dvojnim pasošem, pa nije platio porez na kapitalnu dobit za akcije, jer gospodin Đelić meni nije odgovorio. Odgovorio mi je da Vlada ne može da mi odgovori, a potpisao je Božidar Đelić. Nisam pisao onom Oberšalu tamo da mi on odgovori, što ga je prozvao i gospodin Šešelj, pa nije znao da izračuna koren iz dva. (Iz klupa: Koliko je koren iz dva?) To je 1,22. Prenesite gospodinu Dinkiću, ovo je opaska, gledaoci nisu čuli, ovo je gospodin Srđan Milivojević, svaki srpski radikal i njegovo dete u prvom razredu zna što vaš doktor nauka Oberšal nije znao. To ćemo videti dvadesetog. Srcem za Tomu.
Hvala, gospodine Sekuliću. Reč ima narodni poslanik Momir Marković po amandmanu.
Gospodine Sekuliću, rešiće gospodin Dinkić to, podsećam vas na onu njihovu svađu kada su jednom jedan drugom rekli na sahranu da ne dođu, prema tome, to je suviše dug rok...
Nemojte, gospodine Markoviću.
Tako da će sigurno gospodin Dinkić preduzeti nešto vezano za ovih 11 miliona evra Đelićevih. Dame i gospodo narodni poslanici, da je privatizacija od početka krenula kako treba, da su socijalni programi od početka išli kako treba, ne bi bilo razloga ni da se sada na ovaj zakon podnosi amandman koji je podneo gospodin Dimitrijević. On traži da se zaštite prava radnika. Tačka. A u odgovoru Vlada kaže ovako: ''Amandman se ne prihvata zato što je rešavanje pitanja zaposlenih uređeno kroz socijalni program koji čini sastavni deo ugovora o prodaji kapitala, odnosno imovine, a ujedno predstavlja i raskidni uslov iz člana 41a stav 1. tačka 6) Zakona o privatizaciji, prema kome se ugovor o prodaji kapitala, odnosno imovine smatra raskinutim zbog neizvršavanja'' obaveza. Koliko je štrajkova onih čija su preduzeća privatizovana od kada ste počeli ovu burazersku privatizaciju do današnjih dana? Koliko je ljudi ostalo bez posla? Koliko je ljudi osakaćeno za primanja i za uslove rada? Zašto o tome malo ne razmilite nego što kažete ovako, jer da ste primenjivali ne bi bilo potrebe da se amandman ni na ovaj zakon donosi. Još jednu stvar, da vam kažem, dame i gospodo iz vladajuće koalicije. Narod se skuplja na ulicama, pominju vas, pominju vam bližu i dalju rodbinu, nose transparente. Ako krenete da im skidate transparente, ostaće im motke u rukama. Vodite računa. Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj amandman treba usvojiti. Ovim amandmanom ćemo bar za ovo malo radnika što još radi u državnim, društvenim i javnim preduzećima kod privatizacije zaštititi prava. Ako već niste uspeli u 70% privatizacije da zaštitite prava radnika, jer vas u krajnjoj liniji to nije ni zanimalo, nego ste se trudili da im pravite u "Zastavi", kako se ono zvaše, ZZO, pa ste ih onda prešli i sada ih gurnuli na ulicu posle godinu ili dve. Ovaj amandman morate usvojiti, da bar kod ovih javnih preduzeća, koja ćete dati opet nekim vašim prijateljima, koliko vidim burazerska privatizacija i dalje funkcioniše i dalje ide, ruka ruku mije, i dalje će biti za nekoliko evra, i ovo malo što je ostalo zaštititezaposlene u tim preduzećima.
Hvala, gospodine Markoviću. Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 16. amandman je podnela Jorgovanka Tabaković. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Jorgovanka Tabaković.
Amandmanom na član 16. Predloga izmena i dopuna Zakona o privatizaciji na postojeći član dodaje se sledeća rečenica: ''Ugovor o prodaji kapitala, odnosno imovine obavezno sadrži odredbe o garancijama za investiranje i odredbe o naknadama za korišćenje prirodnih bogatstava.'' Vladu sam upozorila šta će biti u obrazloženju ovog amandmana, ali to izgleda nije bilo dovoljno. U obrazloženje sam stavila jednu prostoproširenu rečenicu koju nisu uvažili i zato će sada da slušaju svoj završni račun iz 2006. godine i da čuju težinu argumentacije kojom branim ovaj amandman. Napisala sam da dosadašnje iskustvo govori o neophodnom definisanju elemenata navedenih u amandmanu, jer nedostatak garancija za investiranje značio je izostanak investiranja, pa često i raskid ugovora, a korišćenje prirodnih bogatstava bez ikakve naknade oštetilo je budžet i građane Srbije. Dragi građani, meni Vlada odgovara: Amandman se ne prihvata iz razloga što predlozi sadržani u amandmanu ne treba da predstavljaju bitan element ugovora. Nije bitno da dobijemo garancije za investiranja. Šta je bitno? Da im ne ostavimo obavezu da nastave tu delatnost, da ne brinu o radnicima, da im produže radno vreme sa 12 na 18 sati, kao u "Jumku", gde su nedavno dobijali otkaze, da ostavimo da u Babušnici "Prvi maj standard", nemački vlasnik firme "Lego", otpusti 290 radnika, bila je to potpuno uspešna firma. Znači, bez ikakvih obrazloženja, posle privatizacije 290 ljudi se nađe na tržištu rada. Šta je bitno? Ko ne veruje, ja ću da ponovim. Predlozi sadržani u amandmanu ne treba da prestavljaju bitan element ugovora, već se radi o odredbama, kaže, koji se preciziraju ugovorom o prodaji kapitala, sada je ona komična strana obrazloženja, a svi dosadašnji ugovori o prodaji kapitala, bez obzira na metod, sadrže odredbe o garancijama. Pa, zašto su onda raskidani ugovori o privatizaciji? Ako su tako definisane garancije za investiranje bile stroge i bitne, i obavezivale ulagače. Nema gospodina Novakovića da nam kaže koliko je ugovora o privatizaciji raskinuto baš iz ovog razloga. Vlada se boji da prihvati zakonom propisanu obavezu garantovanja investicija, jer onda neko može da pokrene odgovornost za kršenje zakona, jer ste u prethodnom amandmanu, koji sam podnela, videli da Vlada beži da Agenciji stavi bilo koju vrstu obaveze za štetu koju nanese ili subjektu privatizacije ili kupcu. Time što neće, po ovlašćenju koje ima kao javna služba, po ovlašćenju koje ima kao prioritetan ugovorna i povlašćena ugovorna strana, da kontroliše ono što je obaveza te i takve agencije. Ali, hoće da uzme 5% bakšiša od prodajne cene kao nagradu za uspeh. Ponoviću sto puta, 126 miliona evra do sada, po priznanju Vlade, bez 2001. godine, a to je ona godina kada se nije smela raditi privatizacija dok nije donet zakon, dok nisu ustanovljeni agenti prodaje i dok nisu ustanovljene službe, organi i agencije, onako kako je to propisivao sporazum sa starateljskim fondom, koji je na brzinu i nevešto preveden u septembru 2001. godine. To je ono što onaj bugarski analitičar kaže, učestvuju na izborima političke stranke, neke od njih dobiju većinu, formiraju vladu, a onda dođe neko iz Svetske banke i kaže im koji je njihov ekonomski program. Evo, ovo je dokaz. Vi kažete da investiranje nije bitan element i da ne treba da stoji u zakonom obaveznom delu ugovora, i još kažete da je to do sada primenjivano. Čekajte, u kojoj državi živimo? Mi u jednoj, vi u drugoj. Mi jednu stvarnost, a vi drugu. Još zanimljiva odredba, kažete da, takođe, ugovori sadrže naknadu za korišćenje prirodnih bogatstava. Dragi građani, poštovane kolege, koliko je preduzeća do sada privatizovano u kojima je neko od prirodnih bogatstava Srbije predato bez ikakve naknade, uz prodaju akcija ili onog što se ovde zove predmet privatizacije, vi procenite, jer mi ne možemo, bez obzira na zakonom ustanovljenu obavezu, Agenciji da nam dostavi te podatke i da ih dobijem, jer više puta postavljam pitanja na koja ostaje nema i Vlada i potpredsednik i ministar. U prihodnoj strani budžeta, na kontu EK 7.4.1. - prihodi, zakup neproizvedene imovine, tako se zove rogobatno, a u stvari, u našem srpskom jeziku se to zove - naknada za korišćenje prirodnih dobara. Stoje stavke - naknada za mineralne sirovine, isečenu šumu, drvo, šumsko zemljište, izvađeni materijal iz vodotoka, oni slučajevi zloupotrebe peska, šumskog i poljoprivrednog zemljišta, na primer naknada za korišćenje šumskog zemljišta u zakupu, naknada za korišćenje rečnih obala, turističkih pogodnosti, banja, lekovitog faktora, vode itd. Na tom kontu, koji ima preko 25 stavki, u 2006. godini završni račun budžeta Republike Srbije, po svim tim osnovama Vlada je planirala 458 miliona, a prihodovala je 417 miliona dinara. U 2006. godini je važilo ovo ovako ugovoreno, ugovorom obavezani, a ne zakonom, pravite razliku, da plate naknadu – 417 miliona za celu 2006. godinu. Pred bombardovanje, 1999. godine, parafirani ugovor o kupoprodaji za deo kapitala Beočinske fabrike cementa je podrazumevao godišnju naknadu za korišćenje mineralne sirovine u vrednosti od 10 miliona dolara. Godišnju, samo za Beočinsku fabriku cementa, ali sa precizno utvrđenim parcelama sa kojih se odnosi laporac i sa precizno utvrđenom količinom laporca koji će se eksploatisati pri određenoj ceni cementa i kapacitetu proizvodnje Beočinske fabrike cementa. Znači, samo po tom osnovu, samo za Beočinsku fabriku cementa da je naplaćen po tim cenama, da je naplaćen prihod za naknadu mineralnih sirovina, znate koliko bi to iznosilo - 800 miliona samo za naknadu mineralne sirovine u Beočinskoj fabrici cementa. Te godine je taj ugovor podrazumevao i garanciju za investiranje, pa je taj kupac mogao da računa na akcije samo ako unese iz zemlje iz koje dolazi novac da investira, a ne da iz ovog gladnog tržišta, iz zatečenih zaliha i iz rezervi koje zatekne u fabrici, koju navodno plaća realno, da odatle izvlači profit i investira naše pare od naših građana, od ovog profita u naše fabrike, ali da se zovu tuđi, i da neko drugi određuje radno vreme, socijalno osiguranje, penzije itd. Znači, Vlada nas, građani dragi, potkrada na nenaplaćivanju naknada za korišćenje prirodnih bogatstava. To nije njen resurs. Mi Vladi dajemo pravo da u naše ime očuva tu blagodet koja se zove prirodno bogatstvo. Zavaravali su određene opštine da se na račun ovoga, nenaplaćivanja naknade za mineralne sirovine, uzima taksa za zaštitu životne sredine. Otvoreno i jasno kažem - Vlada ne naplaćuje, nego koristi ono što se zovu rent seeking u teoriji, traženje posrednih ažija i provizija, nagađajući se i dogovarajući se sa stranim ulagačima po ovo osnovu. Nije dovoljno da kažete - nismo im prodali ono što je prirodno bogatstvo jer to zakon kaže, nije dozvoljeno privatizovati ono što se zove prirodno bogatstvo, ali vi morate da obezbedite zakonski mehanizam za naplatu naknade za korišćenje prirodnih bogatstava. Ovim amandmanom tražim da taj deo ugovora bude zakonski obavezan, a ne da ostaje na volju Agenciji, koja nas je, praksa govori, više puta uverila da ne da o tome ne vodi računa, nego čak i imovinu upisanu u katastarskim knjigama na njeno ime dozvoljava da neko drugi prodaje kao tuđu. Ima valjda među vama pravnika, pa znate da je prvi sudski spor bio u vreme Cicerona kada je prodavan tuđi šećer, kada je ta stvar presuđena na način kako treba. Mi se u 21. veku susrećemo sa situacijom da Vlada, koju predstavlja ova većina, ne vodi računa o prirodnim bogatstvima, i kada je upozorite da je prirodno bogatstvo ove zemlje i investiranje, očuvanje proizvodnih kapaciteta, da sutra imaju deca gde da nam rade, kada je očuvanje prirodnog bogatstva i ono što je to po definiciji i onako kako kaže zakon o budžetu, njegova prihodna strana, i kada ih upozorite i date mehanizam, neće da čuju. Čak neću da se pozivam na podatke koji su svojevremeno objavljivani u Enerdži obzerveru koliko država gubi kada NIS-u, EPS-u ne naplaćuje naknadu za mineralnu sirovinu. Dok je preduzeće u vlasništvu države, dok mu je cena kontrolisana, mi imamo pravo da tu naknadu ne naplaćujemo od svojih preduzeća, ali u trenutku kada se takva preduzeća privatizuju i kada prirodna bogatstva postaju osnov za zarađivanje ekstraprofita, a kako se zove država koja to ne želi da naplati - neodgovorna, rasipnička.
Reč ima narodni poslanik Rajko Baralić, po amandmanu.
Gospodine Albijaniću, gospodine ministre, jutros sam hteo da vas pohvalim, ali vi ste izašli, ali evo sada hoću. Vi ste kao guverner Narodne banke tačno rekli ovo što je reka sada gospođa Tabaković: da država godišnje gubi 50 miliona evra zbog toga što nije u stanju da naplati sve ovo o čemu je koleginica Tabaković govorila. Ja sam o tome, gospodine Dinkiću, sedam puta govorio za ovom govornicom do prekjuče, devet sa sadašnjim javljanjem, i tri puta u prisustvu vaših poslanika iz prošlog saziva tokom jednog okruglog stola i edukacije. Dakle, vi ste pravilno uočili problem, kao i svi mi. Nakon toga ste, podsećam, vi bili ministar finansija, i verujem da se niste izborili sa ovim, zato što, tu polemišem sa gospođom Tabaković, nije ovde država neodgovorna, gospođo Tabaković. Ovde je država po protekcionističkim uslovima privatizovala tri cementare, krečanu Jelen Do i razne druge firme u Srbiji koje eksploatišu vodu, "Knjaz Miloš" i druge, zato što je neko dao reč da ne kažem nešto drugo da se ovo neće izvestan broj godina realno naplaćivati, već da će ta naplata biti simbolična. Kralj Aleksandar je 1930. godine doneo zakon kojim je definisano da sve što se nalazi 30 santimetara ispod površine zemlje pripada državi, pa je zbog toga svaki seljak ili zadruga koja je imala vinograd, a vinogradarstvo podrazumeva takozvano rigolovanje, dvostruko riljanje, što podrazumeva 40 santimetara, plaćao veći porez od seljaka koji samo seje kukuruz, zato što je država smatrala ispravno, a to treba da čini danas, da sve što se nalazi ispod površine tla je nacionalno bogatstvo, pogotovo kada je to nacionalno bogatstvo neobnovljivo. To je pitanje koje sa dužnom pažnjom razmatraju sve ozbiljne države i sve ozbiljne vlade, zato što kada vi nekome poklanjate takva mineralna nalazišta, vi onda ugrožavate životnu sredinu, vi onda na dugi rok onemogućavate da se u toj regiji bilo šta normalno dešava, osim eksploatacije tog šljunka ili krečnjaka, ili laporca, ili vode itd, a iza toga po definiciji ostaju šljaka, ruinirane obale reka itd. Hajde da podvučemo crtu danas ispod svega ovoga. Krajnje vas sada ozbiljno pitam: ima li sada država kapacitet da ovo naplati do nivoa da to bude 100 miliona evra godišnje? Verujem da je to projektovani kapacitet finansijski, da je to projektovani prihod iz ovih nekoliko stvari. Umesto da se hvalimo kako te cementare efikasno rade, kako one čine sve što čine itd, uvek moram da podsetim da su cene cementa u Srbiji više nego što ih imaju države iz kojih su firme koje su kupile naše cementare. Nema više jeftine gradnje za sirotinju u Srbiji zato što je cena kubika betona danas u Srbiji 30 posto skuplja nego cena kubika betona u Francuskoj, gde "Lafarž" ima sedište, inače ima 19 cementara, nema nijednu u Parizu. Dakle, ovo su pitanja koja interesuju svakog građanina Srbije. Možemo li da ovo uradimo da tako više ne bude? Možemo da pričamo o Jelen Dolu. Naš uvaženi kolega Ivan Živadinović, koji je do pre neki dan bio naš kolega, sada je pomoćnik direktora, i koji ima svo moje poštovanje, moram da kažem, bez obzira iz koje je stranke, vrlo dobro zna ovo o čemu govorim. Krečana Jelen Do je rudnik zlata, a ne kamena, u simboličnom smislu. To je tamo kupila Mesićeva ćerka i neki drugi itd, takođe su dobili pravo da eksploatišu krečnjak, a da nikom ništa ne plaćaju za to. To što su oni dobili obavezu da vodenom maglom, tako se to kaže, suzbijaju prašinu, to ništa ne znači. Tamo je životna sredina i dalje na istom nivou na kom je bila i pre nekoliko godina. Oni su nasledili nekoliko hektara potencijalnog majdana, a to nekoliko hektara u vis, nekoliko stotina metara, to je čitavo brdo. Jutros sam govorio o tome da "Lafarž" eksploatiše, sto puta to govorim i hoću 150 puta to da kažem, laporac na prostoru Nacionalnog parka Fruška Gora. Nema koncesiju, ugovorom o privatizaciji nije regulisano kao će to da radi. Sada pitam kako je to moguće kada država donese zakon da se Golija proglasi zaštićenim prirodnim dobrom. Jedan institut, kao što je Institut za krompir Guča, bude službeno obavešten da ne može više na Goliji da proizvede nijedan krompir zato što je to zaštićeno prirodno dobro, i sada vodimo veliku raspravu da bude obeštećen taj institut, a da usred Nacionalnog parka Fruška Gora "Lafarž" nesmetano eksploatiše laporac. Podsećam, nije "Lafarž" kupio ništa drugo izuzev rotacionih peći, telefaks aparata, automobila, stola za kojim sedi sekretarica, nekoliko sijalica i ne znam šta sve još. On nije kupio majdan, niti iko može da mu proda majdan laporca, o njemu je reč. On može na osnovu Zakona o koncesiji da na izvestan broj godina dobije pravo da eksploatiše laporac, pod određenim uslovima koji su vrlo precizni i vrlo strogi. U tom smislu molim za ozbiljnost. Znači, krajnje sam ozbiljan, gospodine ministre. Znači, u ovom pitanju mi vama dajemo podršku. Vama dajem na ovom pitanju podršku sedam godina. Dakle, ja sam vaš podatak koristio sedam puta ovde. Možemo li, sad da vas pitam, da ovo dovedemo do kraja i da kažemo - u redu, prihodovaćemo to u narednoj godini, u ovoj godini, zato što pogledajte bilo koju reku u Srbiji, kriminalci, hohštapleri, upropastiše vodotokove, uzimaju hiljade kubika šljunka, to su najgori, najcrnji mafijaši u Srbiji. U Čačku su poginuli ljudi zbog toga, čuveni slučaj Prodanović. Prema tome, molim vas, možemo li da obustavimo ovo divljanje u ovoj oblasti, da oni koji to rade rade sa dozvolom i da oni koji to rade sa dozvolom pošteno plate državi Srbiji, da svi građani od toga imaju korist, zato što je cena jednog stana u Srbiji, u Beogradu, 2.000 evra, između ostalog izato što je cement skup i zato što ove lopuže kradu šljunak i prodaju ga pošto hoće i pesak u Srbiji, a da pri tome od toga država nema nikakvu korist. Svi koji se u ovaj posao budu ozbiljno uključili imaće našu apsolutnu podršku i na lokalnim skupštinama i u parlamentu. Ako treba da se donese zakon, evo javno u ime SPS kažem, glasaćemo za svaki taj zakon i nećemo napisati nijedan amandman, nećemo potrošiti nijedan sekund vremena, samo ga donesite da obezbedimo da država od toga ima korist, da kriminalci budu tamo gde treba da budu. Još jednom, gospodine ministre, molim vas da ovo isterate do kraja, verujem da se može. Ako se završilo ovo sa ovom privatizacijom protekcionističkom, neka se krene sada iz početka ako je moguće, zato što su mnoge od privatizacije bile takve. Jednom kad se ukaže prilika objasniću kako je izgledala promena akciza neposredno pred kupovinu duvanske industrije, pa je onaj koji je postao vlasnik duvanskih fabrika u Srbiji preko noći postao proizvođač domaćih cigareta. Mi smo rekli da je akciza na domaće cigarete manja, pa smo jednu milijardu, 2002. godine eliminisali iz budžeta Republike Srbije. Hvala na vašoj pažnji.
Da li se još neko javlja po amandmanu? Narodni poslanik Zoran Šami.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo poslanici, gospodine ministre, mislim da je amandman gospođe Tabaković krajnje suvisao. Ne bih hteo da ponavljam neko dugačko obrazloženje, naravno smatram i uvek sam smatrao da je jako dobro da vlasnik fabrike, bilo čega, treba da ima svoje ime i prezime. Dakle, podržavam privatizaciju, ali naravno podržavam i zaštitu državnih interesa u toj privatizaciji. Ne vidim zašto ne bismo dobili garancije o tome da budući vlasnik fabrike ili bilo čega drugog kod nas, zašto ne bismo imali jasan uvid u to koliko i kako treba da investira u buduću fabriku. Znate, mogu da budem vlasnike fabrike u Rumuniji ili Mađarskoj, konkurentske fabrike, i da imam interes da kupim fabriku u Srbiji i da sutra stavim katanac na tu fabriku, bilo bukvalno, bilo u nekom prenesenom smislu, tako što neću ulagati u nju ništa, pa će ona sama po sebi da se izgubi kroz nekoliko godina. Što se tiče ovog drugog dela o zaštiti prirodnih bogatstava, to naravno ne treba posebno objašnjavati. Naravno da smo kao država zainteresovani da zaštitimo prirodna bogatstva, jer to što sam danas vlasnik jedne fabrike ne znači da sutra neće da bude vlasnik te fabrike neko drugi, koji će da radi opet u skladu sa interesima svojim, naravno, ali i državni. Tako da, da skratim priču, mislim da ima dovoljno razloga da predlagač zakona razmisli još jednom. Milim da bi bilo dobro da se ovaj amandman prihvati. Hvala.
Hvala, profesore. Da li se još neko javlja za reč po ovom amandmanu? (Ne) Na član 16. amandman je podneo Milisav Petronijević. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Žarko Obradović, zamenik predsednika poslaničke grupe SPS.
Gospodine predsedavajući, poštovane kolege narodni poslanici, moj kolega Miša Petronijević je podneo amandman da se u članu 16. Predloga zakona, kojim se menja član 41. važećeg zakona, početna rečenica menja i glasi, i onda se dodaje stav 7. koji glasi: "Sadržaj socijalnog programa o rešavanju pitanja zaposlenih utvrđuje se sporazumom između reprezentativnih sindikata grana na nivou Republike i Agencije za privatizaciju". Naime, kolega Petronijević je smatrao da postoji potreba da se definiše sadržaj socijalnog programa, odnosno rešavanje pitanja zaposlenih nekom vrstom sporazuma između reprezentativnih sindikata grana i delatnosti na nivou Srbije i Agencije za privatizaciju, i da ta potreba proističe iz činjenice da je to socijalni program koji treba da definišu i utvrde socijalni partneri, a ne samo i isključivo Agencija za privatizaciju. Naravno, ne treba da podsećam da je kolega Miša Petronijević ovaj amandman podneo u ime SPS, ali moram reći da smo deo ovih amandmana podneli u dogovoru i sa Savezom samostalnih sindikata Srbije, zato što postoji obostrani interes da odredbe ovog zakona, koji je danas predmet skupštinske rasprave i predmet amandmanskog izjašnjavanja, budu što bolje i u interesu onih kategorija ljudi na koje se ovaj zakon odnosi, u ovom slučaju ovih zaposlenih. Da bih mogao što bolje da obrazložim i deo razloga za podnošenje ovog amandmana, dozvolite mi da citiram i odgovor Vlade na ovaj amandman. Naime, Vlada Republike Srbije nije prihvatila amandman iz razloga što, po mišljenju Vlade, socijalni programi kojima se rešava pitanje zaposlenih su sastavni deo programa privatizacije, odnosno tenderske dokumentacije. Vlada kaže ''kako se zaposleni u različitim privrednim granama i različitim subjektima privatizacije u pogledu rešavanja pitanja položaja zaposlenih ne bi dovodilo u neravnopravni položaj, sačinjeni su socijalni programi prilagođeni potrebama postupka privatizacije. Imajući u vidu da su društvena preduzeća kojima predstoji privatizacija, u određenom broju slučajeva, neatraktivna (bilo zbog delatnosti koju obavljaju ili zbog dužničko-poverilačkih odnosa) za dalji tok privatizacije i rok u kojem privatizacija treba da se okonča, smatramo da bi vođenje pregovora sa sindikatima i dodatna socijalna opterećenja za kupce bila neracionalna i da bi, u još većoj meri, eliminisala broj potencijalnih kupaca i konsekventno dovela do stečaja takvih preduzeća.'' Mislim da ovaj odgovor Vlade Republike Srbije govori o konceptu koji zastupa Vlada u postupku privatizacije, potrebno je prodati sve po bilo koju cenu. Uopšte nije poenta interes Republike Srbije, bar ne u meri u kojoj mi primera radi socijalisti procenjujemo da to može biti interes Republike Srbije. Ovde je poenta da se što pre preduzeća privatizuju, da se završi ovaj proces, kako oni vole da kažu, pretvaranje društvene svojine u privatnu svojinu i to je postupak na kojem oni rade godinama unazad. Sudeći po ovom odgovoru moglo bi se zaključiti da je do sada sve bilo odlično, a ono što je bilo loše menja se putem izmene i dopune zakona da bi se stvorili uslovi da privatizacija bude još efikasnija. Pošto sam rekao da smo deo amandmana, kolega Petronijević i mi ostali poslanici SPS podneli zajedno sa Savezom samostalnih sindikata, moram reći da smo od njih dobili odgovarajuću dokumentaciju koja govori o procesu privatizacije iz ugla na koji to vidi sindikat, a moram reći da se taj ugao ne razlikuje od ugla koji mi imamo u SPS i koji daje drugačiju sliku procesa privatizacije u Srbiji. Naime, ne malo puta mi socijalisti smo rekli da je privatizacija bila pljačkaška, jer ako 2.000 najboljih preduzeća prodate za dve milijarde dolara, to samo po sebi govori da je ogromno društveno bogatstvo prodato ispod cene. Pomenuo sam danas povodom drugog amandmanu da je 49% Telekoma prodato devedesetih godina prodato za milijardu i 536 miliona maraka, znači 49% jednog dela jednog javnog preduzeća, a dve hiljade najboljih preduzeća za dve milijarde, što govori da je DOS posle 2000. godine imao koncept kako opljačkati privredu Srbije kroz proces privatizacije. Ako postoji neki drugi izraz za proces privatizacije koji je urađen, onda bih voleo da ga neko ovde izloži i da kaže da je privatizacija bila pravedna, ekonomski razvojna, ekonomski pravedna, socijalno pravedna i transparentna. Zašto? Zato što ništa od toga nije bilo, naprotiv, privatizacija je bila sve samo ne to. Sindikat nam je dao brojne podatke koji govore šta se zbivalo u postupku privatizacije, na način na koji to naravno sindikat posmatra, i to su bili motivi koji su rukovodili sindikat da se obrati nama da i u njihovo ime podnesemo neke amandmane. Očigledno je, odbijanjem ovog amandmana se vidi da jednostavno Vlada Republike Srbije ne želi bilo kakav sindikat kao partnera koji bi se pojavio u postupku privatizacije, ne samo sindikat nego bilo koga. Ona želi jednostavno da bude prvi i zadnji činilac celog postupka privatizacije i da određuje ceo postupak privatizacije, da se privatizacija izvrši na što plastičniji , odnosno što jednostavniji način i naravno da se po njenom mišljenju zadovolji krajnji kupac. Naime, sijaset puta u proteklih nekoliko godina čuli smo obrazloženje tipa - niko se neće javiti ako se eventualno zaštite prava zaposlenih i ako se eventualno pojavi sindikat u bilo kom delu sa stanovišta postupka privatizacije. Da ne pominjem ovu priču o najboljim preduzećima koja su prodata budzašto. To moram, jednostavno mislim da je to obaveza i nas poslanika koji se ne slažemo sa konceptom privatizacije koju je DOS promovisao 2001. godine pa nadalje. Ne samo da su umanjili prava zaposlenih, nego i ono što je bio deo bogatstva tih preduzeća prodata su budzašto. Setite se, poštovane kolege, da su ovde u centru Beograda prodavana preduzeća za smešne pare, a da su kasnije prodajom delova tih preduzeća otplaćivane obaveze prema državi. Sindikat, primera radi, u ovom materijalu koji nam je dostavio konstatuje da je za većinu privatizovanih preduzeća zajedničko nepoštovanje kupoprodajnih ugovora u delu koji se odnosi na socijalni program. Namerno pominjem socijalni program, investicije i obaveze koje se odnose na zbrinjavanje viška zaposlenih. Pominju se "Lateks" iz Čačka, pa se pominje "Sloga" iz Vladičinog Hana, Mitrovačka industrija, "Župa" iz Kruševca, ''Ukras'' iz Bele Palanke, "Džervin" iz Knjaževca, "Putnik" iz Beograda, "Srbijaturs" iz Niša, Fabrika hartije iz Beograda itd, pominju se kao slučajevi koji su poznati, a možete tek misliti koliko je ovih drugih slučajeva koji nisu poznati, a koji su se dešavali, koji su objektivno bili vrlo loši. Naime, jasno se videlo u celom postupku privatizacije da je privatizacija vršena na način da se jednostavno nije želelo dozvoliti da se na bilo koji način prava zaposlenih poštuju. Vi sami znate da je sadržaj socijalnog programa vezan i za dužinu isplate onih koji su ostali u preduzeću, nekog nivoa zarade, pa onda obaveza novog vlasnika da neće biti otpuštanja ili se predviđa otpuštanje jednog malog broja, pa se govorilo o mogućoj prekvalifikaciji, stimulaciji za povećanje broja zaposlenih itd. Nažalost, moram reći, bar iz onog što smo mi videli, da to u praksi nije bilo tako, da su novi vlasnici radili bukvalno šta su hteli, da je privatizacija imala za posledicu ne samo drastično kršenje prava zaposlenih, ne u delu koji se odnosi na prava zaposlenih, visinu ličnog dohotka, način isplate ličnog dohotka, nego su jednostavno dovedeni u stanje da više nisu bili zaposleni. I to je jedna od retkih privatizacija koja je imala za posledicu da se broj nezaposlenih ljudi u Srbiji povećao za preko 290.000, kako sindikat konstatuje, što govori kakav je bio koncept privatizacije. Smatrali smo da apsolutno postoji potreba da se reprezentativni sindikati uključe i da utvrde jednostavno osnovne elemente od značaja za pitanja zaposlenih. Znam da drugi koncept ima drugi sadržaj, ali smo mislili da ovaj naš amandman apsolutno ima smisla. Ako je nešto bilo loše, valjda je logika sada krajem 2007. godine da se donese zakon koji će to popraviti. Ako se i dalje nastavlja sa lošom praksom, a ipak je samostalni sindikat reprezentativni sindikat i on ima sijaset vrlo logičnih, tačnih i ubedljivih činjeničnih tvrdnji za ono što kaže, odnosno dokaza, onda bi bilo logično i njih nešto poslušati. Ako je suština celog procesa privatizacije da se ogromno društveno bogatstvo proda, da se država jednostavno tu pojavi kao serviser, da nema svoju strategiju. Pitao sam pre neki dan jednog drugog ministra da li ima jedno preduzeće u Srbiji koje je bilo predmet privatizacije, a da država je iskazala za njega interes, da kaže ovo je naš strateški partner i da bih to voleo da čujem, i naveo sam primer fabrike iz Aleksandrovca za prečišćavanje sirovina za proizvodnju vode koja je privatizovana, a bila je jedina u Srbiji, i da nije došlo do onoga do čega je došlo, desilo bi se da bi mi te sirovine kupovali od naših komšija iz Bugarske. Znači, ili je koncept da se sve privatizuje, pa kada privatnik postane vlasnik tog preduzeća, onda će država da kaže, ovo je naš strateški partner. U toj privatizaciji, nažalost, bilo je toliko mutnih stvari. Zbog onoga što se dešavalo godinama pre, nisam ubeđen i mi socijalisti da će brojne zloupotrebe koje su se dešavale tokom privatizacije ugledati u skorije doba svetlo dana, ali će ugledati sigurno pre ili kasnije. Krivična dela koja su počinjena tokom privatizacije ne mogu zastareti i pojedina lica će pre ili kasnije odgovarati. Čini mi se da moje kolege iz SPS-a i ja sticajem okolnosti već nekoliko godina pričamo o privatizaciji „Sartida“, najvećem slučaju korupcije u Republici Srbiji, i svi ćute i zatvaraju oči. Kako je moguće da preduzeće, čija je vrednost od strane Ekonomskog instituta procenjena na 56 miliona dolara, bude prodato za 23 miliona dolara, a da naš ambasador u Americi objavi da je 33 miliona dolara i da nikada sebe ne demantuje, da se ne zna gde je nestalo 10 miliona dolara samo u tom slučaju. Izveštaj Saveta za borbu protiv korupcije govori da je u to direktno umešana Vlada do vrha, na čelu sa predsednikom Vlade, resornim ministrom i ljudima koji su tehnički opsluživali, politički ili ekonomski, to ćemo videti kada sve to izađe na svetlo dana, opsluživali te ljude. Kako je moguće da se taj predmet izuzme iz nadležnosti Privrednog suda i da se prebaci u Privredni sud u Beograd preko noći? Kako je moguće da se privatizacije izvrše bez mogućnosti javnog nadmetanja, da još neko da svoju ponudu, kako je moguće da država preuzme na sebe obaveze „Sartida“ koje su bile? Sva ta priča da se to radi da bi se postigao neki konačni cilj, nažalost, nije tačna. U stvari, ne, tačno je, ali za nekog, neko je postigao vrlo konkretan cilj, neko se napunio para i otvorio neke nove račune na Sejšelskim i drugim ostrvima i postao bogat, i neko je tačno postigao cilj. Ali, sa stanovišta ljudi koji su u Smederevu, a pošto sam pomenuo Smederevo, ljudi su pitali, gde je onaj deo novca koji treba da bude, odnosno koji ide lokalnoj samoupravi. Pomenuo sam jedan primer, a da ne pominjem sve ostalo. Sećate se da su Nemci reagovali na jedan način, pa su pretili pokretanjem sudskog spora, pa su očigledno u tišini namireni na drugi način, pošto je javna tajna da je tržište Srbije u različitim oblastima izdefinisano, pa kažu u bankarstvu Grci su dobili svoj deo, Nemci su dobili svoj deo, Austrijanci su dobili svoj deo, i onda banke rastu kao pečurke posle kiše, a građani, naravno, moraju zbog ekonomske situacije koja postoji u Srbiji da uzimaju kredite sa ogromnim kamatnim stopama. Inače, takve kamatne stope ne možete zateći na zapadu. Znači, da privatizacija nije bila onakva kakva je bila, ne bi sigurno bilo razloga ni za ovakvo reagovanje nas poslanika SPS i ne bi bilo razloga za stavove Samostalnog sindikata, niti za podnošenjem ovog amandmana. Na lošim iskustvima mi pokušavamo ionako loš zakon da učinimo nešto boljim, da se makar u jednom delu zaštite prava zaposlenih, jer nam je to cilj, prava zaposlenih. Drugom je cilj da se preduzeće proda ili da neko od privatnika, nažalost, od unapred određenih kupaca dobije to preduzeće za male pare, nama su interes zaposleni, jer oni imaju svoje članove porodica i njima taj posao i te kako znači i, naravno, nama je stalo da njihov interes bude i naš interes. Hvala.
Hvala, gospodine Obradoviću. Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Stigli smo do amandmana na član 16. koji je podneo narodni poslanik Željko Vasiljević. Hvala lepo svima, završavamo današnji rad i nastavljamo u ponedeljak u 10,00 sati.